Et nyt partnerskab for samhørighed  
konvergens  konkurrenceevne  samarbejde  
 
 
 
  
 
 
Tredje rapport om den økonomiske og sociale samhørighed  
 
    
 
    
 
    
 
     
 
 
De Europæiske Fællesskaber  
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED   
Europe Direct er en service, der har til formål at hjælpe 
med at besvare Deres spørgsmål om Den Europæiske Union  
 
Et nyt frikaldsnummer:  
00 800 6 7 8 9 10 11  
 
 
 
 
 
 
 
Yderligere oplysnin ger om EU fås på internet via Eu ropa-serveren (http://europa.eu.int) 
 Bibliografiske data findes bagest i denne publikation 
 
Luxembourg: Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, 2004 
 ISBN 92-894-4908-X 
 
© De Europæiske Fællesskaber, 2004 Eftertryk tilladt med kildeangivelse 
 Printed in Belgium 
 
TRYKT PÅ IKKE -KLORBLEGET PAPIR  
 
 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED iii
Forord 
 
 
 
   Formålet med denne rapport, som er resultatet af tre års arbejde, er at skitsere Europa-Kommissionens visi on om den politik, EU fremover 
skal føre for at mindske skævhederne og fremme en større økonomisk, social og territorial samhørighed.   Udarbejdelsen af rapporten har ikke bare været en teknisk sag. Tværtimod er der foretaget omfattende høringer på europæisk, 
nationalt, regionalt og lokalt plan for at sikre, at denne nye vision 
stemmer overens med behovene og med EU-borgernes berettigede forventninger.  Ved disse høringer har jeg fået stillet mange indgående spørgsmål 
om virkningerne ”merværdien” af EU’s indsats på dette område. Jeg 
er f.eks. blevet spurgt, om det med samhørighedspolitikken virkelig er lykkedes at mindske de økonomiske, sociale og territoriale uligheder med hensyn til levestandard og muligheder?  Rapporten giver detaljerede svar på sådanne vigtige spørgsmål. Den 
bekræfter, at EU-merværdien har været mærkbar på mange måder og 
medvirket til den hurtige indsnævring af indkomstforskellene mellem rige og fattige, skabelsen af mange nye muligheder ofte på innovative 
felter og etableringen af net, der binder regioner, virksomheder og mennesker sammen over hele kontinentet. 
 
Rapporten bekræfter også, at der er ydet et mindst lige så vigtigt bidrag til den måde, vi, i Europa, søger at løse vore økonomiske problemer på. EU’s samhørighedspolitik har været katalysator for nye former for partnerskab mellem de regionale og lokale myndigheder, de nationale regeringer og Unionen ved planlægningen og 
gennemførelsen af fælles udviklingsstrategier både indenfor og på 
tværs af de nationale grænser.  Dette fundamentale arbejde vil langtfra være afsluttet, når programmerne af den nuværende generation udløber i 2006. 
Fremtiden byder på mange udfordringer, såsom øgede økonomiske 
og sociale skævheder i EU efter udvidelsen, hurtigere økonomiske forandringer i kølvandet på en skærpet konkurrence som følge af globaliseringen, revolutionerende nye teknologiers effekt og udviklingen af vidensamfundet. Til disse globale økonomiske ændringer kommer andre i form af en aldrende befolkning og 
indvandring udefra til EU’s byer. Og i øvrigt opstillede EU’s stats- og 
regeringschefer på mødet i Lissabon i marts  2000 det ambitiøse  mål, 
Forord 
  iv at EU skal blive verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige 
videnbaserede økonomi . 
 
For at tage disse økonomiske og politiske udfordringer op foreslår Kommissionen en ny samhørighedspolitik for perioden 2007-2013, en 
politik, der giver alle medlemsstaterne og alle regionerne mulighed 
for, som partnere at medvirke til en vækst, der er bæredygtig, og en øget konkurrenceevne. Indsatsen i fremtiden må, som nu, koncentreres om at hjælpe de fattigs te områder i EU med at indhente 
efterslæbet, særligt i de nye medlemsstater. Men Kommissionen 
foreslår også, at der sættes ind på at afhjælpe de alvorlige 
vanskeligheder i andre områder i EU, f.eks. vanskelighederne som følge af økonomiske forandringer, tilbagegang for byområder eller permanente naturbetingede handicap.  Samhørighedspolitikken af den nye generation bør gennemføres på 
grundlag af et enklere og mere decentralt forvaltningssystem. Kun 
ved at få alle med og mobilisere alle regioners og alle borgeres talenter og ressourcer kan EU gennemføre sit forsæt. Det er det, der er formålet med det foreslåede nye partnerskab for samhørighed.  
 
 
 
 
 
Michel Barnier 
 
 
  

 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED vIndholdsfortegnelse 
 
 
  
Forord ......................................................................................................................... ............................................ iii 
Kortfattet sammendr ag .......................................................................................................... ............................... vii 
Konklusioner: forslag til en re formeret samh ørighedspo litik.................................................................... .......... xxv 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigel se og vækst - Situation og udviklingslinjer 
Økonomisk og social  samhør ighed ................................................................................................ ................2 
Territorial samhør ighed........................................................................................................ .........................27 
Faktorer, der bestemmer vækst,  beskæ ftigelse og ko nkurrenc eevne.......................................................36 
Statistisk bila g til De l 1 ..................................................................................................... .............................65 
Del 2 - Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
Indledni ng ..................................................................................................................... .................................84 
Nationale politikkers indvirkn ing på offent lige udgi fter....................................................................... ..........84 
Den regionale indvirkning af offentlig e udgifter............................................................................... .............87 
Skattepolitik og  regional t BNP ................................................................................................. .....................91 
Regionaludviklingspolitik  i medlem sstaterne.................................................................................... ............94 
Statistisk bila g til De l 2 ..................................................................................................... ...........................101 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
Indledni ng ..................................................................................................................... ...............................114 
Fællesskabspolitikkernes bidrag til samhørighed i lyset af Lissabon- og Gö teborgstrateg ierne .............114 
Reform af fælles politikke r: CAP og fi skeripolitik ............................................................................. ..........126 
Komplementaritet mellem statsst øtte og samhøri gheds-polit ik.................................................................129  
Retslige og interne anliggender:  fo rbedring af udvik lingsvilk årene..........................................................13 2 
Opfattelsen af fællesskabs-po litikkerne på regionalt plan ...................................................................... ...133 
Del 4 - Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
Indledni ng ..................................................................................................................... ...............................138 
Strukturinterventioner i Mål 1-regioner : vækst, konvergens og integrat ion ..............................................140 
Interventioner i Mål 2-regioner: omstrukturering og jobsk abelse ..............................................................15 0 
Støtte til landbrug, l anddistrikter og fiskeri ................................................................................. ................152 
Beskæftigelse og uddannels e fremmes via ESF .................................................................................... ...154 
Fællesskabsinitiativer til at fremme af samarbejde og netværksopby gning .............................................156 
Forvaltningsmetoder  effektiv iseres............................................................................................. ................162 
Udvidelse og samhørighedspo litik: udfordri ngerne fo rude ........................................................................ 170 
Debatten om samhørigheds politikkens fremtid.................................................................................... ......176 
Statistisk bila g til De l 4 ..................................................................................................... ...........................179 
 
Regionale hovedi ndikato rer ..................................................................................................... ...........................187 
Liste over grafer, kort og ta beller............................................................................................ ............................205 
 
  
Indholdsfortegnelse 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED vi  
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED  vii 
 
Kortfattet sammendrag 
      
Indledning: politisk kontekst 
og samhørighedsmål 
Den økonomiske vækst i EU er aftaget betydeligt i 
de tre år, der er gået siden udgivelsen af den sidste 
samhørighedsrapport. Som følge heraf er arbejds-
løsheden i mange dele af Unionen steget — med alle de sociale følger, dette medfører. Den europæi-
ske økonomis træghed på langt sigt tyder imidlertid 
på, at der er mere grundlæggende problemer, som må afhjælpes, hvis væksten skal holdes på et ac-
ceptabelt niveau i de kommende år. 
Problemerne ses af den lave produktivitetsvækst i 
EU i de seneste år, navnlig sammenlignet med USA. 
I modsætning til Unionen er væksten i USA steget, 
efterhånden som innovation og brugen af informati-ons- og kommunikationsteknologi (IKT) er taget til. 
Samtidig var USA's beskæftigelsesvækst indtil kon-
junkturafmatningen i 2001 generelt højere end i EU, og en stor andel af i den erhvervsdygtige befolkning 
var i beskæftigelse. Som følge heraf er indkomsten 
pr. indbygger i USA forblevet på ca. 30% over EU-niveauet. 
Hvis væksten i EU skal opretholdes, når først genop-
rettelsen er kommet i gang, skal investeringerne i fysisk og menneskelig kapital forøges, innovation 
skal optrappes, og IKT skal bruges i bredere om-
fang, således at produktiv itet og beskæftigelse kan 
hjælpes frem. Dette skal imidlertid ikke alene ske i 
centrale dele, hvor produktivitet og beskæftigelse er 
højest, og hvor den innovationskapacitet er mest udviklet, men i hele Unionen. 
Det er belærende at se nærmere på EU-
økonomiens samlede formåen, men det er også vig-tigt ikke at se bort fra de store uligheder i produkti-onsmængde, produktivitet og beskæftigelse, der er mellem landene og regionerne. Disse skævheder 
stammer fra strukturelle mangler i konkurrenceev-
nens nøglefaktorer, dvs. ut ilstrækkelig investering i 
fysisk og menneskelig kapital (infrastruktur og ar-
bejdstagerkvalifikationer), mangel på innovationska-
pacitet og på effektiv erhverv sstøtte samt et lavt mil-
jøkapitalniveau (ødelagt natur- og/eller bymiljø). 
EU's lande og regioner har brug for hjælp til at over-
vinde disse strukturmangler og til at udvikle deres komparative fordele, sålede s at de er i stand til at 
konkurrere både inden og uden for det indre mar-ked
1. På samme måde skal folk have adgang til ud-
dannelse for at kunne udvikle deres færdigheder lige 
meget, uanset hvor de bor. EU’s samhørighedspoli-
tik blev styrket for ca. 15 år siden, da projektet om det indre marked blev igangsat netop for at tage 
hensyn til disse parallelle behov. En sådan hjælp er 
endnu vigtigere nu, hvor vi st år over for udvidelsen, 
som vil medføre endnu større skævheder. 
Samhørighedspolitikkens bidrag til EU's 
vækst 
Hvis EU skal udnytte sit økonomiske potentiale, skal 
alle regioner, uanset hvor de ligger, det vil sige uan-set om de ligger i eksisterende eller snarlige med-
lemsstater, involveres i vækstbestræbelserne og alle 
EU-borgere skal have chancen for at bidrage hertil. Omkostningerne ved ikke at forfølge en energisk 
samhørighedspolitik, der kan takle skævhederne, 
måles derfor ikke alene som et tab af personlig og social velfærd, men tilli ge rent økonomisk som et tab 
af potentiel realindkomst og højere levestandard. På 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED viii grund af den indbyrdes afhængighed, der er uløse-
ligt forbundet med en integreret økonomi, begræn-
ses disse tab ikke til de mindre konkurrencedygtige 
regioner eller til enkeltpersoner, som ikke arbejder, eller som sidder i uproduktive jobs, men påvirker alle 
i Unionen. 
At styrke regional konkurrenceevne i hele Unionen 
og hjælpe mennesker med at lade deres evner 
komme til udfoldelse vil fremme EU-økonomiens 
generelle vækstpotentiale til fælles fordel for alle. Og ved at sikre en mere velafbalanceret spredning af 
økonomisk aktivitet i hele Unionen vil det reducere 
risikoen for flaskehalse, efterhånden som væksten kommer i gang, og mindske sandsynligheden for et 
inflationspres, som ville afslutte væksten for tidligt. 
Det vil samtidig gøre det lettere at opretholde den europæiske samfundsmodel og afhjælpe problemet 
med det voksende antal personer over pensionsal-
deren, og således opretholde social samhørighed
2. 
Situation og tendenser 
Færre skævheder blandt EU-medlemsstater, 
men stadig store udfordringer 
Skævhederne i indkomst og beskæftigelse i Den 
Europæiske Union er inds nævret over det seneste 
årti, navnlig siden midten af 90’erne. Mellem 1994 
og 2001 var BNP-væksten pr. indbygger i samhørig-
hedslandene, selv hvis Irland udelukkes, på 1% år-
ligt over EU-gennemsnittet, og andelen af den er-hvervsdygtige befolkning i beskæftigelse i alle disse 
lande på nær Grækenland steg med langt mere end 
gennemsnittet. 
I Grækenland, som i Irland, var væksten i arbejds-
kraftens produktivitet på den anden side dobbelt så 
stor som EU-gennemsnittet i denne periode, og i Portugal lå det også et godt  stykke over gennemsnit-
tet. I disse to lande synes den produktive base der-for at være styrket, hvilket har forøget potentialet for en fortsat indkomstkonvergens i de kommende år. 
På trods af at der er fæ rre skævheder, er der stadig 
store forskelle. I Grækenl and og Portugal er BNP pr. indbygger stadig kun ca. 70% eller mindre af EU-
gennemsnittet, og i Grækenland og Spanien ligger 
beskæftigelsen blandt dem i den erhvervsdygtige 
alder 6-8% under gennemsnittet. 
Forskellene, i såvel indkomst som beskæftigelse, vil 
forøges endnu mere, når de nye medlemsstater til-
træder EU i de kommende måneder. Gennemsnitligt BNP pr. indbygger i disse 10 lande er under halvde-
len af gennemsnittet i den nuværende EU, og kun 
56% i den erhvervsdygtige alder er beskæftiget i forhold til 64% i EU15. 
Om end væksten i disse lande samlet har ligget på 
ca. 1½% årligt over EU-gennemsnittet siden midten af 90’erne, er det gået langsommere siden 2001, 
fordi Unionens markeder, som de afhænger af, har 
været hårdt ramt. Spørgsmå let om, hvorvidt der i de 
kommende år kan opnås de høje vækstrater, som 
kræves for at landene kan udvikles, vil afhænge af, 
om væksten kan opretholdes i de nuværende med-
lemsstater. På grund af den indbyrdes afhængighed 
kan en høj vækst i de nye lande imidlertid på samme 
måde blive en betydelig indsprøjtning i resten af den udvidede EU-økonomi. Men for at opnå dette har de 
i de kommende år brug for betydelig hjælp for at tak-
le deres vidtspændende stru kturproblemer og udnyt-
te deres vækstpotentiale. 
Skævheder på regionalt niveau 
Regioner ramt af struktursvagheder, der begrænser deres konkurrenceevne og forhindrer dem i at bidra-ge fuldt ud til at opnå en bæredygtig økonomisk 
vækst i EU, er som regel dem, der lider af lav pro-
duktivitet, lav beskæftigelse og social udelukkelse. 
Regioner med konkurrenceproblemer findes imidler-
tid ikke kun i samhørighedslandene i den nuværen-
de EU og i de nye medlemsstater. En række regio-ner har på trods af passende investeringer i infra-
struktur og menneskelig kapital utilstrækkelig inno-
vationskapacitet, og de har svært ved at opretholde økonomisk vækst. 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED ixStadig større konvergens blandt  
EU-regioner med efterslæb 
Udviklingsproblemerne er mere akutte i de regioner, 
der sakker bagud, og som mangler infrastruktur, ar-
bejdsfærdigheder og social kapital for at kunne kon-
kurrere på rimelige vilkår med andre dele af Union-en. Disse regioner, som enten får hjælp via Struktur-
fondenes Mål 1, eller som vil modtage en sådan 
hjælp i den nærmeste fremtid, er mest koncentreret i samhørighedslandene og de nye medlemsstater. 
Siden 1994, hvor Struktur fondene blev styrket, har 
BNP pr. indbygger i Mål 1-regionerne nærmet sig 
EU-gennemsnittet. Mellem 1994 og 2001 lå BNP-
væksten pr. indbygger i disse regioner samlet på 
næsten 3% årligt i faste priser i forhold til lidt over 2% årligt i resten af EU. 
Imidlertid har graden af konvergens varieret markant 
blandt regionerne, hvilket fo r en stor del har genspej-
let deres relative betydning i de pågældende med-
lemsstater. I de regioner i de fire samhørighedslan-
de, som har draget fordel af både betydelig hjælp og vækstorienterede politikker på nationalt niveau, har 
BNP-væksten pr. indbygger været langt højere end i resten af EU. 
Antallet af beskæftigede er ligeledes steget markant 
i samhørighedslandene siden midten af 90’erne. 
Stigningen har været særdeles stor i Irland og endnu større i Spanien, selv om erhvervsfrekvensen stadig 
ligger under EU-gennemsnittet. Stigningen har væ-
ret mere beskeden i Portugal og Grækenland. 
Uden for samhørighedslandene har væksten i Mål 1-
regioner været mindre imponerende, idet den til dels 
er blevet forsinket af en svag national vækst. I de nye tyske delstater steg BN P pr. indbygger med stort 
set det samme som EU-gennemsnittet mellem 1994 og 2001, men i den italienske Mezzogiorno lå væk-sten under gennemsnittet. I begge tilfælde steg pro-
duktiviteten imidlertid med mere end i resten af EU, 
hvilket eventuelt tyder på en forbedring i konkurren-ceevnen, men ikke nogen særlig stor beskæftigel-
sesvækst, hvis der i det hele taget har været nogen. 
Kun 43% af den erhvervsdy gtige befolkning i det 
sydlige Italien var således i beskæftigelse i 2002, hvilket ligger et godt st ykke under niveauet andre steder i Unionen, og også i de nye tyske delstater er 
arbejdsløsheden fortsat høj. 
Konkurrenceevnen og jobskabelse styrkes 
Der er en række områder i EU, hvor strukturproble-
mer afskrækker investorer og forhindrer, at nye øko-
nomiske aktiviteter vokser frem på trods af fornuftige 
niveauer med hensyn til infrastruktur og arbejdsta-gerkvalifikationer. Det drejer sig typisk om gamle 
industriregioner eller egne med permanente geogra-
fiske og andre karakteristika, der begrænser udvik-lingen. 
Der er f.eks. 11 NUTS 2-regioner i EU15, hvor BNP-
væksten mellem 1994 og 2001 lå på ca. halvdelen af gennemsnittet eller mindre (på kun ca. 1% årligt), 
og hvor BNP pr. indbygger i KKS-priser lå over 75%-
tærsklen for Mål 1-støtte, men betydeligt under EU-
gennemsnittet. Disse regioner er spredt i Unionen, i 
det nordøstlige England, i de nordlige dele af Tysk-
land og i de tyndt befolkede områder i Nordsverige. I alle disse regioner var der en lav vækst i produktivi-
tet og BNP pr. indbygger. I mange af disse regioner 
findes områder, hvor BNP pr. indbygger ligger under 75% af EU-gennemsnittet. 
Udfordringen for samhørighedspolitikken i disse til-
fælde består i effektivt at støtte den økonomiske omstrukturering og udvikli ngen af innovationskapaci-
tet for at standse den aftagende konkurrenceevne, de faldende relative indkomst- og beskæftigelsesni-veauer samt tendensen til affolkning. Hvis dette mis-
lykkes nu, vil problemerne være endnu større, når 
der endelig gribes ind. 
Betydeligt flere regionale  
skævheder efter udvidelsen 
Ca. 92% af de nye medlemsstaters befolkninger le-
ver i regioner med et BNP pr. indbygger på under 75% af EU25-gennemsnittet og over to tredjedele i 
regioner, hvor det ligger under halvdelen af gen-
nemsnittet. 
Hvis Bulgarien og Rumænien, hvor BNP pr. indbyg-
ger ligger under 30% af EU25-gennemsnittet, blev 
medlemmer af Unionen, ville den befolkning, der 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED x lever i regioner med et BNP pr. indbygger på under 
75% af EU-gennemsnittet, mere end fordobles fra 
det nuværende tal (fra ca. 73 mio. til over 153 mio.). 
Kløften mellem deres gennemsnitlige BNP pr. ind-bygger og EU-gennemsnittet ville tilsvarende fordob-
les (fra ca. 30% under gennemsnittet til mere end 60% under). 
Samtidig har økonomisk omstrukturering medført et 
fald i antallet af beskæftigede i de nye medlems-
stater. Resultatet er, at  andelen af den erhvervsdyg-
tige befolkning i beskæftigelse ligger et godt stykke 
under EU15-gennemsnittet. 
Med udvidelsen føjes lidt mindre end 5% til EU’s 
BNP (målt i euro), men næsten 20% til Unionens 
befolkningstal. Som følge heraf vil det gennemsnit-
lige BNP pr. indbygger i EU med 25 medlemsstater blive ca. 12½% mindre end gennemsnittet i EU15. 
For 18 regioner med et BNP pr. indbygger, der i dag 
ligger på under 75% af EU15-gennemsnittet, og med en befolkning på i alt ca. 19 mio., herunder Malta, 
som er en af de nye medl emsstater, vil det betyde, 
at deres indkomst pr. i ndbygger ikke længere ligger 
under 75%-tærsklen. 
Eftersom de berørte regioner har præcis de samme 
strukturelle svagheder efter udvidelsen, som de havde inden, er der et overbevisende grund til at 
opretholde støtten. 
Social samhørighed og risiko for fattigdom 
Et betydeligt antal personer i såvel de nuværende 
som de nye medlemsstater  har indkomstniveauer, 
der udsætter dem for fattigdomsrisiko, forstået som et relativt afsavn (defineret som indkomst under 60% af gennemsnittet i det land, de lever i). I 2000 stod 
ca. 55 mio. mennesker, ca. 15% af den samlede 
befolkning, over for risikoen for at leve i fattigdom, og over halvdelen af disse havde så lave indkomst-
niveauer i tre år i træk. Andelen af fattigdomstruede 
var relativt høj i de sydeuropæiske lande og i Irland, ligesom den også var højere end EU15-
gennemsnittet i mange af tiltrædelseslandene. (Be-
nævnelsen tiltrædelseslan de bruges i denne rapport 
i omtalen af de 10 nye medlemsstater plus Bulgarien 
og Rumænien). De husstande, der er i størst risiko for fattigdom, er 
som regel dem med folk på 65 og derover, navnlig 
hvis de lever alene, og enlige forældre (overvejende 
kvinder), og især i Storbritannien. 
Risikoen for fattigdom er tæt forbundet med arbejds-
løshed og lediggang. Næsten 40% af de arbejdsløse 
havde indkomster, der lå under fattigdomsniveauet i 2000, mens integrationen af handikappede, langtids-
ledige og etniske minoriteter på arbejdsmarkedet 
stadig er en nøgleudfordring, hvis risikoen for fattig-dom og social udelukkelse skal nedbringes. 
Befolkningsaldring og stadig  
større afhængighedsgrad 
Antallet af indbyggere i den erhvervsdygtige alder vil 
begynde at falde i dette årti i alle fire sydlige med-
lemsstater, Tyskland og de fl este af tiltrædelseslan-
dene. I det næste årti vil faldet sprede sig til alle lan-
de, på nær Irland, Luxembourg og Cypern. I de se-
neste prognoser forudses antallet af personer mel-
lem 15 og 64 at være 4% mindre i EU15 i 2025 end i 2000 og i tiltrædelseslandene 10% mindre. 
Dette fald vil ledsages af en betydelig vækst i antal-
let af personer på 65 og derover. I 2025 vil der være 40% flere i pensionsalderen end nu i såvel det nu-
værende EU15 som i tiltrædelseslandene, hvilket 
betyder et forhold på under tre personer i den er-hvervsdygtige alder til hver  person på 65 eller der-
over i modsætning til et forhold på over fire til en på nuværende tidspunkt. Hvis andre forhold forbliver uforandret, vil befolkningsaldringen føre til en grad-
vis reduktion i EU’s arbejd sstyrke, hvilket sandsyn-
ligvis får følger for vækstmulighederne. 
Betydningen af dette vil imidlertid afhænge af real-
indkomsten og beskæftigelsesvæksten i de kom-
mende år, hvilket igen vil være afgørende for, hvor let eller hvor svært det bliver at støtte pensionister-
ne. I praksis er kun 64% af befolkningen i den er-
hvervsdygtige alder i EU15 og 56% i tiltrædelseslan-dene i beskæftigelse og skaber indkomster på nu-
værende tidspunkt. Således ligger det effektive for-
hold allerede nu på kun ca. 2½ personer i arbejde for hver pensionist i den udvidede EU. Hvis er-
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xihvervsfrekvensen forbliver uændret, vil dette forhold 
i 2025 være nede på under to til en. 
Disse prognoser understreger behovet for at opret-
holde økonomisk vækst i hele EU, forøge erhvervs-frekvenserne og skære ned på førtidspensionering. I 
visse tilfælde kunne indvandring blive en vigtig kilde 
til yderligere arbejdskrafttilfør sel, hvilket ville bringe 
effektiviteten af integratio nspolitikkerne mere i for-
grunden. 
Regionale konkurrenceforvridninger 
indsnævres 
Som tidligere nævnt skal to ekstra sæt betingelser 
opfyldes, hvis Unionens regioner skal opretholde 
økonomisk udvikling og beskæftigelse i et konkur-
rencedygtigt miljø. For det første skal de have pas-sende niveauer af både fysisk infrastruktur (effektive 
transport-, telekommunikations- og energinet, gode 
miljøfaciliteter osv.) og menneskelig kapital (en ar-bejdsstyrke med passende færdigheds- og uddan-
nelsesniveau). For det andet skal regionerne i den 
nye videnbaserede økonomi være i stand til at inno-vere og bruge såvel eksisterende know-how som 
nye teknologier effektivt, lige som de skal kunne føl-
ge et udviklingsmønster, som er miljømæssigt bæ-redygtigt. Det vil kræve e ffektive institutionelle og 
administrative rammer til at støtte udviklingen, hvis begge disse udfordringer skal overkommes. 
Større investeringer i infrastruktur 
I det seneste årti er transportforbindelserne såvel i 
samhørighedslandene, som mellem disse og de øv-rige EU-lande, blevet markant forbedret. Tætheden 
af motorvejsnettet i disse lande er, ikke mindst med 
med Strukturfondsstøtte, forøget fra 20% under EU15-gennemsnittet i 1991 til 10% over i 2001. 
Denne stigning var imidlertid i stor udstrækning kon-
centreret i Spanien og Portugal. Selv om tætheden var højere end 10 år tidligere i Mål 1-regioner som 
helhed, lå den stadig på kun ca. 80% af EU15-
gennemsnittet. I tiltrædelseslandene er motorvejs-tætheden stadig langt lavere (under 20% af EU15-
gennemsnittet). Anlægningen af veje sker i et hastigt 
tempo på trods af de miljømæssige afvejninger, der skal foretages, men mest rundt om storbyerne eller 
transitruterne til de nuværende medlemsstater. 
Der er i det seneste årti sket en vis modernisering af 
jernbanenettet rundt omkring i EU-landene, men elektrificeringen af linjer og omstillingen til dobbelt-
spor er sket i stort set samme tempo i de tilbagestå-
ende dele af EU som andre steder, så kløften er stadig stor. I tiltrædel seslandene afspejler jernba-
nernes tilstand årtiers forsømmelse, og der er brug for betydelige investeringer både til modernisering og til udskiftning af nedslidte spor. Behovet for in-
vesteringer er ikke mindre akut for vejnettet. Den til-
tagende vejbygningsaktivitet fo rstærker imidlertid det 
hurtige skift fra jernbane- til vejtransport af såvel 
passagerer som gods. 
Inden for telekommunikation er antallet af faste tele-
fonlinjer i forhold til befolkningen stadig langt lavere i 
såvel samhørighedslandene som tiltrædelseslande-
ne. Dette opvejes af en hurtig stigning i brugen af mobiltelefoner, selvom disse i Grækenland og i til-
trædelseslandene stadig er mindre udbredt end 
EU15-gennemsnittet, i de fleste af sidstnævnte lan-de endda betydeligt mindre udbredt. Samtidig viser 
adgangen til bredbåndslinjer, som er vigtig for tilslut-
ningen til Internettet og for udviklingen af forskellige IKT-applikationer og tjenester, store skævheder på 
tværs af Unionen og disse følger i store træk de rela-
tive velstandsniveauer. Tilgængeligheden er stadig meget begrænset i mange dele af EU15 lige som i 
næsten alle tiltrædelseslandene. 
Andre infrastrukturer, såsom skoler, universiteter, 
sundhedsfaciliteter og forskellige sociale støttetjene-
ster, er tilsvarende vigtige,  da disse sandsynligvis vil 
få en stadig større indflydelse på beslutninger om 
placering af investeringer og nye virksomheder. Det-
te gælder især i forbindelse med videnbaserede ak-
tiviteter, som ikke er tilk nyttet en særlig placering på 
grund af et behov for at være tæt på råmaterialekil-
der eller et stort marked. 
Hvad miljøet angår, er der stadig et stort behov for 
investeringer i samhørighedslandene, og behovet er 
endnu større i tiltrædelseslandene. Dette ses ek-
sempelvis af, at en langt mindre andel af befolknin-gen er tilsluttet spildevandsrensning end i andre dele 
af Unionen. Behovet for affaldshåndtering og emis-
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xii sionskontrol er dog ikke mindre vigtigt, navnlig på 
grund af den tiltagende vejtransport i tiltrædelses-
landene. 
Den menneskelige kapital styrkes 
Den europæiske beskæftigelsesstrategi, der blev 
lanceret i 1997, har bidr aget til en stadig større 
spændstighed i beskæftigelsen i en periode med 
økonomisk nedgang. Men der er stadig betydelige 
strukturelle svagheder både i nuværende og nye medlemsstater. 
For at undgå arbejdsløshed og fremme integrationen 
af ledige på arbejdsmarkedet må jobsøgende tilby-
des personlige tjenester i form at vejledning, uddan-nelse og nye jobmuligheder. Det er især vigtigt at 
udvikle forebyggende og aktive arbejdsmarkedspoli-
tikker i de nye medlemsstater for derved at styrke den økonomiske omstrukturering. 
Det bliver stadig mere vigtigt at have et højt uddan-
nelses- og færdighedsniveau af hensyn til såvel ens personlige udvikling som den økonomiske konkur-
renceevne. Det relative antal personer, der har en 
uddannelse ud over grundlæggende skolegang, er stadig langt mindre i Mål 1-regioner end i resten af 
EU15, især i Spanien, Italien og Portugal. En enkelt 
undtagelse er de nye tyske delstater. Her ligger det relative antal mere på linje med antallet i tiltrædel-
seslandene, hvor det er langt højere end EU15-
gennemsnittet (ca. 80% eller mere i modsætning til EU15-gennemsnittet på 64%). 
De færdigheder, der tilegnes ved videreuddannelse 
og indledende erhvervsuddannelse i tiltrædelseslan-dene, modsvarer dog ikke nødvendigvis arbejds-
markedsbehovene, idet læseplaner og undervis-
ningsstrukturerer ikke er tilstrækkeligt tilpasset til 
den moderne økonomi. Derudover er her langt færre unge end gennemsnitligt i EU15, der fortsætter de-
res uddannelse på fuldt universitetsniveau, hvilket er afgørende for at kunne bidrage betydeligt til udvik-
lingen af den videnbaserede økonomi. Dette er lige-
ledes tilfældet i Unionens nuværende Mål 1-regioner, hvor kløften til re sten af EU stadig er stor 
trods stigningerne i det seneste årti eller mere. På same måde synes langt færre mennesker i både samhørighedslandene og tiltrædelseslandene at 
deltage i videreuddannelse end i resten af Unionen 
(under 20% af de beskæftigede i virksomheder i Grækenland, Portugal og alle tiltrædelseslandene, 
bortset fra Den Tjekkiske Republik og Slovenien i 
1999), på trods af det kritiske behov for at tilpasse sig den økonomiske ændring. 
Den sociale samhørighed fremmes 
Økonomiske, beskæftigelsesr elaterede og sociale 
politikker er gensidigt forstærkende. Økonomisk ud-
vikling skal gå hånd i hånd med bestræbelser på at 
mindske fattigdom og social udelukkelse. Det er af-gørende at fremme social integration og bekæmpe 
diskrimination for at undgå social udelukkelse og 
opnå højere erhvervsfrekvenser og økonomisk vækst, navnlig på regionalt og lokalt niveau. 
Tilsvarende kan det være vigtigt at yde en omfatten-
de støtte til de mest ugunstigt stillede — herunder etniske minoriteter og elever, der går for tidligt ud af 
skolen — for at sikre økonomisk og social fremgang 
i hele EU. 
Stadig skævheder på innovationsområdet 
I en stadig mere videnbaseret økonomi er innovation 
afgørende for regional konkurrenceevne. Evnen til at innovere, have adgang til viden og udnytte den, va-
rierer imidlertid blandt regioner i både de eksisteren-
de og de nye medlemsstater. Det er ganske vist ikke et politisk mål at sikre, at regionerne har midlerne til 
at bidrage lige til udviklingen af nye teknologier, men de burde ikke desto mindre være lige stillet til at kunne drage fordel af disse fremskridt og til at kunne 
bruge dem produktivt. 
Imidlertid antyder flere indikatorer, især det relative 
udgiftsniveau til F&U (forskn ing/udvikling), beskæfti-
gelsen inden for forskning og antallet af patentan-søgninger, at der er en stor innovationsmæssig kløft mellem de stærkere regioner i centrale dele af U-
nionen og andre regioner. (Ifølge de seneste tal står 
8 ud af de 213 NUTS2-regioner i den nuværende EU for ca. en fjerdedel af de samlede F&U-udgifter i 
Unionen og 31 tegner sig for halvdelen). Der er en 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xiiilignende bred kløft såvel mellem tiltrædelseslandene 
og EU15 som inden for førstnævnte mellem storby-
regioner og andre landsdele. 
Der er en stadig større enighed om betydningen af 
gode styreformer for den regionale konkurrence-
evne, forstået som effektive institutioner, produktive 
forbindelser blandt de forskellige aktører, der er in-volveret i udviklingsprocessen, og positive holdning-
er til erhverv og iværksætter kultur. Ikke desto mindre 
er der i denne henseende stadig en markant forskel 
blandt regioner og i deres evne til at udvikle deres 
egne konkurrencefordele på basis af den ekspertise, 
de sidder inde med. 
Indvirkningen af medlemsstaternes 
samhørighedspolitik 
De offentlige udgifter i medlemsstaterne er mange 
gange højere end EU's udgifter til samhørighedspoli-
tik. Mens førstnævnte gennemsnitligt ligger på ca. 47% af BNP, beløber budgettet til samhørighedspoli-
tikken sig til knap 0,4% af Unionens gennemsnitlige 
BNP. På trods af dens forholdsvis begrænsede be-
løbsstørrelse spiller EU’s samhørighedspolitik dog 
ikke desto mindre en værdifuld rolle for udjævningen 
af de underliggende årsager til skævheder i ind-komst og beskæftigelse på tværs af Unionen. Mens 
medlemsstaternes politik vedrørende offentligt for-
brug oftest sigter mod at tilbyde grundlæggende tje-nesteydelser og indkomststøtte, fokuserer EU’s 
samhørighedspolitik på at nedbringe de strukturelle 
skævheder, der direkte berør er regionernes økono-
miske konkurrenceevne og evnen til at skabe be-
skæftigelse. 
Offentlige udgifter sigter primært på  
at sikre adgang til basale tjenester… 
De fleste offentlige udgifter i medlemsstaterne går 
således til at sørge for en række samfundstjenester, 
der skal sikre, at alle har adgang til uddannelse, 
sundhedspleje og socialsikring. Til sammen optager disse tre funktioner for næsten to tredjedele af de 
samlede offentlige udgifter i EU. I modsætning hertil 
ligger de offentlige udgifter til investering i menne-skelig og fysisk kapital gennemsnitligt på kun lidt over 2% af BNP og på under 4% af BNP i alle lande 
på nær Irland og Luxembourg. De nationale regerin-
gers investeringer i erhver vsservice, videregående 
uddannelser, innovation og F&U er tilsvarende lave 
(sidstnævnte ligger gennemsnitligt på kun ca. 0,3% 
af det gennemsnitlige BNP i EU). 
I forbindelse med de beløb, som medlemsstaterne 
bruger til strukturudgifter, forekommer målestokken 
for budgettet til samhørighedspolitik derfor ikke læn-gere så lille. Desuden er EU ’s strukturudgifter i mod-
sætning til medlemsstaternes  udgifter koncentreret i 
de regioner, der har størst behov for hjælp (EU’s strukturhjælp til Grækenland og Portugal beløber sig 
f.eks. til ca. 2½% af der es BNP i begge tilfælde). 
- og bidrager stærkt til at indsnævre 
regionale skævheder i indkomst… 
I de fleste tilfælde er de offentlige udgifter — målt pr. 
indbygger og i forhold til BNP — til grundlæggende 
tjenesteydelser som uddannelse og sundhedspleje 
forholdsmæssigt ens på tværs af regionerne inden for samme medlemsstat. Dette genspejler en in-
teresse i at sikre borgerne  et fælles serviceniveau 
lige meget, hvor de bor. Der er størst variation i ud-
gifterne på socialsikringsområdet på grund af for-
skelle i arbejdsløshed og antal pensionister, men 
også udgifterne til administration svinger, fordi rege-ringernes ministerier er koncentreret i landenes ho-
vedstæder. 
Den kombinerede virkning af disse tendenser er, at 
de offentlige udgifters indkomstbidrag generelt er 
langt højere i de mindre udviklede end i de mere 
velstående regioner, hvilket dog i højere grad skyl-des det lavere indkomstniveau end højere offentlige 
udgifter. 
- mens de offentlige indtægter er 
proportionale med skatteindtægterne 
På den anden side synes de offentlige indtægter at 
være stort set proportionale med indkomsten, ho-
vedsagelig fordi de fleste skatter i alle medlemssta-
ter pålignes centralt, enten på indkomst eller forbrug. 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xiv Derfor kan skatteindtægterne typisk ikke udligne de 
offentlige udgifters positive bidrag til at nedbringe 
indkomstskævheder blandt regioner. I de lande, hvor 
en betydelig andel af indtægterne skabes lokalt, fin-des der tillige nogle udligningsmekanismer til at re-
ducere skævheder i de indtægter, som regionerne 
råder over til finansiering af udgifter. 
Den almindeligt udbredte tendens til at lægge ansva-
ret for offentlige tjenester ud til de regionale og loka-
le niveauer er derfor ikke blevet fulgt op af en tilsva-rende udflytning af ansvaret for at skaffe pengene til 
at finansiere disse serviceydelser. Den største und-
tagelse er Italien, hvor ansvaret for at skabe indtæg-ter i stadig højere grad påhviler regionerne uden en 
parallel styrkelse af de regionale pengeoverførsler. 
Direkte udenlandske investeringer (DUI) - 
en hovedfaktor i regional udvikling 
Direkte udenlandske investeringer (DUI) kan poten-
tielt spille en afgørende rolle for afhjælpningen af 
regionale skævheder, hvad angår økonomisk for-
måen. Dette gælder ikke alene for den økonomiske formåen med hensyn til at sikre indkomst og ar-
bejdspladser, men også når det  gælder overførsel af 
teknologi og know-how t il regioner, der er bagud. 
Dette er særlig vigtigt for tiltrædelseslandene, som har brug for en betydelig om strukturering af deres 
økonomier og for en hurtig forbedring af deres pro-
duktivitet og konkurrenceevne. Uanset den finansiel-
le tilskyndelse, der måtte gøre sig gældende, er de 
udenlandske investorer — af stort set samme grun-de som nationale investorer — ikke nødvendigvis 
tiltrukket af de steder, hvor behovet er størst (infra-
strukturmangler, mangel på faglært arbejdskraft 
osv.). 
Derfor er tendensen, at DU I-aktiviteten i uforholds-
mæssig høj grad går til de stærkere og ikke de sva-
gere dele af Unionen. I perioden 1999-2001 repræ-
senterede investeringstilstrømningen ca. 21% af 
BNP i Irland - landet med det næststørste BNP pr. indbygger i EU — 15% i Danmark (landet med det 
tredje højeste niveau) og 13% i Nederlandene (det 
fjerde højeste). I modsætning hertil udgjorde ud-landsinvesteringerne i Portugal kun lidt over 4% af 
BNP. De laveste DUI-tilstrømninger sås imidlertid i Spanien (1½% af BNP), Italien (1%) og Grækenland 
(knap 1%). 
Internt i landene var DUI-ak tiviteten generelt koncen-
treret i og rundt om de større byer, navnlig de natio-
nale hovedstæder, og med meget lidt investerings-
aktivitet i tilbagestående regioner. De nye tyske del-
stater, på nær den østlige del af Berlin, modtog så-ledes kun lidt over 2% af de samlede DUI-
tilstrømninger til Tyskland mellem 1998 og 2000. Mål 
1-regionerne i Spanien tegnede sig tilsvarende for under 10% af landets investeringstilgang udefra i 
2000. På samme måde befandt under 4% af Italiens 
samlede antal ansatte i udenlandsk ejede virksom-heder sig i den sydlige del af landet. 
Det same generelle mønster ses i tiltrædelseslande-
ne. I 2001 gik over to tredjedele af de indadgående DUI-tilstrømning i Ungarn til Budapest-regionen, 
mens over 60% af udlandsinvesteringerne i Den 
Tjekkiske Republik tilfaldt Prag-regionen og en  lignende DUI-andel i Slovakiet blev placeret i Brati-
slava. 
Fællesskabspolitikkernes indvirkning - 
konkurrenceevne, beskæftigelse og 
samhørighed 
I modsætning til struktur politikken sigter andre EU-
politikker ikke primært på at afhjælpe regionale 
skævheder eller at mindske uligheder blandt befolk-
ningen. De andre politikområder indvirker dog ikke desto mindre på samhørigheden og er i mange til-
fælde udformet under særlig hensyntagen til skæv-
hederne. 
Opbygning af videnbaseret økonomi 
Fællesskabets iværksætter-, industri- og innovati-
onspolitikker sigter på at styrke konkurrenceevnen 
blandt EU's producenter ved at fremme konkurren-ceevnen, sikre adgang til markeder og skabe et 
forsknings- og udviklingsvenligt klima i hele Unionen. 
Som bekendt stammer den manglende innovations-
kapacitet på regionalt niveau ikke alene fra mangler i 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xvforskningsbasen og lave F&U-budgetter, men også 
fra en svaghed i leddene mellem forskning og er-
hvervsliv såvel som fra en langsom indførelse af 
informations- og kommunikationsteknologi. De opret-tede IRC'er (innovationstøttecentre) og nettet af ”in-
novative regioner i Europa” skal anspore regionerne 
til at udvikle innovationspolitikken og øge den tekno-logiske støtte til erhvervslivet. 
Der er stadig tydelige skævheder i adgangen til fæl-
lesskabsfinansiering til forskningsprogrammer, især på regionalt niveau, selv om det Sjette Rammepro-
gram til dels sigter på at styrke forbindelserne mel-
lem videnskabelige centre i henholdsvis afsides og mere centrale dele af EU. 
Styrket almen og faglig uddannelse 
Arbejdsstyrkens færdigheder er EU’s vigtigste kom-parative fordel i den globale konkurrence. Et højt uddannelsesniveau og høje standarder for fagud-
dannelse, som er tilgængelig gennem et helt ar-
bejdsliv, er afgørende for at styrke innovationskapa-citeten i hele Unionen og for at indfri målsætningen 
fra Lissabon om at blive verdens mest dynamiske og 
videnbaserede økonomi. Programmet ”Education and Training 2010” om almen og faglig uddannelse 
er gennemført som hjælp til at nå dette mål og tillige 
i hensigt om at gøre Europas almene og faglige ud-dannelse til ”en verdensreference for kvalitet inden 
2010”. 
Flere og bedre jobs i et  
samfund med plads til alle 
På Det Europæiske Råd i Lissabon definerede EU 
en omfattende strategi med henblik på at skabe en 
langsigtet økonomisk vækst, fuld beskæftigelse, so-
cial samhørighed og bæredygtig udvikling i et viden-baseret samfund. Den eur opæiske beskæftigelses-
strategi blev revideret i 2003, således at den i en udvidet Union var bedre i stand til at støtte målsæt-ningerne fra Lissabon og fik sigte mod at støtte med-
lemsstaternes bestræbelser på at reformere deres 
arbejdsmarkeder, opnå fuld beskæftigelse, styrke kvalitet og produktivitet på arbejdspladsen og mind-
ske sociale skævheder. Succes med at gennemføre den europæiske be-
skæftigelsesstrategi forudsætter en klar forpligtelse 
fra medlemsstaterne til at hjælpe arbejdstagere og 
virksomheder med at forbedre deres tilpasningsev-ne, til at få flere folk i beskæftigelse, til at investere 
mere — og mere effektivt — i menneskelig kapital 
og til at forbedre styreformer ne. Ved aktivt at styrke 
den sociale inddragelse bidrager man således til 
både at mindske uligheder i adgangen til beskæfti-
gelse og til at forøge økonomiens vækstmuligheder. Efter Lissabon , en fælles strategi til social inddragel-
se, blev vedtaget af EU i 2001. I den anden genera-tion af nationale handlingsplaner, som medlemssta-terne udarbejdede i 2003, anerkendes det flerdi-
mensionale islæt af social udelukkelse og behovet 
for at bekæmpe dette via en bred vifte af initiativer, der sikrer, at de økonomi-, beskæftigelses- og soci-
alpolitiske områder gensidigt støtter hinanden. 
Unionens forpligtelse til at skabe lige vilkår for mænd 
og kvinder skal omsættes til en omfattende main-
streaming-tilgang, der sikrer , at der i planlægning og 
gennemførelse af alle politikker tages hensyn til de-
res indvirkning på kønsliges tillingen. Hvis Lissabon-
beskæftigelsesmålet med tidsfristen 2010 skal nås, må de underliggende faktorer for kønskløften, hvad angår beskæftigelse, arbejdsløshed og indkomst, 
takles energisk. I dette øjemed bør der følges op på 
tiltag, der får kvinder i beskæftigelse, motivere dem for at blive længere på arbejdsmarkedet og gør det 
lettere at forene en arbejdskarriere med familie-
mæssige ansvar via et udbud af pasningsfaciliteter. 
Bæredygtig vækst og flere  
i job via miljøbeskyttelse 
Opretholdelse af økonomisk udvikling og skabelse af 
langsigtede stabile jobs forudsætter, at miljøet be-
skyttes mod vækstens eventuelle følger og at der ikke drives rovdrift på udtømmelige ressourcer. I det 
sjette miljøhandlingsprogram, Vores fremtid — vores 
valg, fastlægges de miljøområder, hvor man må 
sætte aktivt ind for at kunne forfølge EU’s økonomi-
ske og sociale mål. Der må navnlig gøres en aktiv 
indsats for at begrænse klimaændringen, bevare det naturlige miljø og biodiversiteten, nedbringe mæng-
den af sundhedsskadelige emissioner og mindske 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xvi forbruget af naturressour cer ved at skære ned på 
affaldsmængden. Ligeledes må miljøet tilgodeses, 
når der gennemføres strukturpolitiske, investerings-
krævende beslutninger. 
Selv om det koster at beskytte miljøet, ikke mindst i 
de tilbagestående regioner, hvor infrastrukturbeho-
vene typisk er størst, er der også nogle store poten-tielle fordele ved at foretage forbedringer inden for 
områderne sundhed og jobskabelse i øko-
industrierne, såvel som ved at sikre mere bæredyg-tig udvikling. 
Det indre marked og tjenester  
af generel økonomisk interesse 
Det har medført større effektivitet og lavere priser at 
liberalisere markederne fo r transport, telekommuni-
kation og energi. Det har imidlertid også medført en 
trussel for bestemte samfundsgrupper eller regioner, 
der er udelukket fra adgangen til vigtige tjeneste-ydelser. Det offentlige er  derfor blevet pålagt nogle 
serviceforpligtelser, der skal sikre, at alle kan få ad-gang til disse ”tjenesteydelser af generel økonomisk interesse”, af rimelig kval itet og til rimelige priser, 
som EU-traktaten (artikel 16) kræver det. Der er stil-let fællesskabsmidler til rådighed med sigte på, at disse forpligtelser overholdes overalt i EU. 
Samtidig har de transeuropæiske transportnet for-
bedret adgangen for de mere fjerntliggende regioner og fremmet samhandelsudviklingen. De transport-
net, der skal forbinde de nye medlemsstater med de 
eksisterende medlemsstater, vil sandsynligvis virke på tilsvarende måde. Retningslinjerne vedrørende 
de transeuropæiske energinet, der blev vedtaget i 
2003, tillægger investeringer i gasrørledninger og el-distributionssystemer i lukkede, perifere og ultraperi-
fere regioner en stadig større betydning i de kom-
mende år. Og programmet om det transeuropæiske telekommunikationsnet (eller eTEN) har ikke alene til 
formål at forbedre kommunikationen mellem de mest afsondrede regioner og andre dele af EU, men lige-ledes at takle manglerne med hensyn til IKT-
udbredelse og servicefaciliteter. Reform af de fælles politikker  
for landbrug og fiskeri 
Skønt udgifterne til den fælles landbrugspolitik 
(CAP) er faldet gradvist gennem årene, udgør denne 
post stadig næsten 47% af fællesskabsbudgettet. 
Siden 1992, da reformprocessen begyndte, er den direkte støtte til producenter ne steget til 70% af de 
samlede udgifter, men den ligger stadig under EU-gennemsnittet i Spanien, som er det eneste samhø-righedsland, hvor dette gør sig gældende. Gennem-
snitligt er udbetalingerne større i forhold til indkom-
sten for store og mellemstore bedrifter end for små bedrifter. 
Støtten til udvikling af landdistrikter i perioden 2000-
2006 er større i Mål 1-regioner (56% af de samlede udgifter) end i andre dele af EU, selv om kun ca. 
10% af pengene går til at styrke økonomien i land-
distrikter ud over de la ndbrugsrelaterede. I næste 
programmeringsperiode, 2007-2013, bliver udgifter-
ne til landbrugspolitikken lavere i faste priser, de di-
rekte udbetalinger gøres uafhængige af produk-tionen, støtten til større bedrifter nedskæres, mini-
mumspriserne sænkes og der lægges større vægt på både udvikling af landdistrikter og miljøpolitik. 
Med udvidelsen stiger beskæftigelsen inden for 
landbruget i EU med ca. 60% og der komme betyde-
ligt flere små bedrifter. Andelen af landbrugspolitik-kens samlede udgifter, der går til Mål 1-regioner i 
både nye og gamle medlemsstater, skønnes at vok-
se med ca. 10 procentpoint til omkring to tredjedele. 
Formålet med den fælles fiskeripolitik er først og 
fremmest at bevare fiskebestandene og omstruktu-
rere erhvervet for at sikre dets bæredygtighed. De senest indførte nødforanstaltninger vil få afgørende 
betydning for en række regionale økonomier, især i 
Spanien og Portugal. Mens et slankere erhverv på langt sigt burde blive rentabelt igen når først nød-
foranstaltningerne er afsluttet, er det på kort sigt 
medlemsstaternes ansvar  at mildne de skadelige 
sociale og økonomiske konsekvenser. 
Blandt tiltrædelseslandene har kun Polen og de tre 
baltiske stater fiskerierhv erv af nogen betydningsfuld 
størrelsesorden og disse er allerede i tilbagegang. 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xviiDeres samlede fangst udgør under 7% af de eksi-
sterende medlemsstaters. 
Statsstøtte og samhørighedspolitik 
For så vidt, at den nuværende ordning tillader for-skelsbehandling til fordel for problemregioner, kan kontrol med statsstøtte både bidrage til og støtte 
samhørighedspolitikken. I tråd med de forpligtelser, 
der blev indgået på Det Europæiske Råd i Stock-holm, faldt det samlede udgiftsbeløb til statsstøtte 
betydeligt mellem 1997 og 2001, og det faldt også i 
forhold til BNP i 12 af de 15 medlemsstater. Samti-dig forskydes udgifterne i retning af horisontale mål 
men er dog stadig højere i de mere velstående med-
lemsstater end i samhørighedslandene. 
I 2001 udgjorde kun ca. 9% af EU's samlede stats-
støtte hjælp til Mål 1-regioner og det omfattede be-
løb lå under en tredjedel af beløbet i 1993, hvor støt-ten kulminerede, hovedsagelig på grund af store 
nedskæringer i støtte til de  nye tyske delstater og til 
det sydlige Italien. Regional støtte til Mål 2-områder 
tegner sig for ca. 6% af den samlede statsstøtte. 
I relation til udvidelsen er kontrollen med statsstøtte 
stadig af overordnet bety dning på grund af indvirk-
ningen på den regionale fordeling af økonomisk akti-
vitet og indkomst. For perioden efter 2006 vil der 
således stadig blive gjort bestræbelser for at moder-nisere, forenkle og afklare statsstøttereglerne, idet 
der tages højde for ændringer i samhørighedspolitik-
ken, for dermed at opnå en slankere, men bedre målrettet støtte. 
Retlige og indre anliggender — bedre 
udviklingsbetingelser 
En høj kriminalitetsgrad, tilstedeværelse af organise-
ret kriminalitet og korruption har en tendens til af forhindre økonomisk udvikling og afskrække potenti-
elle investorer. Styrkelse af evnen til at bekæmpe 
kriminalitet, stadig mere samarbejde på tværs af grænserne, bedre kontrolposter med de ydre græn-
ser og bedre integration af  tredjelandsstatsborgere i 
samfundet er alt sammen eksempler på, hvordan den regionale udvikling kan støttes. Dette gælder 
navnlig for tiltrædelseslandene. 
Regionale syn på fællesskabspolitikkerne 
Undersøgelser, der er gennemført blandt regionale embedsmænd i hele EU, tyder på, at fællesskabspo-litikker i det store hele forbindes med EU-
finansiering, og at projekter, der finansieres af Struk-
turfondene, ofte er både de mest synlige og dem, der anses for at have den største indvirkning. Dette 
gælder især for Mål 1-regioner og især i samhørig-
hedslandene. Den positive indvirkning af Fællesska-bets INTERREG-initiativ var tilsvarende anerkendt 
på grund at dets fokus, synlighed og incitament til samarbejde. 
Mens den fælles landbrugspolitiks indvirkning på 
samhørigheden generelt blev opfattet positivt i regi-
oner med landbrug som vigtigste erhverv, fandt man den i middelhavsregionerne urimelig og begunsti-
gende for de mest indbringende bedrifter og/eller, i 
nogle tilfælde, de mest udviklede områder. Det fæl-les landbrugspolitik blev kritiseret for manglende 
sammenhæng med miljøpolitikken, hvorimod ind-
dragelsen af miljøhensyn i den regionale udviklings-politik blev modtaget m ed bred tilfredshed. Det 
samme gjaldt inddragelsen i regionaludviklingspoli-tikken af investeringer i F&U-infrastruktur, som blev fundet særlig vigtig i Mål 1-regioner. 
Samtidig var der en udbredt kritik af de høje om-
kostninger til forvaltning af strukturfondsprogram-
merne i denne periode og af de stadig mere kompli-
cerede procedurer. Derimod blev inddragelsen af 
erhvervslivet og arbejdsmarkedets parter set som et vigtigt fremskridt, der burde følges op på. 
Strukturpolitikkernes 
indvirkning og merværdi 
Omfang og målretning af  
interventioner i Mål 1-regioner 
Strukturfondene og Samhørighedsfonden, som kun 
udgør ca. 0,4% af EU’s samlede BNP, koncentreres 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xviii om at hjælpe de mindst velstående dele af Unionen. 
I perioden 2000-2006 svarer den samlede Mål 1-
støtte til 0,9% af BNP i Spanien og over 2½% af 
BNP i Grækenland og Portugal. Men endnu vigtigere er det, at disse overførsler skønnes at øge investe-
ringerne med ca. 3% i Spanien, 8-9% i Grækenland 
og Portugal, 7% i den italienske Mezzogiorno og 4% i de nye tyske delstater. 
I de fleste tilfælde var de nationale offentlige udgif-
ter, der supplerede strukturf ondsstøtten, større i fa-
ste priser i programmeringsperioden 1994-1999 end 
i den forrige periode, svarende til en forøgelse af 
rådighedsbeløbet til investering med 40-50%. Dette blev tilføjet yderligere pr ivat finansiering, som navn-
lig havde betydning i Østrig, Tyskland, Nederlande-ne og Belgien, om end de beløb, der blev rejst på denne måde, var forholdsmæssigt små i samhørig-
hedslandene, Frankrig og Storbritannien. I Tyskland 
synes der i samme periode at have været en lignen-de, om end meget mindre vægt stangseffekt af privat 
investering. 
Strukturudgifterne suppleres desuden op med lån fra 
Den Europæiske Investeringsbank (EIB). Udlånene 
til støtteområder i EU15 løb op i EUR 20 mia. årligt 
mellem 2000 og 2002, hvoraf over halvdelen blev brugt på Mål 1-regioner og udlånene til tiltrædelses-
landene udgjorde EUR 3 mia. årligt. Over en tredje-
del af lånene blev brugt til investeringer i transport i de nuværende Mål 1-regioner, mens det i tiltrædel-
seslandene var 90%, der blev brugt til transport, mil-
jø og energi. 
Strukturfondene er især blev et brugt til at nedbringe 
skævheder i infrastrukturer og i investeringer i men-
neskelig kapital mellem Mål 1-regioner og andre de-le af EU. Transportsystemerne, både transeuro-
pæiske forbindelser og sekundære netværker inden 
for regionerne, er således markant blevet forbedret over det seneste årti. Ledige såvel som fyringstrue-
de arbejdstagere har således fået rådgivning og ud-
dannelse med henblik på at øge deres jobmulig-heder og styrke deres færdigheder. Samtidig er der 
yde støtte til forskning/udv ikling (F&U) og innovation, 
både opbygning af ny forskn ingskapacitet og, hvad 
der er lige så vigtigt, som hjælp til afstikning af re-gionale strategier, der kan målrette F&U-aktiviteten bedre i forhold til lokale vækstmuligheder og fremme 
udbredelsen af IKT og de grundlæggende færdighe-
der, der kræves, for at udny tte de nye teknologier. 
Derudover er en betydelig  andel af Strukturfondene 
(14% i perioden 2000-2006) gået at finansiere inve-steringer i miljøforbedringer, affaldshåndtering og 
navnlig spildevandsbehandling, ligesom der tages konkrete miljøhensyn ved beslutninger om struktur-
interventioner. 
Interventionerenes følger for den reelle 
konvergens og den økonomiske integration 
En empirisk analyse viser ikke alene, at væksten i 
BNP, beskæftigelse og produktivitet i Mål 1-regioner 
har oversteget væksten i re sten af EU siden midten 
af 90’erne, men ligeledes, at konvergensen har væ-
ret mest udpræget i de mindst velstillede regioner 
blandt disse. (Det skal understreges, at denne ana-lyse er baseret på en række overensstemmende 
data, som blev specielt indhentet til rapporten). Det 
tyder også på, at strukturinterventionerne har for-stærket væksten i samhørighedslandene ved dels at 
styrke efterspørgslen og dels at styrke udbudssiden 
af økonomien. I Spanien skønnes BNP i 1999 såle-des at have ligget ca. 1½% højere, end det ville ha-
ve gjort uden interventioner, i Grækenland over 2% 
højere, i Irland næsten 3% højere og i Portugal over 4½% højere. De nye tyske delstaters BNP er 
skønsmæssigt steget med ca. 4% som følge af in-
terventionerne. 
Strukturinterventionerne har tillige medført en for-
øget samhandel mellem samhørighedslande og an-
dre dele af Unionen (mere end fordoblet i det sene-ste årti) — og en tættere int egration. Der ser ud til, at 
gennemsnitligt omkring en fjerdedel af strukturudgif-terne vender tilbage til resten af Unionen i form af større import, navnlig af maskinværktøj og andet 
udstyr. Dette ”udslip” er især stort, hvad angår Græ-
kenland (42% af udgifterne) og Portugal (35%). 
Da en stor del af enhver forbrugsstigning i de nye 
medlemsstater går til import og da ca. 60% af denne 
import kommer fra eksisterende EU-medlemsstater, forekommer det sandsynligt at strukturudgifterne i 
disse lande vil udløse lignende store udslipseffekter 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xixtil fordel for væksten i resten af Unionen. Lige som i 
samhørighedslandene er der en tendens til, at udgif-
terne i uforholdsmæssig høj grad gælder import af 
maskinværktøj og andet udstyr, navnlig til fordel for Tyskland, som eksporterer de ca. 45% af sådanne 
produkter, der indkøbes af EU15. 
Interventioner i Mål 2-regioner:  
omstrukturering og jobskabelse 
I perioden 1994-1999 modtog 82 regioner i 12 med-
lemsstater Mål 2-støtte, der i alt beløb sig til ca. EUR 
2,4 mia. årligt (stigende til EUR 3,3 mia. årligt i den-
ne periode), fordi de havde områder med industriel tilbagegang. Dette blev suppleret op med lignende 
finansieringsbeløb fra nationale kilder, såvel offentli-
ge som private, hvilket forøgede de samlede struk-turudgifter i disse områder til ca. EUR 7 mia. årligt. 
Udgifterne var navnlig koncentreret på omstilling af 
gamle industrianlæg og støttefaciliteter for erhvervs-livet (til sammen ca. halvdelen af det samlede be-
løb), mens ca. 20% blev brugt på udvikling af men-
neskelige ressourcer og 10% på støtte til forsk-ning/udvikling og IKT. 
Evaluerende undersøgelser peger på, at strukturin-
terventionerne i disse områder samlet resulterede i ca. 700.000 nye jobs i perioden og lidt under 
500.000 i nettotal. Herudover fik ca. 300.000 små og 
mellemstore virksomheder hjælp til at forbedre deres produktionsmetoder og opsøge nye markeder. Sam-
tidig blev ca. 115 mio. kvadratmeter områder med 
industriaffald renset og omstillet, så de kunne an-vendes til nye økonomiske aktiviteter, herunder for-
nøjelses- og kulturaktiviteter. Takket være blandt 
andre disse initiativer faldt arbejdsløsheden en anel-se mere i disse områder end i resten af EU, selv om 
BNP pr. indbygger steg lidt mindre. 
En mere detaljeret analyse tyder på, at støtte til 
forskning/udvikling, innov ation og teknologioverfør-
sel er særligt effektive midl er til at skabe nye jobs 
eller fastholde eksisterende jobs om end innovati-onskapaciteten i de fleste Mål 2-områder stadig er 
mindre udviklet end i de mere fremgangsrige regio-
ner. I modsætning hertil synes investeringerne i in-frastruktur og menneskelig kapital at kunne sam-
menlignes med niveauerne andre steder. Selv om interventionerne har haft positive følger, 
kunne resultaterne have været endnu bedre, hvis 
både de støtteberettigede områder og omfanget af 
de finansierede operationer havde været større, og hvis tidshorisonten for proj ekterne (tre år) havde væ-
ret længere. Havde dette været tilfældet, ville man kunne støtte programmer af større strategisk betyd-ning for regionaludviklingen. 
Støtte til landbrug,  
landdistriktudvikling og fiskeri 
Interventionerne under Mål 5a i perioden 1994-1999 
tog sigte på at forbedre landbrugseffektiviteten og hjælpe med til at beskytte landdistrikterne. Disse 
interventioner synes at have ydet en forholdsvis ef-fektiv støtte til omstrukt ureringen af små bedrifter i 
Mål 1-regioner. 
Interventionerene under Mål 5b beløb sig til ca. EUR 
1,2 mia. årligt og blev gennemført i områder med et samlet indbyggertal på ca. 9% af EU’s befolkning. 
Interventionerene synes at hav e ført til en vis diversi-
ficering af landbrugsproduktionen og en vækst i akti-
viteter som f.eks. bondegårdsferie og miljøservice. 
Sideløbende har støtten bidraget til renovering af 
landsbyer og udvikling af of fentlige servicefaciliteter. 
I den nuværende programmeringsperiode er støtten 
til udvikling af landdistrikter  indgået i en samlet over-
ordnet strategi, men den har været opdelt mellem to 
programmer. Det ene var underkastet Strukturfon-
dens bestemmelser, det andet EUGFL-
Garantisektionen. Sidstnævnte er udarbejdet til landbrugsmarkedspolitikker og er ikke særlig godt 
tilpasset flerårige handlingsprogrammer. 
Fiskerisektoren er koncentrer et i et begrænset antal 
regioner i perifere dele af EU , som er blevet ramt af 
de foranstaltninger, der er truffet for at bevare fiske-
bestandene, og hvor interventionerne under det fæl-les fiskeriprogram følgelig kan bidrage betydeligt til 
udviklingen af andre økonomiske aktiviteter. 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xx Beskæftigelse og uddannelse  
fremmet via ESF 
I perioden 1994-1999 støttede Den Europæiske So-
cialfond (ESF) udvikling af menneskelige ressourcer 
med et beløb svarende til en tredjedel af de samlede 
strukturfondsinterventioner. Heraf gik omkring halv-delen til Mål 1-regioner. 
Interventionerne under Mål 3 sigtede på at integrere 
unge, langtidsledige og personer truet af udelukkel-se fra arbejdsmarkedet samt at fremme lige mulig-
heder. Interventionerne under Mål 4 var fokuseret på 
at hjælpe arbejdstagerne med at tilpasse sig indu-strielle ændringer. De mest vellykkede foranstaltnin-
ger var tilsyneladende dem, der gav en kombineret 
støtte, f.eks. vejledning, uddannelse og jobsøgning, skræddersyet til individuelle behov. 
I øvrigt finansierer ESF beskæftigelses-, uddannel-
ses- og oplæringssystemer på såvel nationalt som regionalt niveau. I Mål 1-regioner hjalp ESF med til 
at øge de offentlig investeringer i almen og faglig 
uddannelse. Den europæiske beskæftigelsesstrategi blev først iværksat efte r programperiodens start, 
men alligevel nåede ESF fra 1997 og fremefter at yde en betydelig støtte til politikker omfattet af de nationale handlingsplaner for beskæftigelse, især i 
de sydlige medlemsstater. 
I perioden 2000-2006 er forbindelsen mellem ESF 
og den europæiske beskæfti gelsesstrategi blevet 
styrket betydeligt. Med et samlet budget på ca. EUR 60 mia. er ESF blevet Fællesskabets vigtigste finansieringsinstrument til understøtning af beskæfti-
gelsesstrategien, som til gengæld skaber en stærke-re politisk ramme for ESF-interventioner og jobska-belse. 
Styrket samarbejde og networking 
Der er udviklet fællesskabsinitiativer med henblik på at fremme innovation, partnerskab og udvikling af 
samarbejdsprojekter mellem lande og regioner, idet 
man har tilgodeset behov, som ofte ikke dækkes af 
hovedprogrammerne under Strukturfondenes mål. I perioden 1994-1999 støttede INTERREG II tre brede typer programmer, grænseoverskridende 
samarbejde (streng A), energinetværker (streng B) 
og samarbejde på tværs af regional og fysisk plan-lægning (streng C). Den største finansiering gik til 
streng A-programmer til at forbedre miljøet, støtte 
kulturaktiviteter, turisme og erhvervsservice til min-dre virksomheder samt til at udvikle transportforbin-
delser, især transnationale ruter. Der skete betyde-
lige forbedringer, navnlig for grænseovergange i Mål 1-regioner i Grækenland, Tyskland og Finland. De 
største fordele skyldes imidlertid en stadig mere om-
fattende kontakt og bedre forståelse blandt de of-fentlige myndigheder og pr ivate og halv-offentlige 
organisationer på begge sider af de pågældende landegrænser. 
I perioden 2000-2006 styrkede INTERREG III — der 
var udrustet med ca. EUR 5 mia. — den grænse-
overskridende komponent (streng A), fremmede strategisk samarbejde på transnationalt niveau i 
spørgsmål om fysisk planlægning (streng B) og støt-tede samarbejde og erfaringsudveksling mellem re-gioner (streng C). 
I fremtiden skal INTERREG tilgodese den nye kon-
tekst, hvor grænseområder repræsenterer en større 
del af EU, både befolkningstals- og arealmæssigt. 
URBAN-initiativet dækker 44%  af EU's befolkning i 
byer med over 50.000 indbyggere. I perioden 1994-
1999 var støtten på EUR 148 mio. årligt og blev for-
delt på 118 byer. I den nuværende periode er det 
nedsat til EUR 104 mio. årligt, fordelt på projekter i 70 byer. Hovedvægten ligger på mindre bykvarterer 
og på at opmuntre til lokalt engagement via arran-
gementer, som direkte berører folks liv. Dette har været med til dels at skær pe EU-strukturpolitikkens 
synlighed som helhed og dels  at tiltrække private 
investeringer. På den anden side udelukker denne koncentration af støtte til meget begrænsede områ-
der de projekter, der kan takle større regionale pro-
blemstillinger som f.eks. forbindelserne mellem by-områder og de tilstødende landdistrikter. 
EMPLOYMENT- og ADAPT-initiativerne støttede i 
perioden 1994-1999 ca. 9.300 projekter og indbefat-tede ca. 1,6 mio. mennesker i programmer om ar-
bejdsmarkedsintegration og jobskabelse på lokalt 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxiplan. De finansierede projekter omfattede foranstalt-
ninger til at lette adgangen til arbejde og uddannel-
se, støtte til nye beskæftigelseskilder, hjælp til små 
og mellemstore virksomheder med at foregribe æn-dringer samt børnepasningsstøtte til kvinder for at 
gøre det lettere for dem at fortsætte en arbejdskar-
riere. 
EQUAL fokuserer i perioden 2000-2006 på nye, in-
novative fremgangsmåder til bekæmpelse af ulighe-
der og diskrimination på arbejdsmarkedet. Transna-tionalt samarbejde, partnerskab og udveksling af 
erfaring og god praksis tillægges stor betydning. 
LEADER II støttede i perioden 1994-1999 ca. 900 
lokale aktionsgrupper i landdistrikterne på basis af et 
budget på EUR 300 mio. årligt og siden forøget til 
EUR 700 mio. via samfinansiering. Den største akti-vitet, der blev finansieret, var turisme, men der blev 
også givet støtte til små og mellemstore virksomhe-
der og til udvikling af lokale produkter. 
LEADER+ (2000–2006), som har samme årsbudget 
som LEADER II, har fået en forøget fokusering på 
pilotprojekter, ligesom samarbejdet er blevet gjort lettere. 
Innovative aktioner på forsøgsplan 
Næsten én ud af tre regionale myndigheder i EU15 har udarbejdet en "regional innovationsstrategi" (RIS) eller et "regionalt informationssamfundsinitia-
tiv" (RISI). De mest synlige virkninger af de to initia-
tiver har været offentlig/private partnerskaber og hjælp til små og mellemstore virksomheder med at 
få adgang til nye teknologier. 
Et nyt system til innovat ive aktioner med struktur-
fondsstøtte på i alt ca. EUR 400 mio. blev introdu-
ceret i 2001 for at anspore regionerne til at udvikle 
programmer, som dels skulle styrke den regionale konkurrenceevne via teknologi og innovation (Lissa-
bon-strategien) via indførelse  af nye former for IKT 
(eEurope handlingsplanen) og dels fremme en bæ-
redygtig udvikling (Göteborg ). Indtil nu har tre ud af 
fire EU-regioner søgt om støtte til programmer ved-
rørende et af disse tre emner. Forvaltningen af Strukturfondene 
effektiviseres 
Under sidste revision af strukturfondsforordningen i 
1999 blev det tilstræbt både at forenkle systemet og 
at decentralisere den daglige forvaltning til med-
lemsstaterne. Medlemsstat erne får ganske vist sta-
dig mere ansvar for, hvordan midlerne bruges, men 
det er dog stadig Kommissionen, der i sidste ende er 
ansvarlig for udgifterne over for budgetmyndig-heden. Før den nye finansieringsperiode bør forord-
ningen revideres med sigte på  at øge effektiviteten i 
systemet og forenkle det yderligere. 
Kerneprincipperne 
Programmering, partnerskab, koncentration og 
komplementaritet har været de centrale principper i Strukturfondene siden reformen i 1988. Program-
mering, forstået som planlægning af udgifter over en 
årrække for dermed at opnå strategiske mål, har resulteret i større sikker hed og mere stabilitet og 
samhørighed i den førte politik og i de finansierede projekter. Mens programmeringsperioden er blevet forlænget, efterhånden som planlægningsevnen er 
blevet større, og mens mål ene er blevet mere kvanti-
tetsbestemte, er bekymringen vokset over det indvik-
lede system og den tid, det tager at vedtage pro-
grammeringsdokumenter og over behovet for at sik-
re, at programmerne er tils trækkeligt fleksible til at 
kunne tilpasses ændringer. 
Partnerskabet i udformningen og gennemførelsen af 
programmerne er blevet stærkere og mere omfat-tende, idet en række pr ivate sektorenheder, herun-
der arbejdsmarkedets parter samt regionale og loka-le myndigheder er involveret. Dette har medført me-re målrettede og innovative pr ojekter, forbedret tilsyn 
og effektivitetsevaluering samt en større spredning af information om projekter nes resultater, i visse til-
fælde med yderligere kompleksitet i programforvalt-
ningen som omkostning. 
Koncentrationen, forstået som en finansieringsmæs-
sig fokusering på de områder, der er hårdest til-
trængt, er forøget med tiden, men evalueringer tyder 
på, at ressourcerne stadig nogle gange er spredt for vidt og for tyndt. I den nuværende programmerings-
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxii periode lever 41% af EU15-befolkningen i enten Mål 
1- eller Mål 2-regioner. Den komplicerede proces 
med at definere sidstnævnte har imidlertid ført til en 
vis fragmentering af regionerne og en for stor spred-ning af midlerne. 
Komplementariteten er i bredt omfang blevet respek-
teret i Mål 1-regionerne, hvilk et vil sige, at Struktur-
fondene har suppleret snarere end erstattet eksiste-
rende offentlige udgifter. Imidlertid har det været 
sværere at efterprøve, om dette også har været til-fældet for Mål 2- og især Mål 3-programmer. 
Større effektivitet tilstræbes 
Om end der med tiden er kommet en stadig større 
ekspertise i forvaltningen af fondene, ligger der sta-
dig en stor udfordring i at forbedre effektiviteten i 
programmerne. Medlemsstaterne betragter ofte de nødvendige kontrolprocedurer som uønskede på 
grund af de forbundne omkostninger og fordi de 
overlapper de nationale ordninger. En særlig kritik går på, at de nuværende krav blev vedtaget så sent, 
at de har medført forsinkelser i gennemførelsen af programmerne. Dette har medført et pres om, at midlerne skulle bruges hurtigt, hvilket er gået ud 
over kvaliteten. Omkostningerne til finansiel forvalt-
ning synes navnlig at være høje for Mål 2-programmerne.  
Om end forvaltningen af de offentlige midler er for-
bedret, var det i sidste programmeringsperiode sta-dig kun en tredjedel af de evaluerede Mål 1-
projekter, der var fuldført til tiden, mens en tredjedel 
var over et år forsinket. Desuden overskred to tred-jedele af projekterne budgettet. Den disciplin, som 
blev pålagt med "N+2-reglen" i den nuværende peri-
ode, har dog bidraget stærkt til at forbedre udnyttel-sen af strukturfondsmidler. I 2003 lå den finansielle 
gennemførelse af Strukturfondene således tæt 
på 100%. 
Tilsyn er et essentielt led i systemet, men evaluerin-
gerne antyder, at det ikke har været så effektivt som 
forventet, til dels på grund af problemerne med at indsamle meningsfuld information. Fokuseringen på 
finansielle frem for på strategiske anliggender synes 
i øvrigt at føre til, at mi dlerne bruges der, hvor de er mest effektive. Der er ganske vist sket forbedringer i den nuværende periode gennem indkredsning af 
indikatorer og mål. Ofte er de finansielle spørgsmål 
dog ikke tilstrækkeligt veldefinerede, hvorimod de strategiske spørgsmål er for bredt defineret. 
Evalueringen er også blevet forbedret med tiden, 
men der er i praksis stadig betydelige forskelle blandt landene på dette punkt. Medlemsstaterne er 
nu forpligtet til at gennemføre forudgående evalue-
ringer. Midtvejs sker evalueringen i samarbejde med Kommissionen og i god tid til, at resultaterne kan få 
indflydelse på de beslutninger, der skal træffes for 
den resterende programperiode. Efterfølgende eva-luerer Kommissionen programmet, men først to år 
efter, at det er afsluttet. En større inddragelse af re-
gionerne og medlemsstaterne i processen kunne gøre evalueringen mere nyttig og relevant. 
For at fremme en bedre forvaltning er der i den nu-
værende periode indført et finansielt incitament i form af en "effektivitetsres erve" på 4% af struktur-
fondsressourcerne. Denne "bonus" fordeles i 2004 under forudsætning af, at de oprindelige program-satte mål faktisk er opnået. 
Forvaltningssystemerne er i mange tilfælde blevet 
mere decentraliseret med tiden, hvilket skønnes at have haft en gunstig indvirkni ng på deres effektivitet, 
idet man herved har opnået en større lydhørhed over for regionale behov. 
Udfordringen i udvidelsen 
Strukturfondene er af afgørende betydning for de 
nye medlemsstater, der herigennem får hjælp til at 
styrke deres konkurrenceevne. I perioden 2000-2006 modtager tiltrædelseslandene ca. EUR 3 mia. 
årligt fra ISPA (til transpor t- og miljøprojekter), 
SAPARD (til udvikling af landbrug og landdistrikter) 
og PHARE (til at styrke økonomisk og social samhø-
righed samt administrations - og institutionskapaci-
tet). Når de 10 nye medlemsstater er tiltrådt EU, vil 
de sammen med Bulgarien og Rumænien stadig 
være støtteberettiget til PHAR E-midler i tre år (i alt 
EUR 1,6 mia. årligt). 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxiiiVed udgangen af 2003 var 324 projekter blevet god-
kendt under ISPA. Fordelingen mellem transport og 
miljø — og, for transportens vedkommende, mellem 
veje og jernbaner — var nogenlunde ligelig. SAPARD-budgettet på EUR 500 mio. årligt går til at 
støtte landenes selvstændi gt udformede udviklings-
planer for landbrug og landdistrikter. 
De nye medlemsstater vil væ re berettiget til støtte 
fra Strukturfondene i perioden 2004-2006. Støtten, 
der beløber sig til i alt ca. EUR 21,8 mia. over de tre år, vil blive koncentreret på et begrænset antal priori-
tetsområder for at maksimere indvirkningen og mi-
nimere problemerne i forbindelse med gennemførel-sen af programmerne. Landene har udvalgt indbyr-
des meget forskellige prioritetsområder, når det 
gælder den relative betydning, der tillægges udgifter til infrastruktur, menneskelige ressourcer og produk-
tiv investering. Dette skyldes til dels, at landene står 
forskelligt rustet, hvad angår den tilgængelige aktie-kapital på disse respektive områder. 
Det nødvendige princip om at udvikle en strategisk 
tilgang og fokusere på et begrænset antal prioriteter, hvilket blev understreget i løbet af forhandlingerne, 
skal opretholdes i gennemfør elsesfasen. Desuden 
skal man være særlig opmærksom på at sikre en 
maksimal samhørighed mellem Strukturfondene og 
de nationale politikker i miljø- og ligestillingssam-
menhæng. Samtidig hersker der bekymring i hen-seende til den administrative kapacitet, selv om der 
er gjort fremskridt på såvel nationalt regeringsniveau 
som på regionalt plan, og erfaringen med den pro-gramgennemførelsen i praksis vil være med til at 
styrke kapaciteten. 
Set ud fra dette og andre perspektiver kan perioden 
2004-2006 betragtes som en overgangsfase, der 
gør det muligt for de berørte nye medlemsstater at forberede terrænet for den næste, meget længere 
programmeringsperiode. 
De udfordringer, der ligger forude i forbindelse med 
strukturpolitikken i de nye medlemsstater, består i: 
• i hver enkelt region at identificere de struktur-
mangler, som har den mest skadelige indvirk-
ning på konkurrenceevnen og vækstpotentialet og at give disse førsteprioritet; 
• at udforme en langsigtet udviklingsstrategi for 
hver region i tråd med dens komparative styr-ker og svagheder, idet man erkender, at alle behov ikke kan tilgodeses samtidigt, og plan-lægger investeringsprojekter ud fra samspillet mellem disse og den vækstbane, regionen har tænkt at følge på langt sigt; 
• på passende vis at væ gte miljøhensyn i inve-
steringsbeslutninger for dermed at sikre, at den valgte vækstbane er bæredygtig; 
• at undgå en overdreven koncentration af inve-
steringer i de nuværende  vækstcentre, hvor 
indvirkningen af den økonomiske aktivitet kan være størst på kort si gt, men hvor det kan ske 
på bekostning af en velafbalanceret udvikling på langt sigt; 
• at hjælpe med at styrke den administrative ka-
pacitet til at udforme, gennemføre og forvalte udviklingsprogrammer på regionalt niveau. 
 
 
 
                                                 
1  Se f.eks. T. Padoa-Schioppa, "Efficiency, stability and equity — A strategy for the evolution of the economic system of the Euro-
pean Community", Oxford University Press 1987, hvor bl.a. følgende fremhæves: ‘’der er alvorlig risiko for at forværre den regi o-
nale uligevægt under markedslibera lisering... (og) der kræves passende ledsageforanstaltninger fo r at fremskynde tilpasningen i  
strukturmæssigt svage regioner og lande... med henblik herpå er der behov for reformer og udvikling af EU's Strukturfonde"  
(s. 5-6). 
2  Vedrørende dette og de foregående punkter henvises til rapport en "Agenda for a growing Europe", udarbejdet af en højtstående , 
uafhængig undersøgelsesgruppe ledet af André Sapir, i juli 2003. 
 
 
 
Kortfattet sammendrag 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED                                                                                                                                                                  
xxiv  
  
 
  
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxv 
 
Konklusioner: forslag til en reformeret 
samhørighedspolitik 
 
   
Kommissionen vedtog den 10. februar 2004 et for-
slag til budget for den udvidede Europæiske Union1 
med 27 medlemsstater, gældende for perioden 
2007-2013. 
Dette var en vigtig beslutning, idet Kommissionen 
fandt det nødvendigt at styrke Unionens indsats på 
flere vigtige politikområder. Navnlig besluttede 
Kommissionen, at en ambitiøs samhørighedspolitik skulle indgå som en væsentlig bestanddel af hel-
heden. Som et vigtigt led i den nye budgetstruktur 
fastholder Kommissionen det synspunkt, at sam-hørighedspolitikken bør tildeles et samlet og gen-
nemskueligt budgetområde. Dette er afgørende for 
at opnå den vished og stabilitet, det kræver at plan-lægge næste generation af nationale og regionale 
flerårige programmer. 
Beslutningen afspejlede det arbejde, der er blevet 
udrettet siden udgivelsen af Anden Samhørigheds-
rapport i 2001. Den satte gang i debatten om sam-
hørighedspolitikkens fremtid i den udvidede Union for perioden, der begynder i 2007. Følgende kon-
klusioner, som er uddraget af denne Tredje Samhø-
righedsrapport, indeholder et detaljeret forslag til prioriteringer og afviklin gssystem for den nye gene-
ration af programmer under samhørighedspolitikken i tråd med de brede retningslinjer, som blev afstuk-ket i det finansielle overslag. Efter de indledende 
bemærkninger beskrives i Del I de nye prioriteter for 
samhørighedspolitikken. Del II omhandler hoved-elementerne i et nyt afviklingssystem. Del III går i 
dybden med de ressourcemæssi ge følgevirkninger.  
Det er værd at huske på, at samhørighedspolitikken 
— den ene af søjlerne i den europæiske opbygning, 
i lighed med indre marked og møntunionen — som den eneste EU-politik udtrykkeligt handler om at 
afhjælpe økonomiske og sociale uligheder. Det er derfor en meget konkret politik, som indebærer 
overførsel af ressourcer mellem medlemsstaterne 
via EU-budgettet med det formål at fremme økono-misk vækst og bæredygtig udvikling ved at investe-
re i mennesker og fysisk kapital.  
Det betyder også, at det samhørighedsbegreb, som 
er blevet anvendt på europæisk plan, ikke har været 
en passiv ordning til omfordeling af indkomst men 
en dynamisk politik, der sigter på at skabe ressour-cer ved at fokusere på økonomisk konkurrenceevne 
og på beskæftigelse, især i områder med et højt 
uudnyttet potentiale.  
Fire udfordringer for fremtiden 
Behov for mere samhørighed  
i en udvidet Union 
EU-udvidelsen til 25 medlemsstater — og siden til 
27 eller flere — vil stille de n hidtil største udfordring 
for Unionens konkurrenceevne og indre samhørig-
hed. Som det fremgår af denne rapport, vil udvidel-
sen medføre en forstørret kløft, hvad angår økono-misk udvikling, en geografisk flytning af skævheder-
ne i retning mod øst samt en vanskeligere beskæf-
tigelsessituation, idet de socialøkonomiske ulighe-der vil fordobles og EU's gennemsnitlige BNP vil 
falde med 12,5%. 
Samtidig står hele Unionen over for udfordringerne i 
kølvandet på en sandsynligvis accelererende øko-
nomisk omstrukturering som følge af globalisering, 
handelsåbning, teknologisk revolution, udvikling af 
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxvi en økonomi og et samfund baseret på viden, be-
folkningsaldring og tiltagende indvandring.  
Den demografiske aldring er en særlig udfordring i 
Europa. De betydelige regionale udsving i denne henseende genspejler tendenserne med hensyn til 
fødselstal, dødelighed og folkevandringer. Proble-
met løses ikke blot ved, at der tages højde for en stigning i den afhængige befolkningsandel. Det må 
også sikres, at nationale og regionale udviklings-
strategier tilpasses de demografiske omstændighe-
der og, ikke mindst, formår at fremme en aktiv ald-
ringspolitik og at trække på ældre menneskers ofte 
underudnyttede potentiale. 
Dertil kommer, at EU's økonomiske vækst er stag-
neret betydeligt i de tre år, der er gået, siden den 
sidste samhørighedsrapport blev offentliggjort. Føl-gelig er arbejdsløsheden igen steget mange steder i 
EU — med alle de sociale konsekvenser, dette fører 
med sig. Som springbræt til fremtiden bør Unionen fuldt udnytte de muligheder, der ligger i den aktuelle 
tendens til genopsving. 
Unionens prioriteter styrkes 
Med henblik på at styrke EU's økonomiske konkur-
renceevne afstak stats- og regeringslederne på 
topmødet i Lissabon i marts 2000 en strategi, der skal gøre Europa til verdens mest fremgangsrige og 
konkurrencedygtige videnbaserede økonomi inden 
2010. På Nice-topmødet i december 2000 blev mål-sætningerne fra Lissabon om fattigdomsbekæmpel-
se omsat til en samordnet EU-strategi for social 
inddragelse. På topmødet i Göteborg i juni 2001 blev Lissabon-strategien udbygget med en ny beto-
ning af miljøbeskyttelse og opnåelse af et mere bæ-
redygtigt udviklingsmønster. 
Samhørighedspolitikken giver et vigtigt bidrag til at 
indfri målsætningerne. Væ kst og samhørighed støt-
ter nemlig hinanden. Ved at mindske ulighederne er 
EU med til at sikre, at alle regioner og samfunds-
grupper kan bidrage til og nyde godt af Unionens 
samlede økonomiske udvikling. Traktatens artikel 3 og 158 genspejler denne vision, som forfatningsfor-
slaget yderligere underby gger med en klarere hen-
visning til samhørighedens territoriale dimension. Samhørighedspolitikken er også nødvendig i en 
situation, hvor andre fælle sskabspolitikker giver vig-
tige fordele forenet med begrænsede men lokalt koncentrerede omkostninger. Ved at foregribe for-andringer og fremme tilpasningen kan samhørig-
hedspolitikken bidrage til at begrænse de negative 
følgevirkninger.  
Af denne grund skal samhørighedspolitikken i alle 
dens dimensioner ses som en uadskillelig del af 
Lissabon-strategien, selv om politikudformningen bag denne strategi nu bør suppleres og ajourføres, 
således som Kommissionen har påpeget det i sit 
finansielle overslag. Samhørighedspolitikken må med andre ord indbefatte målsætningerne fra Lis-
sabon og Göteborg, og den må gøres til hoved-
værktøj for gennemførelsen af disse via de nationa-le og regionale udviklingsprogrammer. 
Kvalitetsforbedring for en mere  
afbalanceret og bæredygtig udvikling  
Denne rapport viser, at de uligheder med hensyn til 
produktionsvolumen, produktivitet og jobadgang, 
som fortsat består lande og regioner imellem, 
stammer fra strukturmæssige mangler, angår nogle faktorer af afgørende betydning for konkurrenceev-
nen, herunder en fysisk og menneskelig kapital med 
utilstrækkelige kvalifikationer, manglende innovati-onskapacitet og regional styring samt et for lavt mil-
jøkapitalniveau. 
Prisen for ikke at føre en streng samhørighedspoli-
tik, der sigtet på at fremme vækst og afhjælpe 
skævheder, måles derfor ikke som et tab af indivi-
duelt og kollektivt velvære men også økonomisk gennem et tab af potentiel realindkomst og af en 
højere levestandard. På grund af en integreret øko-
nomis indbyrdes afhængighedsforhold rammer ta-bene ikke kun mindre konkurrencedygtige regioner 
eller enkeltpersoner, der enten ikke arbejder eller 
har uproduktive job — de rammer enhver EU-borger. 
Styrkelse af den regionale konkurrenceevne via 
målrettet investering i hele Unionen og tilvejebrin-gelse af erhvervsmuligheder, hvormed folk bedre 
kan udnytte deres evner, vil således underbygge 
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxviiden samlede EU-økonomis vækstpotentiale til alles 
fordel. Regionalpolitikken sikrer en mere afbalance-
ret spredning af økonomisk aktivitet i Unionen og 
bidrager derved til at mindske presset som følge af overkoncentration, trafikal overbelastning og flaske-
halse. 
Nyt partnerskab for samhørighed 
Reformen af samhørighedspolitikken bør også være 
en anledning til at fremme effektivitet, gennemskue-
lighed og politisk ansvarlighed. Dette kræver først og fremmest, at der defineres en strategisk politisk 
tilgang, som klart udtrykker prioriteterne, sikrer 
samordning med det økonomiske og sociale styre-system og tillader en regel mæssig, åben revision af 
de opnåede fremskridt.  
Den logiske slutning af ovenstående er, at institu-
tionskapaciteten på alle styreniveauer i hele Union-
en må styrkes, idet der bygges på en af samhørig-
hedspolitikkens hovedstyrker. 
Ny arkitektur til EU's 
samhørighedspolitik efter 2006 
Mere målrettede interventioner 
En generel konklusion af ovennævnte offentlige de-
bat om samhørighedspolitikkens fremtid var, at en 
række emner har betydning for samhørigheden i EU som helhed. ( ..."konkurrenceevne, bæredygtig ud-
vikling samt økonomisk og social omstrukturering er relevant i alle medlemsstater”
2). Disse elementer er 
nøglen til den rette forståelse af følgende forslag 
angående de fremtidige prioriteter. 
Kommissionen foreslår således, at aktioner støttet 
af samhørighedspolitikken skal fokuseres på inve-
stering i et begrænset antal fællesskabsprioriteter i 
tråd med dagsordenerne fra Lissabon og Göteborg og på områder, hvor fællesskabsinterventioner kan 
forventes at have en løftestangseffekt og skabe en 
væsentlig merværdi. I overensstemmelse hermed foreslår Kommissionen, hvad angår de regionale 
programmer, en koncentreret liste med nogle få ho-vedtemaer, nemlig: innovation og vidensøkono-
mi, miljø og risikoforebyggelse, tilgængelighed og tjenesteydelser af generel økonomisk inte-
resse . I de beskæftigelsesrelaterede programmer 
fokuseres der på gennemførelse af de reformer, der 
er nødvendige for at gøre fremskridt mod fuld be-
skæftigelse, forbedre kvaliteten og produktiviteten på arbejdspladserne og fremme social inddragelse 
og samhørighed, modsvarende retningslinjerne og 
anbefalingerne i den europæiske beskæftigelses-
strategi . 
Disse prioriterede temaer skulle gælde for Unionen generelt men suppleres og tilpasses i forhold til de konkrete forhold i de mindre udviklede regioner og 
medlemsstater, der stadig har særlige behov, når 
det gælder f.eks. anlæg af infrastrukturer og opbyg-ning af institutionskapacite t. Disse aspekter er be-
handlet i de følgende afsnit (nærmere detaljer fin-des i den første Boks sidst i dette afsnit).  
Tre fællesskabsprioriteter 
Opfølgningen på de prioriterede emner skulle tilret-
telægges omkring et forenklet og mere gennemsku-
eligt rammeværk med den fremtidige programgene-ration inddelt i tre kategorier, nemlig "Konvergens”, 
"Regional konkurrenceevne og beskæftigelse" samt 
"Territorialt samarbejde" .  
Konvergens: støtte af vækst og jobskabelse i de 
mindst udviklede medlemsstater og regioner 
Konvergensprogrammerne berører de mindst udvik-
lede medlemsstater og regioner, som ifølge Trakta-ten har topprioritering i Fællesskabets samhørig-
hedspolitik. Ifølge Traktaten er målet nemlig at "for-
mindske forskellene mellem de forskellige områders 
udviklingsniveauer og forbedre situationen for de 
mindst begunstigede regioner eller øer, herunder 
landdistrikter ” (Artikel 158). Udvidelsen vil i hidtil 
uset grad forøge skævhederne inden for Unionen 
og det vil kræve en langsigtet, vedholdende indsats 
at mindske disse.  
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxviii Denne målsætning ville først og fremmest berøre de 
regioner3, hvis BNP pr. capita ligger under 75% af 
EU-gennemsnittet4.  
I denne sammenhæng skulle hovedmålet for sam-hørighedspolitikken bestå i at fremme de vækst-
fremmende forhold og faktorer, der fører til reel kon-
vergens. Strategierne skul le afstikkes med sigte på 
at udvikle langsigtet ko nkurrenceevne og beskæfti-
gelse.  
Kommissionen foreslår, at der under denne kategori 
afsættes midlertidig støtte til regioner, hvis BNP pr. 
capita ville have ligget under 75% gennemsnittet for 
EU-15 (den såkaldt "statisti ske effekt" af udvidelsen). 
Dette er regioner, i hvilke de objektive omstændighe-
der er uændrede, selv om deres BNP pr indbygger 
ville være forholdsmæssigt højere i den udvidede Union. I rimelighedens interesse og for at give de 
berørte regioner mulighed for at fuldføre konver-
gensprocessen skulle støtten til de såkaldte "udfas-ningsregioner" af den nuværende generation tildeles 
en højere støtte end vedtaget i Berlin i 1999.  
Det bør bemærkes, at Kommissionen med dette 
forslag — af hensyn til koncentrationen og en mere 
effektiv overordnet samhørighedspolitik — har valgt 
den strengeste af de fire løsninger, der blev frem-lagt i Anden Samhørighedsrapport. Støtten skulle 
således ophøre i 2013 og ikke følges op med endnu 
en udfasningsperiode. 
Programmerne skulle støttes af midler fra Den Eu-
ropæiske Fond for Regional Udvikling (EFRU), Den 
Europæiske Socialfond (ESF) og Samhørigheds-fonden
5 i henhold til principperne i Traktaten. 
Eksempelvis skulle EFRU  yde støtte til at: 
• modernisere og diversificere den økonomiske 
struktur i EU's medlemsstater og regioner med 
særlig opmærksomhed på innovation og erhverv. Midlerne skulle navnlig bestå i at knytte tættere bånd mellem forskning og erhvervsliv, skabe bedre adgang til brug af IKT (informations- og kommunikationsteknologi), udvikle gunstige vilkår for forskning og udvikling, forbedre adgangen til finansiering og know-how samt anspore til nye af-taler om virksomhedssamarbejde; 
• udvide og opgradere basale infrastrukturer, her-
under transport-, telekommunikations- og energi-net, vandforsyning og miljøfaciliteter; 
• værne om miljøet, navnlig ved at hjælpe med-
lemsstaterne til fuld overholdelse af EU-
lovgivningen, støtte udviklingen af miljøvenlig in-
dustri, renovere nedslidte industrianlæg, støtte initiativer til forebyggelse af natur- og teknologiri-
sici, investere i infrastruk tur tilknyttet Natura 2000 
som bidrag til en bæredygtig udvikling, fremme 
mere miljørigtige transportformer samt udvikle de 
vedvarende energikilder og fremme deres an-
vendelse; 
• styrke de nationale og regionale forvaltnings-
myndigheders institutionsmæ ssige kapacitet til at 
administrere Strukturfondene og Samhørigheds-
fonden. 
ESF skulle tildeles en styrket rolle som Fællesska-
bets hovedinstrument til u nderstøtning af den euro-
pæiske beskæftigelsesstrategi og yde støtte til at: 
• forbedre kvaliteten og lydhørheden af arbejds-
markedsinstitutionerne, de almene og erhvervs-
rettede uddannelsessystemer samt social- og sundhedssektorerne; 
• øge investeringen i de uddannelsesniveauer, der 
leverer menneskelig kapital, tilpasse borgernes kvalifikationer og sikre alle adgang til arbejds-markedet; 
• fremme den offentlige forvaltnings tilpasning til 
forandringer via administrations- og kapacitets-opbygning. 
Med den nye generation af  beskæftigelsesrelatere-
de programmer burde man desuden tilstræbe at 
drage lære af de aktuelle EQUAL-initiativer (om in-novation, magtudflytning,  partnerskab og tværnatio-
nalt samarbejde om beskæftigelsesforhold) rundt om i EU.  
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxixSamhørighedsfonden  skal hjælpe medlemsstater 
med et BNI på under 90% af EU-gennemsnittet6.. 
For indeværende periode foreslår Kommissionen at 
fastholde midtvejsevalueringen af berettigelsen til støtte fra Samhørighedsfonden.  
I overensstemmelse med prioriteterne i det finan-
sielle overslag bør Samhørighedsfonden styrke sit bidrag til en bæredygtig udvikling. I denne hen-
seende skulle de tværeuropæiske transportnet, især 
projekter af fælles europæi sk interesse, samt miljø-
infrastrukturer fortsat have hovedprioriteten. For at 
nå en passende balance, der genspejler de nye 
medlemsstaters særlige behov, påregnes det også at støtte f.eks. projekter om udbygning af jernbaner, 
skibsruter, indenlands vandveje og kombinationer af 
flere transportformer ud over TEN-T, bæredygtig bytransport og vigtige m iljøinvesteringer på nøgle-
områder inden for energieffe ktivitet eller vedvarende 
energi. 
Regional konkurrenceevne og  
beskæftigelse: Foregribelse og  
fremme af forandring 
Interventioner i de mindre udviklede medlemsstater 
har fremdeles førsteprioritet i samhørighedspolitik-ken, men analyserne af den tredje samhørigheds-
rapport bekræfter, at der i forskellige grader også er 
vigtige udfordringer, som berører alle medlemssta-ter. 
Især må alle medlemsstater, regioner og borgere 
tilpasse sig en verden i hurtig økonomisk og social forandring og omstrukturering, handelsglobalisering 
og udvikling i retning af videnbaseret økonomi og 
samfund. Andre problemer, der angår alle, er be-folkningsaldring, tiltagende immigration, arbejds-
kraftmangel inden for vigtige sektorer og problemer 
med social inddragelse. 
I denne forbindelse må Unionen have en vigtig rolle 
at spille. For det første har implementeringen af Lis-
sabon-dagsordenen været skuffende. Her vil Fæl-lesskabets økonomiske støtte kunne virke som en 
katalysator, der medvirker til at mobilisere nationale 
og regionale politikker og ressourcer og til at målret-te dem mere beslutsomt mod Unionens mål. For det andet er den synlig e tilstedeværelse af sam-
hørighedsinterventioner i hele EU af afgørende be-
tydning for at sikre Unionens politiske, økonomiske 
og sociale sammenhæng og for at fremme såvel offentlige som private aktørers medvirken og enga-
gere disse i indfri Unionens målsætninger. 
Hvad angår samhørighedspolitikken uden for de 
mindst udviklede medlemsstater og regioner fore-
slår Kommissionen følgende dobbelte indfaldsvin-
kel: 
1) For det første ville samhørighedspolitikken via 
regionale  programmer kunne hjælpe regioner 
og regionale myndigheder med at foregribe og 
fremme økonomisk forandring i industri-, by- og landområder, nemlig ved at styrke deres kon-kurrenceevne og tiltrækningskraft under hen-syntagen til eksisteren de økonomiske, sociale 
og territoriale uligheder; 
2) For det andet ville samhørighedspolitikken via 
nationale  programmer kunne hjælpe befolknin-
gen med at foregribe og tilpasse sig økonomisk forandring på linje med de politiske prioriteter i den europæiske beskæftigelsesstrategi, nemlig ved at understøtte politikker med sigte på fuld beskæftigelse, kvalitet og  produktivitet på ar-
bejdspladserne samt social inddragelse.  
Regional forandring foregribes og fremmes 
De regionale programmer v il medvirke til at afhjæl-
pe by- og landområders problemer med økonomisk 
omstrukturering og andre svagheder. I denne rap-port beskrives de vanskeligheder, som præger 
mange områder, f.eks. hvor man er afhængig af 
traditionel industri, byområder i tilbagegang eller landdistrikterne, hvor man o fte er hårdt ramt af be-
folkningsspredning eller -aldring og ringe tilgænge-lighed. 
Under de nye programmer foreslår Kommissionen 
en stærkere koncentration af interventioner på 
ovennævnte tre prioriterede emner (se Boks).  
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxx Den eneste finansieringskilde for de nye program-
mer skulle være EFRU. Allokeringsmæssigt må 
man skelne to grupper af regioner, nemlig: 
• EU-regioner7, der ikke er dækket af hverken 
konvergensprogrammerne eller af nedennævnte 
"indfasningsstøtte".  
• De regioner, som i dag er støtteberettigede un-
der Mål 1, og som ikke opfylder konvergenspro-grammernes kriterier, selv i mangel af den stati-
stiske effekt af udvi delsen. Sådanne regioner 
skulle tildeles højere støttebeløb (under katego-
rien "indfasning") på overgangsbasis. Nedtrap-
ningen skulle foregå på lignende måde som for regioner, der ikke længere er støtteberettigede 
under Mål 1 i perioden 2000-06. 
Hjælp til folk med at foregribe  
og tilpasse sig forandringer 
Aktionerne på dette område skulle udføres via na-
tionale programmer med det mål at fremme indfø-
relse og implementering af strukturreformer på ar-
bejdsmarkedet og styrke den sociale inddragelse i tråd med den europæiske beskæftigelsesstrategis 
mål og retningslinjer. 
I dette øjemed skulle støtten fokuseres på tre politi-
ske prioriteringer, som er afgørende for implemente-
ringen af beskæftigelsesstrategien, og hvor fælles-
skabsfinansiering vil kunne tilføje en merværdi: 
• forøgelse af arbejdstageres og virksomheders 
tilpasningsevne ved dels at  investere i kvalifika-
tioner og efteruddannelse i virksomheden og dels 
at støtte udviklingen af effe ktive strategier til livs-
lang læring; 
• tiltrækning af flere ar bejdstagere og forebyggelse 
af tidligt arbejdsophør, især gennem en aktiv æl-drepolitik og ordninger, der støtter kvindedel-tagelse;  
• forøgelse af beskæftigelsespotentialet hos be-
folkningsgrupper, som har særlig svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet og beholde de-res job, herunder handicappede, etniske minori-teter og indvandrere. 
ESF skulle være den eneste finansieringskilde til de 
nye programmer. 
Europæisk territorialt samarbejde:  
fremme af en harmonisk og afbalanceret udvikling af EU's samlede landområde 
I Anden Situationsrapport om økonomisk og social 
samhørighed
8 påpegede Kommissionen, at: "der er 
bred anerkendelse af den store merværdi for EU af aktionerne til fremme af samarbejdet og udvekslin-gen af erfaringer og god praksis samt af den rolle, 
EF-initiativprogrammerne spiller. De hyppigst nævn-
te aspekter er styrkelsen af de tværnationale, græn-seoverskridende og tværregionale samarbejdsin-
strumenter samt indsatsen til fordel for områderne 
ved EU's ydre grænser" .  
På basis af erfaringen fra det nuværende 
INTERREG-initiativ foreslår Kommissionen at skabe 
en ny, særskilt målsætning om at fremme en har-monisk og afbalanceret integration af Unionens 
samlede landområde ved at støtte samarbejdet mel-
lem dens forskellige komponenter om emner af vig-tighed for Fællesskabet på grænseoverskridende, 
tværnationalt og tværregionalt plan. 
Aktionen skulle finansieres af EFRU og målrettes på 
integrerede programmer forvaltet af en samlet myn-
dighed i henhold til de centrale fællesskabspriorite-
ter, der blev afstukket på topmøderne i Lissabon og Göteborg. 
Principielt ville alle regioner (defineret på NUTS III-
niveau) langs de ydre og indre grænser, såvel til lands som til vands
9, blive berørt af grænseover-
skridende samarbejde . Målet skulle bestå i at frem-
me fælles løsninger på fælles problemer blandt na-bomyndigheder, herunder udvikling af by-, land- og 
kystområder og af erhvervsrelationer og netsamar-
bejde mellem små og mellemstore virksomheder. 
Kommissionen agter i den forbindelse at fremlægge 
et nyt lovgivningsinstrument  i form af en europæ-
isk samarbejdsstruktur (" grænseoverskridende regi-
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxional myndighed"), der skal sikre, at medlemsstater, 
regioner og lokale myndigheder — såvel inden som 
uden for EU-programregi — kan beskæftige sig 
med de traditionelle juridiske og administrative pro-blemer, der opstår under forvaltningen af grænse-
overskridende programmer og projekter. Hensigten 
er at udstyre den nye lovgivningsstruktur med kapa-citet til at udføre samarbejdsaktiviteter på vegne af 
offentlige myndigheder. 
For at muliggøre en mere effektiv indsats langs den 
udvidede Unions ydre grænser vil Kommissionen 
foreslå en et "nyt naboskabsinstrument" (NNI) som 
led i den europæiske naboskabsstrategi. NNI skulle fungere på begge sider af de ydre grænser, herun-
der, i relevant omfang, også de maritime. NNI vil 
blandt andet fremme en bæredygtig økonomisk og social udvikling, idet der bygges videre på tidligere 
erfaringer med grænseoverskridende samarbejde, 
især partnerskab, flerårig programmering og sam-finansiering.  
Hvad angår den bredere indsats for at fremme det 
tværnationale samarbejde , bør der drages lære af 
den aktuelle erfaring. Navnlig vil de berørte med-
lemsstater og regioner b live opfordret til at bedøm-
me nyttigheden og effektiviteten af de 13 eksiste-
rende samarbejdszoner (defineret under 
INTERREG IIIB) i lyset af udvidelsen. Målet skulle 
bestå i, at der i samråd med Kommissionen træffes beslutning om en række tværnationale samarbejds-
områder med tilstrækkelig sammenhæng, og på 
hvilke der er fælles interesser og muligheder at ud-vikle. Et sådant samarbejde agtes fokuseret på nog-
le strategiske prioriteter med tværnational karakter, 
herunder forskning og udvikling, informationssam-fund, miljø, risikoforebyggelse og integreret forvalt-
ning af vandressourcer. 
Kommissionen foreslår endvidere, at regionerne i 
fremtiden indarbejder aktioner på området inter-
regionalt samarbejde  i deres regionale programmer. 
I dette øjemed ville der i regionalt regi skulle afsæt-tes en vis mængde midler til udveksling, samarbej-
de og netværksopbygning med regioner i andre 
medlemsstater. Derudover  ville Kommissionen til-
stræbe at fremme erfaringsudveksling og god prak-sis på europæisk plan via netværkssamarbejde med regioner og byer. 
Et sammenhængende svar på  
konkrete territoriale karakteristika  
Et af en effektiv samhørighedspolitiks væsentligste 
kendetegn er dens tilpasningsevne i forhold til de berørte landområders konkrete behov.  
I denne rapport påvises det, at særlige geografiske 
eller naturlige handicap kan forstærke udviklings-problemerne, især i EU's yderregioner, i mange 
øsamfund og bjergegne samt i Unionens tyndt be-
folkede områder længst nordpå. 
I rapporten indkredses ligeledes den rolle, de større 
byer overalt i Unionen spiller som centre for øko-
nomisk udvikling, selv om de også slås med pro-blemer som følge af miljøbelastning, social udeluk-
kelse og økonomisk omstrukturering. Det fremgår 
desuden af analysen, at der fortsat venter land-distrikterne forandringer i stor stil. En genoplivning 
af disse områder forudsætter, at de økonomiske aktiviteter spredes og båndene til byområderne styrkes.  
I erkendelse af de uensartede omstændigheder og 
udfordringer finder Kommissionen, at den næste generation af programmer bør defineres på en må-
de, så der kan tages fat på diverse territoriale pro-
blemer (og muligheder) uden behov for lige så mange forskellige programmer eller instrumenter. 
Ethvert individuelt program bør derfor danne ram-
merne for ulige situationer, som skal takles, og for sammenhængende og holistiske problemløsninger.  
Integration af byers forfordeling og 
genopretning i regionale  programmer: URBAN+ 
Ovenstående afsnit er relevant for bypolitik. På ba-
sis af URBAN-initiativets styrke agter Kommissio-
nen at opprioritere de bymæssige anliggender ved 
fuldt ud at integrere aktioner på dette område i pro-grammet. 
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxii For at gennemføre dette skulle hver medlemsstat i 
begyndelsen af næste programmeringsperiode fore-
slå en liste over byområder, der skulle nyde godt af 
en specifik aktion inden for programmerne. Omfan-get af problemer, som stor byerne står over for, og 
byernes rolle med hensyn til at fremme den regio-nale udvikling, tyder på, at antallet af berørte byer burde være højere end de 70, som i dag er dækket 
af URBAN-initiativet i EU-15. 
Det er af vital betydning for byaktionernes succes, 
at bymyndighederne inddrages i både udformningen 
og forvaltningen af programmerne. Der forudses 
derfor at være behov for en uddelegering af an-svarsbeføjelser til disse myndigheder inden for de 
regionale programmer. Omfanget af interventioner organiseret på denne måde skulle fastlægges efter programudarbejdelsen. Det bør dog bemærkes, at 
mere end 10% af det samlede EU-bidrag til Mål 1 
og 2 direkte eller indirekte afsættes til finansiering af byrelaterede foranstaltninger. 
Som nævnt ovenfor skulle et sådant samarbejde 
mellem byer — som en vigtig del af EU-indsatsens merværdi — indbefattes under målsætningen "terri-
torialt samarbejde". 
De mest afsides regioner 
Som led i målsætningen om konvergens agter 
Kommissionen at udarbejde et særskilt program, 
der skal kompensere for yderregionernes særlige byrder, i henhold til Traktatens artikel 299.2 og på 
anmodning af Det Europæi ske Råd i Sevilla, den 
21.-22. juni 2002. Derudover indlægges aktionen 
Grand Voisinage ("det store nabolag"), der skal 
fremme samarbejdet mellem nabolande, ind under de nye programmer i relation til "europæisk territo-rialt samarbejde". Som opfølgning på Rådets an-
modning vil Kommissionen inden længe fremlægge 
en rapport om den overordnede strategi for de mest afsides regioner. 
Udvikling i regioner med geografiske  
handicap — en permanent udfordring 
Problemerne med svær tilgængelighed og afson-
dring fra store afsætningsmarkeder er særlig udtalte på mange øer, i visse bjergegne og i tyndt befolke-de egne, især længst nordpå i Unionen. 
Allokeringen af midler til prioriteten "Regional kon-
kurrenceevne og beskæftigelse" bør ske ud fra dis-se "territoriale" kriterier og følgelig i forhold til den 
relative ulempe for regioner med geografiske handi-
cap. Medlemsstaterne bør si kre, at disse regioners 
særlige omstændigheder tilgodeses ved målretning 
af ressourcer i de regionale programmer. 
Med henblik på at skabe mere liv i disse undertiden 
forsømte områder og af hensyn til den større offent-
lige investering pr. capita foreslås det at øge det 
maksimale fællesskabsbidrag til fordel for land-områder med permanente geografisk handicap.  
Bedre planlægning af instrumenter  
til fordel for landdistrikter og for omstrukturering af fiskerisektoren 
I meddelelsen om "de finansielle perspektiver" fore-
slår Kommissionen at forenkle og afklare de forskel-lige instrumenter til understøtning af landdistrik-
ternes og fiskerisektorens udvikling.  
De nuværende instrumenter i relation til udvikling af 
landdistrikter skulle samles i et enkelt instrument 
under den fælles landbrugspolitik og udformes med 
sigte på: 
• at øge landbrugssektorens konkurrenceevne 
gennem støtte til omstrukturering (f.eks. investe-
ringsstøtte til unge landmænd, informations- og promoveringstiltag mv.); 
• at styrke miljøet og naturen på landet gennem 
støtte til landforvaltning, herunder samfinansie-ring af aktioner til landdi striktudvikling i tilknytning 
til Natura 2000-naturbesk yttelsessteder (f.eks. 
om landbrugsmiljø, skovbrug og udpræget for-fordelte områder); 
• at forbedre livskvaliteten  i landdistrikterne og 
fremme diversificeringen af økonomiske aktivite-
ter gennem foranstaltninger rettet mod land-brugssektoren og andre aktører på landet (f.eks. 
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxiiiom kvalitativ produkti onsomlægning, fødevare-
kvalitet, landsbyrestaurering mv.). 
Det nuværende fællesskabsinitiativ, LEADER+, 
skulle fremover indgå i en overordnet programme-ring. 
Tilsvarende skulle indsatsen med sigte på omstruk-
turering af fiskerisektoren samles under et enkelt instrument med fokus på aktioner til imødegåelse af 
erhvervets omstruktureringsbehov og til forbedring 
af arbejds- og levevilkår i områder, hvor sektoren, 
herunder akvakultur, sp iller en vigtig rolle. 
Et vigtigt aspekt i forslagene er, at de økonomiske midler, der skulle overgå fra samhørighedspolitikken 
til de nye instrumenter, fortsat skulle anvendes på 
en måde, der vedvarende ville sikre den samme 
grad af fokusering på at hjælpe de mindre udviklede regioner og lande, som er dækket af konvergens-
programmerne.  
Ud over ovennævnte inte rventioner ville samhørig-
hedspolitikken også skulle støtte omlægningen af 
økonomien i landdistrikter og fiskeriafhængige om-
råder bort fra de traditionelle aktiviteter i overens-stemmelse med de prioriterede punkter (se Boks). 
Samordning og komplementaritet  
med andre fællesskabspolitikker 
Samhørighedspolitikken er et væsentligt supple-
ment til andre EU-omspændende udgifter på områ-derne innovation (forskni ng/udvikling, erhvervsliv, 
informationssamfund og miljøvenlig teknologi), net-værk (transport, energi og kommunikation) samt uddannelse og kultur. Samhørighedspolitikken er 
nemlig med til at sikre den opbygning af fysisk og 
institutionsmæssig kapacitet, som alle medlems-stater og regioner på tv ærs af Fællesskabet behø-
ver for at kunne nyde godt af de øvrige politik-områder. Forvaltningen af både disse og samhørig-hedspolitikken vil fremover kunne styrkes via en 
mere vedvarende dialog og informationsudveksling 
samt en bedre aktivitetssamordning. 
Spørgsmålet om komplementaritet berører en ræk-
ke politikområder. Der bø r ofres særlig opmærk-somhed på at sikre, at de nationale og regionale 
programmer omfatter aktioner til fordel for køns-
ligestillingen. 
Tilsvarende bør samhørighedspolitikken i praksis 
være med til at fremme overholdelsen af det indre 
markeds regler, især i henseende til lovgivningen 
om offentlige indkøbsaftaler. En hurtig og effektiv gennemførelse af den nye lovgivningspakke om 
offentlige indkøbsaftaler i medlemsstaterne ville 
medvirke til at forenkle procedurerne og dermed 
gøre samhørighedspolitikken mere virksom. 
På et andet plan ville samhørighedspolitikkens kun-
ne effektiviseres via en bedre samordning med de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og 
Fællesskabets økonomiske politikker, og med den 
europæiske beskæftigelsesstrategi. 
Et afgørende spørgsmål er sammenhængen mel-
lem samhørigheds- og konkurrencepolitikken. Re-
gioner med et BNP på under 75% af gennemsnittet bør fortsat være berettigede til statsstøtte jævnfør 
Traktatens artikel 87.3(a). For regioner, der rammes 
af den "statistiske effekt", skulle der i begyndelsen af perioden gælde en øvre grænse for statsstøtte på 
tilsvarende måde som foreskrevet i artikel 87.3(a). 
Disse regioner ville komm e ind under statsstøtte-
ordningen som defineret i artikel 87.3(c) men, se-
nest fra udgangen af 2013, blive underlagt samme 
artikels relevante begrænsninger for graden af statsstøtte. 
Yderregionerne (som defineret i Traktatens artikel 
299), der ikke ville være dækket under det nye kon-vergensmål, skulle desuden begunstiges via en 
særskilt, midlertidig statsstøtteordning med be-
grænsninger for støtte af en type, der i sin oprinde-lige form ville være sammenlignelig med dem, der 
er defineret under artikel 87. 3(a), efterfulgt af en 
gradvis reduktion. 
For så vidt angår andre regionale programmer fore-
slår Kommissionen at afskaffe det nuværende sy-
stem med detaljerede lister over støtteberettigede områder på subregionalt plan (se nedenfor). Herved 
ville ansvaret for sammenhængen blive lagt på det 
niveau, hvor prioriteringerne om finansiering fast-lægges, og ikke ude i de geografiske områder, hvor 
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxiv de støttede aktioner gennemføres. Det vil sige, at 
bortset fra konvergensmåle t, vil de forskellige inter-
ventionsområder skulle følges op på en måde, der er forligelig med de gældende regler om statsstøtte. Samtidig agter Kommissionen fortsat at revidere de 
relevante statsstøtteregler under hensyn til oven-
nævnte prioriteter. 
Kommissionen ønsker at forenkle reglerne om an-
dre former for statsstøtte, som ikke udtrykkeligt er 
omfattet af eksisterende rammer, retningslinjer eller forordninger. Dette vedrør er tilfælde med bevilling af 
begrænsede statsstøttebeløb. Kriteriet for afgørel-sen skulle bestå i særlig afprøvning af støttens væ-
sentlige følgevirkninger ( significant impact test ). 
Hermed ville man opnå en langt højere grad af lov-givningsmæssig sikkerhed og fleksibilitet, end hvad der i dag er muligt med minimis- reglen, når det gæl-
der såvel medlemsstaternes som regionernes be-handling af lokale udviklings- og beskæftigelses-spørgsmål. 
Reformeret afviklingssystem 
Måden, hvorpå politikkerne gennemføres, er afgø-rende for deres effektivitet. Afviklingssystemet i for-bindelse med samhørighedspolitikken har vist sin 
evne til at levere kvalitetsprojekter af europæisk 
interesse ude i marken og samtidig holde en høj standard i forvaltningen og styringen af de offentlige 
udgifter, fordi dette system: 
• gør det muligt at planlægge interventioner inden 
for et stabilt, mellemfristet  (flerårigt) rammeværk, 
som gennemførelsen af større investeringer  
kræver; 
• gennem integrerede udviklingsstrategier forener 
målrettet investering i uds tyr, infrastruktur, inno-
vation og menneskelige ressourcer inden for et fælles, sammenhængende sæt rammer under hensyntagen til de særlige omstændigheder i re-gionerne; 
• fremmer en sund styreform via et tættere offent-
ligt/privat partnerskab;  • som resultat af samfinansieringsordninger skaber 
en løftestangseffekt ved at  tiltrække yderligere 
investeringer fra national e offentlige og private 
kilder; 
• ansporer til en mere nøjeregnende offentlig ud-
giftspolitik, der herved bliver mere omkostnings-effektiv og samtidig forligelig med det indre mar-ked.  
Denne rapport understreger im idlertid behovet for at 
afhjælpe visse vanskeligheder, som er opstået un-
der implementeringen af de aktuelle programmer. 
Samhørighedspolitikkens hovedprincipper — pro-grammering, partnerskab, samfinansiering og eva-
luering — bør fastholdes. Men i en udvidet Union vil 
man kunne forbedre politikkens effektivitet ved at indføre en række reformer med sigte på, for det før-
ste, at anspore til en mere strategisk program-
meringstilgang; for det andet at uddelegere flere ansvarsområder til partnerskaber ude i felten på 
medlemsstats-, regions- og lokalplan; for det tredje 
at styrke effektiviteten og kvaliteten af de program-
mer, der samfinansieres via et styrket, mere gen-
nem-sigtigt partnerskab og strengere overvågnings-
mekanismer samt, for det fjerde, at forenkle styrin-gen af systemet ved at indføre mere gennemskue-
lighed, differentiering og proportionalitet og samtidig sikre en sund finansiel forvaltning. 
Det bør anføres, at grænserne for decentralisering 
som følge af forenkling bestemmes af den kends-
gerning, at Kommissionen er ansvarlig over for budgetmyndigheden og offentligheden i henseende 
til en sund finansiel forvaltning og til resultaterne af 
de samfinansierede aktiviteter. Reformen af imple-menteringssystemet i alle aspekter, således som 
den er fremstillet i det følgende, skulle gennemføres 
i fuld overensstemmelse med Traktaten og med grundprincipperne i den nye finansforordning (arti-
kel 155)
10.  
Lovgivningspakken for den nye samhørighedspolitik 
skulle fremlægges og vedtage s samtidig for at sikre 
en større sammenhæng og effektivitet fra program-meringsperiodens begyndelse. 
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxvMere strategisk fokusering  
på Unionens prioriteter 
Kommissionen foreslår, at Rådet med udtalelse fra 
Parlamentet vedtager et overordnet strategisk do-
kument for samhørighedspolitikken forud for den 
nye programmeringsperiode, baseret på et kommis-sionsforslag med klare prioriteter for medlems-
staterne og regionerne.  
Denne strategiske tilgang skulle være ledetråd for 
implementeringen af politikken og øge den politiske 
ansvarlighed. Hermed ville man mere præcist kunne 
fastslå den ønskede grad af synergi mellem samhø-
righedspolitikken og dagsordenerne fra Lissabon og 
Göteborg. Samtidig ville man sikre en større sam-
menhæng med de overordnede retningsliner for de 
økonomiske politikker og den europæiske beskæfti-
gelsesstrategi.  
EU-institutionerne skulle hvert år evaluere de opnå-
ede fremskridt med hensyn til de strategiske priori-
teter og de opnåede resultater på grundlag af en 
kommissionsrapport med sammenfatning af med-lemsstaternes sit uationsrapporter.  
Som understøtning af dette arbejde må evalue-ringsopgaverne nydefineres og gøres mere strate-giske og resultatorienterede. 
Forenkling baseret på mere subsidiaritet 
Allerede i indeværende periode har Kommissionen indledt en tilbundsgående undersøgelse af måder, hvorpå forvaltningen af samhørighedspolitikken vil 
kunne gøres mere strømlinet, og foreslår, at en 
række vigtige aspekter i systemet forenkles yder-ligere til næste periode.  
Programmering 
Programmeringssystemet skulle forenkles på føl-
gende punkter: 
• På det politiske plan  skulle medlemsstaterne hver 
især, ud fra det strategi ske dokument vedtaget af 
Rådet, udarbejde et politisk dokument om landets udviklingsstrategi. Dette skulle efter forhandling 
med Kommissionen danne rammen for udarbej-delse af tematiske og regionale programmer men ikke — som den eksisterende EF-støtteramme — fungere som et styringsredskab. 
• På det operationelle plan  skulle Kommissionen 
ud fra det politiske dokument vedtage nationale og regionale programmer for hver medlemsstat. Programmerne skulle udelukkende defineres samlet eller på højprioritetsniveau og med under-stregning af de vigtigste foranstaltninger. De yderligere enkeltheder, som i dag afspejles i et "programtillæg", samt forvaltning fra sag til sag skulle afskaffes. 
Hermed ville man sikr e samordning og sammen-
hæng mellem fondene på både politisk og operatio-
nelt plan.  
Antallet af fonde skulle begrænses til tre (EFRU, 
ESF og Samhørighedsfonden) mod de nuværende 
seks (se Boks under dette afsnit).  
I modsætning til de nuværende flerfondsprogram-
mer skulle de fremtidige EFRU- og ESF-
interventioner sigte mod at fungere med én enkelt 
fond pr. program. I denne forbindelse skulle aktio-nen tilknyttet hver af fondene gøres mere sammen-
hængende ved at lade henholdsvis EFRU og ESF 
finansiere resterende aktiviteter tilknyttet menneske-lig og fysisk kapital. Finansieringen af disse aktivite-
ter skulle være begrænset og direkte forbundet med 
hver af fondenes vigtigst e interventionsområder. 
Dette ville muliggøre en forenkling såvel som en 
mere effektiv programmering. 
Samhørighedsfonden og EFRU skulle følge et sam-
let programmeringssystem i alle anliggender om 
transport- og miljøinfrastr ukturer. Store projekter 
skulle vedtages særskilt af Kommissionen men for-
valtes inden for de relaterede programmer. 
Finansiel forvaltning og samfinansiering 
Udbetalingerne skulle fremover ske på niveau sva-
rende til hver enkelt højpri oritet og ikke længere, 
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxvi som nu, på det lavere "foranstaltningsniveau". Ud-
betalingssystemet (forskud og godtgørelse) såvel 
som princippet om automatisk forpligtelsesfrigørelse 
(“N+2”-reglen) skulle fastholdes.. 
Udgiftsberettigelsen skulle for en stor del afgøres ud 
fra nationale regler, bortset fra nogle få undtagelser 
som f.eks. moms, teknisk bistand og passive inte-resser
11, hvor fællesskabsregler ne fortsat ville være 
gældende. 
Finansiel kontrol 
Kontrolsystemerne skulle fungere på basis af pro-
portionalitetsprincippet, således at dels graden af 
samfinansiering fra Fællesskabet og dels de natio-nale eller regionale kontrolsystemers egnethed ville 
være bestemmende for Kommissionens interven-
tionsniveau. Under en vis tærskel ville medlems-staterne kunne vælge at bruge deres egne natio-
nale kontrolsystemer til de pågældende program-
mer og Kommissionen ville så i princippet forlade sig på en vitterlighedserklæring fra en uafhængig 
national kontrolinstans. Kommissionen ville fortsat 
anvende sine procedurer vedrørende regnskabsaf-
slutning og finansiel korrektion for dermed at kunne 
påtage sig sit ansvar for budgetanvendelsen. 
Proportionalitet og yderligere forenkling af den  
finansielle forvaltning og kontrol burde gå hånd-i-
hånd med strengere sanktioner og omgående gen-
opretning i tilfælde af uregelmæssigheder eller be-drageri. 
Additionalitet 
Additionalitet — dvs., at EU-ressourcer bør supplere 
og ikke erstatte nationale ressourcer — skulle fort-
sat være et kerneprincip i samhørighedspolitikken. I 
tråd med proportionalitetsprincippet ville Kommis-sionen imidlertid foretage kontrol på dette område 
inden for målsætningerne om "konvergens". Med-
lemsstaterne ville være ansv arlige for at sikre over-
holdelsen af additionalitetsprincippet inden for pro-
grammerne "Regional konkurrenceevne og beskæf-
tigelse" og “Europæisk territorialt samarbejde”. Partnerskab og samarbejde 
Partnerskabet skulle forbedres ved at styrke kom-
plementariteten og samarbejdet mellem medlems-
stater, regioner og lokale myndigheder på både 
program- og implementeringsniveau. I denne hen-seende burde medlemsstaterne hver især ifølge 
deres institutionelle ordninger tilstræbe at samordne 
de forskellige styreniveauer gennem trepartsaftaler.  
Med henblik på en bedre styring skulle arbejdsmar-
kedets parter og repræsent anter fra civilsamfundet 
via egnede mekanismer inddrages stadig mere i 
udformning, implementering og opfølgning af inter-
ventionerne. 
For at øge løftestangseffekten må der lægges mere 
vægt på tidssvarende finansieringsformer. En re-
formretning kunne bestå i at styrke partnerskabet 
med den Europæiske investeringsbank (EIB) og den Europæiske Investeringsfond (EIF) ved f.eks. at 
knytte stærkere bånd mellem samfinansieringsren-
ten og den økonomiske bæredygtighed af pro-grammer og projekter. 
Disse foreslåede ændringer burde kunne gøre det 
politiske arbejde mere gennemsigtigt og dermed gøre det mere tilgængeligt for private borgere og 
virksomheder, så flere projekter kunne skride frem-
ad og bidrage til en bedre udnyttelse af penge-midlerne i kraft af en forøget konkurrence om støtte-
tildeling. 
Mere koncentration  
Den største koncentration af ressourcer skulle fort-
sat tilgå de mindre velstående medlemsstater og 
regioner, fremover med hovedvægt på de nye med-
lemsstater. Inden for de individuelle udviklingspro-grammer skulle koncentrationen sikres ved en foku-
sering på Lissabon- og Göteborg-prioriteterne og, 
hvad angår "konvergensregionerne", på opbygning af institutionskapacitet.  
Med hensyn til de regionale programmer om kon-
kurrenceevne har den nuværende fokusering på zoneinddeling (under Mål 2) af støtteberettigede 
områder i kommunalt eller tilsvarende regi medført, 
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxviiat begrebet koncentration næsten udelukkende er 
blevet fortolket i "mikrogeografisk" forstand. Den 
geografiske koncentration af ressourcer på de mest 
forfordelte pengekasser eller områder skal ganske vist også fremover vægtes højt, men samtidig må 
det erkendes, at såda nne områders fremtids-
udsigter er nært knyttet til den givne regions frem-
gang som helhed.  
Som det er blevet erkendt af mange regioner, kræ-
ves der en sammenhængende strategi for en hel region som middel til at imødekomme behovene i 
regionens svagest stillede områder. Det foreslås 
derfor fremover at forlade det nuværende system 
med mikrozoneinddeling, således at man i stedet 
kan finde den rette balance mellem den geografiske 
og andre former for koncentration, når de regionale konkurrenceevneprogrammer udarbejdes i samar-
bejde med Kommissionen. 
Dette skulle ikke indebære nogen udtynding af ind-
satsniveauet i relation til udnyttelsen af EU's finan-
sielle midler. Under kategorien "regional konkurren-
ceevne" skulle koncentrationen finde sted på to ni-veauer:  
• Den tematiske koncentration ville være stærkest 
uden for "konvergensregionerne" i den forstand, 
at programmerne højst skulle omfatte tre temaer (se Boks).  
• Et andet koncentrationsniv eau vil blive sikret via 
minimumsgrænser for det finansielle omfang af programmer og prioriteter. 
I forbindelse med partnerskabet skulle regionerne i 
første omgang have ansvaret for at koncentrere de finansielle ressourcer på de nødvendige temaer til 
behandling af de økonomiske, sociale og territoriale 
skævheder på regionalt plan. Kommissionen ville så kontrollere og bekræfte gennemførtheden i forbind-
else med programvedtagelsen.  
Med princippet om forpligtelsesfrigørelse af ubrugte 
pengemidler (“N+2-reglen”),  en faktor, som er ene-
stående for regional- og samhørighedspolitikken, ville der desuden fortsat bestå et stærkt incitament til fordel for en effektiv og hurtig gennemførelse af programmerne. 
Større vægtning af  
resultater og kvalitet 
Effektivitet kræver en st ørre fokusering på følge-
virkninger og præstationer samt på en bedre defini-
tion af de resultater, der skal opnås. Samhørig-
hedspolitikkens effektivitet ville som helhed kunne 
forbedres gennem en årlig dialog (se ovenfor) med EU-institutionerne, hvor man — på basis af den år-
lige kommissionsrapport ledsaget af Kommissio-
nens anbefalinger — skulle drøfte de opnåede frem-skridt og resultater af nationale og regionale pro-
grammer for derigennem at forbedre gennemsigtig-
heden og ansvarligheden over for både institutio-nerne og EU-borgerne. 
Evaluering før, under (løbende) samt efter pro-
gramgennemførelsen skulle fremdeles være et af-gørende led i de samlede bestræbelser for at opret-
holde kvaliteten. I bedømmelsen af regionale styr-
ker og svagheder ved hver programopstart er der blandt andet behov for, at man særskilt for hver 
medlemsstat og region gør en ekstra indsats for at foregribe de tilpasninger, der sandsynligvis vil ske som følge af handelsåbning og globalisering. Det 
anbefales endvidere, at man fremover i konse-
kvensanalyser om samhandel systematisk ind-befatter en territorial dimension for EU.  
Herudover foreslår Kommissionen at oprette en 
"præstationsbonusfond" med den hovedfunktion at belønne de medlemsstater og regioner, der gør de 
største fremskridt hen imod de aftalte mål. Reglerne 
for tildelingen af denne "præstationsbonus" skulle 
forbedres og forenkles på baggrund af erfaringerne 
med bonusfonden i indeværende programmerings-
periode. 
I denne sammenhæng ville komplementariteten og 
partnerskabet mellem Strukturfondene, EIB og EIF 
kunne styrkes. 
Endelig foreslår Kommissionen, at medlemsstaterne 
i de nationale bevillinger afsætter en lille reserve, 
der gør dem i stand til at reagere hurtigt på uvente-
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxviii de omslag på sektor- eller lokalplan som konse-
kvens af industriel omstru kturering eller nyindgåede 
handelsaftaler. Denne reserve skulle anvendes dels som ekstra støtte til omskoling af de hårdest ramte arbejdstagere, dels til diversificering af økonomien i 
de berørte områder og dermed fungere som sup-
plement til de nationale programmer, der skulle ud-gøre hovedinstrumentet for omstrukturering forud 
for økonomisk forandring. Anvendelsen af et sådant 
reservebudget skulle drøftes og aftales med Kom-missionen. 
Her er det vigtigt at huske, at der i det nye finansiel-
le overslag foreslås oprettet et særskilt instrument ("væksttilpasningsfond") for at fremme vækst- og 
samhørighedsmålene i lyset af Unionens målsæt-
ninger og for at kunne reagere på kriser hidrørende fra internationale kriser i relation til økonomi og 
samhandel. Kommissionen foreslår at udbygge det-
te instrument med de forpligtede men ubrugte mid-ler fra EFRU og ESF op til maksimalt EUR 1 mia. 
om året. 
Finansielle ressourcer 
De finansielle ressourcer, der er afsat til samhørig-
hedspolitikken, bør genspejle en udvidet Unions 
ambition om at fremme vækst og jobskabelse i dens 
mindst begunstigede områder. Hvad angår perioden 2007-2013 har Kommissionen i de finansielle per-spektiver foreslået at tildel e et beløb svarende til 0, 
41% af EU-27's samlede BNI (0,46% før overførsel 
af de foreslåede enhedsinstrumenter for landbrug 
og fiskeri) til støtte af den reformerede samhørig-hedspolitiks tre prioriteter. Denne procentandel 
modsvarer EUR 336,3 mia. i hele perioden (eller 
EUR 344,9 mia. inklusiv administrationsudgifter og Solidaritetsfonden). Med undtagelse af Solidaritets-
fonden skulle disse ressourcer fortsat som nu være 
et udgiftsmål men forblive underlagt reglerne om forpligtelsesfrigørelse (N+2). 
Den vejledende beløbsfor deling mellem den refor-
merede politiks tre prioritete r ville blive som følger: 
1) Cirka 78% til prioriteten "konvergens" (mindre 
veludviklede regioner, Samhørighedsfonden og 
regioner ramt af den "statistiske effekt") med ho-vedvægten på bistand til de tolv nye medlemssta-
ter. Absorptionsgrænsen ("loftet") for pengeover-førsler til enhver given medlemsstat under sam-hørighedspolitikken skulle fastholdes på de nu-
værende 4% af det nationale BNP, iberegnet be-
løb, der henhører under de finansielle instrumen-ter til udvikling af landdistrikter og fiskeri.  
Samhørighedsfondens relative vægt skulle udvi-
des til at udgøre en tredjedel af den finansielle allokering til de berørte nye medlemsstater. 
Hensigten hermed er at styrke den indsats, der i 
2004-2006 er indledt på baggrund af disse lan-
010000200003000040000500006000070000
2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 20130,000,040,080,120,160,200,240,280,320,360,400,440,480,52Fradrag for udvikling af landdistrikter (venstre akse)
Udgifter i EU-15 (venstre akse)
Udgifter i de tolv nye lande (venstre akse)
Mio. EUR (2000-priser)I Udgifter til samhørighedspolitik, 2000-2013
Kilde: GD REGIOUdgifter i EU-15 i % af BNI i EU-27 (højre akse)
Udgifter i de tolv nye lande i % af BNI i 
EU-27 (højre akse)% af BNI i EU-27
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xxxixdes store behov for nye transport- og miljøinfra-
strukturer. Fordelingen indbyrdes mellem lande-
ne skulle ske under hensyntagen til hver enkelt 
medlemsstats behov og der ville ligesom i dag 
blive fastsat øvre og nedre grænser (finansielle 
rammer). 
For at lette udfasningen af regioner berørt af den 
"statistiske effekt" skulle disse tilgodeses med en 
særlig, gradvist faldende allokering under kon-
vergensobjektivet. 
2) Cirka 18% til prioriteten “regional konkurrenceev-
ne og beskæftigelse”. Ud over indfasningsregio-nerne skulle fordelingen mellem regionale pro-grammer finansieret af EFRU og de nationale 
programmer finansieret af ESF være 50-50. 
De regionale programmer internt i indfasnings-
regionerne skal følge samme princip om finan-
siering fra en enkelt kilde (EFRU). Interventioner 
som følge af den europæiske beskæftigelses-strategi inden for disse regioner vil finde sted i 
tilknytning til de nationale ESF-finansierede pro-grammer, idet man øremærker passende med ESF-midler til at sikre fuld overholdelse af ind-
fasningsprofilen, også med kombinationen af 
EFRU og ESF. Bidraget fra hver af fondene skul-le gennemsnitligt følge de samme proportioner 
som i de nuværende flerfondsprogrammer. 
3) Cirka 4% for prioriteten “territorialt samarbejde”. 
Med hensyn til fordelingen af finansielle ressourcer 
blandt medlemsstaterne foreslår Kommissionen at 
bruge metoden baseret på objektive kriterier, som blev anvendt til prioritet en "konvergens" ved topmø-
det i Berlin (1999), for dermed at sikre en rimelig behandling af regioner ramt af udvidelsens statisti-ske effekt. 
Ressourcerne til målet om “regional konkurrence-
evne og beskæftigelse” skulle fordeles mellem med-lemsstaterne af Kommiss ionen ud fra Fællesska-
bets økonomiske, sociale og territoriale kriterier. 
Ressourcefordelingen unde r prioriteten "europæisk 
territorialt samarbejde" skulle styres af de berørte regioners indbyggertal og relative socialøkonomiske 
vilkår. 
* * * * * 
Kommissionen afholder den 10.-11. maj 2004 et forum forud for sin fremlæggelse af de nye lovgiv-
ningsforslag. I forummet deltager en række parter, 
som berøres af samhørighedspolitikken, for at drøf-
te de forslag, der er indeholdt i denne rapport. 
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xl  
Prioriteringstemaer 
 Prioriteten “Konvergens” Prioriteten “Regional konkurrenceevne  
og beskæftigelse”  
Afsnittet "Regional konkurrenceevne" 
1. Innovation og videnbaseret økonomi 
• Produktiv investering  
• Udvikling af iboende potentiale, herunder:  
• erhvervsservice  
• fremme af innovation og forskning/udvikling • Fremme af innovation og forskning/udvikling, 
ved bl.a. at styrke SMV'ers forbindelser med 
vidensbasis, støttenet og klynger eller ved at lette SMV'ers adgang til avanceret teknologi og erhvervsservice vedrørende innovation 
• fremme af iværksætterkultur • Fremme af iværksætterkultur ved bl.a. at 
støtte oprettelse af nye firmaer fra universite-ter og eksisterende virksomheder eller ved at oprette nye finansieringsinstrumenter og væksthusfaciliteter  
• direkte investeringsstøtte  
• lokale infrastrukturer  
• informationssamfund  
• investering i turisme og kultur   
2. Tilgængelighed og tjenester  af generel økonomisk interesse 
• Transport, telekommunikation og energinet, 
herunder de transeuropæiske net • Sekundære net, bl.a. vejtilslutning til TEN-
transportnettet, men også regionale togfor-bindelser, lufthavne og havne eller kombi-nerede transportfaciliteter, regionale og loka-le vandveje inde i landene samt jernbane-strækninger, der sikrer radiær tilslutning til hovedlinjer 
• Sekundære net • Informationssamfund, bl.a. sikring af lige ad-
gang til brug af bredbåndsbaserede IKT-net og -tjenester samt fremme af SMV'ers IKT-adgang 
• Sociale infrastrukturer   
3. Miljø og risikoforebyggelse EFRU 
• Hjælp til medlemsstaterne med at opnå fuld 
overholdelse af EU-lovgivningen  • Investering i infrastruk turer tilknyttet Natura 
2000 som bidrag til bæredygtig økonomisk udvikling 
 • Støtte til udvikling af  miljøvenlige industrier • Fremmet integration af renere teknologier og 
forureningsforebyggende tiltag i SMV'er 
 
Konklusioner: forslag til en reformeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xli 
• Renovering af nedslidte industrianlæg • Renovering af nedslidte industrianlæg 
• Støtteforanstaltninger til forebyggelse af 
natur- og teknologirisici • Støtteforanstaltninger  til forebyggelse af 
natur- og teknologirisici 
• Fremme af mere miljøvenlige transportformer  • Fremme af bæredygtig offentlig bytransport 
• Energiudnyttelse  
• Udvikling og anvendelse af vedvarende energi • Udvikling og anvendelse af vedvarende 
energi  
4. Styrkelse af nationale og regionale 
forvaltningers institutionskapacitet mht. administration af Strukturfondene og Samhørighedsfonden   
  Prioriteten "Regional  
konkurrenceevne og beskæftigelse" 
Beskæftigelse 
1. Ordninger vedrørende uddannelse, beskæftigelse og social bistand 1. Arbejdstageres tilpasningsevne  
• Styrkelse af arbejdsmarkedsinstitutioner • Forbedring af strategier til livslang læring, 
især varetaget af offentlige myndigheder og arbejdsmarkedets parter 
• Udvikling af almene og faglige uddannelses-
systemer  • Efteruddannelse på arbejdspladsen om til-
pasningsevne for arbejdstagere ESF 
• Udvikling af social- og plejetjenester  
 2. Menneskelig kapital og tilførsel af arbejdskraft 2a. Tilførsel af arbejdskraft og 2b. Svagtstillede på  arbejdsmarkedet  
 • Erhvervsuddannelse på begynder- og fortsæt-
terniveau • Styrkelse af strategier til aktiv aldring og fo-
rebyggelse af tidligt arbejdsophør 
 • Aktive arbejdsmarkedstiltag til sikring af alles 
adgang til arbejdsmarkedet • Foranstaltninger, der styrker kvinders delta-
gelse på arbejdsmarkedet 
 • Foranstaltninger til støtte af social inddragelse • Foranstaltninger, der fremmer beskæftigel-
sespotentialet og lige adgang for — samt ind-dragelse af — handicappede, indvandrere og etniske minoriteter 
 3. Tilpasning af den offentlige forvaltning til forandringer via administrations- og kapacitetsopbygning  
Konklusioner: forslag til en re formeret samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED xlii  
 
Instrumenter og mål  
2000-2006 2007-2013 
Mål Finansielle  
instrumenter Mål Finansielle  
instrumenter 
Samhørighedsfonden Samhørighedsfonden 
Mål 1 EFRU 
ESF EUGFL-Udvikling FIUF Konvergens og konkur-
renceevne Samhørighedsfonden 
EFRU ESF 
Mål 2 EFRU ESF 
Mål 3 ESF Regional konkurrence-
evne og beskæftigelse 
• regionalt plan 
• nationalt plan: Den euro-
pæiske beskæftigelses-
strategi   
EFRU ESF 
INTERREG EFRU 
URBAN EFRU 
EQUAL ESF 
LEADER + EUGFL-Udvikling Europæisk territorialt 
samarbejde EFRU 
Udvikling af landdistrik-ter og omstrukturering  af fiskerisektoren uden for Mål 1 EUGFL-Garanti 
FIUF   
9 mål 6 instrumenter 3 mål 3 instrumenter 
 
 
 
  
                                                 
1  Europa-Kommissionen, "Fremtiden skaber  vi i fællesskab - Politikudfordringer og budgetmidler i det udvidede EU, 2007-2013" 
KOM(2004)101 
2  KOM(2003)34 endelig udg. af 30.1.2003, s.4 
3  Strengt defineret på NUTS II-niveau 
4  Målt i købekraftspariteter og beregnet på grundlag af Kommi ssionens foreliggende tal for de seneste  tre år på beslutningstid s-
punktet 
5  Disse fonde ville hver især få bevilget ressourcer til finansiering af teknisk bistand. 
6  Målt i købekraftspariteter og beregnet på grundlag af Kommi ssionens foreliggende tal for de seneste  tre år på beslutningstid s-
punktet 
7  Defineret på NUTS I- eller NUTS II-niveau, afhæ ngigt af den givne medlemsstats institutionssystem 
8  KOM(2003)34 endelig udg. af 30.1. 2003, s.27 9  Kun maritime grænser foreslået af m edlemsstaterne ville være støtteberettigede.  
10  Rådets forordning (EF, Euratom), 1605/2002 af 25. juni 2002 
11  Rentebetaling påhviler forvaltnings myndigheden eller den endelige støttemodtager. 
 
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  1 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne,  
beskæftigelse og vækst - Si tuation og udviklingslinjer 
 
     
 
Indholdsfortegnelse 
Økonomisk og social samhørighed................................................................................................ .2 
Territorial samhørighed........................................................................................................ ......... 27  
Faktorer, der bestemmer vækst,  beskæftigelse og konkurrenceevne......................................... 36  
Statistisk bilag til Del 1..................................................................................................... ............. 65 
 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 2 Økonomisk og social samhørighed 
Indledning 
Ulighederne i indkomst og beskæftigelse i Den Eu-
ropæiske Union er snævret ind i det sidste årti og 
navnlig siden midten af 90’erne. Det gælder både 
for ulighederne blandt lande og blandt regioner. Samtidig er produktiviteten i de mindre velstående 
dele af Unionen steget forholdsmæssigt i sammen-
ligning med andre steder, hvilket har medført en forbedring i deres konkurrenceevne. Der findes 
imidlertid stadig store forskelle i relative niveauer af 
velstand og økonomisk ydeevne, hvilket skyldes vedvarende strukturelle sv agheder på trods af for-
bedringerne efter støtten fra Strukturfondene. 
Ulighederne i både indkomst og beskæftigelse vil 
vokse langt mere, når de nye medlemsstater kom-
mer med i EU i maj 2004, såvel på tværs af lande 
som på tværs af regioner. Disse lande har i næsten 
alle tilfælde oplevet en betydelig større stigning end 
EU15 siden midten af 90’erne efter forvirringen i de 
første overgangsår. Imidlertid befinder de sig på et langt lavere niveau af BNP pr. indbygger og i de 
fleste tilfælde af beskæftigelse end EU15. 
Der vil i en længere periode kræves for en ved-
varende vækst et godt stykke over EU15’s vækst-
rate, hvis disse lande skal nå op på indkomst-
niveauer, der ligger tæt på EU-gennemsnittet. For at opnå denne høje vækstrate med høje beskæftigel-
sesniveauer vil de nye medlemsstater få brug for en 
solid hjælp til at takle de vidtspændende struktur-
problemer og til at udnytte deres økonomiske poten-
tiale. Ligesom i de eksisterende dele af Unionen, 
hvor den økonomiske ydee vne sakker agterud, ville 
det at overvinde de strukturelle svagheder i de nye 
medlemsstater ikke alene hæve levestandarden 
der, men det ville ligele des styrke konkurrence-
evnen og forøge EU’s økonomiske vækst som hel-
hed. 
Dette er hovedpunkterne i nedenstående analyse. 
Her undersøges først og fremmest BNP-vækst og 
beskæftigelse i samhørighedslandene over de se-
neste år i forhold til det øvrige EU. For det andet, graden af skævhed indbyrdes mellem de nuværen-de 15 medlemsstaters regioner, og hvordan dette 
har ændret sig over det seneste årti, med særlig 
fokus på Mål 1-regioner, der modtager støtte fra Strukturfondene. For det tredje, den økonomiske 
udvikling i tiltrædelseslandene i den seneste tid 
samt den måde, hvorpå den økonomiske ydeevne har ændret sig på tværs af regionerne i disse lande. 
For det fjerde, de vækstrater, de har brug for, for at 
konvergere mod EU15’s indkomstniveau inden for en rimelig tidsperiode og, for det femte, følgerne af 
en aldrende befolkning. Derefter overvejes to 
aspekter ved social samhørighed, nemlig arbejds-løshed og lave indkomstniveauer på tværs af EU. 
Økonomisk samhørighed 
Konvergens af BNP pr. indbygger  
i samhørighedslandene 
I alle fire samhørighedslande1, Grækenland, Spani-
en, Irland og Portugal, lå væksten et godt stykke 
over EU-gennemsnittet mellem 1994 og 2001. Ef-
tersom befolkningsvæksten i disse lande, bortset fra 
Irland, kun har været en anelse højere end gen-nemsnittet, blev det omsat til en betydelig BNP-
vækst pr. indbygger i for hold til væksten i resten 
af EU. 
I Irland, hvor befolkningen voksede med over 1% 
årligt, var der næsten en firedobling af BNP pr. ind-
bygger i faste priser i forhold til EU-gennemsnittet (8% om året hhv. lidt over 2% om året). Dette resul-
terede i, at Irlands BNP pr. indbygger i 2001 i købe-
kraftstandard (KKS) lå mere end 17% over EU15’s gennemsnit, mens det havde været 25% under 
gennemsnittet i begyndelsen af 90’erne. Det irske 
eksempel viser tydeligt strukturfondsstøttens effek-tivitet, når den kombineres med vækstorienterede 
nationale politikker. 
I de tre øvrige samhørighedslande har der været en 
mere beskeden vækst i realt BNP pr. indbygger, 
men den har stadig været højere end i resten af EU 
siden midten af 90’erne. Fra slutningen af konjunk-turafmatningen i 1994 til den seneste nedgangs-
periode har væksten i realt BNP pr. indbygger i 
Grækenland, Portugal og Spanien konsekvent ligget 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  3over EU-gennemsnittet, mens det i løbet af konjunk-
turafmatningsårene hele tiden lå under gennemsnit-
tet (Graf 1.1). 
Mellem 1991 og 1994 faldt BNP derfor i både Græ-
kenland og Portugal, mens det i Spanien voksede 
langsommere end EU-gennemsnittet. Fra 1994 til 
2001 var BNP-væksten pr. indbygger i hvert af de tre lande lignende, over 3% årligt i Spanien og Por-
tugal og lidt under i Grækenland, mod et EU-
gennemsnit på lidt over 2% årligt. Over disse syv år med økonomisk vækst i Unionen voksede BNP pr. 
indbygger i disse lande derfor i faste priser med 
næsten et procentpoin t årligt over EU-
gennemsnittet (se Metodologiske noter i slutningen 
af afsnittet). 
Som følge heraf steg BNP pr. indbygger i de tre 
samhørighedslande tilsammen til 79% af EU15’s 
gennemsnit i 2001 og til 81% i 2002 i KKS-priser for 
at udligne de forskellige prisniveauer. I Spanien var BNP pr. indbygger i disse priser mindre end 15% 
under EU-gennemsnittet i 2002. I Grækenland og 
Portugal var underskuddet imidlertid stadig stort på trods af konvergensen fra og med midten af 
90’erne. I begge lande var BNP pr. indbygger stadig 
kun 71% af EU-gennemsnittet i 2002. 
Konvergens af beskæftigelse  
Antallet beskæftigede er også steget markant i 
samhørighedslandene siden midten af 90’erne. Mel-
lem 1996 og 2002 steg andelen af personer i den erhvervsaktive alder (15 til 64 år), der var i arbejde i EU15 (erhvervsfrekvensen) med lige over fire pro-
centpoint. I de fire samhørighedslande tilsammen 
var stigningen dobbelt så stor, idet den gennemsnit-lige erhvervsfrekvens steg til 60% i 2002, kun fire 
procentpoint mindre end EU15’s gennemsnit (64%), 
hvilket svarer til halvdelen af  kløften seks år tidligere 
(Tabel A1.1). 
Især i Irland var stigningen høj (ti procentpoint), 
hvilket afspejler landets hurtige økonomiske vækst og forøgede erhvervsfrekvensen til lidt over EU15’s 
gennemsnit. Stigningen i Spanien var endnu højere 
(næsten 11 procentpoint), selv om erhvervsfrekven-sen i 2002 (58½%) stadig lå et godt stykke under 
EU15’s gennemsnit.  
Stigningen (6½ procentpoint) var mere beskeden i 
Portugal, hvor beskæftigelsen allerede var relativt 
høj, men stadig et godt stykke over EU-
gennemsnittet, idet erhvervsfrekvensen kom op på 68½%, kun marginalt under 70%-målet, som blev 
fastsat i Lissabon for EU i 2010. 
På den anden side var stigningen i beskæftigelsen 
langt mindre i Grækenland, kun 2 procentpoint i dis-
se 6 år på trods af en økonomisk vækst, der lå et 
godt stykke over gennemsnittet. Erhvervsfrekven-sen i 2002 (57%) var derfor endnu lavere end 
EU15-gennemsnittet, end det var i midten af 
90’erne, idet det kun var Italien, der havde en lavere frekvens. Derfor er en større beskæftigelse i de dele 
af Unionen, hvor den ligger et godt stykke under 
gennemsnittet, stadig en afgørende målsætning i EU’s politik. 
Voksende produktivitet  
Også i Spanien, og i et mindre omfang i Portugal, 
har stigningen i beskæftigelse bidraget betydeligt til BNP-væksten, ligesom tilfæl det har været for Irland, 
hvor antal beskæftigede steg med ca. 5% årligt mel-lem 1996 og 2002. I Irland var væksten i beskæf-tigelse ledsaget af en vækst i arbejdskraftens pro-
duktivitet på lige under 4% årligt, hvilket svarede til 
mere end det tredobbelte af EU-gennemsnittet. I Portugal var produktivitetsvæksten også højere end 
EU-gennemsnittet, mens den i Spanien, hvor be--2,0-1,00,01,02,03,04,0
-2,0-1,00,01,02,03,04,0
1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002Spanien
Portugal
Grækenland
Samhørighed 3% ændring i forhold til EU151.1 Tilvækst i BNP pr. person i Spanien, 
Portugal og Grækenland i forhold til 
EU15-gennemsnittet, 1992-2002
Kilde: Eurostat, Nationalregnskaber
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 4 skæftigelsen steg mærkbart, kun lå på ca. halvdelen 
af gennemsnittet. 
På den anden side var væksten i arbejdskraftens 
produktivitet i Grækenland tæt på 3% årligt mellem 1996 og 2002, hvilket er et  godt stykke over det 
dobbelte af EU-gennemsnittet, og det var den do-minerende kilde til BNP-vækst. I Grækenland og Portugal, som har de mindst velstående regioner i 
Unionen, synes det produktive grundlag derfor at 
være blevet styrket siden midten af 90’erne, hvilket 
forøger mulighederne for en videre indkomst-
konvergens i de kommende år. 
Nylig nedgang i EU’s økonomi 
Den økonomiske vækst i EU er vokset mærkbart 
langsommere over årene siden offentliggørelsen af 
den sidste samhørighe dsrapport. Denne nedgang 
har u-undgåeligt haft indflydelse på samhørigheden, 
ikke mindst fordi det har ført til endnu en stigning i 
arbejdsløsheden mange steder (se nedenfor), men 
også fordi det har skabt et ugunstigt klima, som gør det svært at udligne de regionale uligheder både i 
indkomst og beskæftigelse. Økonomisk vækst i 
Unionen var igen skuffende i 2003 for tredje år i træk (på under 1%). BNP-væksten kan eventuelt 
stige til 2% i 2004 og nå 2,5% i 2005
2. 
Nedgangen har berørt næsten alle medlemsstater. Selv i Irland skønnes det, at væksten er faldet til 
1½% i 2003 og er på forhånd beregnet til at komme 
under 4% i 2004. Navnlig Portugal har været berørt, idet BNP faldt med næsten 1% i 2003 efter at være 
steget med under ½% i 2002, og det skønnes at 
stige med kun 1% i 2004. Hvis disse prognoser hol-der stik, vil en stor del  af konvergensen mod EU-
gennemsnittet i anden halvdel af 90’erne være ble-vet vendt om i de tre år fra 2001 til 2004. 
De to andre samhørighedslande har klaret sig bed-
re. I Spanien synes BNP at være steget med gen-
nemsnitligt lidt over 2% årligt i 2002 og 2003, og det skønnes, at det vil stige til næsten 3% i 2004, mens 
Grækenland synes at være det land, der er mindst 
berørt. Her lå væksten på omkring 4% i både 2002 og 2003, og det samme skønnes af gælde for 2004, 
hvilket er langt højere end i resten af EU. I disse to lande kan støtten fra Strukturfondene derfor have 
hjulpet med til at opretholde økonomisk vækst. 
Den faldende vækst berørte kun beskæftigelsen 
med en relativt lang forsinkelse, muligvis til dels på grund af en indledende forventning blandt arbejds-
giverne om, at den ville være mere kortvarig. I 2003 
sænkede dette forhold imidlertid beskæftigelses-væksten i Irland, hvilket skønnes at ligge under 1%, 
og det medfører et fald i erhvervsfrekvensen (på 
grund af den relativt høje tilvækst i den erhvervs-aktive befolkning). Dette havde også en afmattende 
virkning i Spanien, selv om stigningen her i antal 
beskæftigede stadig var på ca. 1½% i 2003, hvilket medførte en yderligere stigning i erhvervsfrekven-
sen (med ca. 1 procentpoint). I Grækenland skøn-
nes der at have været en lignende stigning i er-hvervsfrekvensen. Derimod vurderes det, at antallet 
af beskæftigede i Portugal skulle være faldet med 1% i 2003 og skønnes at forblive stort set uændret i 2004, hvilket medfører et bet ydeligt fald i erhvervs-
frekvensen. 
Hvad angår andre steder i Unionen, udviser Tysk-
land og Italien fortsat en ringe økonomisk formåen. I 
Tyskland var der praktisk  talt ingen BNP-vækst 
overhovedet i 2002 og 2003, og i Italien lå væksten 
på under ½% begge år. I Frankrig, hvor BNP-
væksten lignede EU-gennemsnittet før 2001, skøn-
nes det, at der kun har været en marginal vækst i 2003. I Nederlandene, hvor væksten tidligere har 
ligget et godt stykke over gennemsnittet, steg BNP 
kun en smule i 2002 og skønnes at være faldet i 2003. 
De regionale udsving i BNP pr.  
indbygger er også blevet mindre 
Lige indtil den seneste vækstnedgang i 2001 har 
kløften i BNP pr. indbygger mellem Unionens mindst velstående regioner — dem, som EU’s sam-
hørighedspolitik mest har fokuseret på — og de øv-
rige regioner også indsnævret sig over de seneste år. Dog er det endnu ikke muligt at sige, hvad der er 
sket siden 2001
3. Det bør bemærkes, at de regio-
nale tal, der henvises til i dette afsnit og i resten af 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  5© EuroGeographics - sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 km1.1 BNP pr. indbygger (PPS), 2001
Indeks, EU-25 = 100
<5 0
5 0-7 5
7 5-9 090 - 100
100 - 125>= 125
Kilde: EurostatCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
ingen dataFR(DOM): 2000
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 6 rapporten, vedrører BNP-væksten pr. indbygger i 
faste priser. For første gang er tallene baseret på 
regionale indikatorer fra en ny database, der er 
specielt opbygget til at være konsekvent over tid for alle EU NUTS 2-regioner. Talmaterialet afviger fra 
de data, der typisk blev br ugt i tidligere empiriske 
undersøgelser og analyser, som henviser til BNP i 
KKS-priser over tid, og som er uegnede til dette 
formål. (se Metodologiske noter i slutningen af dette afsnit). Regioner, der har fået Mål 1-status, fordi deres BNP pr. indbygger var under 75% af EU-
gennemsnittet i KKS-priser, oplevede en højere 
vækst end andre dele af Unionen mellem 1988, hvor Strukturfondene blev reformeret, og 2001. Som 
antydet i ovenstående analyse, har væksten navnlig 
været høj i samhørighedslandenes regioner (som omfatter over halvdelen af såvel Mål 1-regionerne 
som af befolkningen i disse regioner). 
I mål 1-regionerne tilsammen steg BNP pr. indbyg-
ger med næsten 3% årligt i faste priser mellem 
1994 og 2001 (som er det sidste år med tilgænge-
lige regionale data, som dækker den tidligere pro-grammeringsperiode og de første to år af inde-
værende periode) mod lidt over  2% årligt i resten af 
EU. Dette fulgte en vækst på under 2% årligt over 
de forudgående 6 år, 1988 til 1994, selv om dette 
stadig lå over væksten andre steder i Unionen (lige 
over 1% årligt
4). Derfor har BNP pr. indbygger i Mål 
1-regionerne tilsammen konsekvent konvergeret 
mod EU-gennemsnittet siden 1988, hvor Struktur-
fondene blev reformeret og udvidet. 
Men konvergeringshastigheden har  
været forskellig blandt regionerne 
Den vækst, som Mål 1-regionerne har oplevet, har 
imidlertid indbyrdes varieret væsentligt. Derfor er 
konvergensen ikke opstået med samme hastighed på tværs af Unionen, men har været af langt større 
betydning i samhørighedslandene end andre steder, 
eventuelt på grund af en kombination af relativt  store strukturstøttebeløb  og vækstorienterede poli-
tikker på nationalt niveau (Tabel A1.2). 
I de fire samhørighedslandes Mål 1-regioner lå 
BNP-væksten pr. indbygger væsentligt højere end 
EU-gennemsnittet i perioden fra midten af 90’erne, som beskrevet ovenfor. Dette var både tilfældet for 
Mål 1-regionerne i Spanien, hvor ca. 40% af befolk-
ningen lever uden for disse regioner, og for de øv-
rige tre lande, hvor alle regioner er støtteberettige-de. (De spanske Mål 1-regioner opnåede en BNP-
vækst pr. indbygger på gennemsnitligt 3% årligt 
mellem 1994 og 2001, hvilket kun var en anelse mindre end i andre spanske regioner). 
Uden for samhørighedslandene har væksten i Mål 
1-regioner været mindre imponerende og tilsyne-ladende under afmatning, i det mindste til dels på 
grund af en langsom vækst på nationalt niveau. 
Navnlig i de nye tyske delstader, hvor BNP voksede markant i begyndelsen af 90’erne efter genforenin-
gen, var BNP-væksten pr. indbygger stort set den 
samme som EU-gennemsnittet over de 7 år fra 1994 til 2001 (under 2½% årligt). Dette var imidlertid 
stadig et godt stykke over  det øvrige Tyskland (un-
der 1½% årligt). I Italien var væksten i Mezzogiorno 
(2% årligt) næsten den samme som i resten af lan-
det og ligeledes under EU-gennemsnittet. 
I Unionens øvrige Mål 1-regioner, som kun omfatter 
en lille del af nationalbefolkningen, var BNP-
væksten pr. indbygger i tråd med EU-gennemsnittet 
for perioden (se Metodologiske noter). 
På trods af den samlede BNP-konvergens pr. ind-
bygger i de tilbagestående regioner i retning mod 
EU-gennemsnittet er kløften stadig stor. I 29 regio-ner, hvor 13% af EU15’s befolkning bor, lå BNP pr. 
indbygger i KKS-priser i 2001 under to tredjedele af 
gennemsnittet. De fleste af regionerne ligger i Græ-kenland, Portugal, det sydlige Spanien og det syd-
lige Italien, men tæller også seks østtyske regioner 
(Chemnitz, Dessau, Mecklenburg-Vorpommern, Magdeburg, Brandenburg-Nordost og Thüringen), 
Cornwall i Storbritannien og tre af de fire franske 
oversøiske departementer (Kort 1.1). 
Erhvervsfrekvensen og produktiviteten  
er også konvergeret på tværs af regioner 
Konvergensen i BNP pr. indbygger er blevet led-
saget af stadig mindre uligheder i erhvervsfrekven-
sen på tværs af regioner. Beskæftigelsen er steget betydeligt i EU siden midten af 90’erne, men stig-
ningen har været større i Mål 1-regioner end andre 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  7steder. Mellem 1994 og 2001 steg antallet af be-
skæftigede i disse regioner med lige under 1½% 
årligt, hvilket er en anelse mere end EU-
gennemsnittet, og i 2002 var erhvervsfrekvensen over 5 procentpoint højere end 6 år tidligere mod en 
stigning på 4 procentpoint i resten af Unionen. 
Væksten i arbejdskraftens produktivitet var ligeledes 
højere i Mål 1-regioner end andre steder, idet  
den opnåede et gennemsnit på over 1½% årligt i 
perioden 1994 til 2001 i modsætning til ca. 1% årligt i EU som helhed. Produktivitetsvæksten bidrog af-
gjort mere til BNP-væksten end beskæftigelses-
væksten. 
Stigningen i beskæftigelsen varierede imidlertid 
markant indbyrdes mellem Mål 1-regioner. Mens 
fremgangen lå marginalt over EU-gennemsnittet i Portugal og et godt stykke under i Grækenland, som 
nævnt ovenfor, steg antallet af beskæftigede mar-
kant i Mål 1-regioner i Spanien (med ca. 3% årligt, hvilket er mere end i resten af landet), og med end-
nu mere i Irland (5% årligt). Den naturlige følge her-
af var i de spanske regioner en lav vækst i arbejds-kraftens produkti vitet (½% årligt). 
I modsætning hertil faldt antallet af beskæftigede  i Mål 1-regioner i Tyskland — de nye delstater — over denne periode (med næsten ½% årligt), men 
arbejdskraftens produktivitet voksede mere end i  
andre dele af landet og også mere end Unionen som helhed (2% årligt). På samme måde steg be-
skæftigelsen relativt lidt i de italienske Mål 1-
regioner i Mezzogiorno (under ½% årligt), mens produktivitetsvæksten også lå over gennemsnittet, 
om end lidt mindre (over 1½% årligt mod 1% i re-
sten af Italien). 
Om end konkurrenceevnen eventuelt er blevet for-
bedret en anelse på disse to områder, er mangelen 
på jobs stadig et omfattende problem. Det gælder i særdeleshed for det sydlige Italien, hvor kun 43% af 
den erhvervsaktive befolkning var i beskæftigelse i 2002, hvilket lå et godt st ykke under procentdelen i 
andre Mål 1-regioner, og også andre steder i Unio-
nen. Den gennemsnitlige erhvervsfrekvens i Mål 1-
regioner som helhed var stadig over 10 procentpoint mindre end i andre dele af EU (56% i modsætning 
til 66½%) (Kort 1.2). Derfor er det stadig et afgøren-de element i EU’s samhørighedspolitik at øge er-
hvervsfrekvensen i de tilbagestående regioner. 
Problemregioner er ikke kun regionerne  
med laveste BNP pr. indbygger 
Problemet med en svag økonomisk ydeevne i EU 
og de strukturproblemer, der ligger til grund for det-te, er ikke begrænset til regionerne med de laveste 
BNP-niveauer pr. indbygger. Problemregionerne, 
både på NUTS 2-niveau og i et større omfang på 
NUTS 3-niveau, er spredt på tværs af Unionen. De 
problemer, der berører disse regioner, stammer fra en række forskellige kilder, herunder en tilbagegang i de traditionelle erhverv, geografiske aspekter, som 
begrænser udviklingen, faldende beskæftigelse og 
befolkningstal samt nedskæringer i nødvendige tje-nesteydelser eller mangel på nyskabende kapacitet 
og de nødvendige støttestrukturer. Alle disse aspek-
ter bidrager til, enten individuelt eller i forbindelse med hinanden, at holde investeringer borte og af-
skrække mod ny erhvervs udvikling. Problemerne 
beskrives i de senere afsnit (se afsnittene om terri-
torial samhørighed og om konkurrenceevne-
faktorer). Hvis disse problemer ikke afhjælpes, vil 
de være tilbøjelige til at forv ærres over tid, hvilket vil 
føre til en progressiv forringelse af den økonomiske 
ydeevne. 
F.eks. er der 11 NUTS 2-regioner med forholdsvis 
lave BNP-niveauer pr. indbygger, hvor den reelle 
BNP-vækst mellem 1994 og 2001 lå på ca. halv-
delen af EU-gennemsnittet eller mindre i perioden. Alle disse regioner havde et BNP-niveau pr. ind-
bygger (i KKS-priser) betydeligt under EU-
gennemsnittet, men over 75%-tærsklen, der beretti-ger til Mål 1-status. 
Disse 11 regioner er spredt over det nordøstlige 
England, i flere dele af Tyskland (Koblenz og Mün-ster, f.eks.) og i Sverige. Alle disse regioner havde 
de en lav produktivitetsvækst, der gennemsnitligt 
steg med kun ½% årligt i perioden — kun lidt over en tredjedel af EU-gennemsnittet — ligesom de 
havde en lav erhvervsfrekvens (lige over ½% årligt 
mod et EU-gennemsnit på næsten 1½% årligt). 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 8 1.2 Erhvervsfrekvenser, 2002
Beskæftigede 15-64-årig ei%a f befolkning, 15-64 år
< 56,0
56,0 - 60,260,2 - 64,4
64,4 - 68,6
>= 68,6
ingen dataStandardafvigelse = 8,4EU-27= 62,4
Kilde: Eurostat og de nationale statistiske instanser
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  9I 2001 lå deres BNP pr. indbygger i KKS-priser til-
sammen på ca. 85% af EU-gennemsnittet, men 
næsten alle disse regioner har områder, hvor der i 
der hele taget næsten ing en vækst har været over 
de seneste 10 år eller mere, og BNP pr. indbygger 
lå under 75% af EU-gennemsnittet.  
Hvis den økonomiske vækst i disse regioner sæn-
kes yderligere, vil BNP pr. indbygger inden alt for 
længe falde under 75%-niveauet, og dermed kan 
regionerne blive støtteberettigede i henhold til Mål 1-bestemmelserne. Til den tid vil de struktur-
problemer, der skal afhjælpes, sandsynligvis være 
yderligere forværret, hvilket vil kræve en mere dra-stisk indgriben. Dette rejser spørgsmålet om, hvor 
vidt man i samhørighedspolitikken burde forudse en 
sådan forværring og gribe ind på et tidligere tids-punkt for at prøve at stoppe nedgangen og gøre det 
med færre udgifter. 
BNP-vækst i tiltrædelseslandene 
I de nye medlemsstater lå den gennemsnitlige BNP-
vækst på lidt over 4% årligt mellem 1994 og 2001 i 
alle lande på nær Ungarn (der lå lige under) og 
Tjekkiet. I sidstnævnte lå væksten på kun lidt over 2% årligt, mens BNP i Bulgarien og Rumænien (de 
to tiltrædelseslande, der ikke kommer med i EU i 
2004) knap nok steg i det hele taget. Eftersom be-folkningen imidlertid har ændret sig i forskellige ret-
ninger på tværs af landene — med en betydelig 
stigning i Cypern og Malta, et fald på ca. 1% årligt i de tre baltiske lande og i Bulga-
rien og med relativt få ændrin-
ger andre steder — varierede BNP-væksten pr. indbygger 
med en anelse mere end BNP-
vækst. 
Samlet lå den årlige BNP-vækst 
pr. indbygger i faste priser i de 
nye medlemsstater på ca. ½% over EU15-gennemsnittet i 
denne periode. 
Siden 2001 er væksten faldet i 
disse lande under ét, til dels på 
grund af vækstafmatningen i 
EU, som er deres største eks-portmarked. Samlet lå væksten på lidt under 2½% i både 2001 og 2002 og skønnes at blive 3% i 2003. 
Tilbagegangen var navnlig markant i Polen, hvor 
væksten gennemsnitligt kun nåede op på lidt over 1% i 2001 og 2002, og det var endnu lavere i Malta 
på grund af en afmatning i turismen fra EU. 
Men ikke særlig stor vækst i beskæftigelsen, 
efterhånden som omstruktureringen fortsætter 
Selv før afmatningen gjorde væksten ikke særlig 
meget for at afhjælpe beskæftigelsesproblemerne, 
som opstod i tiltrædelseslandene i overgangs-
perioden i begyndelsen af 90’erne. I alle landene med høj vækst, på nær Ungarn og Slovenien, steg 
arbejdskraftens produkti vitet markant, og beskæf-
tigelsen steg enten kun en smule (for Letlands ved-
kommende) eller faldt (i alle de andre lande), hvilket 
skyldes den igangværende omstrukturering i deres 
økonomier, som for de flestes vedkommende er langt fra afsluttet. 
Væksten i tiltrædelseslandene i løbet af overgangs-
perioden er derfor overvejende kommet fra stig-
ninger i produktiviteten pr. beskæftiget snarere end 
fra en højere beskæftigelse. Det har været tilfældet 
for de fleste lande i de seneste år, ikke mindst i lan-dene med de laveste BNP-niveauer pr. indbygger. 
(Termen "tiltrædelseslande" bruges gennem hele 
denne rapport om de 10 nye medlemsstater plus Bulgarien og Rumænien). 
01020304050607080
DK NL SE UK FI AT PT DE IE LU FR BE ES EL IT CY CZ SI EE LT LV RO HU SK PL BG010203040506070801998
2002
EU15-gennemsnittet 2002
Lissabon-mål 2010Beskæftigede 15- til 64-årige som % af 
befolkningsgruppen 15- til 64-årige1.2 Erhvervsfrekvens, 1998 og 2002
MT: ingen data; BG og CY: ingen data for 1998
Kilde: Eurostat, LFS
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 10 Mellem 1998 (hvor data blev tilgængelige for de 
fleste landes vedkommende) og 2002 faldt er-
hvervsfrekvensen med over 7 procentpoint i Polen 
og Rumænien, med næsten 4 procentpoint i Estland og med 2 procentpoint i Tjekkiet, Slovakiet og Li-
tauen. På den anden side steg erhvervsfrekvensen i 
Slovenien, selv om det var med under 1 procent-
point, Letland og Ungarn (med over 3 procentpoint 
for Ungarns vedkommende), om end niveauet som 
ovenfor nævnt stadig ligge r et godt stykke under 
EU15-gennemsnittet (Graf 1.2). 
Afmatningen har ført til et yderligere fald i beskæf-
tigelsen, navnlig i Polen, hvor antallet af jobs faldt med over 2% i 2002 og skønnes at falde yderligere i 
2003. I sidstnævnte år skønnes det, at kun to lande, 
Litauen og Slovakiet, vil komme op over en beskæf-tigelsesvækst på mere end ½%. 
Derfor forbliver erhvervsfrekvenserne  
lave i tiltrædelseslandene 
Som følge af den ringe beskæftigelsesvækst er an-
delen af den erhvervsaktive befolkning, der er i be-skæftigelse i tiltrædelseslande ne, faldet støt siden 
overgangen begyndte, mens den tilsvarende andel i EU15 er steget. I 2002 nåede erhvervsfrekvensen kun op på gennemsnitligt 56% i de 10 nye med-
lemsstater, hvilket ligger langt under EU15’s gen-
nemsnit (lige over 64%), selv om den ligner er-hvervsfrekvensen i de nuværende Mål 1-regioner. 
Denne lighed skjuler imidlertid, at erhvervsfrekven-
sen i Mål 1-regionerne, som ovenfor beskrevet, var tilbøjelig til at stige bet ydeligt indtil den seneste af-
matning, mens den i de nye medlemsstater var til-bøjelig til at falde. 
I alle tiltrædelseslandene, på nær Cypern, lå er-
hvervsfrekvensen under EU-målsætningerne fra 
Lissabon-topmødet, nemlig 67% i 2005 og 70% i 2010. Mens det var relativt tæt på 67%-målet i Tjek-
kiet (65½%) og var det samme som EU-
gennemsnittet i Slovenien, var kløften stor i de an-dre lande. I Ungarn og Slovakiet lå erhvervs-
frekvensen på ca. 56%, meget lig Grækenland og 
lidt højere end gennemsnittet for Italien. I Polen lå den lige under 52%, hvilket er lavere end i nogen af 
de nuværende medlemsstater. Store uligheder i BNP pr. indbygger  
mellem tiltrædelseslandenes regioner 
Væksten i tiltrædelseslandene har langt fra været 
regionalt afbalanceret. I overgangsperioden har 
væksten i alle landene været uforholdsmæssigt 
koncentreret i nogle få regioner, ikke mindst hoved-stæderne og de omkringliggende områder. Som 
følge heraf er de regionale uligheder i BNP pr. ind-
bygger blevet betydeligt forværret. 
I både Tjekkiet og Slovakiet har de 20% af befolk-
ningen, der lever i de mest velstående regioner, et 
BNP pr. indbygger, som er lidt over dobbelt så stort som hos de 20%, der lever i de mindst velstående 
regioner. Dette ligner kløften i Italien eller Tyskland. 
I Ungarn ligger BNP-niveauet pr. indbygger blandt de 20% af befolkningen, der lever i de mest velstå-
ende regioner, ca. 2,4 gange over niveauet i de 
mindst velstående regioner, hvilket er mere end i nogen af de eksisterende EU-medlemsstater. 
Udvidelsen vil markant forøge ulighederne  
i BNP pr. indbygger på tværs af EU 
De 10 nye medlemsstater vil forøge EU’s befolk-
ningstal (med lige under 20%) langt mere end dets BNP (ca. 5% i euro-priser). Bulgarien og Rumænien 
tilsammen ville forøge EU -befolkningen med endnu 
8% men med under 1% af EU's BNP. Selv når der 
tages hensyn til de lavere leveomkostninger er alle 
landene langt mindre velstående end de eksiste-
rende EU-medlemsstater, om end i meget forskellig grad. Den forestående udvidelse til 25 medlems-
stater og derefter til 27 eller flere lande vil derfor 
fundamentalt ændre målestokken af ulighederne på tværs af EU. Samhørighedspolitikken — og andre 
EU-politikker — vil nødvendigvis skulle tilpasses 
denne situation. 
Selv om de nye medlemsstater som beskrevet 
ovenfor har haft en hurtigere vækst end EU15 siden 
midten af 90’erne, er der stadig en udpræget kløft, 
hvad angår BNP pr. indbygger. Kun Malta, Cypern, 
Tjekkiet og Slovenien havde et BNP pr. indbygger i 
KKS-priser, der lå over 60% af EU15-gennemsnittet 
i 2002. I Polen, Estland og Litauen lå det kun på ca. 
40% af gennemsnittet og i Letland på kun 35% af 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  11gennemsnittet. I Bulgarien og Rumænien lå det kun 
på ca. 26-27% af gennemsnittet. 
Når udvidelsen er gennemført, vil der derfor være 
en større afstand mellem indkomsterne i henholds-
vis de mest de mindst velstående medlemsstater. Skønt det gennemsnitlige BNP pr. indbygger i et 
udvidet EU vil være lavere end i EU15, er det kun 
Cypern, der har et niveau, der ligger på over 80% af gennemsnittet i et EU med 25 medlemsstater. I Let-
land er niveauet på 38% af EU25-gennemsnittet, 
hvilket svarer til mindre end halvdelen af niveauet i 
Grækenland eller Portugal (77-78%), mens det i 
Rumænien og Bulgarien ligger under 30% af gen-nemsnittet (Graf 1.3). 
Mens kløften mellem det gennemsnitlige BNP pr. 
indbygger i EU15 og niveauet i de mindst velstå-
ende medlemsstater ligger lige under 30% (dvs. 
Grækenland og Portugal har niveauer, der ligger næsten 30% under gennemsnittet), vil kløften med 
andre ord fordobles, når de nye medlemsstater 
kommer med i 2004 (dvs. Letland har et BNP pr. indbygger, som ligger mere end 60% under EU25-
gennemsnittet), og denne kløft vil sandsynligvis ud-
vides endnu mere, når Bulgarien og Rumænien kommer med. 050100150200250300
BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK BG CY CZ EE HU LT LV MT PL RO SI SK050100150200250300Indeks EU25=1001.3 BNP pr. person (KKS) efter land og regionale yderligheder, 2001
HainautAntwerpenBruxelles / Brussels
DessauOberba yernHambur g
Dytiki ElladaSterea Ellada
ExtremaduraMadrid
GuyaneÎle de France
Border, Midland og 
WesternSouthern og 
Eastern
CalabriaBolzano / Bozen
FlevolandUtrecht
BurgenlandSalzburgWien
AçoresLisboa e Vale 
do Tejo
Itä-SuomiÅland
Norra
MellansverigeStockholm
Cornwall & Isles of 
ScillyBerkshire,
Bucks & 
OxfordshireInner London
Yuzhen TsentralenYugozapaden
SeverozápadJihozápaPraha
Észak-MagyarországKözép-
Magyarország
LubelskieMazowieckie
Nord-EstBucureúti
Východné
SlovenskoZápadné
SlovenskoBratislavský
Kilde: Eurostat, Regionale regnskaber
020406080100120140
LU IE DK NL AT UK BE FR SE FI DE IT ES CY EL PT MT SI CZ HU SK PL EE LT LV RO BG020406080100120140Indeks, EU25=1001.4 BNP pr. person (KKS), 2002
206,7
Kilde: Eurostat, National accountsEU25-gennemsnittet
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 12 I et udvidet EU kan landene opdeles i tre grupper alt 
efter BNP pr. indbygger i KKS-priser. I den første 
gruppe, der består af 12 af de nuværende 15 med-
lemsstater, ligger BNP pr. indbygger et godt stykke over EU25-gennemsnittet (10% eller derover). I den 
anden gruppe på 7 lande, der omfatter de resteren-
de tre nuværende medlemsstater, Spanien, Portu-gal og Grækenland plus Cypern, Tjekkiet, Slovenien 
og Malta, ligger BNP pr. indbygger mellem 68% og 
94% af EU25-gennemsnittet. I den tredje gruppe på 8 lande (herunder Bulgarien og Rumænien), hvor 
alle landene er nye eller snart tilstødende medlem-
mer, ligger det på under 60% af gennemsnittet (Graf 1.4). 
De regionale uligheder vil forøges  
endnu mere med udvidelsen 
Udvidelsen vil få en langt større indvirkning på ulig-
hederne mellem regioner end mellem lande. Mens ca. 73 millioner mennesker,  ca. 19% af EU15’s be-
folkning, lever i regioner, hvor det gennemsnitlige BNP pr. indbygger i årene 1999 til 2001 var under 75% af EU-gennemsnittet, lever næsten lige så 
mange, i henhold til de seneste skøn ca. 69 millio-
ner af de 74,5 millioner, der bliver EU-borgere i 2004 (92% af det samlede antal), i regioner i de nye 
medlemsstater med et BNP pr. indbygger, der ligger 
under 75% af EU25-gennemsnittet. 
Som det vil fremgå af nedenstående, er dette dog 
ikke ensbetydende med, at disse 69 millioner men-
nesker blot vil blive tilføjet dem, der nu lever i re-gioner, der har et BNP pr. indbygger på under 75% 
af EU-gennemsnittet, eftersom dette gennemsnit i 
sig selv vil blive reduceret (fra et gennemsnit, der dækker 15 medlemsstater til et, der dækker 25) 
som følge af udvidelsen. Dette vil reducere antallet 
af mennesker, der bor i sådanne regioner i det nu-værende EU15 med ca. 19 millioner. Nettoresultatet 
af udvidelsen vil derfor være en forøgelse i antallet 
af personer, der bor i regioner med BNP pr. indbyg-ger under 75% af gennemsnittet, til 123 millioner i 
EU25. Når Bulgarien og Rumænien kommer med, 
vil dette tal stige yderligere til over 153 millioner el-ler til næsten 32% af EU27 -befolkningen, dvs. til 
mere end dobbelt så mange som dem, der nu lever i sådanne regioner. I et EU på 27 medlemsstat er ville to tredjedele af 
dem, der lever i regioner med BNP pr. indbygger 
under 75% af EU25-gennemsnittet, være indbyg-
gere i de nye medlemsstater. Ca. én ud af seks ville leve i regioner, hvor BNP pr. indbygger ligger under 
halvdelen af EU-gennemsnittet. Ingen af de 38 be-
rørte regioner ligger i det nuværende EU15. 
Den statistiske effekt 
Udvidelsen vil i langt højere grad bidrage til en stig-
ning i EU-befolkningen end i BNP, hvilket reducerer 
det gennemsnitlige BNP pr. indbygger betydeligt. Det gennemsnitlige BNP pr. indbygger i EU25 bliver 
ca. 12½% mindre end gennemsnittet i EU15. For 17 
regioner vil det betyde, at deres indkomst pr. ind-bygger ikke længere ligger under 75%-tærsklen, da 
denne nu repræsenterer en lavere værdi end tid-
ligere. BNP vil ligeledes ligge over 75% i Malta, hvor den nu ligger under 75% af EU15-gennemsnittet. 
Som bemærket ovenfor skønnes det, at næsten 19 
millioner mennesker lever i sådanne regioner, hvor de fleste i dag har Mål 1-status i Strukturfondene 
(med yderligere 400.000 i Malta). Hvis kriterierne for 
indplacering under Mål 1-status forbliver uændrede, vil de berørte regioner ikke længere være berettiget 
til strukturstøtte, selv om deres BNP pr. indbygger 
vil være uændret efter udvidelsen. Det samme gæl-der for de strukturproblemer, der ligger til grund for 
det relativt lave niveau, og som oprindeligt gav an-
ledning til strukturstøtte. Ifølge de nuværende skøn ligger fire af disse regioner f.eks. i den østlige del af 
Tyskland, fire i Storbritannien, fire i Spanien, en i 
Grækenland og en i Portugal (Tabel A1.3). 
Tilsvarende uligheder i beskæftigelsen 
Erhvervsfrekvenserne i de fleste regioner i tiltræ-
delseslandene er lavere end det nuværende EU15-
gennemsnit, om end de i ingen af landene er så lave som i det sydlige Italien. Kun i fire regioner — 
Cypern og St řední Čechy, Jihozápad og Prag i 
Tjekkiet — kom frekvensen over Lissabon-målet for 
2005 på 67%, og kun i Prag var det over 70%, hvil-
ket svarer til Lissabon-målet for 2010. I modsætning 
hertil var der 53 (NUTS 2) regioner i de nuværende medlemsstater, hvor frekvensen lå over dette  
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  13niveau, og de fleste af disse lå i de nordiske lande, 
Storbritanien og Nederlandene. 
I et udvidet EU med 25 medlemsstater vil der være 
14 regioner, hvor erhvervsfrekvensen falder under 50%. Seks i det sydlige Italien, en i Spanien (Ceuta 
y Melilla) og en i Frankrig (Korsika) i det nuværende 
EU15, og fire i Polen og en i Ungarn (Észak-Alföld) i de nye medlemsstater. (I Bulgarien er der yderligere 
tre regioner med frekvenser, der ligger under dette 
niveau). 
Disse regioner med lav beskæftigelse har for det 
meste et relativt lavt BNP-niveau pr. indbygger, til 
en vis grad fordi de ikke er i stand til at beskæftige et større antal mennesker i produktionsaktiviteter. 
Imidlertid er forbindelserne mellem erhvervs-frekvenserne og relative BNP-niveauer pr. indbyg-ger langt fra regelmæssige. I nogle af tiltrædelses-
landene, navnlig Polen, men også Rumænien, er 
erhvervsfrekvensen tættere forbundet med størrel-sen af landbrugssektoren,  som på en vis måde ska-
ber arbejdspladser som en sidste udvej, end med BNP pr. indbygger. Dette afspejler den fortsatte tendens til at holde fast ved landbrug, der tilfredsstil-
ler egenbehovet står i modsætning til holdningen i EU15, hvor erhvervsfrekvenserne typisk er lave i landbrugsregionerne. 
Dette indikerer, at økonomisk udvikling i særdeles-
hed i disse regioner sandsynligvis vil ledsages af en betydelig omstrukturerin g og ændring i beskæftigel-
sesfordelingen mellem sektorerne, om end behovet for omstrukturering på ingen måde er begrænset til disse regioner. 
Sektorfordelingen peger i retning  
af en betydelig omstrukturering  i tiltrædelseslandene… 
Man kan få et indblik i eventuelle fremtidige ændrin-
ger i beskæftigelsesstrukturen, efterhånden som den økonomiske udvikling finder sted, ved at sam-
menligne den måde, hvorpå beskæftigelsen er op-
delt mellem aktivitetssektorerne i tiltrædelses-landene og det nuværende EU15, og inden for 
sidstnævnte, i eksisterend e Mål 1-regioner og andre 
regioner (Kort A1.1). En sådan sammenligning er 
mest vejledende, hvis der foretages en præcis til-pasning af forskelle i den samlede erhvervsfrekvens mellem forskellige områder — med andre ord ved at 
undersøge andelen af personer i den erhvervsaktive 
alder, der er beskæftiget i forskellige sektorer — frem for blot at sammenligne andelene af forskellige 
sektorer i fuldstændig beskæftigelse. Dette giver en 
rettesnor for, hvordan de, der finder job, eventuelt 
vil blive fordelt på sektorer, efterhånden som antal-
let af beskæftigede i de mindre udviklede lande og 
regioner stiger. 
Den samlede erhvervsfrekvens i tiltrædelses-
landene var på trods af et fald de seneste år en 
anelse højere end i eksisterende Mål 1-regioner i 2002. Det skyldtes i høj grad, at der var langt flere 
beskæftigede i landbrugs- og fremstillingssektorer-
ne, ikke mindst inden for tekstil og beklædning og 
andre basisindustrier, hvilket  til en stor del udlignes 
af mindre beskæftigelse inden for service- og byg-gesektorerne (Tabel A1.4). 
Den forholdsvis lave beskæftigelse inden for ser-
vicefag i tiltrædelseslandene er langt mere synlig i 
sammenligning med ikke-Mål 1-regioner i EU, som 
har mange flere beskæftiget i denne sektor end Mål 
1-regionerne. Nedgangen er stor inden for alle ser-
vicefag. Det er især mærkbart i avancerede og kommunale tjenesteerhverv (erhvervsmæssige og 
finansielle tjenesteydelser), hvor forskellen mellem 
Mål 1- og andre regioner er mest synlig. 
Beskæftigelsesstrukturen i tiltrædelseslandene har 
haft en tendens til at nærme sig strukturen i EU i 
overgangsårene, men ændringstakten har været langsom. De store jobtab inden for landbruget og 
basisindustrierne er endnu ikke blevet opvejet af 
tilstrækkelig vækst i servic esektoren. Og i de kom-
mende år kan der forventes yderligere væsentlige 
jobtab, især inden landbruget. 
…navnlig en vækst af beskæftigelsen  
i servicesektoren, hvor jobvæksten  i EU har været koncentreret 
Efter erfaringerne fra de eksisterende medlems-
stater vil en kommende væ kst i tiltrædelseslande-
nes servicesektorer — ligesom i nuværende Mål 1-regioner — sandsynligvis blive koncentreret i avan-cerede og kommunale tjenester, selv om der også 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 14 kan forventes en betydelig fremgang i de basale 
serviceerhverv (distributio n, hotel og restaurant, 
transport, kommunikation m.fl. person- og sam-fundsrelaterede serviceomr åder), hvor beskæftigel-
sesniveauet stadig ligger et godt stykke under 
EU15. 
Over seksårsperioden, 1996-2002, hvor den sam-
lede erhvervsfrekvens i EU15 steg med lidt over 4 
procentpoint, skete næsten hele beskæftigelses-
fremgangen inden for servicefagene, hvor de avan-cerede tjenesteerhverv stod for ca. 40% af netto-
fremgangen, mens de kommunale tjenester teg-
nede sig for andre 26% (Graf 1.5). Disse to sektorer sikrede derfor til sammen dobbelt så mange nye 
jobs, som der blev skabt i de basale serviceerhverv, 
som kun var lidt større, hvad angår det samlede antal beskæftigede. 
I modsætning hertil faldt antallet af jobs inden for 
landbrug, basal fremstillingsindustri og offentlige værker i forhold til den erhvervsaktive befolkning, 
mens der var små stigninger i beskæftigelsen inden 
for kemi- og ingeniørerhvervene og en større stig-ning i byggebranchen, som har en tendens til at be-
røres mere af den økonomiske cyklus end andre 
sektorer. De fortsatte tendenser i retning af avan-cerede serviceaktiviteter og kommunale tjenester 
understreger behovet for at hæve uddannelses-
niveauet på grund af efterspørgslen efter højt kvali-ficeret arbejdskraft, der s andsynligvis vil fortsætte 
med at stige i de kommende år
5. 
Den udfordring, som tiltræ delseslandene står over-
for, og som afspejles i Mål 1-regionerne, består i at styrke konkurrenceevnen på langt sigt for at opret-
holde høje økonomiske vækstrater samtidig med, at 
erhvervsfrekvensen forøges.  At styrke konkurrence-
evnen betyder at opnå en vedvarende produk-
tivitetsfremgang, som fortsat ligger betydeligt under 
niveauet i EU15 og endnu lavere end niveauet i de mere velstående regioner. 
Det er vigtigt at understrege, at der på langt sigt 
ikke er nogen konflikt mellem dette mål og stigende beskæftigelse, idet skabels en af langsigtede stabile 
arbejdspladser faktisk forudsætter en stigende kon-kurrenceevne, men dette ikke nødvendigvis tilfældet på kort sigt. Ændringer i beskæftigelsen fra lav-
produktivitetssektorer, navnlig landbrug, til højpro-
duktivitetssektorer er afgø rende, hvis konkurrence-
evnen skal forøges. Samtidig er der et vedvarende 
behov for at fremme produktiviteten inden for akti-
vitetssektorerne og fortsætte processen med at ra-tionalisere og reducere overbemandingen, som har 
fundet sted i overgangsperioden (Kort A1.2). 
Konvergensudfordringen i tiltrædelseslandene 
Strukturproblemerne i tilt rædelseslandene, som er 
skyld i deres lave BNP pr. indbygger og lave be-
skæftigelsesniveau, er både 
betydningsfulde og vidtrækken-de. Udfordringen for samhørig-
hedspolitikken er at hjælpe dem 
med at ajourføre deres infra-struktur, modernisere deres 
uddannelsessystemer og skabe 
et erhvervsmiljø, der er gunstigt for investeringer, således at de 
kan opretholde de høje vækst-
rater, der kræves, for at være i stand til at konvergere mod be-
skæftigelses- og indkomstni-
veauer i EU i et acceptabelt tempo. For at dette skal kunne 
ske, skal vækstraterne for de 
fleste landes vedkommende vokse med mindst 5-6% årligt i -0,5 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5
-0,5 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5Landbr.
Min., gas, elektr., vand
Grundlæggende fremstillingsvirksomhed
kemikalier + raffinering 
Maskinteknik
Bygningsværk
Grundlæggende tjenesteydelser
Avancerede tjenesteydelser
Kommunale tjenesteydelser
Offentlig  admin.
TotalÆndring i beskæftigelse som % af den erhvervsaktive befolkning1.5 Ændring i sektoriel erhvervsfrekvens i 
EU15, 1996-2002
Kilde: Eurostat, LFS og Regionale regnskaber
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  15en længere periode (Se rubrikken om indhentnings-
scenarier). 
Dette er ikke umuligt, hvilket erfaringerne med Ir-
land tydeligt viser, men det vil kræve effektiv støtte fra EU for at sikre, at disse landes strukturproblemer 
afhjælpes, og at deres beskæftigelsesniveauer og 
konkurrenceevne kan forøges betydeligt, ligesom der skal sikres en effektiv blanding af interne politik-
ker. 
Samhørighedspolitikkens bidrag til EU-vækst 
Det at opnå høje vækstrater ved at forøge produkti-
viteten og beskæftigelsen i tiltrædelseslandene er 
ikke alene vigtigt for at højne levestandarden i disse lande og for at skabe de nødvendige ressourcer til 
at finansiere forbedringer i infrastrukturer, kommu-
nale tjenester osv. — det er også vigtigt for de eksi-sterende medlemsstater. På grund af den stadig 
større uafhængighed, der findes inden for handel og 
investeringer, kan den økonomiske udvikling i de nye medlemsstater eventue lt skabe dynamikken til 
at igangsætte og opretholde højere vækstrater i he-le EU. 
Strukturmanglerne i investeringer i infrastruktur og 
menneskelig kapital betyder, at disse lande, ligesom 
mange tilbagestående regioner og problemregioner i EU15, ikke er i stand til at bidrage så meget, som 
de ville kunne, til EU’s konkurrenceevne som hel-
hed. 
Resultatet er lavere indkomst- og beskæftigelses-
niveauer i EU end det, der er mulighed for at opnå, 
og lavere vækstpotentiale til skade for alle, ikke ale-ne dem, der er direkte berørt. Derfor ville det styrke 
konkurrenceevnen i EU’s økonomi og forbedre U-
nionens evne til at oprethol de udviklingen, hvis man 
var i stand til at mindske de eksisterende uligheder. 
Efterhånden som væksten finder sted, ville det lige-ledes reducere den risiko for flaskehalse og infla-tionspres, som forekommer i de stærkere regioner, 
og som afslutter denne vækst for tidligt. 
For tiltrædelseslandenes vedkommende ville det 
sætte dem i stand til at forøge deres økonomiske 
vækstrate og dermed også forøge deres import fra 
eksisterende EU-medlemsstater. På nuværende tidspunkt beløber importen sig til over halvdelen af BNP i disse lande — langt mere end i tiltrædelses-
landene (i Grækenland og Spanien er importen kun 
på ca. 30% af BNP og i Portugal 38%) og har været tilbøjelig til at stige langt mere end BNP, når væk-
sten sker. Dette vil sandsynligvis fortsat være tilfæl-
det i nogen tid ud i fremtiden, efterhånden som lan-dene køber deres produkter udefra, ikke mindst 
maskiner og udstyr, der ikke produceres nationalt, 
og som er nødvendige redskaber for at fortsætte deres udvikling. 
Enhver stigning i BNP går derfor uforholdsmæssigt 
på at købe varer fra udlandet, navnlig fra de eksiste-rende EU-medlemsstater, hvilk et står for ca. 60% af 
den samlede import, og især fra Tyskland (som står for ca. 25% alene) og Italien (næsten 10%). 
Derfor er især Tysklands og Italiens gevinst ved at 
stimulere til vækst i de nye medlemsstater afgøren-
de, selv om alle eksister ende EU-lande har udsigt til 
at nyde godt af dette og af den større vækst på EU-markedet, som dette vil foranledige, stort set på 
samme måde, som de nyder godt af væksten i 
samhørighedslandene og Mål 1-regionerne (se Del 
4, afsnittet om Strukturfonde som middel til at opnå 
økonomisk integration). 
Faldende indbyggertal på tværs af Europa... 
Befolkningen i EU15 er kun vokset langsomt i man-
ge år. Siden midten af 90’erne har væksten gen-nemsnitligt ligget på 0,3% årligt, og det meste af 
dette har skyldtes nettoindvandring ind i Unionen. I 
flere medlemsstater — især Tyskland, Italien og Sverige — ville befolkningstallet være faldet uden 
denne indvandring. Den naturlige befolkningstil-
vækst forventes at falde yderligere i fremtiden og med en uændret indvandri ngstakt vil indbyggertal-
lene begynde at falde i de fleste medlemsstater over de kommende 20 år. 
Allerede i anden halvdel af 90’erne vistes der en 
tendens til faldende befolkning i mange regioner (i 
55 af de 211 NUTS 2-regioner i EU15). I tiltrædel-seslandene faldt befolkningen i de fleste regioner 
over denne periode (i 35 af de 55 NUTS 2-regioner)  
 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 16 Hvor lang tid vil det tage tiltrædelseslandene at indhente EU15? 
Den udfordring, som udvidelsen betyder for sam-
hørigheden, kan vises ved ”indhentningsscenarier”, der 
angiver, hvor lang tid, det vil tage BNP pr. indbygger i 
de nye medlemsstater sammen med Bulgarien og Ru-mænien at nå EU-gennemsnittet, baseret på simple 
formodninger om deres vækstrater i forhold til det nu-
værende EU15’s gennemsnitsrate. 
Der opstilles her forsøgsvis to scenarier. Først en situa-
tion, hvor væksten i disse lande opretholdes på 1½% 
årligt over EU15’s gennemsnit, hvilket er det opnåede gennemsnit over 7 år 1995 til 2002. Derefter en situa-
tion, hvor væksten holdes oppe på 2½% over EU15-
gennemsnittet. Begge tager udgangspunkt i det se-neste skøn om BNP pr. indbygger i de forskellige lande 
i 2004. 
Hvis væksten i alle landene i fremtiden kan opretholdes 
på 1½% over gennemsnittet i resten af EU (dvs. 4% år-
ligt, hvis væksten er 2½% årligt i EU15), ville BNP pr. indbygger i de 12 lande forblive under 60% af gen-nemsnittet for det udvidede EU27 indtil 2017 (Graf 1.6 
og 1.7). Til den tid ville det kun være Slovenien, Cy-
pern, Tjekkiet og Ungarn, der ville overstige 75% af gennemsnittet. Hvis vækst en fortsatte med samme 
hastighed, ville Slovakiet nå op på 75% af gennemsnit-tet i 2019, men det ville tage det næste land, Estland, endnu 10 år at nå op på dette niveau. I 2035 — mere 
end 30 år fra nu af — ville Polen nærme sig denne tær-
skel, men det ville tage Letland indtil 2041 at nå samme niveau. Med denne vækstrate ville Bulgarien og Ru-
mænien stadig have et BNP pr. indbygger, der lå under 
75% af gennemsnittet i 2050. Hvis væksten blev opretholdt i et betydeligt højere tempo end dette, nemlig 2½% over EU15-
gennemsnittet (hvilket ville betyde en vækst på lige 
over 5% årligt, hvis væksten i EU15 er 2½%), ville kon-vergensen naturligvis ske inden for en kortere tids-
ramme. Imidlertid er der tale om nogle meget lange 
tidsperioder for mange af landenes vedkommende. F.eks. ville det med denne hastighed stadig tage Polen 
20 år eller derover at få BNP pr. indbygger op på 75% 
af EU-gennemsnittet, og mange flere år at konvergere til EU-gennemsnittet eller i nærheden af det. For Bul-
garien og Rumænien ville det tage endnu længere tid. 
Med en sådan vækstrate reduceres antallet af regioner i tiltrædelseslandene, som har brug for strukturstøtte, 
fordi deres BNP pr. indbygger ligger under 75% af EU-
gennemsnittet, imidlertid mærkbart hurtigere, end hvis væksten var langsommere. Disse scenarier skal ikke 
fortolkes således, at en vækst på 4-5% årligt i disse 
lande er det højeste, der kan forventes. For det første har erfaringen med Irland i det sidste årti vist, hvilken 
hurtig vækst, der kan opnås. For det andet vil vækst-
potentialet i de nye medlemsstater i høj grad blive styr-ket af forbedringer i aktiekapitalen som følge af EU’s 
samhørighedspolitik. 
Selv om vækstrater på et godt stykke over EU15-
gennemsnittet kan opretholdes på langt sigt, tyder disse 
scenarier på, at det for de fleste landes vedkommende 
vil blive en langsigtet proces at indhente EU-gennemsnittet. 
både på grund af et naturligt fald og på grund af 
udvandring. 
...og en yderligere befolkningstilbagegang for-
ventes i de kommende år 
Ifølge de seneste demografiske prognoser6, vil be-
folkningen fortsat vokse langsomt i alle EU15-
medlemsstater over resten af årtiet, på nær i Italien og Østrig, hvor det vil falde. Før 2015 forventes det, 
at befolkningen også begynder at falde i Græken-land, Spanien og Portugal — de tre sydlige sam-
hørighedslande — samt i Tyskland, og over de ef-terfølgende 10-15 år vil den ligeledes begynde at 
falde i Belgien, Finland og Sverige. 
I tiltrædelseslandene, på nær Cypern, Malta og Slo-
vakiet, er befolkningen allerede begyndt at falde, og 
i Slovakiet skønnes det, at den begynder at falde før 
2020 (Graf 1.8). 
 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  17Den erhvervsaktive befolkning  
skønnes også at falde 
Noget, der er mere relevant for beskæftigelsen, er, 
at befolkningen i den erhvervsaktive alder (15- til 64-årige) sandsynligvis begynder at mindskes tid-
ligere end den samlede befolkning. Den forventes at 
falde over resten af årtiet i det sydlige Europa, navnlig i Grækenland, Portugal og Italien, men også 
i Tyskland. Efter 2010 vil faldet inden for få år kom-
me i alle lande på nær Irland og Luxembourg. I EU15 som helhed skønnes procentdelen at ligge 
ca. 4% lavere i 2025 end i 2000, men i de tre syd-lige samhørighedslande 6% la-
vere, og i Italien mere end 14% 
lavere. 
I tiltrædelseslandene forventes 
den erhvervsaktive befolkning at 
falde over resten af årtiet i alle 
lande på nær Cypern, Malta, Polen og Slovakiet. I de følgen-
de få år vil den begynde at falde 
alle steder på nær Cypern. Iføl-ge de seneste skøn vil der i 
2025 være 10% færre indbyg-
gere mellem 15 og 64 år i tiltræ-delseslandene i forhold til 2000. 
I Bulgarien og Letland vil antallet 
være over 20% mindre og i Est-land næsten 30% mindre (Kort 
A1.3). 
Flere mennesker i den  
erhvervsaktive alder over 50 
Dette udbredte fald i den er-
hvervsaktive befolkning vil blive 
efterfulgt af et markant skift i 
alderssammensætningen. Der kommer stadig flere til gruppen 
af 50-64-årige, hvoraf mange i 
mange nuværende og kommen-de medlemsstater ikke længere 
arbejder, og der bliver stadig 
færre i gruppen af unge, der kommer ind på arbejdsmar-
kedet. 
I 2025 vil de 50- til 64-årige stå for 35% af den er-
hvervsaktive befolkning i EU15 i forhold til 26% i 
2000. I Italien vil andelen stige til 40% og i 
Tyskland, Østrig, Grækenland og Spanien til 36-37%. I tiltrædelseslandene skønnes stigningen at 
blive mindre, men stadig betydningsfuld, idet den 
gennemsnitlige andel stiger fra ca. 26% til ca. 31%, 
men til 34% i Tjekkiet og til 36% i Slovenien. 
Faldet i antal erhvervsaktive på tværs af Europa vil 
blive ledsaget af en lang og vedvarende stigning i 
gruppen af 65-årige — den typiske officielle pen-
sionsalder — og derover. Indtil 2005 forventes den-RO
BG
LV
PL
LT
EESK
HU
CZ
CY
SI
N12
2004 2007 2010 2013 2016 2019 2022 2025 2028 2031 2034 2037 2040< 60% af EU27-gennemsnittet < 75% af EU27-gennemsnittet
< 90% af EU27-gennemsnittet >= 90% af EU27-gennemsnittet1.7 Simulering af BNP pr. person (KKS) i tiltrædelseslandene, 
2004-2040 (formodet relativ tilvækst 2,5% årligt)
Formodet tilvækst: 2,5% årligt højere end EU15-gennemsnittet
Kilde: GD REGIO udregninger baseret på Eurostat, NationalregnskaberRO
BG
LV
PL
LT
EE
SK
HU
CZ
CY
SI
N12
2004 2007 2010 2013 2016 2019 2022 2025 2028 2031 2034 2037 2040< 60% af EU27-gennemsnittet < 75% af EU27-gennemsnittet
< 90% af EU27-gennemsnittet >= 90% af EU27-gennemsnittet1.6 Simulering af BNP pr. person (KKS) i tiltrædelseslandene, 
2004-2040 (formodet relativ tilvækst 1,5% årligt)
Formodet tilvækst: 1,5% årligt højere end EU15-gennemsnittet
Kilde: GD REGIO udregninger baseret på Eurostat, NationalregnskaberN12 = nye medlemsstater plus BG og RO; MT: ingen data
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 18 ne befolkningsgruppe at vokse med ca. 1½% årligt i 
både EU15 og tiltrædelseslandene. Som følge heraf vil antallet af 65-årige og derover ligge 40% højere i 
2025 end i 2000 i begge regioner. I et EU på 27 
lande vil væksten kun ligge under 1% årligt i de tre baltiske lande, Bulgarien og Rumænien. I Irland, 
Nederlandene og Finland såvel som i Cypern, Malta 
og Slovenien skønnes befolkningsandelen af 65-årige og derover at stige med 2% årligt eller mere 
(Kort A1.4). 
På grund af disse tendenser er det af afgørende 
betydning at få flere fra denne aldersgruppe til at 
blive på arbejdsmarkedet, set ud fra et såvel øko-
nomisk som socialt synspunkt, men også som en vigtig del af den europæiske beskæftigelsesstrategi. 
At opnå dette vil kræve ændringer i politikker og 
holdninger, ikke alene hvad angår førtidspensione-ring, men også med hensyn til efteruddannelse af 
ældre. 
Stigende afhængighedsgrad blandt ældre 
Virkningerne af disse indbyrdes afvigende demo-
grafiske tendenser er en  stor stigning i afhængig-
hedsgraden blandt de ældre, dvs. antal 65-årige og derover i forhold til de erhvervsaktive. I EU15 kom-mer antal 65-årige og derover op på næsten 25% af 
andelen af erhvervsaktive — dvs. der er fire perso-
ner mellem 15-64 år for hver enkelt person i pensi-onsalderen. I 2025 vil tallet stige til 36%, hvilket be-
tyder mindre end tre erhvervsaktive for hver enkelt person i pensionsalderen. I tiltrædelseslandene for-
ventes forholdet at stige fra under 20% til over 30% 
i løbet af denne periode. Der forventes navnlig store 
stigninger i Italien, Finland, Sverige og Tyskland, 
hvor afhængighedsgraden forv entes at stige til ca. 
40% i 2025. I tiltrædelsesl andene forventes stignin-
gen i særdeleshed at være stor i Tjekkiet, Malta og Slovenien, hvor tallet forventes at komme op på 36-
38% i forhold til under 20% i 2000. 
I 2025 skønnes afhængighedsg raden at overstige 
40% i 42 regioner, heraf 12 i Frankrig, hvilket re-
præsenterer 42% af landets samlede befolkning. De laveste procentsatser — under 25% — skønnes at 
komme fra flere perifere regioner, Açores, Madeira, 
Ceuta y Melilla, som har små befolkninger, men det samme gælder for Ile de France (Paris) og London 
(Kort 1.3). 
Og den faktiske afhængighedsgrad? 
Afhængighedsgrader, der udregnes som ovenfor, er 
informative, men hypotetiske, forstået således, at de 
ikke afslører, hvor mange i den erhvervsaktive al-der, der vil være i beskæftigelse for at støtte grup-pen af 65-årige og derover i pr aksis, og ikke blot i 
princippet. Som bemærket ovenfor, var det kun 64%   -2,5-2-1,5-1-0,500,511,522,5
-2,5-2-1,5-1-0,500,511,522,5
LU IE CY UK FR NL MT BE SK DK EU15 SE PT ES AT EL RO PL DE FI N12 CZ IT SI HU LT BG LV EE2010-25
2000-10Årlig gennemsnitlig ændring i %1.8 Forventet fald i erhvervsaktiv befolkning, 2000-2025
Kilde: UN Demographic projections
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  191.3 Afhængige ældre (i % af befolkn.), 2000 og 2025
Faktiske andele, 2000Hypotetiske andele, 2000Beregnede hypotetiske andele, 2025
Befolkning 65+ / beskæftigede i alt (%)<2 424 - 2929 - 3434 - 39>= 39ingen dataEU-27 = 35,7 Kilde: Eurostat© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser
02 5 01250 km
Befolkning 65+ / befolkning 15-64 år (%)<2 424 - 2929 - 3434 - 39>= 39EU-27 = 23,2Befolkning 65+ / befolkning 15-64 år (%)<2 424 - 292 9-3 43 4-3 9>= 39ingen dataEU-27 = 34,4 Kilde: Eurostat, UN BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Kilde: Eurostat
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 20 af dem fra gruppen af erhvervsaktive, der faktisk var 
i beskæftigelse i EU15 i 2002 og i tiltrædelseslan-
dene kun 56%. Disse tal varierer endvidere markant 
mellem lande og regioner. 
F.eks. har Italien og Sverige lignende afhængig-
hedsgrader som målt ovenfor, men en meget lavere 
beskæftigelse i Italien betyder, at landets virkelige afhængighedsgrad er 30% stør re end i Sverige. Så i 
det tilfælde er der kun to personer i beskæftigelse i Italien til at støtte hver person i gruppen af 65-årige eller derover, mens der i de fleste andre medlems-
stater er mindst tre. I Grækenland og Spanien såvel 
som i Belgien er tallet mindre end 2½ (dvs. den vir-kelige afhængighedsgrad er over 40%). Selv om 
erhvervsfrekvensen forblev uændret de kommende 
år, ville den virkelige afhængighedsgrad, der forven-tes i Danmark, Nederlandene, Portugal og Storbri-
tannien ligesom i Irland og Luxembourg, være lave-
re end procentsatsen i Italien nu. 
I alle tiltrædelseslandene på nær Bulgarien er den 
virkelige afhængighedsgrad under EU-
gennemsnittet, på trods af, at kun en forholdsmæs-sig lille andel af den erhvervsaktive befolkning er i 
beskæftigelse. Hvis der ikke sker nogen større stig-
ning i beskæftigelsen i de kommende år, kunne 
graden i mange af landene imidlertid tænkes at sti-
ge over niveauet i de fleste nuværende EU-
medlemsstater. 
Dette understreger, hvor afgørende det er i de kom-
mende år at opnå et højt beskæftigelsesniveau, 
som bakkes op af økonomisk vækst, hvis de fremti-dige demografiske tendenser ikke skal føre til større 
sociale spændinger. 
Der kunne forekomme en højere beskæftigelse 
kombineret med et færre antal personer på pension, 
efterhånden som pensionsmønstrene ændres og de 
ældres sundhed bliver st adig bedre. Med andre ord 
kunne man forestille sig, at flere men nesker ville 
vælge at fortsætte med at arbejde ud over den nu-værende pensionsalder i de kommende år. I denne henseende bliver det stadig vigtigere at udnytte de 
ældres produktive potentiale. 
Der er en betydelig regional dimension heri, efter-
som de demografiske strukturer og tendenser varie-rer markant fra den ene region til den anden som følge af forskellige mønstre for dødelighed, fertilitet 
samt ind- og udvandring. Derfor er der en klar rolle 
at spille for regionalpolitik  i f.eks. mobiliseringen af 
ældre arbejdstagere og i at udnytte deres iværksæt-
terånd og andre færdigheder, såvel som at sikre 
deres adgang til efteruddannelse. 
Social samhørighed 
Det er vigtigt at fastholde den sociale samhørighed, 
ikke alene i sig selv, men også for at understøtte 
den økonomiske udvikling, som risikerer at trues af utilfredshed og politisk uro,  hvis ulighederne i sam-
fundet er for store. Adgang til beskæftigelse er afgø-rende vigtigt, da det i de fleste tilfælde er bestem-mende for, om folk er i stand til både at leve under 
anstændige levestandarder og bidrage fuldt ud til 
det samfund, de lever i. For mennesker i den er-hvervsaktive alder er det at have et job eller være i 
stand til at finde et job inden for en rimelig tidsperio-
de derfor uundgåeligt en forudsætning for social inddragelse. 
Som anført ovenfor er andelen af personer i den 
erhvervsaktive alder steget de fleste steder i EU over de seneste år, hvilket har bidraget både til 
økonomisk vækst og til at fremme social samhørig-
hed. I tiltrædelseslandene har andelen af jobs der-imod haft en tendens til at falde, med modsat virk-
ning. Som beskrevet nedenfor er arbejdsløsheden 
derfor blevet et stort probl em i mange af disse lan-
de. Det er også stadig et problem mange steder i 
EU15, på trods af det fald, der forekom fra midten af 
90’erne og op til den seneste nedgangsperiode for væksten. 
Som ligeledes beskrevet ovenfor har et betydeligt 
antal mennesker i såvel de nuværende som de nye medlemsstater indkomstniveauer, som bringer dem 
i fattigdomsfarezonen på trods af det omfattende 
sociale beskyttelsessystem, som findes i alle de berørte lande. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  21© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
1.4 Arbejdsløshedstal, 2002
% af arbejdsstyrke
< 4,75
4,75 - 7,65
7,65 - 10,55
10,55 - 13,45
>= 13,45
ingen dataEU-27 = 9,1
Standardafvigelse = 5,86
Kilde: Eurostat og de nationale statistiske instanser
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 22 © EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser
0 2501250 km
1.5 Arbejdsløshed, 2002
Arbejdsløshedstal, kvinderArbejdsløshedstal, ungeLangtidsledighed
% af den kvindelige arbejdsstyrke% af arbejdsstyrke, 15-24-år% af alle beskæftigede
< 4,754,75 - 8,258,25 - 11,75
11,75 - 15,25 ingen data>= 15,25EU-27 = 9,8Standardafvigelse = 6,94 Kilde: Eurostat og de nationale statistiske instanser< 9,259,25 - 15,5515,55 - 21,8521,85 - 28,15 ingen data>= 28,15EU-27 = 18,6Standardafvigelse = 12,52 Kilde: Eurostat og de nationale statistiske instanser< 34,034,0 - 41,641,6 - 49,249,2 - 56,8 ingen data>= 56,8EU-27 = 45,4Standardafvigelse = 15,3 Kilde: Eurostat
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  23Faldende arbejdsløshed de fleste steder  
i EU, men ulighederne er stadig store 
Det omfattende fald i arbe jdsløsheden, som fulgte 
efter beskæftigelsesfremgangen i EU fra 1994 og 
indtil den nuværende nedgangsperiode, var navnlig 
udbredt i Spanien og Irland, to samhørighedslande, hvor ledighedsprocenten havde været mærkbart høj 
i mange år. I Spanien faldt procenten fra 18% af 
arbejdsstyrken i 1996 til 11½% i september 2003, som er seneste dato, hvortil der er tilgængelige da-
ta, mens faldet i Irland var af en lignende størrelse 
og nedbragte tallet til under 5%. Om end arbejds-løsheden nu ligger et godt stykke under EU15-
gennemsnittet i Irland, er den i Spanien stadig et 
godt stykke over gennemsnittet (8%) og stadig høje-re i landets Mål 1-regioner end andre steder (i Ex-
tremadura og Andalucía var godt og vel 19% i 
2002). 
I Portugal og Grækenland har der været få ændrin-
ger i arbejdsløsheden. I Portugal faldt ledigheds-
procenten fra 7½% i 1996 til 5% i 2002, men siden da er satsen steget til 7% igen, eftersom beskæf-
tigelsen er faldet. Dette er stadig under EU15-
gennemsnittet. I Grækenland har ledighedsprocen-ten imidlertid ligget over gennemsnittet, nemlig 
10%, hvilket er stort set det samme som i 1996, selv 
om arbejdsløsheden er faldet stødt siden 1999, hvor den nåede et maksimum på 12% (Tabel A1.5). 
I Mål 1-regioner andre steder 
var arbejdsløsheden over 20% i 2002 i de fleste af de nye tyske 
delstater, hvilket afspejler et fald 
i beskæftigelsen siden midten af 90’erne, mens det i Italien, hvor 
jobvæksten er faldet, var tæt på 
20% i Mezzogiorno, næsten tre gange højere end i resten af 
landet (og næsten 25% i Ca-
labria) (Kort 1.4). I det sydlige Italien røber ledighedsprocenten 
derudover kun til dels arbejds-
løshedsproblemet, idet et bety-deligt antal personer i den er-
hvervsaktive alder, navnlig kvin-der, ikke engang står til rådighed på arbejdsmarke-
det. 
I de regioner, hvor arbejdsløsheden er høj, er det 
stadig de unge og kvinderne, der er mest berørt, og de, der bliver arbejdsløse, er som regel uden arbej-
de i lang tid (dvs. der er et positivt forhold mellem 
den samlede ledighedsprocent og den langsigtede rate — det relative antal personer, der står uden job 
i et år eller mere, Kort 1.5). 
Arbejdsløshed er et stort  
problem i tiltrædelseslandene 
De lave erhvervsfrekvenser i tiltrædelseslandene, 
som blev beskrevet ovenfor, afspejles i høje ledig-
hedsprocenter. Ved sidste optælling i september 
2003 lå arbejdsløsheden på 20% af arbejdsstyrken i Polen, 16% i Slovakiet og 14% i Bulgarien, og pro-
centsatsen var et godt stykke over 10% i både Let-
land og Litauen. I modsætning hertil var tallet kun lige over 4% i Cypern og i Rumænien, hvilket er 
lavere end nogen af de eksisterende medlemsstater 
på nær Luxembourg og Nederlandene. 
På regionalt plan var arbejdsløsheden i 2002 på 
over 25% i de fire polske regioner samt i en region i 
Bulgarien og på over 20% i fire andre bulgarske regioner såvel som i to regioner i Slovakiet. 
0510152025
IE EL PT ES IT EE UK LT RO BG LV EU15 FR MT PL BE LU AT DK DE NL FI SI SE HU CZ0510152025% af befolkning1.9 Befolkning der risikerer fattigdom*, 2000
LT, MT, SI: data er for 1999; CY, SK: ingen disponible data.
Kilde: Eurostat, ECHP, 2003 og nationale kilder*Befolkning, der lever i husstande med 
indkomster under 60% af det berørte lands gennemsnit som procentandel af det samme lands befolkning
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 24 Risikoen for fattigdom varierer  
mellem lande og husstandstyper 
Selv om der ikke er nogen målinger over, hvor 
mange mennesker i det udvidede EU, der lever i 
absolut fattigdom, kan man få en fornemmelse, hvis 
man ser på, hvor mange mennesker, der tjener så lidt, at de risikerer at blive forholdsmæssigt ugun-
stigt stillet, socialt set. 
Ifølge de seneste data (for 2000) strækker andelen 
af befolkningen i fare for at leve i fattigdom, define-
ret som dem, der lever i husstande med en ind-
komst under 60% af det nationale gennemsnit efter sociale overførselsindkomster
7 sig fra 21% i Irland 
og kun marginalt mindre i Grækenland og Portugal, til 10-11% i Nederlandene, Sverige, Tyskland, Danmark og Finland (Graf 1.9 og Tabel A1.6). 
Fattigdom er tæt forbundet med arbejdsløshed. At 
være i beskæftigelse er langt den mest effektive metode til at undgå risikoen for fattigdom og social 
udelukkelse. Kun 7% af den beskæftigede befolk-
ning i EU havde indkomster under fattigdomsgræn-sen i 2000, i modsætning til 38% af de arbejdsløse 
og 25% af de ikke-aktive. Men selv om de beskæfti-
gede er mindre udsat for fattigdomsrisikoen, udgør de alligevel ca. en fjerdedel af EU's befolkning på 
"16 år og derover" i denne situation. 
Faren for fattigdom er i de fleste lande højere for 
særlige husstandstyper, navnlig for enlige ældre og 
enlige forældre
8. I EU-medlemsstaterne samlet lig-
ger indkomsten under fattigdomsgrænsen blandt et 
gennemsnit på ca. 35% af enlige med afhængige 
børn — hvor størstedelen er kvinder — og næsten 
30% af enlige 65-årige og derover. 
Der findes store forskelle på tværs af Unionen, hvad 
angår indhold og omfang af problemet med lav ind-
komst. I de sydlige lande, på nær Grækenland, er problemet forbundet med at have børn, hvilket også 
er tilfældet i Nederlandene og i Storbritannien for 
især enlige forældre. I de no rdlige lande er det mest 
forbundet med at leve alene, mens det i Irland og 
Portugal er et særligt problem blandt de 65-årige og 
derover (Tabel A1.7). Risikoen for fattigdom og social udelukkelse er lige-ledes betydningsfuld i medlemsstaterne, og det risi-
kerer at stige, hvis arbejdsløsheden forbliver høj.  
Risikoen for fattigdom berører i særdeleshed etni-
ske mindretal, som ofte er ugunstigt stillet på ar-
bejdsmarkedet. I nogle tilfælde står de over for ku-mulative handicap med hensyn til adgang til uddan-nelse, sociale tjenester, boliger og sundhedsvæsen. 
De fleste tiltrædelseslande har betydningsfulde et-
niske minoriteter. Størrelsen af Roma-folket i EU vil f.eks. fordobles med tiltrædelsen af 10 nye med-
lemsstater i 2004 og endnu en gang blive fordoblet, 
når Bulgarien og Rumænien kommer med. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  25Metodologiske noter — Måling af ændringer i BNP pr. indbygger over tid 
I tidligere samhørighedsrapporter er omfanget af kon-
vergens i BNP pr. indbygger blevet vurderet ved at fore-
tage på hinanden følgende vurderinger af dette i for-skellige lande og regioner målt i købekraftstandard 
(KKS) for dermed at udligne forskelle med hensyn til de 
varer og tjenesteydelser, som en given BNP-enhed er i stand til at købe. KKS-tilpasningen foretages årligt i for-
hold til tidsmæssigt aktuelle forbrugsmønstre og in-
vesteringer. Den omstændighed, at disse mønstre kan ændres i tid, er en grund til at være forsigtig med at 
sammenligne BNP-niveauer pr. indbygger mellem to 
forskellige år. Problemet er forbundet med, at den me-tode, der bruges til at vurdere relative prisniveauer, 
med tiden er blevet ændret, til dels på grund af løbende 
bestræbelser på at forbedre de foretagne skøn. Som følge af disse ændringer kan BNP i KKS ikke legitimt 
sammenlignes mellem år. 
Ifølge EU’s Statistiske Kontor (Eurostat) ”omfatter årene 
før 2000 … en mængde større eller mindre afbrydelser i 
tidsserierne, hvilket får en negativ indflydelse på sam-
menligneligheden over tid og endda mellem lande in-den for et givet år” (Statistik i Fokus, Tema 2, 56/2002). 
Som følge heraf er det problematisk at sammenligne 
disse niveauer over tid, selv om det er legitimt at sam-menligne vurderinger af BNP pr. indbygger i KKS-priser 
i et tidligere år på tværs af lande. Den tilgang, der er 
valgt her for at vurdere både national og regional kon-vergens, er at måle ændringer i BNP pr. indbygger over 
tid i faste priser, hvorved man eksplicit udligner prisæn-
dringer mellem år. 
Måling af regional økonomi 
Som beskrevet i den Anden Samhørighedsrapport er 
BNP pr. indbygger i KKS-priser, hvormed man udligner prisniveauforskellene, den vigtigste indikator til at vur-
dere såvel nationale som regionale økonomiers udvik-
ling. Det bruges ikke alene i EU til at måle forskelle mellem regioner og indkredse dem, der er berettiget til 
støtte fra Strukturfondene, men også af andre interna-
tionale institutioner (FN, Verdensbanken, IMF, OECD osv.), nationale regeringer, centralbanker og 
forskningsinstitutter til lignende vurderinger af økono-
misk udvikling. Det stod klart i den Anden Samhørighedsrapport, at det 
ikke er en perfekt målemetode og det har en række 
svagheder. Det gælder især problematikken omkring pendling (det at pendlere kan bidrage til BNP, der pro-
duceres i en økonomi eller region tillige med de men-
nesker, der lever der, men som ikke selv er omfattet i ”pr. indbygger”-udregningen, som BNP beregnes efter) 
og udelukkelsen af overførsler, som influere på net-
tolønnen. Der er ligeledes problemer med tilpasning af prisniveauforskelle, som ikke fanges af vekselkurser. 
Det samme gælder miljømæssigt forfald og opbrugen 
af udtømmelige ressourcer, som slet ikke tages med i beregningen. Imidlertid er det den bedste tilgængelige 
målemetode, hvis man tager hensyn til tilgængelige 
data og til de udestående uløste begrebsmæssige problemer. 
Disse svagheder tilskynder imidlertid stadig og med god 
grund økonomer og statistikere til at søge andre indika-torer og måder, hvorpå man kan forbedre de eksister-
ende målemetoder. Her over vejes to udviklinger siden 
den Anden Samhørighedsrapport. For det første op-
bygningen af indledende vurderinger af disponibel ind-
komst på tværs af EU-regioner af statistikere i Eurostat 
og for det andet de foretagne bestræbelser for at for-
bedre KKS-udligningen. 
Regional disponibel indkomst 
For kort tid siden har Eurostat offentliggjort vurderinger 
af disponibel indkomst for NUTS 2-regioner. Det er re-
sultatet af en indledende øvelse, der blev igangsat med 
henblik på at sammenligne regioner for at se, om de er ”rige” eller ”fattige”
9. Formålet er derfor at måle den dis-
ponible indkomst for befolkningen i de forskellige re-gioner. Dette virker noget anderledes end at måle ud fra BNP eller produceret ydelse, som muligvis er bedre 
indikatorer for den regionale økonomiske formåen. Som 
forklaret i den Anden Samhørighedsrapport ”kan en re-gion, som har et lavt produktionsniveau derfor godt 
have et relativt højt) endeligt indkomstniveau på grund 
af store sociale overførsel sindkomster, men vil stadig 
være en mindre begunstiget region”. Det er grunden til, 
at EU bruger BNP og ikke indkomsten til at afgøre en 
regions behov for strukturstøtte. 
 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 26  
Et andet argument for en tilstræbt vurdering af den di-
sponible indkomst er at afhjælpe pendlingsproblemet, 
som er et problem, der er uløseligt forbundet med regi-onal BNP-statistik, selv om det i endnu højere grad er 
et problem med de befolkningsdata, der bruges til at 
måle indbyggertallet, end med måling af selve BNP. Eftersom man i denne beregning har koncentreret sig 
om indkomst frem for ydelse, blev overførsler til og fra 
regioner også medtaget i målingen.  
Eurostat-beregningen viser klart, at det medfører alvor-
lige vurderingsproblemer at ville måle den disponible 
indkomst i praksis på grundlag af de aktuelt til-gængelige data. Navnlig eksisterer der endnu ikke tal 
for primær husstandsindkomst, som er en grundlæg-
gende bestanddel af indikatoren, på regionalt NUTS 2-niveau for en række lande. Dataproblemerne er navnlig 
akutte for den offentlige sektor og virksomhedssek-
toren, der sammen med husstandene udgør den re-gionale økonomi. I begge tilfælde betyder mangel på 
information om den måde, hvorpå indkomsten varierer 
mellem regionerne, at man må gå frem efter for-modninger for at skabe nogle overordnede skøn om 
disponibel indkomst. Den formodning, man går frem 
efter, nemlig at den disponible indkomst i begge sek-torer er det samme i forhold til befolkning i alle regioner, 
er enkel at fremsætte, men det er usandsynligt, at det 
holder stik i virkeligheden (for den offentlige sektors vedkommende viser de data, der fremlægges om of-
fentlige udgifter i forskellige regioner i Del 2 i denne 
rapport, de betydningsfulde regionale forskelle, der forekommer i praksis). 
Beregningsresultatet skal derfor, som Eurostat også har 
erkendt, fortolkes varsomt, om end det kan være indika-tivt for forskellene i disponibel indkomst indbyrdes mel-
lem regioner på tværs af EU. Skønt vurderingerne ikke 
er en erstatning for det regionale BNP pr. indbygger, kunne de udgøre et nyttigt supplement hertil, forudsat 
de gøres mere pålidelige, ikke mindst fordi de tager 
hensyn til pendlingsproblematikkens fordrejende ind-virkninger.  
KKS-udligningen 
Som noteret ovenfor har KKS-tilpasningen været un-
derkastet ændringer, hvilket betyder, at tallene for BNP pr. indbygger, der beskrives på denne måde, ikke kan 
sammenlignes over tid. Mens dette er et iboende prob-
lem, hvor udgiftsmønstre ændres fra år til år, er der et yderligere problem med KKS-udligningen, der bruges til 
regionale sammenligninger af BNP pr. indbygger. Prob-
lemet består i, at udligningen på nuværende tidspunkt er begrænset til at korrigere for forskelle i prisniveauer 
mellem lande, mens forskellene på tværs af et enkelt 
lands regioner kan være lige så store, om ikke større. 
Derfor varierer visse priser, navnlig på boliger, indbyr-
des mellem regioner i samme land, hvilket afspejler re-
lative velstandsniveauer, forskelle i markedskarak-teristika osv. Som sådan kan det at tage hensyn til re-
gionale prisforskelle sagtens medvirke til at mindske 
uligheder i BNP i KKS-priser blandt regioner, om end det kræver en vurdering af de regionale KKS-tal at af-
gøre, hvorvidt dette er tilfældet. På trods af den disse 
beregningers eventuelle signifikans er der ikke gjort særlig mange fremskridt med at udvikle dem siden of-
fentliggørelsen af den Anden Samhørighedsrapport. 
Ændringer i NUTS 2-regional klassificering 
I maj 2003 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet 
forordning 1059/2003/EF om indførelse af en fælles 
nomenklatur for regionale enheder (NUTS). Forordnin-gen fremsatte ændringer i nomenklaturen i Finland, 
Portugal, Tyskland, Spanien og Italien, ligesom den 
foreskrev, at “de berørte medlemsstater skal fremsende tidsserierne for den nye regionale fordeling til Kommis-
sionen”. Eurostat offentliggjorte i begyndelsen af 2004 
data om BNP for 2001 i de berørte regioner, men der mangler stadig andre statistiske indikatorer på regionalt 
plan. 
I denne rapport er der medtaget data på grundlag af 
nye regionale fordelinger for BNP og befolkning, men 
dataene om de andre regionale indikatorer, hvortil der 
endnu ikke er disponible data, herunder beskæftigel-sen, er medtaget på grundlag af den gamle fordeling. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  27Territorial samhørighed 
Et centralt mål for EU er i henhold til Traktaten (ar-
tikel 2) ”at fremme økonomiske og sociale frem-
skridt og et højt beskæftigelsesniveau og opnå en 
afbalanceret og bæredygtig udvikling, navnlig gen-nem etableringen af et område uden indre græn-
ser, styrkelse af den økonomiske og sociale sam-
hørighed og oprettelsen af en Økonomisk og Mo-netær Union, ...”. Dette betyder, at folk ikke skal 
være ugunstigt stillet uanset, hvor i Unionen de 
måtte vælge at leve eller arbejde. Territorial sam-hørighed er derfor blevet medtaget i udkastet til 
Forfatning (artikel 3), for at supplere Unionens 
målsætninger om økonomisk og social samhørig-hed. Dets betydning understreges ligeledes i arti-
kel 16 (Principper) i Traktaten, som anerkender, at 
borgerne skal have adgang til vigtige tjenester, grundlæggende infrastruktur og viden, idet betyd-
ningen af tjenesteydelser af almen økonomisk inte-
resse for at fremme social og territorial samhørig-hed fremhæves. 
Begrebet territorial samhørighed går ud over be-
grebet økonomisk og social samhørighed, idet det både tilføjer noget til begrebet og styrker det. Poli-
tisk er målsætningen at fremme en mere velafba-
lanceret udvikling ved at mindske eksisterende uligheder, forebygge territorial uligevægt og ved at 
bringe sektorpolitikker, so m har en rumlig indvirk-
ning, og regionalpolitik mere på linje med hinan-
den. Sigtet er ligeledes at forbedre den territoriale 
integration og opfordre til samarbejde indbyrdes 
mellem regioner. 
Der er en række aspekter ved en territorial balance 
i EU, som truer den harmoniske udvikling af Unio-
nens økonomi de kommende år: 
• på EU-niveau: en høj koncentration af økono-
misk aktivitet og befolkning i det centrale områ-
de eller i femkanten (som strækker sig mellem North Yorkshire i England, Franche-Comté i 
Frankrig, Hamburg i det nordlige Tyskland og i 
det nordlige Italien), som blev påpeget i den Anden Samhørighedsrapport, og som dækker 
18% af EU15’s landområde, mens det omfatter 
41% af befolkningen, 48% af BNP og 75% af udgifterne til forskning og udvikling. Udvidelsen vil blot forøge denne koncentrationsgrad ved at 
forøge EU-landområdet og befolkningen, mens 
BNP forøges relativt lidt; 
• på nationalt niveau: en vedvarende og udpræ-
get uligevægt indbyrdes mellem hovedstads-områderne og resten af landet med hensyn til økonomisk udvikling, hvilket er særlig udpræget 
i tiltrædelseslandene; 
• på regionalt niveau: en forværring eller i det 
mindste en uændret tendens. hvad angår terri-toriale uligheder ud over dem, der måles af 
BNP eller arbejdsløshed. Navnlig den økonomi-ske udvikling ledsages af voksende overbefolk-
ning, forurening og vedvarende social udeluk-
kelse i de største byområder, mens en række landdistrikter lider af mangelfulde økonomiske 
forbindelser med små og mellemstore nabobyer 
og deres økonomier svækkes ofte som et resul-tat heraf. Store byområder er tilbøjelige til at 
vokse uhæmmet og trænge ind på den om-kringliggende egn, efterhånden som deres øko-nomiske aktivitet og bybefolkning vokser, og 
skabe det, der er blevet kendt som ”rurban”-
områder (grænseområde mellem land og by), mens landdistrikter, hvor der ikke er nogen byer 
af betydning, oplever en tilbagegang i befolk-
ningstallet og i de tilgængelige basis-tjenester; 
• inden for regioner og byer: udvikling af fattig-
domslommer og social udelukkelse i områder med begrænset adgang til vigtige faciliteter; 
• i en række specifikke områder, der er begræn-
set af deres geografiske egenskaber (øer, tyndtbefolkede områder langt nordpå samt vis-se bjergområder) reduceres og ældes befolk-
ningen, og tilgængeligheden er stadig et pro-
blem. Desuden er miljøet skrøbeligt og trues af regelmæssige ildebrande, tørkeperioder og 
oversvømmelser; 
• i de perifere områder, med en række samlede 
naturlige og geografiske handicap (som aner-kendt i artikel 299.2 i EU-traktaten): fortsat al-
vorlige sociale og økonomiske problemer, som er svære at takle på grund af disse egnes afsi-
des beliggenhed, isolation, topografiske træk, 
klima, og begrænsede afsætningsmarked samt 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 28 områdernes afhængighed af et begrænset antal 
produkter. 
Disse territoriale uligheder må ikke ignoreres, da de påvirker EU-økonomiens samlede konkurrence-evne, ud over indflydelsen fra de alvorlige proble-
mer med perifere og fjerntliggende områder eller 
problemerne med overbefolkning i visse centrale områder. At afholde omkostningerne ved overbe-
folkning eller behandle de sociale konsekvenser 
ved uligheder indebærer, at der ikke sker en opti-mal fordeling af ressourcer, ligesom det medfører 
en ringere effektivitet og økonomisk konkurrence-
evne, end hvad der potentielt kunne opnås i de berørte regioner, uanset om det er attraktive om-
råder i midten eller fattige områder i periferien. 
Disse problemer kan igangsætte en kumulativ pro-ces, hvor f.eks. problemer med at få adgang til 
forsknings- og innovationscentre eller IKT-
netværker reducerer det økonomiske udviklings-potentiale yderligere i regioner, som allerede er 
kommet bagud. 
For at bekæmpe de territoriale uligheder og opnå 
et geografisk set mere afbalanceret økonomisk 
udviklingsmønster, kræves en vis koordinering af 
udviklingspolitikkerne, hvis de skal være sammen-hængende og forenelige med hinanden. Derfor 
definerede Det Europæiske Råd i Potsdam i 1999 
Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udvik-
lingsperspektiv. 
Fremme en velafbalanceret udvikling 
Territoriale uligheder i fordelingen  
af landsbyer og byer 
Bystrukturerne er drivkraften for regional udvikling, 
og det er i forhold til deres geografiske fordeling på 
tværs af EU, at en ubalance mellem de centrale 
dele og periferien er mest tydelig. En analyse af disse strukturer, deres potentiale og graden af 
samarbejde blandt dem, afslører følgende tenden-
ser
10: 
• Der er stadig vækst i Europas kernedele og i 
hovedstæderne, hvor virksomhedernes hoved-sæder, forskningsaktivitet og uddannelses- og kulturinstitutioner er koncentreret. (London, de store hollandske byområder og nordvesttyske byer oplever stadig en betydelig stigning i be-
folkningstallene). Over 70 byer eller byområder, 
hvoraf 44 har over 1 million indbyggere, tilbyder alle disse store strategiske funktioner og kan 
opfattes som vækst-”metropoler” af europæisk 
vigtighed. En bue, der strækker sig fra London til Milano og passerer gennem byområder, der 
består af byer langs med Rhinen (Essen og 
Köln) er særlig betydningsfuld blandt denne gruppe af byer. 
• i tiltrædelseslandene er der på trods af faldende 
indbyggertal en betydelig befolkningsvækst i hovedstæderne, navnlig Budapest, Prag, Ljub-
ljana og hovedstæderne i de baltiske stater. 
Den eneste undtagelse er Polen, hvor der er fem andre storbyområder, som konkurrerer 
med Warszawa. 
• der ses en række nye tendenser, der omfatter 
en mindre polariseret udvikling og væksten i en række byområder i perifere dele af EU, her-
under: 
• en udvidelse af kernen mod øst med vækst 
i byer som Berlin, München og Wien; 
• hovedstæderne i Skandinavien, i særde-
leshed Stockholm og Helsingfors, er blevet 
økonomisk stærke, især inden for ny tek-nologi; 
• en række byområder i perifere dele af EU, 
som Dublin, Athen og Lissabon har ligele-des oplevet en betydelig vækst i BNP pr. 
indbygger over det sidste årti. 
• en række byregioner, der ligger uden for ker-
nen, ser ud til at have en befolkning og et øko-
nomisk potentiale, der er tilstrækkeligt stærkt til 
at tiltrække forskningsaktivitet og med tiden komme i forbindelse med de vigtigste europæ-
iske og selv internationale beslutningstagnings-
centre. Disse byer ser ud til at være i stand til i fremtiden at stimulere til vækst i perifere områ-
der og tilvejebringe en bedre balance i EU’s 
økonomiske udvikling. 
Ca. 40 sådanne byregioner, der ligger uden for 
kerne-“femkanten” kan identificeres og kategorise-
res efter fire kriterier, som angiver deres styrker og 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  29svagheder — deres befolkningsstørrelse og vækst, 
deres konkurrenceevne, deres kommunikations-
forbindelser og deres engagement i videnøkono-mien. Lyon er f.eks. et godt eksempel på en by, 
der er stærk på alle fire kriterier. Bilbao scorer højt 
på et kriterium (viden), mens Porto og Krakow kun scorer gennemsnitspoint på alle fire tilsammen. 
Samlet udviste disse 40 byregioner en BNP-vækst 
mellem 1995 og 2000 på 3,3% til 4,1% årligt mod 3% for vækstmetropolerne og 4-5% for en række perifere byregioner, som er i hurtig udvikling, som bemærket nedenfor. 
En analyse af samarbejdsnet mellem landsbyer og 
byer viser følgende: 
• et stærkt netværk af store ”metropoler” i midten 
af Europa (hvad angår handel, universiteter og 
kommunikationsforbindelser), herunder London, Paris, Frankfurt, Amsterdam, Milano og, i nær-
meste fremtid, Berlin; 
• mangel på strategisk samarbejde indbyrdes 
mellem landsbyer og byer uden for denne gruppe og, i tiltrædelseslandene, mangel på 
netværker af små og mellemstore landsbyer, på nær i Tjekkiet og Slovenien. 
Intra-regionale uligheder 
Landdistrikternes fremtid bliver mere og mere for-
bundet med udviklingen af deres økonomi som helhed, og i nogle tilfælde kræver det en reel æn-
dring i det økonomiske og sociale grundlag, i den 
fysiske infrastruktur, adgangen til IKT og andre nye teknologier, flere nye beskæftigelseskilder 
(SMV’er, bondegårdsferie mv.) og opretholdelse af 
offentlige tjenester. En sådan politik skal integreres i en regional strategi, der omfatter udviklingen af 
økonomiske forbindelser og samarbejde med by-
områder. 
Den udfordring, som landdistrikterne står over for, 
varierer alt efter, hvor de er placeret i forhold til 
ovennævnte byområder. Det er muligt bredt at ud-pege tre typer af landdistrikter ud fra omfanget af 
deres integration i resten af økonomien og deres 
forbindelser med store aktivitetscentre: 
• områder, der er integr eret i den globale økono-
mi, som forventer økonomisk vækst og har en 
stigende befolkning: Disse ligger generelt tæt på et bycenter, beskæftigelsen ligger inden for 
fremstillingsvirksomhed og servicesektoren, 
men det meste af jorden bruges til landbrug (i f.eks. Frankrig ligger en tredjedel af landbedrif-
terne i sådanne områder). Den høje befolk-
ningstilvækst og presset fra urbaniseringen be-tyder, at der er et behov for bedre forvaltning af Mærkbare uligheder både inden  
for og mellem byerne 
Urban II Audit (byrevision), som nu er tilgængelig for 
189 byer i EU15 (65 i den centrale femkant og 124 i perifere områder), gør det muligt at analysere tre 
former for uligheder mellem byerne: byer i midten og 
i periferien, store og mellemstore byer og indre by-områder. Hovedresultaterne er følgende: 
• Manglende sikkerhed er mere markant i storby-
erne end i de mellemstore byer. I Storbritannien 
er der dobbelt så mange sager med voldelige 
overfald i storbyer som i mellemstore byer, lige-
som der er tre gange så mange mord i de store byer. På samme måde er det mere markant i 
byer i den centrale del af EU , end det er i perife-
rien. 
• Forureningen viser et klart center-periferi-
mønster, med f.eks. byer i midten, der har 14 dage med højeste ozon-niveauer om året i mod-sætning til mindre end én dag om året for byer-
ne i periferien.  
• Arbejdsløsheden synes at være mere relateret til 
nationale faktorer end til, om byerne ligger i mid-
ten eller i periferien eller, om det drejer sig om 
en lille eller en stor by. Det samme gælder for fattigdom (andelen under fattigdomsgrænsen 
når til gennemsnitligt 9% i de centrale områder 
og 16% i de perifere områ der). Samtidig er der 
store uligheder mellem forskellige byer med 
f.eks. en forskel i ledighedsprocenten på 8 til 1 i 
Porto, hvor gennemsnitssa tsen er lav og 5 til 1 i 
Marseilles, hvor den er høj.  
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 30 jord for at undgå miljøforfald og udnyttelseskon-
flikter. På trods af bypolitikkens voksende be-
tydning er der en tendens til, at man i med-
lemsstaterne, på nær Storbritannien og Sve-rige, ikke tager tilstrækkeligt hensyn til for-
bindelserne mellem byområderne og land-
distrikterne. 
• Mellemliggende landområde r, der ligger relativt 
langt fra bycentre, men med gode transport-forbindelser og med en rimelig veludviklet infra-struktur: Disse områder har som regel et stabilt 
befolkningstal og er i gang med en erhvervs-
mæssig diversificering. I en række medlems-stater ligger der store landbrugsbedrifter i disse 
områder. Der er brug for at opretholde deres 
landbrugspotentiale, fremskynde diversificerin-gen og styrke forbindelserne med små og mel-
lemstore byer. 
• Isolerede landdistrikter, tyndt befolkede og  
ofte beliggende i perifere områder, langt fra  bycentre og fra de vigtigste transportnet: Disse 
områders isolation skyldes ofte deres topografi-ske træk (f.eks. en bjergkæde), og de har  
ofte en aldrende befolkning, dårlige infrastruk-
turer, kun få basale servicefaciliteter, en lav indkomst pr. indbygger og en dårligt uddannet 
arbejdsstyrke, og er typisk ikke særlig godt in-
tegreret i den globale økonomi. Befolkningen afhænger er generelt i høj grad afhængige af 
landbrug, og indbyggertallet er faldende. De 
fleste af disse områder ligger i det sydvestlige Portugal, det nordlige og nordøstlige Spanien, 
det centrale Frankrig, samt i Skotland, Finland 
og Sverige. Udfordringen er at bringe nyt liv i området, opretholde økonomisk aktivitet og 
sørge for en tilstrækkelig adgang til offentlige 
tjenester. Der er ligeledes behov for knytte for-bindelser til byer, selv om de måske ligger rela-
tivt langt væk. 
Regioner med geografiske handicap 
Som anført ovenfor og understreget i den Anden 
Samhørighedsrapport har regioner med specifikke 
og permanente geografiske træk, som begrænser deres udvikling, særlige problemer med adgang og 
integration med resten af EU. Det drejer sig om de mest afsidesliggende regioner, øer, landregioner 
og tyndt befolkede områder i det fjerne Nordeuro-
pa. 
De syv mest afsidesliggende regioner i EU omfat-
ter 25 øer plus Guyana, og tilsammen har de en 
befolkning på ca. 4 millioner mennesker. De lider 
under en akkumulering af naturlige handicap, hvil-ket gør det svært at forbedre deres økonomiske og 
sociale vilkår, ikke mindst deres afsidesliggende 
placering, fra de økonomiske og administrative centre og det nærmeste fastland. Den mest fjernt-
liggende region, Réunion, ligger over 9.000 km fra 
Paris og 1.700 km fra Afrikas kyst, mens Kana-rieøerne, som er den region, der ligger tættest på 
land, stadig ligger 250 km fra kysten. Disse områ-
ders afsides beliggenhed vanskeliggøres yder-ligere af deres naturlige træk (mange er øgrupper 
med et lille areal og små befolkninger) samt van-
skelige terræn- og klimaforhold. 
Bortset fra Kanarieøerne (som omfatter næsten 
45% af den samlede befolkning i de 7 mest af-
sidesliggende regioner, og hvor BNP pr. indbygger kun var omkring 6% af det spanske gennemsnit), 
er BNP pr. indbygger kun 57% af EU15-
gennemsnittet, og Réunion, Guyana og Acorerne tælles blandt de 10 mindst velstående regioner. 
Alle lider de under en kombination af at være bag-
ud med økonomisk udvikling, en for stor afhæn-gighed af landbrug og en høj arbejdsløshed. Be-
folkningstallet stiger fortsat markant i de franske 
territorier, men er faldende på Madeira og Acorer-ne, som har en høj udvandringsfrekvens. Desuden 
oplever Kanarieøerne et pres fra befolknings-
tilvæksten, idet de er alt for afhængige af turisme og mangler spredning over andre aktiviteter. 
Udover ovenstående regioner er der 284 befolkede 
øer i EU15 med 9,4 millioner mennesker (3% af EU15’s samlede befolkning) og et landområde på 
95.000 km
2 (3% af EU15’s samlede befolkning). 
Den økonomiske udvikling på disse øer er kon-
stant begrænset af deres relative isolation og af de 
ekstra omkostninger, dette indebærer. Derudover 
har de i mange tilfælde bjergområder og/eller ud-gør en del af de perifere regioner, som er kommet 
bagud, som f.eks. i det italienske Mezzogiorno, i 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  31Grækenland eller i Skotland. Mange udgør lige-
ledes en del af en øgruppe, som i de fleste tilfælde 
virker som en yderligere hæmning, da transport-
forbindelserne til fastlandet og de offentlige tjene-ster er placeret på hovedøen. 
Øerne er fordelt forholdsvis ligeligt mellem  
Atlanterhavet, Nordsøen og Middelhavet, selv om de 119 øer i sidstnævnte tegner sig for 95% af  
deres samlede befolkning, med 85% på Sicilien, 
Sardegna, Illes Balears, Kriti og Korsika. I mod-sætning hertil er andre øer som regel mindre og 
mere tyndt befolkede. De eneste, der har en bety-
delig størrelse, er den svenske ø Gotland, de skot-ske øer Lewis og Harris samt hovedøen Orkney. 
Deres gennemsnitlige BNP pr. indbygger i 2001 
var 72% af EU15-gennemsnittet og i de fleste til-fælde (Illes Balears er den vigtigste undtagelse) 
var det lavere end i andre dele af de respektive 
hjemlande. Øerne har en tilbøjelighed til at være økonomisk sårbare på grund af aktivitetskoncen-
tration i to brede sektorer — landbrug og fiskeri 
samt turisme. 
Bjergområderne er spredt på tværs af EU15, og 
dækker 40% af landområderne og har en befolk-
ning på ca. 67 millioner, eller ca. 18% af EU15’s område. Efter udvidelsen til EU25 vil disse om-
råder stå for stort set samme befolkningsandel, 
men med en lidt mindre andel af landområdet, ef-tersom befolkningstætheden i bjergområderne i de 
nye medlemsstater er en anelse højere end i andre 
regioner. Bjergområder er mere afhængige af landbrug end andre områder, navnlig i tiltrædelses-
landene, men også i EU15. Selv om en række 
bjergområder ligger tæt på økonomiske centre og store markeder, er transportomkostningerne ofte 
høje og mange landbrugsaktiviteter uegnede på 
grund af terrænet. 
Arbejdsløsheden er typisk højere i de mest fjernt-
liggende bjergområder, så som de nordlige dele af 
de nordiske lande, Skotland, Nordirland og Storbri-tannien, de sydlige bjergkæder i Spanien, Korsika, 
Syditalien og Sicilien. Omvendt er arbejdsløsheden 
overvejende relativt lav i bjergområder. der ligger tæt på større industribycentre, eller som har så-
danne centre inden for deres grænser, f.eks. om-råderne i Wales, de nordlige Apennines i Italien og 
langs med de nordlige og sydlige kanter af Alperne 
i Frankrig, Tyskland og Italien. Der er imidlertid 
undtagelser, herunder Ardennerne i Belgien og Ore-bjergene i Tjekkiet og Tyskland. 
Om end der er brug for flere undersøgelser, kon-
kluderes det i de gennemførte studier, at økono-misk spredning fra landbrug til servicefag plejer at 
ske hurtigere i lavlandsregioner end i bjergre-
gioner, at tilstedeværelsen af store byer i eller nær bjergområder på afgørende vis stimulerer til indu-
striel aktivitet (eller alternativt, at værdien af res-
sourcer i bjergområder kan føre til udviklingen af storbyer i omegnen), og at beskæftigelsen inden 
for servicesektoren typisk er høj i de mere velstå-
ende bjergområder, ikke mindst inden for turisme (f.eks. i Alperne) eller inden for offentlige tjenester i 
tyndt befolkede områder (navnlig i Sverige og Fin-
land). 
Siden Finland og Sverige kom med i EU i 1994, er 
de tyndt befolkede områder blevet et vigtigt anlig-
gende i samhørighedspolitikken. Dele af de under-arktiske og arktiske egne i disse to lande har en 
gennemsnitlig befolkningstæthed på under 5 ind-
byggere pr. km
2, hvilket ligger væsentligt under 
niveauet andre steder i Unionen, på nær det skot-
ske højland og de skotske øer11. 
Det gennemsnitlige BNP pr. indbygger i disse om-
råder er 87% af EU-gennemsnittet, hvilket er bety-
deligt lavere end i andre dele af deres respektive 
lande. Arbejdsløsheden plejer ligeledes at ligge over det nationale gennemsnit. I Sverige ligger en 
stor del af beskæftigelsen i almindelighed inden for 
servicesektoren, i særdeleshed offentlige tjenester, mens der i Finland er flere, der arbejder indenfor 
landbrug og industri, især træ, papir og papir-
masse. 
I de svenske regioner har BNP-væksten især væ-
ret betrængt siden midten af 90’erne (idet væksten 
kun har ligget på omkring halvdelen af EU-gennemsnittet), og beskæftigelsen er ikke kommet 
sig efter de store jobtab, regionerne led under i 
konjunkturafmatningsårene i begyndelsen af 90’erne. Befolkningen falder generelt med en ha-
stighed, som andre steder kun ses i regioner 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 32 1.6 Befolkningsændringer, 1996-1999: nøgletalEUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmpositiv vandringsbalance og positiv naturlig balance
positiv vandringsbalance og negativ naturlig balance
negativ vandringsbalance og negativ naturlig balancepositiv vandringsbalance og negativ naturlig balancenegativ vandringsbalance og positiv naturlig balancenegativ vandringsbalance og positiv naturlig balanceBefolkningstilvækst med
Befolkningstilbagegang med
ingen dataAT, CH, DE, FI, EL, MT, NL, PT, SE, UK: NUTS2
Kilde: ESPON databasen
Dataoprindelse:EU-15 og de 12 nye lande: Eurostat;Norge og Schweiz: de nationale statistiske instanser
Dette kort afspejler ikke nødvendigvis ESPON
overvågningskomiteens synspunkter.
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  33med seriøse strukturproblemer. I løbet af 90’erne 
mistede Kainnu og Lappland i Finland gennemsnitligt 
1% af deres befolkning årligt, mens indbyggertallet i 
Norrbotten i Sverige faldt med 0,6% årligt12 (Ta-
bel A1.8). 
Fælles problemer i områder 
med geografiske handicap 
Alle disse regioner har uafhængigt af, hvor i EU de 
ligger, fælles problemer, fordi de er svært tilgænge-lige og fjerntliggende fra større markeder, hvilket som 
regel forøger både rejse- og transportomkostninger 
og begrænser deres økonomiske udvikling. Samtidig er det som regel også dyrere at sørge for opbygning 
af alle former for infrastruktur, sundhedsvæsen, ud-
dannelse og andre basale tjenester på grund af ter-rænets art, og fordi placeringen er fjerntliggende og 
sværere at berettige på grund af de lave indbygger-
tal. I mange tilfælde ligger disse regioners befolk-ningstal eller markedets størrelse under den ”kritiske 
masse”, der kræves for at garantere økonomiske 
investeringer. Dette problem forværres af en aldren-de og faldende befolkning, efterhånden som de unge 
forlader områderne (Kort 1.6). 
For øerne ser der ud til at være en kritisk befolk-
ningsstørrelse på ca. 4-5.000 indbyggere, hvorefter 
tallene normalt stiger, der er en forholdsmæssig stor 
andel unge, og uddannelses- og sundhedsfaciliteter-ne er gode. Under dette niveau er det almindeligt at 
se nettoudvandring, befolkningsaldring og utilstræk-
kelige faciliteter. 
I EU15’s bjergområder er befolkningstætheden (51 
indbyggere pr. km
2) mindre end halvdelen af EU-
gennemsnittet, selv om den i de umiddelbart om-
kringliggende områder plejer at ligge meget højere, 
hvilket skyldes deres relative tiltrækningskraft som 
leve- og arbejdssteder. I gennemsnit er der et fortsat fald i befolkningen, men et antal områder er begyndt 
at tiltrække mennesker og nye forretninger. I tiltræ-
delseslandene er der et lignende billede, om end be-folkningstætheden i sådanne områder næsten er 
dobbelt så højt som i EU15 og kun lidt under gen-
nemsnittet andre steder. En mere ligelig adgang til tjenester af  
generel økonomisk interesse 
På trods af nogle regioners problemer er en afgøren-
de betingelse for territorial samhørighed, at alle, uan-
set hvor de end måtte bo, får lige adgang til grund-læggende faciliteter, vigtige tjenester og viden, der 
under ét kaldes "tjenester af generel økonomisk inte-
resse". 
Adgang til et effektivt tr ansportsystem med passende 
forbindelser til Unionens kerneområder er den første 
afgørende faktor for, om en region betragtes som perifer eller ej. Regioner med bedre markedsadgang 
vil som regel være mere produktive og mere konkur-
rencedygtige end andre. På nuværende tidspunkt er vejnettet normalt langt bedre udviklet i de centrale 
dele af EU end i de perifere regioner. Skønt anlæg-
ningen af motorveje i de seneste år er taget til, er tilgængeligheden ad landevej fra yderregionerne til 
de centrale områder, hvor markederne er koncentre-
ret, stadig langt dårligere end andre steder. Ad-Bjergområdernes tilgængelighed 
Som en del af en nylig undersøgelse af bjergområ-
der blev der opstillet et indeks til at klassificere disse 
i forhold til deres tilgængeli ghed, idet der blev taget 
hensyn til afstanden fra nationale hovedstæder 
og andre byer ad luftveje og fra universiteter og 
sundhedsvæsen, lige som tætheden af transport-
nettene (veje, jernbaner og lufthavne) også spillede en rolle. 
Bjergområder med ”meget god” eller ”god” tilgænge-
lighed ligger f.eks. i det nordlige England, Sicilien og Slovakiet. De omfatter også Alperne, Karpaterne, 
Sudeterne, alle de tyske områder og Ardennerne, 
lige som tre spanske og to portugisiske områder. Områder med en ”rimelig” tilgængelighed omkred-
ser de første to grupper. Disse omfatter områder i 
Grækenland, Spanien, Wales og Finland og Cen-tralmassivet i Frankrig. Områder med ”dårlig” til-
gængelighed findes nord for den tredje gruppe, især 
i Skotlands højland og øer samt i de fleste svenske og finske bjergområder. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 34 gangen er navnlig dårlig i de fleste Mål 1-regioner i 
Portugal, Grækenland, det vestlige Irland og de balti-
ske lande (Kort A1.5). 
Det samme gælder i endnu højere grad for jern-
banerne, eftersom nettet generelt ikke har holdt trit 
med vejforbedringerne i de fleste perifere regioner. 
Fra Rumænien, Bulgarien, det sydlige og centrale Italien og det nordlige Danmark såvel som Græken-
land og dele af Spanien, der ligger fjernt fra Madrid-
Sevilla højhastighedstoget, er det særlig svært at få adgang til de mere centrale områder i EU ad jernba-
ne (Kort A1.6). 
Der er en betydelig bedre adgang til centrale regioner 
ad luftvejen, fordi der er internationale lufthavne selv i 
de mest afsidesliggende områder, selv om forbedrin-
gen i forbindelserne via disse midler skal sættes i perspektiv på grund af den lille mængde varer, der 
generelt transporteres ad luftvejen (Kort A1.7). 
Anlægningen af de transeuropæiske transportnet vil 
ganske vist forbedre tilgængeligheden, navnlig i til-
trædelseslandene og især i Bulgarien og Rumænien. 
Men virkningerne vil varier e betydeligt indbyrdes mel-
lem periferiens regioner, alt efter hvor godt de er for-
bundet til hovedvejene, som igen afhænger af til-
standen i sekundære net. 
Adgang til nye teknologier, i kke mindst IKT, er især 
vigtig for perifere regioner og regioner med geografi-
ske handicap. Det skyldes ikke alene, at de er med til at reducere betydningen af afstanden såvel som den 
tid, det kræver at nå centrale områder af EU, men 
også, hvilket er mere kritisk, at enhver begrænsning i disse regioners tilgængelighed næsten helt sikkert vil 
skade deres udviklingsmuligheder og afskrække er-hvervslivet fra at slå sig ned dér. 
Udviklingsprioriteter 
Om end økonomiske og sociale vilkår varierer me-
get i regioner med geografiske handicap, er disse 
områder typisk mindre velstående og har højere arbejdsløshed end det land, de ligger i, eller even-
tuelt den afsidesliggende region, som de tilhører. 
Hvis der ses bort fra sidstnævnte regioner, er både BNP pr. indbygger og beskæftigelsen imidlertid 
uundgåeligt under indflydelse af den økonomiske ydeevne i den nationale økonomi, som de udgør 
en del af. 
Geografiske handicap betyder ikke altid ugunstige 
økonomiske omstændigheder. Som en række ek-sempler viser, kan disse handicap eventuelt om-
sættes til positive aktiver, som kan åbne op for nye 
udviklingsmuligheder. Endvidere udgør mange af disse regioner en vigtig del af EU’s naturarv og er 
populære destinationer for en række fritids- og kul-
turaktiviteter mv.. Alene af den grund er det vigtigt, at regionerne bevares og forbliver befolket, hvilket 
igen betyder, at det er vigtigt at forbedre deres til-
gængelighed og opretholde eller udvikle vigtige offentlige tjenester. 
Lige så afgørende er det, at det økonomiske udvik-
lingsmønster, de følger, respekterer deres naturarv således at de samme geografiske træk, som er 
eller kan være en hovedforudsætninger for deres 
komparative fordel som opholdssted, ikke alene som levested for mennesker men ligeledes for 
virksomheder at fungere i,  ikke sættes på spil. Ef-
terhånden som det videnbaserede samfund udvik-
les, bliver nærheden til råmaterialer eller endog til 
store markeder en mindre betydningsfuld faktor for 
placeringen, og de naturlige og fysiske omgivel-sers tiltrækningskraft bliver  mere og mere vigtig — 
naturligvis forbundet med tilgængeligheden af ovennævnte vigtige tjenester og faciliteter. 
Disse følsomme områders økonomiske udvikling 
skal derfor endnu mere her end andre steder ske 
under miljøhensyn, hvilket ikke alene betyder, at denne prioritet skal indgå i beslutningsprocessen 
om investeringer. Der må nemlig også søges efter 
muligheder, som både forbedrer miljøet og styrker regional konkurrenceevne. Eksempler på en sådan 
”win-win”-situation er oprydning og omdannelse af 
områder, der tidligere er blevet skadet af industri-aktivitet, således at ny erhvervsaktivitet kan udvik-
les dér, modernisering af jernbaneforbindelser for 
at forbedre tilgængeligheden i stedet for anlægning af nye motorveje eller udvikling af rene, vedvaren-
de energikilder til at erstatte kul- eller oliefyrede 
anlæg til udvikling af el ektricitet, som begge ud-
tømmer knappe ressourcer og forurener atmosfæ-
ren. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  35© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 km1.7 Landudnyttelse : naturområdernes grad af opdeling
mindre end 20% af naturområderneCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
mellem 20 og 50% af naturområderne, høj opdelingsgrad
mellem 20% og 50% af naturområderne, middelhøj opdelingsgrad
mellem 20 og 50% af naturområderne, lav opdelingsgrad
mere end 50% af naturområderne
bebyggede arealer
ingen dataNaturområder = alle områder (NUTS3-niveau)
undtagen bebyggede arealer og landbrugsområder
Kilde: CORINE Landcover
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 36 Selv om det ikke altid er muligt at finde sådanne 
“win-win”-muligheder, bør et afgørende princip i 
udviklingspolitikken på begge disse følsomme om-
råder og også på andre områder imidlertid bestå i at følge strategier, som reducerer enhver skade på 
miljøet for dermed at sikre, at strategierne er bæ-
redygtige på langt sigt og ikke blot udgør et kort-sigtet middel til at stimulere væksten. 
Miljøproblemerne er navnlig akutte på tværs af EU, 
både i områder , der har en høj befolkningskon-centration og derfor forskellige slags økonomiske 
aktiviteter, og i områder, hvor der er pres på de 
naturlige ressourcer især fra landbruget, men også fra minedrift og lignende aktiviteter. Områderne er 
på ingen måde lige fordelt på tværs af EU, men er 
koncentreret på særlige steder (Kort 1.7). I disse områder er der behov for at rydde op i miljøet og 
forhindre yderligere skade. Men det er ikke mindre 
vigtigt at forhindre yderligere forfald af miljøet i na-turlige eller lignende områder, hvor menneskelig 
aktivitet progressivt trænger sig på, eller som bliver 
forladt og enten bliver stadig mere fragmenteret eller mangler beskyttelse af deres naturlige res-
sourcer. Derfor skal disse mål være en integreret 
del af økonomiske udviklingsstrategier på tværs af EU for at sikre en bæredygtig udvikling. 
Faktorer, der bestemmer vækst,  
beskæftigelse og konkurrenceevne 
I marts 2000 fastlagde EU på Lissabon-topmødet 
et mål om at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden og i 
stand til at opretholde en bæredygtig økonomisk 
vækst med flere og bedre jobs og tættere social samhørighed. Ved at gøre det har EU identificeret 
en række prioriteter, nemlig: 
• at prioritere innovation og iværksætterånd, især 
ved at skabe tættere forbindelser mellem forsk-
ningsinstitutter og industri, udvikle fordelagtige 
vilkår for forskning og udvikling (F&U), forbedre adgangen til finansiering og knowhow samt an-
spore til nye former for virsomhedssamarbejde; 
• at sikre fuld beskæftigelse ved at understrege 
behovet for at åbne for nye jobmuligheder, at forøge produktiviteten og kvaliteten på arbejds-
pladsen og at fremme livslang læring 
• at sikre et arbejdsmarked med "plads til alle" og 
med mindre arbejdsløshed og færre sociale og regionale uligheder adgangen til beskæftigelse; 
• at “sammenknytte” Europa, især via tættere 
integration og ved at forbedre transport-, tele-kommunikations- og energinettene; 
• at beskytte miljøet — så meget desto mere, 
som at det stimulerer til innovation, samt intro-ducere nye teknologier, f.eks. inden for energi 
og transport. 
Europæisk samhørighedspolitik bidrager i stor grad 
til at opnå disse mål, i særdeleshed i de regioner, 
hvor der er et ubrugt økonomisk og beskæftigel-
sesmæssigt potentiale, som kan gennemføres via målrettede samhørighedsforanstaltninger, og såle-
des bidrage til EU’s øk onomiske vækst som hel-
hed. 
Set ud fra et politisk perspektiv kræver oprethol-
delsen af den regionale udvikling, at der skabes 
nogle fordelagtige vilkår på nationalt plan, ikke mindst et makroøkonomisk miljø, der fører til 
vækst, beskæftigelse og stabilitet, og et skatte- og 
lovgivningssystem, der fremmer erhvervslivet og jobskabelsen. 
På det regionale niveau skal to ekstra sæt betin-
gelser opfyldes. Det første er, at man skal være i stand til at skabe både en passende basis-
infrastruktur (i form af effektiv transport-, telekom-
munikations- og energinet, gode vandforsyninger, miljøfaciliteter osv.) og en arbejdsstyrke med pas-
sende færdigheds- og uddannelsesniveauer. At 
styrke såvel den fysiske som den menneskelige kapital, forbedre de instit utionelle støttefaciliteter 
og få de administrative rammer på plads er særlig vigtigt i Mål 1-regionerne og i tiltrædelseslandene, hvor der på begge disse områder er store mangler 
i dag. 
Det andet sæt betingelser i direkte tilknytning til de 
regionale konkurrenceparametre, som er vigtige i 
den videnbaserede økonomi, er, at innovation skal 
fastsættes som en høj prioritet, at informations- og kommunikationsteknologie r (IKT) skal være vidt 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  37tilgængelige og bruges effektivt, og at udviklingen 
skal være miljømæssigt bæredygtig. Dette sæt 
betingelser relaterer i høj grad til ”uhåndgribelige” 
faktorer, som er mere direkte relateret til erhvervs-livets konkurrenceevne end det første sæt. De om-
fatter blandt andet en regional økonomis evne til at 
skabe, sprede og anvende viden og således op-retholde et effektivt regionalt innovationssystem, 
en erhvervskultur, som ansporer til iværksætte-
rånd. og tilstedeværelsen af samarbejdsnet og grupper af forskellige aktiviteter. 
Disse to sæt betingelser er indbyrdes forbundet. 
Begge skal integreres i forskellig grad i en langsig-tet udviklingsstrategi med klart definerede og aftal-
te mål og med en politisk forpligtelse til at sikre en 
stabil gennemførelse. Den præcise fokus og blan-ding af målrettede faktorer vil afhænge af ud-
gangsposition, den berørte regions karakteristika, 
gældende omstændigheder, det udviklingsmøn-ster, der følges, osv. Faktorerne vil nødvendigvis 
skulle tilpasses, efterhånden som udviklingen fin-
der sted og omstændighederne ændres. Derfor er der hverken en unik eller en fast opskrift på en vel-
lykket regional udvikling. Hv er region skal finde 
den rigtige kombination af politiske midler til dens 
eget udviklingsmønster, idet der tages hensyn til 
dens egne økonomiske, sociale, kulturelle og in-
stitutionelle egenskaber. 
For begge sæt betingelser kan offentlig indgriben 
berettiges, hvis markedet slår fejl. Dette er klart i 
tilfælde af menneskelig kapital eller transport og anden infrastruktur, som falder inden for området 
offentlige goder, hvor investeringer har såvel so-
ciale som finansielle virkninger, og hvor udbyttet ikke let eller på økonomisk vis kan fastholdes af 
dem, der foretager investeringen (som når ar-
bejdsgivere f.eks. investerer i deres ansattes ud-dannelse). Men det gælder også for teknologisk 
know-how, som på lignende måde har nogle af de 
samme træk som et offentligt gode for så vidt, at omkostningerne ved at stille det til rådighed for 
mange brugere, er lave i sammenligning med, 
hvad det koster at udvikle det. Eftersom viden-producenter (eller nye teknikker osv.) ikke kan 
fastholde alle fordelene ved den berørte innovati-
on, ses der derfor en tendens til underinvestering. EU’s samhørighedspolitik spiller en afgørende rolle for at hjælpe regioner, navnlig de ugunstigt stille-
de, med at konsolidere og udvikle deres økonomi-
ske og beskæftigelsesmæssige potentiale i tråd med deres iboende komparative fordele. Udviklin-
gen af den regionale konkurrenceevne afhænger 
således af, at produktionsstrukturen moderniseres og diversificeres, når først regionen har skabt en 
tilstrækkelig fysisk infrastruktur og menneskelig 
kapital. Det betyder blandt andet, at man ansporer til udvikling af videnbaserede økonomiske aktivite-
ter og innovation. 
Endnu to punkter skal afslutningsvis understreges. 
Det første er, at menneskelig kapital og regioner-
nes institutionelle og administrative kapacitet er 
afgørende for den regionale udvikling, idet den er afgørende for understøtningen af erhvervslivet så-
vel som for arten og omfanget af offentligt/private 
partnerskaber og af samarbejdet mellem alle invol-verede parter i udviklingsprocessen. Dette punkt 
forklares nærmere i et senere afsnit. 
Det andet punkt er, som anført ovenfor, at en ud-
trykkelig hensyntagen til miljøbeskyttelsesbehovet 
er en lige så vigtig forsætning for, at det fulgte ud-
viklingsmønster kan være bæredygtigt. Dette be-hov gælder på tværs af alle de foranstaltninger, 
der er gennemført for at fremme udviklingen, men 
det gælder i særdeleshed for investeringer i fysiske infrastrukturer, hvor den eventuelle konflikt mellem 
dels en forbedring af investeringer, navnlig i trans-
portnet og dels sikring af miljøet, er mest akut. 
Resten af Del 1 går i dybden med udstrækningen 
af uligheder i relation til begge ovennævnte sæt 
betingelser, set på tvær s af et udvidet EU. 
Transportinfrastruktur 
Et effektivt transportsystem er en nødvendig betin-
gelse for regional økonomisk udvikling, selv om 
forbedringer i transporten alene sandsynligvis ikke vil være tilstrækkeligt til at sikre vækst, til dels fordi 
den større adgang, de giver til andre markeder 
også bevirker, at producenter andre steder lettere kan imødekomme en del af den lokale efterspørg-
sel. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 38 På tværs af hele EU15 er både fragt- og passager-
transporten tiltaget betydeligt i det sidste årti, frag-
ten (målt i ton-kilometer) med næsten en tredjedel, 
dvs. ca. 50% mere end BNP-væksten og passa-gerbefordringen (målt i passager-kilometer) med 
ca. 16%. 
Transportstrømme 
Bilen er det fremherskende passagertransportmid-
del. I 2000 foregik 78% af alle rejser, der blev fore-
taget i EU15 (talt i samlet antal rejste kilometer), i bil. Dette er mere end i 1970, da tallet var 74%, 
men mindre end i 1990 ligesom andelen af rejser 
foretaget i rutebiler og tu ristbusser, som faldt til 
under 9% af det samlede antal. Modstykket er en 
stigning i antallet af flyrejser, om end disse stadig kun dækker 6% af den samlede mængde passa-gerrejser. Togrejserne tegner sig for stort set 
samme andel, kun lidt over 6% af den samlede 
mængde og næsten uændret siden 1990, men er faldet fra mere end 10% i forhold til 1970. 
Den store stigning på 32% i godstransporten (ikke 
iberegnet søtransport) i 90’erne skyldtes over-
vejende vejtransport, i hvilken der blev registreret 
en stigning på 38%. Ca. 75% af den samlede fragt 
foregår nu med vejtransport, mens kun 14% sen-des med tog. Denne andel er faldet støt fra 30% i 
1970 og 18% i 1990. 
I alle samhørighedslandene står vejtransporten for 
en større andel af de transporterede varer end i 
resten af EU, hvor tallet ligger mellem 85% i Spa-
nien og 98% i Grækenland (selv om det skal be-mærkes, at tallene ligner situationen i Italien og 
Storbritannien). Endvidere er godstransporten ad 
landevejen steget hurtigere i disse lande end i re-sten af EU, hvilket til dels skyldes den højere BNP-
vækst, men også mangelen på et effektivt alterna-
tiv, på trods af de store beløb, som Strukturfonde-ne investerer i transportnet. 
I tiltrædelseslandene er fragttransporten faldet 
markant i overgangsperioden i Rumænien og Bul-garien, hvilket skyldes faldet i BNP og omstrukture-
ringen af økonomiske aktiviteter væk fra tungindu-
strien, ligesom fragttransporten også er faldet i Slovakiet og Slovenien, om end i mindre grad. I de fleste andre lande er den steget, navnlig i Letland 
og Estland. 
Imidlertid ligger den samlede mængde godstrans-
port i tiltrædelseslandene kun på halvdelen af EU-
niveauet i forhold til BNP. 
I 2000 blev næsten halvdelen af al godstransport i 
tiltrædelseslandene transporteret ad landeveje, 
mens 38% blev transporteret med tog, hvilket er 
betydeligt mere end i EU15. I Bulgarien og Tjekkiet ligger andelen af gods, der transporteres ad lande-
veje, tæt på EU-gennemsnittet, mens det i de bal-
tiske stater og Slovakiet ligger på kun ca. en tred-jedel eller mindre. 
Men de relative andele ændres hurtigt, idet gods-
transporten flyttes fra jernbane til landevej. Kun fire år inden 2000 var andelen af jernbanegods faktisk 
stort set den samme som andelen af landevejs-
gods. Spørgsmålet om, hvorvidt denne tendens fortsætter i fremtiden, afhænger ikke alene af, hvor 
hurtigt den økonomiske vækst kan komme i gang, 
men ligeledes af dens sammensætning, dvs. hvor-vidt efterspørgslen efter tjenesteydelser stiger pro-
portionalt i forhold til efterspørgslen efter varer, og 
af tilgængeligheden af effektive alternative trans-portmidler så som jernbaner eller sejlbare farvan-
de. 
Der foreligger ingen sammenlignelige data for pas-
sagertransporten i tiltrædelseslandene, men man 
kan få et billede af væksten i brugen af landeveje 
ved at se på, hvor mange, der ejer en bil, og hvor mange busser, der findes, i forhold til befolknings-
tallet. Mellem 1996 og 2000 steg antallet af biler i 
tiltrædelseslandene samlet med over 20% i forhold til befolkningen, med stigninger på over 50% i Let-
land og Litauen og over 30% i Rumænien. Dette 
var imidlertid kun marginalt mere end stigningen i EU. I 2000 lå antallet af biler i forhold til befolk-
ningstallet derfor stadig kun lige over halvdelen af 
EU-gennemsnittet, hvilket tyder på, at der vil kom-me en betydelig vækst i de kommende år, efter-
hånden som indkomsterne stiger. 
Samtidig afhænger forholdet mellem indkomst pr. 
indbygger og privatbilismens omfang af andre fak-
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  391.8 Motorvejstæthed, 2001
0
0-7 575 - 150
150 - 250
> 250
ingen dataEU-15 = 100
LT, LV, EE: NUTS0
Kilde: Eurostat
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Indeks, km motorveje i forhold til landareal og befolkning
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 40 torer, herunder den offentlige transports tilstand og 
afviklingsmønstre. I Portugal ligger bilantallet der-
for over EU-gennemsnittet, og er steget hurtigt 
især i de seneste år. I Italien er den højere end nogen andre steder i Unionen, mens den i Dan-
mark er væsentligt under gennemsnittet og stort 
set den samme som i Tjekkiet. Derfor afgøres spørgsmålet om, hvor meget privatbilismen vil til-
tage i tiltrædelseslandene i fremtiden, ikke alene af 
indkomsten, men også af de politiske beslutninger, der træffes hvad angår udviklingen af transportsy-
stemet. 
Netværker 
Veje 
Sammenligninger i investeringer i landevejs- eller 
jernbaneinfrastruktur mellem landene skal behand-
les varsomt på grund af forskelle i klassificerings-metoderne. 
Mens den samlede længde af vejnettet i EU15 
stort set er uændret siden 1991, er motorvejsnettet udvidet med 27%. Mange af de nye motorveje er 
blevet anlagt i samhørighedslandene, navnlig Por-
tugal og Spanien. 
Dog er den samlede vejnetstæthed
13 i Spanien og 
Grækenland på under halvdelen af EU15-
gennemsnittet, og i Portugal ligeledes under gen-nemsnittet, dog kun marginalt. Derimod ligger vej-
netstætheden væsentligt over gennemsnittet i Ir-
land. 
I Mål 1-regioner samlet er tætheden forblevet på 
ca. to tredjedele af EU15’s gennemsnit. På den 
anden side steg tætheden af motorvejsnettet i samhørighedslandene fra ca. 80% af EU15-
gennemsnittet i 1991 til 10% over gennemsnittet i 
2001. Denne stigning var imidlertid mest koncen-treret i Spanien og Portugal, og motorvejskoncen-
trationen er stadig væsentligt under gennemsnittet 
i Grækenland og Irland. I Mål 1-regioner som hel-hed lå tætheden af motorvejsnettet på ca. 80% af 
EU15’s gennemsnit i 2001, hvilket er en stigning 
fra ca. to tredjedele af gennemsnittet i 1991 (Kort 1.8). I tiltrædelseslandene er landevejstætheden nor-malt lavere end i EU15 og tætheden af motorveje 
langt lavere. Motorvejstætheden ligger ca. seks 
gange højere i EU15 end i tiltrædelseslandene ta-get under ét, hvilket i høj grad afspejler de meget 
få motorveje i de større østlande i forhold til deres 
areal. Således var der i Polen kun ca. 400 km mo-torvej i 2001, mindre end i Litauen eller Slovenien 
(435 km) og i Rumænien kun 113 km. I Estland var 
der mindre end 100 km og i Letland slet ingen. Selv i Tjekkiet var der kun lige over 500 km motor-
vej og i Ungarn ca. 450 km. 
Anlægningen af nye veje sker relativt hurtigt i nog-
le lande, og det polske motorvejsnet blev f.eks. 
forlænget med over 50% i de tre år fra 1998 til 
2001. Men motorvejene er som regel koncentreret i nogle få områder, enten rundt om hovedstæderne 
eller på transitruter til og fra Vesteuropa. Derfor er 
ca. 75% af motorvejene i Polen placeret i kun tre regioner, nemlig Dolnoslaskie, der grænser op til 
Tyskland, Opolskie, der grænser op til Dol-
noslaskwie og Tjekkiet, samt Mazowieckie, hvor Warszawa ligger. I Tjekkiet er der en lignende kon-
centration i Stredni-Cechy omkring Prag og i Jiho-
vychod i syd, på grænsen t il Østrig og Slovakiet. I 
Rumænien ligger stort set alle motorveje rundt om 
Bukarest. 
Samtidig er vejene, på nær motorvejene, som re-
gel i dårlig stand. Næsten alle veje er højst to-
sporede og har uvægerligt lidt under manglende 
vedligeholdelse i mange år før og efter overgangs-processen begyndte. 
Dette kan være med til at forklare de alarmerende 
tal for trafikdødsofre, som i 2001 var betydeligt hø-jere pr. million biler end i de fleste EU-
medlemsstater. I Letland var tallet næsten 900 
dødsofre pr. million biler, i Litauen og Polen over 500 og i Ungarn, Estland, Bulgarien og Slovakiet 
kun lidt mindre mod lidt over 300 i Spanien, Portu-
gal og Irland og kun ca. 150 i Storbritannien. (Der foreligger ingen data for Grækenland og Italien). 
På den anden side er tallene de samme, som man 
kunne se i nogle Mål 1-regioner, navnlig i Spanien, hvor der var over 600 trafikofre pr. million biler i 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  41Castilla y Léon og Castilla-La Mancha og i Extre-
madura over 450. 
Jernbaneinfrastruktur 
Den samlede længde af jernbanelinjerne i EU15 er 
ca. 3% mindre end i 1991, da nogle linjer er blevet lukket, og 10% mindre end i 1970. I de fire samhø-
righedslande samlet er tætheden af jernbane-
nettene (dvs. i forhold til landareal og befolkning) kun ca. 55% af EU-gennemsnittet, selv om den er 
højere i Irland (80% af gennemsnittet) end i de an-
dre tre. For Mål 1-regionerne som helhed er jern-banetætheden ca. 75% af EU15-gennemsnittet og 
ikke særlig meget er ændret siden 1991. 
Der har været en vis modernisering af jernbane-
nettet over det sidste årti via elektrificering af flere 
linjer (fra 40% i alt i 19 91 til 47% i 2001), men 
fremgangen med at omdanne enkeltspor til dob-
beltspor har været begrænset (fra 39% til 41%). 
Ændringerne har været stort set de samme i sam-
hørighedslandene og Mål 1-regionerne som i re-sten af EU, således at kløften mellem førstnævnte 
og sidstnævnte gruppe er den samme. Gennem-
snitligt blev ca. 40% af linjerne elektrificeret i både samhørighedslande og Mål 1-regioner i 2001. Kun 
24% af linjerne var dobbeltsporede i samhørig-
hedslandene og kun lidt over 13% i Mål 1-regionerne. Imidlertid varierer situationen markant 
indbyrdes mellem samhørighedslandene. I Græ-
kenland er ingen af linjerne elektrificeret, og i Ir-land er det kun 2%, mens andelen i Portugal mel-
lem 1991 til 2001 fordobledes til over 30%. 
Den overordnede standard af tiltrædelseslandenes 
jernbanenet er dårlig og afspejler årtier med lav 
investering. Andelen af elektrificerede og dobbelt-
sporede linjer ligger under EU-gennemsnittet, om end det ligner situationen i samhørighedslandene 
og er højere end i Mål 1-regioner. 
Jernbanenettet er generelt teknisk forældet, spo-
renes bæreevne er utilstrækkelig og for en stor del 
gamle og defekte, ligesom både sporvidde og el-
forsyning kan variere fra sted, hvilket gør inter-operabiliteten besværlig. Som følge heraf er ha-
stighedsbegrænsningerne som regel på 90-110 km i timen og kan komme helt ned på 40-60 km i ti-
men over lange strækninger på hovedlinjerne. 
Væksten i bilparken sker allerede hurtigere end 
forbedringerne i vejnettet kan nå at følge med til, hvilket fører til en stadig større overbelastning og 
miljøforurening. Det dilemma, som beslutnings-
tagerne står overfor, er, at forbedringerne i vejnet-tet, som utvivlsomt kræves, givetvis vil anspore til 
yderligere vækst i denne retning. Det er ligeledes 
sandsynligt, at bilerne vil tage ressourcer væk fra lige så nødvendige forbedringer af jern-baner og 
offentlig transport, som kunne begrænse skiftet 
mod en flere biler og dermed reducere miljø-problemerne, der sandsynligvis vil blive skabt her-
af. 
Skønt både passagerer og fragtkunder har benyt-
tet togene mindre og mindre, efterhånden som de 
er gået over til at bruge vejene desto mere, anven-
des togene stadig betydeligt mere end i EU15. Spørgsmålet er, i hvor lang tid. Anlægningen af 
nye jernbanelinjer eller forbedringer i de eksiste-
rende linjer er en afgørende del af de transeuro-pæiske net, der nu er under opbygning eller under 
planlægning. I tiltrædelseslandene synes denne 
vægt forståeligt nok at ligge på anlægning af nye veje. Samtidig rækker behovet for forbedringer i 
disse landes jernbanenet sig vel udover etablering 
af nye og bedre forbindelser med eksisterende EU-medlemsstater. 
Nylige prognoser indikerer, at jernbanefragten i 
EU15 vil være 67% større i 2020 end i 2000. Prog-noser for tiltrædelseslandene går på en stigning, 
der er dobbelt så stor. Hvis BNP i disse lande des-
uden vokser hurtigere end i de nuværende med-lemsstater, hvilket er afgørende for konvergensen, 
vil vejgodstrafikken muligvis tiltage endnu stærkere 
end jernbanetrafikken. 
Nærskibstrafik og indenlandske vandveje 
Med udgangspunkt i den forventede vækst i vej-
trafikken de kommende år og den større overbe-
lastning, der sandsynligvis vil følge, forekommer det attraktivt at opfordre til en større brug af nær-
skibstrafik og indenlandske vandveje, navnlig efter-
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 42 som disse transportmidler forurener langt mindre, 
er meget sikrere og bruger mindre energi. 
I 2000 gik ca. 28% af EU15's interne handel ad 
søvejen. I det seneste årti er den samlede kargo-trafik i europæiske havne, herunder trafikken til 
tredjelande, vokset med over 20%, og container-
trafikken er mere end fordoblet. Containerhavnene i middelhavsområdet har undergået en større 
vækst end nordlige havne, og  i 2000 var 3 ud af de 
8 største containerhavne i EU placeret dér (Gioia 
Tauro, Algeciras, Genova). 
Udviklingen af nærskibstrafik i tiltrædelseslandene, 
hvoraf syv har kystlinjer, kunne være med til at skabe nyt liv i havnene i perifere regioner og til-
skynde til økonomisk udvikling, ligesom det kan 
lette transportproblemer. Men en forudsætning herfor er, at adgangen til disse havne forbedres. 
Ca. 4% af godstransporten i EU15 foregår ad in-
denlandske vandveje. På trods af, at disse bliver brugt mere og mere, er andelen af den samlede 
transport faldet over de sidste 10 år. Deres betyd-
ning varierer imidlertid, set på tværs af Unionen. Mens vandvejene tegner sig for betydelige gods-
mængder i Nederlandene (43% af den samlede 
mængde), Tyskland og Belgien, bruges denne form for godsfragt overhovedet ikke i samhørig-
hedslandene. 
I tiltrædelseslandene begrænser brugen vandvejs-
transport sig stort set til Donau, som krydser en 
række af landene. Der er imidlertid betydelige pro-blemer med at bruge floden mere end tilfældet er nu, ikke mindst fordi den mange steder er for lav-
vandet til at tillade tung godstransport, og losse-
havnene ligger længere fra hinanden end i Østrig eller Tyskland og er ofte ikke i stand til at klare 
standarderne i forbindelse med lossekapacitet. 
Kort sagt er de vigtigste udfordringer, der skal tak-
les i de kommende år følgende: 
• at integrere og modernisere vej- og jernbane-
nettene i tiltrædelseslandene for at få etableret 
effektive forbindelser med eksisterende net i de 
nuværende medlemsstater; • at forbedre forbindelserne til de transeuro-
pæiske net for at tillade alle regioner at få så stort et udbytte som muligt af disse; 
• at forbedre grænseoverskridende ruter og tran-
sitruter, ikke mindst mellem de nye medlems-stater og mellem disse og eksisterende med-
lemsstater for at opfordre til og lette væksten i handel indbyrdes mellem disse, hvilket deres 
langsigtede økonomiske udvikling næsten med 
sikkerhed afhænger af; 
• at udvikle nærskibstrafikken, som især er vigtig 
for perifere regioner og øer og samtidig styrke forbindelserne mellem forskellige former for transport; 
• at dirigere EU-investeringerne hen imod et skift 
for både gods og passagerer væk fra vejene og over til jernbaner og vandveje, og det er vigtigt 
at få trafikken væk fra de overbelastede veje; 
• at udvikle en strategi til forbedring af tilgænge-
ligheden for de mest fjerntliggende regioner og deres forbindelser med det europæiske konti-
nent, som ikke udgør en  prioritet i det trans-
europæiske transportnetværk. 
Energi 
Adgang til rene, pålidelige og prismæssigt konkur-rencedygtige energikilder er en vigtig faktor i re-gional konkurrenceevne. Den primære energi-
produktion er imidlertid ikke i stand til at mætte 
forbruget i de fleste medl emsstater. Dette gælder i 
særdeleshed for samhørighedslandene, som kun 
kan dække en lille del af deres energibehov med 
egne kilder og importerer 80% eller mere af, hvad de forbruger (Graf 1.10).  Storbritannien og Dan-
mark er de eneste to lande i EU, der er netto-
eksportører af energi. Tiltrædelseslandene er for det meste selvforsynende med energi, selv om alle 
er nettoimportører. Navnlig Polen og Rumænien 
importerer mindre end 12% af deres energibehov. Samtidig står fast brændsel, som ofte er det miljø-
mæssigt mest skadelige, for næsten 60% af den 
primære energi, der produceres i tiltrædelses-landene mod kun 13% i EU15. I Polen kommer lige 
knap 90% af den primære energi-produktion fra 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  43fast brændsel, i Tjekkiet er det 
ca. 85% og i Estland over 
75%. 
I modsætning hertil dækker 
atomenergien 30% af den pri-
mære produktion i EU (over 
80% i Belgien og Frankrig) mod 16% i tiltrædelseslandene 
(men over 70% kommer fra 
Litauen og Slovakiet). 
Energiforbruget varierer næ-
sten lige så vidt som produk-
tionen især på grund af den økonomiske akti vitets forskel-
lige strukturer, klimatiske  betingelser, arten af love og bestemmelser, social adfærd og politiske beslut-
ninger vedrørende beskatning. Overalt er energi-
forbruget pr. indbygger i tiltrædelseslandene det samme som niveauet i Grækenland eller Portugal 
og under EU-gennemsnittet. 
Forbruget pr. indbygger er generelt steget i EU 
mellem 1995 og 2001, navnlig i samhørigheds-
landene, og det samme gælder i de fleste tiltræ-
delseslande, på nær i Polen, Malta, Bulgarien og Rumænien. 
På trods af det forholdsvis lave forbrug pr. indbyg-
ger forbrugte samhørigheds-landene mellem 17% og 35% 
mere energi i forhold til BNP 
end EU15-gennemsnittet, mens tiltrædelseslandene 
samlet havde et forbrug, der lå 
næsten fire gange højere (det bør understreges, at dette må-
ler BNP i euro og ikke i KKS). 
Mellem 1995 og 2001 faldt energiforbruget i forhold til 
BNP i alle tiltrædelseslandene, 
i mange tilfælde markant, mens faldet i EU var forholds-
vis lille. I Portugal og Østrig 
var der en marginal stigning (Graf 1.11). De primære energikilder, der forbruges i EU, ad-skiller sig meget fra produktionskilderne, og navn-lig olie, som mest importeres, tegner sig for en 
langt større del af forbruget end produktionen i bå-
de de eksisterende og de nye medlemsstater (Graf 1.12). En større udbredelse af vedvarende energi-
kilder (så som biomasse, vind- og solenergi samt 
hydroelektricitet) er et fælles mål i EU’s politik, og Kommissionen har fastlagt en målsætning om at 
fordoble andelen af vedvarende energikilder i EU’s 
samlede energiforbrug til 12% i 2010. Imidlertid varierer anvendelsen af vedvarende energikilder 
betydeligt fra land til land, afhængigt af, dels hvor 0123456789
LUFISE BE NLFRDECZ
EU15UKAT IEDKEE SKCYSIES ITELHUBG PT LTPLMTLVRO01234567891995 2001 Ton olie-ækvivalent (TOE) pr. person1.10 Bruttonationalt energiforbrug, 1995 og 2001
EU15, DE, ES, IT, NL: foreløbige data for 2001
Kilde: Eurostat, Energistatistik og Nationalregnskaber
-40-35-30-25-20-15-10-505
-40-35-30-25-20-15-10-505PTATESCYEL ITBEFR
EU15DECZFISKUKNLSE SIDKMTLVBG LUHUIELTEEROPL% ændring1.11 Ændring i bruttonationalt energiforbrug pr. 
enhed af BNP, 1995-2001
Kilde: Eurostat, Energistatistik
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 44 let det er at udnytte de forskellige kilder, dels de 
politiske beslutninger, der er truffet i denne hen-
seende. 
De vedvarende energikilder leverede kun 6% af 
den samlede energi, der blev brugt i EU i 2001, 
hvilket kun er en lille stigning i forhold til tallet i 
1995. Deres betydning i tiltrædelseslandene (5% i alt) var kun en smule mindre. I flere lande på tværs 
af det udvidede EU var tallet imidlertid meget høje-
re. I Letland og i Sverige lå det på ca. 30% eller derover, i Østrig og Finland på over 20% og i Est-
land, Rumænien og Slovenien på ca. 11%, lige 
under tallet for Portugal (14%). I alle tiltrædelses-landene steg det forholdsmæssige forbrug af ved-
varende energikilder mellem 1995 og 2001, i Let-
land, Litauen og Rumænien endda betydeligt. Det steg ligeledes i Finland og Sverige, hvorimod det i 
Østrig og Portugal faldt i de samme seks år. 
Alle fire hovedprincipper i EU’s energipolitik — sik-
kerhed i forsyningen, opfyldelse af det indre mar-
ked og integration af miljøhensyn samt fremme af 
vedvarende energikilder — kan have en positiv indvirkning på samhørigheden. Ved at reducere 
mængden af energi forbrugt pr. udbytteenhed og 
ved at forlade sig mere på vedvarende energikilder kan alle medlemsstater mindske deres afhængig-
hed af import og således undgå et eventuelt sam-
menbrud i deres økonomi på grund af et eksternt udbudschok (så som en pludselig forhøjelse af oliepriserne). Udviklingen af vedvarende energikil-der kan ligeledes, hvis den planlægges nøje, 
mindske de miljømæssige skadevirkninger ved 
energiproduktion (selv om der har været flere be-kymringer om den økologiske skade, som vand-
kraftsystemerne kan være skyld i), og kan måske 
samtidig bringe en omkostningseffektiv løsning til især de perifere områder. 
Andre infrastrukturer til styrkelse  
af den regionale tiltrækningskraft 
Man må ikke undervurdere betydningen af sociale 
infrastrukturer, herunder navnlig skoler, universite-ter og hospitaler, som en faktor, der har indflydelse 
på den regionale konkurrenceevne. Det, at der er 
en social infrastruktur af høj kvalitet, kan få indfly-delse på, hvor der bliver foretaget investeringer, og 
hvor der bliver etableret forretninger, især i de til-
fælde, hvor de berørte parter frit kan vælge, hvor de vil bo og arbejde og således tage hensyn til 
personlige og familiemæssige interesser. En så-
dan infrastruktur bliver derfor en vigtig del af udvik-lingspolitikken i de regioner, der gerne vil tiltrække 
videnbaserede aktiviteter med en stor merværdi. 
Sociale infrastrukturer er ligeledes vigtige for at 
fastholde befolkningen. Gode skoler er i stadig hø-
jere grad afgørende for, hvor folk vælger at bo, 
hvilket forskellene i ejendomsværdier vidner om. 
På samme måde spiller 
spørgsmålet om, hvorvidt der er 
børnepasningsmuligheder, en afgørende rolle for, om mange 
kvinder med små børn er i 
stand til at forfølge en arbejds-karriere, og er følgelig en af 
grundene, til en lav erhvervs-
frekvens blandt kvinder i dele af EU, navnlig i mindre velstående 
områder, og — omvendt — til 
høje frekvenser af deltidsbe-skæftigelse andre steder
14. Til-
stedeværelsen af sådanne faci-liteter kan være afgørende for, at folk ikke flytter væk fra nogle 
af de mere perifere og landlige 020406080100
BEDKDEELESFRIEITLUNLATPT FISEUK
EU15 BGCYCZEEHULTLVMTPLROSISK020406080100  Vedvarende energikilder
  Kerneenergi
  Naturgas
  Olie
  Fast brændsel % af total1.12 Sammensætning af bruttonationalt energiforbrug af 
brændsel, 2001
Kilde: GD TREN
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  45områder, hvor jobskabelse til kvinder er blevet ud-
peget som en af de måder, hvorpå man kan an-
spore folk til at blive boende. 
I denne henseende viser resultaterne fra den før-
ste Urban Audit, der blev gennemført i 58 europæ-
iske byer, som tilsammen tegner sig for gennem-
snitlig 15% af befolkningen i de lande, de ligger i, at byerne i de mere velstående regioner har flere 
børnepasningspladser pr. indbygger end byerne i 
de mindre velstående regioner. 
Det af også af afgørende betydning af have ad-
gang til et godt sundhedsvæsen, ikke mindst efter-
hånden, som man kommer op i alderen. For nogle kan tilgængeligheden af pleje afgøre, om de vil 
leve deres pensionist-år det sted, de har boet, eller 
om de flytter et andet sted hen. Samtidig er et godt sundhedsvæsen lige så vigtigt i turistregioner, især 
i det varme Sydeuropa, der søger at tiltrække de 
stadig flere pensionister, som tager forlængede eller hyppige ferier, og hvis valg af, hvor de bor, 
påvirkes af den omsorg, der står til rådighed. 
Det er derfor af en vis relevans i denne henseen-
de, at der synes at være færre hospitalssenge i 
forhold til befolkningstallet i det sydlige EU, selv 
om der er det samme antal læger, sygeplejersker og andre praktiserende behandlere pr. indbygger 
som i det nordlige EU. 
I Tyskland og Frankrig er der 8-9 senge pr. 1000 
indbyggere, hvorimod gennemsnittet i Grækenland 
er 5 eller derunder i turistområderne, under 3 i 
Kentriki Ellada og Peloponnisos og mindre end 2 i Sterea Ellada. Det samme gælder for Portugal, 
hvor det gennemsnitlige antal senge er 4 pr. 1000 
indb., men kun 2½ i Alentejo og 2 i Algarve. I Spa-nien, hvor gennemsnitstallet også er 4 pr. 1000, 
ligger det på kun 3 i Valencia og Andalucía og i 
Italien, hvor der er færre hospitalssenge i Campa-nia, Basilicata og Sicilia (ca. 4 pr. 1000) end i de 
nordlige regioner (over 5 pr. 1000 i de fleste tilfæl-
de). 
Navnlig i Italien afspejler denne forskel sig til dels i 
aldersstrukturen i den regionale befolkning, og 
derved, at de ældre, som pålægger sundheds-systemet uforholdsmæssigt store byrder, tegner sig for en langt mindre del af befolkningen i syd end i nord
15. På den anden side undervurderer tal-
lene næsten helt sikkert ulighederne mellem de sydlige og de nordlige regioner i denne henseen-de, eftersom befolkningstallet i de sydlige regioner 
forøges væsentligt af turister i lange perioder af 
året. 
I tiltrædelseslandene er situationen langt mere po-
sitiv. Ikke alene er antal læger, sygeplejersker og 
andre ansatte i sundhedsvæsenet på linje med antallet i EU15 eller endnu højere i forhold til be-
folkningstallet, men med undtagelse af Cypern (4 
senge pr. 1000 indbyggere) er antallet af hospi-talssenge også relativt højt. I Tjekkiet er der ca. 11 
senge pr. 1000 indbyggere, mere end stort set alle 
steder i EU15, og i Litauen og Letland ca. 9, hvilket er mere end i Tyskland eller Frankrig. Landene 
med de laveste tal, Polen og Estland, har dog sta-
dig ca. 7 senge pr. 1000 indbyggere, hvilket ligger over EU-gennemsnittet. 
De sociale infrastrukturer er tillige med miljø-
betingelserne en afgørende nøglefaktor for livskva-liteten i enhver region, og det er lige så vigtigt for 
den regionale konkurrenceevne som transport-
systemer og andre mere traditionelle former for infrastruktur. 
Menneskelige ressourcer 
Den Europæiske Beskæftigelsesstrategi, der blev lanceret i 1997, synes at have bidraget til en større elasticitet i beskæftigelsen i en periode med øko-
nomisk nedgang. Mellem 1999 og 2002 steg antal-
let af ansatte med 6 millioner og den langsigtede arbejdsløshed faldt fra 4% af arbejdsstyrken til 3%. 
På trods af de mærkbare forbedringer på EU’s ar-
bejdsmarkeder har der været betydelige strukturel-le svagheder i både nuværende og kommende 
medlemsstater. 
Uddannelse bliver stadig vigtigere 
Uddannelsesniveauerne spiller en stor rolle i be-
stemmelsen af EU's økonomiske ydeevne og kon 
kurrenceevne
16. De er også afgørende for, hvilke 
beskæftigelsesmuligheder, der står åbne for folk. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 46 1.9 Uddannelsesniveau, 2002
LavtMiddelHøjt
% af samlet befolkning, 25-64 år© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser
02 5 01250 km
< 19,219,2 - 28,028,0 - 36,836,8 - 45,6>= 45,6ingen dataEU-27 = 32,4Standardafvigelse = 17,7 Lavt = 7 års skolegang eller derunder Kilde: Eurostat% af samlet befolkning, 25-64 år< 35,0535,05 - 43,3543,35 - 51,6561,65 - 59,95>= 59,95ingen dataEU-27 = 47,5Standardafvigelse = 16,59 Middel = 8-10 års skolegang% af samlet befolkning, 25-64 år< 13,6513,65 - 17,9517,95 - 22,2522,25 - 26,55>= 26,55ingen dataEU-27 = 20,1Standardafvigelse = 8,57 Højt = videregående udd.
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  47Dette gælder ikke alene for udvalget af jobs, der 
står til rådighed for dem, men mere grundlæggen-
de, om de i det hele taget er i stand til at finde  
et job. Der er større sandsynlighed for, at folk med en videregående uddannelse, dvs. med univer-
sitetsgrad eller lignende kvalifikationer, vil finde  
beskæftigelse, end der er for ansøgere med stu-dentereksamensniveau, som igen har større sand-
synlighed for at komme i beskæftigelse end dem, 
der kun har grundskolen. Denne tendens, der sandsynligvis vil blive styrket af den fortsatte ud-
vikling i den videnbaserede økonomi i de kom-
mende år, er meget tydelig i de eksisterende EU-medlemsstater, navnlig for kvinder. Men det er me-
re udpræget i tiltrædelseslandene for både mænd 
og kvinder. 
Mens ca. 86% af alle mænd mellem 25 og 64 med 
en videregående uddannelse i 2002 var i arbejde i 
tiltrædelseslandene taget under ét, var tallet for folk med gymnasieniveau 74% og for dem, der kun 
havde grundskole, 51%. Blandt kvinderne var 79% 
af dem med en videregående uddannelse, 61% af dem med gymnasieniveau og kun 38% af dem 
med grundskoleniveau, i arbejde. 
Lignende forskelle er tydelige på regionalt niveau, 
men mere udpræget. Kløften i erhvervsfrekvensen 
mellem personer med højere uddannelse og  
personer med lavere uddannelse synes at være større i regioner, hvor den samlede erhvervs-
frekvens er forholdsvis lav, sammenlignet med de 
regioner, hvor frekvensen er høj. Det er derfor me-re sandsynligt, at folk med en lavere uddannelse 
vil blive arbejdsløse før folk med en højere uddan-
nelse, hvis de lever i regioner med lav beskæf-tigelse. 
Tiltrædelseslandenes uddannelsesniveauer  
tåler sammenligning med EU15… 
Ifølge de seneste data (2002) har ca. 78% af be-
folkningen mellem 25 og 64 i tiltrædelseslandene mindst en en studentereksamen eller tilsvarende. 
Forholdet varierer fra lidt over 70% i Bulgarien og 
Rumænien til over 85% i Tjekkiet og Slovakiet, hvilket er et godt stykke over EU-gennemsnittet 
(64%) og endnu højere end gennemsnittet i de ek-sisterende Mål 1-regioner (kun ca. 40% i sådanne 
regioner i Spanien og Italien og kun 20% i Portu-
gal). Den eneste undtagelse er de nye tyske del-
stater, hvor andelen er over 90%, hvilket er højere end i resten af landet og mere ligner mere tallet i 
tiltrædelseslandene end i EU15, hvilket afspejler 
deres fælles historie i nyere tid (Kort 1.9). 
Der hersker dog tvivl om, hvor godt uddannelserne 
på gymnasieniveau og de grundlæggende er-
hvervsuddannelser i tiltrædelseslandene ruster de unge med en uddannelse, der passer til arbejds-
markedsbehovene eller gør dem i stand til at til-
passe sig, efterhånden som behovene ændres. Navnlig synes læseplaner og undervisningsstruk-
turer i disse lande at være dårligt tilpasset til den 
moderne økonomi. Med kun få undtagelser har de en tendens til at score relativt lavt i internationale 
læse-, skrive- og regneprøver. 
…om end det i mindre grad  
gælder de højere uddannelser 
Den andel af befolkningen, der når op på et vide-
regående uddannelsesniveau er gennemgående 
lav i EU’s Mål 1-regioner. I alle lande, på nær 
Tyskland, hvor de nye delstater har et særligt højt uddannelsesniveau, er den gennemsnitlige befolk-
ningsandel med universitetsgrad eller lignende 
lavere i Mål 1-regioner end i andre regioner. I Græ-kenland og Portugal, hvor alle regioner er Mål 1, 
ligger forholdet under EU-gennemsnittet. Selv om 
uddannelsesniveauerne generelt synes at forbed-res, forstået således, at flere unge har en videregå-
ende uddannelse end personer i andre aldersgrup-
per, er der ikke tegn på, at kløften mellem Mål 1-regioner og andre regioner er ved at blive lukket. 
Det relative antal erhvervsaktive, der har en videre-
gående uddannelse, er også forholdsvis lavt i de fleste tiltrædelseslande. Samlet er det kun 14% af 
dem mellem 25 og 64, der har en universitetsgrad 
eller lignende, hvilket ligger et godt stykke under EU-gennemsnittet (22%). Kun i Estland og Litauen 
var tallene over EU-gennemsnittet. I Tjekkiet og 
Slovakiet samt i Polen og Rumænien var andelen kun ca. 10-12%. Dog er dette stadig højere end i 
Portugal eller Mål 1-regioner i Italien. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 48 I de fleste tiltrædelseslande (eneste undtagelse er 
de baltiske stater) havde en mindre andel af kvinder 
end mænd mellem 25 og 64 en uddannelse på 
gymnasieniveau, men i de fleste lande havde flere kvinder en videregående uddannelse. I EU er der 
en tendens til, at kvinder i denne aldersgrupper har 
lavere kvalifikationer end mænd — dog ikke i Portu-gal — men situationen ændres hurtigt, efterhånden 
som et betydeligt større antal kvinder end mænd i 
de yngre aldersgrupper fortsætter deres uddannelse ud over grundskolen og kommer på universitetet. 
Tiltrædelseslandene har ganske vist haft en gradvis 
stigning i antallet af personer med en videregående uddannelse men andelen af 25-29-årige med uni-
versitetsuddannelse eller lignende (17%) er stadig 
betydeligt lavere end i EU15 (27%). 
Uddannelsesniveauet varierer på tværs af regioner i 
tiltrædelseslandene på samme måde, som det er 
tilfældet i EU15. Generelt er niveauerne betydeligt højere i hovedstadsregionerne end i resten af lan-
det, og til en vis grad også højere i de mere velstå-
ende end i de mindre velstående regioner. 
Flere forlader skolen tidligt i de  
mindre velstående regioner 
Betydeligt flere unge går ud af undervisningssyste-
met med kun grundskoleniveau i Mål 1-regioner end 
i andre dele af EU. I 2002 havde ca. 26% af unge mellem 18 og 24 i Mål 1-regioner ingen kvalifika-
tioner ud over grundskolen og 
var ikke længere under uddan-nelse eller oplæring, hvilket er 
dobbelt så mange som i ikke-
Mål 1-regioner. Selv om mange af disse var i arbejde, vil de 
sandsynligvis få sværere ved at 
finde arbejde i den videnbase-rede økonomi, efterhånden som 
de bliver ældre og de uddan-
nelsesmæssige krav stiger. Derfor kan en nedbringelse af 
andelen i denne gruppe i Mål 1-
regioner bidrage betydeligt ikke alene til at reducere beskæfti-
gelsesulighederne blandt regio-
nerne, men også til at styrke udviklingsudsigterne
17 (Kort A1.8). 
I tiltrædelseslandene er fr afaldsprocenten i uddan-
nelsessystemet i de fleste tilfælde langt lavere end i EU15. Kun i Bulgarien, Letland og Rumænien er andelen af unge på 18-24 med grundskole alene, 
og som ikke længere er i uddannelse eller under 
oplæring, over EU-gennemsnittet (ca. 20% eller lige over i alle tre tilfælde), men selv her lå tallet under 
gennemsnittet for Mål 1-regioner. I Ungarn ligger 
det på ca. 12%, i Polen 8% og i Tjekkiet, Slovakiet og Slovenien på kun ca. 5%. 
Livslang læring 
Arbejdsstyrkens og erhvervsliv ets evne til at tilpasse 
sig ændrende markedsforhold er en nøglefaktor i 
den regionale konkurrenceevne. Dette kræver ad-
gang til uddannelse for, at man skal kunne ajourføre 
og forbedre sine færdigheder. Derfor er fortsat ef-teruddannelse lige så vigtig som den oprindelige 
uddannelse både for den enkeltes karriereudsigter 
og for økonomiens konkurrenceevne. 
Det forholdsmæssige antal beskæftigede, der del-
tager i efteruddannelse, er langt mindre i samhørig-
hedslandene, bortset fra Irland, end i resten af EU. viser de seneste tilgængelige data
18. I Spanien var 
andelen kun ca. 25% i 1999 mod et EU-gennemsnit på 40%, mens det i Portugal var 17% og i Græken-land kun 15%. (Det skal nævnes, at disse tal kun 
010203040506070
SE DK FI UK FR CZ BE IE NL LU DE SI AT IT ES EE PT PL EL BG HU LV LT RO010203040506070% af arbejdstagere i virksomheder1.13 Deltagelsesrate i erhvervsmæssig efter-og 
videreuddannelse, 1999
Kilde: Eurostat, Second Survey of continuing vocational training in enterprises (CVTS2)* PL = henviser kun til Pomorskie-regionen
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  49dækker private virksomheder og ikke offentlig admi-
nistration, kommunale tjenester og landbrug) 
(Graf 1.13). 
I tiltrædelseslandene er det særlig vigtigt at videre-
uddanne sig på grund af omstruktureringen i øko-
nomien og på grund af den åbenbare begrænsning, 
der ligger i det oprindelige uddannelses- og op-læringssystem. På trods af den forholdsvis store 
andel af unge, der tager en uddannelse på gym-
nasieniveau, synes de fleste af disse at uddanne sig til et bestemt erhverv, som ikke nødvendigvis sikrer 
deres fremtid på arbejdsmarkedet på langt sigt, ef-terhånden som færdighedskravene ændres. 
Deltagelsen i efteruddannelse synes imidlertid i de 
fleste lande at være lavere i tiltrædelseslandene 
end i EU. Gennemsnitligt er det kun 17% af dem, der arbejder i private virksomheder, der fik en eller 
anden form for erhvervsuddannelse i 1999, hvilket 
er mindre end halvdelen af tallet for EU, men ligger cirka på niveau med Portugal og lidt højere end 
Grækenland. Kun i Tjekkiet lå andelen af dem, der 
fik uddannelse, over EU-gennemsnittet, om end kun marginalt (42%). I de øvrige tiltrædelseslande, ud 
over Slovenien (32%), lå andelen under 20%. 
Der er derfor et klart behov for at udvide efterud-
dannelsen i disse lande og at tilbyde langt bedre ad-
gangsmuligheder for livslang uddannelse. Det største 
problem er at finde de tilstrækkelige finansielle midler til at nå dette mål. 
Kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet 
Kvindernes mulighed for at bidrage til den økonomi-
ske aktivitet i EU er stadig ikke blevet udnyttet fuldt 
ud. Mens erhvervsfrekvensen for kvinder i Nederlan-
dene, Storbritannien, Østrig og de nordiske lande 
allerede er over Lissabon-målet på 60%, ligger det et godt stykke under i Spanien, Grækenland og Italien. 
Kvinder betales mindre end mænd for lige arbejde. 
Lønkløften mellem kønnene har ligget på 16% siden 1998. Forskelsbehandling af kønnene på arbejds-
markedet gør sig stadig gældende derved, at langt 
flere mænd end kvinder har  højtstående stillinger 
eller chefstillinger. Arbejdsaftalerne er en afgørende 
faktor, der ligger til grund for kvindernes lave delta-gelse. Endvidere arbejder næsten en tredjedel af de 
erhvervsaktive kvinder deltids mod mindre end 5% af 
mændene. Mange arbejder på denne måde på grund 
af manglende børnepasningsmuligheder. 
I alle de nye medlemsstater faldt kvindernes  
deltagelse på arbejdsmarkedet markant i de første 
overgangsår. I 2002 var erhvervsfrekvensen for  kvinder lidt under Lissabon-målet i Cypern og Slove-Indvandring og integration  
af tredjelandsstatsborgere 
Det fremtidige fald i antallet erhvervsdygtige EU-
borgere i de kommende år har, sammen med ar-bejdskraftmangel inden for en række aktiviteter, givet 
indvandringen en ny betydning. 
Det er vigtigt at få indvandr erne godt integreret i sam-
fundet af hensyn til både social samhørighed og øko-
nomisk effektivitet, navnlig i lyset af Tammerfors- og 
Lissabon-målene. Vedvarende problemer med høj arbejdsløshed og udelukkelse fra arbejdsmarkedet 
blandt ikke EU-statsborgere viser, at der er behov for 
større integrationsbestræ belser. Mange af disse ind-
vandrere kommer fra tredjelande, men mange er og-
så børn af indvandrere, og som således er født i EU. 
Politikker for at forbedre integrationen i samfundet af 
dem, der indvandrer i EU fra tredjelande samt af etni-
ske minoriteter, skal ikke alene tage hensyn til øko-
nomiske og sociale aspekter, men ligeledes kulturel og religiøs mangfoldighed, indfødsret og politiske 
rettigheder. Konsekvensen af tilstrømningen af ind-vandrere skal endvidere tages med i betragtning på lokalt niveau. Selv om prioriteterne varierer fra land til 
land, skal integrationspolitikkerne planlægges på 
langt sigt og tage hensyn til særlige gruppers speci-fikke behov. 
Det, der kræves, er ikke alene mere samhørighed 
blandt relevante politikker på alle niveauer, men lige-ledes et tættere samarbejde både indbyrdes mellem 
de forskellige statslige niv eauer og blandt offentlige 
myndigheder og arbejdsmarkedets parter, forsk-
ningssamfundet, lokale tjenesteudbydere, NGO’er og frem for alt, indvandrerne selv. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 50 nien, mens tallet i Polen kun var 47% og i Malta 
kun 32%. 
Ledighedsforebyggelse og en  
aktive arbejdsmarkedspolitikker 
Forebyggende foranstaltni nger og aktive arbejds-
markedspolitikker er afgørende, hvis EU’s arbejds-
styrkes fulde potentiale skal udnyttes. Mange med-
lemsstater har gjort en indsat s for, at alle arbejdsløse 
får individuel jobsøgningshjælp og vejledning på et 
tidligt stadium. Der er en generel tendens til at give 
en større personlig støtte og forbedre ordningernes 
effektivitet ved at identificere jobansøgernes behov og sætte skræddersyede tiltag højere end generelle 
foranstaltninger. 
Der gøres ligeledes bestræbelser for at sikre, at unge 
har adgang til at få uddannelse, arbejdserfaring eller 
andre beskæftigelsesfremm ende kvalifikationer, før 
de har været arbejdsløse i 6 måneder og for ledige 
over 24 år, i 12 måneder. Imidlertid er man ikke til-
strækkeligt opmærksom på de inaktive i modsætning 
til dem, der er registreret som arbejdsløse, hvilket især kan begrænse kvinders adgang til arbejdsmar-
kedsordninger. 
På samme måde er der stadig forskelle i effektivite-
ten i de aktive arbejdsmarkedspolitikker mellem de 
forskellige dele af Unionen, og sådanne politikker 
skal navnlig styrkes i regioner med høj arbejdsløshed og behov for omstrukturering. 
Dette behov gælder også for de nye medlemsstater, 
hvor udgifterne til aktive politikker synes at være be-
grænset i forhold til disse landes høje arbejdsløshed i 
dag — og også på langt sigt — selv i forhold til ni-
veauerne i Grækenland og Portugal, som er lavest i Unionen. 
De største udfordringer, der skal takles i fremtiden for 
at opnå de beskæftigelsesmålene fra Lissabon og forøge produktiviteten er: 
• at fremme arbejdstagernes og virksomhedernes 
tilpasningsevne ved at forøge deres kapacitet til at 
forudse, stimulere og absorbere ændringer; 
• at forøge arbejdstagernes deltagelse og gøre det at arbejde til en reel mulighed for alle, ikke mindst på grund af den fremtidige tilbagegang i den er-
hvervsaktive befolkning, ved at nedbryde barrierer 
for arbejdsmarkedsadgangen, forøge beskæfti-gelsesevnen og forhindre arbejdsløshed ved at 
gøre arbejdsordningerne mere tiltrækkende og 
sikre, at det kan betale sig at arbejde; 
• at investere mere, og mere effektivt, i menneske-
lig kapital, for at sikre, at især ufaglærte arbejds-tagere er i stand til at tilegne sig færdigheder og holde dem ajour, så de kan forblive på arbejds-
markedet og komme videre med deres karriere. 
Ligeledes skal uddannelsesniveauet og efterud-dannelsesindsatsen forøges, således at livslang 
læring bliver en realitet. 
Innovation og videnøkonomi 
Viden og adgangen hertil er blevet drivkraften i avan-
cerede økonomier som EU. Know-how og intellektuel 
kapital, i langt højere grad end naturlige ressourcer 
eller evnen til at udnytte rigelige mængder af lavt-lønnet arbejdskraft, er blevet de afgørende elementer 
i den økonomiske konkurrenceevne. Det er via disse 
elementer, at økonomien ikke alene kan forøge sin produktive effektivitet, men ligeledes udvikle nye pro-
dukter. 
Innovation er derfor afgørende for at holde fast ved 
og styrke konkurrenceevnen, som til gengæld er af-
gørende for at opnå en varig økonomisk udvikling. 
Evnen til at innovere varierer imidlertid bredt på tværs af regioner i EU og vil variere endnu mere efter 
udvidelsen. Dette skyldes på lignende vis store for-
skelle i adgangen til viden og evnen til at udnytte den. Med mindre disse forskelle kan udlignes mere, 
vil det blive svært, om ikke umuligt, at nå Lissabon-
målene om, at EU-skal blive den mest dynamiske videnbaserede økonomi i verden. 
Det problem, som beslutningstagerne står overfor, 
når de forsøger at slå bro over innovationskløften, er at måle både de faktorer, som ligger til grund for det, 
og deres indvirkning på konkurrenceevnen. De til-
gængelige indikatorer er ikke fuldstændige og skal suppleres af mere kvalitat iv information om regionale 
forhold, de forskellige involverede parter og innova-tive aktiviteter — forskningsinstitutter, erhvervslivet 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  51og offentlige myndigheder — og forbindelserne ind-
byrdes mellem disse. 
I det følgende beskrives en række indikatorer. Bil-
ledet, de viser, er ikke ny t, men det bekræfter omfan-
get af relative ulemper i tiltrædelseslandenes regio-
ner og i de regioner, der nu er udpeget som Mål 1-
regioner. 
Både F&U- (forskning og udvikling) og højteknolo-
giske aktiviteter er meget koncentreret i EU15’s ker-
neregioner. I 1999 stod kun 8 regioner i EU15 for over 25% af alle udgifter til F&U i Unionen og 30 stod  
for ca. 50%. Som forventet er der en lignende kon-
centration hvad angår patenter, et tegn — om end kun til dels — på resultater af innovation, eftersom 
halvdelen af alle højteknologiske ansøgninger til EU’s 
Patentkontor kommer fra kun 13 kerneregioner (Kort A1.9). 
Når man ser på erhvervslivets udgifter til F&U, er  
der endnu større uligheder blandt regionerne. Dette tal er nok mest relevant, hvis man vil vurdere innova-
tionsindsatsens potentielle bidrag til konkurrence-
evnen. Mens de gennemsnitlige udgifter i erhvervs-livet til F&U i Tyskland var 1,7% af BNP, i Finland 
2,2% og i Sverige 2,7%, var tallet i alle regioner i Por-tugal og Grækenland, på nær Lissabon, Attika og Pelopponisos under en tiendedel af dette, dvs. på 
under 0,2% af regionalt BNP. I Mål 1-regioner på 
tværs af hele EU beløb udgi fterne i erhvervslivet sig 
til mindre end 0,3% af BNP, hvilket svarer til lidt over 
en femtedel af EU’s gennemsnitlige niveau. (1.3%) (Kort 1.10). 
De offentlige udgifter til F&U er mere lige fordelt 
blandt regionerne. Dog var det stadig en smule  
mindre i forhold til BNP i Mål 1-regioner i 1999 end  i andre områder (mellem 0,15% i Spanien og  
Grækenland og 0,21% i Portugal mod et EU-
gennemsnit på 0,27% i 1999, og derfor kan det slet ikke kompensere for den store forskel i omfanget af 
erhvervslivets udgifter. Dette gælder i endnu større 
grad udgifterne til højere uddannelse, som var stort set det samme i Mål 1-regionerne som i de andre 
regioner (ca. 0,4% af BNP). 
Mens der var en vis stigning i erhvervslivets udgifter 
til F&U i Mål 1-regionerne mellem 1995 og 1999, var den en anelse mindre i forhold til BNP end væksten i ikke-Mål 1-regioner (selv om udgifterne steg mere 
rent procentmæssigt i førstn ævnte). Samtidig steg de 
offentlige udgifter i forhold til BNP i Mål 1-regioner, 
mens de i andre områder faldt. 
…statsstøtte øger ulighederne 
blandt medlemsstaterne… 
Det er også vigtigt at understrege de forskellige ni-
veauer af bistand, som medlemsstaterne giver til er-hvervslivet i form af statsstøtte til F&U
19. De mere 
velstående medlemsstater bevilger med få undtagel-ser en betydelig større støtte til de virksomheders udgifter, end tilfældet er i de mindre velstående lan-
de. 
Ifølge de seneste data varierede støtteomfanget fra 
et godt stykke over EUR 300 pr. person i arbejde 
inden for fremstillingsvirksomhed i Finland og Østrig 
til kun EUR 28 i Portugal og EUR 12 i Grækenland (Tabel A1.9). 
Virksomhedernes beskedne størrelse  
er endnu en hæmsko for de svagere  regioners innovationsevne 
Virksomhederne i mindre velstående regioner lider af 
at være isoleret fra de bedste internationale F&U-net og forskningscentre, der udvikler nye teknologier
20. 
Navnlig i de små og mellemstore virksomheder (SMV’er) i disse regioner har man svært ved at følge med i den seneste teknologiske udvikling hvordan 
den udnyttes, og hvordan man får kontakt med pas-
sende partnere andetsteds.  
Som nylige empiriske undersøgelser fra OECD har 
vist, er produktinnovation overvejende en kollektiv 
proces, der involverer interaktion både mellem virk-somheder og mellem disse og forskningsinstitutter, 
som udgør den regionale videnbase. Virksomheder, 
der ligger i de svagere regioner, er ofte isoleret fra kontakt med andre virksomheder og forskningsin-
stitutter, og som følge heraf innoverer de mindre end 
dem, der ligger andre steder
21. 
Omfanget af F&U-aktiviteter er typisk afhængigt af 
virksomhedens størrelse, navnlig inden for fabriks 
virksomhed.  Regioner  med  en  høj  koncentration  af 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 52 1.10 Udgifter til forskning og udvikling, 2000
Samlede udgifterUdgifter i erhvervssektorUdgifter i offentlig sektor og uddannelsessektor
% af regionalt BNP< 0,520,52 - 0,820,82 - 1,151,15 - 1,95>= 1,95ingen dataEU-27 = 1,86 DE, EL, FR, PT, SE, UK: 1999
AT: 1998UK: NUTS1BE, IE, SE, RO: NUTS0% af regionalt BNP
% af regionalt BNP< 0,160,16 - 0,410,41 - 0,660,66 - 1,22>= 1,22ingen dataEU-27 = 1,21 DE, EL, FR, PT, SE: 1999
AT: 1998BE, UK: NUTS1IE, RO: NUTS0< 0,210,21 - 0,360,36 - 0,520,52 - 0,81>= 0,81ingen dataEU-27 = 0,65 DE, EL, FR, PT, SE, UK: 1999
AT: 1998UK: NUTS1BE, IE, SE, RO: NUTS0
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser
0 2501250 km
Kilde: Eurostat
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  53beskæftigelse i små fabriksvirksomheder, som ho-
vedsagelig ligger i de sydlige EU-lande, har som of-
test lave udgifter til F&U. I 2000 var andelen af be-
skæftigelse i fabriksvirksomheder med under 50 an-satte på 47% i Portugal, 53% i Spanien og 56% i Ita-
lien (ingen tilgængelige data for Grækenland) mod 
kun 27% i resten af EU. Derudover er andelen af beskæftigede i små virksomheder i disse lande end-
nu højere i de svage regioner — over 60% i Mål 1-
regioner i det sydlige Italien og 65% i regionerne i Spanien i henhold til vurderinger
22. 
Denne skævhed i virksomhedsstørrelsen indbyrdes mellem regioner er lige så tydelig i resten af EU. I f.eks. Tyskland står de små virksomheder for en tred-
jedel af beskæftigelsen inden for fremstillingssekto-
ren i de nye delstater mod ca. 20% i resten af landet. 
Til forskel fra de store virksomheder, som almindelig-
vis har en intern kapacitet til forskning, afhænger 
SMV’erne i stor udstrækning af deres evne til at få 
adgang til teknologi og knowhow udefra, især i deres 
umiddelbare nærhed. Ifølge en nylig undersøgelse 
vurderer forretningsfolk i SMV-sektoren, at erhverv-
else af avanceret udstyr og samarbejde med leve-
randører og kunder er de to vigtigste måder, hvorpå 
de kan få adgang til ny teknologi, som er en del mere avanceret, end hvad den interne forskning kan frem-
bringe
23. To ud af tre ledere, der blev interviewet på 
tværs af EU, mente endvidere, at netværksopbyg-
ning (etablering af professionelle kontakter med det 
formål at udveksle information, erfaringer osv.) i form 
af fælles produktudvikling og vidensudveksling mel-lem virksomheder osv. var vigtigt eller meget vigtigt 
for innovationen. 
Sektorfordelingen af den økonomiske aktivitet er og-
så en ulempe for svagere regioner. Højteknologisk 
industri og videnintensiv erhv ervsservice er som of-
test koncentreret i kernereg ioner, hvilket normalt i sig 
selv stimulerer innovationen,  eftersom langt man in-
den for disse aktiviteter bruger langt flere ressourcer 
på F&U end i de mere basale erhverv, hvor beskæf-tigelsen er koncentreret i mindre velstående regioner 
(Kort 1.11). 
Beskæftigelsesvæksten i EU er almindeligvis kon-
centreret i videnintensive aktiviteter, hvilket betyder, 
at de regioner, hvor sådanne ak tiviteter er koncentre-ret, temmelig sikkert ikke alene vil vinde i konkur-
renceevne, men at de også er bedre stillet hvad an-
går jobskabelse. Med tiden ville dette kunne føre til 
en stadig større koncentration af disse aktiviteter i de stærkere regioner og forøge ulighederne mellem dis-
se og andre regioner
24. 
Innovation i tiltrædelseslandene 
I tiltrædelseslandene bruges der langt mindre på 
F&U (forskning og udvikling) i forhold til BNP end i de 
fleste af de eksisterende EU-medlemsstater, men kun marginalt mindre end i Mål 1-regionerne. I 2001 
lå udgifterne gennemsnitligt på under 1% af BNP 
(0,8%), hvilket er under halvdelen af EU15-gennemsnittet. Virksomhedernes udgifter udgjorde 
kun 45% af disse udgifter, hvilket er meget mindre 
end i EU (65%), mens resten stort set var jævnt for-delt mellem statssektoren og højere uddannelser. 
Virksomhedernes udgifter til F&U i tiltrædelseslande-
ne i forhold til BNP var derfor kun ca. en tredjedel af gennemsnitsniveauet i EU, men marginalt højere end 
i Mål 1-regionerne samlet. Statens udlæg i tiltrædel-
seslandene var stort set det samme i forhold til BNP som gennemsnittet for såvel EU som Mål 1-regioner, 
men de højere uddannelsers udgifter til F&U lå kun 
på ca. halvdelen af gennemsnittet for EU og Mål 1-regioner. 
Der var mindre variation i udgifterne mellem tiltræ-
delseslandene end i EU15. Tjekkiet og Slovenien afspejler deres forholdsmæssige velstand og havde 
de største udgifter, men det lå kun på ca. 1½% af 
BNP, hvilket er mindre end i de fleste medlemsstater, men mere end i de fire samhørighedslande plus Itali-
en. Bulgarien, Rumænien og Letland havde de lave-
ste niveauer på ca. ½% af BNP, meget lig niveauet i Portugal, men lå lidt under niveauet i Grækenland. I 
de øvrige lande var udgifterne stort set de samme 
som i de eksisterende Mål 1-regioner uden for Tysk-land. 
Som i EU er hovedårsagen til variationerne i de sam-
lede udgifter til F&U forskellen i virksomhedernes udgifter. Mens disse stod for ca. 60% af de samlede 
udgifter i Tjekkiet og Slovenien, udgjorde de 40% 
eller mindre af udgifterne i 6 af de øvrige 8 lande. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 54 gReoiGIS geoiGISR
1.11 Beskæftigelse inden for højteknologi, 2002
% af samlet beskæftigelse
< 7,45
7,45 - 9,55
9,55 - 11,65
11,65 - 13,75
>= 13,75
ingen dataGennemsnit = 10,6
Standardafvigelse = 4,30
Kilde: Eurostat
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  55Igen som i EU var der i anden halvdel af 90’erne ikke 
særlig store ændringer i u dgiftsniveauet til R&D i for-
hold til BNP i tiltrædelseslandene samlet var der et lille fald, og andelen af virksomhedernes udgifter faldt frem for at stige som i Unionen. Kun i Tjekkiet, Un-
garn og Litauen steg de samlede udgifter til F&U i 
forhold til BNP mellem 1995 og 2001. I Rumænien og Slovakiet faldt det markant. 
F&U er koncentreret i de mest  
velstående regioner ligesom i EU15 
Lige som i EU15 er der en klar tendens til, at udgif-
terne til F&U falder uforholdsmæssigt i de mere vel-stående regioner i hvert af tiltrædelseslandene. Dette 
er navnlig tydeligt i Bulgarien, hvor 80% af alle udgif-
ter fandt sted i Yogozapaden, hvor Sofia ligger. Det er næsten lige så tydeligt i Ungarn og Tjekkiet, hvor 
det for begge landes vedkommende var over 60% af 
udgifterne, der faldt i hovedstæderne og i den om-kringliggende regioner. Udgiftsniveauet i forhold til 
BNP i Prag og i den nærliggende region Stredny Ce-
chy beløb sig samlet til næsten 2½% af BNP, hvilket er betydeligt højere end i nogen anden region i Spa-
nien eller Italien og over niveauet i alle franske regio-
ner, på nær Ile de France og Midi-Pyrénées. Det samme gjaldt for Polen, hvor udgifterne i hoved-
stadsregionen, Mazowieckie, stod for ca. 1½% af 
BNP, hvilket er næsten dobbelt så meget som ni-veauet i alle andre polske regioner på nær én (Malo-
polskie). 
Denne forholdsmæssige koncentration i udgifterne  
til de mere velstående regioner skyldes imidlertid i 
mindre grad virksomhedernes udgifter til disse regio-
ner, end tilfældet er i EU . (Den eneste undtagelse er 
Cechy i Tjekkiet, hvor det høje udgiftsniveau alene 
skyldes omfanget af virksomhedernes udgifter). I 
Prag lå virksomhedernes udgifter til F&U i forhold  til BNP under det nationale gennemsnit, og de sam-
lede høje udgifter er resultatet af statens og de høje-
re uddannelsesinstitutioners højere udgiftsniveau. I både Ungarn og Polen lå statsudgifterne til F&U på 
samme måde betydeligt højere i hovedstadsregio-
nerne end andre steder i landet, og i begge tilfælde blev denne tendens fulgt op af virksomhedernes hø-
jere udgifter i disse regioner, om end i et mindre om-
fang. IKT giver virksomheder og  
regioner nye muligheder 
Informations- og kommunikationsteknologi (IKT) har 
bragt både nye muligheder og udfordringer til virk-
somhederne og udgør en ny faktor for regional kon-
kurrenceevne. For regionerne har IKT forøget æn-dringstempoet med potentielt vidtgående følger for 
leve- og arbejdsvilkår og for den territoriale fordeling 
af økonomisk aktivitet. 
…men stadig en uligelig  
regional adgang til IKT… 
Set ud fra et samhørigheds perspektiv synes IKT at 
rumme en stor mulighed for at mindske ”træg-heden 
ved afstand” og problemer ne ved at ligge afsides, 
som mange perifere regioner — og i særdeleshed 
dem i den yderste periferi — lider under. Samtidig er 
der imidlertid en stadig større bekymring over den territoriale dimension i den såkaldte ”digitale kløft”, og 
en frygt for, at restriktioner i adgang til IKT-net eller 
begrænsninger i virksomhedernes og husstandenes evne til at udnytte den nye teknologi kunne resultere 
i, at de indbyrdes uligheder mellem regionernes yde-
evne blev større snarere end mindre. 
Skønt udviklingsmønstret med hensyn til forskellige 
aspekter af IKT varierer, er en række regionale ulig-
heder allerede mærkbare: 
• Der er i det nuværende EU en nord-syd-kløft i 
udviklingen af de fleste af de nye teknologier, 
hvilket stort set er ensbetydende med en kløft mellem samhørigheds- og ikke-
samhørighedslande. 
• Der er en vest-øst-kløft mellem de eksisterende 
EU-medlemsstater og tiltrædelseslandene i ind-trængningstakten for alle nye teknologier. Imidler-
tid er der tegn på en vis indhentning, eftersom indførelsen af flere nøgleteknologier vokser hur-
tigere i tiltrædelseslandene end i EU15. 
• Der er betydelige for skelle blandt tiltrædelses-
landene, hvad angår IKT-udviklingens tempo, om end dette ligesom i EU varierer mellem de forskel-
lige aspekter. I 2001 lå antallet af internetbrugere i Estland og Slovenien kun marginalt under EU-
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 56 gennemsnittet, mens det i Rumænien var mindre 
end en femtedel af gennemsnittet. 
• Der er uligheder mellem landenes regioner, gene-
relt med en udviklingstakt  i byområderne, navnlig 
omkring de store byer, der er hurtigere end i an-
dre dele og med en endnu langsommere takt i 
landdistrikterne. 
• Der er en vest-øst-kløft mellem de eksisterende 
EU-medlemsstater og tiltrædelseslandene i ind-trængningstakten for alle nye teknologier. Imidler-tid er der tegn på en vis indhentning, eftersom 
indførelsen af flere nøgleteknologier vokser hur-
tigere i tiltrædelseslandene end i EU15. 
Når det gælder telekommunikation, er antallet af 
fastnet-telefonlinjer i forhold til befolkningstallet for-
holdsvis lavt i samhørighedslandene undtagen Græ-kenland, sammenlignet med resten af EU og har ikke 
vist nogen tendens til at stige relativt. I Spanien og 
Portugal var der 44 linjer pr. 100 indbyggere i 2001 mod et EU-gennemsnit på 55. I Irland (49) og i Italien 
(47) lå det ligeledes under gennemsnittet. 
I tiltrædelseslandene er antallet af faste telefonlinjer 
endnu mindre. Hvis der bortses fra Cypern og Malta, 
hvor antallet af linjer i forhold til befolkningstallet lig-
ger omkring EU-gennemsnittet, var der i alle tiltræ-delseslandene gennemsnitligt 40 linjer eller mindre 
pr. 100 indbyggere i 2001, idet tallet varierer fra 40 i 
Slovenien og 38 i Tjekkiet til 30 i Polen, 29 i Slovakiet og kun 19 i Rumænien. Til forskel fra EU er disse tal imidlertid steget betydeligt siden midten af 90’erne, selv om den seneste udvikling tyder på, at stigningen 
i en række lande synes af tage af, efterhånden som 
ISDN og mobiltelefonien udvikles (Graf 1.14). 
Det forholdsvis lille antal faste linjer i forhold til be-
folkningstallet i de sydlige EU-medlemsstater skyldes 
til en vis grad større brug af mobiltelefoner. I Italien og Portugal lå antallet af abonnementer til mobil-
telefontjenester i 2001 derfor over EU-gennemsnittet 
(henholdsvis 84 og 78 pr. 100 indbyggere i forhold til et gennemsnit på 74). I Spanien var antallet det 
samme som EU-gennemsnittet, om end det var lave-
re i Grækenland (68), hvilket er mindre end andre steder i EU15, på nær Frankrig og Tyskland. 
I tiltrædelseslandene var antallet af mobilabonne-
menter i forhold til befolkningen i næsten alle tilfælde lavere end i EU i 2001. De to undtagelser var Tjekki-
et, hvor antallet pr. 100 indbyggere var det samme 
som i Grækenland (eller Tyskland), og Slovenien, hvor det var det samme som i Portugal og over 
EU15-gennemsnittet. Andre steder lå tallet fra 54 i 
Estland og 49 i Ungarn til 25 i Polen og kun 20 i Bul-garien og Rumænien. Dog stiger tallet støt i alle lan-
de. 
Selv om mobiltelefoner og de servicefunktioner, de 
byder på, er blevet vigtige for virksomhedernes effek-
tivitet, tages adgangen til disse efterhånden for givet, 
selv i de mindre udviklede dele af EU. Det er ikke 
tilfældet for bredbåndsforbindel-
ser, som kan bidrage langt mere 
til virksomhedernes effektivitet ved navnlig at giver højhastig-
hedsadgang til internettet og 
gøre det muligt at overføre store mængder data og åbne op for 
udviklingen af nye online-
faciliteter. Derudover kan brugen af bredbånd reducere kommuni-
kationsomkostningerne drastisk, 
og det kan igen betyde et skub fremad for konkurrenceevnen. 
Adgangen til bredbånd varierer 
imidlertid markant på tværs af EU og på tværs af landenes re-
gioner, hvor de mindst velståen-
020406080100
EL LU DK DE SE NL FR CY FI MT UK BE IE IT AT ES PT SI CZ BG EE HU LT LV PL SK RO020406080100Hovedtelefonlinjer, 2001
Mobiltelefoners gennembrudsrate, 20021.14 Antal primære telefonlinier og mobiltelefoners 
gennembrudsrate, 2001/2002
Kilde: Eurostat, Telekommunikationstjenester (for de primære telefonlinjer), GD Information 
Society, Eighth Report on the Implementation of the Telecommunications Regulatory Package % af befolkning
og 3rd Report on Monitoring of EU Candidate Countries (for mobiltelefoners gennembrud)
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  57de områder har den dårligste adgang, og denne situ-
ation ser ikke ud til at ændre sig i fremtiden. Derfor 
tyder det allerede nu på, at bredbånd udvider den 
digitale kløft frem for at indsnævre den. 
Ifølge de seneste tilgængelige data (for 2002) er an-
tallet af bredbåndsforbindelser i forhold til befolknin-
gen højest i Danmark og Belgien, hvor det når op på 7-8 pr. 100 indbyggere, og lavest i Grækenland og 
Irland med mindre end 1 forbindelse pr. 100 og kun 
en anelse mere i Italien og Portugal. I Spanien er det derimod 2 pr. 100, det samme som i Frankrig og 
Storbritannien
25 
I tiltrædelseslandene er adgangen til bredbånd  
derfor som helhed endnu mere begrænset end i 
samhørighedslandene, idet de vigtigste undtagelser 
er Estland og Slovenien. Her som i EU15 er svaret på spørgsmålet om, hvor hurtigt — eller om man kan 
få installeret bredbånd, afhængigt af, hvor man er 
placeret, enten centralt elle r perifert. I en række af de 
mere fjerntliggende områder vil det temmelig sikkert 
stadig være problematisk at få adgang endnu et 
stykke ud i fremtiden
26. 
Spredningen af bredbånd er tæt forbundet med an-
vendelsen af internettet, hvilket også varierer på 
tværs af EU, til en vis grad i takt med velstands-iveauerne. I 2002 havde ca. 40% af husstandenei 
EU15 adgang til internettet, men ca. 65% i Danmark, 
Nederlandene og Sverige mod ca. 30% i Spanien og Portugal 
og kun 9% i Grækenland. 
I tiltrædelseslandene er der ge-
nerelt færre husstande, der har 
internet-adgang end i EU15. 
Kun i Slovenien var andelen tæt på EU-gennemsnittet i 2002 (på 
38%), selv om det i Cypern og 
Malta (lige over 30% i begge tilfælde) er ca. det samme som i 
Spanien og Portugal. I andre 
lande varierer det fra 21% i Est-land og 17% i Tjekkiet til kun 7% 
i Letland, 4% i Slovakiet og 2% i 
Bulgarien (der foreligger ingen data for Rumænien). På nær 
sidstnævnte gruppe af lande var tallet imidlertid høje re end i Grækenland (Graf 
1.15). 
Disse generelt lave andele skyldes til dels de  
tekniske problemer med at få adgang til internettet i disse lande, og efterhånden som disse problemer 
løses, vil andelene utvivlsomt stige. Imidlertid  
kan omfanget af stigningen meget vel afhænge  af både spredningen af bredbånd og de tilgæn-
gelige tjenester på internettet. Om end andelen  
af husstande med internetadgang ikke direkte  er relateret til den økonomisk formåen, er der  
indirekte en tendens til, at dette afspejler folks  
tekniske evner og deres modtagelighed over for  ny teknologi, og begge disse elementer kan være 
vigtige for økonomisk udvikling. Imidlertid er virk-
somhedernes indførsel og brug af internettet og an-dre nye teknologier det, der med sandsynlighed har 
den største direkte indfly delse på konkurrenceev-
nen. 
Iinternetudbredelsen i erhvervslivet er som for-
ventet langt større end i de private husstande, idet 
næsten alle firmaer over en vis minimums-størrelse har adgang i de fleste medlemsstater. I 
2002 havde næsten 80% af virksomhederne i 
EU15 med flere end 10 ansatte en internetforbin-delse, med kun en forholdsmæssig lille variation 
indbyrdes mellem landene. Derfor var andelen kun 
en anelse under EU-gennemsnittet i Grækenland 
010203040506070
NL DK SE LU FI AT IE UK DE BE SI FR IT CY MT PT ES EE CZ LT PL HU EL LV SK BG 010203040506070% af alle husstande1.15 Husstandes niveau af internetadgang, 2002
Kilde: Eurostat, Information Society Statistics
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 58 (74%), som havde den laveste procentandel i 
Unionen, og ca. gennemsnittet i Spanien og Portu-
gal. (Der foreligger ingen tilgængelige data for til-
trædelseslandene). 
Ifølge data fra den seneste undersøgelse27, havde 
de fleste virksomheder på denne størrelse også en 
webside. Dog varierede andelen af dem, der brug-te internettet til at sælge deres produkter eller ser-
viceydelser, med mere end andelen af dem, der 
havde adgang, idet under 10% solgte online i Spa-nien, Grækenland og Portugal mod ca. 30% i 
Tyskland og Storbritannien. 
I de kommende år skal man navnlig være op-
mærksom på: 
• at udvikle nye innovationsfremmende politikker, 
som fokuserer langt mere på skabelsen af kol-
lektive erhvervs- og teknologiservices til virk-
somhedsgrupper, således at man påvirker de-
res innovatonsadfærd, snarere end at udbetale støtteforanstaltninger til individuelle virksom-
heder, som alene tilsigter at reducere omkost-
ningerne midlertidigt; 
• at udvikle nye politikker til at styrke SMV’ernes 
evne til at innovere via erhvervsnet og virksom-hedsklynger og forbedre deres forbindelser til videnbasen, herunder universiteter og forsk-
ningscentre; 
• at opmuntre til udvikling af de oprindeligt  
svage regioner, hvad angår potentiale for F&U (forskning/udvikling), og udvikle deres kapacitet 
til at tilpasse teknolog iske fremskridt, der sker 
andre steder, til lokale omstændigheder og  
behov; 
• at lette adgangen for forskere, virksomheder og 
andre i mindre gunstigt stillede regioner til in-ternationale ekspertnetværker, nye teknologi-
kilder og eventuelle F&U-partnere. Regional forvaltning og  
institutionskapacitet i den  videnbaserede økonomi 
Det er bredt accepteret, at en god forvaltnings-
struktur og en effektiv institutionsstruktur er vigtige 
kilder til regional konkurrenceevne, idet de letter 
samarbejdet mellem de forskellige involverede par-ter såvel i den offentlige som i den private sektor. 
Disse faktorer kan især forbedre de kollektive ind-
læringsprocesser samt den skabelse, formidling og spredning af viden og tekn ologioverførsel, som er 
afgørende for innovation. Desuden kan de befæste netværker og offentligt/private partnerskaber og således stimulere til vellykkede regionale er-
hvervsgrupperinger og til i nnovative regionale ny-
strategier og politikker. Dette er vigtigt for de ugun-
stigt stillede regioner, som er tilbøjelige til at have 
mangelfulde forvaltningssys temer og en utilstræk-
kelig forståelse for videnskabs- og teknologi poli-
tiske spørgsmål, men som alligevel står over for 
betydelige økonomiske, teknologiske og sociale 
forandringer. 
Forskning og politiske pilotprojekter
28 viser, at of-
fentlig politik kan bidrage til gode forvaltnings-
former ved at fremme offentligt/private partner-skaber og erhvervsnetværker samt ved at forbedre 
institutionskapaciteten hos de regionale myndig-
heder, som er ansvarlige for innovation. 
Det er af afgørende betydning at etablere re-
gionale rammer til virksomhedssamarbejde for at 
fremme innovation, især i SMV’erne. Et sådant samarbejde og de netværker, der dannes, er med 
til at omsætte viden til økonomiske muligheder og 
samtidig opbygge forbindelser mellem mennesker og organisationer, der kan agere som drivkraft for 
innovation. 
Erfaringerne viser, at gode styreformer kræver en 
ændring fra en traditionel top-down  tilgang mod en 
mere åben form, der involverer alle de relevante parter i en særlig region. Et sådant partnerskab burde udvides til alle politikområder, der er rele-
vante for økonomisk, videnskabelig og social ud-
vikling (en integreret tilgang) og burde ideelt etab-
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  59lere en langsigtet politisk horisont (en strategisk 
tilgang). 
Det er klart, at de ”komparative fordele”, der driver 
innovation og investeringer, er lige så meget et regionalt som et nationalt kendetegn. For at regio-
ner skal få succes, må de skabe deres egen blan-
ding af aktiver, færdigheder og ideer for at kunne konkurrere på et globalt marked og udvikle deres 
uunyttede potentiale”
29. 
De regionale myndigheder er strategisk i stand  
til at gøre dette og navnlig til at etablere offent-
ligt/private samarbejdsnet, som er vigtige for den 
videnbaserede økonomiske udvikling, og at skabe  et passende klima for effektiv innovation, der er  
tilpasset til de lokale SMV’ers behov. De er godt 
placeret til at koordinere forskellige elementer  (politikker og institutioner) i det regionale innova-
tionssystem, idet der tages udgangspunkt i en ana-
lyse af de lokale virkso mheders udviklingsbehov  
og de vigtigste hindringer, der ligger i vejen for 
dem, og at skabe bevidsthed om betydningen af 
innovation. 
Det er derfor svært at gennemføre en national in-
novationspolitik for SMV’er uden en tæt forbindelse 
til regionale myndigheder med et detaljeret kend-skab til de vigtigste involverede F&U-parter i re-
gionen og den produktive base. Samtidig skal re-
gionale innovationspolitikker koordineres med de større nationale og internationale F&U-net, herun-
der universiteter og forskningscentre. 
På samme måde kan sådan ne politikker ikke ud-
vikles effektivt uden den private sektors direkte 
deltagelse i planlægningen og gennemførelsen 
eller uden enighed og aktiv støtte fra andre invol-verede regionale F&U-partnere, herunder halv-
offentlige instanser, teknologicentre, universiteter 
og faglige organisationer. 
På vej mod miljømålene fra Göteborg 
I 2001 tilføjede Det Europæiske Råd i Göteborg 
miljøet som den tredje streng i Lissabon-strategien 
for økonomisk og social udvikling, og bekræftede således forpligtelserne over for en bæredygtig ud-vikling. EU-politikken tilsigter derfor at skabe en ”positiv cirkel”, inden for hvilken den regionale ud-
vikling både reducerer økonomiske og sociale 
uligheder og fører til miljøforbedringer. 
Der er imidlertid betydelige forskelle blandt med-
lemsstater og regioner for så vidt angår miljøets 
nuværende tilstand, arten og omfanget af proble-mer, der truer naturen, og lokalsamfundets evne til 
at bekæmpe disse trusler. 
Selv om dataene på regionalt niveau er ufuld-
stændige, er de indikatorer, der kan opbygges, 
tilbøjelige til at vise en positiv forbindelse mellem 
miljøets tilstand og den økonomiske og sociale formåen. 
Vand 
Adgang til rent vand og bevaring af ferskvands-
forsyninger er en forudsætning for regional kon-kurrenceevne. Mange økonomiske aktiviteter, så 
som landbrug, el-produktion og turisme, forbruger 
store mængder vand, men er samtidig afhængige af såvel opretholdelsen af forsyninger som beva-
ring af miljøet for at kun ne fortsætte deres aktivite-
ter. 
Men vand er et begrænset gode, og i en række 
regioner er den mængde, der forbruges årligt, på 
eller over det kritiske niveau (20% eller mere af de samlede ressourcer) og truer således de lokale 
økosystemer. Tilbagevendende tørkeperioder, så 
som i sommeren 2003, kan forøge dette pres. Re-gionerne i det sydlige EU, i særdeleshed ø-
regioner, synes at være værst berørt, og en række 
af dem er i stor udstrækning afhængige af vand fra havet og fra import. 
Vandforbruget er især højt i det sydlige Europa, i 
samhørighedslandene og i Mål 1-regioner i Italien. I mange regioner i Spanien og Grækenland over-
stiger det 270 liter dagligt pr. indbygger, hvilket 
giver en stor udfordring for de offentlige myndig-heder. I tiltrædelseslandene ligger forbruget gene-
relt under EU15-gennemsnittet, om end i mindre 
grad i Bulgarien og Rumænien. 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 60 En bæredygtig forvaltning af vandforbruget skal 
være baseret på princippet om integreret flodbas-
sinforvaltning — jævnfør rammedirektivet om vand 
— hvilket betyder at man begrænser floderobrin-gen i forhold til tilgænge ligheden, sikre fornuftige 
priser og involvere folk i at takle problemerne. 
Efter vedtagelsen af direktivet om spildevands-
behandling i byerne i 1991 skete der betydelige 
investeringer på tværs af EU i opbygning og opret-
holdelse af infrastruktur, og som følge heraf er genbruget af spildevand steget betydeligt det sid-
ste årti. Imidlertid er der stadig markante forskelle 
indbyrdes mellem lande og regioner. Den befolk-ningsandel, der er forbundet til behandlingsværker 
for spildevand, er stadig re lativt lav i Mål 1- og 
samhørighedsregionerne, nemlig på kun ca. 
50% mod 80-90% i de nordiske lande. Andelen er 
ligeledes relativt begrænset i mange tiltrædelses-
lande. 
Affald 
Hvert år produceres der 1,3 mia. ton affald i EU, 
hvilket ikke alene forårsager mistede ressourcer 
men ligeledes store miljømæssige problemer, hvis affaldet ender på lossepladser eller sendes til for-
brændingsværker i stedet for at blive genbrugt, 
hvilket fællesskabspolitikken tilsigter som mål. 
Landbruget og industrien producerer ganske vist 
stadig store affaldsmængder, men der har i det 
seneste årti været en vedvarende stigning i mængden af kommunalt affald i EU15 som helhed, 
selv om mængden er faldet i nogle få medlemssta-
ter. 
Gennemsnitligt indsamles ca. 480 kg kommunalt 
affald pr. indbygger i befolkningen hvert år i EU. I 
Mål 1-regionerne samlet er tallet stort set det samme, men i samhørighedslandene er det bety-
deligt større (550 kg pr. indbygger). I tiltrædelses-
landene er det på den anden side mindre (lidt un-der 400 kg), hvilket til dels afspejler deres lavere 
realindkomst. 
Halvdelen af det producerede affald anbringes på 
lossepladser i EU, og bidrager således til en for-
øgelse af drivhusgasemissionen og andre udslip. Mens den gennemsnitlige mængde affald i EU15, 
der anbringes på lossepladser, er under 300 kg pr. 
indbygger, er det i tiltrædelseslandene ca. 340 kg 
og i Mål 1-regioner samlet er det ca. 380 kg. Ni-veauerne er højere i tiltrædelseslandene. Genbrug, 
som er til fordel for miljøet (og som kan have en 
netto-positiv indvirkning på beskæftigelsen og den økonomiske aktivitet), som flere direktiver opfor-
drer til, er stadig af mindre betydning (Kort 1.12). 
Affaldspolitikken i Fælle sskabet er styret mod at 
fremme forebyggelse og genbrug snarere end en-
delig anbringelse på losseplads. 
Klimaændringer 
Klimaændringer skyldes menneskeskabte drivhus-
gasser, hvoraf den mest fremtrædende kommer fra 
udslip af kuldioxid fra forbrænding af fossilt brænd-
stof. Blandt de mest synlige virkninger af klima-ændringer ses hedebølger om sommeren, som 
kan forårsage skovbrande og ødelægge afgrøder 
og ligeledes forøge dødeligheden (sommeren 2003 gav en overbevisende påmindelse om disse 
virkninger). Klimaændringer kan også forøge hyp-
pigheden af ekstreme vejrfænomener, f.eks. tørke, oversvømmelser og kraftige storme. Foranstaltnin-
ger, som er indført eller foreslået på fællesskabs-
niveau, herunder Direktivet om Integreret Fore-byggelse og Bekæmpelse af Forurening (IPPC) og 
rammelovgivningen om nationale emissionstærsk-
ler, gør det muligt for beslutningstagerne at tage hensyn til variationer i lokale situationer. 
Ti ud af de 15 nuværende medlemsstater er langt 
fra at opnå deres aftalte del af emissionsmålet for således at overholde Kyoto-protokollens forpligtel-
ser (inden 2010 at reducere emissionerne med 8% 
i forhold til 1990). Disse omfatter alle samhørig-hedslandene. (Navnlig i Irland var emissionerne i 
2001 31% højere end i 1990, mod den tilladte stig-
ning på 13% mellem 1990 og 2008-2012 – Ta-bel A1.10). 
I tiltrædelseslandene faldt emissionerne med langt 
mere end i EU i løbet af 90’erne, hovedsagelig på grund af den store tilbagegang i tungindustrierne. 
Forskellene blandt landene, hvad angår hoved-
kilderne til emissioner, er afslørende. Mens energi 
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  61G
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 km1.12 Kommunalt affald behandlet på lossepladser
Kg per capita
< 150
150 - 250
250 - 350
350 - 450
> 450
ingen dataEU-14* = 291
* Baseret på: BE, DE, FR: 1996; DK, EL, LU, AT, PT, FI: 1999;
ES: 2000; IE, IT, SE: 1998; NL:1997
BG, DK: NUTS0BE: NUTS1Canarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Kilde: Eurostat
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED 62 produktionen i tiltrædelseslandene bidrager med, 
mere end halvdelen af emissionerne på grund af 
den større afhængighed af fossilt brændsel, bi-
drager energiproduktionen i samhørighedslandene og i det øvrige EU med mindre end en tredjedel. 
På den anden side står transport for 21% af emis-
sionerne i både samhørighedslandene og i EU15 som helhed (et tal, som er  vokset i løbet af det se-
neste årti), men for kun 8% i tiltrædelseslandene, selv om der her forudses en hurtig stigning, efter-hånden som vejtransport og privatbilisme tiltager 
(Tabel A1.11). 
Biodiversitet 
Ca. to tredjedele af de europæiske vådområder, 
der eksisterede for 100 år siden, er forsvundet. 
Byernes uhæmmede vækst og afståelse af jorder 
på grund af økonomisk omstrukturering i perifere områder og i tiltrædelseslandene udgør yderligere 
en vedvarende trussel for biodiversiteten. 
Natura 2000-initiativet, der har til formål at bevare 
ynglemiljøer og fugleliv i Europa via etablering af 
netværker af beskyttede naturområder, omfatter 
mere end 20.000 steder, som enten er blevet ud-peget eller foreslået. De dækker næsten 15% af 
EU15’s samlede landområde, og der vil blive til-
føjet flere steder efter udvidelsen. 
Miljøstandarder er en integreret  
del af den økonomiske, sociale  og territoriale samhørighed 
Forskellige miljøstandarder kan skabe nye skel 
mellem dem, der lever i et rent og sundt miljø, og 
dem, der ikke gør det. Hvis standarderne overhol-des, kan de gøre regioner ne mere tiltrækkende for 
investorer, mens de forbedrer livskvaliteten for de mennesker, der bor der. 
I EU15 har der tidligere været en tilbøjelighed til at 
prioritere økonomiske snarere end miljømæssige 
mål. Skønt den forholdsmæssige betydning, der 
tillægges sidstnævnte, ha r varieret markant, har 
samhørighedspolitikken generelt haft stærkere ind-flydelse på økonomiske og sociale indikatorer end på miljøet. Ikke desto mindre har samhørighedspolitikken hjul-pet de mindre velstående medlemsstater med at 
leve op til EU’s miljøkrav (navnlig hvad angår  
direktiverne om affaldshåndtering, vandforsyning og spildevand fra byerne, hvilket omfatter store 
investeringer i infrastruktur) og kan fortsat gøre det 
i de kommende år, når der vil blive fokuseret på forebyggelse af luftforurening. Navnlig den tilta-
gende transportmængde er bekymrende i denne 
henseende, idet den økonomiske vækst fortsat vil øge luftforureningen, medm indre der sker en æn-
dring hen imod mere miljøvenlige transportmidler. 
Det er især relevant for tiltrædelseslandene, hvor 
den indestængte efterspørgsel efter biler og jern-
banernes tilstand truer med at forårsage en be-
tydelig vækst i vejbrugen, hvorved der igen skabes 
mere luftforurening. 
I de kommende år skal der ofres særlig op-
mærksomhed på bæredygtig udvikling, navnlig ved at: 
• hjælpe de nye medlemsstater med fuldt ud at 
overholde Fællesskabets hidtidige regelværk 
(acquis communautaire), især hvad angår di-
rektiverne om affaldshåndtering, vandforsyning, 
spildevand fra byerne og luftkvalitet, hvilket in-debærer betydelige investeringer 
• støtte udviklingen af nye økoindustrier og an-
vendelsen af mere miljøvenlige teknologier, navnlig i SMV’er 
• rehabilitere forsømte indus triarealer i stedet for 
at anlægge nye på grønne områder 
• skabe incitamenter for anvendelsen af mere 
miljøvenlige transportmetoder og -køretøjer så-vel som for brug af vedvarende energi 
• hjælpe de regioner, der er mest udsat for natur-
risici, med at udvikle forebyggende foranstalt-ninger 
• stimulere til investering for at fremme biodiver-
sitet og beskyttelse af naturen 
• sikre en hensigtsmæssig vand- og affaldshånd-
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED  63tering i områder med geografiske handicap og 
tilstrækkelig beskyttelse af deres naturlige res-
sourcer, og således forbedre deres tiltræknings-
kraft for erhvervsekspansion og interne investe-ringer. 
  
 
 
 
                                                 
1  Regioner med et BNP pr. indbygger på under 90% af EU-gennemsnittet i starten af 90’erne. 
2  Se Europa-Kommissionens økonomiske prognoser, efterår 2003. 3  Regionale data for BNP pr. indbygger  er kun tilgængelige indtil 2001. 
4  Disse tal omfatter ikke følgerne af den tyske genforening  og den store vækst i BNP i de nye delstater mellem 1991 og 1994. 
5  Se Europa-Kommissionen, Employment i Europe 2002 og European Competitiveness Report 2002. 6  De Forenede Nationer, Demographic projections, 2002  
7  Fattigdomstruede defineres som personer med en “modsvare nde indkomst” (under hensyntagen til husstandens størrelse og 
sammensætning) under 60% af det nationale gennemsnitsniveau. 
8  Det er vigtigt at erindre talmaterialets begrænsninger, når  de forholdsmæssige risici ved fattigdom udregnes efter husstands -
type. Navnlig indeholder indkomsttallene ikke hverken beregnet leje - henholdsvis folks opsparing ved at eje den bolig, de bor 
i - eller renteindtægter. Begge disse punkter vil typisk reducere den relative risici for fattigdom for ældre mennesker, som of te-
re ejer deres egen bolig (dog i varierende udstrækning fra l and til land), og som ofte har op sparinger, der trækker renter. 
9  Se navnlig Regions: Statistial yearbook, 2003, Europa-Kommissionen, Luxembourg, ‘Household accounts’. 
10  I alt 1595 byområder med et befolkningstal på over 50.000 blev undersøgt i det udvidede EU, hvad angår befolkning, tiltræk-
ningskraft for virksomheder og økonomiske aktivitetssektorer. 
11  Highlands and Islands med kun lige godt 9 indbyggere pr. km 2 er den eneste anden region uden for Sverige og Finland, hvor 
befolkningstætheden ligger under 10. 
12  BNP-væksten har også været relativt lav i denne periode i Highlands and Islands og både beskæftigelse og befolkningstal er 
faldet. 
13  Tæthed målt ved et sammensat indeks, som viser en regions in vesteringer (aritmetiske gennemsnit af forholdene af længde 
af veje i forhold til landområde og i forhold til befolkning), udtrykt i forhold til EU-gennemsnittet.  
14  Retningslinjerne i den europæiske beskæf tigelsesstrategi foreskriver, at der bø r være tilstrækkeligt med hensigtsmæssigt 
placerede dagpleje- og børnehavefaciliteter, således at alle kvinder har mulighed for at arbejde, hvis de ønsker det. 
15  Se rapportens Del 2. 
16  Se Beskæftigelse i Europa 2002, pp 115-133. 
17  Det fastsatte mål på Lissabon-topmødet er at halvere ande len af 18-24-årige med lav uddannelse og uden læreplads in-
den 2010.  
18  Fra Continuing Vocational Training Survey, Eurostat, 2002. 19  Statsstøtte betragtes som direkte over førsler til virksomheder i form at pengegaver, skattefritagelser, aktieandele, lavt f orren-
tede lån, skatteudskydelser og garantier udregnet således, at data om statsstøttekomponenten kan harmoniseres til en fælles 
sammenlignelig indikato r på tværs af landene. 
20  Det europæiske forskningsrums region ale dimension, KOM(2001) 549 endelig udg. 
21  Ifølge en nylig erhvervsundersøgelse i Grækenland, Spanien og Portugal mente de fleste ledere, at avanceret teknologi, de 
eventuelt kunne have brug for, var bedre tilg ængelig andre steder end i deres hjemland. 
22  Vurderinger baseret på Labour Force Survey data om størrels e af lokal enhed, som er indrettet efter data fra Structure of 
Business Statistics om  virksomhedsstørrelse. 
23  Innobarometer 2001, Flash Eurobarometer 100, 2002. 24  Se Produktivitet: nøglen til konkurrenceevne for EU’s økon omier og virksomheder KOM(2002) 262 endelig udg., som viser, at 
nettojobskabelsen var koncentreret i højteknologi- og højtuddannelsessektorer i EU mellem 1995 og 2000, p.13. 
25  Data fra Europa-Kommissionen, Kommissionens ottende rappor t om gennemførelsen af EU’s lovpakke for telesektoren…, 
Bilag 1, KOM(2002) 695 endelig udg., December 2002 
26  Efterhånden som det bliver mere og mere tydeligt, at konku rrencedygtige ADSL-tilbud sandsynligvis ikke vil spredes til ”ure n-
table” og perifere regioner i Europa, står  regeringer og regionale myndigheder med pr oblemet om, hvordan de kan sikre, at 
disse regioner får adgang til bredbånd. Nogle kommentatorer har fore slået, at trådløs-baseret tek nologi vil være løsningen for 
de fjerntliggende områder, eftersom det ikke omfatter høje tekniske  omkostninger. Imidlertid er teknologien ikke gratis, idet 
den skal baseres enten på satellit eller i netværker på jor den, og begge løsninger medfører vedvarende så vel som indleden-
de omkostninger. Ikke desto mindre byder trådløse forbindelser på muligheden for i det mindste at lukke den digitale kløft 
mellem regionerne. 
27  Benchmarkingrapport om eEurope 2002,  KOM(2002) 62 endelig udg., 2002. 
28  Regionale innovationsstrategier finansieret af Strukturfondene. 
29  Formandsskabets konklusioner, OECD High le vel Meeting, Martigny, Schweiz, juli 2003 
 
 
 
  
 
  
Del 1 – Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst - Situation og udviklingslinjer 
 TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE SAMHØRIGHED                                                                                                                                                                  
64  
  
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 65 
Statistisk bilag til Del 1 
         
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 66 A1.1  Beskæftigelse i EU-15, 1996 og 2002  
Erhvervsfrekevens (% arbejdsstyrken)
 1996 2002 
EU-15 59,9 64,2 
Samhørighedslandene 51,5 60,2 
Andre medlemsstater 61,7 65,1 
Grækenland 54,9 56,9 
Spanien 47,6 58,4 
Irland 54,9 65,0 
Portugal 62,3 68,6 
 
Kilde: Eurostat, LFS   
 
   
A1.2  Ændring i BNP, beskæftigelse, produktivitet og befolkning i grupper af Mål 1-regioner, 1994-2001 
    Årsgennemsnit % ændring
 BNP Beskæftigede BNP/beskæftigede Befolkning BNP pr. indb. 
Alle Mål 1 3,0 1,4 1,6 0,0 2,8 
PT og EL 3,5 1,2 2,3 0,4 3,1 
IE 9,3 5,1 4,0 1,0 8,2 
ES Mål 1 3,4 2,9 0,5 0,4 3,0 
ES ikke-Mål 1 3,6 2,6 1,0 0,4 3,2 
DE Mål 1 1,7 -0,3 2,0 -0,5 2,2 
DE ikke-Mål 1 1,6 0,8 0,8 0,3 1,3 
IT Mål 1 1,9 0,3 1,6 0,0 1,9 
IT ikke-Mål 1 2,1 1,2 0,9 0,3 1,8 
Øvrige Mål 1 2,5 1,7 0,8 0,2 2,3 
EU-15 2,5 1,1 1,4 0,4 2,1 
   
Kilde: Eurostat, Regionale regnskaber og beregninger fra GD REGIO  
    
A1.3  Den statistiske effekt i Mål 1 regions (b aseret på BNP pr. indb. I PPS, gennemsnit 1999-2001) 
     
 I EU-15 I EU-15 I N10 I EU-25 
Alle variabler i relation til gennemsnitligt BNP pr. indb. i EU-15 eller EU-25 som 
anført: EU-15 EU-25 EU-25 EU-25 
Antal regioner med under 75% af gennemsnit BNP/indb. 50 33 36 69 
Befolkningstal i disse regioner (mio.) 73 54 69 123 
Befolkning i % af EU-15/N10 19,2 14,2 92,4  
Befolkning som % af EU-25  11,9 15,2 27,1 
Gennemsnitligt BNP/indb. (PPS) af disse regioner som % af EU-15/EU-25 
gennemsnit 65,1 69,3 46,0 56,2 
 
N10: nye medlemsstater     
Kilde: Eurostat, Regionale regnskaber og beregninger GD REGIO     
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 67 
A1.4  Struktur i erhvervsfrekvens i tiltrædelseslande og i EU, 2002 
    % beskæftigede, 15-64 år
 A. Tiltrædelses-
lande B. Mål 1-
regioner C. ikke-Mål 1- 
regioner Forskel B-A Forskel C-A 
Landbrug 10,7 5,2 1,9 -5,5 -8,8 
Minedrift, gas, el., vand 1,9 0,7 0,7 -1,2 -1,2 
Basisfremstilling 8,9 6,5 7,8 -2,4 -1,1 
Kemikalier og raffinering 0,6 0,4 1,0 -0,2 0,4 
Maskinkonstruktion 2,8 1,7 4,5 -1,1 1,7 
Byggeri og anlæg 3,4 6,4 4,8 3,0 1,4 
Basale servicefag 14,2 17,4 20,5 3,2 6,3 
Avancerede servicefag 3,3 4,3 9,1 1,0 5,8 
Kommunale tjenester 6,9 7,4 11,4 0,5 4,5 
Offentlig forvaltning 3,4 4,8 4,9 1,4 1,5 
Erhvervsfrekvens, i alt 56,2 54,9 66,7 -1,3 10,5 
Landbrug 10,7 5,2 1,9 -5,5 -8,8 
Industri 17,7 15,8 18,8 -1,9 1,1 
Servicesektor 27,8 34,0 45,9 6,2 18,1 
   
Kilde: Eurostat, LFS      
 
 
A1.5  Arbejdsløshed i EU-15, 1996 og 2002 
Arbejdsløshed (% af arbejdsstyrke)
 1996 2002 
EU-15 10,7 7,8 
Samhørighedslande 17,0 9,6 
Øvrige medlemsstater 9,5 7,5 
Grækenland 9,7 10,0 
Spanien 22,3 11,4 
Irland 11,9 4,3 
Portugal 7,4 5,1 
 
Kilde: Eurostat, LFS 
  
 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 68  
 
EU-15 
17,8 
29,0 
16,0 
10,0 
9,0 
35,0 
15,7 
16,0 
15,0 
  
UK 
21,2 
35,0 17,0 
9,0 5,0 
50,0 
15,8 
13,0 
17,0 
  
SE 
24,1 
17,0 
4,0 
5,0 
: 
16,0 
7,2 
: 
10,0 
  
FI 
30,7 
45,0 
8,0 
5,0 
10,0 
11,0 
5,0 
7,0 
11,0 
  
PT 
28,0 
46,0 32,0 
13,0 10,0 
39,0 
20,2 
23,0 
20,0 
  
AT 
12,7 
35,0 18,0 
10,0 
7,0 
23,0 
10,2 
9,0 
12,0 
  
NL 
18,9 
3,0 
5,0 
4,0 9,0 
45,0 
11,2 
18,0 
11,0 
  
LU 
10,2 
7,0 8,0 
6,0 5,0 
35,0 
16,2 
26,0 
12,0 
 IT 
16,0 
29,0 14,0 
12,0 15,0 
23,0 
21,7 
24,0 
19,0 
 % husstande af hver type 
IE 
33,0 
79,0 37,0 
14,0 
8,0 
42,0 
26,2 
10,0 
21,0 
  
FR 
17,7 
27,0 16,0 
11,0 12,0 
35,0 
14,4 
14,0 
15,0 
  
ES 
21,0 
43,0 24,0 
14,0 
8,0 
42,0 
24,7 
18,0 
19,0 
  
EL 
15,0 
38,0 36,0 
17,0 18,0 
37,0 
14,0 
23,0 
20,0 
  
DE 
18,8 
19,0 
7,0 
8,0 5,0 
36,0 
11,0 
11,0 
11,0 
  
DK 
35,0 
40,0 22,0 
5,0 7,0 
10,0 
4,9 
4,0 
11,0 
  
BE 
14,6 
27,0 26,0 
8,0 8,0 
25,0 
8,9 
15,0 13,0 
   
Enlige voksne, 30-64 
Enlige voksne >64 
Par - mindst én >64  
Par - begge <65 3 voksne 
Enlig voksen 
Par 
3 voksne 
 
 A1.6  Befolkningsdele udsat  for fattigdomsrisiko, 2000*  
 
 
Uden børn 
  
  
Med børn 
 
 
Alle husstande 
 
* Husstande med indkomst pr. indb. under 60% af gennemsnitlig husstandsindkomst i det pågældende land  
Kilde: Eurostat, ECHP, november 2003  
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 69 
 
 
EU-15 
 
9,0 
10,0 
7,0 
10,0 
9,0 
7,0 
34,0 
14,0 
100,0 
  
 
UK 
 
8,2 
14,3 
8,2 
11,2 
4,1 
17,3 
29,6 
7,1 
100,0 
  
 
SE 
 
32,7 
10,9 
7,9 
4,0 
0,0 
12,9 
31,7 
0,0 
100,0 
  
 
FI 
 
33,0 
23,0 
6,0 
6,0 
7,0 3,0 
18,0 
4,0 
100,0 
  
 
PT 
 
1,0 
6,1 
4,0 
12,1 
10,1 
3,0 
32,3 31,3 
100,0 
  
 
AT 
 
8,0 
17,0 
9,0 
10,0 
10,0 
5,0 
26,0 
15,0 
100,0 
  
 
NL 
 
15,0 
2,0 
7,0 
4,0 
7,0 
15,0 
39,0 
11,0 
100,0 
  
 
LU 
 
5,0 
3,0 
7,0 
6,0 
7,0 4,0 
43,0 
25,0 
100,0 
  
IT 
 
2,0 7,1 
4,0 
7,1 
19,2 
1,0 
38,4 
21,2 
100,0 
  
% af alle husstande udsat for fattigdomsrisiko 
IE 
 
6,0 
14,0 
3,0 
9,0 
5,0 5,0 
45,0 
13,0 
100,0 
  
 
FR 
 
6,9 
7,8 
7,8 
11,8 
8,8 
7,8 
41,2 
7,8 
100,0 
   
ES 
 
3,0 
6,0 
5,0 
11,0 
9,0 
3,0 
37,0 
26,0 
100,0 
  
 
EL 
 
2,0 
8,8 
5,9 
20,6 
18,6 
2,9 
24,5 16,7 
100,0 
  
 
DE 
 
16,0 
13,0 
8,0 
6,0 
8,0 7,0 
29,0 
13,0 
100,0 
  
 
DK 
 
19,8 
16,8 
9,9 
24,8 
5,0 
2,0 
18,8 
3,0 
100,0 
   
BE 
 
5,0 
11,0 
7,0 
24,0 
7,0 6,0 
30,0 
10,0 
100,0 
  
 
 
Enlige voksne, 30-64 
Enlige voksne >64 
Par - mindst én >64  
Par - begge <65 
3 voksne Enlig voksen 
Par 
3 voksne 
 
 A1.7  Husstandens sammensætni ng blandt befolkningsdele ud sat for fattigdomsrisiko, 2000* 
 
 
 
Husstande udsat for fattigdomsrisiko  
Uden børn 
 
 
 
 Med børn 
 
 
Alle husstande 
 
* Husstande med indkomst pr, indb, under 60% af gennemsnitlig husstandsindkomst i det pågældend e land  
Kilde: Eurostat, ECHP, november 2003  
 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 70  
N-12 (5) 
18541 
240960 
 
76,9 
: 
: 
 
: 
: : 
 
12,1 
: 
: 
 
15,8 
37,2 
47,0 
 
 
 
 
 
  
Bjergregioner (3) 
EU-15 (3, 4) 
66789 
1322910 
 
50,5 
: 
: 
 
: 
: : 
 
8,9 
: 
: 
 
5,6 
34,3 
60,1 
 
 
 
 
 
  
Mål 1-regioner 
(2) 
82912 
1027018 
 
80,7 
2,0 
4571,0 
 
67,1 
48,2 
94,7 
 
14,2 
2,5 
29,3 
 
9,0 
28,2 62,8 
 
 
 
 
 
  
EU-15 gennem-
snit (2) 
379604 
3243415 
 
117,0 
2,0 
8648,1 
 
100,0 
48,2 
263,4 
 
7,8 
2,5 
29,3 
 
4,0 
28,2 
67,7 
 
 
 
  
Tyndt befolkede 
regioner (2) 
2122 
424022 
 
5,0 
3,3 
9,7 
 
87,6 
75,7 98,8 
 
10,4 
5,9 
14,1 
 
6,4 
24,6 69,0 
 
 
 
 Yderregioner 
3943 
99638 
 
39,6 
2,0 
343,3 
 
68,4 
48,2 
78,4 
 
16,1 
2,5 
29,3 
 
5,3 
19,4 75,3 
 Øer (1) 
9423 
94466 
 
99,8 
8,5 
336,5 
 
71,7 
60,0 
141,6 
 
16,1 
2,9 
20,1 
 
10,5 
20,8 68,7 
 A1.8  Områder med geografiske hindringer: ulempeindikato rer, 2001 
 
Samlet befolkningstal (x 1000 indb.) 
Område (km²) Befolkningstæthed (indb./km²) 
Gennemsnit 
Minimum Maksimum 
BNP/indb. (PPS) (EU-15=100) 
Gennemsnit 
Minimum Maksimum 
Arbejdsløshed (%) 
Gennemsnit 
Minimum 
Maksimum 
Beskæftigelse pr. sektor (% af saml. besk.) 
Landbrug 
Industri 
Servicesektor 
 
(1) Øer: NUTS 2 eller NUTS 3 regioner (2) defineret på NUTS 2-niveau  
(3) arbejdsløshedstallene indbefatter ikke EL, arbejdsløshedstallene indbefatter ikke ES og EL  
(4)arbejdsløshedstallene indbefatter ikke  Frankrigs oversøiske departementer  
(5) arbejdsløshedstallene indbefatte r kun BG, CZ, HU, RO, SI og SK  
Kilde: alle tal er fra EUROSTAT på nær tallene ang. bjergr egioner, der stammer fra undersøgelsen 'MountaI Areas ', (udarbejdet p å NUTS 5-niveau) tilpasset, så de er sammenlignelige  med 
Eurostat-oplysninger.  
 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 71 
Statsstøtte til 
forskn./udvikl. i % af 
samlet statsstøtte til 
fremstill. industri 
% 
19.2 
23.9 
10.5 
17.2 
1.4 
25.9 
21.3 
3.6 
18.5 
21.1 27.0 
48.2 11.7 
39.5 
16.5 
21.1 
 
  
Indeks,  
EU-15=100 
100 
156 
124 
123 
8 
65 
146 
40 92 
150 
111 
217 
19 
228 
58 
45 
 
  
Statsstøtte til forskning/udvikling pr. 
ansat i fremstillingsindustrien 
EUR / 
beskæftigede 
150 
234 
186 
185 
12 
98 
220 
59 
138 
225 
166 
326 
28 
341 
87 
67 
 Indeks,  
EU-15=100 
100 
125 
226 
138 
104 
48 
132 
212 
95 
137 
79 
87 31 
111 
68 
41 
 Statsstøtte til fremstillingsindustri pr. 
ansat i sektoren 
EUR / 
beskæftigede 
780 
979 
1766 
1077 
809 
378 
1032 
1650 
745 
1066 
615 
676 239 
865 
527 
317 
 Beskæftigelse i 
fremstillings-
industri 
x 1000 
30077 
652 436 
8105 
605 
2914 
3779 
302 
5161 
33 
1059 
672 966 
452 
768 
4173 
 Statsstøtte til 
forskning/udvikling 
og fremstillings-
industri 
Mio. EUR 
4513 
152 
81 
1500 
7 
286 
830 
18 
710 
7 
176 
219 
27 
154 
67 
279 
 Statsstøtte til 
fremstillings-
industri 
Mio. EUR 
23460 
639 
770 
8733 
490 
1100 
3898 
498 
3842 
35 
651 
454 231 
391 
405 
1323 
 A1.9  Statsstøtte til forskning/udvikling og fremstillingsindus tri, gennemsnit 1999-2001  
 
 
EU-15 
BE 
DK 
DE 
EL 
ES FR 
IE 
IT 
LU 
NL 
AT PT 
FI 
SE 
UK 
 
Kilde: GD Konkurrence, Resultattavle vedr. statsstøtte 
  
 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 72  
A1.10  Emission af drivhusgasser, 2000 
 Indeks, basisår 
1990=100* Kyoto-mål 
EU-15 96,0 92,0 
BE 106,0 92,5 
DK 99,0 79,0 
DE 81,0 79,0 
EL 124,0 125,0 
ES 135,0 115,0 
FR 98,0 100,0 
IE 124,0 113,0 
IT 104,0 93,5 
LU 55,0 72,0 
NL 103,0 94,0 
AT 103,0 87,0 
PT 130,0 127,0 
FI 96,0 100,0 
SE 98,0 104,0 
UK 87,0 87,5 
N10 69,0 : 
BG 49,4 92,0 
CY 140,0 : 
CZ 76,4 92,0 
EE 45,4 92,0 
HU 82,4 92,0 
LT 46,3 92,0 
LV 34,1 92,0 
MT 129,0 : 
PL 68,1 92,0 
RO 61,9 94,0 
SI 99,3 94,0 
SK 66,9 92,0 
   
*Baseret på CO2 ækvivalenter: tallene i kursiv er forelø-
bige skøn fra Eurostat 
Kilde: Det Europæiske Miljøagentur (EEA) og Eurostat 
 
  
A1.11  Emission af drivhusgasser pr. bred sektor, 2001 
  % af total emission
 N10 Samhørigheds-
lande EU-15 
Energiudvinding og relat. 
sektorer 53,0 31,0 29,0 
Industri 17,0 21,0 21,0 
Transport 8,0 21,0 21,0 
Landbrug 9,0 13,0 10,0 
Affald 4,0 4,0 3,0 
Andet 9,0 10,0 16,0 
    
Kilde: Det Europæiske Miljøagentur (EEA) 
 
 
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 73A1.1 Beskæftigelse pr. sektor, 2002
LandbrugIndustriServicesektor
% af samlet beskæftigelse< 1,971,97 - 3,183,18 - 5,285,28 - 9,96>= 9,96ingen dataEU-27 = 7,0 Kilde: Eurostat© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser
2501250 km
% af samlet beskæftigelse< 22,7322,73 - 26,4926,49 - 30,5830,58 - 33,85>=33, 85ingen dataEU-27 = 28,9% af samlet beskæftigelse< 56,256,2 - 62,4462,44 - 67,8967,89 - 73,54>= 73,54ingen dataEU-27 = 64,1
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 74 A1.2 BNP pr. beskæftiget person (EUR), 2001
Indeks, EU-25=100
<2 5
2 5-5 0
50 - 100100 - 120
120 - 130
>= 130BE, NL: NUTS0
Kilde: Eurostat og de nationale statistiske instanser
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
ingen data
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 75© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.3 Ændring i antal arbejdsdygtige (15-64 år), 2000-2025
% ændring i alt
< -8,1
-8,1 – -3,42
-3,42 – 0,48
0,48 – 3,97
>= 3,97
ingen dataEU-27 = -3,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Kilde: Eurostat, UN
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 76 © EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.4 Ændring i antal pensionister (65+), 2000-2025
% ændring i alt
< 27,41
27,41 - 36,9
36,9 - 44,97
44,97 - 57,49
>= 57,49
ingen dataEU-27 = 40,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Kilde: Eurostat, UN
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 77A1.5 Potentiel tilgængelighed med vejtransport, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmTilgængelighedsindeks, EU-27=100
Kilde: ESPON databasen
Dataoprindelse: Spiekermann & Wegener (S&W)
Dette kort afspejler ikke nødvendigvis ESPON
overvågningskomiteens synspunkter.0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
180 og derover
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 78 A1.6 Potentiel tilgængelighed med jernbanetransport, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmTilgængelighedsindeks, EU-27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
180 og deroverKilde: ESPON databasen
Dataoprindelse: Spiekermann & Wegener (S&W)
Dette kort afspejler ikke nødvendigvis ESPON
overvågningskomiteens synspunkter.
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 79A1.7 Tilgængelighed med lufttransport, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmTilgængelighedsindeks, EU-27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
180 og deroverKilde: ESPON databasen
Dataoprindelse: Spiekermann & Wegener (S&W)
Dette kort afspejler ikke nødvendigvis ESPON
overvågningskomiteens synspunkter.
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 80 © EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.8 Antal elever med tidligt skoleophør, 2002
% af befolkning 18-24
< 7,7
7,7 - 11,1
11,1 - 14,3
14,3 - 21
>= 21
ingen dataEU-27 = 16,4
18-24-årige, der forlader skolen
senest efter 7. klasse og ikke fortsættermed nogen erhvervsuddannelse
Kilde: Eurosta
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 81gReoiGIS geoiGISR
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænser0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.9 Patentansøgninger til EPM, gennemsnit 1999-2001
Antal ansøgninger pr. mio. Indbyggere
< 10,89
10,89 - 63,28
63,28 - 111,29
111,29 - 200,24
>= 200,24EU-27 = 120,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
EPM: Den Europæiske Patentmyndighed
Kilde: Eurostat
Del 1 - Samhørighed, konkurrenceevne, beskæftigels e og vækst - Situation og udviklingsretninger 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 82  
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 83Del 2 - Indvirkningen af medlemsstaternes 
samhørighedspolitik 
      
 
Indholdsfortegnelse 
Indledning ..................................................................................................................... ................ 84  
Nationale politikkers indvirkning på offentlige udgifter.................................................................. 84  
Den regionale indvirkning af offentlige udgifter............................................................................. 87  
Skattepolitik og regionalt BNP ................................................................................................. ..... 91  
Regionaludviklingspolitik i medlemsstaterne ................................................................................ 94  
Statistisk bilag til Del 2..................................................................................................... ........... 101 
 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 84 Indledning 
Her i del 2 ses der nærmere på de nationale politik-
kers regionale indvirknin g, herunder offentlige ud-
gifter og måden, hvorpå disse finansieres forskellige steder i Unionen. For det andet behandles landenes forskellige systemer til i ndkomstfordeling mellem 
regionerne og til udjævning af de indbyrdes ulig-heder mellem deres økonomiske formåen. Det tred-je underafsnit omhandler en faktor, som potentielt 
indvirker stærkt på styrkelsen af de lokale økonomi-
er, nemlig det relative omfang af de direkte uden-landske investeringer (DUI) på tværs af EU15 og 
tiltrædelseslandene. Hensigt en er her at vurdere, i 
hvor høj grad de nationale og regionale myndighe-
der med sandsynlighed vil kunne påvirke investe-
ringernes placering. 
Nationale politikkers indvirkning 
på offentlige udgifter 
Praktisk talt alle regeringsfunktioner, som indebærer 
offentlige udgifter, påvirker den regionale balance 
derved, at den pågældende udgift afholdes i en eller anden region uden, at dette nødvendigvis skyldes 
en bevidst politisk beslutni ng om at placere investe-
ringen et bestemt sted. Det bør understreges, at der 
også er følgevirkninger for lokalområder inden for 
regionerne derved, at de samme uafhængige me-
kanismer virker på dette niveau såvel som på tværs af et land i sin helhed.  
Udgifterne til sådanne politikker er mange gange 
større end dem, der finansieres af Strukturfondene, så den potentielle indvirkning på både den økono-
miske og den sociale samhørighed er betydelig 
større. Som påvist nedenfor er de nationale politik-ker for offentlige udgifter og måden, hvor på disse 
finansieres, afgørende for en understøtning af ind-
komstniveauet i mindre velstående regioner. Stør-stedelen af disse politikker tager dog ikke direkte 
sigte på regionerne, selv om de får følgevirkninger 
for den regionale balance. Her fokuseres der typisk lige så meget på umiddelbare sociale problemer og 
på indkomststøtte som på en styrkelse af den til-
grundliggende konkurrenceevne.  Der er således komplementaritet, nærmere end konflikt mellem disse polit ikker og EU's samhørig-
hedspolitik, der koncentrerer sig om at afhjælpe me-re fundamentale strukturmæssige svagheder. Trods Strukturfondenes relativt beskedne størrelse har de 
faktisk en afgørende rolle at  spille i bekæmpelsen af 
regionale skævheder og styrkelsen af samhørighe-den.  
Offentlige udgifter og samhørighed 
Selv politikker, der ikke direkte indebærer omkost-ninger, er tilbøjelige til at indvirke direkte på de of-fentlige udgifter og dermed på samhørigheden. Den 
Europæiske Centralbank er ganske vist ansvarlig 
for pengepolitikken inden for ØMU, står de nationale regeringer for skatte- og afgiftspolitikken. En af mål-
sætningerne for denne er at bidrage til fortsat øko-
nomisk stabilitet og at understøtte pengepolitikken, så denne fremmer væksten. Filosofien i Stabilitets- 
og vækstpagten, der trådte i kraft sammen med møntunionen, er, at man — som en permanent egenskab ved ØMU'en — lader de automatiske 
stabilisatorer arbejde frit gennem den økonomiske 
konjunktur og samtidig opretholder budgetdiscipli-nen på andre områder. 
På budgettets udgiftsside, udskilt fra indtægtssiden, 
er den eneste faktor, som forventes at reagere au-tomatisk på konjunkturudsving, udgifterne i relation 
til arbejdsløshed. I løbet af de kommende få årtier 
vil den tiltagende befolkningsaldring i høj grad be-laste de offentlige udgifter. Et af midlerne, hvormed 
den skattemæssige bæredy gtighed kan sikres i 
årene fremover, består i at udvise finansiel disciplin 
ved generelt at begrænse udgiftstilvæksten. 
Del 2 omhandler ikke den almene makroøkono-
miske situation som sådan, selv om denne ligger til grund for de seneste tendenser, hvad angår de 
samlede offentlige udgifter og indtægter i medlems-
staterne og for forandringerne i sammensætningen af det offentlige forbrug. Der mangler viden om føl-
gevirkningerne for forskellige regioner eller sam-
fundsgrupper i henseende til skattemæssig konsoli-dering. Denne har ganske vist mindsket gælds-
rentebyrden, efterhånden som lånemængden er 
faldet, hvilket potentielt har frigjort økonomiske res-
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 85sourcer til andre, socialt og økonomisk set mere 
nyttige formål. Men samme konsolidering har skabt 
et nedadgående pres på det samlede udgiftsniveau.  
Selv om dette pres generelt har forårsaget et ud-
giftsfald i forhold til BNP, giver stramningen nok  
også et stadig større incitam ent til at forbedre kvali-
teten af udgiftsprogrammerne. Men i hvor høj grad 
dette har resulteret i mere effektive regionale sam-
hørighedspolitikker, er stadig et åbent spørgsmål. 
Dertil kommer, at skatte- og afgiftstilpasninger kan have dæmpet den økonomiske aktivitet på kort sigt 
til eventuel skade for de svagere regioner. Selv på 
kort sigt vil en skattemæssig konsolidering dog må-ske understøtte væksten, hvis den gennemføres 
hensigtsmæssigt og ledsage s af strukturreformer. 
På længere sigt vil et stabilt makroøkonomisk klima 
skabt af ØMU'en og de t ilknyttede politikker sand-
synligvis virke vækstfremmende. Dette kan forven-tes at gavne alle regioner, selv om det under den aktuelle afmatning ikke har udmøntet sig i højere 
tilvækstrater. 
De samlede offentlige udgifter er i de senere år fal-
det betydeligt overalt i EU. Mellem 1995 og 2002 
var den gennemsnitlige nedgang fra lige over 51% 
af medlemsstaternes BNP til lige over 47%. Portu-gal noterede som eneste land en stigning, som dog 
kun var på 1 procentpoint (Graf 2.1 og Tabel A2.1). 
Nedgangen opvejede så rigeligt de formindskede gældsrentebetalinger på tværs af EU (på 2 procent-point). I Italien, hvor gæ ldsrentebyrden i 1995 nå-
ede op på 12% af BNP, og hvor den i særlig udtalt 
grad blev formindsket (næsten 6 procentpoint), ud-
møntede faldet sig generelt i lavere offentlige udgif-ter. 
Mens de offentlige udgifter i perioden blev reduceret 
mærkbart i alle EU-lande, faldt den offentlige sek-tors indtægter fra skatter og andre kilder kun en 
smule i forhold til BNP, hvorved skattesatserne i det 
store hele kunne holdes uændrede. På nær Irland, hvor BNP-væksten var usædvanlig høj, oplevede 
ingen af medlemsstaterne et fald i skatteindtægten 
på mere end 2% af BNP, og i 6 lande steg den. Der-for blev budgetunderskuddene overalt i EU formind-
sket og i en række tilfælde  vendt til overskud.  
Forandringer i de offentlige  
udgifters sammensætning 
Ud over faldet i gældsrentebyrden er den offentlige 
sektors udgifter til overførsler til såvel private som 
virksomheder i de senere år også blevet mindre, set 
i forhold til BNP. Mellem 1995 og 2002 blev udgif-terne til sociale ydelser (lige over 16% af BNP i EU 
under ét) gennemsnitlig formindsket med næsten 
1% af BNP, trods befolkningsaldringen og det vok-sende antal pensionister. Denne nedgang skyldtes 
til dels et fald i arbejdsløsheden men genspejler 
også en almen tendens til i muligt omfang at be-
010203040506070
SE DK FR AT BE FI IT NL EU15 EL DE PT LU UK ES IE0102030405060701995 2002% of BNP2.1 Offentlige udgifter i medlemsstaterne, 1995 og 2002
Kilde: Eurostat, Den offentlige sektors regnskaber
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 86 grænse stigninger i de sociale ydelser. Nedskærin-
gen på dette område var dog ingenlunde generel for 
hele EU, idet Tyskland, Grækenland og Portugal 
oplevede betydelige stigninger og Italien en mindre stigning. 
Skønt andelen af de sociale ydelser til alderdoms-
pension i EU har været tilbøjelig til at vokse i de se-nere år, efterhånden som antallet af pensionister er 
steget, er andelen til arbejdsløshedsunderstøttelse 
generelt faldet på grund af en betydelig nedgang i arbejdsløshedstallet. Ifølge det nyeste talmateriale 
(år 2000), udgør alderdomspensionerne (her beteg-
net som "overlevelsesydelser") lige over 46% af samtlige sociale overførsler i EU og kun betydeligt 
under 40% i de tre nordiske lande, hvor social-
sikring er mere udbredt end andre steder, og i Ir-land, hvor antallet af borgere over pensionsalderen 
er forholdsvis lavt (Tabel A2.2). Kun i Italien udgør 
denne andel over halvdelen, nemlig 63%. I kontrast hertil repræsenterer arbe jdsløshedsunderstøttelse 
kun lige over 6% af de samlede sociale overførsler i EU og under 10% i alle medlemsstater bortset fra Belgien, Spanien, Finland og Danmark, idet tallene 
for de tre førstnævnte lande genspejler de forholds-
vis høje arbejdsløshedstal og for sidstnævnte det høje udgiftsniveau pr. person. 
Andre overførsler end sociale ydelser, herunder 
tilskud og støtte til virksomheder, faldt mere, nemlig med gennemsnitlig 2½% af BNP. Nedgangen var 
størst i Tyskland (knap 7% af BNP) og i Nederlan-
dene (over 4% af BNP). I de fleste lande sås der  på den anden side enten et meget mere beskedent 
fald eller meget små forandringer i det hele taget, 
mens udgifterne i Østrig og Portugal steg på dette område. 
I modsætning hertil forblev de nuværende udgifter til 
varer og tjenesteydelser gennemsnitlig nærmest uændrede i forhold til BNP, dvs. på lige under 21% 
af BNP. På dette punkt faldt udgiftsandelen til af-
lønning af offentligt ansatte, til dels på grund af ud-licitering eller privatisering af nogle funktioner. Selv 
om det offentliges lønudgift i forhold til BNP ikke 
faldt i alle medlemsstater, sås der betydelige ned-gange (på over 1% af BNP) i Tyskland, Spanien, 
Irland, Østrig og Finland. I Portugal steg den offent-lige sektors lønregning i forhold til BNP til gengæld 
betydeligt. 
I sammenligning med lønudgiften til offentligt ansat-
te og andre løbende indkøb er de offentlige udgifter til investering i anlæg af diverse typer infrastruktur 
forholdsvis beskeden overalt i EU. I 2002 lå denne 
post på kun lige over 2% af BNP i EU og nåede kun over 4% i Irland og Luxembourg. Desuden er det 
samlede udgiftsbeløb i de senere år faldet i forhold 
til BNP. I årene 1995-2002 var stigningen kun mere end marginal i Grækenland, Irland og Nederlande-
ne. Ikke desto mindre forblev den afsatte, samlede 
udgiftsandel til faste investeringer praktisk talt uændret gennem perioden. Det kunne tyde på, at 
den offentlige sektors infrastruktur i mange med-
lemsstater ikke er vokset meget i de senere år og at den offentlige kapitalbeholdning ikke har været til-
strækkelig solid. Men i samme periode er en stadig 
stigende andel af investeringerne i offentlige infra-strukturer i mange medlemsstater foregået via en 
form for offentligt/privat samarbejde. Den deraf føl-
gende erstatning af offentlige investeringer med private fremgår ikke nødvendigvis af den offentlige 
sektors regnskabstal.  
Opdelingen af offentlige udgifter mellem disse brede 
kategorier genspejler den offentlige sektors funk-
tioner og serviceudbud samt arten af det fungeren-
de system til levering af di sse ydelser, hvilket varie-
rer fra land til land, afhængigt af nationale ordnin-
ger. Mange af udgifterne til varer og tjenesteydelser 
går derfor til uddannelses-, sundheds- og social-sikringssektorerne. Måden, hvorpå disse funktioner 
tilrettelægges i praksis — dvs. ved direkte ansættel-
se af personale eller ved køb af disse ydelser ude-fra — genspejles således i størrelsen af den offent-
lige lønbudget i relation til den offentlige sektors 
øvrige indkøb af varer og tjenesteydelser.  
Offentlige udgifter og  
social samhørighed 
En stor del af medlemsstaternes udgifter til navnlig 
socialsikring og andre sociale ydelser er relateret til 
den europæiske sociale model og medvirker, for-sætligt eller ej, i høj grad til at begrænse skævheder 
med hensyn til realindkomst og livsmuligheder. 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 87I 2001 (tallene for 2002 foreligger endnu ikke) gik 
omkring 40% af EU's samlede offentlige udgifter til 
socialsikring og andre 24% til uddannelse og sund-
hedspleje. Som det vil fremgå af nedenstående, er disse udgifter også vigtige for en effektiv fordeling af 
de offentlige udgifter mellem regionerne, eftersom 
det beløb, der investeres i en given region, for en stor del typisk afgøres af d ens befolknings størrelse, 
aldersstruktur og behov for social støtte. 
Sideløbende med nedgangen i de samlede offent-
lige udgifter har myndighederne også skåret ned på 
udgifterne til diverse funktioner og tjenesteydelser, 
herunder sociale hjælpeordninger. Mellem 1995 og 2002 faldt EU-landenes samlede udgifter til social-
sikring (inkl. administrationsomkostninger og sociale 
ydelser) i gennemsnit med omkring 1% af BNP, mens sundheds- og uddannelsesudgifterne holdt 
sig stort set uændrede (Tabel A2.3). Samlet set 
steg udgiftsandelen til disse tre sektorer dog stadig i de omhandlede 6 år, nemlig fra 59% til 64% af de 
totale offentlige udgifter, og socialsikringsdelen steg 
i sig selv fra 38% til 40%. 
Trods det udbredte fald i socialsikringsudgifterne set 
i forhold til BNP mellem 1995 og 2001 steg deres 
andel af de samlede udgifter i alle medlemsstater undtagen Nederlandene, Finland og Sverige. I sidst-
nævnte to lande lå udgifts niveauet et godt stykke 
over gennemsnittet i 1995. 
Sundhedsudgifterne steg i forhold til BNP i de fleste 
medlemsstater i denne periode, og kun i Luxem-
bourg, Østrig og Finland blev der registreret et fald. Til trods herfor steg udgiftsandelen til sundhedspleje 
i alle disse lande på nær Østrig. 
Der sås i de 6 år et mere udbredt fald i uddannel-
sesudgifterne i forhold til BNP, hvilket til dels skyl-
des faldet i antallet af skolesøgende børn, om end 
denne udgiftspost voksede i Danmark, Sverige, Ita-lien, Portugal og Det Forenede Kongerige. Igen steg 
udgiftsandelen til uddannelse i perioden for næsten 
alle medlemsstaternes vedkommende, undtagen i Irland og Finland, hvor den faldt en smule. 
Modstykket til væksten i de offentlige udgifter til ud-
dannelses-, sundheds- og socialsektorerne er den reducerede udgiftsandel til de overordnede offent-lige servicefunktioner (dvs. administration) og andre omkostninger omfattende gældsrente, tilskud og 
overførsler af anden art end sociale ydelser, herun-
der også føromtalte nedskårne udgifter til industri- og regionsstøtte. 
Den regionale indvirkning 
af offentlige udgifter 
De fleste offentlige udgifter på regionalt eller lokalt 
plan er en direkte konsekvens af nationalt vedtagne politikker, der skal sikre servicefunktio ner eller ind-
komststøtte for trængende borgere. Dette gælder uanset, om styret er føderalt eller centralt. Det varie-rer i høj grad inden for EU, hvor meget ansvar for 
offentlige servicefunktioner,  der udlægges til regio-
nale eller lokale myndigheder, alt afhængigt af gra-
den af politisk magtdecentralisering, hvilket delvis 
men absolut ikke alene afspejler, om landet er føde-
ralt eller centralt styret. Medlemsstaterne har imid-lertid et fælles forsæt om at undgå for store ulighe-
der i serviceudbuddet mellem lokaliteterne indbyr-
des.  
Når det gælder socialsikring, opnås dette mål gene-
relt ved at fastsætte ydelsessatser og støttebe-
rettigelseskriterier centralt, selv om systemet forval-tes lokalt på en måde, så berettigelsen til ydelser og 
de udbetalte beløb ikke afhænger — eller ikke bur-
de afhænge — af, hvor en per son tilfældigvis bor i 
et givet land.
1 
Tilsvarende er man inden for de fleste af den offent-lige sektors delområder, det være sig uddannelse, sundhedspleje eller ordensmagten, tilbøjelig til at 
fastlægge minimumsstandarder centralt, også i til-
fælde hvor det operationelle ansvar og selve tjene-steudførelsen sorterer under lokale eller regionale 
myndigheder. I flere medlemsstater bestræber man 
sig også på at tilgodese regionale forskelligheder i relation til befolkningssammensætning og andre 
forhold, der indvirker på et bestemt områdes behov 
for en uforholdsmæssig mængde offentlig service for at kunne overholde fælles normer for social vel-
færd. Dette gælder især på uddannelsesområdet, 
hvor andelen af børn og unge i skole- og gymnasie-alderen er klart relevant, samt på social- og sund-
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 88 hedsområdet, hvor andelen af ældre er et vigtigt 
behovskriterium. 
Forskellige styreformer 
Styreformerne og graden af decentralisering varie-rer udpræget fra land til land i EU. I forbundsstater som Tyskland, Østrig elle r Belgien ligger en betyde-
lig del af det politiske udøvelsesansvar i mange til-fælde på regionalt eller delstatsplan. Skønt politik-udformningen generelt er mindre decentraliseret 
eller ansvarsmæssigt ford elt mellem forskellige sty-
reniveauer, råder de r egionale myndigheder i så-
danne lande ofte med en vis selvstændighed over de gennemførte foranstaltninger med sigte på at nå 
fælles hovedmål og kan ligeledes have visse be-føjelser, hvad angår prioriteringen af diverse delmål. 
Udgiftspolitikken kan derfor  være afstukket under 
specifik hensyntagen til forskelle i de regionale og 
lokale forhold. Samtidig findes der i sådanne lande 
ordninger med det formål at undgå store regionale 
udsving i det offentlige serviceudbud. Der er her tale om centralt vedtagne standarder eller normer og om 
udligningsmekanismer, der skal modvirke for store 
forskelle i de enkelte regioners adgang til økonomi-ske ressourcer.  
Som følge af den seneste snes års bestræbelser på 
forvaltningsmæssig decentralisering er der også blevet uddelegeret stadig fl ere politiske ansvars-
områder til de regionale myndigheder i Spanien og Italien. I Italien indføres nu yderligere omfattende ændringer. De regionale beføjelser til skatteinddriv-
ning er dog endnu relativt begrænsede i sammen-
ligning med de tyske delstater og de nordiske lande, men ikke set i forhold til Belgien, hvor de tre regio-
ner kun finansierer en lille andel af deres udgifter 
med lokale skatteindtægter. De lokale myndigheder har særlig omfattende politiske beføjelser i  
Danmark, Finland og Sverige. Finansieringen kom-
mer for en stor del fra lokale indkomstskatter men suppleres af nationale ordninger, som udligner for-
skelle i skatteevnen eller tilfører ekstra midler. 
I Frankrig, Storbritannien og andre medlemsstater 
er politikudformningen derimod meget mere cen-
traliseret, selv om der i begge førstenævnte lande 
er gjort visse tiltag i retning af decentralisering. Skønt de regionale og lokale myndigheder kan på-lægges at gennemføre politiske initiativer og at va-
retage den offentlige service i deres område, er de-
res beføjelser til skatteinddrivning begrænset og det samme gælder deres råderet det budget, som de af 
den centrale regering er blevet bevilget til offentlig 
service.  
Der ses generelt en tendens til mere uddelegering 
af ansvar til det regionale og lokale plan, men side-
løbende styrker man som regel midlerne til at sikre, at mindre velstående områder ikke forfordeles af 
forpligtelsen til at sikre mere offentlig service. En 
mulig undtagelse herfra er Italien, hvor de regionale myndigheder får stadig mere selvstændighed ved-
rørende deres udgifter, dog uden at dette hidtil har 
været ledsaget af en sammenlignelig indkomst-stigning i de mindre velstående regioners indtægt til 
finansiering af deres udgifter. 
Regionale variationer  
i de offentlige udgifter  
Styreformernes forskelligh ed på tværs af EU påvir-
ker ganske vist den regionale offentlige udgiftsstruk-
tur såvel som indtægtsgrundlaget herfor, som ska-
bes lokalt og ikke centralt. Men det viser sig, at der i praksis kun er en ringe variation i den faktiske udgift 
pr. indbygger indbyrdes mellem regioner i samme 
land. Som det vil fremgå nedenfor, synes der heller ikke at være nogen væsentlige forskelle i skatte- og 
afgiftssatserne for borgere,  der bor i forskellige re-
gioner i samme land. 
Eftersom de politiske beslutninger træffes nationalt i 
forhold til de vurderede behov, er de offentlige ud-
gifter typisk højere i forhold til indkomsten i de min-dre bemidlede regioner end i de mere velstående 
og internt i regionerne højere i fattigere lokalområ-
der end i mere velstående.  
Desværre giver de tilgængelige tal ikke mulighed for 
at bedømme det relative omfang af forskellige re-
gioners offentlige udgifter i alle medlemsstater. Man kan heller ikke sammenligne landene på dette 
punkt, da de foreliggende oplysninger meget ofte er 
mangelfulde og udformet på en landespecifik måde. Derfor lægges hovedvægt en her på dels at påvise, 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 89hvordan de offentlige udgifter og skattesystemer på 
en differentieret måde bidrager til BNP og således 
opretholder indkomsten i de mindre bemidlede re-
gioner i forhold til de mere velstående, og dels at give et fingerpeg om bidragenes omfang. Med hen-
blik herpå ser vi nærmere på den regionale indvirk-
ning af offentlige udgifter i nogle udvalgte lande, for hvilke der eksisterer talmat eriale, samt på, hvordan 
man sikrer indtægten rundt om i EU. 
Storbritannien 
I Storbritannien såvel som i andre EU-lande går 
størstedelen af de offentlige udgifter, som kan ud-
skilles på regionalt plan (ca. 85% af det samlede beløb), til socialsikring,  sundheds- og socialservice 
samt uddannelse. Disse poster udgjorde til sammen gennemsnitlig 75% af de offentlige regionale udgif-ter i finansåret 2000–01 (Graf 2.2 og Tabel A2.4). 
Udgiften pr. indbygger, set på tværs af regionerne, 
var gennemgående højere i de mindre velstående regioner såsom Nordirland, Skotland, Wales eller 
Nord- og Nordvestengland. Årsagen er større udgif-
ter til socialsikring på grund af en større andel af arbejdsløse og ikke-erhvervsaktive. Højere sund-
heds- og administrationsudgifter spiller dog også ind 
for de tre førstnævnte regioners vedkommende. Udgiften pr. indbygger lå også over landsgennem-
snittet i London, hvilket igen delvis genspejler høje-
re administrationsudgifter på grund af  hovedstadens mange offentlige forvaltningskon-
torer, om end der i årenes løb er gjort decentralise-
ringstiltag. Selv om der er en vis variation mellem regionerne i udgiften pr. indbygger på uddannelses- og sund-
hedsområdet, er forskellene forholdsvis begrænse-
de, i det mindste blandt de engelske regioner. Det samme gælder udsvingene i miljø- og transport-
udgifterne. 
Udgiftstallene pr. indbygger viser, at udgifterne i 
forhold til BNP varierer meget fra region til region i 
Storbritannien. Nordirland er et særligt tilfælde på 
grund af områdets nyere hi storie og fortsatte politi-
ske problemer. Men derudover varierede udgifterne 
i 2000-01 fra lige over 41% af BNP i Wales og 
Nordengland til 21-22% i London og Sydøsteng-land. Målt på denne måde bidrager de offentlige 
udgifter næsten dobbelt så meget til indkomsten i 
førstnævnte to regioner, som er nationens mindst velstående, end i de to sidstnævnte, primært på 
grund af disses meget lavere BNP-niveau pr. ind-
bygger og, i mindre grad, deres større behov for socialudgifter.  
Det bør samtidig bemærkes, at en stor del af de 
ekstra udgifter er af løbende art og ikke kapitalud-gifter — dvs. de går til forbrug og ikke til investering 
— og derfor kun i begrænset grad kan forventes at 
styrke den underliggende konkurrenceevne. Der blev f.eks. kun investeret gennemsnitlig 1% af BNP 
på veje og transport og i ingen af regionerne lå tallet 
på over 1½% af BNP. På den anden side er nogle af de udgifter, der figurerer som "løbende", f.eks. til 
undervisning/uddannelse, forskning/udvikling eller 
erhvervsudviklingsstøtte, mere sammenlignelige med investering og vil sandsynligvis kunne bidrage 
væsentligt til at øge produktionspotentialet i den 
givne region. Alligevel kan de fleste regionale ud-gifter anses for i højere grad at tjene sociale end 
økonomiske formål. 
Italien 
Et lignende billede tegner sig i Italien, selv om ud-
svingene i de offentlige udgifters relative omfang 
her er lidt mindre systematiske end i Storbritannien, ligesom forskellene i udgifternes effektive bidrag til 
BNP er mindre på trods af en større regional varia-
tion i BNP pr. indbygger. Det bør dog bemærkes, at de offentlige udgiftstal for Italien er mere fuldstæn-
North
N West
Yorks
E MidlsW Mids S West
East
LondonS EastEnglandScotlandWalesN Ireland
2025303540455055
20 25 30 35 402025303540455055Udgifter (% af regionalt BNP)2.2 Offentlige udgifter i U.K., regionsvis, 
gennemsnit 2000-2001
BNP pr. indbygger (EUR 000)
Kilde: se Tabel A2.4
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 90 dige end for Storbritannien, hvor 15% af de samlede 
udgifter ikke er fordelt regionsvis, hvilket kan påvir-
ke sammenligningen, hvis de omhandlede udgifter 
har været koncentreret på London-området og an-dre velstående regioner. Det er dog for en stor del 
de samme faktorer, der spiller ind i de to lande. 
Socialudgifterne pr. indbygger varierer ganske vist 
mellem de italienske regioner men påvirkes mindre 
af forskelle i arbejdsløshedstallene end af udsving i 
andelen af indbyggere over pensionsalderen, idet pensionssatserne relativt høje, sammenlignet med 
arbejdsløshedsunderstøttelsen. Det relative antal 
pensionister er også klart højere i de mere vel-stående norditalienske regioner end i de fattigere 
syditalienske. Her adskiller landet sig fra Storbritan-
nien, hvor de regionale forskelle i befolkningsan-delene er forholdsvis små. Ligeledes er pensions-
satserne i Italien mere afhængige af tidligere ind-
komst end i Storbritannien, som har et fastsatte, statslige grundpensionssatser. I 2000 var social-
udgiften pr. indbygger derfor næsten 85% højere i 
Liguria, hvor omkring 25% af indbyggerne er 65 år eller derover, end i Capania, der kun har 14% pen-
sionister (Graf 2.3 og Tabel A2.5). Socialudgiften pr. 
indbygger var i de fleste af de nordlige regioner hø-jere end landsgennemsnittet, mens det i alle de syd-
lige regioner var lavere (selv om sidstnævnte lå 
over gennemsnittet, målt i % af BNP, jf. nedenfor). 
På uddannelses- og sundhedsområdet var forskel-
lene i udgiften pr. indbygger mindre udprægede, 
selv om udgiften til uddannelse i alle sydlige regio-ner på nær Sardinien, såvel som sundhedsudgiften i 
alle regioner, lå under landsgennemsnittet. Disse 
forskelle genspejler dog måske et lavere løn- og omkostningsniveau sydpå end nordpå snarere end 
nogen forskel i servicestandarden.  
Udgiften pr. indbygger til transport, miljø og andre 
politikområder synes også at være lavere i sydlige 
end i nordlige regioner. Ikke desto mindre var for-
skellene inden for disse udgiftsposter i lighed med social-, sundheds- og uddannelsessektorerne min-
dre end udsvingene i BNP pr. indbygger. Den sam-
lede offentlige udgift var altså i de fleste — men, som nævnt nedenfor, ikke alle — tilfælde højere i 
forhold til BNP i Italiens mindre fremgangsrige om-råder  
end i de mere velstående. Udgiften i forhold til  
BNP varierede fra 35% over landsgennemsnittet  
på Sardinien og 30% over i Calabria (regionen med det laveste BNP pr. indb.) til 25% under gennem-
snittet i Veneto, dvs., at forskellen mellem ekstre-
merne var en smule mindre end i Storbritannien
2. 
Mens alle de sydlige regioners offentlige udgifter 
ligger over gennemsnittet i forhold til BNP, er ni-
veauet til gengæld ikke under middelværdien i alle de nordlige regioner på trods af, at de alle har et 
BNP pr. indbygger over gennemsnittet. I Valle 
d’Aosta og Lazio lå udgiften i forhold til BNP så-ledes mere end 20% over gennemsnittet i 2000 og 
højere end i Puglia eller Campania. Udgiften var 
også relativt høj i forhold til BNP i Liguria, for en stor del på grund af regionens forholdsvis høje social-
udgifter (på grund af et stort antal pensionister), 
svarende til over 23% af det regionale BNP i 2000, dvs. mere end alle sydlige regioner på nær Ca-
labria. 
Ligesom i Storbritannien medvirker de offentlige 
udgifter også i Italien generelt til at udligne BNP-
forskellene pr. indbygger, selv om effekten her sy-
nes mindre udpræget (men her bør man huske på ovennævnte kvalifikation). Som i Storbritannien går 
udgifterne ligeledes her i langt højere grad til at støt-
te forbruget end til at investere. Således udgjorde udgifterne til veje og transport gennemsnitlig kun 
lige over 2% af BNP og under 5% af BNP i samtlige 
regioner. Tallet er højere end for Storbritannien, 
Sardegna
SiciliaCalabria
Basilicata
Puglia
Campania
Molise
AbruzzoLazio
MarcheUmbria
Toscana
Emilia RomagnaLiguria
Friuli Venezia 
Giulia
VenetoTrentino Alto 
Adige
LombardiaValle d'Aosta
Piemonte
4050607080
10 15 20 25 304050607080Udgifter (% af regionalt BNP)2.3 Offentlige udgifter* i Italien, regionsvis, 2000
BNP pr. indbygger (EUR 000)
* indbefatter både statslige virksomheder og den overordnede regering
Kilde: se Tabel A2.5
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 91men stadig forholdsvis lavt. 
Spanien 
I Spanien spiller de samme faktorer som i Storbri-
tannien og Italien ind ved bedømmelsen af offentli-ge udgifters regionale indvirkning. Det tilgængelige 
spanske talmateriale dækker dog kun et mere be-
grænset udgiftsområde end tallene for de to først-nævnte lande. I dette tilfælde ses der som i Italien 
ingen nær (omvendt) sammenhæng mellem de 
kommunale udgifter pr. indbygger og det regionale velstandsniveau — eller mangel på samme. Men 
støtten fra Strukturfondene, som er betydelig og 
forholdsvis koncentreret i de mindre velstående Mål 1-regioner, virker i retning af at øge denne sam-
menhæng. De offentlige udgifter er dog typisk mere 
BNP-fremmende i de mindre velstående regioner og styrker derved den sociale samhørighed. 
I perioden 1992-1999 var de spanske sundheds- og 
socialudgifterne derfor også højere i forhold til BNP i de fleste spanske Mål 1-regioner end i de øvrige 
regioner (Graf 2.4 og Tabel A2.6), til dels på grund 
af de højere arbejdsløshedstal
3. Der var dog nogle 
undtagelser. Navnlig lå sundheds- og social-
udgifterne under gennemsnittet i Mål 1-regionen 
Valencia og over middel i Navarra, som har det næsthøjeste BNP pr. indbygger af alle spanske re-
gioner. Udgifterne til infrastruktur var typisk også forholds-
vis høje i Mål 1-regionerne, men også nogle af de 
øvrige regioner lå over gennemsnittet her. I Spani-
en, såvel som i Storbritannien og Italien, var inve-steringerne i infrastruktur ensartet lave i forhold til 
BNP og kun i Extremadura og Ceuta y Melilla ud-
gjorde de (lidt) over 3% af BNP. 
Iberegnet EU-finansierede udgifter varierede det 
samlede udgiftsniveau i perioden fra 31% af BNP i 
Extramadura (laveste BNP pr. indb. i Spanien) og 25% på Kanarieøerne til 13% i Madrid og Cataluña 
og kun 12% på øgruppen Balearerne. 
Skattepolitik og regionalt BNP 
Oplysningerne om offentlige udgifter i medlems-
staterne er ufuldstændige, men de foreliggende tal 
tyder klart på, at sådanne udgifter yder et differenti-
eret bidrag BNP på tværs af regionerne, hvilket er med til at mindske uligheder og bevare den sociale 
samhørighed. 
Det afgørende spørgsmål er, i hvor høj grad de hø-
jere udgifter i forhold til BNP i de mindre velstående 
regioner ledsages af højere skatter til finansiering af 
velstandsforøgelsen — eller,  med andre ord, i hvor 
stort omfang, virkningen af den større investering 
udlignes af en forøget indkomstbeskatning i de be-
rørte regioner. 
Spørgsmålet er svært at besvare ud fra de forelig-
gende tal, men man kan få indblik i den regionale 
indvirkning af det fungerende finansieringssystem via oplysninger om skattefordelingen mellem de 
centrale og de regionale eller lokale myndigheder. 
Jo større del af de offentlige regionale eller lokale udgifter, regionerne selv dækker ved at inddrive 
skatter og afgifter fra deres indbyggere og virksom-
heder, desto større er chancen for at opnå gunstige virkninger af højere offentlige udgifter i forhold til 
BNP
4. De højere skatter kan naturligvis i sig selv 
blive udløst af en politisk beslutning om at forøge 
overførslerne fra centralregeringen eller om at op-
rette en udligningsfond for at udjævne regionernes 
uensartede disponible indkomst til finansiering af udgifter. Canarias Ceuta y Melilla
MurciaAndalucia
Illes BalearsValencia
CataluñaExtremadura
Castilla-la
Mancha Castilla y León
MadridAragón
La RiojaNavarraPais Vasco CantabriaAsturias
Galicia
101520253035
12 14 16 18 20 22 24 26101520253035Udgifter (% af regionalt BNP)2.4 Offentlige udgifter i Spanien, 
regionsvis, gennemsnit 1992-1999
BNP pr. indbygger (EUR 000)
Kilde: se Tabel A2.6
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 92 I fald skattesatser og/eller socialbidrag fastsættes 
centralt, opstår problemet ikke i den forstand, at 
indbyggere i mindre velstående regioner — eller i 
mindre udviklede dele af i øvrigt velstående regio-ner — som følge af deres lavere samlede indkomst 
af sig selv typisk beskattes lempeligere end befolk-
ningen andre steder. Hvis der gælder fælles skatte- og afgiftssatser for indkomster/udgifter, og skatte-
provenuet således er det samme i forhold til BNP i 
regionen som andre steder, vil skattesystemet ind-virke neutralt på den disponible indkomst til finan-
siering af udgifter og følgelig ikke virke i retning af at 
opveje BNP. Hvis beskatningen er progressiv og ikke proportional, dvs. at skatteprocenten stiger i 
takt med indkomsten, vil det styrke de offentlige ud-
gifters differentierede indvirkning på BNP i regional sammenhæng.  
Hvor progressivt, skattesy stemet i forskellige med-
lemsstater virker, er svært at afgøre, da dette af-
hænger af samspillet mell em indkomstskatter, der 
typisk er progressive, forbru gsskatter, der typisk er 
proportionelle (selv om de kan variere i forhold til forbrugstypen), og socialbidrag, der også typisk er 
proportionelle, i det mindste op til et bestemt ind-
komstniveau
5. De foreliggende oplysninger tyder på, 
at skattesystemet i de fleste medlemsstater er svagt 
progressivt og i andre lande overvejende proportio-
nelt eller højst kun en smule regressivt6. I nogle til-
fælde kan dette i sig selv øge den differentierede 
virkning, der opstår på tværs af regioner som følge 
af offentlig udgiftspolitik, men vil i andre tilfælde sandsynligvis ikke eller kun i ringe grad have denne 
virkning. 
I praksis inddrives skatterne i de fleste EU-lande ind 
hovedsagelig centralt, og indtægter fra regionale og 
lokale skatter udgør kun en lille andel af det samle-
de beløb til finansiering af offentlige udgifter. I 2001 hidrørte kun 15% af EU-landenes samlede offentli-
ge finansiering fra regional e og lokale kilder. Denne 
procentsats er kun højere i delstaterne Tyskland og 
Østrig, i de tre nordiske medlemsstater, hvor de lo-
kale myndigheder har betydelige udgiftsbeføjelser, 
og i Spanien, hvor regionerne spiller en vigtig rolle (Graf 2.5 og Tabel A2.7). Desuden har indtægtsan-
delen fra regionale og lokale kilder, undtagen i nog-
le få lande, holdt sig stort set uændret i de senere år. Den vigtigste forandring i sammensætningen af offentlige indtægter er overgangen fra socialbidrag 
til indkomstskat, til dels for at lette skattebyrden på 
beskæftigelse. 
De eneste lande, hvor de regionale og lokale skatter 
har fået en markant større  betydning, er Danmark, 
Spanien og, ikke mindst, Italien, hvor disse skatters 
indtægtsandel næsten blev fordoblet mellem 1995 
og 2001. Dette genspejler en italiensk politik i ret-
ning af at overdrage regionerne en større del af an-svaret for at sikre indt ægtsgrundlaget for offentlige 
udgifter. Denne politik er siden blevet videreført på en måde, så en stadig større skatteandel pålignes regionalt og ikke centralt. På samme tid skabes der 
stadig større muligheder for, at de effektive skatte-
satser bliver højest i de mindst velstående regioner, hvor skatteevnen er ringest. 
I Italien er der, som i andre lande, hvor man har lagt 
en betydelig del af ansvaret for skabelsen af skatte-indtægter ud til regionerne, behov for et konkret sy-
stem til overførsel fra mere til mindre velstående 
områder, hvis ikke sidstnævnte skal forfordeles ved nødtvungent at måtte opkræve højere skatter eller 
acceptere lavere offentlige udgifter med den ser-
viceforringelse, der sandsynligvis følger med. 
I de fleste medlemsstater bevirker den forholdsvis 
beskedne indtægtsandel, som inddrives regionalt 
eller lokalt, kombineret med skattesystemets egen-skaber, at forskellene regionerne imellem, hvad an-
går de offentlige udgifters bidrag til BNP, ikke op-
020406080100
BE DKDEEL ES FR IE ITLU NLAT PT FISE UK
EU15020406080100
Regionalt + lokalt styre
Socialsikring
Centralregering% af de samlede indtægter2.5 Indtægter fra skatter og socialbidrag, inddelt 
efter styreniveau, 2001
Kilde: Eurostat, Den offentlige sektors regnskaber
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 93vejes af måden, hvorpå udgifterne finansieres. 
Beføjelsesordninger til overførsel  
af indkomst til regionerne 
Ovenstående konklusion bekræftes i høj grad, når 
man ser nærmere på cent ralregeringers overordne-
de redskaber til at forvalte regionale og lokale ud-
gifter og til at fastslå den disponible indkomst til at 
finansiere disse. Alle medlemsstater gør en bevidst indsats for at øge den dis ponible indkomst i lands-
dele, hvor den lokale skatteevne ikke skønnes at kunne dække udgiftsbehovet, eller hvor omkostnin-gerne til de offentlige serviceområder, der skal sør-
ges for, er højere end normalt på grund af f.eks. 
geografiske forhold eller andre årsager. Herudover kan bestemte regioner eventuelt bevilges konkret 
støtte til økonomisk udvikling. 
Omfanget af offentlige overførsler til forskellige re-
gioner eller lokalområder fastlægges på lidt varie-
rende måder fra land til land. Der er dog tydeligvis 
nogle fælles principper, navnlig med hensyn til vur-dering af behovet og den lokale skatteevne. Uanset 
omfanget af finansiering fra centralregeringen og 
uanset, hvor nøje behovene vurderes, har alle med-lemsstaters regionale og lokale myndigheder en vis 
margen til selv at skønne, hvordan de overførte be-
løb skal anvendes. 
Udligningsprocessen i Tyskland er beregnet på at 
tilpasse rådighedsbeløbet til delstaterne, men der er 
også bevillinger til særlig e behov som f.eks. by-
delstaterne. Da delstaterne imidlertid har en betyde-lig selvstændighed, ofrer de ikke nødvendigvis — 
som formodet i beregningen af udgiften pr. indbyg-ger — de samme beløb på diverse offentlige ser-
viceområder. Det samme gør sig for en stor del 
gældende i Østrig. 
Systemet i de tre nordiske EU-lande og i en række 
andre medlemsstater har et lignende sigte som i 
Tyskland, men det fungerer mellem meget mindre forvaltningsenheder, f.eks. kommuner eller amter og 
ikke delstater. 
De svenske lokalmyndigh eders hovedindtægtskilde 
er kommuneskatten og overførselssystemet sigter her på at øge indtægten i kommuner, hvis indtægt 
og skatteevne er forholdsvis ringe, ved at overføre 
midler fra mere velstående områder. Der er tillige 
blevet ført en politik med udflytning af visse statslige 
administrationskontorer til mindre velstående kom-
muner for yderligere at understøtte deres udvikling 
og skatteevne. 
Tilsvarende udligningsordninger findes i Danmark, 
men mellem amter og kommuner. Der er 14 amter, 
to bykommuner med særstatus (København og Frederiksberg) og 271 kommuner, som alle ind-
driver særskilt indkomst- og ejendomsskat og følge-
lig nyder en forholdsvis stor selvstændighed.
7 
Kommunerne i Finland råder over en anseelig skat-
teevne men har ikke beføjelse til at fastsætte skat-
tesatserne særskilt. Derfor skaber de mere velstå-ende regioner mere indtægt, end de skønnes at 
behøve til deres forbrug, og overskuddet overføres 
efterfølgende til mindre velstående kommuner med 
mindre skatteprovenu.  
Kriterier for vurdering af regionale  
og lokale udgiftsbehov 
På centralt plan i alle medlemsstater vurderes be-
hovet for afholdelse af regionale og lokale udgifter 
for derigennem at fastsætte overførselsbeløbene til 
de berørte myndigheder. De anvendte metoder lig-ner hinanden meget, idet der oftest indgår et skøn 
angående et standardiseret serviceniveau pr. ind-
bygger. Det er dog forskelligt, hvordan — og hvor udførligt — sådanne skøn foretages. 
Den nederlandske centralregerings overførsler til 
landets provinser og kommuner svarer f.eks. til stør-
stedelen af statens indkomst og fastsættes ud fra 
en række indikatorer, herunder størrelse, befolk-
ningstæthed, jordkvalitet, social struktur, byudvik-
lingsgrad og lokal skatteevne. Systemet sigter dog 
alene på at fordele de disponible indkomstmidler i 
forhold til behovene. 
I Portugal fordeles midler via en overordnet fond til 
de tre NUTS Mål 1-regioner, for en stor del på pr. 
capita-basis men med supplerende kriterier, der kommer de to ø-regioner til gode (se nedenståen-
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 94 de). Den overordnede fond anvender også en ræk-
ke kriterier til at fastsæ tte bevillingerne til de enkelte 
kommuner i hver region. En anden, specifikt sam-hørighedsorienteret fond er dækker kun mindre ud-viklede kommuner. Yderligere to fonde har til formål 
at sikre kommunerne tilstrækkelige pengemidler. 
Overførslerne er, betragtet under ét, omvendt af-hængige af indkomsten pr. indbygger, således at 
den mest velstående region, Lisboa e Vale do Tejo, 
modtager under en tredjedel pr. indbygger i forhold til den mindst velstående region, Alentejo. Målt i 
forhold til BNP udgør overførslerne kun 1% til først-
nævnte mod 6% til sidstnævnte.  
I mange medlemsstater får bestemte regioner eller 
lokalområder (f.eks. bydelstaterne i Tyskland)  
særbehandling ved fordelingen af overførsler. Af historiske eller kulturelle grunde giver også Italien, 
Spanien og Storbritannien bestemte regioner sær-
status. Herved skabes basis for uddelegering af magtbeføjelser og, i de fleste tilfælde, nye finansie-
ringsmodeller (Nordirland, Skotland og Wales, hvad 
angår Storbritannien). Det samme gælder i mindre omfang i Finland, hvor Åland-regionen har en særlig 
status og særbehandles i fo rhold til resten af landet; 
i Portugal (Acorerne og Madeira) samt i Frankrig 
(Korsika og DOM/TOM). Disse områder med sær-
status modtager på trods af, at de er relativt velstå-
ende, større overførsler fr a centralregeringen, end 
det er tilfældet for andre regioner. Eksempler herpå 
er italienske Trentino Alto Adige og finske Åland. 
Sådanne støtteudbetalinger forekommer måske ikke at være rimelige i relation til økonomisk og so-
cial samhørighed, men de kan være vigtige for at 
bevare den politiske samhørighed.  
De franske regionsmyndigheders bevillinger finan-
sieres primært via overførsler fra staten. I Frankrigs 
oversøiske territorier er den offentlige udgift pr. ind-bygger omkring tre gange — og på Korsika omkring 
3½ gang — gennemsnittet for det franske fastland. 
De indbyrdes forskelle mellem overførslerne til de fleste andre regioner er forholdsvis små. De mindre 
velstående regioner modtager generelt mere pr. 
indbygger, men der ses flere uregelmæssigheder, og der er ringe sammenhæng mellem pr. capita-
indkomsten og de offentlige udgifter. Navnlig mod-
tager regionen Ile de France et tilskud over lands-gennemsnittet, formentlig på grund af højere om-kostninger til offentlig se rvice, hvorimod udgiften pr. 
indbygger i Lorraine er et godt stykke under gen-nemsnittet. 
Harmonisering af overførsler og EU-støtte 
I lande, der modtager væsentlige beløb fra Struktur-
fondene, er den nationale politik på nogle områder nært knyttet til EU-finansieringen. I Spanien yder en 
interterritorial udligningsfond f.eks. supplerende fi-
nansiering udelukkende til Mål 1-regioner, (derud-over findes en speciel "Teruel"-fond, som yder støt-
te til en del af den selvstændige Aragon-region, selv 
om Aragon i sin helhed ikke er et udnævnt støtte-område ifølge fællesskabsforordningerne herom).  
Grækenlands vigtigste nati onale redskab til at frem-
me økonomisk og social samhørighed er det offent-
lige investeringsprogram (PIP). Det finansierer store 
infrastrukturprojekter inden for transport, uddannel-
se, sundhedspleje, kultur og andre økonomiske nøglesektorer på nationalt og regionalt plan. Ho-
vedparten af de midler, der fordeles via PIP, passe-
rer via EF-støtteramme (EFS) III. De regioner, der modtager de højeste fællesskabstilskud pr. indbyg-
ger under det aktuelle EFS, Dytiki Makedonia og 
Voreio Aigaio, får 5-6 gange mere end Attica-regionen. I Irland bevilger man forholdsmæssigt 
mere fra nationalbudgettet til Border-, Midlands- og 
West-regionerne end til den sydlige og den østlige region for at kunne opnå en tilsvarende finansie-
ringsdel for strukturfondsprogrammerne 
Regionaludviklingspolitik 
i medlemsstaterne  
På alle styreniveauer i medlemsstaterne føres der 
politik med diverse midler og målsætninger for at 
fremme den økonomiske udvikling. Heriblandt er 
teknologi- og innovationsbistand, hjælp til omstruk-turering af kriseramt indust ri, langfristet konkrak- 
tindgåelse, støtte til små og mellemstore virksom-heder samt ansporing til indadgående investering. Nogle af hjælpeforanstaltn ingerne er specifikt øre-
mærkede som statsstøtte og derfor underlagt  lovgivningsmæssige  EU-restriktioner  for at undgå 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 95Udligning i Tyskland 
Tysklands hovedkanaler for pengeoverførsel mellem 
delstaterne indbyrdes såvel som mellem forbunds-bundsregeringen og delstaterne er det finansielle ud-
ligningssystem, Länderfinanzausgleich. Dets nu-
værende udformning stammer fra 1995, da de tidlige-re adskilte systemer i henholdsvis Øst- og Vesttysk-
land blev samlet under Solidarpakt . Det fungerer som 
en ren tværgående udligning, der suppleres med 
statstilskud.  
Ved beregningen af hver enkelt delstats position tages 
der hensyn til skatteevnen baseret på skatterne, som enten gælder særskilt for delstaten eller er fælles med 
Forbundsrepublikken. Den primære bevilling består af 
fælles skatter på indkomst, overskud og omsætning. Omkring 75% af indtægten fra disse kilder fordeles 
mellem delstaterne i forhold til befolkningstallet, mens 
de resterende 25% er forbeholdt "økonomisk svage" delstater. Herved sikres det, at alle delstaters indtægt 
kommer op på mindst 92% af gennemsnittet. 
Trin to i den finansielle udligning består i at sikre en  
ligelig pr. capita-fordeling mellem delstaterne. Da by-
delstaterne (Berlin, Bremen og Hamburg) skønnes at 
have særlige behov, tildeles de i praksis 35% mere pr. indbygger. Næste trin består i overførslerne fra for-
bundsregeringen med sigte på at forhøje indkomsten i 
de delstater, der har en indkomst under gennemsnit-tet, eller er underlagt særlige omstændigheder. Disse 
overførsler falder i tre kategorier: 
• tilskud til udligning af skævheder ( Fehlbedarfs-
bundesergänzungszuweisungen ), der hæver 
de mindre velstående delstaters indtægt til 
mindst 99,5% af gennemsnittet • kompensation for særlige byrder ( Sonderbe-
darfsbundesergänzungszuweisungen ), der 
dels dækker omkostninger til politisk forvalt-
ning af de små delstater og til de nye delsta-
ters genforening ( teilungsbedingte Sonder-
kosten ), og dels sikrer ekstra indkomst til by-
delstaterne Bremen og Hamburg på grund af deres gældsproblemer 
• overgangstilskud ( Übergangsbundesergän-
zungszuweisungen ) til de vesttyske delstater, 
der siden 1995 har været mindre velstående. 
Disse tilskud er tænkt at skulle aftrappes gradvist med 10% om året. 
Overførslerne er af en betydelig størrelse. I 2000 
modtog Berlin således en samlet overførsel på 6,4% 
af BNP, mens nettooverførslerne til de østlige delsta-ter ligger på gennemsnitlig 5% af BNP. Der ydes end-
da 6,5% af BNP til Bremen, som i høj grad nyder godt 
af et særligt, supplerende genopbygningsprogram. Hvad angår den delstat, der betaler forholdsvis mest i 
økonomisk udligningsbidrag ( Finanzausgleich ), Hes-
sen, består virkningen i at nedsætte skattegrundlaget 
fra 126% til 106% af det nationale gennemsnit, en re-
duktion svarende til 1,5% af Hessens BNP. 
Disse nettooverførsler kan imidlertid ikke sammenlig-
nes direkte med førnævnte tal om de offentlige ud-
gifter i britiske, italienske og spanske regioner, fordi 
nettotallene ikke indbefatter nogle store udgiftsposter, som dækkes direkte af Forbundsrepublikken eller via 
socialforsikringsordningen. Som påvist under gen-
nemgangen af de udvalgte lande vil sådanne udgifter sandsynligvis i betydelig grad øge de samlede offent-
lige udgifters differentierede bidrag til det regionale 
BNP. 
 
 
konkurrenceforvridning. Denne type ordninger er 
omtalt andetsteds i rapporten (Del III). 
Andre foranstaltninger kontrolleres ikke på samme 
måde, for så vidt der ikke er tale om økonomisk støtte til bestemte virksomheder. Tilskud udbetalt til 
enkeltpersoner eller offentlige instanser, generelle tilskud og støtte, som ydes af et privat organ til for-
del for et andet, er alle undtaget fra denne defini-
tion. Traktaten tillader også visse former for bistand 
til selvstændige private en heder, især når det gæl-
der tjenesteydelser af almen interesse og stimule-
ring af udviklingen i støtteberettigede regioner.  
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 96 Tilgangen til territorial udvikling er forskellig fra land 
til land i EU, hvilket til dels genspejler institutions-
betingede forhold og især graden af decentralise-
ring af ansvaret for økonomiudviklingspolitik samt udvekslingen af synspunkter om faktorer af betyd-
ning for den økonomiske udvikling.  
Udflytning af ansvar har været på dagsordenen 
overalt i EU, men der er væsentlige indbyrdes for-
skelle mellem landene, hvad angår den selvstæn-
dighed, der uddelegeres fra regeringsplan til lavere styreniveauer. Selv om centralregeringerne i Østrig, 
Danmark og Belgien udøver et vist tilsyn, står de 
regionale myndigheder for planlægning og finansie-ring af regionalpolitikkerne. På denne måde gøres 
de offentlige udgifter primært afhængige af den en-
kelte regionaladministrations finansieringsevne. Det er derfor ikke nødvendigvis noget centralt sigte at 
mindske uligheder mellem regioner (provinser, am-
ter eller kommuner). 
Derimod fastsættes ressourcetildelingen i Storbri-
tannien og Frankrig for en stor del centralt, om end 
den politiske gennemførelse i stigende grad betros de regionale organer, dvs.  de regionale udviklings-
agenturer i England, de decentraliserede regeringer i Skotland, Wales og Nordirland, henholdsvis regio-nalrådene i Frankrig.  
Der er ikke altid nogen klar sammenhæng mellem 
henholdsvis medlemsstaternes og EU's udpegning af "territorier", som findes berettigede til økonomisk 
udviklingsbistand i regionalt eller andet regi. De 
franske regioner, som tilgodeses af nationale ord-ninger, er i stor udstrækning forskellige fra dem, der 
nyder godt af fællesskabspo litikken, hvorimod der i 
Tyskland er en nær sammenhæng. I Spanien såvel 
som i de andre samhørighedslande er struktur-
fondsrammerne i høj grad vedtaget med henblik på 
national politikudformning. I Storbritannien og i Ne-derlandene, derimod, afviger kriterierne for udpeg-
ning — især af byområder — fra fællesskabspolitik-
kens.  
I Nederlandene behandles anliggender vedrørende 
regional udvikling desuden på grundlag af de re-
gistrerede behov for landet som helhed. Udgifter til regionalpolitikken som sådan er derfor beskedne, 
idet man især tilgodeser mindre områder med kon-krete økonomiske problemer (navnlig byområder 
med høj arbejdsløshed). 
Tilskud til innovation og ny teknologi har i de senere 
år vundet indpas som hovedinstrument på flere fel-ter. I denne henseende har den flamske region i 
Belgien været særlig fremtrædende og det samme 
gælder de østrigske delstater. Innovation prioriteres stadig højere som middel til at stimulere et i-boende 
regionalt udviklingspotentiale, suppleret med forsk-
ning- og udviklingsstøtte fra delstaten. Sådanne strategier, der ofte primært sigter på små og mel-
lemstore virksomheder, omfatter tværgående poli-
tikker, såsom ansporing til samarbejde mellem forskningsinstitutter og erhvervslivet, i højere grad 
end specifikke tilskud. 
Fokusering på jobskabelse og tiltrækning af store 
investeringsprojekter har været kendetegnende på 
en række områder med stor arbejdsløshed. Et ek-
sempel er den belgiske region Wallonie, ligesom Irland længe har fokuseret stærkt på investering i 
forskning/udvikling som middel til økonomisk frem-
gang. 
I mange lande ses "klyngedannelse" (clustering) 
som politisk strategi. Provinsstyret i Steiermark, 
Østrig, reviderede i 1996 sin udviklingsstrategi og dannede et klyngenet, hvormed forskellige dele af 
automobilindustrien blev sammenkædet. Det viste 
sig at være effektivt. Ober Österreich fulgte eksem-plet med en omfattende provinsstrategi og trinvise 
forhøjelser af tilskuddene til teknologi og netværk. 
Den svenske regeringspolitik er i de senere år ble-
vet ændret til at støtte udviklingen af vækstpoler og 
klynger i forskellige regione r. Som middel mod af-
vandring blev der tidligere lagt vægt på at holde ak-
tiviteten i den offentlige sektor på højt niveau i de 
nordlige, tyndt befolkede regioner. 
I Italien har man for nylig reformeret regionalpolitik-
kerne væsentligt. Disse forvaltes og finansieres af 
centralregeringen og koncentreres nu for en stor del 
om kapacitetsopbygning gennem offentlig investe-ring i stedet for, som førhen, stimulering af den pri-
vate sektor. De sydlige regioner nyder stadig ufor-
holdsmæssig stor fordel af de regionale erhvervs-incitamenter, hvorimod de offentlige investerings-
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 97programmer ofte begunstiger nordlige regioner, 
hvilket rummer risiko for en eventuel konflikt mellem 
national politik og EU's samhørighedspolitik.  
Direkte udenlandske investeringer (DUI) 
Politikker, der skal tiltrække direkte udenlandske 
investeringer (DUI), indgår typisk som en vigtig del 
af den regionale udviklingsstrategi. Et væsentligt 
sigte med regional støtte er nemlig netop at gøre problemramte regioner mere tiltrækkende for uden-
landske investorer. Ikke alene skaffer sådanne in-
vesteringer indtægt og arbejdspladser til de berørte regioner men er også et redskab til overførsel af 
teknologi og know-how. Med en effekt som "ringe i 
vandet" kan dette potentielt indvirke betydeligt på erhvervslivets produktivitet og konkurrenceevne i en 
given region. En væsentlig del af de direkte uden-
landske investeringer kommer således fra multina-tionale selskaber, der investerer i en region, enten 
gennem opkøb af eksisterende virksomheder inklu-
siv produktionsfaciliteter og eksisterende kunde-grundlag eller ved opførelse af nye faciliteter. I beg-
ge tilfælde vil de multinationale selskaber — især, 
når de investerer i mindre udviklede regioner — ty-pisk medbringe tidssvarende produktionsteknikker 
og arbejdsmetoder. 
Direkte udenlandske investeringer er typisk højest i 
de mindst velstående regioner, men multinationale 
selskabers relative fordele af at investere i sådanne 
egne er ikke altid nok til, at de vælger at etablere sig 
der. I den sammenhæng afhænger meget af, om 
det givne selskabs primære formål med investerin-
gen er at forsyne det lokale/regionale marked, om end dette måtte være bredt defineret (med et meget 
begrænset landområde henholdsvis hele EU som 
yderpunkter), eller at udnytte nogle specifikke, tilbudte produktionsfaktorer såsom lave 
arbejdskraftomkostninger, særlige kvalifikationer 
eller bestemte naturressourcer.  
Hvis ønsket er at forsyne et geografisk set forholds-
vis stort marked, vil det multinationale selskab mu-
ligvis være åbent for argumenter med hensyn til dets valg af etableringssted i et bestemt land eller 
en udstrakt geografisk region.  I så fald vil en natio-
nal regering måske ikke have svært ved at overbe-vise selskabet om at slå sig ned i et mindre velstå-
ende område. Hvis grundlaget derimod er et be-
stemt steds særlige tiltræ kningskraft, kan det ofte 
være svært for en regering at overtale et multinatio-
nalt selskab til at etablere sig noget andet sted, hvis 
ikke dette stemmer overens med den overordnede 
regionaludviklingspolitik. I så fald kan man risikere at afskrække selskabet fra overhovedet at investere 
i vedkommende land. Dette dilemma er særlig tilbø-jeligt til at opstå for regeringer i samhørighedslan-dene eller, stadig oftere, i tiltrædelseslandene, hvor 
der er potentiale for "studehandler" mellem to mod-satrettede interesser, nemlig dels ønsket om inve-stering i mindre veludviklede regioner som stimu-
lans og hjælp til dem med at "komme med", og dels 
den omstændighed, at inve storerne naturligt tiltræk-
kes mere af de mest dynamiske regioner. 
Taloplysningerne om den regionale placering af in-
vesteringer fra tredjelande ind i EU er ufuldstændige men viser en tendens til, at DUI-aktiviteten i ufor-
holdsmæssig grad lægges i de økonomisk stærkere regioner, såvel internt i landene som i EU under ét. Irland danner til en vis grad en undtagelse derved, 
at landet hele vejen gennem 90'erne tiltrak udlands-
investeringer i stor stil på trods af dets forholdsvis lave BNP pr. indbygger. Kapitalstrømmen gik dog i 
uproportionalt omfang til den østlige del af landet, til 
Dublin og omegn. Irland er vedblevet at være et vigtigt investeringsmål, efterhånden som landets 
BNP er steget.  
I løbet af de tre år, 1999-2001, nåede den samlede 
DUI-mængde i EU15 op på gennemsnitlig 7% af 
BNP, indbefattet investeringer fra andre EU-lande. 
Fraregnes disse, var tallet 2% af BNP. Men i Irland lå udlandsinvesteringerne i samme periode på 
over 20% af BNP (Graf 2.6). De næsthøjeste  
DUI-niveauer, dvs. på over 13% af BNP, sås i Danmark, Nederlandene og Sverige. Blandt disse 
havde de to førstnævnte lande EU's henholdsvis 
tredje- og fjerdestørste BNP pr. indbygger, kun overgået af Irland og Luxembourg, der i lighed med 
Belgien også lå et godt stykke over gennemsnittet, 
hvad angår direkte udenlandske investeringer i for-hold til BNP.  
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 98 I samhørighedslandene ud over Irland var DUI-
aktiviteten gennemsnitlig meget lavere i samme pe-
riode, nemlig på lige over 4% af BNP i Portugal, 
1½% af BNP i Spanien og kun 1% af BNP i Græ-kenland, der sammen med Italien havde EU's lave-
ste niveau. 
For alle disse lande tyder de foreliggende tal som 
for de øvrige medlemsstater på, at de indadgående 
investeringer i uforholdsmæssig grad tilgik de mere 
velstående regioner og kun i relativt ringe omfang de mindre fremgangsrige. Tallene er slående, selv 
om regionale oplysninger ikke er et ideelt vurde-
ringsgrundlag, idet indgående capital ofte tilskrives regionen, i hvilken selskabet har hovedkvarter, og 
ikke området, hvor investeringerne faktisk anven-
des. I Tyskland koncentrerede investeringerne sig i et begrænset antal delstater, idet Nord-Rhein-
Westphalien, Hessen og Baden-Württemberg i åre-
ne 1998-2000 tegnede sig for 71% af alle DUI i lan-det, mens Bayern og Hamburg optog yderligere 
17% (Tabel A2.8). I kontrast hertil modtog de fem 
Mål 1-regioner i det østlige Tyskland tilsammen kun lige godt 2% af de samlede investeringer.  
I Spanien gik omkring 70% af de direkte udlands-
investeringer i 1999-2001 til Madrid og yderligere 14% til Cataluña, hvorimod Mål 1-regionerne måtte 
nøjes med et godt stykke under 10% tilsammen 
(hvoraf igen en meget lille del tilgik områder uden for Valencia og Kanarieøerne). I Italien, hvor tallene 
viser beskæftigelsen i uden-
landsk ejede virksomheder og ikke DUI-strømmene, er de mul-
tinationale selskaber tilsvarende 
koncentreret i den nordlige del af landet. I 2000 var under 4% af 
arbejdspladserne i udenlandsk 
ejede virksomheder således at finde i de sydlige Mål 1-regioner. 
Direkte udenlandske 
investeringer i tiltrædelseslandene 
Den samme tendens som i EU 
ses for en stor del tiltrædelses-
landene, i det mindste på internt regionalt plan. Fordelingen af investeringerne på 
tværs af landene svinger dog i mindre grad i forhold 
til BNP pr. indbygger end i det EU, til trods for synli-
ge tegn på det modsatte. Ifølge de nyeste tal er næsten 70% af den samlede strøm af direkte uden-
landske investeringer (DUI) til disse lande koncen-
treret i de tre af dem, nemlig i Polen, der alene teg-ner sig for 35% af det samlede beløb, i Tjekkiet og i 
Ungarn (Tabel A2.9). (De 70% indbefatter et skøn 
for Rumænien, der ikke siden 1999 har været om-fattet af særskilt talmateriale).  
Hvis denne klare koncentration er BNP-relateret, er 
det dog mindre tydeligt her. I Polen beløb de direkte udenlandske investeringer sig i treårsperioden 
1999-2001 til gennemsnitlig 4½% af BNP og i Un-
garn til kun lige godt 4%, hvilket er mindre end i de fleste andre lande. I Tjekkiet var DUI-mængden i 
forhold BNP (9%) højere end i noget andet tiltræ-
delsesland, bortset fra Malta (16%). Procenttallet var dog også forholdsvis højt i Estland og Bulgarien, 
som begge har et relativt lavt BNP pr. indbygger, 
selv i forhold til deres nabolande. Også Slovenien lå forholdsmæssigt lavt, til tr ods for landets relativt 
høje BNP pr indbygger. 
For alle landenes vedkommende tyder de forelig-
gende tal imidlertid på en forholdsvis høj DUI-
koncentration i og omkring hovedstæderne, som det 
også ses i samhørighedslandene. I Ungarn blev over to tredjedele af de indadgående investeringer i 
0510152025
IE MTDK NL SE CZ SK
BE/LUEEEU15UK CY BG DE FIPL LV PT HU LT RO FRAT SI ES IT EL0510152025% af BNP2.6 DUI-strømme ind i EU15 og tiltrædelseslandene, 
gennemsnit 1999-2001
BE/LU: tal for 1998; DK: tal for 1999-2000; ES: tal for 1998-1999; HU og SK: tal for 2000-
2001; RO: tal for 1997-1999
Kilde: Eurostat, statistikker vedr. betalingsbalance
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 992001 således placeret i Budapest-regionen, i Tjek-
kiet gik 60% samme år til Prag og omegn (St řední 
Čechy) og i Slovakiet omkring 63% til Bratislava 
(Tabel A2.10). I Polen, derimod, som har en række store byer ud over Warszawa , er tilførslen af direkte 
udenlandske investeringer mindre koncentreret. Ikke desto mindre tegnede hovedstadsregionen (Mazowieckie) sig i 1998 for omkring en fjerdedel af 
den samlede kapitaltilgang og to andre regioner 
(Łódzkie og Wielkopolskie), der begge har store 
byer (henholdsvis Lodz og Poznan) for yderligere 
en fjerdedel.  
    
 
  
 
  
 
                                                 
1  Det bør dog bemærkes, at det i de sydlige lande ofte er lagt  ud til de regionale myndigheder at  sikre en minimumsindtægt, og  at 
adgangen hertil varierer fra region til region.  
2  De italienske tal er desuden relateret til mindre NUTS 2-regi oner og ikke til større NUTS 1-regioner som i Storbritannien, h vilket i 
sig selv nærmere forstærker end formindsker forskellen. 
3  Til forskel fra Italien ses der her ingen systematisk tendens til, at det relative antal indbyggere over pensionsalderen er større i 
mere velstående regioner end i mindre veludviklede r egioner, men heller ingen tendens til det omvendte. 
4  Der er her naturligvis ikke taget hensyn til eventuelle fo rdele, som en lokal beskatning til finansiering af lokale udgifter  måtte med-
føre i retning af at anspore til større skattemæssi g ansvarlighed og en mere effektiv udgiftsudnyttelse. 
5  Socialbidragene i lande, der har en maksimumsgrænse herfor, er regressive over det relevante indkomstniveau, hvilket er tilb øje-
ligt til at udligne indkomstskatte satsernes progressive effekt. 
6  Det bør samtidig bemærkes, at den udbredte tendens til erst atning af indkomstskat med forbrugsskat generelt virker i retning  af at 
mindske det samlede skattesy stems progressive natur. 
7  Det danske system forventes i nær fremtid ændret, muligvis med store forandringer i både den offentlige sektors struktur og an-
svarsfordelingen mellem henholdsvis stats lige og regionale/kommunale myndigheder. 
 
 
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED                                                                                                                                                                  
100  
  
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 101 101Statistisk bilag til Del 2 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 102 102  
 
2002 
-1,9 
0,1 
1,9 
-1,3 -1,3 
0,1 
-3,2 
-0,2 -2,5 
2,4 
-1,6 
-0,4 -2,8 
4,2 
1,0 
-1,3 
 
 
  
Budget balance 
1995** 
-5,2 
-4,3 
-2,3 
-3,5 
-10,1 
-6,6 -5,5 
-2,1 -7,6 
2,1 
-4,1 
-5,3 -5,4 
-3,9 
-7,4 
-5,7 
 
 
  
% af BNP 
2002 
45,5 
50,4 
57,4 
45,0 45,6 
39,9 50,3 
33,1 45,2 
46,8 45,9 
51,3 43,3 
54,2 
59,5 
39,4 
 
  
 
Indtægt i alt 
1995 
46,1 
48,5 
58,0 
46,1 39,3 
38,4 49,6 
39,4 45,8 
47,6 47,3 
52,0 39,6 
55,7 
60,3 
38,9 
 
  
 
2002 
47,4 
50,3 
55,5 
46,3 46,9 
39,8 53,5 
33,3 47,7 
44,4 47,5 
51,7 46,1 
50,0 
58,5 
40,7 
 
  
 
Udgift, i alt 
1995 
51,3 
52,8 
60,3 
49,6 49,4 
45,0 55,1 
41,5 53,4 
45,5 51,4 
57,3 45,0 
59,6 
67,7 
44,6 
 
  
 
2002 
2,2 
1,6 
1,8 
1,6 3,8 
3,4 3,1 
4,4 1,8 
4,7 3,3 
1,3 3,4 
2,9 
3,2 
1,3 
 
  
GDFC* 
1995 
2,6 
1,8 
1,8 
2,3 3,2 
3,7 3,3 
2,3 2,1 
4,6 3,0 
3,1 3,7 
2,8 
4,0 
2,0 
 
  
2002 
4,2 
4,7 
5,2 
4,8 3,4 
3,9 4,0 
3,9 3,8 
6,2 3,8 
8,3 5,4 
4,0 
3,9 
3,8 
  
Andre over-
førsler+subsidier 
1995 
6,7 
4,6 
5,2 
11,5 
3,4 
4,4 4,4 
4,7 4,9 
6,4 8,1 
7,6 4,4 
5,2 
6,4 
3,8 
  
2002 
3,4 
6,1 
3,7 
3,1 5,5 
2,8 3,1 
1,4 5,8 
0,3 3,1 
3,6 3,0 
2,2 
3,2 
2,1 
  
Gælds-rente 
1995 
5,4 
9,3 
6,4 
3,7 
11,7 
5,2 3,6 
5,4 
11,5 
0,4 5,9 
4,4 6,3 
4,0 
6,6 
3,7 
  
2002 
16,4 
16,1 
17,5 
19,4 16,4 
12,5 18,1 
8,3 
17,1 
15,7 11,8 
18,6 13,0 
16,8 
17,6 
13,5 
  
Sociale ydelser 
1995 
17,2 
16,6 
20,4 
18,1 15,1 
13,9 18,5 
11,8 16,7 
16,5 15,3 
19,5 11,8 
22,1 
20,6 
15,4 
  
2002 
10,4 
12,0 
17,6 
7,9 
11,9 
10,3 13,7 
8,3 
10,7 
8,6 
10,5 
9,7 
15,4 
13,5 
16,3 
7,6 
  
heraf: besk. 
komp. 
1995 
11,1 
11,9 
17,3 
9,0 
11,3 
11,3 13,7 
10,2 11,2 
9,7 
10,8 
12,6 13,6 
15,2 
16,7 
8,3 
  
2002 
20,6 
22,3 
26,3 
19,2 15,8 
17,6 23,9 
15,1 18,8 
18,1 24,5 
18,6 21,1 
21,7 
28,0 
20,0 
  
Varer og  
tjenesteydelser 
1995 
20,7 
21,4 
25,8 
19,8 15,3 
18,1 23,9 
16,4 17,9 
18,4 24,0 
20,4 18,6 
22,8 
27,3 
19,6 
 A2.1  Offentlige udgifter pr . økonomisk kategori, 1995 og 2002 
 
 
 
EU15  
BE 
DK 
DE EL 
ES FR 
IE IT 
LU NL 
AT PT 
FI 
SE 
UK  
 
* GDFC = Brutto-invester-inger 
** DE: ikke indbefattet gæld i relation til genforening en og For bundsrepublikkens overtagelse af  aktiver (Treuhand, boligselska ber i eks-DDR samt Deutsche Kreditbank) for i alt EUR 116,3 
mia. 
NL: ikke indbefattet et nettobeløb på EUR 14,9 mia anvendt til ekst raordinære udgifter i forb. m. reformen af de sociale boligs elskabers finansiering. 
Kilde: Eurostat, Government sector a ccounts (den of-fentli-ge sektors regnskaber) 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitk 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 103 103A2. 2  Offentlige udgifter til alderdomspensi on og arbejdsløshedsunderstøttelse, 1995 og 2000 
  % af de samlede udgifter til offentlige ydelser
 Alderdomspensioner* Arbejdsløshedsunderstøttelse 
 1995 2000 ændring, 
procentpoint 1995 2000 ændring, 
procentpoint 
EU15 44,8 46,4 1,6 8,4 6,3 -2,1 
BE 43,1 43,8 0,7 13,0 11,9 -1,1 
DK 37,7 38,1 0,4 14,8 10,5 -4,2 
DE 42,7 42,2 -0,4 9,0 8,4 -0,6 
EL 52,1 49,4 -2,7 4,5 6,2 1,6 
ES 43,9 46,3 2,4 16,5 12,2 -4,3 
FR 43,5 44,1 0,5 7,9 6,9 -1,0 
IE 26,5 25,4 -1,1 15,3 9,7 -5,7 
IT 63,4 63,4 0,0 3,0 1,7 -1,4 
LU 45,1 40,0 -5,1 3,1 3,3 0,2 
NL 38,0 42,4 4,4 9,9 5,1 -4,8 
AT 48,4 48,3 -0,1 5,6 4,7 -0,9 
PT 41,7 45,6 3,9 5,4 3,8 -1,6 
FI 32,8 35,8 3,0 14,4 10,4 -3,9 
SE 37,5 39,1 1,6 10,9 6,5 -4,4 
UK 43,1 47,7 4,5 5,6 3,2 -2,4 
   
* Alderdomspensioner indbefatter "overlevelsesydelse"   
NB: Bortset fra DK, IE, LU og AT er alle 2000-tal foreløbige eller skønnede 
Kilde: Eurostat, ESSPROS     
 
  
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 104 104  
 
2001 
9,3 
8,5 
9,0 
9,0 
10,1 
10,0 10,5 
10,1 
8,8 
6,4 
11,3 
9,6 
11,4 
9,3 
10,1 
7,7 
 
 
 Andet 
1995 
12,5 
8,8 
9,6 
16,2 
8,7 
: 
12,0 
9,1 9,5 
9,6 
15,9 
9,9 
11,6 
12,8 14,9 
10,1 
 
 
 2001 
18,8 
17,2 
24,0 
21,8 
19,4 
13,4 
20,4 
9,5 
17,8 
17,1 
17,5 
21,5 
13,6 
20,6 23,8 
16,0 
 % af BNP 
Socialsikring 
1995 
20,0 
18,6 26,8 
21,3 
18,3 
: 
21,5 
13,6 
18,7 
19,2 
20,7 
22,6 
12,5 
26,0 27,2 
17,3 
  
2001 
5,0 
6,2 8,3 
4,2 
3,1 
4,3 
6,0 
4,3 5,0 
4,7 
4,8 
5,7 
7,0 
6,5 7,3 
4,6 
  
Uddannelse 
1995 
5,2 
6,4 7,7 
4,5 
3,3 
: 
6,3 
5,1 
4,9 
5,0 
5,1 
6,5 
6,5 
7,3 7,1 
4,5 
  
2001 
6,3 
6,6 5,4 
6,4 
3,7 
5,3 
7,9 
6,3 6,4 
4,9 
4,1 
6,1 
6,8 
6,0 6,8 
6,1 
  
Sundhed 
1995 
6,2 
6,2 5,1 
6,4 
3,4 
: 
7,9 
6,2 
5,5 
5,6 
3,9 
7,6 
5,3 
6,2 6,4 
5,6 
  
2001 
0,7 
0,8 
: 
0,6 
0,6 
0,9 
1,3 
: 
0,9 
1,3 
0,7 
0,4 
0,7 
0,3 0,3 
0,5 
  
Miljø 
1995 
0,8 
0,7 
: 
1,0 
0,5 
: 
1,1 
: 
0,7 
1,5 0,8 
1,4 
0,4 
0,3 0,2 
0,3 
  
2001 
6,8 
10,2 
8,6 
6,3 
10,9 
5,5 6,4 
3,8 9,6 
4,7 
8,2 
8,5 
6,7 
6,4 8,8 
4,3 
  
Overordn. admin. 
1995 
8,2 
12,1 10,8 
6,7 
16,8 
: 
6,3 
7,3 
14,1 
4,6 
10,0 
9,3 8,7 
7,0 
11,9 
5,7 
  
2001 
46,9 
49,5 55,3 
48,3 
47,8 
39,4 
52,5 
33,9 48,5 
39,1 
46,6 
51,8 
46,2 
49,1 57,1 
39,2 
  
I alt 
1995 
52,9 
52,8 60,3 
56,1 
51,0 
: 
55,1 
41,5 
53,4 
45,5 
56,4 
57,3 
45,0 
59,6 67,7 
43,5 
 A2.3  Offentlige udgifter pr. delsektor, 1995 og 2001 
 
 
 
EU15  
BE 
DK 
DE 
EL 
ES 
FR 
IE IT 
LU 
NL 
AT 
PT 
FI SE 
UK  
 
NB: Ingen tilgængelige 1995-tal for ES; EU15 indbefatter et skøn fo r ES. 
Kilde: Eurostat, Government sector a ccounts (den offentlige sektors regnskaber) 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitk 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 105 105 
 
UK 
2856 
1227 
1911 
248 
265 
1232 7740 
10,9 
4,7 7,3 
0,9 1,0 
4,7 
29,6 
 
26,1 
  
N Ireland 
3408 
1695 
2105 
222 
272 
2837 
10539 
16,8 
8,4 
10,4 
1,1 1,3 
14,0 
52,1 
 
20,2 
  
Wales 
3303 
1203 2138 
248 
424 
1383 8698 
15,7 
5,7 
10,2 
1,2 2,0 
6,6 
41,3 
 
21,0 
  
Scotland 
Udgift pr.indb. (EUR) 
3150 
1523 
2210 
304 
328 
1606 9120 
% piirkonna SKP-st 
12,4 
6,0 8,7 
1,2 1,3 
6,3 
36,0 
 
25,3 
  
England 
 
2781 
1183 
1861 
243 
249 
1130 7446 
 
10,4 
4,4 7,0 
0,9 0,9 
4,2 
27,9 
 
26,7 
  
S East 
 
2384 
1097 
1695 
240 
214 
944 
6575 
 
8,3 
3,8 5,9 
0,8 0,7 
3,3 
22,8 
 
28,8 
 London 
 
2712 
1270 
2293 
314 
284 
1524 8397 
 
7,1 
3,3 6,0 
0,8 0,7 
4,0 
21,9 
 
38,3 
 East 
 
2502 
1148 
1672 
262 
196 
1049 6829 
 
9,2 
4,2 6,2 
1,0 0,7 
3,9 
25,2 
 
27,1 
 S West 
 
2732 
1112 
1781 
245 
225 
1013 7108 
 
11,5 
4,7 7,5 
1,0 0,9 
4,3 
30,0 
 
23,7 
 W Mids 
 
2870 
1217 
1762 
208 
235 
1054 7346 
 
12,0 
5,1 7,4 
0,9 1,0 
4,4 
30,6 
 
24,0 
 E Mids 
 
2706 
1149 
1682 
232 
232 
1028 7028 
 
11,1 
4,7 6,9 
0,9 0,9 
4,2 
28,7 
 
24,5 
 Yorks 
 
2891 
1216 
1866 
193 
253 
1233 7653 
 
12,6 
5,3 8,1 
0,8 1,1 
5,4 
33,3 
 
23,0 
 N West 
 
3212 
1225 
1950 
210 
299 
1117 8012 
 
14,1 
5,4 8,6 
0,9 1,3 
4,9 
35,3 
 
22,7 
 North 
 
3472 
1218 
1953 
281 
324 
1157 8406 
 
17,2 
6,0 9,7 
1,4 1,6 
5,7 
41,6 
 
20,2 
 A2.4  Offentlige udgifter pr. region i Det Forenede Kongerige, 2000-01* 
 
 
Socialsikring 
Uddannelse 
Sundhed 
Veje + transport 
Miljø 
Andet I alt  
Socialsikring 
Uddannelse 
Sundhed 
Veje + transport Miljø 
Andet 
I alt 
 
BNP pr. indb. (EUR 000) 
 
* Finansåret 2000-01 
Kilde: GD REGIO, beregninger baseret på PESA (statistisk analys e af of-fentlige udgifter) 2002-03 og Eurostat, Regional Account s (regionale regnskaber) 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 106 106  
 
Italien 
3769 
848 
1589 
489 
275 
4827 
11797 
18,7 
4,2 7,9 
2,4 1,4 
23,9 
58,4 
 
20,2 
 
 
  
Sardegna 
3276 
888 
1548 
469 
436 
5125 
11742 
22,0 
6,0 
10,4 
3,2 2,9 
34,5 
79,0 
 
14,9 
 
 
  
Sicilia 
2920 
743 
1426 
408 
256 
3635 9389 
22,7 
5,8 
11,1 
3,2 2,0 
28,2 
72,8 
 
12,9 
  
Calabria 
3100 
766 
1354 
560 
244 
3243 9267 
25,4 
6,3 
11,1 
4,6 2,0 
26,5 
75,8 
 
12,2 
  
Basilicata 
3200 
803 
1426 
538 
302 
4271 
10540 
22,1 
5,6 9,9 
3,7 2,1 
29,5 
72,9 
 
14,5 
  
Puglia 
Kulutused inimese kohta (EUR) 
3054 
751 
1359 
404 
221 
3278 9067 
23,0 
5,7 
10,3 
3,0 1,7 
24,7 
68,4 
 
13,3 
  
Campania 
 
2713 
805 
1375 
414 
254 
3119 8680 
% piirkonna SKP-st 
21,0 
6,2 
10,7 
3,2 2,0 
24,2 
67,3 
 
12,9 
  
Molise 
 
3420 
784 
1395 
631 
376 
3489 
10096 
 
22,0 
5,1 9,0 
4,1 2,4 
22,5 
65,1 
 
15,5 
  
Abruzzo 
 
3601 
802 
1190 
470 
266 
3581 9910 
 
21,8 
4,8 7,2 
2,8 1,6 
21,6 
59,9 
 
16,5 
 Lazio 
 
4550 
1321 1586 
774 
287 
7341 
15858 
 
20,3 
5,9 7,1 
3,4 1,3 
32,7 
70,7 
 
22,4 
 Marche 
 
4009 
777 
1517 
423 
294 
4028 
11049 
 
19,8 
3,8 7,5 
2,1 1,5 
19,9 
54,5 
 
20,3 
 Umbria 
 
4327 
920 
1785 
610 
529 
4302 
12473 
 
21,7 
4,6 8,9 
3,1 2,6 
21,5 
62,5 
 
20,0 
 Toscana 
 
4216 
939 
1623 
503 
312 
4198 
11791 
 
18,8 
4,2 7,2 
2,2 1,4 
18,7 
52,4 
 
22,5 
 Emilia  
Roma 
gna 
 
4546 
804 
1742 
414 
229 
4705 
12440 
 
17,7 
3,1 6,8 
1,6 0,9 
18,3 
48,5 
 
25,7 
 Liguria 
 
4976 
933 
1556 
801 
340 
5391 
13997 
 
23,4 
4,4 7,3 
3,8 1,6 
25,4 
65,8 
 
21,3 
 Friuli 
 Venezia 
Giulia 
 
4678 
1009 1680 
591 
301 
5564 
13823 
 
20,7 
4,5 7,4 
2,6 1,3 
24,6 
61,2 
 
22,6 
 Veneto 
 
3530 
730 
1531 
399 
207 
3998 
10395 
 
14,9 
3,1 6,5 
1,7 0,9 
16,9 
44,0 
 
23,6 
 Trentino 
Alto 
Adige 
 
3265 
1455 2121 
720 
526 
6766 
14854 
 
12,1 
5,4 7,8 
2,7 1,9 
25,0 
54,8 
 
27,1 
 Lombardia 
 
4070 
725 
1947 
377 
258 
6922 
14299 
 
15,2 
2,7 7,3 
1,4 1,0 
25,9 
53,5 
 
26,7 
 Valle 
 d'Aosta 
 
4413 
1103 2224 
1056 
631 
7964 
17391 
 
18,1 
4,5 
9,1 
4,3 2,6 
32,7 
71,4 
 
24,4 
 Pie monte 
 
4302 
743 
1553 
558 
267 
4646 
12070 
 
18,2 
3,1 6,6 
2,4 1,1 
19,7 
51,1 
 
23,6 
 A2.5  Offentlige udgifter pr. region i Italien, 2000 
 
 
Socialsikring 
Uddannelse 
Sundhed 
Veje + transport 
Miljø 
Andet I alt  
Socialsikring 
Uddannelse 
Sundhed 
Veje + transport Miljø 
Andet 
I alt 
 
BNP pr. indb. (EUR 
000) 
 
NB: De offentlige udgifter indbefatter statslige virksomheders og ce ntralregeringens forbrug; tal med fede typer gælder  Mål 1-r egioner. 
Kilde: GD REGIO, beregninger baseret på MEF-D PS (2002), TPA- databasen og Eurostat, Regional a ccounts (regionale regnskaber) 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitk 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 107 107 
 
Spanien 
1648 
196 
246 
105 
2195 
1,6 
1,6 2,0 
0,9 
18,1 
 
18,6 
  
Canarias 
1850 
201 
244 
611 
2907 
15,8 
1,7 2,1 
5,2 
24,8 
 
17,5 
  
Ceuta y 
Melilla 
1499 
358 489 
67 
2413 
14,6 
3,5 4,7 
0,7 
23,4 
 
15,4 
  
Murcia 
1560 
240 171 
52 
2024 
15,0 
2,3 1,6 
0,5 
19,4 
 
15,5 
  
Andalucia 
1592 
209 204 
164 
2169 
17,7 
2,3 2,3 
1,8 
24,1 
 
13,8 
 Illes 
Baleares 
Kulutused inimese kohta (EUR) 
1365 
220 249 
16 
1850 
% regionaalsest SKP-st 
9,0 
1,4 1,6 
0,1 
12,2 
 
22,2 
 Valencia 
 
1458 
187 193 
46 
1883 
 
12,5 
1,6 1,7 
0,4 
16,1 
 
17,9 
 Cataluña 
 
1546 
133 250 
24 
1953 
 
10,4 
0,9 1,7 
0,2 
13,2 
 
22,5 
 Extre- 
madura 
 
1816 
247 235 
204 
2502 
 
22,7 
3,1 2,9 
2,5 
31,2 
 
12,0 
 Castilla-la 
Mancha 
 
1656 
287 242 
88 
2273 
 
16,5 
2,9 2,4 
0,9 
22,6 
 
15,1 
 Castilla y 
León 
 
1755 
232 286 
95 
2367 
 
15,6 
2,1 2,5 
0,8 
21,0 
 
17,2 
 Madrid 
 
1545 
158 314 
9 
2026 
 
9,8 
1,0 2,0 
0,1 
12,8 
 
24,9 
 Aragón 
 
1741 
267 278 
53 
2339 
 
13,1 
2,0 2,1 
0,4 
17,6 
 
19,9 
 La Rioja 
 
1635 
144 332 
36 
2147 
 
11,8 
1,0 2,4 
0,3 
15,5 
 
20,6 
 Navarra 
 
2221 
189 303 
60 
2773 
 
14,6 
1,2 2,0 
0,4 
18,2 
 
23,8 
 Pais 
Vasco 
 
2298 
183 358 
51 
2890 
 
15,8 
1,3 2,5 
0,4 
19,9 
 
22,9 
 Cantabria 
 
1695 
323 207 
48 
2274 
 
14,8 
2,8 1,8 
0,4 
19,8 
 
18,1 
 Asturias 
 
1703 
272 218 
442 
2635 
 
15,8 
2,5 2,0 
4,1 
24,4 
 
16,0 
 Galicia 
 
1637 
172 187 
95 
2091 
 
17,0 
1,8 1,9 
1,0 
21,7 
 
14,6 
 A.2.6  Offentlige udgifter pr. region i Spanien, gennemsn it 1992-1999 
 
 
Sundhedspleje, sociale ydel-
ser, regional basisfinansiering 
Infrastruktur 
Retsvæsen, ordensmagt, off. 
boligsektor, transport 
EU+anden regionsstøttte 
I alt 
 
Sundhedspleje, sociale ydel-
ser, regional basisfinansiering 
Infrastruktur 
Retsvæsen, ordensmagt, off. 
boligsektor, transport 
EU+anden regionsstøttte 
I alt 
 
BNP pr. indb. (EUR 000) 
 
NB: Tal med fede typer gælder Mål 1-regioner 
Kilde: GD REGIO beregninger baseret på In-tervención Gener al de la  Administración del Estado (IGAE) og Eurostat, Regional accou nts (regionale regnskaber) 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 108 108 A2.7  Indtægter fra skatter og socialbidrag, pr. styreniveau, 1995 og 2001 
     % af samlet indtægt
 Statsskat Socialbidrag Regions- og kommuneskat 
 1995 2001 1995 2001 1995 2001 
EU15 49 52 36 34 15 15 
BE 60 60 34 33 7 7 
DK 66 62 3 4 31 34 
DE 30 29 43 42 27 28 
EL 66 67 33 32 1 1 
ES 51 48 36 36 13 16 
FR 43 42 46 48 10 9 
IE 83 84 15 14 3 2 
IT 60 56 32 29 8 15 
LU 67 67 27 27 6 6 
NL 57 61 40 36 3 4 
AT 45 49 35 32 20 19 
PT 64 63 31 31 5 6 
FI 46 51 32 27 22 22 
SE 43 43 27 27 30 29 
UK  79 79 17 17 4 4 
    
NB: 2001-tallene for Portugal dækker år 2000. Statsskat indbefatter EU-skat. 
Kilde: Eurostat, Government sector accounts (den offentlige sektors regnskaber)   
 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitk 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 109 109 
A2.8  Fordeling af indadgående direkte udenlandske in vesteringer (DUI), pr. region i udvalgte EU-lande 
   % antud riiki tehtud koguinvesteeringutest
Tyskland 1998-2000 Spanien 1999-2001 Italien 2000 
Nordrhein-Westfalen 37,5 Madrid 69,5 Lombardia 43,5 
Hessen 21,6 Cataluña 13,6 Piemonte 14,9 
Baden-Württemberg 11,7 País Vasco 5,5 Lazio 8,4 
Bayern 9,0 Andre regioner 3,0 Emilia-Romagna 7,8 
Hamburg 7,7 Com. Valenciana 2,7 Veneto 4,7 
Niedersachsen 3,3 Canarias 2,7 Toscana 4,3 
Berlin 2,8 Andalucia 1,2 Friuli-Venezia-Giulia 4,0 
Rheinland-Pfalz 1,9 Galicia 0,5 Abruzzo 3,3 
Schleswig-Holstein 1,6 Baleares 0,4 Liguria 1,9 
Sachsen-Anhalt 1,0 Aragón 0,3 Trentino Alto Adige 1,5 
Bremen 0,5 Navarra 0,3 Umbria 1,2 
Brandenburg 0,3 Asturias 0,1 Campania 1,2 
Sachsen 0,3 Castilla-La Mancha 0,1 Puglia 0,8 
Saarland 0,3 Castilla y León 0,1 Sicilia 0,8 
Tüüringen 0,3 Murcia 0,1 Marche 0,7 
Mecklenburg-Vorpommern 0,2 Extremadura 0,0 Sardegna 0,4 
  Rioja 0,0 Valle d'Aosta 0,4 
  Cantabria 0,0 Basilicata 0,2 
  Ceuta y Melilla 0,0 Molise 0,0 
    Calabria 0,0 
 
NB: Tallene for Italien angiver antal ansatte i udenlandskejede da tterselskaber i fremstillingssektoren. Det bør understreges, at be-
skæftigelsen tilskrives de regioner, i hvilke selskabernes hovedkontorer - og ikke afdelinger - er beliggende. Tallene giver de rfor 
kun et fingerpeg om den faktiske regionale fordeling. 
Tallene angiver gennemsnittet 1998-2000 for Tyskland og gennemsnittet 1999-2001 for Spanien 
Kilde: DE – Bankgesellschaft Berlin på basis af Deutsche Bundesbank; ES – Registeret  over udlandsinvesteringer; IT – CNEL, 
FDI- databasen (R&P - Politecnico di Milano) 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 110 110  
A2.9  Indadgående direkte udenlandske investeringer (DUI) i EU15 og 
tiltrædelseslandene, gennemsnit 1999-2001 
 % af BNP   % af BNP 
EU15 6,9  BG 5,4 
BE/LU 8,5  CY 5,8 
DK 14,6  CZ* 9,2 
DE 4,9  EE 7,8 
EL 0,9  HU 4,2 
ES 1,5  LT 3,9 
FR 3,5  LV 4,4 
IE 20,7  MT 15,8 
IT 1,1  PL* 4,4 
NL 13,2  RO 3,8 
AT 3,1  SI 1,7 
PT 4,3  SK 8,8 
FI 4,6    
SE 13,0    
UK 5,9    
   
BE/LU: tal for 1998; DK: tal for 1999-2000; 
ES: tal for 1998-1999; RO: tal for 1997-1999; HU, SK: tal for 2000-2001 
* CZ og PL tegner sig for henholdsvis 23% og 35% af alle direkte udenlandske inve-
steringer i tiltrædelseslandene. 
Kilde: Eurostat, Statistik vedr. betalingsbalance; UNCTAD for Grækenland 
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitk 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 111 111 
A2.10  Fordeling af indadgående direkte udenlandske investeringer (DUI) pr. NUTS 2-region i udvalgte med-
lemsstater  
% af landets samlede investeringer a
Tjekkiet 2001  Ungarn 2001 Polen 1998  Slovakiet 2001 
Praha 49,3  Közép-Magyarország 67,7 M azowieckie 24,3  Bratislavský 63,2 
Strední Cechy 10,7  Közép-Dunántúl 9,4Śląskie 13,5  Východné Slovensko 18,8 
Jihozápad 7,6  Nyugat-Dunántúl 7,5 Wielkopolskie 11,6  Západné Slovensko 10,3 
Severozápad 8,2 Észak-Magyarország 6,2 Dolnośląskie 8,4 Stredné Slovensko 7,7 
Severovýchod 6,6  Dél-Alföld 4,0 Pomorskie 7,3    
Jihovýchod 8,4 Észak-Alföld 3,5Łódzkie 5,9   
Strední Morava 5,2  Dél-Dunántúl 1,8 Ma łopolskie 5,6    
Moravskoslezko 4,0   Kujawsko-Pomorskie 4,1   
     Zachodniopomorskie 3,9    
     Lubelskie 2,8   
     Podkarpackie 2,5    
     Świętokrzyskie 2,3   
     Warmi ńsko-Mazurskie 2,3    
     Lubuskie 2,2   
     Opolskie 1,8    
     Podlaskie 1,6   
      
Kilde: Nationale statistikker      
Del 2 — Indvirkningen af medlemsstaternes samhørighedspolitik 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 112 112  
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 113Del 3 - Fællesskabspolitikkernes 
indflydelse: konkurrenceevne, 
beskæftigelse og samhørighed 
 
      
Indholdsfortegnelse 
Indledning ..................................................................................................................... .............. 114  
Fællesskabspolitikkernes bidrag til samhørighed i lyset af Lissabon-   
og Göteborgstrategierne........................................................................................................ ..... 114  
Reform af fælles politikker: CAP og fiskeripolitik ........................................................................ 125  
Komplementaritet mellem statsstøtte og samhørigheds-politik .................................................. 128  
Retslige og interne anliggender:  Forbedring af udviklingsvilkårene .......................................... 131  
Opfattelsen af fællesskabs-politikkerne på regionalt plan .......................................................... 132  
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 114 Indledning 
Den Anden Samhørighedsrapport indeholdt en  
analyse af fællesskabspolitikkernes bidrag til sam-
hørighed. Det er ikke meningen her at gentage 
denne analyse men at gennemgå de vigtigste æn-dringer, der har fundet sted inden for disse politikker 
siden 2001 set i lyset af EU's målsætninger, herun-
der navnlig dem der blev vedtaget i Lissabon og Göteborg. To politikområder, der ikke blev behand-
let i den foregående rapport, er ligeledes omfattet, 
navnlig handelspolitik samt retlige og indre anlig-gender. I et særskilt afsnit undersøges politikken 
vedrørende statsstøtte, der er stærkt tilknyttet sam-
hørighedspolitikken. Det sidste afsnit indeholder en 
gennemgang af resultaterne af en undersøgelse, 
der blev foretaget i 28 regioner i EU, vedrørende 
opfattelsen af forskellige fællesskabspolitikkers ind-virkning. 
Fællesskabspolitikkernes bidrag til 
samhørighed i lyset af Lissabon-  
og Göteborgstrategierne 
Udvikling af en videnbaseret økonomi 
Viden står i centrum for Lissabon-strategien. Udvik-
ling, formidling og brug af viden er afgørende for, 
hvordan virksomheder fungerer og vokser. Lettere 
adgang til finansiering og markeder, fremme af er-hvervsstøttefaciliteter, styr kelse af forbindelserne 
mellem virksomheder og det videnskabelige miljø,  kvalificering af personale via almen og faglig ud-dannelse, indførelse af nye teknologier og øget in-
vestering i forskning/udvikling er alle nøgleelemen-
ter i forbedring af erhvervsklimaet og stimulering af innovation.  
Fællesskabets politik inden for virksomhed, industri 
og innovation har til formål at styrke de europæiske industri- og servicesektore rs konkurrenceevne ved 
at fremme iværksætterånd, skabe et miljø, der bi-drager til innovation og økonomisk udvikling, og at sikre adgang til afsætningsmarkeder
1. Erhvervspolitikken fremmer partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor såvel som sam-
arbejde mellem virksomheder
2 (f.eks. via de såkald-
te 'Innovation Relay Centres' og netværket 'Innova-
ting Regions in Europe') for derved at stimulere ud-
veksling af viden og erfaring. På samme måde er de 
informations- og rådgivningscentre, der med støtte fra blandt andet Strukturfondene er blevet oprettet 
rundt om i EU i det sidste årti, såvel som andre er-
hvervsstøttefaciliteter af  afgørende betydning for 
oprettelsen af forbindelser mellem virksomheder i 
forskellige regioner, ligesom  de bidrager til løsning 
af praktiske problemer.  
Erhvervspolitik har desuden til formål at fremme 
iværksætterånd og gøre det le ttere at starte og lede 
en virksomhed, hvilket kan være af særdeles stor 
betydning for dårligt stillede grupper og for tilbage-
stående regioner
3. Med dette mål for øje vil en ny 
EU-definition af begreberne "mikro-, små og mel-
lemstore" virksomheder blive gjort gældende fra 
begyndelsen af 20054. Definitionen, der udvides til 
at dække større virksomheder end i dag, vil effektivt 
mindske de administrative byrder, der nu hviler på 
virksomhederne og samtidig gøre disse berettigede 
til finansiel støtte.  
Som nævnt i Del 1 bunder skævhederne i innova-
tion mellem regionerne ikke blot i udgiftsforskelle på 
FTU-siden (forskning og teknologisk udvikling) men i lige så høj grad i svage forbindelser mellem virk-
somheder, forskningscentre osv., der tilsammen 
udgør det regionale inno vationssystem. Innova-
tionspolitikkerne bevæger sig derfor mere og mere 
væk fra ordninger med sigte på at udvide F&U og 
teknologisk kapacitet, og retter sig i stedet i stigen-de grad direkte mod strategier, der har til formål at 
forbedre det miljø, som firmaerne opererer i
5. Tre 
områder fortjener særlig opmærksomhed: 
• På baggrund af erfaringer fra pionerarbejde fi-
nansieret af Struktur fondene (Regionale Innova-
tionsstrategier, RIS) opfor dres regionerne til at 
udvikle innovationspolitikker baseret på efter-
spørgsel og folkelig deltagelse (se nedenfor). 
Dette er af særlig bet ydning i tiltrædelseslan-
dene, hvor  der er mangel på sammen-
hængende politikker på regionalt plan: RIS-NAC 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 115(Regionale Innovationsstrategier — Nyligt As-
socierede Lande) blev oprettet med et budget 
på EUR 5,25 mio. under det femte rammepro-
gram: 16 regioner i 9 lande påbegyndte projek-ter i begyndelsen af 2002.  
• For at sikre, at den tilgængelige viden anvendes 
og formidles optimalt, må erhvervsservice-faciliteternes tilgængelighed og kvalitet forbed-
res. Især nettet af rådgivningsinstanser, de 
såkaldte "Innovation Relay Centres", fokuserer specielt på de mindre udviklede regioners be-
hov og hjælper lokale virksomheder med at 
opnå adgang til teknologi og med at indkredse hvilke teknologier, der egner sig til at blive over-
ført til andre regioner eller sektorer. 
• Manglende adgang til finansiering udgør ofte en 
betydelig begrænsning for virksomhedernes vækst og udvikling, og en vigtig del af er-
hvervspolitikken går derfor ud på at støtte udvik-lingen af alternativer til banklån, som f.eks. ven-
turekapitalfonde, i regioner, hvor finansierings-
mulighederne er begrænsede. SMV-garantifaciliteten, ETF-iv ærksætterfaciliteten og 
Seedkapitalaktionen er blandt de midler, der er blevet skabt via Den Europæiske Investerings-fond (EIF) med henblik på at øge finansieringen 
til små og mellemstore virksomheder (SMV). 
Med samme mål for øje arbejder EIF også på at knytte kontakt til mindst et pengeinstitut i hvert 
tiltrædelsesland. 
Fællesskabets vigtigste politiske værktøj i relation til 
informationssamfundet er initiativet eEurope, der 
blev lanceret i juni 2000 med en anden fase — eEu-
rope-handlingsplanen 2005 — påbegyndt to år se-nere. Hovedformålet at sikre adgang til ‘moderne 
offentlige onlinetjenester (e-forvaltning, e-
læringstjenester og e-sundhedsydelser), et dyna-misk miljø for e-virkso mhed og — som en forud-
sætning for disse — omfattende bredbåndsadgang til konkurrencedygtige priser og en sikker informa-tionsstruktur’
6. 
Handlingsplanen udstikker en strategi for at give såvel virksomheder som privatpersoner overalt i EU adgang til bredbåndsstrukturer til overkomme-
lige priser. I handlingsplanen henledes opmærk-somheden desuden på behovet for at udvikle pas-
sende indhold og tjenester med særlig vægt på om-
råder, hvor  forvaltningen kan gøre en forskel ved — 
inden via EU-samarbejde og muligvis Strukturfon-
dene — at støtte indførelse af bredbånd i mindre 
velstående regioner. Resultaterne kan sammenfat-
tes således: 
• Initiativet har stimuleret konkurrencen mellem 
alternative platforme og operatører og skabt 
øget fokusering på medlemsstaternes og Fæl-lesskabets indsats for at afhjælpe de værste 
skævheder i EU. På trods af, at antallet af bred-
båndsforbindelser i EU fordobledes mellem juli 2002 og juli 2003, er tilgængeligheden dog sta-
dig ekstremt ulige fordelt, geografisk set. 
• Det samlede antal onlinetransaktioner er fortsat 
beskedent, og der er stadig forskelle mellem medlemsstater, navnlig på grund af skævheder i 
priserne på internetadgang. 
• Adgangen til onlinetjenester inden for de 20 ba-
sale offentlige tjenesteområder, der blev ind-kredset i eEurope , er fortsat i ekspansion. Ande-
len af tjenester med online-adgang steg fra 45% 
i oktober 2001 til 60% i oktober 2002, og selv 
om der stadig er forskelle mellem medlems-stater, haler de, der er bagud, nu hurtigt ind på 
de øvrige medlemsstater. 
• De offentlige myndigheders onlinetjenester er i 
rivende udvikling i alle tiltrædelseslandene. Nogle af landene er på visse områder endda 
længere fremme end EU's medlemsstater. 
• Andelen af skoler i EU med netadgang steg fra 
89% i marts 2001 til 93% i marts 2002 uden no-gen mærkbare forskelle mellem medlems-staterne med undtagelse af Grækenland, hvor 
kun 59% af skolerne var online. Antallet af com-
putere med netadgang steg i samme periode fra 4 pr. 100 elever til næsten 6 pr. 100 elever.  
På Det Europæiske Råd i Barcelona i 2002 blev der fastsat et mål for øget investering i forskning og tek-nologisk udvikling (FTU) i EU før 2010 på 3% af 
BNP (heraf to tredjedele i den private sektor), dvs. 
en stigning fra lidt under 2% i 2000. Det sjette ram-
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 116 meprogram for FTU, der har et samlet budget på 
EUR 17,5 mia., blev lanceret i håb om at nå dette 
mål7 i kombination med initiativet om det europæi-
ske forskningsområde (ERA)8, der blev iværksat for 
at begrænse opsplitningen af forskningsaktiviteter i EU, øge investeringerne i forskning og forbedre vil-
kårene for opnåelse af de potentielle fordele via forskning. 
Deltagelsen fra samhørighedslandene og de tilba-
gestående regioner i det femte rammeprogram (1998–2002) så således ud: 
• Organisationer i samhørighedslande udgjorde 
17,8% af deltagerne i de af Fællesskabets FTU-
kontrakter, der blev underskrevet mellem januar 
2002 og marts 2003, hvilket var en lille smule 
højere end deres andel af EU's befolkning (17,1%) og en stigning fra 16% i 2001. Med 
hensyn til finansiering modtog de dog mindre 
end deres befolkningsandel (14,6%), men tallet var dog højere end i 2001 (12,2%). Desuden 
omfattede lidt mere end 31% af de samar-
bejdsforbindelser, der i 2002 blev knyttet mellem organisationer i EU, deltagere fra sam-
hørighedslandene. 
• Skævheder på tværs af regioner er mere mar-
kante, hvilket afspejler, at forskningen er kon-centreret i forholdsvis få områder. Omkring 14% 
af de organisationer, der deltog i det femte ram-meprogram, befandt sig ligesom i det fjerde 
rammeprogram (1994–1998) i Mål 1-regioner. 
Af de 64 Mål 1-regioner var blot 8 (Irland, Berlin, Lisboa e Vale do Tejo, Attiki, Kriti, Comunidad 
Valenciana, Andalucía og South Yorkshire) an-
svarlige for mere end halvdelen af projekterne. De første tre af disse er ikke længere fuldgyldi-
ge Mål 1-regioner. 
• Med hensyn til deltagelsen af små og mellem-
store virksomheder (SMV'er) underskrev mere end 4.600 af disse en kontrakt i 2001. Omkring 
77% af projekterne kom fra virksomheder med mindre end 50 ansatte, og 42% fra virksom-
heder med mindre end 10 ansatte. Et vist antal 
af disse havde hovedsæde  i tiltrædelses- og as-
socierede lande. På trods af, at kun en meget 
lille andel af det samlede antal kontrakter i Un-ionen blev tilkendt SMV'er, udgjorde de mere 
end 23% af deltagerne i de fire tematiske pro-
grammer og modtog over 15% af den samlede 
finansiering. 
Adskillige initiativer er blevet  iværksat for at styrke 
regionernes rolle i oprettelsen af ERA: 
• Innovationsaktiviteter under det femte ramme-
program (med et budget på EUR 119 mio.), 
støttede oprettelsen af samarbejdsforbindelser 
mellem virksomheder og andre organisationer på regionalt plan i kombination med innovative 
aktioner finansieret af Strukturfondene. 
• Programmet finansierede ligeledes initiativet 
“Innovating Regions of Europe” (IRE) nettet
9 for 
at lette udvekslingen af erfaringer og god prak-
sis mellem regioner, herunder mellem højt ud-viklede og tilbagestående regioner i såvel til-
trædelseslandene som de nuværende 15 EU-
lande. 
• I den forbindelse blev der i 2003 iværksat et nyt 
pilot-initiativ
10 med et budget på EUR 2,5 mio., 
der havde til formål at  udvikle eksperimentale 
aktiviteter, som involverede net af europæiske 
regioner (med aktiv deltagelse af universiteter, 
forskningscentre og virksomhedskredse) med henblik på at skabe såkaldte ’vidensregioner‘, 
der kunne tjene som modeller for gennemførel-
sen af Lissabon-strategien på regionsplan. 
• Adskillige projekter, der havde til formål at ud-
vikle regionalt ‘fremsyn’, blev tildelt støtte inden for rammerne af STRATA-aktionerne, der blev iværksat under programmet for forbedring af det 
menneskelige potentiale (IHP) med et samlet 
budget på EUR 25 mio. til fremme af langsigtet strategisk tænkning og udjævning af kløften 
mellem regionalpolitik og FTDI-politik. Der blev 
rettet særlig opmærksomhed mod til-trædelseslandene. 
På længere sigt har det sjette rammeprogram (2002–2006) via to nye initiativer — ekspertisenet-tene og integrerede projekter — potentiale til at for-
bedre forbindelserne mellem de mere centrale og 
perifere videnskabscentre, berige EU’s overordnede 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 117innovationskapacitet og bekæmpe hjerneflugt fra 
forfordelte til mere velstående regioner. 
Finansieringen til udvikling af menneskelige res-
sourcer inden for rammerne af det sjette ramme-program er blevet fordoblet rent pengemæssigt, 
hvilket kan have en afgørende virkning på mindre 
velstående regioner takket være programmer for overførelse af teknologi. Desuden er det blevet ved-
taget at bruge mindst 15% af budgettet for de tema-
tiske prioriteter på SMV'er. 
Endvidere er der blevet skabt et nyt samarbejde 
mellem samhørighedspolitik og F&U-politik, idet det 
nu er muligt for de succesrige ansøgere til det sjette rammeprogram, der er baseret i Mål 1-regioner, at 
fordre yderligere finansiering fra Strukturfondene via 
de pågældende regionale myndigheder. 
Almen og faglig uddannelse  
af central betydning 
Befolkningens færdigheder og kvalifikationer er 
EU’s vigtigste ressource og en betingelse for, at 
Unionen kan udvikle sig til den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i ver-
den. Uddannelsesprogrammet “Education and Trai-
ning 2010” , der blev iværks at som et af midlerne til 
at nå målet, udstak 13 målsætninger
11 med sigte på 
at gøre uddannelse i Europa til “ en verdensreferen-
ce for kvalitet før 2010 ”12. I en nylig meddelelse13 fra 
Kommissionen opfordres medlemsstaterne til at 
styrke deres indsatser på alle niveauer, især hvad 
angår investering i uddannelse, med henblik på at sikre opfyldelsen af Lissabon-strategien. På Det 
Europæiske Råd i Bruxelles
14 i slutningen af 2003 
blev medlemsstaterne enige om at ’styrke strukture-
ret samarbejde med henblik på at støtte udviklingen 
af den menneskelige kapital’. 
På trods af, at mange medlemsstater har gjort en 
betydelig indsats for at reformere og tilpasse deres 
systemer for livslang uddannelse til den videnbase-
rede økonomi, er de gennemførte ændringer stadig ikke tilstrækkelige til at møde udfordringen. Meget 
tyder på, at hvis en regi on skal skabe og vedlige-
holde et minimumsniveau af vidensintensiv beskæf-
tigelse, må den først opbygge en kritisk masse af arbejdstagere med en lang række færdigheder. Fællesskabet har i mange år oprettet net mellem 
universiteter, uddannelsesinstitutioner og virksom-
heder inden for og på tværs af regioner. Endvidere 
har det på det seneste arbejdet på at oprette net af 
‘uddannelsesregioner’. 
På samme tid baner den tiltagende decentralisering 
af ansvaret for uddannelse til regionalplan overalt i 
Unionen vej for en bedre planlægning af uddannel-
sestilbud på linje med såvel folks behov som regio-nale udviklingsplaner. 
Flere og bedre jobs i et  
samfund med plads til alle 
Den Europæiske Beskæftigel sesstrategi (EBS) blev 
iværksat i slutningen af 1997 med det hovedformål 
at bekæmpe arbejdsløshed via præventive metoder 
og aktive beskæftigelsesforanstaltninger. Siden 
2000 har strategien været rettet mod opfyldelse af de mål, der blev vedtaget i Lissabon vedrørende 
fuld beskæftigelse, bedre jobs og forbedret social 
og økonomisk samhørighed.  
Strategien blev evalueret  i 2002 og strømlinet og 
revideret på Det Europæiske Råd i Bruxelles i for-
året 2003 for bedre at kunne understøtte Lissabon-målene i en udvidet Union. Evalueringen pegede 
på, at der havde været klar e strukturelle forbedrin-
ger på EU's arbejdsmarked. I 2002 udgjorde den 
gennemsnitlige arbejdsløshed i EU 7,7% af den 
samlede arbejdsstyrke sammenlignet med 10,0% 
fem år tidligere. Af lige så stor betydning viste eva-lueringen, at andelen af personer i arbejdsdygtig 
alder i beskæftigelse samtidig var steget fra 60,7% 
til 64,3%. Der er markante forskelle mellem med-lemsstaterne og det er svæ rt at etablere årsags-
sammenhænge mellem beskæftigelsesresultater og specifikke politikker. Man kan dog alligevel konsta-
tere en vis konvergens mellem de nationale be-
skæftigelsespolitikker og de målsætninger og ret-
ningslinjer, der er indeholdt i EBS. 
I de fleste områder i EU gøres der fortsat en indsats 
for at sikre en ny start for alle arbejdsløse i form af 
uddannelse, omskoling, praktikophold, beskæftigel-se  og  andre  beskæftigelsesinitiativer,  før de  når  
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 118Handelspolitikker og deres indvirkning på beskæftigelse og samhørighed 
Handelsåbninger er normalt fordelagtige for økonomi-
en, idet de leder til en ændring i fordelingen af produk-tionsfaktorerne i retning af mere produktive anvendel-ser, øget effektivitet og storøkonomi, større konkur-rence, en stigning i overførsler af viden og teknologi samt gevinster for forbrugerne i form af større pro-duktudvalg og lavere priser. 
Men handelsåbninger kan også afføde omkostninger, 
der kunne kaldes bagsiden af medaljen. Uanset ge-vinsterne på langt sigt kan ændringer i fordelingen af produktionsfaktorerne medføre tilpasningsomkostnin-ger på kort sigt for de virksomheder og arbejdsgivere, der er påvirket af stigende importer. 
Flere af kendetegnene ved disse omkostninger gør, at 
de ikke blot kan ignoreres: 
• Omkostningerne er normalt koncentreret i visse 
sektorer og regioner, hvilket gør, at de for visse be-folkningsgrupper kan være en betydelig byrde og derfor have en mere ødelæggende virkning, end hvis de var mere ligeligt fordelt på den samlede økonomi. 
• Vinderne af handelsåbningerne betaler normalt in-
gen kompensation til taberne, til dels fordi det er svært at vurdere, hvor store omkostninger, han-delsåbningerne medfører. Derfor vil nogle befolk-ningsgrupper (og regioner) blive dårligere stillet i det mindste på kort sigt, hvilket er et af argumen-terne for at støtte de berørte parter. 
• Forskellen mellem fordele og omkostninger har ten-
dens til at vokse med tiden: omkostningerne er generelt højere i de første år (konkurrence fra ud-landet har normalt en hurtig virkning på de ikke-konkurrencedygtige sektorer), mens det tager et stykke tid, før de fleste af gevinsterne (opnået via øget effektivitet grundet en bedre fordeling af pro-duktionsfaktorerne) kan mærkes. De fleste empiri-ske studier viser derfor, at omkostningerne i årene umiddelbart efter en handelsåbning kan udgøre 10-15% af gevinsterne, hvilket er to til tre gange højere end i det lange løb. 
• Omkostningerne og fordelene varierer ligeledes fra 
sted til sted: virkningen på regioner afhænger af de i regionerne beliggende aktivitetssektorers interna-tionale konkurrenceevne, i hvor høj grad aktivite-terne er geografisk koncentreret (især hvad angår handelsvarer), og i hvilken udstrækning regionerne er specialiseret i produktionen af visse vare- og servicetyper. Handelsåbninger vil medføre ulem-per for visse regioner, mens andre vil få fordele af dem. 
Der er generelt også en markant asymmetri i opfattel-sen af fordele og ulemper, hvilket uvilkårligt har politi-ske konsekvenser. Mens omkostningerne er meget synlige og alarmerende, ikke blot på grund af deres koncentration men også på grund af deres håndgribe-lige karakter (lukning af fabrikker, fyringer osv.), har fordelene tendens til at være mindre synlige, til dels fordi de er uhåndgribelige – eller i det mindste vanske-ligere at måle (flere valgmuligheder for forbrugerne, f.eks.) – mindre åbenlyse og mere diffuse.  
På trods af de typisk lave tilpasningsomkostninger er 
de ledsageforanstaltninger, der iværksættes, når handlen åbnes, derfor af afgørende betydning fra så-vel et økonomisk som et politisk synspunkt. Dette gælder ikke mindst, fordi godt målrettede ledsagepoli-tikker kan begrænse tilpasningsomkostningerne ved mest muligt at foregribe dem og lette den tilpasnings-proces, der skal finde sted. En tidlig afgrænsning af de sårbare sektorer og arbejdstagere,  der vil blive berørt af handelsåbningen, skulle derfor gøre det muligt at begrænse omkostningerne. På samme tid kan man gennem assistance til de berørte parter med at foreta-ge de nødvendige tilpasninger, når problemet opstår, fremskynde ændringen og minimere omfanget af til-pasningsomkostningerne. 
Det er i EU's interesse at hjælpe med at lette enhver 
nødvendig tilpasningsproces og bidrage til at dække 
omkostningerne af de politikker, den har iværksat. Det gjorde EU i mange år inden for rammerne af Det Eu-ropæiske Kul- og Stålfællesskab. Udviklingen af sam-me slags politikker med henblik på at lette ændringer vil være så meget des vigtigere i de kommende år, hvor mange handelsaftaler enten udløber eller har brug for at blive fornyet (Multifiberaftalen, EU-Chile af-talen), og der bliver behov for at forhandle nye aftaler (DDA, EU-Mercosur). De overordnede konsekvenser af dette vil næsten helt sikkert være en betydelig stig-ning i importen af følsomme varer. 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 119seks måneders arbejdsløshed, når det drejer sig om 
unge, og et års arbejdsløshed,  når det drejer sig om 
personer over 24 år.  
For at kunne tilbyde skræddersyede tjenester og 
støtte aktivering og prævention er det nødvendigt 
med effektive offentlige beskæftigelsestjenester 
med tilstrækkelig kapacitet. Derfor har medlems-staterne forpligtet sig til at modernisere deres offent-
lige arbejdsformidling og i en vis udstrækning sam-arbejde med den private sektor. I de fleste nye med-lemsstater undergår de offentlige beskæftigelses-
tjenester, der blev oprettet i begyndelsen af 1990'erne, også løbende reform og modernisering. 
Via EBS koordineres medlemsstaternes beskæf-
tigelsespolitikker på baggrund af fælles målsætnin-
ger og prioriteter. I strategien opfordres der til delta-gelse af alle relevante parter i den offentlige og pri-
vate sektor, herunder arbejdsmarkedets parter, i 
henhold til den konstitutionelle indretning i det på-gældende land. I EBS-retni ngslinjerne præciseres 
det, at strategien bør gennemføres effektivt på såvel regionalt og lokalt som nationalt plan, og Kommissi-onen har opfordret til større deltagelse af de rele-
vante parter.  
I 2002 og 2003 blev beskæftigelsessituationen i 
hvert af tiltrædelseslandene undersøgt nærmere 
med henblik på dels at fastlægge passende be-
skæftigelsespolitikker som forberedelse til imple-mentering af EBS' ved tiltræ delsen og dels at afstik-
ke udgiftsplaner inden fo r rammerne af EBS i perio-
den 2004-2006. 
Undersøgelsen af EBS i 2003  resulterede i en for-
enkling af retningslinjerne, der nu indeholder tre 
overordnede målsætninger: 
• opfyldelse af Lissabon-målene vedrørende be-
skæftigelsesgraden 
• fremme af kvalitet og produktivitet på ar-
bejdspladsen i form af bedre og flere jobs 
• skabelse af et arbejdsmarked med plads til alle, 
med reduceret arbejdsløshed er færre sociale 
og regionale skævheder i adgangen til ar-
bejdsmarkedet.  Desuden er der 10 specifikke retningslinjer for struk-
turreformer. En vellykket gennemførelse af EBS er 
betinget af en øget til pasningsevne fra både ar-
bejdstager- og arbejdsgivers ide, større beskæftigel-
se, flere og bedre målrettede investeringer i menne-skelig kapital samt bedre forvaltning.  
Den nye EBS er tæt forbundet med politikker for 
økonomisk og social samhørighed, idet de tre over-
ordnede målsætninger og de specifikke retningslin-
jer har som fælles mål at begrænse sociale ulig-heder og regionale skævheder i beskæftigelsen. 
Social integration og kønsligestilling  
Med Amsterdamtraktaten bl ev EU's mandat udvidet 
til at bekæmpe social udstødelse. På Topmødet i Lissabon blev der derfor fastsat et mål om at tage et 
afgørende skridt i retning af at få udryddet fattigdom 
og social udstødelse i EU inden 2010. Dette mål blev yderligere uddybet på Topmødet i Nice, og si-
den da er en fælles strategi  for social integration 
blevet gennemført via åben koordination, en metode 
der også var blevet anvendt  ved vedtagelsen af be-
skæftigelsespolitikken, bortset fra at medlems-staternes deltagelse var valgfri og ikke obligatorisk. I praksis er alle medlemsstater blevet involveret i 
processen, og de første nationale handlingsplaner 
til bekæmpelse af social udstødelse blev forelagt i juni 2001, hvormed politikkerne på dette område 
blev mere synlige.  
Planerne gjorde det muligt at indkredse 8 store ud-
fordringer for den fremtidige politik, nemlig at udvik-
le et arbejdsmarked der fremmer integration og at 
give alle mulighed for og ret til beskæftigelse, at sørge for at alle har en tilstrækkelig indtægt til at 
sikre menneskeværdige levevilkår, at udligne ud-
dannelsesmæssige uligheder, at forsvare familien og beskytte børns rettigheder, at sikre anstændige 
boligforhold for alle, at garantere adgang til offentlig 
service af kvalitet, at forbedre formidlingen af tjene-steydelser og at genoplive områder præget af man-
gel i flere henseender.  
En anden generation af nationale handlingsplaner 
blev udarbejdet i slutningen af juli 2003 med henblik 
på at give ny impuls til processen. På baggrund af 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 120 forslag fra medlemsstaterne vil der blive foretaget 8 
årlige evalueringer af visse tematiske politikker, der 
vil involvere mellem 3 og 6 medlemsstater, uafhæn-
gige eksperter, repræsentanter for arbejdsmar-kedets parter, regionale og lokale myndigheder 
samt folk, der har personlige erfaringer med fattig-
dom eller social udstødelse. 
Sideløbende hermed vil der blive samarbejdet med 
tiltrædelseslandene om for beredelsen af deres del-
tagelse i strategien, når de tiltræder Unionen. Sam-
men med Kommissionen har de produceret en ræk-
ke  memoranda om social integration, hvori de har 
indkredset de vigtigste problemer og udfordringer samt fastlagt prioriterede politikforanstaltninger. 
Listen over de indikatorer,  der blev vedtaget ved 
udgangen af 2001, skulle gøre det muligt at evalue-
re situationen i hvert land bedre. Den indeholder 7 
strukturelle indikatorer, som danner basis for Kom-
missionens årlige syntes erapport om den økonomi-
ske og sociale situation i EU. Listen bør i forbindel-
se med den næste generation af planer udvides 
med både regionale og ikke-finansielle indikatorer. 
Andre aktiviteter iværksat som en del af fælles-
skabsprogrammet for social integration og med et 
budget på EUR 75 mio. for perioden 2002-2006 om-fatter udveksling af erfaringer mellem lande (64 pro-
jekter fik tildelt støtte i den første fase og næsten 30 
i anden fase) samt undersøgelser om specifikke emner, som alle skulle styrke samarbejde, øge den 
fælles forståelse og stimulere nye fremgangsmåder. 
En ny strategi, der sigter på at løse problemet med 
social udstødelse er derfor  undervejs. Den vil i sti-
gende grad involvere alle medlemsstater, selv om deltagelsen er frivillig. Strategien vil tilføje en ny di-mension til konvergensbegrebet og forstærke den 
europæiske sociale model samt bidrage til at opnå 
en bedre balance mellem EU's sociale og økonomi-ske politikker.  
Ligestilling mellem de to køn er et grundlæggende 
princip i EU. Siden 1996 har man forsøgt at main-streame dette princip, således at der i planlægnin-
gen og gennemførelsen af alle EU-politikker er ble-
vet taget højde for, hvordan de vil indvirke på kønsligestillingen. Miljøbeskyttelse for en bæredygtig vækst  
Det vigtigste nye initiativ, der er blevet taget på mil-jøområdet i de seneste to år, var Europa-
Parlamentets og Rådets
15 vedtagelse af det sjette 
miljøhandlingsprogram: Vores Fremtid — Vores 
Valg (6. EHP). Med dette program placeres miljøet i et bredt perspektiv i lyset af både økonomiske og 
sociale vilkår, og der lægges vægt på Lissabon- og Göteborg-målene. Programmet indeholder fire bre-
de kapitler: effektiv gennemførelse og håndhævelse 
af miljølovgivningen ( acquis 'et), integration af miljø-
hensyn i andre politikker, herunder i infrastrukturer, 
anvendelse af en kombination af midler med henblik 
på en reel og effektiv opfyldelse af målsætningerne samt bred deltagelse af alle berørte parter i udvik-
lingen og gennemførelsen af politikker.  
I programmet afgrænses der fire store handlings-
områder, nemlig klimaændringer; natur og biodiver-
sitet; miljø og sundhed samt naturressourcer og —
affald. Desuden lanceres der et nyt koncept — de såkaldte ‘tematiske strategier’ — med hvilket man 
håber at kunne takle visse komplekse miljøproble-
mer
16 og fastlægge prioriteterne for fællesskabsind-
greb, herunder foranstaltninger finansieret inden for 
rammerne af samhørighedspolitikken. I programmet 
foreslås det endvidere, at subsidier, der har negati-ve virkninger på miljøet, og som er uforligelige med 
en bæredygtig udvikling,  gradvist fjernes.  
Da mindre velstående lande generelt i begyndelsen 
har færre miljøstrukturer, har de udgifter, der er 
nødvendige for at opfylde direktiverne, derfor ten-
dens til både at være større og udgøre en større andel af BNP (idet dette er forholdsvist lavt). Struk-
turfondene spiller derfor klart en potentiel rolle i at 
hjælpe disse lande til at efterleve EU's miljøpolitik. 
På trods af de dermed forbundne høje, direkte om-
kostninger er politikken udformet til at nedbringe 
såvel de finansielle som de sociale omkostninger på langt sigt ved at formindske sundhedsrisiciene og 
behovet for miljøopretningsarbejde. Eksempelvis 
har Verdens Sundhedsorganisation (WHO) for nylig vurderet, at 100.000 for tidlige dødsfald i Europa 
kan tilskrives emission af partikler
17. Det forventes, 
at emissioner af luftbårne partikler i tiltrædelseslan-
dene vil falde med mellem 1,8 og 3,3 mio. tons før 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 1212010 som følge af gennemførelse af EU's direktiver 
og således nedbringe antallet af for tidlige dødsfald 
med cirka 15.000. 
Overholdelse af EU-lovgivningen betyder også re-
nere drikkevand i tiltrædelseslandene, hvilket især 
Bulgarien og Estland (samt Tyrkiet) vil drage fordel 
af, da 20–30% af husholdningerne i disse lande ikke er forbundet med hovedvandledninger. Desuden 
vurderes gennemførelsen af direktivet om rensning 
af byspildevand at nedbringe næringsstofforurenin-gen med mellem 33% (i Tjekkiet) og 67% (i Polen).  
På trods af en forventet vækst på 2% i affalds-
produktionen vurderes det, at direktivet om affalds-deponering vil medføre en nedgang i mængden af 
affald afskaffet på denne måde, nemlig fra omkring 
59 mio. tons i 1998 til mellem 20 og 35 mio. tons i 2020, mens det forventes, at  direktivet om emballa-
geaffald i samme periode vil medføre en stigning i mængden af genbrugsaffald på 3,7 mio. tons. 
Investering i miljøbeskyttelse kan også skabe be-
skæftigelse. Sammenlagt tegner øko-industrierne 
sig direkte for omkring 1% af den samlede beskæf-tigelse i EU15, mens der inden for affaldsforvaltning 
(indsamling og genbrug) sker en stigning i antallet 
af jobs, som på nuværende tidspunkt ligger på mel-lem 200.000 og 400.000. De samme tendenser kan 
iagttages i tiltrædelseslandene. 
Størstedelen af de investeringer, der er forbundet 
med direktiverne, er alle rede blevet gennemført i 
EU15 (cirka 63% før 2001), men andelen varierer mellem de forskellige miljøområder. Med hensyn til affaldsdeponering er alle investeringerne så godt 
som gennemført, mens kun 72% af investeringerne 
inden for vandforsyning var blevet foretaget inden 
2001. Det eneste område, hvor de fleste investerin-
ger endnu ikke er blevet gennemført, er inden for 
kontrol af luftforurening, selv om omfanget af udgif-ter til rensning af spildevand sikkert vil være endnu 
større. Ikke desto mindre vil der sikkert kræves sto-
re investeringer inden for emissionskontrol af luft-bårne partikler som følge af direktivet om integreret 
forureningsforebyggelse og -kontrol (IPPC) samt aftalerne vedrørende klimaændringer vedtaget un-der Kyoto-Protokollen. I løbet af de sidste 15 år er samhørighedspolitik-kens miljøbestemmelser blevet styrket, og de nuvæ-
rende regler for Strukturfondene gør miljøbeskyttel-
se til et horisontalt princip og overensstemmelse med miljø- acquis 'et til en topprioritet
18. Det er derfor 
vigtigt, at der bliver taget højde for målsætningerne i miljøhandlingsprogrammet og kravene i miljølovgiv-ningen, når der foretages strukturelle indgreb i EU. 
Det indre marked og  
almennyttige tjenester 
Udviklingen af transeuropæiske net inden for trans-
port, telekommunikation og energi har til formål så-vel at bidrage til fuldførelsen af det indre marked 
som at fremme økonomisk og social samhørighed. 
EU-politikken på dette område har til hensigt at sik-re, at nationale net kan forbindes og fungere med 
hinanden, og at der er adgang til disse inden for 
rammerne af åbne og konkurrencedygtige marke-der. I politikken er der specielt taget hensyn til be-
hovet for at forbinde øer, indlandsområder og peri-
fere regioner med centrale områder af Unionen. Disse politikker har en direkte indvirkning på hele 
EU-økonomiens konkurrenceevne og indvirker på, 
hvor den økonomiske aktivitet finder sted. På grund af denne territoriale indvirkning er det vigtigt, at 
samhørighed er en af netværkspolitikkernes ho-
vedmålsætninger. 
Dette er også vigtigt set i lyset af, at disse sektorer 
er blevet åbne for konkurrence. Mens denne åbning 
har resulteret i en nedbringelse af udgifterne og en stigning i de udbudte tjenesteydelsers effektivitet, er 
det åbenlyst, at frigørelse  af markedskræfterne kan 
føre til, at visse sociale grupper eller dele af EU bli-
ver forhindret i at opnå adgang til basale service-
faciliteter. Liberalisering b liver derfor i voksende 
grad ledsaget af krav om at fastsætte public ser-
vice-forpligtelser med henblik på at bevare og styrke 
økonomisk og social samhørighed. Netværkspolitik-
ker er derfor fremtrædende på områder, der vedrø-rer tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, 
hvis betydning blev underst reget på De Europæiske 
Råd i Barcelona og Laeken.  
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 122 
©  EuroGeographics-  sammenslutningen  for  de  administrative  grænser0 250 500  km3.1  T ranseuropæisk  T ransportnet  -  projekter  af  europæisk  interesse
"Essen"  jernbaneprojekt
Jernbaneprojekt  (2001)
Jernbaneprojekt  (2003)
"Essen"  vejprojekt
V ejprojekt   (2001)
V ejprojekt   (2003)Indenlandske  vandveje,  projekt  (2001)
Indenlandske  vandveje,  projekt  (2003)
Havmotorvej  (2003)
Lufthavnsprojekter
Havneprojekter
Kilde:  DG  TREN
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 123Almennyttige tjenester er et vigtigt element i den 
europæiske samfundsmodel i en verden i stadig 
forandring. Dette princi p er forankret i EU-
Traktatens artikel 16 og Charteret om Grundlæg-
gende Rettigheders artikel 36 og placerer den en-
kelte borger i centrum for Unionens prioriteter. I en 
grønbog fra maj 2003 fremsatte Kommissionen der-for sine overvejelser om, hvordan disse tjenester 
kunne indføres effektivt ved i stor udstrækning at 
inddrage ikke-statslige organisationer og civilsam-fundet i almindelighed. 
I kraft af selve deres natur berøres de almennyttige 
tjenester af de public service-forpligtelser, der indfø-res på samme tid som liberaliseringen af de pågæl-
dende sektorer. Formålet med disse forpligtelser er 
at sikre, at den udbudte se rvice — alt afhængigt af 
hvilken service det drejer sig om — er tilgængelig 
for alle, at dens kontinuitet og kvalitet vil blive opret-holdt, og at priserne er over kommelige, idet der fuldt 
ud tages hensyn til behovet for at beskytte forbru-
gernes interesser og sikre forsyningen. Fællesska-
bet yder finansiel støtte til medlemsstaterne for at sikre, at forpligtelserne bliver overholdt. Eksempel-
vis bliver Strukturfondene anv endt til at sikre, at alle 
inden for et givet geografisk område har adgang til 
mobiltelefon- og bredbåndsnet.  
Transportpolitik 
Politikken vedrørende det transeuropæiske trans-
portnet (TEN-T) har siden Maastricht-traktaten væ-
ret rettet mod integration af det europæiske ‘rum’ og 
lempelse af perifere områders isolation for således at bekæmpe en fragmenteret udvikling af de natio-
nale net. Ved at bygge nye veje på tværs af græn-
serne og forbedre de eksisterende vejnet kan man sikre, at ‘grænseeffekten’, der hindrer vækst inden 
for handel, mindskes lidt efter lidt. På samme tid har 
TEN-T-retningslinjerne til formål at fremme et skift væk fra miljøuvenlige transportformer. 
Takket være TEN-T-politikken er tilgængeligheden 
blevet markant forbedret siden 1991 og det forven-tes, at den vil få endnu større virkninger i de kom-
mende år, specielt i tiltrædelseslandene. Det er dog 
nødvendigt at ledsage denne investering med bety-delige udgifter for at forbedre det sekundære net og dettes forbindelser med TEN-T. Dette gælder især landdistrikterne i den østli ge del af tiltrædelseslan-
dene, hvor det visse steder kan tage op til tre timer at nå en motorvej. 
Efter publiceringen i 2001 af hvidbogen om trans-
portpolitik blev der i slutningen af 2001 foretaget 
visse revisioner af 1996 TEN-T-retningslinjerne, og der blev meldt om nye prioritetsprojekter. Listen 
over projekter af europæisk interesse blev i oktober 
2003  udvidet til at dække tiltrædelseslandene (Kort 3.1). 
Den betydelige finansiering, som udviklingen af dis-
se net kræver, forventes vil beløbe sig til EUR 600 mia. indtil 2020. På baggrund heraf vedtog Kom-
missionen i april 2003 en meddelelse om mulige 
nye finansieringsmetoder til udvikling af TEN i Eu-ropa med henblik på at sikre en bedre koordinering 
af offentlig og privat finansiering. Sideløbende her-
med vedtog Kommissionen i juli et forslag om at revidere Eurovignette-direk tivet omkring fastsættel-
se af prisen på infrastrukturer og om at skabe en tættere sammenhæng mellem brugerafgifterne og de reelle omkostninger. Forslaget sætter dog græn-
ser for, hvor høj en afgift der må opkræves, idet 
man tilstræber at  undgå overdrevne afgifter, der vil begrænse de positive virkninger på tilgængelig-
heden og den økonomiske udvikling. I den forbin-
delse viser en virkningsanalyse af revideringen af TEN-T-retningslinjerne en betydelig stigning (20%) i 
tilgængeligheden for perifere regioner og tiltrædel-
seslandene samt en betydelig  tilvækst (170%) i den 
internationale trafik for sidstnævnte lande
19. 
I praksis er det lettest at måle liberaliseringens virk-ninger på lufttransportområdet. Antallet af byer med internationale forbindelser er steget med 70% siden 
1992, mens billetprisen på økonomiklasse i gen-
nemsnit faldt med 15% mellem 1997 og 2000 (der-imod steg billetprisen på business class)
20. Endvide-
re har man indført public service-forpligtelser for perifere områder samt områder med et lavt trafik-volumen med henblik på at bidrage til at støtte de-
res økonomiske udvikling. Disse forpligtelser kom-
bineres ofte med tildeling af subsidier. 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 124 Energipolitik 
EU's energipolitik har tre overordnede mål: at opnå 
større forsyningssikkerhed, at skabe et internt ener-
gimarked og at beskytte miljøet bedre. I grønbogen 
"Mod en europæisk strategi for energiforsyningssik-
kerhed " fra 2002 blev forvaltning af efterspørgslen 
udpeget som første prioritet for fremtiden, idet der 
især blev lagt vægt på forbedringer af energieffek-tiviteten og udviklingen af interne energikilder, her-
under navnlig vedvarende energiressourcer. 
Efter vedtagelsen af elektricitetsdirektivet i 1996 og 
gasdirektivet i 1998 blev  energimarkederne libera-
liseret, hvorved der blev i ndført større konkurrence. 
Dette affødte en omlægning af forsyningen, der især kom store energiforbrugere til gode, men risi-
kerede at have ulemper for de mere perifere og tyn-
dere befolkede regioner. D enne risiko er dog blevet 
mindsket via pålæggelse af public service-
forpligtelser. Der er planer om at indføre yderligere 
regulerende foranstaltninger for at hjælpe disse re-gioner, herunder forpligtelse til at opretholde energi-
forsyningen, regulering af afgifter på baggrund af 
det endelige forbrug og krav om standarder for mi-nimumskvalitet. 
I overensstemmelse med Traktaten har politikken 
vedrørende trans-europæi ske energinet (TEN-E) 
samme overordnede mål som politikken for trans-
port og andre net, nemlig at sikre at nationale net 
rundt om i EU er forbundet med hinanden, at alle regioner har adgang til disse og at nettene styres på 
europæisk niveau i stedet for på nationalt plan
21. I 
de første EU-retningslinjer vedrørende TEN-E blev 
der taget højde for såvel den regionale dimension 
som hensynene til økonomisk og social samhørig-
hed22. Med støtte fra Strukturfondene er der gjort et 
betydeligt fremskridt i oprettelsen af disse net. Fem 
nye gasledninger trådte i kraft før udgangen af 2001 
og adskillige større projekter vedrørende elektrici-tetsforsyning blev færdiggjort med betydelige inve-
steringer i perifere regioner. 
I de seneste TEN-E-retningslinjer, der blev vedtaget 
i juni 2003, blev der lagt vægt på udvikling af elek-
tricitetsforsyningsnet og indf ørelse af naturgas i ind-
landsområder samt perifere og ultraperifere regio-ner. I overensstemmelse med de forpligtelser, der blev vedtaget i henhold til Kyoto- konventionen, er frem-
me af en bæredygtig udvik ling et af de vigtigste poli-
tiske prioriteter på energi området. Der er fastsat mål 
om at øge de vedvarende energiressourcers andel 
af det samlede energiforbrug til 12% før 2010 og 
disses andel af elektricitetsproduktionen til 22%. Desuden er der fastsat et mål for andelen af 
biobrændstoffer til transport, nemlig 5,75%. TEN-E 
må derfor ledsages af investeringsstøtte på lokalt plan til udvikling af alternative energikilder som vind, 
sol og geotermi
23. 
Udvikling af nye energikilder, som f.eks. naturgas 
og elektricitet fra vedvarende kilder, ville gøre det 
muligt for perifere regioner både at diversificere de-
res energikilder — og derved begrænse deres sår-barhed over for forstyrrelse r i forsyningen af ekster-
ne energikilder — og forbedre livskvaliteten.  
Telekommunikationspolitik 
Tilgængeligheden af effektive telekommunikations-
net til en overkommelig pris er en vigtig faktor i for-
bedringen af såvel konkurrenceevnen som folks livskvalitet. Teknologiske forbedringer og liberalise-
ring af markederne har ført til et markant fald i tele-
fontaksterne, specielt for fjernforbindelser og inter-nationale opkald, hvilket især er kommet de mere 
afsidesliggende regioner til gode, også selv om 
takstreduktionen er blevet ledsaget af en stigning i 
abonnementspriserne.  
I direktivet om forsyningspligt fra marts 2002 define-
redes de forpligtelser, som fremover skulle overhol-des på dette område overalt i EU. Efter år med libe-
ralisering kan der i dag konstateres alvorlige mang-
ler i den geografiske dækning, selv når det gælder tjenester baseret på modne teknologier som f.eks. 
mobiltelefoni. 
TEN-telekomprogrammet, der i 2002 blev til eTEN, 
har til formål at styrke økonomisk og social samhø-
righed ved at forbinde øer og afsidesliggende regio-ner med de centrale dele af EU
24. Det største pro-
blem, programmet skal takle, er ikke så meget 
‘manglende led’ i nettet men snarere manglende 
anvendelsesmuligheder og tjenester for virksom-
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 125heder, forvaltninger og privatpersoner. De finansie-
rede aktiviteter har derfor til formål at støtte udvik-
lingen af et informationssamfund, der er åbent for 
alle, og at lette den sociale integration af f.eks. æl-dre og folk med handicap.  
Som anført ovenfor blev handlingsplanen e-Europe 
2005 iværksat i 2002. Den indeholdt en strategi, der skulle give alle EU-borgere adgang til bredbåndsnet 
til en overkommelig pris. Det er målet inden 2005 at 
udvide adgangen til at omfatte halvdelen af internet-forbindelserne i Europa. Det står dog klart, at den 
investering, der vil være nødvendig for at dække 
alle dele af EU fuldt ud, på grund af utilstrækkelige profitmarginer ikke vil kunne sikres af markedet ale-
ne men vil nødvendiggøre finansiering fra det of-
fentliges side. Med dette for øje fastsatte Kommis-sionen i 2003 nye retningslinjer for udviklingen af 
bredbåndsnet og dækning af områder, der endnu 
ikke har adgang til mobiltelefoni, via støtte fra Struk-turfondene. 
Reform af fælles politikker: 
CAP og fiskeripolitik 
Den fælles landbrugspolitik (CAP) 
I 2003 absorberede CAP omkring 46½% af EU's 
budget. De samlede udgifter beløb sig på lidt over EUR 47 mia., hvoraf 90% gik til markedsstøtte og 
direkte støtte under første søjle og 10% til land-distriktudvikling under anden søjle.  
EU's udgifter på landbrugsområdet er i stigende 
grad faldet i forhold til BNP fra 0,57% af EU12's 
BNP i 1990–1992 til 0,47% af EU15's BNP i 2000–2002. Med Agenda 2000 blev den CAP-reform, der 
var blevet påbegyndt i 1992, uddybet og udvidet, 
hvorved officielle priser og  direkte støtte blev ned-
bragt. Den bidrog ligeledes til en konsolidering af 
landdistriktudviklingen og anden søjle af CAP samt 
til oprettelsen af en sammenhængende ramme for tilpasning af CAP til tiltrædelseslandenes landbrug. 
Endvidere blev målene for EU's landbrugspolitik 
omformuleret, således, at de nu primært sigter på: 
• at forbedre landbrugets konkurrenceevne i EU 
uden overdreven anvendelse af subsidier 
• at opretholde landbrugernes indkomstniveau og 
dettes stabilitet 
• at respektere miljøet og diversiteten på landet 
• at forbedre landbrugsp rodukternes kvalitet 
• at forenkle og decentralisere CAP. 
På grund af de reducerede officielle markedspriser 
og den forøgede direkte støtte til producenter i ste-det for prisstøtte udgjorde den direkte støtte (eks-
klusive direkte udbetalinger til landdistriktudvikling) 
70% af CAP-udgifterne i 2000-2002, dvs. 7 pro-
centpoint mere end i perioden 1995-1997. Traditio-
nelle CAP-foranstaltninger, f.eks. støtte til eksport 
eller oplagring, udgjorde derimod kun 14,5% af ud-
gifterne i perioden 2000-2002 i forhold til 22% 
i 1995-1997. 
I 2001 tegnede fire medlemsstater sig for 64% af 
udbetalingerne fra EUGFL-garantien, nemlig Frank-
rig (22%), Spanien (15%), Tyskland (14%) og Italien 
(13%). Siden 1990 er udbetalingerne til Belgien, Danmark, Grækenland, Nederlandene, Italien,  
Irland og Tyskland faldet, mens de er steget til Stor-
britannien, Spanien, Portugal og Frankrig. Hvis ud-betalingerne sættes i forhold til antallet af hektarer, 
er Belgien, Nederlandene og Grækenland de stør-
ste modtagere. Dette gælder, selv om de to første lande som de eneste har registreret et fald siden 
048121620
DK BE UK SE DE IE FR LU FI EU15 AT ES NL EL IT PT048121620EUR x 1000 pr. årsarbejdsenhed (AAAE)3.1 Udgifter fra EUGFL-garantidelen, 2002
En AAAU svarer til en persons 
fuldtidsarbejde i et år
Kilde: GD - Landbrug og Eurostat
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 126 1995, hvis støtteandelen udregnes på denne måde. 
Set i forhold til beskæftigelsen er udbetalingerne 
højest i Danmark, Storbritannien, Sverige og Belgi-
en (Graf 3.1).  
I Sverige, Finland og Irland udgjorde andelen af 
EUGFL-overførsler over 50% af landbrugets brutto-
værditilvækst i 2000-2001 og kun i Italien, Luxem-
burg og Nederlandene lå denne andel under 20%. 
Andelen steg generelt mellem 1995–1996 og 2000–
2001 på nær i Belgien, hvor den faldt. Stigningen var særlig markant i Storbritannien, Østrig og Spa-
nien. Desuden steg andelen i Tyskland, Græken-
land og Frankrig i forhold til både beskæftigelse og hektarantal men faldt i forhold til landbrugets brutto-
værditilvækst.  
Udbetalingerne til Portugal og Spanien steg ligele-
des, om end sidstnævnte stadig er det eneste sam-
hørighedsland, hvor støtteniveauet ligger under EU-
gennemsnit, uanset om udbetalingerne sættes i for-hold til beskæftigelse, hektarantal eller landbrugets 
værditilvækst.  
I 2001 havde direkte CAP-støtte større virkning på 
indkomsten af mellemstore til store bedrifter (hvor 
den udgjorde 40% af indkomsten) end på indkom-
sten af store (28%) eller små bedrifter. Samtidig tegnede cirka 5% af modtagerne i de største bedrif-
ter sig for halvdelen af alle udbetalinger. De aller-
største modtagere var s pecialiserede kornprodu-
center og kvægopdrættere. 
Uden for Mål 1-regionerne finansieres foranstaltnin-
ger til udvikling af land distrikterne via EUGFL-
garantisektionen. I Mål 1-regionerne finansierer 
denne sektion ligeledes de tre ledsageforanstaltnin-
ger, der blev indført som en del af CAP-reformen i 1992 — agro-miljø, førtidspensionering af land-
mænd og skovtilplantning af landbrugsjord — samt 
støtte til bjergegne og forfordelte områder. Alle for-anstaltningerne retter sig mod specifikke prioriteter 
inden for landdistriktudvikling, navnlig udvikling af 
en konkurrencedygtig, miljøvenlig landbrugssektor, diversificering af landbrug saktiviteterne og fremme 
af multi-funktionelle landdistrikter, støtte til landdi-strikternes konkurrenceev ne generelt samt beskyt-
telse af Europas landbrugsarv. EUGFL-finansieringen til udv ikling af landdistrikter-
ne beløber sig til i alt EUR 49,5 mia. for perioden 
2000–2006, eksklusive LEADER+ som tegner sig 
for endnu EUR 2 mia.. At det samlede beløb stam-mer EUR 32 mia. fra garantisektionen, hvoraf EUR 
10,4 mia. er direkte rettet mod Mål 1-regioner. Ibe-
regnet finansiering fra garantisektionen (i alt EUR 17,5 mia.) løber den samlede støtte til udvikling af 
landdistrikterne i Mål 1-regioner op i EUR 27,9 mia., 
hvilket svarer til 56% af den samlede finansiering til landdistriktudvikling i EU. Heraf ses den klare sam-
menhæng mellem politikken inden for udvikling af 
landdistrikterne og de prioriterede mål for økono-misk og social samhørighed.  
En analyse af de gennemførte foranstaltninger viser 
dog, at af det samlede beløb på EUR 49,5 mia. bli-ver kun cirka 10% anvendt på ordninger med det 
formål at styrke den del af landdistrikternes økono-
mi, der ikke er forbundet med landbrugsaktiviteter 
(som f.eks. diversificering i retning af turisme og håndværk, servicefaciliteter og landsbyudvikling). 
En stor del af finansieringen til udvikling af land-distrikterne (EUR 23,4 mia ., dvs. 47% af den sam-
lede støtte fra de to EUGFL-sektioner eller 73% af garantisektionen) øremærke s til ovennævnte ledsa-
geforanstaltninger. 
Med hensyn til CAP's fremtid fastsatte Det Europæ-
iske Råd i Bruxelles i oktober 2002 et årligt nominelt finansieringsbeløb til markedsforvaltning og direkte 
udbetalinger for perioden 2007-2013 på baggrund 
af en årlig tilvækst på 1%. Dette betyder en reduk-tion af udgifterne i faste priser under første søjle. 
Udgifterne under anden søjle af CAP er endnu ikke 
blevet fastsat, om end det igen er blevet bekræftet, at den fremtidige CAP i overensstemmelse med 
målsætningerne i Agenda 2000 frem for alt skal be-
skytte producenterne i de svagere stillede EU15 regioners interesser og bibeholde en multifunktionel 
landbrugssektor i alle dele af EU. 
På Det Europæiske Råd i Luxembourg i juni 2003 
vedtog landbrugsministrene på Kommissionens an-
befaling en reform af C AP for perioderne 2004-2006 
og 2007-2013. De fire vigtigste punkter i reformen 
var: 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 127• en afkobling af direkte støtte til produktion via 
indførelse af enkeltbeta linger pr. bedrift, der vil 
blive betinget af respekt for miljøet, ernærings-
sikkerhed og dyrevelfærd. Den generelle regel vil være, at medlemsstater skal afkoble deres 
udbetalinger til korn og dyr fra 2005, om end det 
dog fortsat vil være muligt at udbetale visse subsidier under det gamle system indtil 2006 
• en gradvis reduktion af direkte udbetalinger til 
større bedrifter (kaldet ‘modulation’) 
• en række sektorforanstaltninger for landbrugs-
markederne, der vil lede til lavere priser 
• styrkelse af anden søjle via indførelse af nye 
foranstaltninger, der vil have til formål at fremme 
miljø, kvalitet og dyrevelfærd samt at hjælpe 
landbruget til at opfylde fællesskabsnormerne. Finansieringen heraf dækkes delvist af de mid-
ler, der frigøres ved ovennævnte modulation, 
dvs. ved overførsel af en del af det beløb, som man har sparet ved at nedskære de direkte ud-
betalinger til store bedrifter.  
I fremtiden vil CAP's potentielle virkning på samhø-
righed i højere grad end før afhænge af de mål, 
som fastsættes af medlemsstaterne og — hvor det-
te er relevant — regionerne. Dermed får regionerne større indflydelse på de direkte udbetalingers form. 
Samtidig vil landmændene få større fleksibilitet med hensyn til deres valg af produktion, hvilket skulle gøre produktionen mere markedsorienteret og sikre 
en mere stabil indkomst samt mere effektive ind-
komstoverførsler. 
Landdistriktudvikling har en mere fremtrædende 
plads i den nye CAP. Der vil ske en effektiv overfør-
sel af finansieringsmidler fra første til anden søjle via en reduktion af de direkte udbetalinger på 3% i 
2005, 4% i 2006 og 5% fra 2007 indtil 2013 (som før 
nævnt kaldes denne proces ‘modulation’). En over-førsel på 5% vil betyde y derligere EUR 1,2 mia. om 
året til at finansiere landdistriktudvikling og miljøbe-skyttelse, forbedringer i pr oduktionens kvalitet og 
dyrenes velfærd samt til at hjælpe landmændene 
med at gennemføre de nye fællesskabsnormer. For-
delingen af de ekstra beløb under anden søjle, der er blevet frigjort via ‘modulation’, vil blive foretaget på baggrund af en række samhørighedskriterier fastsat på medlemsstatsniveau (landbrugsareal, 
beskæftigelse inden for landbruget og BNP pr. capi-
ta). Endvidere er andel en af Fællesskabets co-
finansiering af agro-miljømæssige foranstaltninger 
blevet øget til 85% i Mål 1-regioner og til 60% i re-
sten af EU. 
Udvidelsen vil føre til en markant forøgelse af skæv-
hederne inden for landbruget og en stigning i dets 
dobbelte karakter på grund af det store antal små bedrifter i tiltrædelseslandene med større beskæfti-
gelse end i EU15. Antallet af beskæftigede inden for 
landbruget i EU vil således stige fra omkring 6½ mio. til 10½ mio., hvilket vil få landbrugets andel af 
den samlede beskæftigelse til at stige fra 4% til 
5½%, eller 7½% hvis Bulgarien og Rumænien lige-ledes skulle tiltræde EU. Landbrugets værditilvækst 
vil stige med mindre end 8%. 
På baggrund af nuværende tal vil 9 ud af de 10 nye 
medlemsstater få Mål 1-status i alle eller næsten 
alle deres regioner, og det anslås, at omkring to 
tredjedele af finansieringen fra de to EUGFL-sektioner til distriktudvik ling vil gå til sådanne regio-
ner i det fremtidige EU25. 
Fiskeri 
Den fælles fiskeripolitik (CFP) har som hovedformål 
at styrke sektorens konk urrenceevne og indeholder 
fire elementer: bibeholdelse af fiskebestanden, om-lægning af fiskeri og akvakultur, organisation af fi-skemarkedet og tilknyttede produkter samt fiskeri-
aftaler med tredjelande. 
2002-reformen var hovedsagelig rettet mod de før-
ste to elementer, idet man med den indførte et sy-
stem for længeresigtet planlægning med henblik på 
at bevare fiskebestanden og berige de bestande, der var i alvorlig fare for at blive udryddet. Der blev 
derfor indført en række nødforanstaltninger for at 
beskytte såvel bestandene som havøkosystemerne. 
Med hensyn til CFP's omlægningselement er der 
blevet indført et nyt syst em til begrænsning af fiske-
flådens kapacitet, hvilket i højere grad gør med-
lemsstaterne ansvarlige fo r at afstemme kapacite-
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 128 ten i forhold til fiskebestanden. Endvidere vil en om-
orientering af Fællesskabets strukturelle foranstalt-
ninger medføre, at statsstøtte til private virksom-
heder, der ønsker at modernisere deres flåde, grad-vist nedbringes, mens støtte til forbedring af sikker-
hed og arbejdsvilkår bibeholdes. Denne omoriente-
ring vil blive understøttet med en ny nødfond, der har til formål at anspore til nedlæggelse af fiskekut-
tere. 
Kommissionen lancerede for nylig en handlingsplan 
for at takle de sociale, økonomiske og regionale 
konsekvenser af omlægningen. Det er dog på nu-
værende tidspunkt svært at indkredse, hvilke regio-ner og områder der vil blive mest påvirket af de 
fastsatte fiskekvoter.  
Der vil i den nærmeste fremtid blive udarbejdet pla-
ner om at genopbygge bestandene af de mest true-
de arter. Disse vil indeholde regler for beregning af 
den årlige fangstrate for disse samt foranstaltninger til fiskeribegrænsning, overvågning og kontrol.  
På kort sigt vil fangstredukt ioner uvilkårligt lede til et 
fald i indkomsten fra fiskeri, men omfanget af dette 
fald vil variere fra medlemsstat til medlemsstat. De 
aktiviteter, der er tilknyttet fiskeri (bådebyggeri, leve-
randører, behandling og salg af fisk og fiskeproduk-ter), vil også blive påvirket forskelligt i forskellige 
dele af EU, alt efter i hvor stor udstrækning man i de 
pågældende områder er afhængig af denne industri. 
På længere sigt skulle genopretningen af bestande-ne, stigninger i fangsten og formindsket konkurren-
ce mellem fiskerkuttere, som fisker inden for et givet 
område, bidrage til at øge rentabiliteten. Dette vil 
muligvis mere end opveje den formindskede aktivi-tet, mens bestandene kommer sig. Medlemsstater-
ne skulle derfor være rede til at reagere på de so-
ciale og økonomiske virkninger, som den nødven-dige omlægning af sektoren vil medføre: 
• ved at subsidiere nedlæggelse af fiskekuttere i 
de tilfælde, hvor fiskebestandene er for truede til 
at sikre et fornuftigt indkomstniveau på langt 
sigt, og ved at støtte deres omstilling til anden 
anvendelse 
• ved at kompensere for indkomsttab i de midler-
tidige perioder, hvor fiskeriet suspenderes, in-den for de begrænsninger og i henhold til de betingelser, der er fastlagt i CFP 
Ti af tiltrædelseslandene har havkyster, men kun Polen og de tre baltiske stater har en betydelig fi-skerisektor. Ikke desto mindre udgør disse tre lan-
des samlede fangst mindre end 7% af EU's samle-
de fangst (dog 17% hvis Ty rkiets fangst iberegnes), 
også selv om man inkluderer akvakultur. Siden om-
stillingsprocessen begyndte i disse lande, har de 
oplevet et væsentligt fald i deres fangst som følge af 
overfiskeri og tab af markeder i det tidligere Sovjet-
unionen. 
Udvidelsens virkning på CFP vil derfor være be-
grænset. På den anden side vil det være nødven-
digt at gennemføre betydelige strukturelle foran-
staltninger for at muliggøre omlægningen og mo-derniseringen af denne sektor. 
Komplementaritet mellem 
statsstøtte og samhørigheds-politik 
Det Europæiske Råd har gang på gang erkendt be-
hovet for streng kontrol m ed statsstøtte, hvis Lissa-
bon-målene skal nås. Medlemsstaterne er derfor 
blevet opfordret til at n edbringe det samlede støtte-
beløb og kanalisere støtten i retning af tværgående, 
fælles interesseområder herunder samhø-
righedsmål. 0,00,20,40,60,81,01,21,41,6
FI DK BE LU IE DE FR PT EL IT EU15 AT NL ES SE UK0,00,20,40,60,81,01,21,41,6Støtte i alt
Støtte i alt, ekskl. landbrug,
fiskeri og transport% of BNP3.2 Statsstøtte i medlemsstaterne, 2001
Kilde: GD COMP, Resultattavle vedr. statsstøtte
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 129Kontrol med statsstøtte kan bidrage positivt til sam-
hørighed. Ved udelukkende at tillade støtte til de 
regioner og sektorer, hvor støtten er mest nødven-
dig og har den mindst konkurrenceforvridende virk-
ning, kan kontrollen tjene t il, at støtten koncentreres 
i de regioner, der er længst bagud, og således bi-drage til at formindske regionale skævheder på tværs af EU. På samme tid vil den disciplin, der er 
forbundet med denne kontrol, tilskynde medlems-
staterne til at investere i ordninger, der giver hånd-gribelige resultater både for dem selv og for EU ge-
nerelt, og som følgelig har tendens til at forbedre 
effektiviteten af statsindgreb. 
De samlede udgifter til statsstøtte i EU faldt fra EUR 
102 mia. i 1997 til EUR 86 mia. i 2001. Dette fald 
skyldtes en væsentlig reduktion i støtten til finansie-ringssektoren, kulindustrien, landbruget og fremstil-
lingsindustrien samt til assisterede regioner 
(Graf 3.2). I perioderne 1997–99 og 1999–2001 faldt statsstøt-teniveauet i forhold til BNP i 12 af de 15 EU-
medlemsstater (Tabel 3.1) i overensstemmelse med 
det tilsagn om at nedbringe støtten senest inden 2003, der var blevet givet på Det Europæiske Råd i 
Stockholm. I den forbindelse steg andelen af støtte 
til horisontale mål desuden med 10 procentpoints mellem de to perioder. 
Af "Resultattavlen om Statsstøtte" (State Aid Score-
board) fremgår det ikke desto mindre, at der fortsat er væsentlige skævheder mellem medlemsstaterne, 
hvad angår støtte til frem stillingsindustrien, og at 
niveauforskellen mellem de mest velstående med-
lemsstater og de fire samhørighedslande knap nok 
har ændret sig i denne periode. Samhørighedslan-
dene (11,5% af EU's samlede BNP i 2001) tegnede sig fortsat for 10% af de samlede udgifter til stats-
støtte til fremstillingsindustrien i 1999–2001, mens 
andelen for de fire store økonomier (Tyskland, Frankrig, Italien og Storbritannien — 72% af EU's 3.1 Statsstøtte pr. capita i medlemsstaterne, 1997-2001    
 Samlet støtte pr. capita (PPS) Samlet  støtte pr. capita eksklusive landbrug, 
fiskeri og transport (PPS) 
  1997-1999 1999-2001 % ændring 1997-1999 1999-2001 % ændring 
EU15 251 226 -10,0 123 97 -21,1 
BE 322 325 0,9 83 80 -3,6 
DK 274 360 31,4 144 186 29,2 
DE 313 288 -8,0 179 157 -12,3 
EL 185 155 -16,2 73 61 -16,4 
ES 178 154 -13,5 112 90 -19,6 
FR 286 263 -8,0 145 109 -24,8 
IE 320 329 2,8 226 188 -16,8 
IT 284 231 -18,7 132 84 -36,4 
LU 450 578 28,4 108 82 -24,1 
NL 207 246 18,8 43 44 2,3 
AT 265 251 -5,3 65 61 -6,2 
PT 252 177 -29,8 190 133 -30,0 
FI 439 396 -9,8 89 78 -12,4 
SE 169 169 0,0 48 48 0,0 
UK 112 115 2,7 53 42 -20,8 
       
IE: Dataene dækker perioden 1998-1999 i stedet for 1997-1999    
Kilde: GD COMP, State Aid Scoreboard     
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 130 BNP i 2001) faldt fra 79% i 1997–1999 til 76% i 
1999–2001. 
Hjælp til tilbagestående regioner  
I 2001 gik omkring EUR 8 mia.  af statsstøtten, sva-
rende til ca. 9% af de samlede udgifter25, til regioner 
i EU, der er klassificeret som type ‘a’26, hvilket er 
næsten det samme som Mål 1-regioner27. Dette var 
dog meget lavere end det rekordhøje beløb på EUR 27 mia., da Tyskland (EUR 17 mia.) og Italien (EUR 
7 mia.) i 1993 tegnede sig for næsten 90% af det 
samlede støttebeløb. I 2001 var disse to lande sta-dig ansvarlig for mere end halvdelen af regionalstøt-
ten, selv om beløbet dog i absolutte tal var meget lavere end 8 år tidligere (EUR 2,5 mia. i Tyskland og EUR 2,1 mia. i Italien) . Den største reduktion 
blev foretaget i støtten til de nye tyske delstater, 
som modtog betydelige beløb umiddelbart efter genforeningen. Mellem 2000 og 2001 er den over-
ordnede værdi af type ‘a’-støtte dog forblevet mere 
eller mindre uændret. 
Støtte til andre problemregioner 
I 2001 gik omkring EUR 800 mio. af statsstøtten 
(eksklusive landbrug, fiskeri og transport) til fuldt ud 
støttede regioner af type ‘c’28, der stemmer nært 
overens med de regioner, der er berettiget til Mål 2-
støtte fra Strukturfondene. Desuden gik næsten 
EUR 4,5 mia. til NUTS 2-regioner af type ‘c’, som var delvist støttede. Desværre er det på grund af 
manglende tal for regioner under NUTS 2-niveau 
ikke muligt at beregne den andel af støtten, der gik til assisterede dele af regioner
29, og derfor heller 
ikke at sammenligne omfanget af statsstøtte fra land til land i EU. 
Selv om de fleste medlemsstater har nedbragt 
statsstøtten og kanaliseret den i retning af horison-
tale mål i overensstemmelse med EU's strategi, er reorienteringen mod samhørighedsmål mindre syn-
lig, idet omfanget af regionalstøtte er faldet.  Statsstøtte og Lissabon-  
og Göteborg-målene 
Politikker vedrørende samhørighed og statsstøtte er 
komplementære. Begge sigter på at bidrage til Lis-
sabon- og Göteborg-dagsordenen om at fremme 
vækst, konkurrenceevne og bæredygtig udvikling overalt i EU. I de mindre udviklede regioner er ud-
fordringen om at nå Lissabon- og Göteborg-målene 
per definition betydeligt større end andre steder. Der er således behov for øget støtte (til investering i 
offentlige goder og instit utionel kapacitetsopbyg-
ning), højere støtteintensiteter (for at fremme inve-
steringer fra udlandet) og betydelig støtte fra EU 
budgettet (‘Konvergens’/’solidaritet’-elementet af 
samhørighedspolitikken). De to politikker har begge til formål at skabe en ramme, inden for hvilken med-
lemsstater og regioner med EU-støtte af passende 
størrelse kan udvikle og gennemføre effektive stra-tegier for vækst og konkurrenceevne, uden at dette 
enten vil få negative virkninger for den økonomiske 
udvikling på regionalt, nationalt eller EU-plan eller medføre en nytteløs fejlallokering af knappe budget-
ressourcer. 
Kommissionen påbegyndte for nylig en dybtgående 
undersøgelse af de nuværende retningslinjer for 
regionalstøtte, som vil skulle revideres, for at med-
lemsstaterne skal kunne læ gge planer for perioden 
efter 2006, når de nuværende støtteordninger udlø-
ber. I revisionen vil der blive taget højde for udvik-
lingen af samhørighedspoltikken på EU-niveau samt for nationale og regionale politikker rettet mod op-
nåelse af Lissabon- og Göteborg-målene. Den skul-
le afspejle de bredere mål for statsstøttepolitikken, der har sine rødder i Lissabon-dagsordenen. Ho-
vedformålet, der blev bekræftet på De Europæiske 
Råd i Stockholm og Barcelona, vil være at udvikle ‘mindre og bedre målrettet statsstøtte’, hvilket må-
ske vil betyde en mere tematisk fremgangsmåde 
uden for de mindre udviklede regioner og stærkere kontrol med de mest konkurrenceforvridende og 
nytteløse former for støtte. 
I 2002 vedtog Kommissionen også en ny forordning 
om blokfritagelse for beskæftigelsesstøtte
30, der via 
fjernelse af behovet for forudgående meddelelse om støtte til jobskabelse eller til fremme af beskæftigel-
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 131se af dårligt stillede arbejdstagere skulle medføre 
en forenkling af Fællesskabets procedurer for sam-
finansiering af visse støtteordninger. Desuden er 
der i forordningen udtrykkeligt taget hensyn til de aspekter, der kendetegner de svageste regioner, 
idet det vil være muligt at øge støtteintensiteten 
med henblik på at skabe flere arbejdspladser i disse regioner. 
Med hensyn til de statsstøtteforanstaltninger, der 
ikke udtrykkeligt er omfattet af de nuværende ram-mer, retningslinjer og foro rdninger, vil Kommissio-
nen fortsat overveje, om det er muligt at indføre en metode til at fastslå, om disse foranstaltninger for-vrider konkurrencen. En sådan ny fremgangsmåde 
ville kunne give medlemssta terne fleksibilitet til at 
gribe ind i alle regioner for at støtte beskæftigelse, 
konkurrenceevne og samhørighed med henblik på 
at opfylde Lissabon-målene. 
Retslige og interne anliggender:  
Forbedring af 
udviklingsvilkårene 
Høj kriminalitet, organiserede forbrydelser og kor-
ruption er fænomener, der har alle tendens til at 
undergrave den økonomiske udvikling i de berørte 
områder, først og fremmest fordi de afskrækker nye investorer, især udefra. Hvis de retshåndhævende 
myndigheder desuden giver indtryk af ikke at kunne 
takle disse problemer effektivt, virker det yderligere skræmmende. Et sikkert miljø , i hvilket der generelt 
hersker respekt for retsst aten, udgør derfor en væ-
sentlig betingelse for bær edygtig økonomisk udvik-
ling. 
Tre aspekter af EU's politik for retlige og indre an-
liggender er af særlig relevans for samhørighedspo-litikken: 
• Styrkelse af den retlige og administrative ka-
pacitet, samarbejde på tværs af grænserne og 
bekæmpelse af organiseret kriminalitet og kor-
ruption: Disse faktorer er vigtige for at sikre 
bibeholdelsen af stabile økonomiske og politiske rammevilkår, som igen er vigtige for udviklingen. 
Dette vil blive endnu vigtigere efter udvidelsen. • Deltagelse af lokale og regionale myndigheder i 
udviklingen og gennemførelsen af immigrations- og asylpolitikker: Disse myndigheder spiller 
sammen med arbejdsmarkedets parter, NGO'er og andre lokale aktører en stadig vigtigere rolle i 
integrationen af borgere fra tredjelande i sam-
fundet og på arbejdsmarkedet. 
• Forvaltning af eksterne grænser er et vigtig for 
at underbygge de transnationale foranstaltnin-ger, der støttes af Strukturfondene. 
Der er afgjort behov for en bedre forståelse af kri-
minalitetens geografi og vi sse regioners sårbarhed 
over for organiseret krimin alitet. Man kan imidlertid 
allerede indkredse visse regioner og områder, der har et så højt kriminalitetsniveau, at det risikerer at 
undergrave deres udvikling. 
Selv om der er markante forskelle mellem landene, 
er niveauet af organiseret kr iminalitet i visse af til-
trædelseslandene særdeles højt og synes at være i 
stigning
31. Den form, som de kriminelle netværk har 
i disse lande, påvirker direkte ikke blot deres øko-nomiske udvikling og potentiale men ligeledes sik-kerheden i Unionen. Eksempelvis er udnyttelse af 
lovlige virksomheder (hoteller og andre dele af tu-
ristbranchen, sundhedspleje, ejendomshandel og bankvæsen) som et middel til at trænge ind i en re-
gion blevet en del af de standardmetoder, som or-
ganiserede kriminelle grupper anvender i disse lan-de. Desuden er organiserede kriminelle grupper 
tilbøjelige til at udnytte svagheder i de retlige og 
administrative systemer, og korruption og anvendel-se af indflydelse er forholdsvis udbredt i nogle af 
tiltrædelseslandene. Off entlige udbuds- og licita-
tionsforretninger er særdeles sårbare, og kombina-
tionen af store overførsler af aktiver og svage insti-
tutioner er specielt udsat over for korruption. Tiltræ-
delseslandene har med støtte fra PHARE gjort en betydelig indsats for at udarbejde anti-
korruptionsstrategier og styrke de retshåndhæven-
de myndigheder. Alligevel fornemmes korruptionen stadig at være mere udbr edt i tiltrædelseslandene 
end i de nuværende medlemsstater, i visse tilfælde endda i udpræget grad, så der er stadig meget at gøre i de fleste af de nye EU-lande. 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 132 Byområder, og især de kvarterer, hvor de fattigste 
dele af befolkningen er koncentreret og lever under 
svære boligforhold med manglende rekreative facili-
teter, er et andet eksempel. Som Kommissionens såkaldte 'URBAN Audit' viste, er der en forbindelse 
mellem urbanisering og kriminalitet. Næsten alle 
storbyer, hvor det er muligt at sammenligne, har højere kriminalitet end resten af landet. Niveauet er 
højest i byerne i den nordlige del af EU og i hoved-
stæderne i de øvrige medlemsstater. Ifølge de se-neste tal er kriminaliteten endda stigende i de fleste 
storbyer. I EU's strukturpo litik, især i forbindelse 
med byudvikling, er krimina litetsniveauet da også et 
vigtigt kriterium for bevilling af pengemidler. Ret-ningslinjerne for politikområdes handlingsretnings-
linjer omfatter også kriminalit et samt politi- og rets-
samarbejde
32. 
Et yderligere eksempel vedrører visse regioner i den sydlige del af Italien, hvor to specifikke EFRU-programmer iværksat i perioderne 1994-1999 og 
2000-2006 havde til formål at bekæmpe kriminalitet, 
skabe et sikrere miljø, øge tilliden til retsstaten og 
dermed bryde den onde cirkel med tilbagestående 
udvikling, høj kriminalitet og usikkerhed. 
Hvis kriminalitet — af organiseret eller anden art — 
skal bekæmpes effektivt i EU, må der udarbejdes 
midler til at bevilge EU-støtte til de regioner og de 
lokale fællesskaber, der vil gøre en indsats for at takle de velforankrede kriminelle traditioner, som 
bremser økonomisk udvikling. Dette er især tilfældet 
i tiltrædelseslandene, som ikke råder over de nød-vendige finansielle ressourcer  til på effektiv vis at 
bekæmpe organiseret kriminalitet. 
Som nævnt ovenfor (i Del 1) kræves der en koordi-
neret fremgangsmåde for at få integreret indvandre-
re i samfundet og økonomien, herunder også at sik-
re dem adgang til uddannelse, sundheds- og social-væsen, passende boligforhold osv.  
Opfattelsen af fællesskabs-
politikkerne på regionalt plan 
Kommissionens har ladet foretage en række case-
studier i 28 regioner rundt om i EU med det formål at undersøge, hvordan fæ llesskabspolitikkerne og 
deres virkninger opfattes af de folk, der er ansvar-
lige for at gennemføre dem ude i praksis. De ud-
valgte regioner dækkede næsten alle medlemssta-ter og omfattede både Mål 1-regioner og andre re-
gioner, der enten har områder, som er berettiget til 
Mål 2-støtte, eller slet ikke er berettiget til støtte fra Strukturfondene
33. De fællesskabspolitikker, der 
blev fremhævet i undersøgelsen, var CAP, konkur-rencepolitikken (statsstø tte) og politikken vedrøren-
de F&U (forskning/udvikling). Analysen er baseret 
på oplysningerne fra de enkelte regioner og på in-
terviews med regionale  højtstående embedsmænd. Det bør understreges, at  nedenstående synspunkter 
er de interviewede embedsmænds synspunkter, som ikke nødvendigvis stemmer overens med Kommissionens. Selv om man ikke kan generalise-
re resultaterne af undersøgelsen, giver den basis 
for nyttige konklusioner om, hvordan fællesskabs-politikkernes bidrag til økonomisk og social samhø-
righed opfattes. 
Der er en udbredt opfattelse af, at ‘fællesskabspoli-
tik’ er lig med ‘fællesskabsfinansiering’, og i de fle-
ste tilfælde blev der fokuseret på de beløb, der var 
blevet modtaget via CAP,  Strukturfondene og stats-
støtte. Når der blev henvist til andre fællesskabs-
politikker, som f.eks. miljø politikken, blev der ofte 
fokuseret mere på bidragene fra CAP eller Struktur-
fondene på miljøområdet end på selve politikkerne.  
I langt størstedelen af case-studierne var opfattel-
sen, at Fællesskabets samhørighedspolitik, især i form af projekter finansieret af Strukturfondene, var 
den mest synlige politik og også den, der havde den 
største virkning i de pågæ ldende regioner (se Boks i 
Del 4). Dette fortjener at blive understreget, idet 
samhørighedspolitik  ikke var et de prioritetsområ-
der, der i vurderingsgrundlaget var blevet udvalgt 
for case-studierne.  
Den positive virkning af det indre marked og den 
økonomiske og monetære union blev indirekte a-nerkendt i de fleste tilfælde. I et vist antal af case-
studierne i Mål 1-regioner blev der givet udtryk for 
en mere afdæmpet begejstring for det indre mar-keds positive virkning på konvergens og samhørig-
hed, hvilket afspejler en anerkendelse af, at det kan 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 133bidrage til at øge betydningen af mangler i regional 
konkurrenceevne som f.eks. utilstrækkelige kom-
munikationsforbindelser eller områdets perifere ka-
rakter. 
I regioner under radikal industriel omlægning (West 
Midlands, Asturias, Magdeburg og Saarland), var 
det opfattelsen, at fuldførelsen af det indre marked havde fremskyndet den strukt urelle tilpasningspro-
ces, der var blevet påbegyndt tidligere, og som hav-de haft negative virkninger på beskæftigelsen. Sam-tidig blev den vigtige rolle, som Strukturfondene 
havde spillet i ledsagelsen af denne politik, både 
erkendt og værdsat.  
I alle regioner blev det anerkendt, at den fælles 
landbrugspolitik (CAP) havde haft en betydelig virk-
ning, men opfattelsen af dennes konsekvenser vari-erede alt efter hvilken type region, der var tale om. I 
regioner med landbrug som hovederhverv blev den 
positive virkning på landbr ugernes levestandard og 
sektorens omlægning, modernisering og diversifice-
ring anerkendt. Denne opfattelse var derimod min-
dre udbredt i middelhavsregioner eller regioner med skove, idet det her var indtrykket, at CAP i mindre 
grad var beregnet på at støtte disse regioners spe-
cialeområder.  
I den forbindelse påpegede adskillige kommentato-
rer fra regioner uden for Mål 1 (f.eks. i West Mid-
lands, Irland og Nord-P as-de-Calais), at pengene 
fra CAP hovedsageligt gik til de mest rentable virk-
somheder og de mest udviklede områder i regionen, 
og at støtten derfor risike rede at forøge skævheder-
ne både inden for den pågældende region og mel-
lem regioner.  
Anden søjle af CAP — landdistriktudvikling — blev 
anset for at have en mere begrænset virkning på 
grund af dens mindre finansieringsmæssige størrel-
se, selv om det blev anerkendt, at den kunne bidra-ge til diversificering af landdistrikter. Der faldt man-
ge positive bemærkninger om LEADER-initiativet og 
om det regionale samarbejde, der opfordres til. 
I antal landdistrikter (Andalu cía, Kentriki Makedonia) 
blev der i case-studierne lagt særlig vægt på den 
multiplikatorvirkning, som en forbedring af land-
brugsproducenternes evne til at få produkterne til bymarkeder, ville have, og  som kunne opnås via en 
kombination af støtte fra EUGFL-garantisektionen 
og EFRU. 
Generelt blev integrationen af miljøhensyn i den 
regionale udviklingspolitik anerkendt som et positivt 
bidrag i lighed med især kravet om strengere nor-
mer. I visse regioner blev de europæiske normer dog betragtet som mindre restriktive end de natio-
nale normer (specielt i de østrigske, svenske og 
finske regioner), og som en overflødig indførelse af procedurer, der både var uegnede til regionale for-
hold og for bureaukratiske. 
I næsten alle tilfælde blev der lagt vægt på den tæt-
te forbindelse mellem miljø- og samhørighedspolitik 
samt den positive synergi mellem de to. I næsten 
alle Mål 1-regioner blev miljøpolitik opfattet som miljøprojekter finansieret af Strukturfondene og ikke 
som EU-direktiver og -forordninger. Samtidig opfor-
drede visse regioner til tættere forbindelser mellem miljøpolitik og CAP (i No rd-Pas-de-Calais, Sardeg-
na og Algarve). 
Situationen med hensyn til statsstøtte var hovedsa-
gelig genstand for kommentarer uden for samhørig-
hedslandene. Generelt var det opfattelsen, at sådan 
støtte ikke altid stemte overens med alvoren af de eksisterende strukturelle problemer. I få tilfælde 
blev statsstøtte anset for at hjælpe sektorer i ned-
gang i stedet for aktioner til modernisering af pro-duktionskapaciteten i de pågældende regioner.  
I andre tilfælde herskede der en del forvirring, fordi 
der blev ydet flere forskellige typer støtte til små og mellemstore virksomheder, herunder forskellige fi-
nansielle ordninger. Der blev også udtrykt bekym-
ring for den potentielle ‘grænseeffekt’, som stats-støtte kunne have på naboregioner, hvis den blev 
anvendt i forskellig grad. 
I visse regioner blev fordelene ved finansiering fra 
F&U-rammeprogrammerne anerkendt (specielt i 
regioner i Storbritannien og Tyskland samt i Kriti). 
Som med miljøpolitik blev det erkendt, at der var en væsentlig grad af synergi mellem F&U (forsk-
ning/udvikling) og samhørighedspolitik. I størstede-
len af case-studierne, i særdeleshed dem der blev foretaget i Mål 1-regioner, blev betydningen af især 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 134 investering i F&U-infrastrukturer og udstyr med støt-
te fra Strukturfondene understreget. I visse tilfælde 
bidrog Strukturfondene dog op til 10 gange så me-
get som rammeprogrammet til de regionale udgifter på dette område, hvilket til en vis grad forringer 
værdsættelsen af rammeprogrammet på regionalt 
plan. 
Innovationspolitik blev nævnt i flere tilfælde, især i 
Mål 2-regioner hvor politikkens bidrag til diversifice-
ring og modernisering af produktionsgrundlaget blev anerkendt, ligesom de regionale innovationsnet blev 
hilst velkommen
34.  
 
 
  
 
 
                                                 
1  En sund politik til forbrugerbeskyttelse er også  vigtig, hvis markederne skal fungere optimalt. 
2  Industripolitik i et udvidet Europa, KOM(2002) 714 endelig udg. 
3  Grønbog ‘En iværksætterkultur i Europa’, KOM(2003) 27 endelig udg. Det Europæiske Charter for Små Virksomheder blev vedtaget  af 
Det Europæiske Råd i Santa Maria da Feira, Portugal, den 18.-19.  juni 2000 og af ansøgerlandene i Maribor, Slovenien, i april 2 002. Se 
den tredje gennemførelsesrapport, KOM(2003) 21 endelig udg. 
4  Kommissionens henstilling af 6. maj 2003, KOM(2003)1422.  
5  Innovationspolitikken: en opdatering af EU's t ilgang til Lissabon-strategien, KOM(2003) 112 endelig udg. 
6  eEurope 2005 handlingsplan, KOM(2002) 263 endelig udg. 
7  Investering i forskning: en handlingsplan for Europa, KOM(2003) 226 endelig udg. 
8  Mod et europæisk forskningsrum, KOM(2000) 6 endelig udg. 
9  http://www.innovating-regions.org 10  Videnbaserede regioner (KnowREG). Se også http://www.cordis.lu/era/regions.htm 
11  Detaljeret arbejdsprogram for opfølgning af uddannel sessystemernes mål i Europa (EFT C 142 af 14.6.2002). 
12  Konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Barcelona den 15. og 16. marts 2002 
13  “Uddannelse 2010”: Lissabon-strategiens succes afhænger af genne mførelsen af hastende reformer. (Udkast til fælles midtvejs rapport 
om gennemførelsen af det detaljerede arbejdsprogram for opfølg ning af uddannelsessystemernes mål i Europa). KOM(2003) 685 ende-
lig udg. 
14  Rådets resolution af 25. november 2003 til konklusioner om 'Udv ikling af humankapitalen med henblik på social samhørighed o g konkur-
renceevne i vidensamfundet’ (EFT C 295 af 5.12.2003). 
15  Afgørelse nr. 1600/2002/EF, EFT L 242 af 10/9/2002. 16  Som f.eks. beskyttelse af jorden; beskyttelse og bevaring af havmiljøet; bæredygtig anvendelse af pesticider; luftforurenin g; bymiljø; 
bæredygtig udnyttelse og forvaltning af ressource rne; affaldsgenbrug (Afgørelse nr. 1600/2002/EF). 
17  WHO, World Health Report 2002, Genève, 2002. 18  Europa-Kommissionen, Strukturfondene og der es samordning med samhørighedsfonden: re tningslinjer for programmer i perioden 2 000-
06, EUROP, Luxemburg 1999 og Yderligere retningsli njer for ansøgerlandene, KOM(2003) 110 endelig udg. 
19  SEK(2003) 106. 20  "Økonomisk Reform: rapport om Fællesskabets produkt- og ka pitalmarkeder", KOM(2002) 743 endelig udg. (“Cardiff-rapport”) 
21  Eksempelvis skyldtes det strømsvigt, der opstod i Italien i se ptember 2003, mens forbruget var lavt, ikke mangler i systeme ts kapacitet 
eller en isoleret begivenhed men derimod en svaghed i beslutning sproceduren og utilstrækkelig k oordination af det europæiske ne t. 
22  Afgørelse nr. 1254/96/EF. 23  Det flerårige program ‘Intelligent Energi  i Europa’ blev vedtaget af Rådet i novem ber 2002, hvorved der blev allokeret EUR 190 mio. over 
fire år til fremme af brug af vedvarende ressourcer og nedbringelse af drivhusgasser som vedtaget i Kyoto i 1997. 
24  Afgørelse nr. 1336/97/EF. 25  Dette udgør mindre end en fjerdedel af den samlede støtte, eksk lusive støtte til landbrug, fiskeri og transport, for hvilke n der ikke forefin-
des nogen data for fordelingen af de anvendte beløb pr. region. 
26  Ifølge artikel 87, afsnit 3 i Traktaten er visse områder frit aget for princippet om, at statsst øtte ikke er kompatibel med det indre marked. 
Under punkt a i dette afsnit anføres det dog, at støtte, der har  til formål fremme økonomisk ud vikling i regioner, hvor levesta ndarden er 
usædvanlig lav eller arbejdsløsheden usædvanlig høj, kan blive betragtet som kompatibel med det indre marked. 
27  I 2000 blev Lisboa e Vale do Tejo regionens status ændret fra ‘a’ til ‘c’. Siden de data, der  på nuværende tidspunkt er til gængelige, ikke 
gør det muligt at adskille de to perioder, er hele støtten ti l denne region inkluderet som ‘a’. For samhørighedslandene er viss e typer støtte 
ikke tiltænkt en præcis region men hele landet. 
28  I artikel 87, afsnit 3, punkt c er det anført, at støtte, der har til formål at støtte udviklingen af visse aktiviteter ell er en økonomisk region, 
kan blive betragtet som kompatibel med det indre marked, såfrem t det ikke forvrider handelsbetingelserne i en sådan grad, at de t strider 
mod de fælles interesser. 
29  Data vedrørende statsstøtte er ikke tilgængelig for regioner  under NUTS 2-niveau, hvilket ikke er noget problem for måling af assistance 
til type ‘a’ regioner, der alle er NUTS 1 eller NUTS 2-regioner. Fo r type ‘c’ regioner er det dog ofte tilfældet, at kun dele a f en NUTS 2-
region er berettiget. Der er derfor regioner, der fuldt ud støttede, som f.eks. Berlin, eller delvist støttede, som f.eks. Baye rn. 
30  EFT L 337 af 13.2.2002. 31  Kilder: Europol's årlige rapporter, Transparency Internatio nal's rapporter om global korruption, Verdensbankens rapporter.  
32  Mod en dagsorden for byerne i Den Europæiske Union, KOM(1997) 197 endelig udg. 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED                                                                                                                                                                  
13533  Undersøgelsen omfattede følgende regioner: Hainault i Belgien,  Oberbayern, Saarland og Magdburg i Tyskland, Kentriki Makedo nia og 
Kriti i Grækenland, Asturias, Cataluña og Andalucía i Spanien, Br etagne, Nord–Pas-de-Calais og Li mousin i Frankrig, Border, Mid land og 
Western og Southern og Eastern i Irland, Campania, Toscana og  Sardegna i Italien, Flevoland i Nederlandene, Steiermark i Østrig , Al-
garve og Açores i Portugal, Itä-Suomi og Estelä-Suomi i Finland,  Norra Mellansverige og Övre Norrland i Sverige, West Midlands,  High-
lands & Islands og Northern Ireland i Storbritannien. 
34  Dette generelle emne er nærmere belyst i Det Europæiske Økon omiske og Sociale Udvalgs Udkast til udtalelse om andre fælless kabs-
politikkers bidrag til økonomisk og social samhørighed fra september 2003, der omfatter CAP, økonomisk politik i form af stabil itets- og 
vækstpagten, samt politikker vedrørende konkurrence, det indre marked, transport, uddannelse og erhvervsuddannelse. 
 
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
Del 3 - Fællesskabspolitikkernes indflydelse: konkurrenceevne, beskæftigelse og samhørighed 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED                                                                                                                                                                  
136  
  
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 137Del 4 - Strukturpolit ikkernes indvirkning 
og merværdi 
      
 
Indholdsfortegnelse 
Indledning ..................................................................................................................... .............. 138  
Strukturinterventioner i Mål 1-regioner: vækst, konvergens og integration................................. 140  
Interventioner i Mål 2-regioner: omstrukturering og jobskabelse................................................ 150  
Støtte til landbrug, landdistrikter og fiskeri................................................................................. . 152  
Beskæftigelse og uddannelse fremmes via ESF ........................................................................ 154  
Fællesskabsinitiativer til fremme af samarbejde og netværksopbygning.................................... 156  
Forvaltningsmetoder effektiviseres ............................................................................................. 162 
Udvidelse og samhørighedspolitik: Udfordringerne forude......................................................... 170  
Debatten om samhørighedspolitikkens fremtid........................................................................... 176  
Statistisk bilag til Del 4..................................................................................................... ........... 179
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 138 Indledning 
Denne del af rapporten handler om resultater og 
merværdi opnået som følge af interventionerne un-
der EU's samhørighedspolitik i perioden 1994-1999. 
Desuden gennemgås de væsentligste af de æn-dringer, der er eller bliver indført i perioden 2000-
2006, og de foreløbige resultater af programimple-
menteringen i denne periode.  
Analysen bygger primært på de efterfølgende eva-
lueringer, som er blevet foretaget for næsten alle 
interventionstyper i perioden 1994-1999. Der er gjort betydelige fremskridt med kvantificeringen af 
interventionernes indvirkning, især i store Mål 1-
regioner, hvor de overordnede effekter kan måles ved hjælp af makroøkonomiske modeller. Trods 
vanskeligheder med at ident ificere politikkens ind-
virkning uden for Mål 1-regioner giver nylige evalue-
ringsundersøgelser kvantit ative beviser på EU-
støttens positive virkninger, f.eks. med hensyn til antal reddede, nyoprettede eller omfordelte jobs. Erfaringerne viser dog, at der stadig er en række 
vanskeligheder med at sætte tal på interventioner-
nes konsekvenser på grund af overvågnings-organernes manglende systematiske indsamling af 
data. 
De fleste af samhørighedspolitikkens følgevirknin-
ger er imidlertid svære at udtrykke i tal. Ud over po-
litikkens nettoindvirkning på BNP eller beskæftigel-
se skabes merværdien nemlig på grundlag af andre forhold så som bidraget til regionaludvikling via bl.a. 
strategisk planlægning, integrerede udviklingspoli-
tikker, partnerskab, eval uering samt udveksling af 
erfaring, know-how og god praksis blandt regioner. 
Disse faktorer er her behandlet på basis af resulta-
ter fra evalueringsundersøgelser og af Kommissio-nens synspunkter om, hvordan Strukturfondene im-
plementeres i dag. 
Det bør fra første færd un derstreges, at interventio-
ners effektivitet også afhænger af, at der opnås 
gunstige vilkår ude i marken, navnlig når det gæl-
der: 
• sunde og stabile økonomiske rammevilkår • et gennemtænkt valg af strategiske prioriteter 
(visse programmer, f.eks. om transportnet eller 
investering i menneskelig kapital, bidrager i hø-
jere grad end andre) 
• graden af finansiel absorbering, som afhænger 
af administrations- og in stitutionskapaciteten 
• projektkvaliteten, der forudsætter effektive ud-
vælgelses- og implementeringssystemer. 
I det følgende ses der nærmere på seks hoved-aspekter i Fællesskabets samhørighedspolitik, nem-lig: 1) strukturpolitikkernes bidrag til at støtte væk-
sten i tilbagestående regioner samt til at styrke de-
res økonomiske formåen og samtidig fremme den økonomiske og sociale integration, 2) disse politik-
kers virkninger uden for Mål 1-regioner, 3) Den Eu-
ropæiske Socialfond (ESF)'s konkrete funktion med hensyn til at fremme beskæftigelse samt almen og 
erhvervsrettet uddannelse, 4) strukturpolitikkernes 
ansporende virkning for samarbejde og netværk-sopbygning, ikke mindst på lokalt plan, 5) de an-
vendte metoder til implementering af Strukturfonde-
ne samt disses bidrag til at modernisere styringen af 
forvaltningspolitikkerne og 6) resultaterne af før-
tiltrædelsesstøtten i de nye medlemsstater samt 
den lære, der foreløbig kan drages, for så vidt angår programmeringsperioden 2004-2006 (Kort 4.1). 
0,00,51,01,52,02,53,0
PT EL ES IE IT FI DE UK FR AT SE NL BE DK LU0,00,51,01,52,02,53,0Øvrige
Mål 1% af BNP 4.1 Strukturfondene (alle Mål) landevis, 
2000-2006
Kilde: GD REGIO
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 139Guyane (F)Guadeloupe Martinique RéunionCanarias (E)
Açores (P)
Madeira
gReoiGIS geoiGISR
© EuroGeographics- sammenslutningen for de administrative grænserve bounderies0 100 500 km4.1 Strukturfondene, 2004-2006: støtteberettigede områder under Mål 1 og 2
Mål 1
Mål 2 (delvis) Udfasning (frem til 31/12/2005)Mål 1 Mål 2Mål 2
Udfasning (frem til 31/12/2006)
SærprogramUdfasning (frem til 31/12/2005)
Udfasning, delvis (frem til 31/12/2005)
Kilde: DG REGIO
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 140 Strukturinterventioner i Mål 1-regioner: 
vækst, konvergens og integration 
Overførslernes størrelsesorden  
og mobilisering 
Strukturfondenes samlede budget er ganske vist 
beskedent (under 0,5%) i forhold til EU's totale BNP, 
men ressourcerne koncentreres om at hjælpe de 
mindst fremgangsrige regioner med det laveste BNP pr. indbygger. I perioden 2000-2006 tilfalder næsten 
tre fjerdedele af fondene således en gruppe regio-
ner, i hvilke kun en fjerdedel af EU's befolkning bor. 
I løbet af perioden 2000-2006 beløber overførslerne 
til Mål 1-regioner i EU15 sig til EUR 127,5 mio. (sva-
rende til EUR 18,2 mio. om året). Dette udgør 0,9% af BNP i Spanien, 2,1% i Portugal og 2,4% i Græ-
kenland. Det gennemsnitlige støttebeløb pr. indbyg-
ger til tilbagestående regioner er det samme i denne periode som i 1999, som var det sidste år af den 
foregående programmeringsperiode (Graf 4.1 og 
Tabel A4.1). 
Strukturfondsstøtten gør de mindst velstående med-
lemsstater i stand til at investere mere i menneskelig 
og fysisk kapital i tilbagestående regioner, end de ellers ville have kunnet, og medvirker derved til at 
forbedre deres langsigtede konkurrenceevne. I årene 2000-2006 skønnes overførslerne at nå op på om-
kring 9% af de samlede investeringer i Portugal, 8% i 
Grækenland, 7% i den italienske region Mezzogior-
no, 4% i de nye tyske delstater og 3% i Spanien. 
Additionalitet: offentlige udgifter måles  
Medlemsstaterne bestræbte sig i slutningen af 
1990'erne på at konsolidere de offentlige finanser som forberedelse til ØMU'en. På trods heraf ved-
blev landene som helhed at overholde additionali-
tetsprincippet, der forpligter dem til fortsat at holde de samlede offentlige eller tilsvarende udgifter til 
strukturpolitik i de berørte regioner på samme ni-
veau som gennemsnittet i den foregående pro-grammeringsperiode — fraregnet strukturfondsbi-
draget, naturligvis (Graf 4.2). 
I de lande, der fuldt ud — eller for størstedelens 
vedkommende — er støtteberettigede under Mål 1, var der i perioden en markant stigning i de offentlige 
investeringer, nemlig på 66% i Irland, 24% i Græ-
kenland og 18% i Portugal. I andre Mål 1- eller Mål 6-regioner varierede stigningerne fra 36% i Østrig til 
14% i Sverige
1. 
I tre tilfælde, nemlig Tyskland, Spanien og Italien, var 
udgifterne i årene 1994-1999 lavere end i den fore-
gående periode. I Tyskland og Spanien faldt de of-
fentlige udgifter med henholdsvis 20 og 2% mellem 
de to perioder, men dette stred 
ikke mod additionalitetsprincip-
pet, fordi niveauet var usædvan-lig højt i perioden forinden.  
Løftestangseffekt fremmer 
udviklingsfinansiering  
Kravet om, at fællesskabsstøtte 
skal samfinansieres fra nationa-
le kilder, hvilket ved nærmere 
undersøgelse viser sig stort set at blive overholdt, øger mæng-
den af finansieringsmidler til in-
vestering. Disse ressourcer er dog  muligvis  ikke  komplemen- 26,8
24,3
23,5
18,1
17,7
13,8
-19,9
-20,219,635,8
-2,4
-30 -20 -10 0 10 20 30 40 50 60 70AT
FI
NL
EL
FR
PT
BE
SE
ES
DE
IT% ændring4.2 Additionalitet – ændring i national gennemsn. udgift til 
strukturfondsprogrammer, 1989-93 hhv. 1994-99
SE: gennemsnit 1991-92; DE: gennemsnit 1991-93; AT, FI: gennemsnit. 1993-94
Kilde: GD REGIO
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 141Offentligt/private partnerskabers løftestangseffekt  
Offentligt/private partnerska ber (OPP'er) kan være en 
egnet metode til at finansiere investeringer, når der er 
tilstrækkeligt spillerum til at inddrage den private sektor 
for derved at sikre en mere rationel og omkostnings-
effektiv service. Selv om OPP-begrebet er veludviklet i nogle lande, især i Storbritannien og Frankrig, er erfa-
ringerne hidtil begrænsede, til dels på grund af restrik-
tioner under de nuværende lovgivningsrammer. Hvis et projekt rummer et acceptabelt afkastpotentiale, er der 
ikke behov for overhovedet at inddrage den offentlige 
sektor. I visse tilfælde kan i ndskud af offentlig støtte til 
en OPP-ordning endda mindske de private partneres 
kapitaludgift så meget, at følgen bliver overinvestering. 
I overvejelsen af, om et projekt skal gennemføres via 
en OPP-ordning, må der ses nøje på de potentielle 
omkostninger ved at udlicitere leveringen af de pågæl-
dende varer og/eller tjenesteydelser. I fald der er tale om et større stykke fysisk infrastruktur, og hvor det 
fremtidige behov er uvist, kan der være store omkost-
ninger ved en langtidskontrakt, medmindre den er flek-sibel. Er forudsigelserne om den fremtidige anvendelse 
f.eks. "overforsigtige", kan konsekvensen blive en util-
strækkelig kontraktdækning, der ikke ansporer en pri-vat operatør til at investere i ekstra kapacite t til fremti-
den.  
I de aktuelle programmer, der samfinansieres af Struk-
turfondene, ses flere former for OPP'er: 
1. Inden for vej- og vandtransport anerkendes OPP'er 
i stadig højere grad som et effektivt middel til an-
lægsfinansiering. Ved projekter som Vasco da Ga-
ma-broen i Portugal eller Drogheda-motorvejen i Ir-
land står den private sektor generelt for konstruk-tion, anlæg, drift og finansiering, idet anlægsud-
gifterne tjenes hjem efterhånden i form af brugeraf-
gift. Den offentlige sektors opgave består i at føre det overordnede tilsyn med projektet og indgå de 
relevante kontrakter. 
2. OPP'er kan også anvendes i forbindelse med kon-
trakter på konkrete tjenesteydelser leveret af en privat underentreprenør, der betales direkte af den 
ansvarlige offentlige myndighed uden opkrævning fra slutbrugerne. Dette koncept benyttes i stigende 
grad til forskning/udvikling og teknologioverførsel 
mellem universiteter og virksomheder. Under Octo-pus-projektet, et Mål-2 program i den nordfinske Oulou-region, blev der på denne måde oprettet et OPP med henblik på at stimulere innovation og 
virksomhedsetablering. Det toårige projekt (2002-
2004) er indgået i et samarbejdsnet under ledelse af byen Oulou, der er et centrum for mobiltelefon-
sektoren og hjemsted for mange højteknologiske 
virksomheder, telekom-operatører samt uddannel-ses- og forskningsinstitutioner. 
3. OPP-ordninger kan desuden benyttes i situationer, 
hvor inddragelse af den offentlige sektor kan være berettiget for at forfølge bredere politiske mål. 
OPP'erne kan i sådanne tilfælde være et middel til 
at sikre ikke alene finansiering men også en større effektivitet, f.eks. i form af en hurtigere implemente-
ring. I Storbritannien har adgangen til nye kapitalkil-
der således gjort det muligt for iværksættere at gennemføre projekter hurtigere uden at være un-
derlagt den offentlige sektors budgetrammer. Et 
godt eksempel er Merseyside Special Investment Fund, et Mål 1-program oprettet i 1995, der tilbyder 
regionale SMV'er (små og mellemstore virksomhe-
der) egenkapital, "mezzanin"-finansiering og mindre lån. 
OPP-ordninger forekommer særl igt attraktive for tiltræ-
delseslandene i lyset af deres samfinansieringsbehov, budgetbegrænsninger, mangel på effektive offentlige 
tjenester, tiltagende markedsstabilitet og privatiserings-
proces. Både EIB og EBRD har tidligere deltaget i så-danne partnerskaber som långivere til den private sek-
tor. OPP'erne fungerer imidlertid kun, hvis den nationa-
le regering indgår udtrykkelige politiske forpligtelser om at inddrage private investorer i den offentlige sektors 
projekter. Der kræves klar e rammer for anvendelsen af 
OPP'er på forskellige politiske områder, da de konkrete 
aftaler nødvendigvis må variere fra sag til sag, f.eks. 
afhængigt af, i hvor høj grad omkostningerne kan dæk-
kes ind med brugerbetaling, og af eventuelle sociale målsætningers omfang. Ethvert OPP-rammeværk, som 
anvendes i sammenhæng med Strukturfondene, bør 
omfatte en forpligtelse for alle projekter, der har en vis størrelse, til at overveje muligheden af at bruge en form 
for OPP-ordning. I denne henseende vil EIB og EIF 
kunne yde et værdifuldt bidrag. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 142 tære på samme måde som fællesskabsfinansiering, 
eftersom de samme beløb sa ndsynligvis ville være 
blevet investeret i det pågældende område under alle omstændigheder. 
Strukturfondene har været med til at orientere inve-
steringerne i retning af de regioner, hvor udgifterne 
kan have den største indvirkning og merværdi. For hver euro, der kom fra Strukturfondene i Mål 1-
regioner i perioden 1994-1999, var løftestangseffek-
ten på de nationale offentlige udgifter gennemsnit-ligt EUR 0,6, med et spænd fra EUR 2,5 i Neder-
landene til EUR 0,4 i Tyskland.  
Desuden sikrede struktur fondsinterventionerne i 
nogle tilfælde betydelige investeringer fra den priva-
te sektor, selv om de oprindelige forventninger til 
størrelsesordenen heraf ikke i alle tilfælde blev ind-
friet i Mål 1-regionerne. I perioden 1994-1999 sås den stærkeste løftestangseffekt i Østrig, Tyskland, 
Nederlandene og Belgien, hvor de private investe-
ringer pr. euro ydet fra Strukturfondene lå på mel-lem EUR 3,8 og 1,2. I samhørighedslandene såvel 
som i Frankrig og Storbritannien var løftestangsef-
fekten mindre udtalt (Tabel A4.2).  
Forskellene afspejler også arten af interventionerne, 
som i samhørighedslandene i højere grad var rettet 
mod infrastrukturer og menneskelige ressourcer. Private investorer tiltrækkes nemlig mindre af disse 
områder end af projekter, der støtter erhvervsudvik-
ling. De private investeringer beløb sig gennemsnitligt til 18% 
af de samlede udgifter i Mål 1-
regioner mod omkring 40% i Mål 2-regioner, hvilket for en 
stor del vidner om en stærkere 
fokusering på erhvervsudvikling i sidstnævnte regioner (støtte til 
erhvervsservice, finansiering af 
SMV-investering osv.).  
De planlagte udgifter for perio-
den 2000-2006 tyder på , at 
løftestangseffekt på de offentli-ge udgifter vil være den samme 
som i perioden forinden, hvad 
angår det det relative udgifts-omfang i de forskellige lande, hvorimod virkningen synes mindre udpræget med hensyn til de private 
investeringer.  
Komplementaritet mellem  
Strukturfondene og EIB-lån  
Den Europæiske Investeringsbank (EIB) har i løbet 
af de seneste 15 år mere end fordoblet mængden af 
udlån til regionaludvikling
2. I årene 2000-2002 ud-
gjorde lånene til dette formål gennemsnitligt ca. 
EUR 20 mia. om året, mens lånene til projekter i 
tiltrædelseslandene tegnede sig for ca. EUR 3 mia. om året. Disse to poster udgjorde tilsammen om-
kring to tredjedele af EIB's samlede udlån. Over 
50% af lånene til støttede EU-områder gik i oven-nævnte periode til Mål 1-regioner, herunder dem, 
der modtager overgangsstøtte (Tabel A4.3). 
Omkring 35% af de individuelle lån gik til det vigtig-
ste område, som finansieres i Mål 1-regionerne, nemlig transport, mens ca. 16% blev investeret i 
den private sektor (industri, servicesektor og land-
brug). Resten blev fordelt på energi-, telekommuni-kations-, miljø-, sundheds- og uddannelses-
sektorerne. Kun et forholdsvi s lille beløb gik til støtte 
af investering i menneskelig kapital via udlån til 
sundheds- og uddannelsessektorerne. Alligevel 
steg det samlede udlånsbeløb væsentligt i årene 
2000-2002 og medvirkede på denne måde til at af-
Øvrige
2%
Menneskelige
ressourcer
23%Produktionsmiljø
34%
Infrastruktur
41%4.3 Allokeringer fra Strukturfonden, fordelt på Mål 1-regioner, alle 
medlemsstater, 2000-2006
Kilde: GD REGIO
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 143hjælpe skævheder med hensyn til uddannelsesad-
gang i de støttede områder. 
De vigtigste modtagersektorer i tiltrædelseslandene 
er transport, miljø og energi, der i perioden 2000-2002 tilsammen optog 90% af de individuelle lån, 
om end støtten til almen og erhvervsrettet uddan-
nelse udviste den største stigning (tre gange så meget i 2002 som i 2001). Derudover går 14% af 
lånene via finansielle formidlere til at støtte SMV'er 
og lokale infrastrukturprojekter. 
I de seneste år har adskillige innovative aktioner 
taget sigte på at forbedre EIB's udlånsaktivitet til 
fremme af samhørigheden, blandt andet via direkte samfinansiering af individuelle projekter. EIB har også været inddraget i at  understøtte Lissabon-strategien, f.eks. gennem lån til investering i uddan-nelses-, sundheds- og højteknologisektorerne, især 
i tiltrædelseslandene, og hermed bidraget til dels at 
takle regionale uligheder i kvalifikations- og innova-tionskapaciteten, dels at gøre regionerne mere til-
trækkende for erhvervsinvestorer. 
Finansierede prioriteter til  
fremme af EU's mål 
Som det fremgår af Del 1, er de skævheder i de 
strukturelle hovedfaktorer, der berører regionernes 
langsigtede konkurrenceevne,  blevet formindsket i 
løbet af de seneste 10-15 år. Mangelfuldhederne på 
infrastrukturområdet er blevet reduceret betydeligt, 
mens uddannelsesniveauet er steget og den men-
neskelige kapital dermed forøget i hele EU, men mest markant i tilbagestående regioner, ligesom der 
Forbedret tilgængelighed i Spanien 
Hovedvægten i samhørighedspolitikken i Spanien 
blev i perioden 1994-1999 lagt på infrastrukturer, der 
blev betragtet som den væsentligste flaskehals for 
den regionale udvikling. Dette gjaldt især på trans-portområdet, hvor der med omkring 40% af struktur-
støtten blev sikret betydelige forbedringer af forbin-
delserne. Strukturfondene (herunder Samhørigheds-fondene) samfinansierede omkring 2400 km motorve-
je og 3400 km landeveje, som blev anlagt i Mål 1-
regioner i denne periode. I indeværende periode, 2000-2006, udvides motorvejene med ca. 2500 km 
og andre veje med ca. 700 km. Herved forbedres 
tilgængeligheden betydeligt, idet den gennemsnitlige rejsetid inden 2006 vil bl ive afkortet med omkring 
20% og ulykkestallet med omkring 40%. 
Investeringerne i jernbanenettet sigtede i højere grad 
på at forbedre de eksisterende linjer end på at udvide 
dem. Udbygning af el-driften og anlæg af dobbelts-
porede baner berørte i årene 1989-1999 over en tred-jedel af nettet. Som konsekvens af disse forbedringer 
er passagerantallet steget støt siden 1989. I indevæ-
rende programmeringsperiode vil højhastighedsnettet 
yderligere blive udvidet fra 623 til 1140 km spor inden 
2006, mens ca. EUR 6 mia. fra Samhørighedsfonden investeres i opgradering af linjen fra Madrid over Bar-
celona til den franske grænse. Erhvervsliv og forskning under  
samme tag i Leipzig 
I maj 2003 åbnede byen Leipzig et enestående bio-
teknologisk center, “Biocity” med 20.000 kvadratme-ter moderne faciliteter til brug for forskere fra Leipzig 
Universitet såvel som erhvervsvirksomheder. EFRU 
bidrog med EUR 17 mio. til den samlede investering på EUR 50 mio. 
Seks af Leipzig Universitets professorer med tilknyt-
ning til bioteknologi flyttede ind i det nye kompleks. Biocity blev omgående en succes, idet 60% af den 
disponible plads var optaget kort efter åbningen i 
december 2003. Centret byder på udvidet rådgiv-nings- og støttetjeneste for nye virksomheder om 
bl.a. finansiering og patentrettigheder. Fire af Leip-
zigs veletablerede bioteknologiske virksomheder har etableret sig i centeret for at være tæt på den aktuelle 
forskning og på potentielle samarbejdspartnere. 
Leipzig-projektet indgår som led i delstaten Sachsens 
politik til støtte af virksomhedsklynger inden for bio-
teknologi. Næste skridt bliver et "bio-
innovationscenter", der åbner i Dresden i foråret 2004. Den langsigtede plan er at skabe en biotekno-
logisk udviklingsakse omfattende byerne Dresden, 
Leipzig, Halle og Jena. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 144 er sket fremskridt på m iljøområdet (Graf 4.3 og Ta-
bel A4.4). 
Forbedret tilgængelighed 
Strukturfondene har støttet udviklingen af de tran-
seuropæiske net (TEN-T) i Mål 1-regionerne og i 
samhørighedslandene. I indeværende periode, 
2000-2006, vil der til dette formål blive anvendt om-kring EUR 1,3 mia. fra Samhørighedsfonden og 
mellem EUR 850 mio. og 1,4 mia. om året fra EFRU 
ud af fondenes samlede finansiering på ca. EUR 4,1 mia. om året, hvoraf omkring en tredjedel er afsat til 
vej- og motorvejsanlæg (Tabel A4.5).  
Adgangen til regionerne er blevet forbedret gennem 
nyanlægning eller modernisering af mindst 4.100 km motorvej og 32.000 km andre vejtyper. Således 
bidrog Strukturfondene i 1990'erne til anlægning af 
over 500 km motorveje i Grækenland. I Spanien er næsten 400 km spor til højhastighedstog mellem 
Sevilla og Madrid allerede i drift og yderligere ca. 
1.100 km er ved at blive anlagt. Disse forbedringer afkorter rejsetiderne stærkt  og gør de berørte yder-regioner mere tilgængelige. 
Udnyttelsen af Strukturfondene i relation til TEN-T 
er baseret på en langsigtet tilgang, der indgår i en 
sammenhængende strategi for både transport- og regionaludvikling som helhed. Herved bliver det mu-
ligt at koordinere strukt urfondsstøtten med andre 
foranstaltninger og med udviklingen af sekundære 
net. Samtidig vil man kunne lægge vægt på forskel-
lige transportformers kompatibilitet og på alterna-
tiver til vejtransport og på denne måde fremme en bæredygtig udvikling.  
Fællesskabets opnåede merværdi af at støtte trans-
portsektoren kunne potentielt være højere, hvis pri-
oriteterne var bedre samor dnet og der blev bevilget 
mere finansiel støtte til programmer af INTERREG-
typen. Her følger man nemlig princippet om græn-seoverskridende planlægning, så man undgår brud på de transeuropæiske net ved de nationale græn-
ser. Somport vejtunnellen gennem Pyrenæerne, der 
blev åbnet først i 2003, er et eksempel på en sådan manglende planlægning på tværs af landegrænser, 
idet den nye motorvej, som er finansieret af Samhø-
righedsfonden på den spanske side, munder ud i en gammel landevej på den franske side. 
Det europæiske forskningsrum styrkes 
I løbet af det seneste årti  har strukturpolitikkerne i 
høj grad bidraget til at øge forskningskapaciteten, 
især i Mål 1-regioner. I perioden 2000-2006 blev der 
bevilget ca. EUR 1,2 mia. årligt til finansiering af forskning/udviklings- og innovationsprogrammer.  
Strukturfondenes merværdi har bestået i at fremme 
udviklingen af ny forskningskapacitet i tilbageståen-de regioner og derved forbedre deres udsigter til 
bæredygtig vækst. I nogle tilfælde synes der dog at 
være blevet overinvesteret i forskningscentre, set i forhold til både behov og potentiale, med deraf føl-
gende underudnyttelse. Ikke desto mindre er der 
dog samtidig klare eksempler på succes, primært i Irland og i de nordiske lande. 
Eftersom man erkender, at investering i infrastruktu-
rer og udstyr ikke i sig selv er nok til at udvikle den Fællesskab om online-uddannelse  
i Grækenland 
Hensigten med det EU-finansierede græske 
skolenetprojekt (GSN) er at udnytte de nyeste 
informations- og kommunikationsteknologier og 
e-læringsapplikationer til et ablering af et nyt uddan-
nelsesnetværk. Med et budget på EUR 35 millioner 
(heraf 75% fra Struktur fondene) dækker netværket 
de primære og sekun-dære skoletrin samt uddannel-
sesministeriets administrat ionskontorer og har i alt 
mere end 8000 opkoblingspunkter. 
Projektet består af fire forskellige trin: 1) skolerne 
modtager computere og hardware til lokalnet ("skole-
laboratorierne"), 2) laboratorierne tilsluttes kommuni-
kationsnettet, 3) GSN udstyrer brugerne med telema-tiske tjenester til undervisning, samarbejde og kom-
munikation, og 4) GSN-brugerne får adgang til un-
dervisningsindhold via en portal, som er specielt ud-
formet til projektet. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 145videnbaserede økonomi, har man via strukturpolitik-
kerne også givet starthjælp til regionale strategier til 
fremme af forskning/udvikling og innovation med 
sigte på at opfylde lokale behov og udviklingsmulig-heder. 
Strukturfondene som udviklingsredskab  
for inmationssamfundet 
Fra Strukturfondene tildeles der finansiering for i alt 
omkring EUR 700 mio., dvs. lige knap 4% af det 
samlede støttebeløb, til udvikling af informations-
samfundet i Mål 1-regioner. Bidraget afspejler den prioritering, som de nationale og regionale myndig-
heder tillægger dette, og medv irker til at indfri mål-
sætningerne fra Lissabon-topmødet og e-Europe-initiativet. 
Størrelsesordenen af fondenes udgifter på dette 
område bestemmes af faktorer såsom IKT-
markedets modenhedsgrad,  befolkningstætheden, 
mængden af disponible kvalifikationer til at udnytte 
teknologien samt evnen til at planlægge en sådan 
udvikling. Blandt de 20 regioner med de højeste IKT-udgifter pr. indbygger er de seks græske og de 
to spanske, syv er øer elle r hovedsagelig øer, og en 
stor andel er Mål 1-regioner, hvor IKT-udviklingen 
ses som strategisk vigtig for den lokale udvikling. 
Når det gælder politikudformning, falder de regiona-
le prioriteringer på dette område stort set i tråd med 
dem, der blev afstukket i handlingsplanen e-Europe 
2002. I Mål 1-regionerne lægges der imidlertid mere 
vægt på udvikling af IKT-kva lifikationer og offentlige 
online-tjenester.  
Beskæftigelse og kvalifikationer fremmes  
via investering i menneskelig kapital 
I programmeringsperioden 2000-2006 allokeres ca. 
EUR 9 mia. om året til udv ikling af menneskelig ka-
pital og til fremme af beskæftigelse via Den Euro-
pæiske Socialfond (ESF). Heraf går lige godt halv-
delen (EUR 4,5 mia. om året) til Mål 1-regioner, idet Spanien tegner sig for ca. 28%, de nye tyske delsta-
ter 19% og Grækenland, Portugal og Italien hver 
12-13%. De finansierede foranstaltninger består overvejende af aktive arbejdsmarkedsordninger 
med sigte på dels at gøre forfordelte samfunds-
grupper mere beskæftigelsesegnede (f.eks. lang-tidsledige og unge, der søger ind på arbejdsmarke-
det for første gang), dels at sikre almen og er-
hvervsrettet uddannelse for både arbejdsløse og folk i job, især SMV-ansatte, der rammes hårdt, hvis 
de afskediges. Desuden ydes der støtte til at for-
bedre de almene og erhvervsrettede uddannelses-systemer samt de offentlige arbejdsformid-linger.  
I perioden 1994-1999, da det samlede støttebeløb 
til Mål 1-regioner nåede op på omkring EUR 3,1 mia.  om året,  ydede ESF  en betydelig støtte til  Vindmølleparker på Portugals kyst 
Ideen med at bygge en vindmøllepark i Portugal 
blev fostret i 1990 af en gruppe danske forretnings-
folk, hvoraf den ene havde besøgt Melides. Dette 
kystområde, som ligger udsat  for vestenvind, syntes 
at være en god beliggenhed for et sådant projekt. 
Der blev udvalgt et 7 hektar stort areal på Monte 
Chaos, en ca. 100 meter høj bakke beliggende 3 km fra havet ved Sines. Arbejdet begyndte i april 
1991 og et halvt år senere var de første vindturbiner 
færdige. 
Parken består i dag af 12 danskfremstillede Wind 
World W-2800 vindmøller, der kan holde i mindst 20 
år. Møllerne er 31 m høje og har et vingefang på 28 m. De fordeles i tre grupper med fire møller, der 
sammenkobles med et fiberoptisk system, hvormed 
de kan betjenes på afstand.  
Mølleparken genererer en spænding på 380 volt, 
der samles i tre transformerstationer, hvor spændin-
gen transformeres til 15000 volt, inden strømmen videresendes til det nationale el-net. Hver af genera-
torerne har en maksimalydelse på 150 kWh, der 
nås ved en vindhastighed på 40 km/t. Årsydelsen 
ligger omkring 2,5 million kWh, hvilket svarer til 
den energi, der anvendes af private forbrugere i Si-
nes. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 146 Økonometrisk bevis for regional konvergens 
Økonometriske analyser bekræ fter, at det er gået 
fremad med konvergensen i BNP pr. indbygger. Når 
den reelle BNP-vækst pr. indbygger for 197 (NUTS 
2)-regioner mellem 1980 og 2001 inddeles i tre pe-
rioder (1980-88, 1988-94 og 1994-2001), ses en klar tendens til vækst i omvendt proportionalt forhold til 
det oprindelige BNP pr. indbygger. Denne tendens, 
som i fagsprog benævnes "b eta-konvergens", er ty-
delig for hver af perioderne. Det betyder, at regio-
nerne med de laveste BNP pr. indbygger i udgangs-
året i gennemsnit oplev ede den største BNP-vækst 
pr. indbygger. Dertil kommer, at den således define-
rede konvergensrytme (som angivet ved beta-
koefficientværdien) steg i hver på hinanden følgende periode, idet strukturfond sstøtten til Mål 1-regioner 
først blev indført (i 1988) og siden forøget (i 1994). 
Inden for Mål 1-regionerne var områderne med det 
laveste oprindelige BNP pr. indbygger desuden tilbø-
jelige til at vokse hurtigst i både 1988-1994 og, navn-lig, 1994-2001 (igen angivet ved beta-koefficienten). 
Beta-konvergensen optrådte altså inden for disse regioner såvel som mellem dem og resten af Unio-
nen. (Beta-konvergensen inden for Mål 1-gruppen 
var særlig kraftig i perioden 1988-94, hvilket til dels skyldes de høje vækstrater i de nye tyske delstater). 
En analyse af denne periode viser også, at de regio-nale uligheder i BNP blev mindre mellem 1980 og 2001 (målt ved udsvinget i logaritmen for BNP pr. 
indbygger på tværs af regioner). Det vil sige, at den 
såkaldte "sigma-konvergens" også optrådte i denne periode. Omfanget af konv ergens i denne forstand 
var imidlertid relativt lille mellem 1994 og 2001. (Det skal bemærkes, at beta-k onvergensen ikke nødven-
digvis indebærer sigma-konvergens, eftersom regio-
ner med det laveste BNP pr indbygger kan have en 
vækst over gennemsnittet, uden at de samlede re-gionale uligheder mindskes). 
 
    
Regional konvergens    
     
 Antal regioner BNP pr. indb. 
(% vækstrate) Beta-konvergens 
 årlig rate (%) R-Squared 
1980-88     
Alle EU15-regioner 197 2,0 0,5 0,94 
Mål 1-regioner 55 1,9 0,4 0,87 
Øvrige regioner 142 2,0 2,1 0,92 
1988-94     
Alle EU15-regioner 197 1,3 0,7 0,97 
Mål 1-regioner 55 1,4 3,1 0,94 
Øvrige regioner 142 1,2 0,8 0,95 
1994-2001     
Alle EU15-regioner 197 2,3 0,9 0,97 
Mål 1-regioner 55 2,6 1,6 0,92 
Øvrige regioner 142 2,1 0,0 0,96 
     
Kilde: GD REGIO    
    
 
 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 147aktive arbejdsmarkedstiltag med f.eks. et finansie-
ringsbidrag på omkring 40-50% til alle foranstaltnin-
ger af denne art  i Spanien og Portugal i 1998. Soci-
alfonden bidrog også til at fi nansiere omstrukturering 
og udvidelse af de offentlige arbejdsformidlinger i 
Grækenland, Irland og Portugal. Desuden bidrog 
ESF i programmeringsperioden til at forøge andelen af studerende på videregående uddannelsesniveau i 
Portugal fra 26 til 34% af alle studerende og i Spani-
en til at anspore et stort antal firmaer til for første gang at sørge for kontinuerlig efteruddannelse. 
I evalueringsundersøgelser, som er foretaget i  
indeværende programmeringsperiode, skønnes  det, at strukturinterventionerne i Mål 1-regioner  
med sandsynlighed vil resultere i omkring 
700.000 nye jobs, hvormed beskæftigelsesprocen-ten i Portugal vil blive forøget med næsten 
4% (187.000 jobs) og med 2,5% i Grækenland 
(100.000 jobs). Indvirkningen på beskæftigelsen skønnes også at blive mærkbar i de nye tyske del-
stater, i Syditalien og i Spanien (1-2% fremgang i 
hvert af tilfældene). 
Bidrag til en bæredygtig udvikling 
Miljømæssig bæredygtighe d er en forudsætning for 
en stabil regional udvikling på langt sigt. Den nuvæ-
rende generation af strukturfondsprogrammer blev vedtaget, inden EU's aktuelle strategi om bæredyg-
tig udvikling blev indført. Ikke desto mindre indbefat-
ter strukturfondsinterventionerne miljøet som en horisontal prioritet og forfølger de økonomiske og 
sociale målsætninger under udtrykkelige miljøhen-
syn. Ifølge en nylig evaluering ville interventioner-nes effektivitet i mange tilfælde forøges ved dels at 
gøre de potentielle økonomiske "trade-offs" mellem 
de tre målsætninger mere tydelige og dels at til-stræbe en bedre integration med de sektorielle og 
nationale politikker. 
At forbedre miljøet og beskytte det mod yderligere 
skader indgår som målsætninger for strukturinterven-
tionerne. En stor del af Strukturfondene er derfor ble-
vet allokeret til finansiering af investeringer i miljøin-frastruktur, primært til affa ldsstyring og bortledning af 
spildevand, hovedsagelig i de sydlige EU-lande.  Vækst og reel konvergens mellem regioner,.. 
Som nævnt i Del 1 er der siden 1989 sket en bety-
delig BNP-vækst pr. indbygger i Mål 1-regionerne, 
samlet set, i forhold til gennemsnittet for EU15. 
Samtidig har her været fremgang i både vækst og produktivitet, sammenlignet med stigningerne andre 
steder. Disse gunstige udviklingstendenser under-
støttes af nylige empirisk e undersøgelser, i hvilke 
man har analyseret omfanget af den regionale kon-
vergens, som er opstået
3 (se Boks om "Økonome-
triske beviser"). 
Hovedkonklusionen af den økonometriske analyse 
er, at der i Mål 1-regionerne har været en betydelig 
indhentning med hensyn til BNP pr. indbygger og til udligningen af de indbyrdes uligheder. Samtidig er 
produktivitetskløften mellem Mål 1-regionerne og 
resten af EU15 konsekvent blevet indsnævret i de sidste 20 år, ikke mindst i samhørighedslandenes 
mest forfordelte regioner. Dette tyder på, at ind-
hentningen i BNP pr. indbygger hviler på et sundt grundlag, der sandsynliggør en fortsat konvergens i 
de kommende år. Reduktionen i produktivitets-
forskellene var mest markante i vækstårene sidst i 1980'erne, til dels på grund af, at nye medlems-
stater fra det tidspunkt be gyndte at nyde godt af de 
afskaffede handelsbarrierer. 
Analysen viser også et vist indbyrdes forhold mel-
lem den tilførte mængde strukturstøtte og den reelle 
BNP-vækst. De regioner, der modtog mest pr. ind-
bygger, var således tilbøjelige til at vokse mest — og omvendt. Grækenland og Portugal tegnede sig 
for mange af disse regioner. Samtidig steg BNP i en 
række græske og portugisiske regioner mindre end forventeligt i forhold til den ydede strukturstøtte, set 
på baggrund af det gennemsnitlige forhold. Dette 
var også tilfældet i de fleste Mål 1-regioner i Tysk-land og Italien, hvor væksten som anført i Del 1 sy-
nes at være blevet under trykket af en lav vækst i 
resten af landet. På den anden side var væksten i 
de fleste spanske regioner højere end forventeligt i 
forhold til den modtagne støttemængde, måske på 
grund af indflydelsen fra en fremgangsrig national-økonomi (Graf 4.4). 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 148 …og i medlemsstater  
Som nævnt i Del 1 var BNP-væksten i alle fire sam-
hørighedslande højere end i resten af EU i perioden 1991-2002. Forskellen var forholdsvis lille for Portu-
gals vedkommende (2,2% om året mod EU15-
gennemsnittet på 2%), mens den var lige godt ½% om året højere i både Grækenland og Spanein. Der-
imod var forskellen betydelig større i Irland (gen-
nemsnitligt ca. 4½% højere på årsbasis). 
Ifølge simulationsanalyser
4 har strukturinterventio-
nerne5 sat mere gang i væksten ved både at forøge 
efterspørgslen og at styrke økonomiens forsynings-
side (via forbedring af infrastrukturer og menneske-
lig kapital) og har derved bidraget til konvergens. 
Som resultat af sådanne interventioner skønnes det, at det reelle BNP i 1999 var ca. 2,2% højere i 
Grækenland, end det ellers ville have været. Det 
tilsvarende tal i Spanien var 1,4%, i Irland 2,8% og i Portugal 4,7%. Disse forskelle afspejler for en stor 
del den irske og den portugisiske økonomis høje 
grad af åbenhed i forhold Grækenland og navnlig Spanien på grund af det større hjemmemarked (Ta-
bel A4.6 og A4.7). 
BNP-væksten var i betydelig grad knyttet til fremstil-
lingssektoren, hvor interventionens effekt var mere 
udpræget i Portugal end i andre lande. Dette havde 
en katalysatoreffekt i forhold til de markedsmæssige 
tjenester, hvor tilstrømningen af direkte udenland-ske investeringer førte til en radikal forandring af sektoren, meget lig situationen i Irland sidst i 1980'erne. Interventionen hang desuden sammen 
med en betydelig stigning i investeringerne, der som 
resultat blev skønnet at være 24 og 18% højere end ellers i henholdsvis Portugal og Grækenland i 1999. 
Fremgangen sås overvejende på områderne infra-
struktur og menneskelig kapital. 
BNP-vækst er også relateret til en vækst i arbejds-
kraftens produktivitet, hvis ulige karakter havde ten-
dens til at blive mindre i perioden. I Portugal, hvor 
fremstillingssektoren stadig er koncentreret i stærkt 
arbejdskraftintensive industr igrene, skønnes udbyttet 
af strukturinterventionen at have været dobbelt så 
stor som beskæftigelsesfremgangen. I Spanien bi-
drog stigningen i arbejdskraftens produktivitet (2%) 
og i beskæftigelsen (1,5%) på meget tilsvarende vis til væksten i fremstilling ssektorens kapacitet. 
I de nye tyske delstater skø nnes strukturfondsinter-
ventionerne at have haft en bet ydelig indvirkning på 
BNP (der steg omkring 4% i 1999), til dels på grund af et økonomisk mere presset udgangsniveau. 
Fremstillingssektorens vækst i de første tre år efter 
genforeningen var ligesom i Portugal forbundet med 
en stærk beskæftigelsesfremgang. Senere fulgte en 
produktivitetsstigning skabt af de indførte nye tekno-
logier, som de forøgede og delvis strukturfonds-finansierede investeringer bar med sig.  
I Nordirland har strukturinterventionen skønsmæs-
sigt haft en beskeden effekt, idet BNP-niveauet kun blev hævet med lige godt 1% i 1999. Virkningerne 
er mest synlige inden for markedsmæssige tjene-
ster (især erhvervsservice og erhvervsuddannelse), mens der nærmest ikke synes at have været nogen 
indvirkning på fremstillingssektoren.  
Kompromisforhold mellem  
national og regional konvergens? 
Det hævdes ofte, at interne uligheder mellem regio-
ner, hvad angår i BNP-niveauet pr. indbygger, i de 
første konvergensstadier er tilbøjelige til at blive større i takt med, at væ ksten på nationalt plan stiger 
til et relativt højt niveau. Ud fra denne betragtning forstærkes væksten i den nationale økonomi af, at BEDE
DE
DEELELEL
ELELEL
ELEL EL
EL
ES ESES
ESESES
FRIEIE
ITITNL
ATPTPT
PTPT
PTPT
UK
UKUK ikke-Mål  1Mål 1R2= 0 ,15
01020304050607080
012345601020304050607080Reel stigning i BNP, 1995-20014.4 Allokering fra Strukturfonden og BNP-vækst pr. Mål 1-
region, 1995-2001
Årlig allokering (% af regionalt BNP i 1995)
Kilde: Eurostat, regionale regnskaber og beregninger foretaget af GD 
REGIO
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 149erhvervsaktiviteten koncentreres i nogle få områder, 
primært i storbyer og omkringliggende forstæder. 
De første stadier i en økonomi på vej op karakteri-
seres derfor typisk af en konflikt mellem den natio-nale og den regionale konvergens. 
Denne potentielle konflikt er relevant, ikke alene for 
samhørighedslandene men også for den udviklings-strategi, som tiltrædelse slandene i Centraleuropa 
bør følge. Bortset fra Bulgarien er den regionale spredning i BNP pr. indbygger mere udpræget i alle de større tiltrædelseslande end i samhørighedslan-
dene. Spredningen er endda tiltaget betydeligt siden 
midten af 1990'erne, primært på grund af den høje vækstrate i de største byer, som er de største 
vækstpoler. I modsætning hertil har de regionale 
uligheder i samhørighedlandene, som er hoved-modtagerne af strukturbist and, ikke ændret sig me-
get til trods for, at den nationale vækst er højere end EU-gennemsnittet. Den eneste undtagelse er Irland, hvor den økonomiske aktivitet i endnu højere 
grad end før er blevet koncentreret i Dublin-
området. 
Den mulige eksistens af denne indbyrdes effekt, 
som benævnes "trade-off ", mellem henholdsvis 
national og regional konvergens betyder i så fald, at 
tiltrædelseslandene på kort si gt står over for valget 
mellem enten en højere national BNP-vækst pr. 
indbygger eller en formindskelse af de regionale 
uligheder. I nogle tilfælde sy nes strukturstøtten at 
have fremmet den nationale konvergens (Irland), 
mens den i andre tilfælde har haft tendens til at 
modvirke polariseringen af den økonomiske aktivitet og følgerne heraf (Spanien). Erfaringen viser dog, at 
omfanget af en sådan trade-off til dels afhænger af 
den geografiske fordeling af  erhvervsaktiviteter og 
boligområder i landet.  
Strukturfondene som middel  
til økonomisk integration 
De europæiske landes økonomier hænger stadig 
mere sammen, hvilket ses af den voksende sam-handels- og investeringsaktivitet mellem dem. Dette 
er aktivt blevet fremmet gennem EU-politik, især i 
relation til fuldførelsen af det indre marked, indførel-sen af den fælles valuta og den forestående udvi-delse. Understøttet af samhørighedspolitikkerne — 
som har stimuleret samhandelen og påvirket place-
ringen af økonomisk aktivitet — har den tættere in-tegration medført, at de indbyrdes uligheder mellem 
økonomierne er blevet mindre.  
Samhørighedslandenes samhandel med resten af 
EU er mere end fordoblet i løbet af det seneste årti. 
En del af fremgangen skyldes andre landes udbytte 
af strukturstøtte til mindre velstående regioner. Iføl-ge skønnede værdier fra "input-output-tabeller" 
vender omkring en fjerdedel af sådanne udgifter 
tilbage til resten af EU i form af forøget eksport, især af maskiner og andet udstyr, efterhånden som 
BNP- og investeringsniveauet stiger. Dette "udslip" 
er særlig stort, i tilfældene Grækenland (42% af strukturstøtten) og Portugal (35%) (Tabel A4.8). 
En betydelig del af strukturfondsmidlerne går til 
transportinfrastruktur, som — ved at gøre de berør-
te regioner mere attraktive — påvirker industridri-vendes valg af etableringssted. Samtidig styrkes de 
samme områders økonomiske aktivitet af stigende 
indtjening og realindkomst. Ifølge simulationsanaly-ser af indvirkningen af en række transportprojekter, 
som er finansieret af Samhørighedsfonden, kan ind-
komstfremgangen være betydelig. Således medfør-te den kombinerede virkning af Egnathia- og Pathe-
motorvejsprojekterne i Østmakedonien en skønnet 
indkomststigning på ca. 9%. Indregning af struktur-interventionernes bredere følgevirkninger i hen-
seende til at mindske produktionsomkostninger i 
den berørte region — ikke alene gennem sparet transporttid men også via den højere produktivitet 
som følge af økonomiens styrkede forsyningsside 
— øger yderligere indvirkningen på BNP (der i 2006 skønsmæssigt vil være st eget med 3% i Andalucía 
og med omkring 2% i Mezzogiorno som resultat af samfinansierede EU-programmer).  
Ifølge en nylig undersøgelse kan strukturfondsinter-
ventioner også påvirke placeringen af forsknings- 
og udviklingsintensive aktivi teter, så iværksætterne 
anspores til at etablere si g i støttede regioner og 
dermed fremme en mere ligelig fordeling af vækst-muligheder rundt om i EU. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 150 Interventioner i Mål 2-regioner: 
omstrukturering og jobskabelse 
Ud over bistanden til Mål 1-regioner yder Struktur-
fondene også støtte til økonomisk udvikling i andre 
dele af EU, der i højere grad lider af strukturpro-blemer end af udviklingsefterslæb. Nylige evalue-
ringsundersøgelser har afsløret hovedkonsekven-serne af disse problemer, som gennemgås i det 
følgende. 
I perioden 1994-1999 modtog i alt 82 regioner med i 
alt 62 mio. indbyggere (17% af EU-15's befolkning) Mål 2-støtte med sigte på at hjælpe områder ramt af 
industriel tilbagegang, mens de støttede områder i foregående periode tegnede sig for i alt 73 mio. ind-byggere. Det samlede udgiftsbudget blev forøget fra 
EUR 1,2 mia. til EUR 2,8 mia.  om året (11,5% af det 
samlede strukturfondsbudget), hvorved støttebelø-
bet pr. person i disse områder steg fra EUR 16 til 
EUR 44 om året. Udgiftsbudgettet blev i perioden 
2000-2006 fastsat til EUR 3,2 mia. om året (i 1999-priser) for at kunne støtte både landdistrikter og in-
dustriområder i tilbagegang (dækket af Mål 5b i pe-
rioden 1994-1999). Herved faldt det gennemsnitlige støttebeløb lidt, nemlig til EUR 41. 
I perioden 1994-1999 var støtten koncentreret på et 
stort antal små områder i 12 medlemsstater, hvoraf 
Storbritannien modtog næsten en tredjedel og Frankrig næsten en fjerdedel af det samlede bud-
get, idet de to lande tilsammen tegnede sig for lige 
knap 60% af det samlede indbyggertal i Mål 2-regioner. Spanien og Tyskland modtog tilsammen 
endnu en fjerdedel af budgettet, mens 8 andre lan-
de delte de resterende 20%. EU's strukturfonds-bidrag udgjorde næsten en tredjedel af de samlede 
støtteberettigede udgifter i Mål 2-programmer, de 
nationale statskasser bidrog med omkring samme andel og den private sektor med resten. 
Hvad angår typen af støttede projekter udgjorde 
infrastrukturudgiften 27% af det samlede budget i perioden 1994-1999 (mod 36% i den foregående 
periode). Denne st øtteandel gik primært til omstilling 
af gamle industrianlæg og til nybyggeri. Yderligere 
25% blev anvendt, dels til generel erhvervsstøtte 
(mere end en fordobling i forhold til den foregående 
periode), herunder især til strategiske foranstaltnin-ger som f.eks. lettelse af SMV'ers adgang til er-
hvervsservice og rådgivning, fremme af finansie-
ringsteknik samt støtte til deltagelse i international samhandel og til virksomhedsetablering, dels til 
støtte af individuelle firmae r. Lige knap 20% af støt-
ten blev ydet i form af bistand til erhvervsuddan-Jobgenskabelse i Wolverhampton,  
Storbritannien  
I byen Wolverhampton har man i nogle år gjort en 
indsats for at skabe nye jobs  til erstatning for dem, 
der er gået tabt i stålindustrien og andre sektorer. EU har på afgørende vis bidraget  til at lette omstillingen. 
Først i 1990'erne blev der fra EU-side opmuntret til 
en mere strategisk tilgang til jobgenskabelse i stedet 
for blot at finansiere individuelle infrastrukturprojekter, som man gjorde det i 1980'erne. Efter en omfattende 
høring eller konsultation med lokalsamfundet og er-
hvervslivet blev der afstukket en udførlig by-genskabelsesplan. EU-finansieringen blev rettet mod 
to af byens hovedområder: 
• Det kulturelle kvarter: Chubb-bygningen, hvor der 
engang blev fremstillet låse og pengeskabe, hu-
ser nu en række multimedie-SMV'er og er kvarte-
rets fokalpunkt. Via ordninger til forbedring af kunstgalleriet, Grand Theatre og universitetets 
Arenateater kombineret med efteruddannelses-
og erhvervsstøtteinitiativer skabes der økonomi-ske muligheder inden for kultur- og medieaktivite-
ter. 
• All Saints-området: Projektet Urban Village 
("landsbyen i byen") er en fællesskabsbaseret til-
gang til at forbedre levebetingelserne i et af re-
gionens mest forfordelte områder ved at oprette fællesvirksomheder, der støtter de svagest stille-
de grupper og fostrer kultur- og medievirksomhe-
der. 
Mellem 1993 og 1998, resulterede genskabelsespro-
grammet i 1500 nye jobs og 75 SMV-etableringer, 
heraf 32 med speciale i kulturelle aktiviteter. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 151nelse og udvikling af arbejdsstyrkens kvalifikationer, 
overvejende med finansiering fra ESF. Desuden 
blev små 10% af udgifterne investeret i støtte af 
forskning/udvikling og IKT (Tabel A4.9). 
Udgiften har i væsentlig grad bidraget til omstruk-
tureringen af traditionelle industrigrene og til diversi-
ficering af den økonomiske aktivitet i Mål 2-regioner. Ifølge udførlige evalueringsundersøgelser skønnes 
strukturfondsinterventione rne at have resulteret i 
700.000 nye jobs i områder støttet i perioden 1994-
1999 eller, i nettotal med fraregning af "erstatnings-
effekten" (dvs. nye jobs skabt ved nedlæggelse af 
andre), lige knap 500.000.
6 Samtidig modtog om-
kring 300.000 SMV'er støtte som hjælp dels til at 
forbedre deres produktionsmetoder og til at søge 
nye markeder, dels til at styrke deres adgang til er-hvervsservice. 
Indsatsen ses af et større ledighedsfald i Mål 2-
regionerne end i resten af EU i programmerings-
perioden (gennemsnitligt med 3,1% af arbejdsstyr-ken mellem 1996 og 2000 mod et fald på 2,3% i EU 
under ét
7). Nedgangen var særlig udtalt i områder 
med høj afhængighed af traditionelle industrigrene 
under omstrukturering, der i mange tilfælde har 
dækket næsten 40% af den samlede beskæftigelse. 
Dette viser, at antallet af nyskabte jobs, primært 
inden for servicefagene, mere end opvejede tabet af 
arbejdspladser i disse industrigrene. Selv om der i 
perioden var en lavere BNP-vækst pr. indbygger i disse regioner end i EU som helhed (henholdsvis 
2,1 og 2,4% mellem 1995 og 2000), var forskellen 
lille, hvilket tyder på, at den langsigtede tilbagegang til en vis grad er blevet standset. På den anden side 
indebærer en lidt langsommere BNP-vækst i for-
ening med en forøget beskæftigelsesfremgang, at arbejdskraftens produktivitet steg mindre i Mål 2-
regioner end i andre dele af EU.  
Ifølge indgående analyser har udgiftsstøtten til 
forskning/udvikling, innovation og teknologioverfør-
sel været særlig effektive til både at skabe nye jobs 
og at bevare eksisterende. Bortset fra nogle frem-trædende undtagelser (såsom Nordrhein-Westfalen 
eller North West England) er de fleste Mål 2-
regioners innovationskapacitet fortsat meget mindre veludviklet end i EU's mest fremgangsrige regioner, NOVI, Danmark 
Da Nordjylland blev berettiget til strukturfondsstøtte 
under Mål 2, led landsdelen under stor arbejdsløshed 
som følge af tilbagegang i fiskeriet og andre traditio-nelle erhverv. I stedet for at anvende EU-midlerne på 
disse sektorer besluttede man i stedet at fokusere på 
udvikling af videnbaserede aktiviteter. 
NOVI er en enestående kombination af en viden-
skabspark, et innovationsmiljø og en kilde til risiko-
villig kapital. Institutionen,  der blev etableret i 1989, 
har i nært samarbejde med Ålborg Universitet funge-
ret som katalysator for udvikling af videnbaserede 
virksomheder i Nordjylland. Som center for teknologi og innovation har NOVI spillet en vigtig rolle for er-
hvervsudviklingen og har i betydelig grad medvirket til 
jobskabelse i området. 
NOVI videnskabsparken huser  en af Danmarks stør-
ste virksomhedsklynger baseret på forskning og ud-
vikling. Desuden har NOVI  Innovation ansporet et 
aktivt samarbejde mellem forskningscentre, virksom-
heder og kapitalmarkeder for dermed at sikre den kommercielle udnyttelse af nye ideer. NOVI har været involveret i risikokapitalinvestering siden 1989 og har 
siden udviklet sig til en vigtig indenlandsk ressource 
med et kapitalgrundlag på mere end EUR 67 mio. NOVI har også bidraget t il etableringen af NorCom, 
en klynge af regionale industr ifirmaer med speciale i 
udvikling og fremstilling af mobilkommunikations- og navigeringsudstyr, som har tiltrukket stadig større 
mængder udenlandske investeringer. 
NOVI's samlede udgifter har hidtil beløbet sig til om-
kring EUR 35 mio., hvoraf EUR 21,5 mio. er blevet 
finansieret af den private sektor og omkring EUR 12,5
mio. af Strukturfondene. 
Strukturfondene har haft afgørende betydning for 
NOVI's succes, idet man herigennem på mellemlangt 
og langt sigt har kunnet etablere og udvikle konceptet til den optimale størrelse fo r et effektivt samarbejde 
mellem iværksættere, industridrivende og forsknings-centre.  
 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 152 ligesom deres forskningsbase typisk ikke er vel-
tilpasset i forhold til den regionale produktionsstruk-
tur. Som følge heraf har disse regioner ikke nogen 
central placering i Europas teknologiske samar-bejdsrum. 
Dette står i kontrast til Mål 2-regionernes ressourcer 
af infrastrukturer og menneskelig kapital. De fleste 
af disse områder har nemlig transport- og telekom-
munikationsfaciliteter af en  forholdsvis høj standard, 
der sikrer gode forbindelser, såvel indenlands som 
til resten af EU. Ligeledes er befolkningen i den ar-
bejdsdygtige alder relativt veluddannet. Desuden er 
arbejdsstyrkens kvalifikati oner blevet forbedret og 
udbygget med hjælp fra Strukturfondene, hvilket har 
medvirket til at fremskynde omstruktureringsproces-
sen og til at modvirke tabet af arbejdspladser. Man har derfor oprettet erhvervsrettede uddannelses-
programmer for at afhjælpe mangelen på kvalifika-
tioner såvel som færdighedernes hurtige forældelse. Navnlig i Storbritannien har man også truffet kon-
krete foranstaltninger for at lette forfordelte sam-
fundsgruppers adgang til uddannelsesprogrammer-ne og til arbejdsmarkedet. I alt ca. 3,6 mio. EU-
borgere i Mål 2-regioner modtog i perioden 1994-
1999 uddannelse som resultat af fællesskabsstøtte. 
Endvidere er der med støtte fra Strukturfondene 
gjort en betydelig indsats for at oprense arealer for-
urenet med industriaffald, omdanne gamle industri-
anlæg og -bygninger (i alt omkring 115 mio. kva-dratmeter industriarealer skønnes at være blevet 
omdannet som følge af Mål 2-programmer) og, ge-
nerelt, forbedre miljøet, især  i byområder. Dette har 
fuldstændig forandret mange industriområder og 
gjort dem anvendelige til nye, produktive formål, 
såsom fritids- og kulturaktiviteter.  
Alligevel forårsager de traditionelle industrigrene, 
selv om de er i tilbagegang, miljøskader mange  
steder, og forladte arealer mangler stadig at blive behandlet. I mange dele af EU er omstruktureringen 
altså på ingen måde fuldendt. Ifølge evaluerings-
undersøgelser har omfanget af omstrukturering i  Mål 2-regioner varieret meget fra region til region, 
hvilket afspejler deres udviklingspotentiale og den 
effektivitet, hvormed de offentlige midler fra både Fællesskabet og nationale kilder er blevet udnyttet. Især i kul- og stålområder er de økonomiske aktivi-teter blevet omstruktureret og moderniseret, men 
der er stadig en række områder, hvor traditionelle 
industrigrene fortsat er vigtige, og hvor der venter betydelige strukturændrin ger med potentielt stor 
indvirkning på både beskæftigelses- og realind-komstniveauet. 
Samtidig må der drages lære af erfaringerne fra Mål 
2-interventionerne. De åbenbare positive virkninger 
skal ses i lyset af to væsentlige hindringer for de støttede programmers effektivitet, hvilket skyldes 
måden, hvorpå politikken er blevet anvendt. For det 
første har mange af de støtteberettigede områders beskedne størrelse gjort det svært at følge en ratio-
nel og sammenhængende strategi i udnyttelsen af 
de finansielle ressourcer i de berørte regioner. På grund af de finansierede aktioners begrænsede om-
fang har det i en række tilfælde været svært at nå 
op på et tilstrækkeligt beløb  til finansiering af projek-
ter, som ellers kunne have haft en afgørende ind-
virkning på den regionale udvikling. For det andet 
har den begrænsede periode, i hvilken støtten er ydet (pga. underinddelingen i to treårsperioder), 
begunstiget kortfristede projekter, f.eks. til under-
støttelse af arbejdspladser i nedgangstider, på be-kostning af projekter af st rategisk betydning for den 
regionale udvikling.  
Støtte til landbrug, 
landdistrikter og fiskeri 
De foranstaltninger, der er gennemført under Mål 5a 
(forordningerne 950/97/EF og 951/97/EF) og Mål 
5b-programmerne i perioden 1994-1999 har for ny-
lig været genstand for evalueringer. Resultaterne af disse er sammenfattet i det følgende. 
Interventioner i Mål 5a-regioner 
Det overordnede mål for interventionerne under for-ordning 950/97 var at forbedre landbrugsbedrifters generelle effektivitet og konkurrenceevne samt op-
retholde et levedygtigt landbosamfund og medvirke 
til at bevare miljøet og be skytte naturen på landet. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 153Med henblik på at nå dette mål blev der vedtaget en 
række foranstaltninger: 
• Ordningen vedrørende investering i landbrugs-
bedrifter gav landbrugerne et udvalg af støtte-
muligheder. I de sydlige EU-lande, der er mest 
fordelt dækket af Mål 1, bestod valgmuligheden 
i at forøge landbrugsmetodernes effektivitet og fremme strukturændringer. Andre steder blev 
der lagt mere vægt på diversificering, dyrevel-
færd og miljø. Ordningen viste sig at fungere bedst i områder, hvor om strukturering var et 
væsentligt element, som eksempelvis på små bedrifter i Mål 1-regioner.  
• Ordningen vedrørende unge landmænd sigtede 
på etableringsstøtte til disse. Implementeringen foregik på forskellig måde rundt om i EU og var mest effektiv i kombination med uddannelse 
og/eller supplerende støtteforanstaltninger. An-
dre faktorer såsom arvelovgivning, ledige mæl-kekvoter, rentesatser og skattesystemer synes 
imidlertid ofte at være de mest afgørende for 
beslutningen om at etablere sig som selvstæn-dig. I 10 af medlemsstaterne sås der dog en vis 
stigning i antallet af selvstændige landbrugere 
under 45 år.  
• Ordningen vedrørende de mindre velstående 
områder havde til formål at opmuntre til at drive landbrug i sådanne egne ved at tilbyde kom-pensation for naturbestemte, sociale, økonomi-
ske og andre hæmsko. Ordningen blev fastholdt 
nogenlunde uændret fra midt i 1970'erne og blev for størstedelens vedkommende aldrig fuldt 
indarbejdet i strategierne t il landdistriktudvikling. 
Da udbetalingerne skete i form af fastsatte be-
løb, var der risiko for underkompensation i de 
mest forfordelte områder (f.eks. Mål 1-
bjergegne, hvor samfinansieringskapaciteten er begrænset). 
Interventionerne under forordning 951/97 tog mere direkte sigte mod at forøge landbrugssektorens konkurrenceevne. Ifølge evalueringer af de finansie-
rede investeringer i perioden 1994-1999 er der sket 
visse forbedringer i forædlingskæden i 4 medlems-stater, etableret nye afsætn ingssteder i halvdelen af medlemsstaterne og erhvervet nye maskiner og indført mere effektiv teknologi, som har medvirket til 
at begrænse emissions- og forureningsniveauet, 
samt forbedringer i markedsføringskanalerne i 5 medlemsstater. 
Ordningens indvirkning på primærproducenterne 
var i denne periode begrænset. Årsagerne er dels den tiltagende koncentration af markeds-førings- og 
forædlingsfaciliteter i stor e firmaer, dels detailhand-
leres og grossisters magt på markedet. Primærpro-
ducenternes gevinst var stø rre i de tilfælde, hvor 
markedsførings- og foræd lingsak-tiviteterne blev 
varetaget af producentsammenslutninger. 
Interventioner i Mål 5b-regioner 
Mål 5b-regionerne omfattede i perioden 1994-1999 26% af EU's samlede landområde og 9% af den 
samlede befolkning (omkring 32,7 mio. indbyggere). 
Den totale finansiering beløb sig til ca. EUR 1,1 mia. om året (42% fra EUGFL, 44% fra EFRU og 
14% fra ESF) og var fordelt på udvikling af ikke-
landbrugsmæssige aktiviteter og jobskabelse (46%), forøgelse af landbofamiliers indtægt (23%), 
forbedring af landområdernes  tiltrækningskraft og af 
livskvaliteten (17 %) samt  skovtilplantning (4%). 
Virkningerne af støtten under Mål 5b i perioden 1994-1999 kan inddeles i tre niveauer: 
• Inden for landbruget er der ingen tegn på nogen 
positiv indvirkning på indkomsten, om end der 
kan konstateres en vis styrkelse af landbrugs-
sektorer, en vis diversificering (omlægning til produktion med en højere værditilvækst samt 
udvikling af landbrugsturisme og miljøservice, i 
særdeleshed). 
• Inden for de ikke landbrugsrelaterede aktiviteter 
har Mål 5b-programmerne bidraget til moderni-sering af infrastrukturer og produktionspoten-tiale i virksomheder, udbredelse af turisme og 
en større beskæftigelsesfremgang end i andre 
regioner. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 154 • Hvad angår regionernes tiltrækningskraft og 
livskvaliteten har programmerne støttet renove-
ring af landsbyer, udvikli ng af offentlige service-
faciliteter samt miljøbeskyttelsestiltag.  
Om end om virkningen af Mål 5b gennemgående har været positiv, kan der dog indkredses nogle 
svagheder: 
• Selv om en territorial tilgang er relevant for den-
ne interventionstype, var nogle af Mål 5b-
regionerne ikke i tråd med den igangværende økonomiske udviklingsproces eller den fulgte 
strategi.  
• Interventionerne burde i højere grad have været 
baseret på at fremme og udbrede god praksis for dermed bedre at udnytte de støttede områ-
ders potentiale. 
Som helhed var befolkningstilvæksten i programme-
ringsperioden stort set den samme i Mål 5b-
regionerne (for så vidt, som de kan skelnes ud fra de foreliggende tal) som andre steder i EU, nemlig 
0,3% om året i perioden 1995-2000. BNP-væksten 
var derimod en smule lavere end hele Unionens (2,4% i hhv. til 2,7% om året), ligesom arbejdsløs-
heden faldt mindre (med 1,9% i hhv. til 2,3% af ar-
bejdsstyrken). Ikke dest o mindre holdt det gennem-
snitlige ledighedstal i disse områder sig under EU-
gennemsnittet, nemlig på 6,5% i hhv. til 8,3%). 
Programmeringsperioden 2000-2006 
Vedtagelsen af en ny forordning (1257/99/EF) har 
gjort det muligt at samle en række tidligere adskilte foranstaltninger i en enkelt lovtekst. Hermed er det 
blevet lettere at indarbejde diverse foranstaltninger 
til landdistriktudvikling i en ov erordnet strategi, såvel 
i Mål 1- og 2-regioner som i relation til en tværgå-
ende anvendelse. Dette har styrket de berørte for-
anstaltningers sammenhæng og komplementaritet (Tabel A4.10). 
Sameksistensen af to programmerings-, styrings- 
og kontrolsystemer, det ene baseret på struktur-fondsforordninger og det andet på forordningerne 
for EUGFL-Garantisektionen, er ofte blevet betrag-tet som en kilde til komplikationer og stivhed — og 
som svært for medlemsstaterne at forstå, især de 
lande, der har både Mål 1- og ikke-Mål 1-regioner. 
Reglerne for EUGFL-Garantisektionen, som er  udformet til politikker for landbrugets afsætnings-
markeder, er ofte blevet karakteriseret som dårligt 
tilpassede og for restriktive til flerårig programme-ring. 
Interventioner i fiskerisektoren 
Fiskerisektoren bidrager kun meget lidt til medlems-staternes BNP, men i de regi oner, hvor erhvervet er 
koncentreret, er det typisk en vigtig kilde til både 
indkomst og beskæftigelse. De berørte regioner 
ligger overvejende i EU's perifere dele, hvor der ofte er forholdsvis få andre jobmuligheder. Interventio-
nerne under det fælles fiskeriprogram kan derfor 
yde et væsentligt bidrag til den regionale indkomst og til udviklingen af andre økonomiske aktiviteter, 
herunder fiskeopdræt. 
Beskæftigelse og uddannelse 
fremmes via ESF 
ESF's indvirkning på beskæftigelse og 
uddannelse 
I programmeringsperioden 1994-1999 støttede Den 
Europæiske Socialfond (ESF), der tegnede sig for 
en tredjedel af strukturfondsudgifterne, udviklingen 
af menneskelige ressourcer i Mål 1-regioner med omkring EUR 22,1 mia. eller 49% af periodens sam-
lede budget. Samtidig blev der til interventioner un-
der Mål 3 gennemført interventioner for i alt EUR 13 mia. med sigte på dels at få unge mennesker, lang-
tidsledige og udelukkelsestruede i beskæftigelse, 
dels at fremme lige muligheder på arbejdsmarkedet. Dertil kom Mål 4-interventionerne, som i alt beløb 
sig til EUR 2,2 mia. og var rettet mod at hjælpe ar-
bejdstagerne med at tilpasse sig industrielle foran-dringer. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 155ESF ydede især i samhørighedslandene en betyde-
lig støtte til implementering af aktiv arbejdsmar-
kedspolitik, der for en stor del handlede om er-
hvervsuddannelse (46% af ESF-budgettet), integra-tionsveje og lignende ordninger (20%), beskæftigel-
sesincitamenter (7%), rådgivning (4%) og jobplace-
ring (3%). Den relative betydning af politikområder-ne varierede dog betydeligt landene imellem. Støt-
ten blev delt mellem langtidsledige, navnlig i Mål 1-
regioner (21% af budgettet), unge arbejdsløse (17%), socialt udstødte (15%), ældre arbejdstagere 
(6%), ansatte i SMV'er (3%) og mennesker med 
handicap (2%). 
Evalueringsresultaterne tyder på, at de mest vellyk-
kede foranstaltninger i hovedsagen var dem, der 
gav en kombination af assistance såsom rådgiv-ning, erhvervsuddannelse og jobsøgning skrædder-
syet til individuelle behov.  
Ud over at yde direkte hjælp til enkeltpersoner  
bidrog ESF også til modernisering af medlems-staternes almene og erhvervsrettede uddannelses-
systemer på både nationalt og regionalt plan. Her-
ved fik såvel arbejdsgivere som arbejdstagere bed-re adgang til efteruddannelse, ligesom mængden af 
offentlige investeringer på disse områder blev for-
øget.  
ESF-interventionerne i Mål 2-regioner og under Mål 
4 satte ny fokus på vigtigheden af arbejdsstyrkens 
evne til at tilpasse sig industrielle forandringer og støttede nyskabende foransta ltninger, der anspore-
de til større engagement i erhvervsrettet uddannel-se og livslang læring. De var også med til at styrke forbindelsen mellem behovet for relevant fag- og 
efteruddannelse samt tilvejebringelsen heraf via 
mekanismer til forudsigelse af arbejdsmarkedsten-denser.  
Sådanne interventioner var desuden med til at  
styrke den menneskelige kapitalbasis for forskning og udvikling i Mål 1- og 2-regioner og blev i sidst-
nævnte også i stigende grad anvendt til at støtte 
videnbaserede aktiviteter i SMV'er via efteruddan-nelse i lederkvalifikationer, avanceret teknologi og 
IKT, stimulere nye metoder til arbejdstilrettelægning 
og finansiere midlertidig jobplacering af nyuddanne-de i videnskab og teknologi på videregående  niveau. 
Selv om statistikkerne ofte er mangelfulde, er der 
tegn på, at ESF-programmerne har indvirket på de nationale politikker om kønsligestilling og især Mål 
3-interventionerne synes i væsentlig grad at have 
hjulpet kvinder, der stod svagt på arbejdsmarkedet, 
med at finde job. 
Derudover har ESF via sin flerårige programmering 
stimuleret indførelsen af en stærkere, langsigtet 
tilgang til arbejdsmarkedsforanstaltninger i med-lemsstaterne og fremmet de centraliseringen af den 
politiske beslutningstagning om beskæftigelse og erhvervsuddannelse. Mindst 30% af ESF-programmerne forvaltes derfor regionalt og anven-
delsen af partnerskabsprincippet har gjort arbejds-
markedsparter, diverse NGO'er samt regionale og lokale myndigheder mere engagerede i sammen-
sætningen af overvågningsudvalg såvel som ud-
formning og implementering af programmer i prak-sis. 
Programmeringsperioden 2000-2006:  
tættere bånd mellem ESF og Beskæftigelsesstrategien 
ESF og Den europæiske beskæftigelsesstrategi er i 
programmeringsperioden 2000-2006 blevet tættere sammenknyttet. ESF er med et budget på EUR 60 
mia. det vigtigste finansielle redskab til understøt-
ning af Beskæftigelsesstrategien, der til gengæld danner politisk rammeværk for ESF-
interventionerne. 
Omkring 60% af ESF (EUR 34 mia. i perioden) er 
afsat til uddannelse og modernisering af de almene 
og erhvervsrettede uddannelsessystemer med hen-
blik på at tilpasse jobsøgende bedre til nye beskæf-tigelsesmuligheder. Ca. 14% (EUR 8 mia.) går til at 
støtte udviklingen af ivær ksætterevner, virksom-
hedsetablering, oprettelse af virksomhedsnetværk 
osv. for dermed at fremme erhvervslivet og konkur-
renceevnen. Andre omkring 19% (EUR 11 mia.) 
skal hjælpe virksomheder og ansatte med at tilpas-se sig ny teknologi og ny e markedsvilkår. De reste-
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 156 rende ca. 7% (knap EUR 4 mia.) er afsat til aktive 
tiltag for at støtte kønsligestillingen i kombination 
med en bredere forpligtelse til at indarbejde princip-
pet om lige muligheder i alle programmer og aktivi-teter.  
Reformen af Den europæiske beskæftigelsesstrate-
gi i 2003 skulle mere effektivt kunne fremme indfri-elsen af Lissabon-målene i en udvidet Union. Ret-
ningslinjerne for beskæftigelsen er blevet forenklet 
med tre strategiske målsætninger for øje, nemlig fuld beskæftigelse, kvalitet og produktivitet på ar-
bejdspladsen samt social og regional samhørighed 
og inddragelse. De konkrete prioriteringer omfatter en forøget fokusering på udvikling af menneskelige 
ressourcer, integration af svagtstillede på arbejds-
markedet, mindskelse af regionale uligheder, styr-kelse af tilpasningsevnen, livslang læring samt 
kønsligestilling.  
Derudover lægges der nu mere vægt på betydnin-
gen af at inddrage arbejdsmarkedsparterne og på nødvendigheden af, at medlemsstaterne efterlever 
Beskæftigelsesstrategien på regionalt og lokalt så-
vel som nationalt plan.  
Fællesskabsinitiativer til fremme af 
samarbejde og netværksopbygning 
En række fællesskabsinitiativer (også benævnt: 
"EF-initiativer") baseret på partnerskab og grænse-
overskridende samarbejde supplerer den støtte, der 
ydes til samhørighed under de forskellige mål. De fleste af dem er blevet bibeholdt — sommetider i en 
ændret udgave — for perioden 2000-2006. 
INTERREG  
Samarbejde mellem lande og regioner er en central 
del af EU's samhørighedspolitik. De aktiviteter, der 
involverer sådanne former for samarbejde, er meget 
forskellige, idet de afspejler forske lle i udviklings-
niveauer samt i institutionelle og administrative ram-
mer. De er også sværere at gennemføre end andre 
strukturfondsprogrammer.  Sammenlignet med de generelle programmer var INTERREG II-programmernes samlede finansielle 
omfang — omkring EUR 400 mio. om året — for-
holdsvis begrænset. Med efterfølgeren INTERREG III blev ressourcerne dog væsentligt forøget for pe-
rioden 2000-2006. 
I perioden 1994-1999 modtog 75 INTERREG II-
programmer støtte via tre Linjer: grænseoverskri-
dende samarbejde (Linje A), færdiggørelse af ener-
ginet (Linje B) og samarbejde om regional og fysisk planlægning (Linje C). Inden for Linje A blev der 
gennemført 59 programmer langs mere end 15.000 
km af EU's indre og ydre grænser. De støtteberet-tigede programområder dække de ca. 36% af EU's 
samlede areal og berørte 27% af EU's samlede be-folkning. Blot 11 INTERREG IIA-programmer teg-nede sig for mere end to tredjedele af den samlede 
støtte. 
De større INTERREG-prog rammer har medført væ-
sentlige resultater i form af udvidede vejnet, forbed-
ring af grænseovergange,  opgradering af jernbane-
forbindelser og — i lighed med INTERREG IIB-programmerne — oprettelse af nye transportforbin-delser og udvikling af alternative energileverancer. 
Sådanne projekter bidrog til en tættere økonomisk 
integration i EU.  
Hovedresultater og merværdi 
Linje A og B omfatter en lang række programmer, 
der er meget forskellige i henseende til finansie-
ringsomfang, geografisk område og formål. Resulta-
terne af INTERREG II-evalueringen viser, at Linje A — der er langt den bredeste linje — har haft be-
mærkelsesværdige virkninger. Programmerne sy-
nes ikke mindst at have haft en positiv indvirkning på livskvaliteten via miljøforbedringer og støtte til 
kulturelle aktiviteter. De synes også at have gavnet 
turismen, bevirket oprettelse af tjenester for SMV'er og forbedret uddannelse, sundhedspleje og trans-
port. Direkte deltagelse af  virksomheder i program-
merne og samarbejde mellem firmaer var derimod 
meget mere begrænset.  
Med hensyn til nedbringelse af isolation var resulta-
terne blandede. Hvad angik programmer i de mere 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 157isolerede Mål 1-regioner, bl ev størstedelen af finan-
sieringen anvendt på transport. I flere grænseområ-
der — navnlig i Grækenland, Tyskland og Finland 
— undergik vejforbindelser ved grænserne, græn-seovergange og havnefacilitet er væsentlige forbed-
ringer. Virkningen af de programmer, der blev gen-nemført i områder langs den spansk-portugisiske grænse og i Østrig, var derimod mere begrænset.  
INTERREG IIA-programmernes merværdi består til 
dels i, at de bidrager til at skabe og styrke en tradi-tion for grænseoverskridende samarbejde både in-
den for EU og mellem Unionen og nabolandene. De 
største fordele er opnået via øget daglig kontakt og opbygning af gensidig tillid og forståelse mellem 
forskellige enheder, herunder offentlige myndighe-
der samt private og halvoffentlige organisationer.  
I mange tilfælde bidrog INTERREG især til løsning 
konkrete problemer, der ikke kunne være blevet 
taklet via andre støtteprogrammer. Initiativet udgjor-
de derfor det første incitament til at skabe udbredt grænseoverskridende samarbejde og derved mulig-
gøre iværksættelsen af andre projekter.  
Det forholdsvis lille antal storstilede projekter, der 
blev finansieret under Linje B (i Grækenland, Italien, 
Spanien og Portugal), rettede sig mod udvidelse og 
integration af gas- og elektricitetsnet. Disse be-grænsede sig dog til enkeltlande
8.  
INTERREG II havde også til formål at fremme net-værkssamarbejde mellem landene, udveksling af erfaringer mellem regioner og spredning af viden 
med henblik på at udbrede god praksis overalt i EU. 
Et af de væsentlige kendetegn ved Linje C-projekter er deres eksperimentale ka rakter. De omfatter f.eks. 
undersøgelser, udvikling af databaser og kortlæg-ning, integrerede planlægningsmetodologier og pi-lotprojekter. Det er vanskeligt at afgøre projekternes 
virkning i kvantitative størrelser, men de har bidra-
get til at udvikle samarbejdsmetoder og -aftaler.  
Aktiviteternes kontinuitet og bæredygtighed fortjener 
dog særlig opmærksomhed. Trods eksempler på 
selvbærende aktiviteter i de fleste INTERREG IIA-programmer er fællesskabsstøtte stadig nødvendig 
for at sikre levedygtighe den og stabiliteten af mange Eksempler fra INTERREG 
Nedbringelse af isolati on og fjernelse af flaske-
halse langs grænsen melle m Irland og Nordirland 
Inden for rammerne af Irland/Nordirland-programmet 
blev der tildelt EUR 30 millioner i Strukturfondsstøtte 
til et ‘Vej- & Transportinfrastruktur’-program, der bi-drog til finansieringen af 69 projekter med det formål 
at forbedre ca. 110 km bivej, der enten blev opfattet 
som “flaskehalse” eller “manglende led”. Yderligere 104 projekter, der i alt dækkede en vejstrækning på 
ca. 166 km, havde til formål at lette de begrænsnin-
ger, der hindrede den økonomiske udvikling i visse grænseregioner, samt at forbedre de økonomiske 
muligheder i større områder på begge sider af græn-
sen. Nogle af projekterne fø rte ligeledes til forbedrin-
ger i adgangen til vigtige internationale transport-
korridorer, herunder navnlig TEN-T.  
Programmet bidrog også til forbedringer i den offent-
lige transport. Mellem 1994 og 2000 bidrog tre projek-ter til forbedringer af busstat ioner til at øge antallet af 
lokale og grænseoverskridende tjenester samt antal-let af passagerer. 
Udvikling af grænseoverskridende virksomheder 
og samarbejde mellem SMV'er i Skandinavien 
De INTERREG IIA-programmer, der dækkede græn-
seområderne mellem Danmark, Sverige og Finland 
samt de ydre grænser mod Norge, og som omfattede opbygning af netværk, organ isation af udstillinger, 
oprettelse af databaser og virksomhedsfremme, dan-ner eksempler på god praksis i forbindelse med ud-vikling af grænseoverskrid ende virksomhedsaktivite-
ter og styrkelse af SMV'er. I Øresundsregionen på grænsen mellem Danmark og Sverige førte støtte til grænseoverskridende virksomhedsaktiviteter til opret-
telsen af klynger af nye industrier blandt andet inden 
for bioteknologi (f.eks. Medicon Valley) og behandling af levnedsmidler (f.eks. Øresund Food Network). De 
41 projekter, der omfattede oprettelse af virksom-
hedsnet, skabte omkring 300 nye arbejdspladser i området. Programmerne langs den svensk-norske 
grænse involverede over tusind firmaer i oprettelsen 
af diverse virksomhedsudviklingsnet, herunder et for kvindelige iværksættere. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 158 projekter, navnlig projekter der omfatter oprettelse 
af netværk. 
Faktorer med indvirkning på effektiviteten 
Under Linje A var de mest vellykkede programmer 
dem, der var blevet udviklet i fællesskab, og som 
fokuserede på et begrænset antal mål og prioriteter og havde et langsigtet strategi sk fokus. De fleste af 
disse programmer omfattede vidtrækkende og tætte grænseoverskridende partnerskaber, dels af formel art som formuleret i de institutionelle ordninger for 
programmering og forvaltning, dels uformelle part-
nerskaber. 
Forvaltningskapacitet (inklu sive et effektivt sekræ-
tariat) er uundværlig, men dens betydning er ofte 
blevet undervurderet. Proaktiv støtte til potentielle 
finansieringsmodtagere og projektiværksættere er nøglen til udvikling og bibeholdelse af et tilstræk-
keligt stort antal gode, reelle samarbejdsprojek-ter 
samt optimal udnyttelse af de opnåede resultater.  
I visse områder, der grænser op til tredjelande, har 
de komplekse ordninger, der er blevet indført på 
grund af de forskellige finansieringsinstansers spe-cifikke regler (Phare, Ta cis, Cards, Meda i særde-leshed) undergravet programmernes effektivitet. 
Det største problem i forbindelse med forvaltning af 
grænseoverskridende og tværnationale programmer 
er — set helt bortfra sprogbarrierer — de pågæl-dende landes ofte meget forskellige retlige og ad-
ministrative regler og traditioner. Hensigten med 
INTERREG er til dels at udligne sådanne forskelle (f.eks. ved at skabe ens forvaltningsstrukturer og 
fælles tekniske sekrætariater). De vanskeligheder, 
der opstår undervejs, kræver ad hoc-ordninger mel-lem de pågældende medlemsstater. En række af 
disse ordninger har omfattet flere medlemsstater, 
idet nogle af ordningerne har været bilaterale afta-ler, andre har været multilaterale aftaler og enkelte 
har været baseret på den fremgangsmåde, som de 
såkaldte EEIG'er ("europæiske firmagrupper") byg-ger på. Ingen af disse ordninger udgør dog en uni-
versalløsning på de problemer, der er forbundet 
med indførelse af græns eoverskridende samarbej-
de i EU. 
URBAN 
URBAN-initiativet dækker 44%  af EU's befolkning, 
der lever i byområder med mere end 50.000 ind-byggere. Det blev lanceret i 1994 efter implemente-ringen af en række pilotprojekter og af Europa-
Kommissionens retningslinjer for programmerings-
perioden 2000-2006, i hvilke medlemsstaterne blev anmodet om at være særlig opmærksomme på by-
politikken i deres Mål 1- og 2-programmer. 
I perioden 1994-1999 blev der via URBAN ydet 
EUR 148 mio. om året til bypilotprojekter i 118 byer, 
mens et årligt beløb på omkring EUR 104 mio. er 
blevet stillet til rådighed for perioden 2000-2006 til projekter i 70 byer. Initiativets hovedfokus er lagt på 
små bykvarterer og på koncentration af finansierin-
gen på et vist antal integrerede programmer, der omfatter lokale befolkningsgruppers aktive deltagel-
se. 
Evalueringsundersøgelser peger på, at projekterne 
har ført til en vis forbedring af livskvaliteten i de 118 
deltagende bydele, som følge af investeringer i of-
fentlig transport, uddannelse og kulturelle faciliteter Fordele ved koordineret handling på byplan 
I Magdeburg-Cracau modtog meget små firmaer 
URBAN-støtte via finansiering af et projekt, der ikke normalt ville have været berettiget til EFRU-støtte. På 
samme måde taklede URBAN problemer - især pro-
blemer forbundet med socialt udstødte - i Hakney distriktet i London, der ikke var dækket af Mål 2-
programmet for Østlondon. 
I Spanien havde omkring halvdelen af URBAN-
programmerne målsætninger, der var parallelle med 
Mål 1- og 2-programmernes målsætninger, og i 6 
spanske byer var der strategiske forbindelser med andre fællesskabsinitiativer. I Portugal havde alle 6 
URBAN-programmer til formål at støtte Mål 1-
investeringer hovedsagelig inden for vejbyggeri, miljø og social infrastruktur. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 159samt bedre adgang til offentlige tjenester, hvilket 
har begrænset den sociale udelukkelse. Projekterne 
har også bidraget til at virkeliggøre de pågældende 
områders iboende økonomiske potentiale, hvilket naboområder også i mange tilfælde har kunnet dra-
ge fordel af. 
URBAN har især fokuseret på udvikling og forbed-
ring af den lokale socialkapital ved blandt andet at 
inkludere aktive uddannelsesordninger som en inte-
greret del i programmerne. Inddragelsen af lokal-befolkningen har også været med til at øge synlig-
heden af EU's strukturpolitik i mange byer rundt om 
i medlemsstaterne, ligesom de iværksatte projekter har haft en direkte indvirkning på folks liv
9. URBAN 
har desuden bidraget til udformningen af nationale bypolitikker rundt om i EU. 
URBAN har endvidere fungeret som en katalysator 
for fornyelse og har i visse tilfælde haft en vigtig 
løftestangseffekt på investeringsaktiviteten. I en un-
dersøgelse foretaget i den tyske by Rostock blev det f.eks. vurderet, at for hv er euro investeret i re-
novering i URBAN-området, blev yderligere 3,9 euro genereret i og omkring området. 
På samme tid har koncentrationen af støtten  
på små områder muligvis begrænset initiativets  
virkning, idet man derved har udelukket projekter rettet mod løsning af nationale eller regionale pro-
blemer, blandt andet i relation til forholdet mellem 
byer og de omkringliggende landdistrikter eller ud-viklingen af "klynger" af visse industrigrene i tilfæl-de, hvor disse ligger spredt ud over selve det berør-te område. 
Da mange ressourcer i Mål 1- og 2-programmerne 
også er øremærket til løsning af byproblemer, må den ydede støtte også koordineres bedre med disse 
for at øge de lokale myndigheders deltagelse i ud-
formningen og forvaltningen af programmer og pro-jekter, der har indflydelse på byområder
10 (Graf 4.5).  
ADAPT, EMPLOYMENT og EQUAL  
I 1995 blev der lanceret to fællesskabsinitiativer, 
nemlig ADAPT og EMPLOYMENT, for at støtte poli-
tikker om menneskelige ressourcer. Desuden blev der i den nuværende programmeringsperiode intro-
duceret et nyt initiativ, EQUAL, for at bekæmpe di-
skrimination og ulige behandling på arbejdsmarke-det. EMPLOYMENT og ADAPT tegnede sig for 
7,5% af det samlede ESF-budget. De blev hoved-
sagelig medfinansieret af nationale myndigheder, men de, og navnlig ADAPT, tiltrak dog også en del 
finansiering fra den private sektor. Tilsammen yde-
de de to initiativer finansiering til omkring 9.300 en-keltprojekter og involverede ca. 1,6 mio. menne-
sker. 
ADAPT og EMPLOYMENT var rettet mod inddra-
gelse af lokalbefolkninger og organisationer i for-
skellige lande i innovative programmer, der havde til 
formål at:  
• oprette lokale og regionale partnerskaber mel-
lem relevante parter i såvel den offentlige som 
den private sektor for at lette jobskabelse og in-tegration på arbejdsmarkedet  
• tilskynde til internatio nal udveksling af idéer og 
erfaringer for at forbedre programmer og stimu-lere innovation 
• fungere som en katalysator for ændringer og 
indføre nye idéer i politik og praksis i både den offentlige og den private sektor ved at udbrede 
projektresultater og påvise deres relevans for opfyldelsen af arbejdsmarkedets behov. 
01020304050
NL UK ES DE EU-
15BE LU EL FR FI IT PT IE AT SE DK01020304050 Mål 1 Mål 2% af EFRU4.5 Skønnede udgifter til byprojekter i Mål 1- og 
2-programmer, 2000-2006
Kilde: beregninger foretaget af GD REGIO
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 160 De finansierede projekter omfattede ordninger, der 
havde til formål at lette adgangen til arbejde og ud-
dannelse for alle via individuelle skræddersyede 
programmer med udlandsophold, støtte til nye be-skæftigelseskilder f.eks. inden for erhvervsdrivende 
foreninger, hjælp til SMV'er med henblik på at gøre 
det muligt for disse at imødegå og tilpasse sig mar-kedsændringer, formidling af uddannelse, fremme 
af fleksible arbejdsordninger  og støtte til kvinder 
med henblik på at hjælpe dem med at virkeliggøre 
deres potentiale på arbejdsmarkedet ved at gøre 
diverse stillinger og aktivi tetssektorer mindre opdel-
te samt gøre det lettere for kvinder at kombinere 
arbejde og familieliv. 
Disse initiativer har været effektive på flere forskel-
lige måder. I Finland anvendes den "integrerede beskæftigelsesmodel", der blev udviklet med støtte 
fra EMPLOYMENT, nu i Mål 3-programmer. I Italien 
har adskillige regionale myndigheder vedtaget poli-tikker baseret på EMPLOYMENT-fremgangsmåder. 
I Belgien var EMPLOYMENT-projektet "Youthstart" 
en af inspirationskilderne bag indførelsen af et mo-dulsystem inden for erhvervs- og efteruddannelse i 
det flamske uddannelsessystem samt "New Start'-
initiativets mentorsystem i Storbritannien. I Græken-land påvirkede indtil flere innovative projekter ud-
formningen af politikker for mennesker med handi-cap. 
Under ADAPT førte et pilotprojekt vedrørende job-
rotation til, at man i Portu gal oprettede et system til 
midlertidig afløsning af ansatte på uddannelsesorlov som en del af arbejdsmarkedspolitikken. I Sverige er nogle af de fremgangsmåder, der for første gang 
blev anvendt til udvikling af  færdigheder og kvalifi-
kationer med støtte fra ADAPT, blevet benyttet i 
nationale programmer. ADAPT-projekter har også 
ført til, at regionale instan ser er blevet inddraget i 
beskæftigelsesspørgsmål i Østrig og Italien samt til 
en bedre koordinering af forskellige organisationers 
aktiviteter i Frankrig og Irland. 
På baggrund af erfaringer fra disse to fællesskabs-
initiativer retter EQUAL sig mod fremme af nye me-
toder til bekæmpelse af enhver form for diskrimina-
tion og ulighed på arbejdsmarkedet, idet der især lægges vægt på udvikling af partnerskaber og tvær-nationalt samarbejde samt indførelse af innovative fremgangsmåder i politik.  
LEADER 
LEADER II dækkede mere end 36% af EU's land-areal og 12% af befolkningen i programmeringspe-rioden 1994-1999. Nærved 1.000 organisationer 
modtog støtte til landdist riktudvikling inden for ram-
merne af dette initiativ, hvoraf mere end 90% var 
lokale aktionsgrupper (LAG'er). Strukturfondene 
bidrog med omkring EUR 300 mio. om året til 
LEADER II af de i alt EUR 700 mio., der blev an-vendt om året til at støtte landturisme (den aktivitet 
der modtog mest støtte), SMV'er, udvikling af lokale 
produkter og teknisk støtte til LAG'er. Udover at formidle direkte støtte havde LEADER II en række 
positive virkninger, idet programmet: 
• skabte lokale partnerskaber især i form af 
LAG'er oprettet inden for et vist aktivitetsområde 
eller -felt 
• udviklede en "bottom-up" tilgang, der blev gen-
nemført i fællesskab inden for rammerne af en innovativ og koordineret flersektoriel strategi for 
lokaludvikling 
• bidrog til yderligere samarbejde og netværksop-
bygning mellem områderne 
• decentraliserede forvaltningen af disponibel fi-
nansiering (fra såvel Strukturfondene som na-
tionale kilder). 
Med hensyn til antallet af støttemodtagere såvel som det dækkede areal var LEADER II-støtten me-re end fire gange så stor som under LEADER I i den 
forgående programmeringsperiode. De to initiativer 
har bidraget til at skabe  en partnerskabskultur og 
tilskyndet folk og organisati oner i felten til at betrag-
te lokaludvikling som et relevant emne for dem og føle sig ansvarlige for udviklingen i deres område. Takket være LEADER-tilgangen har det været mu-
ligt på en fleksibel måde at tilpasse lokaludviklings-
strategier til forskellige stedlige forhold. Under 
LEADER II blev der tillige lagt vægt på innovation, 
hvilket siden er blevet gennemført meget bredt som 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 161Grunden lægges for den videnbaserede  
økonomi i Castilla y León i Spanien takket 
være Strukturfondsstøtte 
Castilla y León, en Mål 1-region i Spanien, blev i 
1997 udvalgt af Europa-Kommissionen til at udarbej-de en regional teknologiplan (RTP). Mål 1-
Strukturfonds-programmet blev anvendt til at finansie-
re de politiske prioriteter og aktioner, der stammer fra denne plan på F&U- og innovationsområdet. Hensig-
ten bag planen var at inddrage så mange relevante 
organisationer som muligt samt at skabe bred kon-sensus mellem disse. De første resultater er opmun-
trende: de offentlige udgifter er steget med mere end 
11% om året, og virksomhedernes investeringer i innovation steg med over 15% i anden halvdel af 
1990'erne. På nuværende tidspunkt deltager næsten 
1.400 virksomheder (95% af dem SMV'er) aktivt i offentligt støttede innovationsprogrammer i modsæt-
ning til blot ca. 600 i 1995. 
De samlede udgifter til F&U steg i regionen fra 0,6% 
af bruttoværditilvæksten uden for landbruget i 1995 til 
0,9% i 2000, mens de samlede udgifter til innovation 
steg fra 1,4% til 1,7% i samme periode. Samtidig steg 
antallet af fuldtidsansatte fo rskere og lign ende teknisk 
personale fra 3½ per 1.000 ansatte til 5. I dag er Castilla y León den Mål 1-region i Spanien, der inve-
sterer næstmest i F&U per capita, og nummer otte 
blandt alle spanske regioner på trods af SMV'ernes 
dominans og landbrugets og andre traditionelle indu-
striers betydning i regionen. en standardmetode til løsning af problemer forbun-
det med landdistriktudvikling. 
De der modtog støtte fra initiativet reagerede gene-
relt positivt på opfordringen om at involvere sig i netværkssamarbejde, men udv ekslingen af erfarin-
ger fandt primært sted blandt dem, der allerede på forhånd var de mest aktive. På den anden side gav fokuseringen på samarbejde grobund for fælles pro-
jekter i en række landdistri kter og førte til, at der 
blev oprettet ca. 600 lignende projekter med delta-
gere i forskellige lande.  
Initiativet opfordrede også til oprettelse af uformelle 
netværk og lokale aktiviteter for at bidrage til at åb-
ne nye områder og forbedre den lokale beslutnings-proces. Sidstnævnte blev der yderligere opfordret til 
via decentralisering af forvaltningen af LEADER-
projekter. Desuden bidrog initiativet til udvikling af lokal viden i de støttede områder angående fast-
læggelse af mål, planlægningsmetoder, forvaltning 
og evaluering. Ikke desto mindre blev forvaltningen af finansiering ofte betragtet som besværlig og bu-
reaukratisk, i høj grad fordi der findes tre Struktur-
fonde med hver sine regler.  
LEADER+, der blev lanceret i den nuværende pro-
grammeringsperiode (2000-2006) med et budget på 
EUR 300 mio. om året, bygger på erfaringerne fra LEADER I og II. De grundlæggende principper er 
forblevet uændret: Der lægges vægt på, at projek-
terne har pilotkarakter og indeholder strategier til lokaludvikling, der først om fremmest er formuleret 
omkring et begrænset antal temaer af interesse for 
Fællesskabet. Metoderne til oprettelse af partner-skaber er blevet bedre defineret og betingelserne 
for samarbejde forenklet, mens fællesskabsfinansie-
ringen udelukkende kommer fra EUGFL.  
Pilotaktioner for innovation:  
Hvad har man lært? 
De første eksperimentale aktiviteter til støtte for in-
novation i forbindelse med regional- og socialpolitik 
blev iværksat af Kommissionen i 1993-94, der der-med effektivt banede vej for udviklingen af en vi-
denbaseret økonomi på regionalt plan. I dag har næsten hver tredje regionale myndighed i EU15 
udarbejdet en regional innovationsstrategi (RIS
11) 
eller et regionalt informationssamfundsinitiativ12, der 
har til formål at udvikle effektive innovationssyste-
mer og udbrede viden om IKT på regionalt plan. De 
første pilotaktioner, der i de fleste tilfælde er blevet 
udvidet i årenes løb, byggede på en "bottom-up"-planlægningsproces baseret på efterspørgsel. Den-
ne tilgang skabte stærke pr ivate/offentlige partner-
skaber omfattende virksomheder, universiteter, tek-
nologicentre og offentlige myndigheder i de pågæl-
dende regioner.  
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 162 Omkring 30 regioner ydede støtte til klynger og virk-
somhedsnet som en del af deres handlingsplaner, 
og der blev udviklet en lang række virksomhedsstøt-
teordninger for SMV'er. I mange tilfælde er de priori-tetshandlinger til støtte for innovation, der blev kort-
lagt i henhold til RIS, blevet  integreret i Mål 1- og 2-
programmer, hvilket har resulteret i bedre projekter 
og større finansiering til offentlig investering, mens 
RISI (regionale initiative r vedrørende informations-
samfundet) har øget bevidstheden om de sociale og 
økonomiske virkninger, som informationssamfundet 
og udbredelsen af IKT har, og fremmet udviklingen 
af projekter tilknyttet eEurope-handlingsplanen.  
Innovative aktioner finansieret af ESF havde også 
positive virkninger for beskæftigelsen og den sociale 
integration. Pilotprojektet "Lokal Socialkapital" (ESF-finansiering på EUR 3,5 mio. om året) ydede støtte 
til 3.350 mikroprojekter. Hvert mikroprojekt modtog i 
gennemsnit EUR 8.000 i støtte til fordel for mange forskellige befolkningsgrupper, der sandsynligvis 
ikke ville have opnået andre former for støtte.  
I 2001 blev der indført et nyt system for EFRU-
innovationsaktioner med henblik på at understøtte 
Fællesskabets prioriteter om at øge den regionale konkurrenceevne, teknologi og innovation (som aftalt 
i Lissabon i 2000) ved at anvende nye former for IT (e-Europe-handlingsplanen) og fremme en bære-dygtig udvikling. Målet er at sikre, at hver eneste 
region i EU har de nødvendige redskaber til at ud-forske nye politikker inden for udvikling af en viden-baseret økonomi for ad den vej at øge betydningen 
af innovation i Mål 1- og Mål 2-programmerne. Dette 
system gjorde det muligt for regionale myndigheder at søge om EFRU-medfinansiering på op til EUR 3 
mio. til toårige programmer.  Disse skulle være base-
ret på stærke offentligt/ private partnerskaber, have 
en væsentlig løftestangseffekt med henblik på at skaffe finansiering fra den private sektor samt inde-
holde en strategisk fremgangsmåde til innovation. På nuværende tidspunkt er tre ud af fire regioner i 
EU ved at udvikle sådanne programmer med et 
samlet budget på næsten EUR 1 mia. og EFRU-finansiering på omkring EUR 400 mio. Endvidere er 
der blevet oprettet en række separate net inden for 
hvert af de strategiske temaer, i hvilke mere end 40 regioner er involveret, og som ledes i samarbejde med Kommissionen, med henblik på at fremme fæl-
les fremskridt og udveksling af god praksis. 
Forvaltningsmetoder effektiviseres 
Under den sidste revision af strukturfondsreglerne i 
1999 forsøgte man at klargøre Kommissionens og medlemsstaternes respektive roller og ansvar. For-
målet var at forenkle systemet, men samtidig sikre 
en større decentralisering af ansvaret til fordel for medlemsstaterne. Sideløbende hermed har Kom-
missionen forsøgt at begrænse sin aktive rolle i den 
daglige forvaltning.  
Der er dog stadig et vist modsætningsforhold. Mens 
Kommissionen fortsat skal stå til regnskab over for 
Europa-Parlamentet og Rådet angående udbetaling af fondene, er måden hvorpå fondene anvendes i 
stigende grad medlemsstaternes ansvar. På grund 
af denne problematik er det blevet klart, at forvalt-ningssystemet for fondene i kke er blevet hverken 
enklere eller mere strømlinet.  
Hensigten med den seneste forenklingsindsats
13 var 
at mindske kompleksiteten og forvirringen i forbin-
delse med de nuværende strukturfondsregler og 
samtidig et forsøg på at  forbedre koordineringen og 
fleksibiliteten. Tiden er nu inde til at tage fat på de 
nødvendige regelændringer for at optimere effektivi-
teten, sikre proportionaliteten og begrænse unødig kompleksitet. Sådanne ændringer i de administra-
tive krav må nødvendigvis bygge på en analyse af 
det nuværende systems stærke og svage sider samt være vedtaget i god tid, inden implemente-
ringssystemet for den nye finansieringsperiode ud-
arbejdes. Med dette mål for øje holdt Kommissionen i 2003 et seminar, der samlede mere end 600 del-
tagere og indgik i den bredere debat om fremtiden 
for den politik, som Kommissionen havde lanceret i 2001
14. 
Kerneprincipperne 
Programmering, partnerskaber, koncentration og additionalitet blev i 1998-reformen indført som 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 163Strukturfondenes samlende principper. De udgør 
fortsat de centrale elementer i forvaltningen af fon-
dene og har til formål at øge disses effektivitet og 
virkning. Der er blevet udviklet en lang række for-skellige forvaltningsmetoder, der overholder de cen-
trale principper og samtidig tilgodeser de enkelte 
medlemsstaters institutionelle rammer og admini-strative kapacitet, som i sig selv har tendens til at 
ændres med tiden.  
Programmering fører t il stabilitet og  
konsekvens men mangler strømlining 
Flerårig programmering har været en af Struktur-
fondenes største succeser , og fordelene ved denne 
fremgangsmåde er blevet mere synlige med tiden, 
efterhånden som medlemsstaternes evne til at plan-
lægge programmer over en årrække har udviklet 
sig. Den relativt høje grad af konsekvens og sam-menhæng, der har været kendetegnende for pro-
grammeringen siden 1989, har gjort langsigtet og 
mere strategisk planlægning lettere.  
Fra et finansielt synspunkt  sikrer flerårig program-
mering en større grad af sikkerhed og stabilitet med 
hensyn til finansieringens disponibilitet, end det er 
tilfældet med årlige budgetteringer. Dette er særlig vigtigt i forbindelse med større investeringer i infra-
strukturer, som det tager år at færdiggøre. 
Flere aspekter af programmeringsprocessen har 
med tiden udviklet sig:  
• Der er blevet indføjet referencedata i program-
meringsdokumenterne for at støtte den social-
økonomiske analyse og de kvantitative målsæt-
ninger med henblik på at skabe større gennem-
sigtighed i implementeringen af programmerne. 
• Programmeringsperioden er blevet forlænget, 
hvilket afspejler en voksende kapacitet til fler-årig programmering, men som følge heraf er det blevet vanskeligt at sikr e, at procedurerne er 
fleksible nok til, at programmerne kan tilpasses eventuelle forandringer. 
• Desværre er den ventetid og de komplicerede 
procedurer, der er forbundet med godkendelse af programmeringsdokumenterne, og som til dels skyldes indførelsen af programtillægget, 
blevet et stadig større problem. 
At finde en passende balance mellem, på den ene 
side, behovet for gennemsigtighed og ansvarlighed i 
programimplementeringen (hvilket kræver mere de-
taljerede informationer og overvågningsmekanismer end i dag) og, på den anden side, fleksibilitet inden 
for programmerne og en omdannelse af partner-
skabet med Kommissionen til en mere strategisk indsats end en øvelse i mikr oforvaltning, er fortsat 
en stor udfordring for samhørighedspolitikken. 
Stærkere og mere vidtfavnende  
partnerskaber  
Partnerskaberne er blevet bredere og dybere i de 
sidste 15 år af samhørighedspolitikken og er i visse 
tilfælde blevet udvidet udover Strukturfondene til 
andre nationale og regionale forvaltningsområder. 
Mens partnerskabet i 1988 hovedsagelig blev opfat-
tet som et vertikalt forhold mellem Kommissionen og 
nationale, regionale eller lokale myndigheder, er den 
horisontale dimension — med en bredere vifte af 
aktører på lokalt, regionalt og nationalt plan — blevet stærkere med tiden. Når partnerskabet fungerer ef-
ter hensigten, er det på mange måder af stor værdi: 
• I programudformningen bidrager det til, at der 
fokuseres på interventioner baseret på regio-
nens eller særlige målgruppers behov. 
• Det stimulerer til projektidéer, idet partnerne 
udveksler oplysninger om muligheder i forbin-delse med strukturfondskravene. 
• Det skaber input til overvågningsprocessen, idet 
partnerne formidler konkret viden om, hvordan programmet skrider frem, hvilket gør det lettere 
at finde løsninger på problemer forbundet med 
programmets implementering. 
• Det sikrer, at en bredere vifte af synspunkter 
anvendes i evalueringsprocessen. 
• Det bidrager til en større udbredelse af informa-
tion om fondene og deres virkning i det pågæl-
dende område. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 164 Partnerskab er fortsat et af kerneprincipperne i for-
bindelse med forvaltning, overvågning og evaluering 
af fondene og kan være af stor værdi, især hvor 
deltagernes roller og ansvar er klart afgrænsede. 
De regionale og lokale beskæftigelsespagter er et 
godt eksempel på partnersk abssamarbejde. Disse 
pagter skabte merværdi for lokal udvikling og be-
skæftigelse, idet de: 
• forbedrede ressourceudnyttelsen på lokalt og 
regionalt plan 
• afstemte udbud og efterspørgsel 
• mindskede administrative overlapninger 
• tilskyndede til mere klart definerede politikker.  
Med tiden har de generelle strukturfondsprogram-
mer også medført øget deltagelse af arbejdsmarke-
dets parter i programmeringen og forvaltningen. Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU) vedtog i sep-
tember 2003 en sonderende udtalelse om partner-
skab i henseende til implementering af Strukturfon-dene, i hvilken Udvalget anbefalede, at partnerska-
berne blev styrket. Dette samarbejde bidrager nem-lig til succes, fordi det øger programmernes beretti-gelse, letter koordineringen af disse og gør dem me-
re effektive og gennemskuelige. Fordelene ved part-
nerskaber er særligt åbenlyse i ESF-programmer, hvor mange aktører på lokalt  plan er blevet direkte 
involveret i EU-finansierede programmer. 
Der er bred enighed om, at partnerskab styrker 
Strukturfondenes effektivitet og virkning, men det tilføjer på den anden side også nye former for kom-
pleksitet i den politiske udformnings- og udarbejdel-
seproces, hvorved beslutningstagningen kan blive trægere. Der eksisterer således et kompromisfor-
hold mellem den yderligere kompleksitet, som part-
nerskab medfører, og de forbedringer i udformnin-gen og implementeringen, som det kan skabe. 
Koncentration 
Hensigten med koncentration er at sikre, dels at 
Strukturfondenes virkning ikke sættes over styr, for-di ressourcerne spredes for meget enten geogra-fisk, finansielt eller politisk-prioriteringsmæssigt, dels at alle regioner med alvorlige strukturproblemer 
modtager støtte. 
Den geografiske udvælgelse er sket gennem en 
definering af områdernes støtteberettigelse i hen-
hold til strukturfondsmålene.  Der er sket visse frem-
skridt på området. Programmeringsperioden 2000-
2006 har nemlig et højere koncentrationsniveau end 
de to forudgående perioder, idet 41% af EU's be-
folkning er dækket af Mål 1 og 2. Ikke desto mindre var det overordentlig komplic eret at fastlægge, hvil-
ke regioner der henhørte under Mål 2 i den nuvæ-rende periode, og i visse tilfælde resulterede dette i opdeling af regioner og spredning af ressourcer. I 
årene 2004 til 2006 vil alle regioner i de 10 nye 
medlemsstater være dækket af Mål 1 med undta-gelse af Prag, Bratislava og Cypern, hvor i alt 31% 
af befolkningen vil være dækket af Mål 2.  
Koncentration af politiske prioriteter er afspejlet i 
Kommissionens retningslinjer, i hvilke der er fastlagt 
prioriteter for transport, energi, konkurrenceevne, 
menneskelige ressourcer, landdistriktudvikling og i 
stigende grad miljøhensyn. Retningslinjernes ikke-
bindende og sommetider for brede karakter har dog 
begrænset deres virkning. 
Selv om der er blevet gjort visse fremskridt, peger 
evalueringer på, at Stru kturfondene sommetider er 
spredt for bredt og for tyndt. Programmer, der omfat-ter alle mulige støtteberettigede projekter, har ikke store chancer for at have en reel virkning, og forvalt-
ningen vil sandsynligvis være kompleks og besvær-
lig og involvere flere forskellige implementeringsin-stanser og et alt for omfatt ende indikatorsystem.  
Additionalitet 
Additionalitet 
— princippet om at Strukturfondene 
ikke må anvendes til at er statte eksisterende offent-
lige udgifter — har sikret, at Strukturfondene reelt 
øger den finansiering, der ydes til at stimulere re-
gional udvikling. Dette princip er tydeligvis blevet 
overholdt i Mål 1-regionerne, hvor det på trods af kompleksiteten er muligt at fastslå det nøjagtige 
investeringsbeløb. Det har været sværere at indføre 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 165additionaliteten i Mål 2- og 3-programmerne, især i 
sidstnævnte, hvorved værdi en som et centralt prin-
cip i alle fondenes Mål er blevet undergravet. 
Udviklingen af strukturpolitik  
og søgen efter effektivitet 
Ekspertisen i implementeringen af strukturfonds-
programmerne er vokset, efterhånden som der er 
indhøstet erfaring. Med ti den er kravene blevet me-
re klart specificeret i forordningerne og de respekti-
ve roller og ansvarsfordelingen mellem Kommissio-
nen, nationale regeringer og regionale myndigheder 
er blevet defineret mere detaljeret. Det er en vigtig udfordring for fremtiden at opnå den rette balance 
mellem på den ene side en streng forvaltning med 
de dermed forbundne administrative omkostninger og programmernes effektivitet på den anden. 
Finansiel forvaltning og kontrol  
— den rette balance? 
Bestemmelserne vedrørende finansiel forvaltning og 
kontrol er blevet styrket betydeligt med tiden. Kom-
missionen er stadig ansvarlig over for budgetmyn-
digheden og er underkastet Revisionsrettens ekster-ne kontrol af strukturfondsudgi fter, selv i forbindelse 
med en større uddelegering af ansvar til medlems-staterne, hvilket skaber en vis konflikt mellem hen-
holdsvis medlemsstaternes og Kommissionens rolle. 
I henhold til traktaten har Fællesskabet og med-
lemsstaterne fælles ansvar for at vogte over EU’s 
finansielle midler og Kommissionen har beføjelser til 
at bekæmpe svig, korruption og illegale aktiviteter, 
som skader Fællesskabets interesser. Indførelsen 
af mere detaljerede kontrolkrav halvvejs gennem perioden 1994-1999 førte generelt til en mere effek-
tiv og streng kontrolordning i medlemsstaterne, selv 
om det, som bekræftet af de opståede problemer ved afslutningen af progra mmerne, har været svært 
for medlemsstaterne at fremlægge tilstrækkelig do-kumentation for de indberettede udgifter i hele im-plementeringsperioden. 
I perioden 2000-2006 samarbejdede Kommissionen 
med medlemsstaterne om at videreudvikle kontrol-kravene og om at få klarlagt de respektive ansvars-områder hos de forvaltende myndigheder på den 
ene side og de betalende myndigheder på den  
anden side. Der er bred accept af den struktur, der blev udviklet for at sikre en passende finansiel  
forvaltning og kontrol, såvel som af de fastlagte 
principper, men der er t ilstrækkeligt spillerum til  
en mere udbredt anvendelse af proportionalitets-
princippet. 
Desuden skabte Kommissionens forsinkede vedta-
gelse af forordningen et godt stykke tid efter pro-
grammeringsperiodens start samt overlapningen 
med afslutningen af den forudgående periode bety-delige problemer for en effektiv igangsættelse af de 
fornødne foranstaltninger. Kombinationen af oven-
stående med indførelsen af nye regler om forpligtel-ser og betalinger
15 forklarer til dels den store op-
hobning af beløb, der skulle udbetales i slutningen af 2002. 
De samlede udgifter til strukturinterventioner steg 
stærkt i 2003, da det for første gang overskred 
2000-niveauet med samlede udbetalinger på i alt 
EUR 28,6 mia. Dette synes af afspejle: 
• den kombinerede virkning af den finansielle di-
sciplin, der for perioden 2000-2006 blev pålagt 
med ”n+2”-reglen, de fremsatte forenklingsfor-anstaltninger og den faktiske igangsættelse af 
programmerne ude i marken 
• et betydeligt fald i antallet af endnu ubrugte for-
pligtelser i perioden 1994-1999. 
Udgifterne i forbindelse med forpligtelser var højest 
for Samhørighedsfonden, hvoraf 100% blev brugt og for EFRU, hvoraf 96,5% blev brugt. 
De regionale myndigheder erkender ganske vist, at 
kontrolforanstaltningerne er udarbejdet til at forbedre forvaltningen og styreformerne, men omfanget af 
krav betragtes ofte som en byrde, hvor fordelene ikke 
opvejer de dermed forbundne administrative omkost-
ninger. Der opleves en manglende fleksibilitet i den 
nuværende programmeringsperiode, navnlig i lyset af 
”n+2”-reglen (ifølge hvilken, budgetbevillinger skal bruges inden for to år og ellers annulleres). Der her-
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 166 sker også bekymring for, at der under procedurerne 
sker en unødvendig overla pning af de nationale sy-
stemer. En særlig kritik går på, at de nye krav blev besluttet på et sent tidspunkt, hvilket tvang regioner-ne til at ændre allerede fastlagte systemer. Det førte 
til forsinkelser i programimplementeringen med kæ-
dereaktionslignende bivirkninger på grund af ”n+2”-reglen, der skabt pres for at få opbrugt bevillingerne 
på bekostning af kvalitet og innovation. Ifølge visse 
medlemsstater og regioner er omkostningerne ved at 
gennemføre alle de finansielle kontrolprocedurer, som Kommissionen kræver, for høje i forhold til de 
opnåede fordele. Omkostningsspørgsmålet er ikke mindst akut for Mål 2-interventionerne. For disse er 
det tydeligt, at implem enteringsomkostningerne ud-
gør en stor del af de samlede udgifter. 
Udvælgelse og implementering af projekter 
Undtagen, når det gælder de største projekter (over 
EUR 50 mio. i alt i perioden 2000-2006), tilkommer 
projektudvælgelsen medlemsstaterne eller den be-
rørte region. De gennemført e evalueringer viste, at 
udvælgelsesprocedurerne generelt opfattes som 
formelle, men også solide, med inddragelse af både 
konkurrence- og "først-til-mølle"-kriterier. I visse til-
fælde forekom procedurerne dog at være for kompli-cerede, hvilket kan tage m odet fra potentielle pro-
jektiværksættere. For Mål 1-programmerne blev der i nogle tilfælde konstateret en mangel på gennemsig-tighed, mens der for Mål 2-regionernes vedkom-
mende sås tegn på en stadig mere udstrakt brug af 
formelle kriterier, voksende professionalisme og gennemsigtighed. Projektudvælgelsen i Mål 6-
regionerne var dog til tider forvirrende og havde en 
tendens til kun at inddrage et begrænset antal delta-gere, mens projektudvik lingen i mange tilfælde gled i 
baggrunden på grund af, at systemet var så nyt. 
På trods af den højere standard i forvaltningen af 
offentlige midler er der stadig plads til forbedring, især i forbindelse med udvælgelse og gennemførel-
se af store investeringspr ojekter. Den efterfølgende 
evaluering af Mål 1-progra mmerne viste, at kun en 
tredjedel af de reviderede projekter var fuldført in-den for den oprindeligt planlagte tidsfrist og en tred-
jedel var over et år forsinket. Samtidig overskred to tredjedele af de evaluerede projekter budgettet med 20%, så de kom til at koste over 30% mere, end 
oprindelig beregnet. Blandt de indkredsede årsager 
til disse overskridelser va r utilstrækkelig planlæg-
ning, herunder en manglende evne til at forudse 
problemer med lodsejere, utilstrækkelig vurdering af 
omkostninger og administrative forsinkelser. 
Udvikling af en mere strategisk rolle  
for overvågningssystemerne  
Selv om overvågningen er en altafgørende del af 
systemet, tyder erfaringen på, at overvågnings-udvalgene i for høj grad fokuserer på spørgsmål om 
finansiel forvaltning og navnlig på at forsøge at sik-
re, at strukturfondsmidler ne bindes, snarere end på 
at sikre en strategisk forvaltning. Denne fokusering 
har indflydelse på beslutningsprocessen og trækker 
i retning af, at ressourcerne opbruges i tilfælde, hvor binding er forsøgt, hvilket modvirker, at mere inno-
vative tilgange og retninger afprøves. Udviklingen af 
en mere strategisk rolle til overvågningsudvalgene er en af udfordringerne ved at forbedre samhørig-
hedspolitikkens funktion. I denne henseende er det 
vigtigt, at overvågningsudv algenes partnerskabsrol-
le anerkendes af forvaltningsmyndighederne, og at 
de ikke blot er mekanismer, der ”gummistempler” 
beslutninger truffet andetsteds. 
Evalueringerne af strukturfondsprogrammer har 
henledt opmærksomheden på den dårlige overvåg-
ningskvalitet i perioden 1994-1999, om end der var 
sket åbenbare forbedringer. Dette understregede behovet for at sikre overvågningsudvalgene adgang 
til relevante oplysninger om fremskridtene i  pro-
grammernes gennemførelse. 
Selv om overvågningen er bl evet styrket for perioden 
2000-2006 med vægt på brugen af indikatorer og 
fastlæggelsen af mål, er der  stadig problemer. Navn-
lig mangler indikatorerne ofte en klar definition og de 
spredes i nogle tilfælde stærkt, især når program-
merne har en alt for bred fokusering. Derudover er overvågningssystemerne i mange tilfælde endnu 
ikke fuldt ud operationelle tre år efter begyndelsen af programmeringsperioden og kompliceres yderligere af de forskellige krav fra EFRU, ESF og EUGFL. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 167Evaluering 
Evalueringen af strukturfondsprogrammerne udvikle-
des og forbedredes i løbet af 1990'erne, hvilket førte 
til større gennemsigtighed og ansvarlighed i forvalt-
ningen af fondene. Mens vægten i 1988 overvejende lå på revision af fondenes drift, blev der efterhånden 
sat større fokus på resultaterne af de anvendte res-
sourcer. Mens medlemsstat erne står for evaluerin-
gen af, hvordan fondene er blevet brugt, og i nogle 
tilfælde har indført denne praksis inden for andre po-
litiske områder, er der på grund af forskellige traditio-ner og kulturer stadig stor variation i måderne, hvor-
på evalueringen gennemføres fra land til land. 
Tidligere havde evalueringerne ikke nogen særlig 
stor indvirkning, fordi de blev  afsluttet for sent til at 
få indflydelse på de afgørende beslutninger, de skulle ligge til grund for. For at løse dette problem foreskrives der i de nuvær ende strukturfondsforord-
ninger tidsfrister for evalueringen og disse er tilknyt-tet udbetalingen af "ydeevnereserve". Kommissio-nen vil i løbet af 2004 udarbejde en meddelelse om 
resultaterne af midtvejsevalueringerne og fordelin-
gen af ydeevnereserven. 
Evalueringerne skal nu foretages forudgående af 
medlemsstaterne, midtvejs af medlemsstaterne i 
samarbejde med Kommissionen og efterfølgende af 
Kommissionen. Nogle mener, at midtvejsevaluerin-gen er for streng med sine fastsatte tidsrammer, der 
skal sikre, at resultaterne kan bruges
16. Endvidere 
er den omstændighed, at den efterfølgende evalue-
ring først gennemføres to år efter afslutningen af 
programmeringsperioden, blev et påpeget at være til 
hinder for en effektiv udnyttelse af resultaterne. 
Regionernes og medlemsstaternes større involve-
ring vil sandsynligvis forbedre evalueringen og gøre 
den mere nyttig og relevant, hvilket betyder, at der skal fokuseres mere på udformningen af evalue-
ringsprogrammer, som er tilpasset regionale og na-
tionale behov. 
De første resultater fra midtvejsevalueringerne 
Alle strukturfondsprogrammer for perioden 2000-
2006 blev underkastet en midtvejsevaluering. Den blev gennemført før udgangen af 2003. Af en indle-dende resultatanalyse kan der udledes følgende: 
• Det er i høj grad blevet bekræftet, at det var 
nogle relevante strategiske valg, der blev truffet 
i 2000, ikke mindst fokuseringen på Lissabon-
prioriteterne (innovation, informationssamfund 
og netværk). Udgifterne beløb sig til ca. EUR 60 mia. eller 30% af strukturfondsbudgettet. Det er 
imidlertid muligt at prioritere disse områder end-
nu højere, især når det gælder innovation og manglende links i netværk. 
• På trods af en langsom start er bindingen af de 
finansielle midler forøget og N+2-reglen synes at have stimuleret til en hurtigere gennemførelse af 
programmerne. I visse tilfælde synes en alt for 
mekanisk brug af denne regel imidlertid at være gået ud over kvalitets-  og innovationsniveauet. 
• Systemerne til udvælgelse og gennemførelse af 
projekterne vurderes som stærkere nu end tid-ligere, men i visse tilfælde har tunge bureaukra-
tiske procedurer medf ørt in-effektivitet. 
• Den administrative modernisering, der til dels 
stimuleres af Strukturf ondene, skal opfølges af 
“intelligente” informationssystemer, så ledere og 
beslutningstagere løbende er i stand til at eva-luere interventioner og træffe korrigerende for-
anstaltninger, når det viser sig nødvendigt. 
Overvågningen med systemer, der er baseret på en omfattende række indikatorer, skal for-
enkles og fokusere mere på en mere strategisk 
anvendelse af informationer. 
• Omfanget af målopfyldelsen er relativt højt for 
visse programmer, især i forbindelse med trans-port og infrastruktur. 
Selv om det er for tidligt at udpege virkningen af 
perioden 2000-2006 som helhed, vurderes resulta-
tet af de foretagne investeringer i Spanien i 2000-2002 under EF-støtterammen (strukturfondene plus 
de nationale offentlige udgifter) at være på 0,4% af 
BNP (og skønnes at blive 2,4% i 2006). 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 168 Nogle foreløbige resultater fra spanske  
Mål 1-regioner for 2000-2002 
• Forbedret adgang: 476 km veje eller motorveje 
og 173 km byggede eller forbedrede jernbaner, 810 km opbyggede netværker til energidistribu-
tion, 250 km byggede gasrørledninger. 
• Støtte til det produktive miljø: 4.600 SMV’er støt-
tet med en opløftningseffekt for investeringer, der vurderes til ca. EUR 12,2 milliarder. 
• Udvikling af det videnbaserede samfund: Støtte 
til 1.503 forskningscentre og 48.199 forskere, in-
stallation af 26.864 ADSL-linjer. 
• Menneskelige ressourcer: ESF -støtte til ca. 7 milli-
oner mennesker, hvoraf 57% modtog uddannelse. Ydeevnereserven — belønning af resultater 
Ydeevnereserven kombinerer flere aspekter af god 
forvaltningspraksis, navnlig finansiel kontrol, effekti-
vitet i gennemførelsen, overvågning og evaluering. 
Reserven er en nyskabelse, hvorunder 4% af Struk-turfondenes midler i den nuværende programme-
ringsperiode tilbageholdes til fordeling senest den 
31. marts 2004. En forudsætning herfor er, at de mål, der oprindeligt var specificeret i programme-
ringsdokumenterne, faktisk er nået. Målene vedrø-
rer effektivitet (opnåede resultater), finansielle spørgsmål og forvaltning. Selv om reservens funk-
tion stadig skal afprøves i pr aksis, er det et første 
skridt mod forvaltning efter mål og første gang, der 
indføres et økonomisk incitament til god forvaltning - 
et mål, som medlemsstater og regioner har en 
åbenbar interesse i at nå. 
Mens der er givet udtryk for en vis bekymring om 
den indførte mekanisme, især dens usmidighed og 
indviklede beskaffenhed, har reserven skabt op-mærksomhed omkring vigtige spørgsmål i forbin-
delse med ydeevne, herunder den finansielle udnyt-
telse af midlerne og kvaliteten af de data, der indgår i overvågningen. Samtidig er der også rejst bekym-
ring over, at fokuseringen på den finansielle 
udnyttelse af midlerne kan flytte fokuseringen fra kvalitet til forbrug. Regionernes opfattelse af EU’s 
strukturpolitik 
De indgående undersøgelser, der vurderer de regio-
nale embedsmænds synspunkter om EU-politik, der 
henvises til i Del 3 ovenfor, indsamlede ligeledes 
deres synspunkter om Strukturfondenes drift. De ad-spurgte var enstemmigt enige om fondenes positive 
indvirkning i Mål 1-regioner, navnlig på infrastrukturer 
og især i samhørighedslandene, hvor konvergensen af BNP pr. indbygger til EU-gennemsnittet var et stort 
nationalpolitisk mål. 
I andre Mål 1-regioner, der modtog mindre finansie-
ringsbeløb, var det anerkendt (f.eks. i Flevoland og Highlands and Islands), at berettigelse til Mål 1-støtte 
havde ført til, at de blev prioriteret mere i den nationa-
le regionspolitik. 
I Mål 2-regioner bekræftede de indgående undersø-
gelser, hvor svært det er at finde data på et passende 
regionalt niveau til at ka ste lys over udviklingen og 
det, at de involverede pengebeløb generelt ikke var 
tilstrækkeligt store til at vende forværringen af situa-
tionen i de berørte regioner. 
Mål 2-områder er ofte områder, hvor de fleste pro-
blemer i den region, de ligger i, akkumuleres, uanset om de vedrører demografiske tendenser, uddannel-
sesniveau, omstrukturering af traditionelle industrier, 
arbejdsløshed, miljø osv. Erhvervsinvesteringer har en tendens til at koncentreres i andre dele af regio-
nen eller i naboregioner, idet det så kun er Struktur-
fondene, der yder støtte. 
I mange tilfælde blev der fokuseret på de kvalitative 
snarere end de kvantitative virkninger af Strukturfon-
dene, ikke mindst i regioner, hvor strukturfondsmidler var relativt begrænset, enten i forhold til BNP, inve-stering eller det nationale budget. I disse tilfælde var 
partnerskab tillige med programmering og stræben 
efter en integreret strategi på regionalt niveau de fordele, der oftest blev nævnt i forbindelse med indfø-
relsen af en EU-tilgang. Dette ansås for at have styr-
ket den institutionelle kapacitet og navnlig den eks-pertise, der var nødvendig til at udføre evalueringen, 
navnlig i forbindelse med horisontale emner som lige 
muligheder, bæredygtig udvikling eller innovation. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 169På nær i regioner med en høj selvstændighedsgrad 
synes anvendelsen af EU-politikker generelt ikke atvære formelt koordineret. Samtidig hæmmes mulighe-
den for koordinering af manglen på en stærk regional 
forvaltningsstruktur. Den næsten enstemmige holdning var imidlertid, at den nuværende programmeringsperio-
de omfatter en større koordinering end tidligere perio-
der på grund af den indhøstede erfaring. 
Imidlertid blev den betydelige stigning i omkostninger til 
forvaltning, evaluering og kontrol i programmeringsperi-
oden 2000-2006 i høj grad kritiseret (en af undersøgel-
serne nævnte en stigning fra 5% af de samlede udgifter til 20%). Der var ligeledes bred utilfredshed med det 
indviklede forhold i procedurerne til at forvalte samhø-
righedspolitikken, som er blev et forøget i hver nye pro-
grammeringsperiode. På den anden side blev samar-
bejdet med arbejdsmarkedets parter, virksomheder og 
andre organisationer generelt vurderet som et betyde-ligt fremskridt, som burde følges yderligere op. 
Regionsudvalgets forslag til at forbedre 
forvaltningen af Strukturfondene 
Regionsudvalget blev anmodet om at udarbejde en 
udtalelse om den måde, hvorpå forvaltningen af sam-hørighedspolitikken kunne forenkles efter 2006, baseret 
på en bred undersøgelse af de myndigheder, der er 
ansvarlige for administratione n af Strukturfondene ude i
marken. Resultaterne blev diskuteret på en 
 konference i Leipzig i maj 2003 og forelagt for Europa-
Kommissionen i juli 2003. Udvalgets henstillinger lyder som følger: 
• Større samhørighed og tættere koordinering, både 
internt (blandt de forskellige fonde, de forskellige 
tjenestegrene i Kommissionen og forskellige rege-ringsdepartementer) og eksternt (blandt EU-
programmer og nationale og regionale program-
mer). 
• Bedre anvendelse af subsidiaritets- og proportiona-litetsprincipperne med en anerkendelse af, at regi-
onale og lokale myndigheder generelt er de bedst 
egnede instanser til at t age politiske beslutninger 
og gennemføre dem effektivt. 
• Fortsættelsen af en EU-baseret regional tilgang. 
• Opretholdelsen af ressourcer, eftersom en samhø-
righedspolitik med begrænset finansiering er utæn-
kelig. 
• Sektorpolitikkernes større bidrag til samhørighe-den. 
• Større forenkling i procedurerne og en styrkelse af 
medansvaret. 
• Større anerkendelse af betydningen af regionalt 
samarbejde som en måde, hvorpå der kan opnås 
integration. 
Spredning i forvaltningspraksis 
Selv om strukturfondspro cedurer er blevet beskre-
vet som ” one-size-fits-all ”, viser resultaterne af eva-
lueringen og andre undersøgelser den store mang-
foldighed, der findes i praksis, lige som de giver ud-tryk for myndighedernes stadig større evne til at 
forvalte fondene. Der værnes om forordningernes 
principper vedrørende bedste praksis, som er blevet præciseret og forbedret for hver programmerings-
periode. Samtidig har medlemsstaterne hver især 
gennemgået deres egen udviklingscyklus for med tiden at forøge evnen til at implementere fondene 
mere effektivt. Der kan udpeges tre hovedformer til forvaltning af 
Strukturfondene: 
• en yderst centraliseret tilgang, der hovedsagelig 
omfatter sektorprogrammer 
• en blanding af centraliserede og decentralisere-
de programmer 
• en decentraliseret tilgang, som gælder for flere 
regionale programmer. 
Systemerne har udviklet sig med tiden og er ofte 
gået fra en centraliseret til en mere decentraliseret 
tilgang via en blanding af begge disse fremgangs-
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 170 måder. Evalueringsresultaterne antyder, at enten 
den centraliserede eller den decentraliserede til-
gang er mere effektiv, selv om sidstnævnte synes at 
være mere effektiv, fordi den gør det lettere at tage hensyn til regionale behov. 
En centraliseret tilgang synes at være mere effektiv 
på grund af hurtigere beslutningstagning og større fleksibilitet, men samtidig med, at den tager mindre 
hensyn til regionale behov, indebærer denne frem-
gangsmåde typisk også brug af mere traditionelle procedurer, som kan modvirke nyskabelse. Mens 
de fleste samhørighedslande og de sydlige italien-
ske regioner brugte centraliserede systemer i den første programmeringsperiode, ses en højere grad 
af decentralisering i senere perioder, om end det i 
mindre grad gælder i Portugal end andre steder. Italien, Spanien og Grækenland begyndte at decen-
tralisere i perioden 1994-1999 og Irland følger trop i 
perioden 2000 til 2006. 
Andre steder har Mål 1-regioner i det østlige Tysk-
land og dem, der er spredt på tværs af andre lande, 
decentraliserede systemer, som også kan fungere 
effektivt på trods af, at de nogle gange kan være 
komplicerede. 
Forvaltning af Strukturfondene i Mål 2-regioner er 
generelt decentraliseret. Selv i lande med en cen-traliseret tradition, f.eks. Frankrig og Storbritannien, 
har der været en stadig større overdragelse af be-
slutningsbeføjelser og admin istrativt selvstyre til Mål 
2-regioner. Mere generelt er Mål 2-programmerne 
blevet stadig mere integreret i de regionale politik-
strukturer. 
Udvidelse og samhørighedspolitik: 
Udfordringerne forude 
Strukturfondsstøtten vil få afgørende betydning for 
de nye medlemsstater, når de skal styrke deres økonomiske konkurrenceevne og indhente resten af 
EU, hvad angår BNP pr. indbygger. I det følgende 
refereres de erfaringer, der er indhøstet hidtil i for-bindelse med de forskellige førtiltrædelsesfonde, 
ligesom der uddrages nogle konklusioner fra for-handlingerne om de nationale udviklingsplaner og 
programmerne til implementering af Strukturfonde-
ne i perioden 2004-2006. 
Erfaringer med førtiltrædelsesfonde 
I perioden 2000-2006 tildeler EU ca. EUR 3 mia. 
årligt i finansiel støtte til tiltrædelseslandene. Disse 
beløb kommer fra tre forskellige kilder: ISPA (in-
strument til strukturpolitikker for førtiltrædelsesstøt-te), som finansierer transport og miljøprojekter, 
SAPARD (særlig aktion til førtiltrædelsesforanstalt-
ninger til landbrug og udvikling af landdistrikter), som finansierer de nævnte områder, samt PHARE, 
der finansierer styrkelsen af  administrativ og institu-
tionel kapacitet som forberedelse af tiltrædelsen. 
Førtiltrædelsesstøtten var til dels beregnet som en 
indlæringsøvelse for de berørte lande om, hvordan 
de skulle bruge de finansielle midler effektivt, inden 
de efter at være tiltrådt skulle til at modtage langt større støttebeløb. Derfor forventedes landene at 
udvikle institutionelle ordninger, som bedst muligt 
ville afspejle lokale omstændigheder og behov, samtidig at ville overho lde EU-standarder for for-
valtning af offentlige midler. 
PHARE  
Fra 2000 tilsigtede PHARE at hjælpe tiltrædelses-
landene med at forberede EU-medlemskabet, idet 
budgettet blev forhøjet til EUR 1,6 mia. årligt og fo-kuseret på tre hovedprioriteter: 
• institutionsopbygning (30%) 
• investering i regelgivningsmæssige infrastruktur, 
der krævedes for at sikre overholdelse af over-
ensstemmelse med acquis communautaire  
(35%)  
• støtte til økonomisk og social samhørighed 
(35%). 
Fra maj 2004, hvor de 10 nye medlemsstater kom-
mer med i EU, vil de stadig modtage PHARE-støtte 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 171i mindst tre år, mens programmet i Bulgarien og 
Rumænien kan fortsætte ud over denne tidsfrist. 
ISPA  
ISPA svarer stort set til Samhørighedsfonden og 
støtter investeringer i transportsystemer og miljø-
infrastruktur. Begge disse områder blev forsømt i 
årtier, før overgangen begyndte, og ingen af dem lever op til behovene for en moderne økonomi. På 
transportområdet prioriteres de større veje, som det 
blev defineret i undersøgelsen Transport Infrastruc-
ture Needs Assessment (TINA), nemlig de veje, der 
forbinder tiltrædelseslandene til de nuværende medlemsstater. Støtten til miljøforbedringer fokuse-rer på vandforsyning og behandling af spildevand 
og fast affald. 
Støtten, der beløber sig til i alt lidt over EUR 1 mia. 
årligt, tildeles alene projekter på over EUR 5 mio. I 2000 og 2001, de to første implementeringsår, blev 
der gjort store bestræbelser for at forberede støtte-
berettigede projekter og den nødvendige admini-strative struktur til gennemførelse. I slutningen af 
2002 havde Kommissionen godkendt 249 projekter 
med ISPA-forpligtelser for i alt EUR 3,2 mia., og de var nogenlunde lige fordelt på områderne transport 
og miljø og, inden for transport, mellem veje og 
jernbaner. De fleste projekter tilsigtede at renovere og modernisere den eksisterende infrastruktur. 
Landene har i stadig større grad udvalgt projekter i 
tråd med nationale strategier for transport og miljø for at få mest muligt ud af de begrænsede tilgænge-
lige ressourcer. 
ISPA har ligeledes bidr aget til opbygningen af 
know-how og administrativ kapacitet, som har fået 
teknisk assistance til uddannelse om procedurer til 
offentlige indkøb, finansiel forvaltning, projektforbe-redelse, forberedelse af tekniske dokumenter, løn-
somhedsberegninger og brugen af Kommissionens 
udvidede decentraliserede gennemførelsessystem (Extended Decentralised Implementation System , 
EDIS). SAPARD 
SAPARD fordeler EUR 500 mio. årligt i hjælp til til-
trædelseslandene for at gennemføre acquis com-
munautaire  inden for den fælles landbrugspolitik og 
til at omstrukturere deres landbrugssektorer og landdistrikter. Støtten er baseret på udviklingspla-
ner, som udarbejdes af landene, og som omfatter et 
begrænset antal foranstaltninger, så som forbedre-de ordninger til kvalitetssikring, anvendelse af vete-
rinære kontrol og plantesundhedskontrol eller ned-
sættelse af producentgrupper samt etablering af jordregistre. Balancen i fordelingen af støtte til for-
skellige foranstaltninger varierer blandt landene, 
selv om en stor del går til investeringer i bearbejd-
ning og markedsføring (26% af det samlede budget) 
samt til landbrugsbedrifter og infrastrukturer i land-
distrikterne (yderligere ca. 20%). 
På trods af en langsom implementering
17 har 
SAPARD haft en positiv indvirkning i tiltrædelses-
landene, som herigennem er blevet ansporet til at 
etablere finansielle strukturer og kontrolsystemer, 
der ligner dem i de eksisterende medlemsstater, og 
således hjælpe med at opbygge administrativ kapa-citet. 
Hvad man kan lære af de nationale 
udviklingsplaner? 
Udfordringen ved overgangen 
For tiltrædelseslandene er den første programme-
ringsperiode, hvor de vil være  berettiget til støtte fra 
Strukturfondene, relativ kort, nemlig årene 2004 til 
og med 2006. Det udgør både en mulighed for at 
definere en sammenhængende regional udviklings-
strategi og en udfordring t il at integrere principperne 
fra EU’s strukturpolitik i deres nationale politiske 
rammer og etablere passende mekanismer til im-plementering. 
For denne første korte programmeringsperiode er 
man enedes om at koncentrere strukturinterventio-
nerne om et begrænset antal prioritetsområder for at opnå maksimal indvirkning og forenkle gennem-
førelsen. I de fire største nye medlemsstater (Polen, 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 172 Ungarn, Tjekkiet og Slovakiet) vil støtten blive for-
delt via en EF-støtteramme opfulgt af operationelle 
programmer og i de andre lande via et samlet pro-
grammeringsdokument. 
Det samlede støttebeløb, iberegnet støtten fra 
Samhørighedsfonden, beløber  sig til lidt over EUR 
7,3 mia. årligt i 1999-priser. Dette beløb forøges 
med nationalstatens samfinansiering, som i sig selv 
repræsenterer en betydelig stigning over de eksiste-
rende niveauer, og som skaber nye udfordringer for de offentlige budgetter, der allerede i de seneste år 
har været presset i en række lande på grund af en 
relativt langsom vækst (Tabel A4.11). 
Nye strategier 
Det altdominerende mål i alle tiltrædelseslande er at 
opnå og opretholde høje økonomiske vækstrater for 
at forøge levevilkårene og beskæftigelsesniveauer-ne. De nationale udviklingsplaner er meget forskel-
lige for så vidt angår fordelingen af støtte til inter-
ventionsområder, hvilket afspejler variationer i de sociale og økonomiske omstændigheder og skøn-
nede prioriteter. Andelen af finansiering, der går til 
investeringer i infrastrukturer, varierer derfor fra 19% i Slovenien til 78% på Cypern, andelen til al-
men og erhvervsrettet uddannelse samt andre pro-grammer, fra 14% i Malta til 28% i Slovenien og til produktiv investering, fra 14% i Tjekkiet til 54% i 
Slovenien, idet en stor del heraf går til SMV'er. 
De programmeringsdokumenter, som forberedes af 
landene, udpeger og takler nogle af de største ud-
viklingsbehov, hvilket er vigtigt, eftersom Struktur-
fondene og den nationale samfinansiering tilsam-men sandsynligvis vil stige t il ca. 25% af alle offent-
lige udgifter til strukturin vesteringer. (Den overord-
nede tilgang til vækst, der er fastlagt i dokumenter-ne, er i overensstemmelse med Lissabon-
strategien). I Polen, Ungarn og Tjekkiet er der ble-
vet udarbejdet operationelle programmer til regional udvikling, hvor de centrale og regionale myndighe-
der deler ansvaret for gennemførelsen, og en bety-
delig andel af det samlede budget er blevet alloke-ret til disse. Imidlertid udpeger programm erne for de fleste lande 
en lang række forskellige interventionsområder, og 
alt for ofte mangler en klar fokus og strategisk vi-
sion. Erfaringerne fra de nuværende medlemslande viser, at det vil komplicere implementeringen af pro-
grammerne og reducere deres indvirkning og bære-
dygtighed, med mindre det rettes ind. 
De analytiske metoder og informationskilder, der er 
brugt, trænger i sig til at blive yderligere udviklet for 
at sikre højere kvalitet i programmerne efter 2006. For mange programmers vedkommende er der kun 
en begrænset analyse af vekselspillet mellem Struk-
turfondene og de nationale politikker, mens horison-tale emner, så som miljø og lige muligheder, ikke 
integreres t ilstrækkeligt. 
Udarbejdelsen af programmer blev støttet i alle lan-
dene ved forudgående evalueringer af program-mernes indvirkning, og de fleste blev gennemført af 
eksterne eksperter. Ifølge disse skønnes det, at 
EU’s støtterammer vil forøge BNP med ca. 4% i Ungarn og lidt over 3% i Polen, når der tages hen-
syn til multiplikatorvirkningen (dvs. BNP vil ende 
med at være højere end dette beløb, end det ellers ville have været), mens investeringerne i Ungarn 
vurderes at blive forøget med 8% af BNP og ar-bejdsløsheden i Polen reduceret med næsten 2% af arbejdsstyrken i 2007. 
Udfordringen ved implementeringen 
Strukturfondene kræver en omhyggelig forberedelse 
med hensyn til etableringen af de nødvendige ad-
ministrative strukturer og ordninger til at forvalte de 
modtagne midler. Disse forberedelser blev igangsat for nogen tid siden under forhandlingerne om tiltræ-
delsestraktaterne. 
I den forberedende fase har tiltrædelseslandene 
gjort synlige fremskridt me d at etablere et mere ef-
fektivt samarbejde blandt forskellige dele af deres administrative myndigheder, hvilket har medført me-re koordinerede og effekt ive programmer. Der er 
gjort en stor indsats for at uddanne personale, navnlig i de relevante ministerier, og for at oprette relevante instanser, ligesom der er sket forbedringer 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 173i mange regionale og lokale myndigheder. Gennem-
førelsen af Strukturfondene vil imidlertid påvirke 
mange forskellige dele af administrationen i tiltræ-
delseslandene, fra strategiske planlægnings-en-heder i de centrale regeringer til lokale myndighe-
der, der er ansvarlige for udvælgelsen af individuel-
le projekter. Spørgsmålet om administrativ kapacitet vil sandsynligvis stadig vække bekymring i hele pe-
rioden 2004-2006 og derefter. En yderligere styrkel-
se af dette, som til dels vil komme fra erfaringer, vil være en nødvendig betingelse for yderligere decen-
tralisering i implementeringen af programmer ef-
ter 2006. 
Som en generel konklusion afspejler programdoku-
menterne og de planlagte aktiviteter overgangs-
aspektet i perioden 2004-2006 og forbereder de strategier, der skal følges, og de strukturer, der skal 
gennemføre dem i den næste programmeringsperi-
ode. 
 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 174 Udfordringen forude i tiltrædelseslandene 
Det er fristende at betr agte tiltrædelseslandene som 
en enkelt enhed med ensartede karakteristika og pro-
blemer, men det ligger langt fra virkeligheden. Selv 
om strukturproblemerne er både akutte og vidtfavnen-de næsten alle steder, idet navnlig en stor del af den 
grundlæggende infrastruktur er nedslidt, gammeldags eller ikke-eksisterende, er arten og omfanget af disse problemer meget forskellige fra region til region og fra 
det ene land til det andet. Dette  afspejles i variationer i 
BNP pr. indbygger, som er større end i det eksiste-
rende EU15 både mellem landene og indbyrdes mel-
lem regionerne i disse lande. Det er mere relevant, at 
skævheder af alle slags synes at være langt større end på tværs af eksisterende Mål 1-regioner. Dette 
har vigtige følger for udar bejdelsen af strukturpolitik-
ken. For hver region skal målet være at prøve at iden-
tificere de store mangler, som begrænser konkurren-
ceevneen og afskrækker indadgående investering, at 
prioritere at takle disse først, så der opnås en høj vækstrate så hurt igt som muligt. 
Der er desuden en tendens til, at regionale skævheder bliver større snarere end mindre, idet udviklingen kon-centreres i og rundt om de større byer, ikke mindst i 
hovedstæderne, som er fokuspunkter for udvikling af 
nye aktiviteter, især inden for tjenesteydelser. Denne tendens forstærkes af den parallelle koncentration af 
udenlandske direkte investeringer de samme steder, 
idet de tiltrækkes af de tj enesteydelser, faciliteter og 
arbejdsfærdigheder, der er tilgængelige der. 
Kommunikationsforbindelserne er dog overvejende 
utilstrækkelige i alle landene. Som følge heraf er om-fanget af pendling, selv i hovedstæderne, af et betyde-
ligt mindre omfang end i de eksisterende medlemssta-ter (under en tredjedel af størrelsen). Forbedring af forbindelserne skal prioriteres højere, ikke alene for at 
muliggøre udvikling, men også for at lette udviklingen i 
handelen blandt regioner og lande. I dag er handlen blandt de nye medlemslande stadig trykket på trods 
af, at de er naturlige handelspartnere, og den skal ud-
vikles meget mere for at understøtte deres fælles vækst. Selv om de vil vinde af den planlagte udvidelse 
af de transeuropæiske transportnet, er de nye planlag-
te ruter i stor udstrækning udarbejdet til at forbinde dem med eksisterende medl emsstater snarere end 
med hinanden. Den relativt lave befolkningstæthed i mange regioner og mangelen på byer af en vis størrelse, som kunne 
tiltrække investeringer og fungere som centre for øko-
nomisk udvikling, indsnævrer mulighederne for at op-nå et mere spredt vækstmønster. Kun i Polen er der 
flere store byer (på over 250.000 mennesker), som 
kunne tjene som vækstpoler tillige med hovedstaden. I 8 af de 41 NUTS 2-regioner i de nye medlemsstater (5 
i Polen, 2 i Slovakiet og én i Tjekkiet), er der ingen by-
er med mere end 100.000 mennesker, og den største del af befolkningen bor i mindre byer eller landsbyer 
med under 20.000 indbyggere. Dette fordelingsmøn-
ster, forenet med den fremherskende struktur med økonomiske aktivitet, er tilbøjeligt til at hæmme udvik-
lingen, med mindre der er gode transportforbindelser 
mellem byerne, så det er let rejse fra den ene by til den anden, enten for at tage tog eller bus til arbejde, 
eller for at få adgang til tjenesteydelser og faciliteter, 
som en række mindre byer kunne deles om. 
Af hensyn til  den bæredygtige udvikling er det vigtigt 
at forbedre transportnetværkerne, men skal dette gø-
res uden at bibringe miljøet for stor skade, især fordi årtiers forsømmelse af den skade, som industri-
aktiviteter har forårsaget, allerede har efterladt en arv 
af nedbrudte områder. På grund af mangelen på mo-torveje og vejenes generelt dårlige stand skal enhver 
transportforbedringspolitik omfatte et relativt storstilet 
program til anlægning af nye veje og udvidelse af ek-sisterende veje. Imidlertid betyder overvejelser om-
kring miljø, — og overbelastning — at der er et paral-
lelt behov for at styrke jernbanenetværket for at be-grænse skiftet fra jernbaner til veje. Dette betyder en 
forbedring af tilstanden, hv ad angår spor, elektrifice-
ring og anlæggelsen af flere dobbeltsporede linjer, lige 
som der skal sikres interoperabilitet blandt landene 
(ved fuldt ud at standardisere sporvidde- og køreled-
ningssystemerne). Det betyder ligeledes, at der skal tages uforbeholdent hensyn til forskellige lokale om-
stændigheder, så der kan udarbejdes en koordineret transportpolitik — hvilket er noget, der mangler i en række eksisterende medlemsstater — som gennemfø-
rer udviklingsmål i den berørte region samtidig med, at 
miljøskaderne reduceres til et minimum. 
Transportforbedringer er imidlertid ikke tilstrækkeligt i 
sig  selv.  De  skal  udgøre  en  del  af  en  sammenhæn- 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 175gende udviklingspolitik, som tillægger reformen af ud-
dannelses- og oplæringssystemerne en passende 
vægt, så de samstemmer med arbejdsmarkedsbehov, 
der lige som transportkrav, synes at være forskellige 
fra region til region, og som igen afspejler mønstret i 
den økonomiske aktivitet. Selv om uddannelses-
niveauerne tilsyneladende er høje i den forstand, at flere mennesker i den erhvervsdygtige alder end i 
EU15 har færdigheder ud over den grundlæggende 
skolegang, forbereder uddannelses- og oplæringspro-grammerne ikke de unge godt nok til at kunne arbejde 
i den nye økonomi, der vinder indpas. Derudover er 
der forholdsvis få mennesker, der fortsætter med en videregående uddannelse, og mulighederne for vide-
reuddannelse — livslang læring — er begrænset, når 
først folk er i beskæftigelse. 
Det er derudover vigtigt at støtte produktive investe-
ringer, primært på grund af de storstilede ændringer i 
aktivitetsstrukturen, som skal finde sted, og som igen er forskellige fra land til land, og som afspejler det 
fremherskende mønster. (Landbrug står for 19% af 
beskæftigelsen i Litauen og Polen, 5% i Tjekkiet; 17% af beskæftigelsen ligger i erhvervslivet og inden for fi-
nansielle tjenesteydelser i Prag og Bratislava, 3% i de-
le af Polen). Det er imidlertid svært at tilrettelægge en effektiv støtte til erhvervsinvesteringer med en situa-
tion, hvor de fleste virksomheder i de ekspanderende 
tjenesteydelsessektorer st adig er meget små (under 
10 ansatte), og hvor der i stor udstrækning mangler 
erhvervstjenesteydelser. Dette gælder især de regio-
ner, hvor tjenesteydelsessektoren er mest underudvik-let, og hvor behovet for omstrukturering er mest akut. 
Hjælp til at styrke innovationskapaciteten skal udgøre 
et vigtigt aspekt i den støtte, der tildeles erhvervslivet, tillige med etableringen af rådgivende tjenesteydelser 
og finansiel støtte til udvikling af erhvervslivet. Igen er 
behovene forskellige fra den ene region til den anden og afspejler variationen i omf anget af udgifter til forsk-
ning/udvikling, tilstedeværelse n af forskningscentre og 
antallet af forbindelsesled mellem disse og det lokale erhvervsliv. (Udgifter til forskning/udvikling varierer 
f.eks. fra 1½% af BNP i Slovenien og næsten 4% i 
Stredni Cechy, regionen omkring Prag, til under ½% af BNP i Letland, Bulgarien og Rumænien og kun ca. 
0,2% eller mindre i en række regioner i Polen, Ungarn 
og Bulgarien). Imidlertid er det at identif icere strukturelle behov kun 
et første skridt i udformningen af regionale udviklings-
strategier. Alle disse behov kan ikke takles samtidigt. 
Det er lige så vigtigt at udpege en liste af prioritets-områder, hvor der kan handles, for at afgøre, i hvilken 
rækkefølge investeringsprojekterne skal igangsættes. 
Det sker i lyset af den langsigtede økonomiske udvik-lingsvej, som den berørte region skal følge, og under 
behørigt hensyntagen til vekselvirkningerne mellem 
dem, for at maksimere deres indvirkning på væksten. 
Et centralt dilemma for planlæggerne, som gælder for 
alle landene, men især for de største lande, er, hvor-
vidt strukturstøtten bør koncentreres i de største 
vækstcentre, hvor det er me st sandsynligt, at der vil 
komme et hurtigere udbytte fra investeringerne, eller hvorvidt støtten skal spredes på tværs af regionerne i henhold til behov. Mens det at styrke de regioner, som 
allerede er de mest konkurrencedygtige, kunne give 
den bedste mulighed for at opnå høj vækst på kort sigt, er det mere sandsynligt, at det vil forbedre den 
interne samhørighed og sikre en velafbalanceret ud-
vikling på langt sigt, hvis man fordelte støtten ifølge behov. Valget er kompliceret. På den ene side gælder 
den kendsgerning, at for at de svagere regioner skal 
kunne vinde noget af betydning ved den førstnævnte strategi på langt sigt, vil de sandsynligvis kræve nogle 
minimale infrastrukturniveauer og andre former for ka-
pital, hvilket viser, at deres behov ikke bør forsømmes på kort sigt. På den anden side skal der tages hensyn 
til de administrative begrænsninger, der findes ved at 
indsprøjte store støttebeløb i de mindst udviklede re-gioner.  
Der må ikke ses bort fra dette sidstnævnte punkt. Det 
må anerkendes, at regional udviklingspolitik gennem-føres i en kontekst, i hvilken omfanget af administrativ 
kapacitet til at udforme og fo rvalte er tvivlsom. Der er 
en utilstrækkelig erfaring og ekspertise med at takle 
strukturproblemer, og der mangler midler til at koordi-
nere mellem de forskellige berørte myndigheder. Det-
te begrænser uundgåeligt de programmer, der kan gennemføres. Det betyder, at bestemmelsen om fi-
nansiering til strukturinvestering skal kombineres med 
igangværende støtte til at forbedre administrationen på stedet, til uddannelse af personale og til udvikling 
af effektive midler til at forvalte, koordinere, kontrollere 
og evaluere programmer, primært på regionalt niveau. 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 176 Debatten om 
samhørighedspolitikkens fremtid 
Kommissionen indledte allerede i begyndelsen af 
2001 en debat om samhørighedspolitikkens fremtid. 
I drøftelserne deltog Kollegiet af Europa-
Kommissærer. Kommissionens formand og nogle af kommissærerne var til stede ved forskellige konfe-
rencer. Gennem en serie rapporter, som Kollegiet 
har udarbejdet undervejs, er det blevet holdt ajour med alle problemstillinger, som blev rejst under de-
batten.  
Den 31. januar 2001 vedtog Kommissionen den 
Anden Rapport om økonomisk og social samhørig-
hed [KOM(2001) 24 endelig udg.]. Rapporten inde-
holdt en første analyse af udfordringerne i forbindel-se med udvidelsen og åbnede en debat om grund-
trækkene i samhørighedspolitikken efter 2006.  
Den 21.-22. maj 2001 afholdt Kommissionen det 
Andet Samhørighedsforum med et stort antal delta-
gere (næsten 2000 tilmeldte og yderligere 1700 
fremmødte) og politisk deltagelse på meget højt plan.  
På Rådet om "generelle anliggender" den 11. juni 
2001 bemærkede Kommissionen sig nuværende og fremtidige medlemsstaters bekymring, der især 
fremgik af den spanske delegations memorandum 
om udvidelsens indvirkning på den økonomiske og sociale samhørighed. Kommissionen gav i den an-
ledning udtryk for at ville fortsætte sit arbejde, re-
gelmæssigt afgive rapporter til Rådet og desuden udarbejde den Tredje Samhørighedsrapport med 
henblik på at fremsætte relevante forslag til samhø-
righedspolitikken efter 2006. 
Flere medlemsstater og repræsentanter fra regioner 
og byer samt arbejdsmarkedets parter var hurtige til 
at udtrykke deres syn på debattens emner. I tråd med den forpligtelse, der var indgået i juni 2001, 
vedtog Kommissionen to situationsrapporter om 
økonomisk og social samhørighed, henholdsvis den 30. januar 2002 [KOM(2002) 46 endelig udg.] og 
den 30. januar 2003 [KOM(2 003) 34 endelig udg.]. 
Disse dokumenter sammenfattede oplysningerne fra den Anden Samhørighedsrapport (januar 2001) 
og navnlig emner i relation til økonomiske og socia-
le uligheder mellem regionerne. 
Kommissionen afholdt en række diskussionsmøder 
med deltagelse af en mængde af områdets politisk 
ansvarlige fra medlemsstater, regioner, kommuner 
og byer:  
• 26.-27. maj 2002: seminar med omkring 600 
deltagere om Unionens prioriteter for regionerne  
• 8.-9. juli 2002: seminar om byområder 
• 30. september 2002: seminar om prioriteter for 
beskæftigelse og social samhørighed  
• 9. oktober 2002: møde blandt ministre med an-
svar for regionalpolitik — bred enighed om at 
forenkle implementeringen af Strukturfondene 
for perioden 2000-2006  
• 17.-18. oktober 2002: seminar om bjergområder  
• 3.-4. marts 2003: seminar om den fremtidige 
forvaltning af Strukturfondene  
• 8. juli 2003: konference om "samhørighed og 
forfatning — regionernes rolle og ansvarsområ-der" med deltagelse af over 180 ledende med-
arbejdere fra regionerne og lokale/regionale fol-kevalgte politikere fra medlemsstaterne og til-
trædelseslandene 
• 13. november 2003: konference i Salzburg om 
fremtiden for politikken om landdistriktudvikling. 
Alle de modtagne bidrag fra fællesskabsinstitutio-
ner, gamle og nye medlemsstater, regioner, kom-muner og byer, regionale organisationer, arbejds-
markedsparter og forskningsinstitutter er siden ble-
vet lagt ud på netadressen tilhørende Kommissio-nens Generaldirektorat for Regionalpolitik: 
http://europa.eu.int/comm/regional_policy/debate/ref
lex_en.htm  
Hjemmesiden indeholder nu over hundrede bidrag, 
der hovedsagelig stammer fra debatter, seminarer, 
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 177tværministerielle underudvalg og diverse undersø-
gelser. Helheden udgør en hidtil uset samlet indsats 
i debatten om et EU-politisk område.  
Kommissionens repræsentanter har deltaget i flere 
hundrede møder, konferencer og seminarer, som er 
blevet afholdt om emnet rundt om i Unionen. Lige-
ledes har Kommissionen modtaget i hundredevis af 
delegationer til drøftelse af de omhandlede pro-
blemstillinger.  
Endvidere er der blevet af holdt tre uformelle møder 
for ministre med ansvar for regionalpolitik. Værterne 
var henholdsvis det belgiske formandskab (Namur, 
13.-14. juli 2001), det græske formandskab (Halki-
diki, den 16. maj 2003) og det italienske formand-skab (Rom, den 20. oktober 2003). Endnu et mini-
stermøde afholdes den 27.-28. februar 2004 på ini-
tiativ af det irske formandskab. 
Europa-Parlamentet har også ført en indholdsrig 
debat om emnet og det har resulteret i vedtagelsen 
af flere resolutioner om samhørighedspolitik, herun-
der:  
• 7. november 2002: en resolution om Schroed-
ter-rapporten (De Grønne, Tyskland)  
• 3. september 2003: resolution om Mastorakis-
rapporten: (De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Grækenland) og Pomés Ruiz-rapporten 
(Det europæiske folkepartis gruppe, Spanien). 
Den 5.-6. maj 2003 vedtog Regionsudvalget (RU) på sit møde i Leipzig en erklæring, i hvilken fælles-skabsinstitutionerne opfordres til at styrke EU's poli-
tik om regional udvikling. Desuden vedtog RU den 
2. juli 2003 to vigtige udtalelser om samme emne:  
• Schneider-rapporten vedrørende den Anden 
Situationsrapport om økonomisk og social sam-
hørighed  
• den fælles perspektivrapport fra R. Fitto (De 
Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Italien) og hr. J.-C. Cauwenberghe (De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Belgien) om styring 
og forenkling af Strukturfondene efter 2006. 
Også Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU) 
har bidraget til debatten om samhørighedspolitik-
kens fremtid, idet ØSU har vedtaget udtalelser om 
de to Situationsrapporter og yderligere to sonderen-de udtalelser, den 25. september 2003, om: 
• Barros-Vale-rapporten vedrørende "partnerskab 
om implementering af Strukturfondene"  
• Dassis-rapporten om "andre fællesskabspolitik-
kers bidrag til økonomisk og social samhørig-
hed". 
 
                                                 
1  Bortset fra Danmark og Luxembourg samt Storbritannien,  hvorfra der stadig afventes tilfredsstillende oplysninger. 
2  De vigtigste midler, hvormed EIB stø tter regionaludviklingen, er individuelle lån til store projekter eller programmer og vi a global-
lån til finansieringsformidlere til mindre or dninger. Den Europæiske Investeringsfond (EIF) til udvikling af små og mellemstore  
virksomheder (SMV'er) investerer i risikokapitalfonde og stille r porteføljesikkerhed via forbedring af kreditværdighed, kreditf orsik-
ring eller strukturerede transaktioner. EIB' s udlånsaktiviteter supplerer som oftest  udlån fra Strukturfondene med henblik på a t 
maksimere indvirkningen af budgetmid ler og kapitalmarkedsressourcer. 
3  Disse undersøgelser har frembragt talrige forklaringer på k onvergensbegrebet og resulteret i en række skøn over samhørigheds -
politikkernes indvirkning, til dels afhængigt  af den aktuelle periode, de undersøgte lande eller regioner - eller af de tilgæng elige 
oplysninger og tekniske specifikationer af den anvendte model. De fleste af disse følge den "almindelige" tilgang til måling af  re-
gional konvergens i forhold til lands- eller EU-gennemsnittet. 
4  Udført ved hjælp af Hermins makroøkonomiske model, som blev  konstrueret først i 1990'erne, og som siden i stort omfang er 
blevet brugt til at skønne indvirkn ingen af Fællesskabets støttepolitik. 
5  Her defineret som interventioner under EF-støtterammerne (EFS),  der samordner de af EU's regi onale aktiviteter, som involver er 
udgifter fra Strukturfondene og offentlig samfinansiering. 
6  Skønnene vedrørende bruttojobskabelsen er  forholdsvis velunderbyggede, hvorimod de tilsvarende tal for nettojobskabelsen 
uvægerligt er behæftet med usikkerhed, da det er vanskeligt at indregne effekterne af j obflytning og -erstatning. Der er også v isse 
vanskeligheder forbundet med at udskille fælle sskabsprogrammernes indvirkning fra effe kterne af nationale politiske foranstalt-
ninger, der måtte være gennemført på samme tid. 
7  På grund af dataproblemer er det vanskeligt at  opnå pålidelige tal for programmeringsperioden 1994-1999. 
8  I perioden 2000-2006 blev programmet MEDOC ("Méditerranée o ccidentale”) lanceret under IN TERREG IIIB. Det dækkede re-
gioner i Portugal, Spanien, Frankrig, Italien og Grækenland (fra 2003) samt Gibraltar og rådede over et samlet EFRU-bidrag på 
omkring EUR 119 mio. Programmets overordnede formål er at t ilskynde til samarbejde mellem disse regioner på fire brede områ-
Del 4 — Strukturpolitikkernes indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED  
178 der (økonomisk udvikling, fysisk planlægning,  transport og IKT samt miljøbeskyttelse), at styrke forbindelserne med andre mid-
delhavslande og at inddrage disse i de iværksatte projekter. 
9  Ifølge undersøgelser foretaget i et udvalg af programområder r undt om i EU mente 68% af de adspurgte, at bymiljøet var bleve t 
bedre eller meget bedre i de seneste 10 år, og 49% syntes, at UR BAN-målområder var blevet mere tiltrækkende steder at bo. 
10  Omkring EUR 16 mia. er udtrykkeligt øremærket til bypolit ik i perioden 2000-2006 (omkring 14% af strukturfondsbudgettet). M ere 
end EUR 15 mia. af dette beløb kommer fra de generelle Mål 1- og 2-programmer, der hovedsagelig er rettet mod fornyelse af 
bykerner. Udover disse specifikke proj ekter gennemføres næsten alle andre programmer også overvejende i byer uden dog at 
være betegnet “byprojekter”. Disse omfatter alle former for by udvikling, herunder investeringer i infrastruktur, støtte til SMV 'er og 
aktiviteter til social integration. 
11  6 regionale teknologiplaner bl ev lanceret i 1993-1994, og i 1996 blev 33 regional e innovationsstrategier (RIS) lanceret eft erfulgt af 
25 RIS+ (gennemførelse af RIS) i 1999. Disse var baseret på en metodologi foreslået af Kommissionen. 30 af disse projekter er 
beskrevet og analyseret i "Regionale innovationsstrategi er under EFRUs innovative aktioner i 2000-2002", Europa-
Kommissionen, DG Regionalpolitik, 2002. 
12  I 1994 blev 6 RISI-regioner lanceret efterfulgt af 22 RISI-pilotaktioner i 1996 samt et dusin RISI+ i 1999. 
13  Meddelelse om "forenkling, afklaring,  koordinering og fleksibilite t i forvaltningen af strukturpolitikkerne 2000-2006”, C(2 003) 1255. 
14  ”Fremtidig forvaltning af Strukturfondene: hvorledes  skal ansvaret fordeles?”, Bruxelles, 3-4 marts 2003. 
15  I perioden 2000-2006 vil betalingerne, efter at der er udbet alt et forskud på 7%, først finde sted, når de pågældende udgif ter fak-
tisk er blevet afholdt, mens medlemsstaterne i den foregående  periode kunne modtage forskud op til en bestemt beløbsgrænse 
under forudsætning af at kunne dokumentere, at  tidligere udbetalte forskud var delvis opbrugt. 
16  Debat under den 5. konference om evalueri ng af Strukturfondene, Budapest, 26.-27 juni 2003. 
17  Antallet af projekter, om hvilke der var indgået kontra kt med støttemodtagerne, steg fra 2.100 ved udgangen af 2001 til mer e end 
4.300 pr. ultimo april 2003. Det forpligtede EU-budget til disse pr ojekter svarer til over 80% af de disponible beløb til lande ne for 
det første år. Ved udgangen af 2002 var kun 40% af dette beløb forpligtet til slutbrugerne. Det samlede udbetalte beløb udgjord e 
pr. ultimo maj 2003 mere end EUR 201 mio. 
Kildemateriale  
Efterfølgende evaluering af Mål 1 1994-1999, 2003 
Efterfølgende evaluering af Mål 2-programmer i 1994-99, juni 2003  Efterfølgende evaluering af EF-initiativet URBAN (1994-1999), august 2003  Efterfølgende evaluering af EF-initiativet INTERREG II (1994-99), 2003 
Efficiency of Structural Funds Implementation Methods, 2003 (Effektiviteten af Strukturfondenes implementeringsmetoder, 2003) 
An examination of the ex-post macroeconomic impacts of CSF 1994-99 on Objective 1 countries and regions: Greece, Ireland, Portu gal, 
Spain, East Germany and Northern Ireland, December 2002 (Undersøgelse af samhørigheds- og socialfondenes makroøkonomiske virk-
ninger på Mål 1-lande og -regioner, 1994-99: Grækenland, Irland, Portugal, Spanien, Tysklands nye delstater samt Nordirland, de cember 
2002) 
Assessing the Regional Economic Effects of Structural Funds Investments, September 2003 (Evaluering af strukturfondsinvestering ers 
regionale økonomiske virkninger, september 2003) The Socio Economic Impact of Cohesion Fund Interventions, 1987 (3  volumes) (Den socialøkonomiske indvirkning af Samhørighedsfon -
dens interventioner, 1987 (3 bind)) 
The economic impact of objective 1 interventions for the period 2000–2006, May 2002 (Den økonomiske indvirkning af Mål 1-interv entioner 
i perioden 2000-2006, maj 2002) 
Thematic Evaluation of Information Society, October 2002 (T ematisk evaluering af informationssamfundet, oktober 2002) 
The Thematic Evaluation on the Contribution of the Structural Fu nds to Sustainable Development, December 2002 (Tematisk evaluer ing af 
Strukturfondenes bidrag til bæredygtig udvikling, december 2002) Thematic Evaluation of the Territorial Employment Pacts, Octobe r 2002 (Tematisk evaluering af de regionale beskæftigelsespagter , okto-
ber 2002) Human capital in a global and knowledge based economy, Angel de La Fuente and Antonio Ciccone, May 2002 (Mennskelig kapital i e n 
global og videnbaseret økonomi, Angel de La Fuente and Antonio Ciccone, maj 2002) 
A study on the impact of Member State policies on social and econom ic cohesion at regional level, London School of Economics, D ecem-
ber, 2003 (En undersøgelse af de medlemsstatslige politikkers indvirkning på social og økonomisk samhørighed på regional plan, London 
School of Economics, december, 2003) A study on regional factors of competitiveness, Cambridge Econometrics, November 2003 (Undersøgelse af regionale faktorer med i nd-
virkning på konkurrenceevnen, Cambridge Econometrics, november 2003) 
Impact of Community policies on social and economic cohesion, LA BOR, October 2003 (EU-politikkernes indvirkning på den sociale og 
økonomiske samhørighed, LABOR, oktober 2003) 
A study on the needs of regions in current Member States and the candidate countries in areas that are eligible for Structural Funds, Al-
phametrics, November, 2003 (Undersøgelse af regionale behov i de områder i nuværende og kommende EU-lande, som er berettiget ti l 
strukturfondsstøtte, Alphametrics, november 2003) Relocation and European Integration. Is Structural Spending justified? K.Midelfart-Knarvik, H. Overman, Economic Policy October  2002 
(Produktionsudflytning og europæisk integration - er strukturfondsudgifterne berettigede? K.Midelfart-Knarvik, H. Overman, Econ omic Poli-
cy, oktober 2002) Regional Policy in the European Union, R. Leonardi, 2003 (Regionalpolitik i Den Europæiske Union, R. Leonardi, 2003). 
 
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 179Statistisk bilag til Del 4 
Del 4 - Strukturpolitikkens indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 180  
 
EU-15 
 
127544 
8411 
19735 
2718 
24050 
11552 
194010 
17836 
211846 
 
  
22,3 
3,4 
18,1 
74,3 
 
 
217,4 
93,6 
41,4 
12,3 
 
  
UK 
 
5085 
1167 3989 
706 
4568 
1061 
16576 
 
16576 
0,2 
 
 
8,6 
3,5 
23,4 
87,9 
  
143,0 
81,9 
41,4 
12,6 
 
  
SE 
 
722 
0 
354 
52 
720 
375 
2223 
 
2223 
0,1 
 
 
10,6 
0,0 
13,0 
89,4 
  
104,1 
: 
41,4 
12,3 
 
  
FI 
 
913 
0 
459 
30 
403 
316 
2120 
 
2120 
0,2 
  
21,0 
0,0 
30,9 
79,0 
  
121,1 
: 
41,4 
14,2 
 
  
PT 
 
16124 
2905 
0 
0 
0 
733 
19762 
3060 
22822 
2,9 
 
 
66,6 
33,4 
0,0 
0,0 
  
348,2 
125,3 
: 
: 
 
 AT 
 
261 
0 
578 
102 
528 
379 
1848 
 
1848 
0,1 
 
 
3,4 
0,0 
24,8 
96,6 
  
135,3 
: 
41,4 
9,7 
 
 NL 
 
0 
123 
676 
119 
1686 
620 
3223 
 
3223 
0,1 
 
 
0,0 
1,8 
15,0 
98,2 
  
: 
63,2 
41,4 
15,8 
 
 LU 
 
0 
0 
34 
6 
38 
15 
92 
 
92 
0,1 
 
 
0,0 
0,0 
28,3 
100,0 
  
: 
: 
41,4 
13,0 
 IT 
 
21935 
187 
2145 
377 
3744 
1247 
29636 
 
29636 
0,4 
  
33,6 
0,6 
12,9 
65,8 
  
162,3 
80,7 
41,4 
14,2 
 IE 
 
1315 
1773 
0 
0 0 
159 
3247 
556 
3803 
0,6 
 
 
26,6 
73,4 
0,0 
0,0 
  
194,7 
95,2 
: 
: 
 FR 
 
3254 
551 
5439 
612 
4540 
1273 
15669 
 
15669 
0,2 
  
2,7 
1,9 
31,3 
95,4 
  
282,7 
70,7 
41,4 
11,3 
 ES 
 
37744 
352 
2553 
98 
2140 
2250 
45137 
11160 56297 
1,4 
 
 
58,5 
1,3 
22,2 
40,2 
  
232,2 
95,3 
41,4 
19,2 
 EL 
 
20961 
0 0 
0 0 
858 
21820 
3060 
24880 
2,9 
 
 
100,0 
0,0 
0,0 
0,0 
 
 
285,8 
: 
: 
: 
 DE 
 
19229 
729 
2984 
525 
4581 
1748 
29797 
 
29797 
0,2 
 
 
17,3 
1,6 
12,6 
81,1 
  
194,1 
80,2 
41,4 
9,8 
 DK 
0 
0 
156 
27 
365 
274 
822 
 
822 
0,1 
 
0.0 
0.0 
10.2 
100.0 
 
: 
: 
41.4 
9.9 
 BE 
0 
625 
368 
65 
737 
245 
2038 
 
2038 
0.1 
 
0.0 
12.6 12.5 
87.4 
 
: 
69.5 41.4 
11.9 
 A4.1  Allokering fra Strukturf ondene pr. mål og pr. land, 2000-2006 
 
Allokering 2000-2006 (mio. EUR i 1999-priser) 
Mål 1 
udfasning 
Mål 2 
udfasning Mål 3 
Øvrige* 
I alt, Strukturfondene 
Samhørighedsfonden 
I alt 
I alt (% af BNP i 2000, 1999-priser)  Omfattet befolkningstal (% af bef.tal i alt)  
Mål 1 
udfasning Mål 2 
Mål 3  Allokering pr. år pr. indbygger (EUR)  
Mål 1 
udfasning Mål 2 
Mål 3 
 
* EF-initiativer, ikke-Mål 1 FIUF (finansielt in strument til udvikling af fiskerisektoren), Peace  
Kilde: GD REGIO 
Del 4 - Strukturpolitikkens  indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 181 
A4.2  Strukturfondenes løftestangseffekt på offe ntlige og private udgifter under Mål 1, 1994-1999 og 2000-2006
     EUR 
 1994-1999*  2000-2006 
 Nationale offentlige 
midler pr. EUR fra SF Private midler 
pr. EUR fra SF  Nationale offentlige 
midler pr. EUR fra SF Private midler 
pr. EUR fra SF 
BE 0,77 1,18  1,02 1,43 
DE 0,37 1,53  0,58 0,02 
EL 0,52 0,28  0,50 0,48 
ES 0,51 :*  0,52 0,04 
FR 0,54 0,23  0,88 0,33 
IE 0,43 0,34  0,76 0,25 
IT 1,40 :*  0,89 0,45 
NL 2,49 1,42  2,15 0,55 
AT 1,59 3,79  0,33 1,76 
PT 0,42 0,30  0,60 0,46 
UK 0,53 0,24  0,85 0,43 
I alt, EU-11 0,62 0,36  0,63 0,29 
   
* baseret på faktiske udgifter 1994-2000    
ES, IT: i perioden 1994-1999 er der inkluderet priv ate midler under "nationale offentlige midler"  
EU-11: FI, SE ikke medregnet     
Kilde: GD REGIO      
 
      
A4.3  EIB-udlån, 1989-2002    
 Mio. EUR 
 1989-93 1994-99 2000-02 
Samlet udlån i EU-15 70,9 128,9 95,3 
Regional udvikling, heraf 47,2 86,7 59,3 
Individuelle lån 37,8 66,6 40,7 
Globale lån 9,4 20,1 18,6 
Årsgennemsnit, heraf 9,4 14,4 19,8 
Mål 1 5,0 6,8 10,5 
Mål 2 3,4 5,5 6,6 
Blandet og øvrige 1,0 2,1 2,7 
Samlet udlån i tiltrædelseslande, heraf 1,7 9,3 9,2 
Individuelle lån 1,3 8,4 7,8 
Globale lån 0,4 0,9 1,4 
Årsgennemsnit 0,3 1,6 3,1 
   
Kilde: EIB og Europa-Kommissionen    
Del 4 - Strukturpolitikkens indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 182  
 
I alt, pr. 
kategori  
% 
33,8 
5,1 
1,4 
6,5 
0,7 
1,9 
9,5 
2,7 6,0 
23,1 
6,8 
3,1 
1,3 
7,0 
4,9 
41,3 
19,8 
3,5 
12,8 
1,2 3,9 
1,8 
100,0 
 
 
  
I alt 
EU 
45903 
6874 
1905 
8892 
984 
2553 
12849 
3706 8138 
31378 
9231 
4237 
1737 
9473 
6701 
56169 
26986 
4723 
17433 
1663 5363 
2504 
135955 
100,0 
 
  
UK 
Mio. EUR 
2500 
135 
33 
205 
102 
157 
1248 
206 
412 
2014 
493 
384 
96 
510 
530 
1608 
465 
363 
569 
109 
102 
130 
6252 
14,0 
  
SE 
 
457 
72 
6 
53 
11 
0 
179 
42 
94 
149 
13 
18 
19 
21 
77 
102 
33 
56 
6 
3 
4 
14 
722 
4,6 
 FI 
 
596 
83 23 
80 
6 
75 
201 
8 
119 
259 
67 
19 
19 
65 
89 
44 
11 
11 
7 
7 8 
14 
913 
0,5 
 PT 
 
6368 
1165 
391 
773 
210 
123 
2638 
389 
678 
3868 
397 
673 
51 
2473 
273 
8433 3211 
496 
2429 
469 
1827 
360 
19029 
0,2 
 AT 
 
190 
17 
5 
14 
1 
23 76 
36 19 
48 
29 
3 
2 
1 
12 
16 
0 
8 
4 
4 
0 
7 
261 
0,7 
 NL 
 
57 
1 0 
11 
6 
3 
22 
8 6 
31 
17 
11 
1 
1 3 
30 
3 
7 
18 
1 
3 
3 
123 
0,1 
 LU 
 
0 
0 0 
0 
0 
0 
0 
0 0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
 IT 
 
9838 
1609 
249 
1552 
185 
235 
2103 
1404 
2501 
4005 
1140 
208 
384 
1552 
722 
7470 
3134 
1103 
2721 
269 
243 
809 
22122 
16,3 
 IE 
 
910 
122 
32 
42 
99 
0 
306 
56 
252 
844 
50 
210 
10 
409 165 
1319 
954 
104 
218 
44 
0 
15 
3088 
2,3 
 FR 
 
1298 
244 
55 
380 
68 
80 
231 
152 
87 
1237 
99 
206 
25 
787 
120 
1216 
439 
94 
451 
43 
189 
54 
3805 
2,8 
 ES 
 
10693 
1543 
884 
2328 
0 
1084 
2368 
546 
1940 
8858 
4162 
531 
240 
1248 
2678 
18363 
9128 
802 
6405 
287 
1740 
182 
38096 
28,0 
 EL 
 
4587 
985 
127 
1099 
293 
133 953 
585 410 
3975 
766 
729 
345 
1411 
724 
11841 
6497 
1496 
2190 
411 
1247 
559 
20961 
15,4 
 DE 
 
8041 
869 
98 
2343 
0 
602 
2370 
235 
1524 
5902 
1994 
1218 
546 
935 
1209 
5664 
3102 
177 
2373 
11 
0 
353 
19959 
14,7 
 DK 
 
0 
0 0 
0 
0 
0 
0 
0 0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0,0 
 BE 
 
368 
30 
3 
8 2 
38 
152 
40 
96 
190 
4 
27 
0 
61 
99 
62 
9 
6 
43 
5 
0 
5 
625 
0,5 
 A4.4  Mål 1: Vejlede nde fordeling af strukturfondsmi dler pr. udgiftskategori, 2000-2006 
 
 
Produktionsmiljø 
Landbrug 
Skovbrug 
Udvikling af landdistrikter 
Fiskeri 
Bistand til store virksomheder 
Bistand til SMV'er og håndværk 
Turisme Forskning og teknologisk udvikling (FTU) 
Menneskelige ressourcer 
Arbejdsmarkedspolitik 
Social inddragelse 
Aktioner til fordel for kvinder på arbejdsmarkedet 
Almen og faglig uddannelse 
Fremme af iværksætterkultur 
Infrastruktur 
Transport 
Telekommunikation & informationssamfund 
Miljø 
Energi 
Social- og sundhedsvæsen 
Øvrige 
I ALT 
Andel af samlet Mål 1-allokering (%) 
 
Kilde: GD REGIO 
Del 4 - Strukturpolitikkens  indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 183A4.5  Strukturfondsudgifter til transport under 
Mål 1, 2000-2006  
 % af total 
Veje 33,1 
Jernbaner 29,4 
Motorveje 16,5 
Bytransport 6,1 
Havne 6,1 
Kombinerede transportformer 3,9 
Lufthavne 2,4 
Øvrige 2,0 
Vandveje 0,4 
Intelligente transportsystemer 0,3 
I alt 100,0 
  
Kilde: GD REGIO  
 
 
A4.6  Eks-postmakroøkonomiske effekter af struktur politikken 1994-1999: HERMIN simulationsresultater  
  % forskel fra udgangspunkt uden strukturpolitik i 1999
 Grækenland Spanien Irland Portugal Tyskland (øst) Nordirland 
BNP 2,2 1,4 2,8 4,7 3,9 1,3 
Produktionsvolumen 3,4 3,7 4,7 10,6 3,2 0,6 
Markedsservice, volumen 2,4 1,2 2,4 4,8 4,4 2,2 
Faste investeringer* 18,1 9,1 12,1 24,8 7,8 1,2 
Arbejdskraftproduktivitet* 2,3 2,1 2,2 6,6 1,2 0,5 
Beskæftigelse* 1,0 1,5 4,7 3,7 2,0 0,1 
    
* gælder kun fremstillingssektoren     
Kilde: GD REGIO    
Del 4 - Strukturpolitikkens indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 184  
A4.7  Strukturpolitikkens indvirkning på fysisk infrast ruktur (FI) og menneskelig kapital (MK), 1994-2010: 
HERMIN simulationsresultater  
     % forskel fra udgangspunkt uden strukturpolitik i 201 0
År Grækenland Spanien Irland Portugal Tyskland (øst) Nordirland 
 FI MK FI MK FI MK FI MK FI MK FI MK 
1993 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 
1994 1,1 1,0 1,2 0,7 1,1 1,5 3,5 3,8 0,9 0,4 0,1 0,3 
1995 2,7 1,9 2,3 1,4 2,3 2,9 6,3 7,2 1,6 0,8 0,2 0,5 
1996 3,9 2,7 3,3 2,0 3,3 4,1 8,8 11,0 2,3 1,2 0,4 0,8 
1997 4,9 3,5 4,3 2,6 4,3 5,5 11,0 14,2 2,9 1,5 0,5 1,0 
1998 6,0 4,1 5,4 3,4 5,1 6,6 13,2 17,4 3,5 1,8 0,6 1,2 
1999 7,0 4,8 6,5 4,0 5,8 7,6 15,3 20,5 4,0 2,1 0,7 1,4 
2010 4,8 2,8 4,6 2,1 2,5 4,1 8,7 11,5 2,0 1,2 0,6 0,8 
             
Kilde: GD REGIO 
       
 
 
A4.8  Mål 1-interventioners indvirkning på samhandel,  
2000-2006  
 Udslip til EU-lande *  
(% af Mål 1-  
intervention) Udslip til tredjelande* 
(% af Mål 1-  
intervention 
Grækenland 42,6 3,8 
Spanien 14,7 13,2 
Irland 26,7 11,1 
Portugal 35,2 6,7 
Nye tyske delstater 18,9 9,4 
Mezzogiorno 17,4 8,6 
I alt 24,3 9,1 
   
* Import i % af samlede Strukturfondsudgifter 
Kilde: Eurostat, Input-output tabeller 
 
Del 4 - Strukturpolitikkens  indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 185 
 
I alt, pr, 
kategori 
% 
29,1 
0,4 
0,1 
4,5 
0,1 
1,1 
14,6 
3,7 
4,5 
0,1 
53,3 
15,6 
11,3 
4,1 
10,5 
11,8 14,1 
3,5 1,7 
7,5 0,4 
0,7 0,3 
3,4 
100,0 
  
I alt EU 
16913 
248 
84 
2601 
46 
662 
8456 
2168 
2594 
53 
30963 
9075 
6571 
2398 6076 
6843 8198 
2037 1006 
4343 
229 
424 159 
1981 
58055 
100,0  
UK 
3469 
0 
0 
211 
5 
13 
2884 
139 219 
0 
5641 
1269 
1634 
366 
1418 
954 779 
82 
165 
478 
8 
45 
0 
435 
10324 
1,3  
SE 
Mio, EUR 
414 
12 
1 
63 
2 
2 
222 
56 
56 
0 
902 
193 
146 
63 
152 
349 136 
52 40 
35 
4 
6 0 
49 
1501 
17,8  
FI 
 
442 
11 
3 
71 
1 
10 
202 
40 
103 
0 
594 
149 
81 
41 
136 
187 130 
29 32 
65 
2 
1 0 
42 
1208 
2,6  
PT 
 
309 
26 
9 
182 
5 
3 
60 
9 
15 
0 
204 
10 53 
19 60 
62 
203 
73 11 
60 11 
46 
2 
18 
733 
2,7 AT 
 
770 
3 
1 
84 
0 
147 265 
137 132 
0 
710 
264 
140 
83 
102 
121 
69 
8 
15 
29 11 
6 0 
38 
1587 
2,1 NL 
 
573 
0 
0 
187 
1 
7 
265 
92 21 
0 
2149 
808 
745 
21 
505 
71 
340 
38 58 
228 
0 
15 
0 
38 
3101 
5,3 LU 
 
21 
0 
0 
2 
0 
3 
3 
3 
10 
0 
46 
18 
15 
2 5 
6 
24 
1 1 
16 
5 
0 0 
2 
92 
0,2 IT 
 
1605 
18 
5 
247 
3 
9 
867 
328 
104 
25 
4367 
1429 
266 
451 
1191 
1030 
1113 
251 
98 
696 
28 
40 
0 
429 
7514 
12,9 IE 
 
70 
3 
1 
51 
2 
0 7 
1 6 
0 
53 
7 
14 
2 
18 
11 
32 
21 
3 
7 1 
0 0 
4 
159 
0,3 FR 
 
3361 
42 
13 
443 
18 
196 
1324 
785 511 
30 
5831 
1074 
1496 
342 
1545 
1373 2259 
593 287 
1123 
70 
72 
114 
414 
11864 
20,4 ES 
 
2177 
30 
17 
560 
0 
58 
621 
58 
832 
0 
3280 
1025 
441 
298 
216 
1300 1523 
501 
68 
792 
32 
130 
0 
61 
7041 
12,1 EL 
 
294 
45 
3 
144 
8 
3 
50 
30 
11 
0 
206 
45 
30 
20 48 
63 
327 
169 
40 
68 14 
36 
0 
32 
858 
1,5 DE 
 
2806 
28 
3 
317 
0 
158 
1489 
344 
467 
0 
5700 
2387 
1145 
581 542 
1046 
998 
191 
74 
662 
34 
15 22 
334 
9838 
16,9 DK 
 
153 
0 
0 
25 
0 
11 39 
43 35 
0 
597 
235 
142 
0 
54 
166 
41 
5 
20 
8 4 
3 0 
32 
822 
1,4 BE 
 
451 
29 
28 
14 
3 
41 
159 
103 
73 
0 
683 
165 
222 
108 
84 
105 225 
22 94 
73 
7 
9 
21 
55 
1414 
2,4 A4.9  ikke-Mål 1: Vejledende fordeling af strukturfondsmidl er pr, udgiftskategori, 2000-2006  
 
 
Produktionsmiljø 
Landbrug 
Skovbrug 
Udvikling af landdistrikter 
Fiskeri 
Bistand til store virksomheder 
Bistand til SMV'er og håndværk 
Turisme Forskning og teknologisk udvikling (FTU) 
Øvrige  
Menneskelige ressourcer  
Arbejdsmarkedspolitik 
Social inddragelse 
Aktioner til fordel for kvinder på arbejdsmarkedet Almen og faglig uddannelse 
Fremme af iværksætterkultur  
Infrastruktur  
Transport Telekommunikation & informationssamfund 
Miljø Energi 
Social- og sundhedsvæsen  
Øvrige  
Øvrige I ALT 
Andel af samlet Mål 1-allokering (%)  
 
Kilde: GD REGIO 
 
Del 4 - Strukturpolitikkens indvirkning og merværdi 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 186 A4.10  Strukturfondens bevillinger til udvikling af landdistrikter, 2000-2006   
 EUGFL-Udvikling EFRU 
 Mio. EUR % af total Mio. EUR % af total 
Landbrug 6786 39,1 88 6,3 
Skovbrug 1842 10,6 27 1,9 
Fremme af landdistrikters udviklingstilpasning 8712 50,2 1276 91,8 
heraf uden for landbrug og skovbrug 2588 14,9 664 47,8 
  
Kilde: GD REGIO     
 
 
  
 
A4.11  Forpligtede bevillinger under Strukturfondene i de nye medlemsstater, 2004-2006* 
            
    Mio. EUR, 1999-priser  
 CY CZ EE HU LT LV MT PL SI SK % af 
total 
Mål 1 0 1286 329 1765 792 554 56 7321 210 921 61,0 
Mål 2 25 63 0 0 0 0 0 0 0 33 0,6 
Mål 3 (uden for Mål 1) 20 52 0 0 0 0 0 0 0 40 0,5 
Finansinstrument for fiskeri (FIFU) 3 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0,0 
Interreg 4 61 9 61 20 14 2 196 21 37 2,0 
Equal 2 28 4 27 11 7 1 119 6 20 1,0 
Samhørighedsfonden 48 836 276 994 544 461 20 3733 169 510 35,0 
I alt 101 2328 618 2847 1366 1036 79 11369 405 1560 21708 
     
* Fordelingen pr. land er vejledende          
Kilde: GD REGIO         
 
 
 
  
A4.12  Vejledende fordeling af forpligtede bevillinger under Strukturfondene i de nye medlemsstater, 2004-2006
    % af total 
 CY CZ EE HU LT LV MT PL SI SK 
Basisinfrastruktur  16,9 37,2 16,4 39,4 32,6  14,1  40,5 
Konkurrenceevne/industri og erhverv  17,9 19,7 21,5 25,3 25,0 60,0 15,2 57,5 14,5 
Udvikling af menneskelige ressourcer  21,9 20,5 28,2 18,3 21,2 17,0 17,8 31,9 27,2 
Landbrug, landdistriktudvikling og fiskeri 67,5 12,0 18,7 15,9 15,3 18,5 11,0 16,7 9,9 17,7 
Regional udvikling  31,2  18,0   10,0 35,9   
Bysanering 30,0          
Øvrige* 2,5  3,9  1,7 2,7 2,0 0,3 0,8  
I alt 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 
    
* indbefattet teknisk bistand          
Kilde: GD REGIO 
        
 
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 187Regionale hovedindikatorer 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 188  
           Regionale hovedindikatorer  
           
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens 
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed  (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd EU-15 379604 117,0 2,5 100,0 100,0 109,7 4,0 28,2 67,7 153,6 64,2 55,6 72,9 
N10 74745 101,7 4,8 46,1 45,5 50,5 13,2 32,1 54,7 6,9 55,9 50,1 61,9 
EU-25 454349 114,2 2,6 91,1 91,0 100,0 5,4 28,8 65,8 128,6 62,8 54,6 71,1 
N12 105066 96,9 4,1 39,9 39,3 43,8 18,5 31,6 50,0 5,3 55,9 50,3 61,6 
EU-27 484670 112,0 2,6 87,0 86,8 95,4 7,0 28,9 64,1 120,5 62,4 54,4 70,4 
Belgique-België 10281 336,9 2,4 106,9 106,4 117,3 1,7 25,4 72,9 151,5 59,9 51,4 68,2 
Reg. Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst. Gew.  971 6015,3 2,6 217,3 217,8 238,5 0,1 13,1 86,9 161,4 54,5 48,2 61,0 
Vlaams Gewest  5959 441,0 2,5 105,5 104,9 115,8 1,8 28,1 70,2 163,2 63,5 55,1 71,6 
     Antwerpen 1648 574,8 2,1 123,8 123,9 135,9 1,2 29,7 69,2 190,8 61,6 52,4 70,5 
     Limburg 796 328,7 2,3 89,9 89,4 98,7 1,6 32,9 65,5 84,8 61,1 51,3 70,5 
     Oost-Vlaanderen 1364 457,5 2,2 92,5 91,8 101,5 1,8 28,2 70,0 140,0 64,3 56,3 72,1 
     Vlaams Brabant 1020 484,3 3,7 112,5 110,5 123,4 1,6 18,4 80,0 259,7 66,5 59,6 73,3 
     West-Vlaanderen 1131 360,7 2,5 99,4 98,7 109,1 3,0 31,3 65,8 119,1 64,4 56,5 72,1 
Région Wallonne  3351 198,9 1,9 77,3 77,1 84,9 2,1 23,5 74,4 79,5 54,8 45,6 64,1 
     Brabant Wallon 353 324,0 4,3 103,1 100,8 113,1 1,7 18,9 79,4 460,1 59,5 50,9 68,3 
     Hainaut 1280 338,0 1,4 69,1 69,1 75,9 1,7 25,4 72,9 65,8 52,0 42,6 61,5 
     Liège 1022 264,5 1,4 80,3 80,5 88,1 1,8 25,0 73,3 112,4 54,7 45,4 63,9 
     Luxembourg 249 56,2 1,7 74,8 75,9 82,1 4,6 22,4 73,0 116,8 60,5 50,2 70,4 
     Namur 447 121,8 2,5 75,2 74,8 82,5 2,2 20,0 77,8 85,2 56,4 47,5 65,2 
Danmark 5357 124,3 2,5 115,3 115,8 126,5 3,3 24,2 72,5 192,9 75,9 71,7 80,0 
Deutschland 82339 230,6 1,6 100,4 102,0 110,2 2,5 32,4 65,2 296,2 65,4 58,8 71,8 
Baden-Württemberg  10561 295,4 2,2 114,0 115,9 125,2 2,1 39,9 58,0 536,7 69,9 62,8 76,8 
     Stuttgart 3950 374,2 2,4 125,6 127,1 137,8 2,1 41,7 56,2 655,8 70,7 63,2 78,0 
     Karlsruhe 2692 389,1 1,8 115,9 118,1 127,1 1,1 36,5 62,4 464,8 68,1 61,6 74,6 
     Freiburg 2146 229,4 2,3 99,4 100,9 109,1 2,7 39,2 58,1 475,0 69,6 62,7 76,5 
     Tübingen 1772 198,7 2,0 103,3 105,5 113,4 2,6 42,0 55,4 455,6 71,2 64,1 78,1 
Bayern  12280 174,1 2,5 117,3 118,8 128,7 3,3 35,3 61,3 480,1 70,7 63,4 77,9 
     Oberbayern 4112 234,6 3,6 147,9 148,7 162,3 3,1 30,6 66,3 781,6 72,3 65,0 79,5 
     Niederbayern 1181 114,3 1,9 93,7 94,6 102,8 4,0 38,8 57,2 181,3 71,2 63,8 78,4 
     Oberpfalz 1082 111,7 2,5 100,0 102,5 109,8 5,0 38,9 56,1 376,3 69,2 61,5 76,7 
     Oberfranken 1113 154,0 1,1 96,7 98,6 106,2 3,0 42,0 55,0 241,6 69,2 64,2 74,1 
     Mittelfranken 1694 233,8 2,2 117,7 119,6 129,2 2,3 34,8 63,0 486,7 68,6 61,5 75,7 
     Unterfranken 1338 156,9 1,9 97,2 98,8 106,6 2,9 37,8 59,3 330,5 69,4 60,5 78,1 
     Schwaben 1760 176,1 1,4 100,2 103,2 109,9 3,9 37,2 58,9 309,0 71,5 64,1 78,7 
Berlin  3386 3798,0 -1,0 89,9 92,5 98,6 0,6 19,3 80,1 193,0 60,1 57,6 62,6 
Brandenburg  2596 88,1 2,2 67,0 68,3 73,5 4,2 28,4 67,4 72,7 61,9 58,8 64,9 
     Brandenburg - Nordost 1177 76,0 2,3 62,4 63,6 68,4        
     Brandenburg - Südwest 1419 101,5 2,2 70,9 72,1 77,8        
Bremen  660 1633,6 1,5 135,7 136,5 149,0 1,1 25,2 73,7 92,4 60,7 55,0 66,5 
Hamburg  1721 2278,5 1,8 170,7 173,3 187,3 0,9 20,5 78,5 203,5 64,9 60,2 69,6 
Hessen  6073 287,6 2,0 123,6 125,2 135,7 1,6 30,3 68,1 362,9 67,5 61,0 73,8 
     Darmstadt 3742 502,7 2,2 142,3 143,9 156,1 1,4 28,9 69,8 477,1 68,5 61,9 74,9 
     Gießen 1064 197,7 1,8 91,1 92,0 100,0 2,0 32,9 65,1 259,5 66,4 59,8 73,0 
     Kassel 1266 152,8 1,4 95,9 98,1 105,2 2,2 32,7 65,1 115,5 65,4 59,4 71,2 
Mecklenburg-Vorpommern  1768 76,3 1,2 65,9 67,3 72,3 7,4 25,8 66,8 39,7 58,9 55,8 61,9 
Niedersachsen  7939 166,7 1,6 90,7 92,3 99,6 3,4 30,9 65,7 202,5 64,6 57,0 72,0 
     Braunschweig 1667 205,9 2,2 99,1 100,7 108,7 2,1 36,4 61,5 337,4 63,1 55,1 70,9 
     Hannover 2161 238,9 0,6 97,6 100,8 107,1 2,3 28,5 69,2 233,6 64,9 58,9 70,9 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 189 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau,  
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af samlet arbejdsløshed) 
Kvinder, 2002 
Unge,  2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
8,9 7,8 40,2 8,8 15,2 16,8 66,9 16,3 35,4 42,9 21,8 EU-15 
: 14,9 54,5 15,6 32,4 18,3 68,7 12,9 18,9 66,3 14,8 N10 
: 9,0 44,3 10,0 18,1 17,1 67,2 15,7 32,6 46,7 20,6 EU-25 
: 13,7 55,5 14,0 30,6 18,2 68,6 13,2 21,8 64,0 14,2 N12 
: 9,1 45,4 10,0 18,6 17,1 67,3 15,6 32,4 47,5 20,1 EU-27 
6,9 7,5 48,8 8,6 17,7 17,6 65,6 16,8 39,2 32,6 28,1 Belgique-België 
9,3 14,5 55,1 14,4 32,9 17,8 65,4 16,8 36,8 25,9 37,3 Reg. Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst. Gew.  
4,9 4,9 35,2 5,7 11,6 17,1 66,2 16,7 37,9 34,3 27,9 Vlaams Gewest  
5,7 5,5 44,0 6,2 10,8 17,2 65,9 16,9 37,4 35,3 27,4      Antwerpen 
7,1 5,3 32,5 6,7 13,2 17,4 68,8 13,8 42,4 33,4 24,2      Limburg 
4,7 5,5 31,8 6,2 14,5 16,6 66,3 17,1 39,0 33,1 27,9      Oost-Vlaanderen 
3,8 4,0 31,0 4,5 10,4 17,1 66,1 16,8 31,5 33,9 34,6      Vlaams Brabant 
3,8 3,8 29,8 5,0 9,0 17,0 64,9 18,1 39,9 35,2 25,0      West-Vlaanderen 
9,8 10,5 58,6 12,6 26,5 18,6 64,6 16,8 42,5 31,7 25,8 Région Wallonne  
5,8 7,0 40,5 8,4 20,7 19,7 65,6 14,7 26,6 31,8 41,5      Brabant Wallon 
12,1 12,6 63,6 15,1 32,5 18,2 64,6 17,3 46,1 32,4 21,5      Hainaut 
10,0 10,8 58,1 12,6 22,0 18,1 64,6 17,2 44,6 29,4 25,9      Liège 
5,2 6,5 38,3 8,7 18,7 20,4 63,4 16,2 42,9 31,0 26,1      Luxembourg 
8,8 9,4 61,0 11,6 27,4 19,0 64,7 16,3 39,4 35,3 25,2      Namur 
8,3 4,6 19,1 5,0 7,4 18,4 66,8 14,8 19,4 52,6 28,0 Danmark 
6,3 9,4 47,9 9,1 10,7 15,7 68,1 16,3 17,0 60,7 22,3 Deutschland 
2,7 4,7 37,5 4,6 6,0 16,8 67,7 15,5 20,6 55,6 23,8 Baden-Württemberg  
2,5 4,5 38,3 4,3 5,9 16,8 68,0 15,3 21,0 55,2 23,8      Stuttgart 
3,0 5,4 37,5 4,8 7,5 15,9 68,1 16,0 19,3 56,7 24,0      Karlsruhe 
2,8 4,5 40,7 4,4 5,9 17,1 67,0 15,9 20,2 57,5 22,4      Freiburg 
2,5 4,5 31,7 4,9 4,6 18,0 67,2 14,8 22,1 52,7 25,2      Tübingen 
2,8 5,0 37,3 5,0 5,7 16,4 67,6 16,0 19,4 59,4 21,3 Bayern  
2,3 3,8 31,0 3,8 3,9 15,7 69,0 15,4 17,2 56,6 26,2      Oberbayern 
3,1 5,1 38,4 4,8 7,2 17,1 67,0 15,9 20,4 62,6 16,9      Niederbayern 
3,7 5,5 39,7 5,5 6,1 17,2 67,0 15,9 20,7 63,9 15,5      Oberpfalz 
3,4 7,8 40,3 7,8 8,3 16,1 66,4 17,4 22,3 60,3 17,4      Oberfranken 
3,1 6,1 43,6 6,0 6,5 16,0 67,7 16,4 21,0 56,9 22,0      Mittelfranken 
3,0 5,7 41,6 6,0 6,8 17,1 66,8 16,1 19,0 61,9 19,1      Unterfranken 
2,5 4,4 31,8 4,5 5,0 17,5 66,5 16,1 19,9 61,1 19,0      Schwaben 
9,9 18,7 50,8 15,9 24,7 13,8 72,1 14,2 16,0 53,6 30,4 Berlin  
13,8 20,4 53,8 21,3 20,7 14,1 71,1 14,9 6,4 65,6 28,0 Brandenburg  
                Brandenburg - Nordost 
                Brandenburg - Südwest 
7,1 11,2 46,6 8,7 19,3 14,0 67,9 18,1 21,9 59,9 18,1 Bremen  
5,2 9,0 44,4 7,8 10,9 13,5 69,8 16,7 19,8 57,0 23,2 Hamburg  
3,5 6,3 45,1 5,6 8,5 15,5 68,3 16,2 18,2 58,7 23,2 Hessen  
3,0 6,0 46,0 5,4 7,9 15,1 69,3 15,7 18,9 56,0 25,1      Darmstadt 
4,1 5,9 36,5 5,0 8,0 16,4 67,4 16,2 17,9 61,5 20,6      Gießen 
4,6 7,9 48,3 6,8 10,4 16,0 66,1 17,8 16,1 64,6 19,3      Kassel 
17,6 23,6 52,2 23,7 18,0 14,5 71,0 14,5 10,5 62,5 27,0 Mecklenburg-Vorpommern  
5,0 7,9 51,1 6,9 10,3 16,6 66,8 16,6 17,1 64,0 18,9 Niedersachsen  
5,9 10,0 59,9 9,8 11,3 15,5 66,8 17,7 17,8 63,5 18,7      Braunschweig 
4,8 8,0 49,5 6,4 10,4 15,4 67,1 17,5 16,0 64,9 19,2      Hannover 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 190  
            Regionale hovedindikatorer  
            
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens 
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU-15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU-15 = 100 
2001, EU-25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      Lüneburg 1677 108,2 1,3 75,2 76,6 82,5 4,0 28,2 67,7 165,4 66,4 58,5 74,2 
     Weser-Ems 2434 162,7 2,2 89,6 89,8 98,3 4,8 31,3 63,9 106,8 64,0 55,5 72,3 
Nordrhein-Westfalen  18027 529,0 1,2 101,5 103,3 111,3 1,4 32,8 65,8 284,3 63,2 55,0 71,5 
     Düsseldorf 5254 993,2 1,5 114,2 115,1 125,3 1,4 31,4 67,2 338,9 63,4 55,1 71,9 
     Köln 4295 583,2 1,1 107,3 110,3 117,8 1,0 29,2 69,8 361,5 63,4 54,8 72,1 
     Münster 2615 378,7 0,9 82,6 84,4 90,7 2,0 32,7 65,4 200,2 62,9 54,4 71,4 
     Detmold 2059 315,9 1,4 97,6 99,8 107,2 1,9 38,0 60,2 231,5 65,5 58,0 73,1 
     Arnsberg 3804 475,3 1,0 92,2 94,0 101,2 1,2 36,1 62,8 208,6 61,7 53,7 69,7 
Rheinland-Pfalz  4041 203,6 1,3 90,0 91,7 98,7 2,5 32,5 65,0 315,7 67,0 58,8 75,0 
     Koblenz 1522 188,5 1,2 84,0 85,8 92,1 2,1 32,8 65,1 189,2 67,2 58,4 75,8 
     Trier 512 104,1 1,1 80,9 82,0 88,7 3,2 28,6 68,2 91,9 66,5 58,8 73,7 
     Rheinhessen-Pfalz 2007 292,9 1,3 96,8 98,6 106,2 2,7 33,2 64,1 468,4 67,0 59,0 74,8 
Saarland  1067 415,3 0,8 92,7 93,7 101,7 1,4 33,0 65,6 153,5 61,9 53,5 70,1 
Sachsen  4405 239,2 1,0 67,3 68,1 73,8 2,4 32,8 64,9 99,4 61,0 57,8 64,0 
     Chemnitz 1612 264,5 1,3 63,9 64,5 70,1 2,3 38,1 59,6 57,6 61,1 56,7 65,5 
     Dresden 1704 214,9 1,3 68,4 68,9 75,1 2,6 31,0 66,4 173,1 61,3 59,0 63,5 
     Leipzig 1088 248,1 0,3 70,6 72,0 77,4 2,1 27,7 70,2 45,7 60,1 57,6 62,6 
Sachsen-Anhalt  2598 127,1 1,6 65,3 65,9 71,7 4,0 31,0 65,0 47,8 59,5 56,2 62,7 
     Dessau 539 125,8 0,8 60,1 60,5 66,0 3,3 33,8 62,9 28,0 57,6 54,2 60,9 
     Halle 858 193,6 1,4 68,3 68,8 74,9 3,0 31,5 65,5 63,1 56,9 53,6 60,1 
     Magdeburg 1202 102,4 2,1 65,6 66,3 72,0 4,9 29,5 65,7 45,8 62,2 58,9 65,5 
Schleswig-Holstein  2796 177,4 1,3 92,1 94,2 101,1 4,0 23,5 72,5 147,6 65,8 59,1 72,4 
Thüringen  2421 149,7 2,1 66,2 66,9 72,6 3,1 35,1 61,9 88,2 62,5 58,3 66,6 
Ellada 10938 83,1 3,5 67,1 66,3 73,7 16,1 22,5 61,5 7,3 56,7 42,5 71,4 
Voreia Ellada  3516 62,3 3,8 63,4 63,1 69,6 22,8 23,4 53,8 4,8 55,2 40,5 70,8 
     Anatoliki Makedonia, Thraki 600 42,3 2,9 53,4 52,9 58,6 35,5 20,0 44,5 0,6 58,6 46,6 71,4 
     Kentriki Makedonia 1881 100,0 4,2 67,1 66,5 73,6 16,2 24,9 58,9 8,3 54,2 39,3 70,1 
     Dytiki Makedonia 294 31,1 3,5 68,7 68,1 75,4 20,4 33,5 46,1 1,1 53,6 39,0 68,4 
     Thessalia 741 52,8 3,4 60,2 60,5 66,1 29,7 18,8 51,5 0,9 55,9 38,9 72,8 
Kentriki Ellada  2425 45,0 3,2 66,0 62,8 72,4 30,3 19,7 50,0 2,4 57,7 42,2 73,2 
     Ipeiros 336 36,5 5,0 54,0 50,6 59,3 25,8 21,1 53,1 0,4 56,1 41,0 71,9 
     Ionia Nisia 210 91,1 4,6 59,9 58,9 65,8 23,2 12,5 64,4 0,0 57,7 43,6 72,3 
     Dytiki Ellada 723 63,7 2,3 52,7 51,7 57,8 32,8 17,0 50,2 5,5 55,0 38,9 71,6 
     Sterea Ellada 558 35,9 2,1 94,9 86,7 104,1 24,8 29,9 45,3 0,5 55,7 38,4 72,4 
     Peloponnisos 598 38,6 4,3 63,9 61,2 70,2 36,5 15,7 47,8 2,8 63,5 50,1 76,7 
Attiki  3904 1025,1 3,4 71,2 71,3 78,1 1,2 24,5 74,3 14,0 57,0 44,1 70,7 
Nisia Aigaiou, Kriti  1094 62,7 4,1 67,2 67,2 73,8 25,5 17,1 57,4 4,8 58,0 43,4 73,2 
     Voreio Aigaio 202 52,7 4,8 62,0 61,8 68,1 22,4 18,0 59,6 0,0 51,9 34,2 69,8 
     Notio Aigaio 296 56,1 4,9 76,5 76,6 83,9 7,1 21,8 71,2 2,4 55,5 38,0 74,4 
     Kriti 595 71,4 3,4 64,4 64,3 70,6 34,9 14,7 50,4 7,4 61,6 49,7 73,8 
España 40266 79,8 3,7 84,2 83,9 92,4 5,9 31,2 62,9 24,1 58,4 44,1 72,6 
Noroeste  4307 95,1 2,9 69,9 69,5 76,7 10,8 32,6 56,6 3,2 55,7 42,9 68,6 
     Galicia 2726 92,6 2,8 66,5 66,3 73,0 12,9 32,8 54,3 5,0 57,1 45,0 69,3 
     Principado de Asturias 1052 99,5 2,4 72,4 71,9 79,4 7,2 31,4 61,4 9,3 51,5 38,2 65,0 
     Cantabria 530 100,0 4,2 82,7 81,3 90,7 6,6 33,9 59,5 7,5 56,7 41,3 72,0 
Noreste  4044 57,5 3,6 100,5 99,3 110,3 4,5 37,3 58,2 27,0 61,8 47,5 75,8 
     Pais Vasco 2068 284,9 3,9 105,1 103,6 115,4 2,0 37,9 60,1 35,4 61,1 48,1 74,0 
     Comunidad Foral de Navarra 541 51,9 3,6 106,2 106,2 116,5 6,6 37,5 55,9 49,6 64,4 50,0 78,2 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 191 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau, 
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
4,3 6,9 46,7 6,3 12,0 17,1 66,8 16,1 15,8 63,1 21,0      Lüneburg 
5,0 7,1 47,3 6,0 8,4 18,3 66,5 15,2 18,5 64,3 17,2      Weser-Ems 
5,3 7,9 45,5 6,8 9,5 16,3 67,1 16,6 20,1 61,2 18,7 Nordrhein-Westfalen  
5,8 8,0 46,5 6,8 9,3 15,5 67,3 17,2 20,9 61,1 18,0      Düsseldorf 
5,1 7,0 47,1 6,2 8,0 16,1 68,2 15,7 19,9 58,0 22,1      Köln 
5,0 7,4 53,6 6,5 9,5 17,6 66,6 15,9 19,4 61,2 19,4      Münster 
4,2 8,2 34,0 7,5 11,7 17,6 65,6 16,8 17,9 64,7 17,4      Detmold 
5,6 8,8 44,1 7,6 10,3 16,1 66,8 17,1 21,1 62,9 16,0      Arnsberg 
3,5 5,9 38,0 5,5 9,2 16,4 66,6 17,0 18,9 60,8 20,4 Rheinland-Pfalz  
3,2 5,5 42,0 5,5 9,9 16,8 65,7 17,5 18,0 62,7 19,3      Koblenz 
3,4 4,9 39,8 3,4 4,5 16,5 65,8 17,7 18,2 61,6 20,2      Trier 
3,7 6,3 34,7 6,1 9,9 16,1 67,4 16,5 19,6 59,2 21,1      Rheinhessen-Pfalz 
5,9 8,3 45,7 7,1 12,3 15,0 67,2 17,8 20,8 62,7 16,5 Saarland  
13,7 21,3 53,2 21,8 17,7 13,0 69,1 18,0 4,7 66,4 28,9 Sachsen  
13,7 20,6 56,5 23,6 13,7 12,7 68,2 19,1 3,9 69,1 27,1      Chemnitz 
13,7 20,8 50,3 20,3 20,9 13,4 69,2 17,4 5,0 64,1 30,9      Dresden 
13,7 23,1 52,8 21,4 19,0 12,8 70,0 17,2 5,3 66,2 28,4      Leipzig 
15,5 23,5 59,9 26,1 18,4 13,5 69,7 16,9 8,2 66,4 25,3 Sachsen-Anhalt  
: 25,9 62,3 28,4 24,1 13,1 69,8 17,1 10,1 65,3 24,6      Dessau 
: 27,1 61,0 31,0 22,7 13,1 69,6 17,3 7,5 65,0 27,6      Halle 
: 20,2 57,5 22,0 13,4 13,8 69,7 16,5 8,0 68,1 24,0      Magdeburg 
4,4 8,5 44,7 7,7 12,7 16,1 67,6 16,4 16,0 53,2 30,9 Schleswig-Holstein  
15,2 17,6 47,9 19,8 13,7 13,5 70,3 16,3 6,6 64,8 28,6 Thüringen  
7,8 10,0 51,2 15,0 26,5 15,2 67,6 17,3 47,3 35,1 17,6 Ellada 
6,7 11,3 52,8 17,6 29,5 15,4 67,6 17,0 53,6 30,1 16,3 Voreia Ellada  
6,9 10,4 53,6 15,4 24,5 16,0 66,2 17,9 62,5 24,9 12,7      Anatoliki Makedonia, Thraki 
6,4 11,5 48,6 17,5 29,4 15,3 68,6 16,1 48,4 33,1 18,5      Kentriki Makedonia 
7,4 14,7 63,1 23,3 36,8 15,8 66,3 17,9 58,1 29,2 12,7      Dytiki Makedonia 
7,3 10,6 58,3 17,6 32,4 15,2 66,7 18,2 58,4 27,0 14,5      Thessalia 
8,0 9,3 57,1 14,5 29,7 14,0 66,6 19,4 60,3 28,5 11,2 Kentriki Ellada  
7,4 10,6 54,4 16,9 36,4 13,2 67,2 19,6 58,8 26,2 15,0      Ipeiros 
2,5 9,0 22,7 10,9 21,5 14,8 64,7 20,5 63,1 26,4 10,5      Ionia Nisia 
8,6 10,5 67,6 16,8 32,6 15,5 67,1 17,4 61,1 27,0 11,9      Dytiki Ellada 
10,8 9,8 67,5 17,1 28,8 13,2 67,7 19,1 63,1 29,1 7,8      Sterea Ellada 
7,3 7,3 44,5 10,1 26,0 13,2 65,3 21,5 56,7 31,5 11,8      Peloponnisos 
9,7 9,2 51,9 13,3 22,5 15,3 68,8 15,9 33,7 43,3 23,0 Attiki  
3,6 9,7 31,3 14,4 27,2 16,8 65,6 17,6 56,4 30,8 12,8 Nisia Aigaiou, Kriti  
4,8 9,2 46,2 13,5 29,0 15,4 61,6 23,0 54,7 34,4 10,9      Voreio Aigaio 
3,5 14,2 21,6 21,3 30,6 17,5 67,5 15,0 59,2 31,5 9,3      Notio Aigaio 
3,3 7,7 34,7 11,5 24,3 16,9 66,1 17,1 55,5 29,1 15,5      Kriti 
17,5 11,4 34,2 16,4 22,2 14,9 68,4 16,8 58,3 17,3 24,4 España 
16,2 11,4 42,7 16,5 24,2 12,0 68,2 19,8 60,3 17,4 22,4 Noroeste  
15,9 12,2 40,5 17,5 24,6 12,3 68,0 19,7 62,5 15,9 21,6      Galicia 
17,4 9,8 46,9 13,8 23,1 10,9 68,3 20,8 56,6 20,2 23,1      Principado de Asturias 
16,0 10,1 49,7 15,1 23,4 12,7 68,8 18,6 56,1 19,0 24,9      Cantabria 
15,0 7,7 36,5 12,0 17,9 12,6 68,8 18,6 51,4 17,3 31,2 Noreste  
18,6 9,4 41,2 14,2 22,1 12,1 70,7 17,2 48,2 17,7 34,1      Pais Vasco 
10,3 5,6 25,9 9,5 12,9 13,7 68,3 18,0 50,4 15,6 34,0      Comunidad Foral de Navarra 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 192  
           Regionale hovedindikatorer  
           
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens  
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      La Rioja 267 53,1 3,7 96,9 94,7 106,3 9,1 40,4 50,5 10,5 61,3 44,8 77,0 
     Aragón 1168 24,5 2,9 90,5 89,6 99,3 7,2 35,2 57,6 30,8 62,0 45,9 77,6 
Comunidad de Madrid  5218 652,6 4,2 112,4 112,3 123,3 0,8 24,5 74,7 39,8 62,8 49,9 76,0 
Centro  5264 24,5 2,8 69,4 69,4 76,2 10,0 30,9 59,1 7,2 56,1 38,9 72,6 
     Castilla y León 2465 26,2 2,4 78,0 77,5 85,6 9,2 30,9 59,9 9,9 57,4 41,4 72,9 
     Castilla-la Mancha 1722 21,7 3,1 67,1 67,5 73,7 9,5 33,6 56,9 6,0 57,6 38,5 75,9 
     Extremadura 1078 25,9 3,5 53,5 53,8 58,7 13,3 25,7 61,0 2,7 50,7 33,7 67,0 
Este 11123 184,6 3,7 93,8 93,7 103,0 3,0 36,8 60,2 42,2 63,3 50,2 76,3 
     Cataluña 6220 194,8 3,3 100,7 101,2 110,5 2,5 38,5 58,9 57,5 64,7 52,0 77,2 
     Comunidad Valenciana 4094 175,7 4,3 81,1 80,8 89,0 4,1 36,7 59,2 27,0 60,8 46,9 74,6 
     Illes Balears 810 161,6 5,3 105,4 102,4 115,7 2,0 24,3 73,7 15,6 65,8 53,9 77,3 
Sur 8573 86,9 4,0 64,3 63,7 70,5 10,3 25,6 64,1 5,6 50,7 34,6 66,7 
     Andalucía 7291 83,6 3,9 63,1 62,5 69,2 10,5 25,3 64,3 6,6 49,6 33,6 65,6 
     Región de Murcia 1140 100,8 4,4 71,2 70,5 78,1 10,7 28,9 60,4 11,7 57,8 41,4 74,0 
     Ceuta y Melilla 142 457 1,0 3,9 68,0 69,6 74,6 0,8 7,7 91,5 0,0 49,7 31,5 65,8 
     Ciudad Autónoma de Ceuta 75 3952,7 : : : :        
     Ciudad Autónoma de Melilla 67 5550,1 : : : :        
Canarias  1737 239,8 4,8 79,1 79,6 86,8 4,6 21,3 74,1 8,9 57,6 44,1 70,7 
France 60912 96,2 2,6 104,8 104,4 115,0 4,1 25,4 70,5 140,3 62,9 56,4 69,6 
Île de France  11055 920,3 2,8 164,6 163,7 180,7 0,3 17,3 82,4 309,1 66,4 61,7 71,2 
Bassin Parisien  10486 72,0 1,9 92,4 92,5 101,4 5,6 30,3 64,0 90,4 63,2 56,0 70,5 
     Champagne-Ardenne 1339 52,3 2,0 96,1 97,1 105,4 8,9 28,7 62,4 70,0 62,6 54,5 70,9 
     Picardie 1866 96,2 1,5 84,1 84,6 92,3 5,1 32,0 62,9 88,3 62,3 54,5 70,1 
     Haute-Normandie 1786 145,0 2,4 98,6 97,5 108,2 3,0 31,9 65,1 106,2 61,1 53,9 68,6 
     Centre 2455 62,7 1,7 93,3 93,4 102,4 4,7 32,0 63,3 108,0 63,8 56,7 71,2 
     Basse-Normandie 1431 81,4 2,0 87,1 87,2 95,6 7,9 26,3 65,9 58,2 65,0 59,0 71,1 
     Bourgogne 1609 50,9 2,1 95,5 95,9 104,8 6,1 28,6 65,4 94,3 65,0 58,5 71,6 
Nord - Pas-de-Calais  4014 323,3 2,2 83,0 82,4 91,1 2,4 29,7 67,9 46,3 54,1 44,2 64,1 
Est 5202 108,3 1,8 94,1 93,9 103,3 3,1 33,4 63,5 121,9 64,8 57,2 72,4 
     Lorraine 2316 98,3 1,2 85,6 85,6 94,0 2,8 29,6 67,6 78,0 63,2 54,6 71,7 
     Alsace 1762 212,8 2,2 105,9 106,0 116,2 2,3 35,2 62,5 176,0 67,1 60,6 73,4 
     Franche-Comté 1124 69,4 2,4 93,1 92,3 102,2 4,9 38,5 56,6 128,2 65,0 57,8 72,2 
Ouest  7884 92,6 3,0 90,6 89,8 99,4 6,5 29,0 64,5 69,4 64,9 59,3 70,4 
     Pays de la Loire 3277 102,1 3,1 93,4 92,7 102,5 6,4 32,2 61,5 62,2 65,9 60,1 71,5 
     Bretagne 2950 108,4 3,2 90,2 89,3 99,0 6,3 26,8 66,9 84,3 63,9 58,8 69,1 
     Poitou-Charentes 1657 64,2 2,3 85,6 85,3 93,9 7,2 26,9 65,9 57,2 64,8 58,7 70,9 
Sud-Ouest  6267 60,5 2,8 92,2 91,6 101,1 6,4 23,8 69,8 71,3 62,9 56,0 69,9 
     Aquitaine 2956 71,5 3,0 94,4 93,9 103,6 7,4 22,5 70,1 48,6 61,4 53,6 69,3 
     Midi-Pyrénées 2602 57,4 2,7 91,3 90,8 100,1 4,8 25,5 69,8 103,3 64,5 57,9 71,0 
     Limousin 710 41,9 2,2 86,0 85,2 94,4 8,7 22,8 68,5 48,8 64,1 60,3 68,1 
Centre-Est  7055 101,2 2,8 103,1 103,2 113,2 4,7 28,6 66,7 210,0 64,8 58,6 71,0 
     Rhône-Alpes 5743 131,4 2,9 106,6 106,6 116,9 4,1 28,6 67,3 233,7 64,8 58,7 71,0 
     Auvergne 1312 50,4 2,4 88,1 88,3 96,6 7,8 28,3 63,9 107,4 64,6 58,3 71,0 
Méditerranée  7226 107,1 2,9 90,0 89,5 98,8 5,2 17,4 77,4 88,1 56,5 49,8 63,8 
     Languedoc-Roussillon 2361 86,2 3,2 80,2 80,5 88,1 7,7 17,7 74,6 60,7 54,8 47,7 62,4 
     Provence-Alpes-Côte d'Azur 4602 146,6 2,8 95,6 94,7 104,9 3,9 17,4 78,7 106,6 57,9 51,5 64,9 
     Corse 264 30,4 3,4 79,9 79,6 87,7 7,5 12,2 80,2 9,3 44,8 34,5 55,0 
Départements d'Outre-Mer  1724 19,3 3,5 58,0 58,4 63,8 3,0 12,9 84,1 0,0 44,3 38,0 50,9 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 193 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau,  
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
12,7 6,9 37,4 10,3 14,6 13,3 67,4 19,3 58,3 15,7 26,0      La Rioja 
10,7 5,5 26,0 9,1 13,8 12,8 65,9 21,4 56,4 17,8 25,8      Aragón 
12,3 7,1 39,7 10,3 15,0 14,6 70,1 15,4 45,9 20,1 34,0 Comunidad de Madrid  
18,1 11,9 33,3 19,1 23,3 14,5 65,4 20,1 62,2 16,5 21,3 Centro  
16,9 10,4 37,2 16,9 24,3 12,4 66,0 21,6 56,9 18,2 24,8      Castilla y León 
15,0 9,4 30,8 16,4 17,4 16,1 64,7 19,2 66,9 15,2 18,0      Castilla-la Mancha 
25,8 19,2 30,4 28,5 31,7 16,6 65,3 18,1 67,3 14,4 18,3      Extremadura 
14,6 9,7 31,3 13,3 19,4 14,5 68,7 16,8 59,4 17,7 22,8 Este 
12,8 9,6 37,1 13,1 19,5 13,9 68,6 17,5 56,6 18,4 25,0      Cataluña 
18,3 10,3 24,9 14,4 20,1 15,1 68,9 16,1 63,7 15,9 20,4      Comunidad Valenciana 
10,5 7,3 16,7 9,3 14,9 16,4 68,3 15,3 59,6 21,8 18,7      Illes Balears 
25,4 18,3 32,6 26,6 30,0 17,9 68,1 14,1 64,4 15,4 20,2 Sur 
26,4 19,6 33,1 28,5 31,5 17,8 68,1 14,1 65,1 15,1 19,9      Andalucía 
19,0 11,3 27,1 16,6 22,2 18,0 67,8 14,3 61,8 16,0 22,2      Región de Murcia 
25,0 5,3 41,3 8,5 13,1 21,4 66,5 12,2 53,4 26,4 20,2      Ceuta y Melilla 
                Ciudad Autónoma de Ceuta 
                Ciudad Autónoma de Melilla 
24,3 11,1 32,1 15,4 19,8 17,1 71,0 11,9 60,9 17,1 22,0 Canarias  
9,8 8,7 32,7 9,8 18,9 18,9 65,1 16,0 35,9 40,6 23,5 France 
7,9 8,1 33,5 7,9 15,0 19,8 68,1 12,1 31,4 33,6 35,0 Île de France  
10,0 8,6 32,7 10,0 19,6 19,2 64,4 16,4 41,3 40,9 17,7 Bassin Parisien  
9,7 9,3 36,5 11,0 27,0 19,2 65,1 15,7 43,2 41,3 15,5      Champagne-Ardenne 
10,1 8,5 30,6 9,9 20,6 20,6 65,2 14,2 44,8 38,9 16,3      Picardie 
12,0 10,1 37,6 10,8 22,2 20,3 65,2 14,5 41,4 38,0 20,6      Haute-Normandie 
9,7 8,6 27,2 10,4 16,0 18,4 63,8 17,8 41,0 42,4 16,6      Centre 
9,4 7,9 25,1 9,4 15,9 19,1 63,6 17,3 38,5 41,7 19,7      Basse-Normandie 
9,1 6,9 41,5 8,4 16,7 17,7 63,4 18,9 38,1 43,5 18,3      Bourgogne 
12,5 13,4 39,7 16,0 29,4 21,3 64,8 13,9 44,3 38,2 17,5 Nord - Pas-de-Calais  
7,4 7,5 24,0 8,7 18,0 19,1 65,9 15,0 34,9 45,3 19,8 Est  
8,8 7,8 27,1 9,2 19,9 19,0 65,6 15,4 35,9 45,9 18,2      Lorraine 
5,4 6,7 21,4 7,0 13,4 19,2 66,8 13,9 32,0 45,6 22,4      Alsace 
8,0 8,3 21,3 10,0 21,8 19,1 65,0 15,9 36,9 43,7 19,3      Franche-Comté 
10,1 7,4 27,6 9,0 15,6 18,4 63,9 17,7 33,5 45,4 21,1 Ouest  
10,1 7,7 28,5 9,6 14,6 19,2 64,4 16,4 34,9 44,7 20,4      Pays de la Loire 
9,6 6,7 23,4 8,2 16,0 18,3 63,8 18,0 30,9 45,8 23,2      Bretagne 
11,2 8,0 33,0 9,4 17,0 17,0 63,1 19,9 35,8 46,0 18,1      Poitou-Charentes 
9,8 8,5 31,6 10,3 18,3 16,6 63,8 19,6 33,5 44,0 22,4 Sud-Ouest  
11,5 9,2 30,7 11,5 18,8 16,9 64,0 19,1 36,0 43,5 20,4      Aquitaine 
8,4 8,1 32,1 9,9 17,6 16,7 64,1 19,2 30,1 43,4 26,5      Midi-Pyrénées 
8,8 6,4 35,6 7,0 19,2 14,6 62,4 23,0 34,9 48,4 16,7      Limousin 
9,5 6,9 25,5 7,8 16,5 18,9 65,3 15,8 32,3 42,1 25,6 Centre-Est  
9,3 6,9 24,9 7,9 17,0 19,5 65,5 15,0 31,8 41,2 27,0      Rhône-Alpes 
10,5 6,9 28,0 7,6 13,6 16,2 64,3 19,6 34,4 46,3 19,3      Auvergne 
13,4 12,0 41,2 13,4 24,9 17,8 63,5 18,7 40,3 39,5 20,2 Méditerranée  
14,9 13,1 42,7 15,0 31,3 17,5 63,2 19,3 40,7 39,4 19,9      Languedoc-Roussillon 
12,9 11,4 39,9 12,4 21,4 18,0 63,7 18,4 39,4 40,1 20,6      Provence-Alpes-Côte d'Azur 
10,8 13,3 56,6 18,3 44,2 16,9 64,4 18,7 58,9 26,1 15,0      Corse 
: 26,5 76,1 29,4 51,3 27,6 64,3 8,1 : : : Départements d'Outre-Mer  
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 194  
           Regionale hovedindikatorer  
           
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens  
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      Guadeloupe 432 253,6 4,4 60,8 60,9 66,7 2,8 12,8 84,4 6,7 45,9 40,3 52,1 
     Martinique 387 343,2 3,6 67,8 67,9 74,5 5,7 12,5 81,9 0,6 48,2 43,6 53,2 
     Guyane 170 2,0 -0,4 48,2 48,9 52,9 2,4 13,9 83,7 0,7 44,0 35,2 52,8 
     Réunion 735 291,6 4,4 53,5 53,8 58,7 1,7 12,9 85,4 2,6 41,3 34,2 48,7 
Ireland 3853 54,8 9,2 117,6 115,0 129,1 6,9 27,8 65,3 83,6 65,0 55,2 74,7 
     Border, Midland and Western 1016 30,5 8,1 85,4 83,8 93,7 11,4 31,4 57,3 62,1 62,2 51,7 72,4 
     Southern and Eastern 2837 76,7 9,5 129,2 126,2 141,8 5,5 26,6 67,9 91,3 65,9 56,4 75,5 
Italia 57927 192,2 1,9 100,1 101,3 109,9 5,0 31,8 63,2 73,2 55,5 42,0 69,1 
Nord-Ovest  15180 262,0 1,8 124,2 125,9 136,3        
Nord Ovest  6030 176,9 1,5 113,4 115,2 124,5 3,5 34,0 62,5 98,9 61,1 50,4 71,7 
     Piemonte 4291 168,9 1,3 115,1 117,5 126,3 3,4 38,1 58,4 115,9 62,0 51,6 72,2 
     Valle d'Aosta/Vallée d'Aoste 121 37,0 0,6 123,9 124,7 136,0 4,9 25,6 69,5 43,2 66,3 56,1 75,9 
     Liguria 1619 298,7 2,1 108,2 108,2 118,7 3,7 22,7 73,7 61,7 58,2 46,8 69,8 
Lombardia  9150 383,4 1,9 131,3 133,1 144,0 1,9 40,1 58,0 158,5 63,2 51,8 74,5 
Nord-Est  10715 172,9 1,9 120,9 122,9 132,7        
Nord Est  6692 167,9 1,9 117,7 119,7 129,1 4,4 37,2 58,4 100,3 63,4 51,4 75,2 
     Trentino-Alto Adige 947 69,6 2,4 133,0 134,8 146,0 7,8 27,3 64,9 62,7 66,4 54,7 77,8 
     Provincia Autonoma Bolzano/Bozen 467 63,1 2,7 143,4 144,9 157,4        
     Provincia Autonoma Trento 480 77,3 2,1 123,0 125,0 135,0        
     Veneto 4555 247,7 1,9 115,8 118,0 127,1 4,0 40,2 55,7 106,2 63,2 50,7 75,4 
     Friuli-Venezia Giulia 1190 151,5 1,4 112,5 114,3 123,5 3,1 33,5 63,3 107,9 62,0 51,7 72,2 
Emilia-Romagna  4022 181,8 1,9 126,2 128,3 138,5 5,4 35,6 59,1 163,0 67,5 58,9 76,0 
Centro  11191 191,8 2,0 108,9 110,1 119,5        
Centro  5870 142,7 2,2 106,6 107,6 116,9 4,0 35,0 61,0 60,1 61,5 50,7 72,2 
     Toscana 3553 154,6 2,2 111,1 112,0 121,9 3,9 33,0 63,2 64,2 61,5 50,6 72,6 
     Umbria 843 99,7 2,0 97,9 99,4 107,4 4,6 33,0 62,4 38,2 59,0 47,8 70,2 
     Marche 1473 152,0 2,2 100,7 101,7 110,5 4,1 40,7 55,2 62,9 62,7 52,7 72,6 
Lazio  5321 309,2 1,8 111,4 112,9 122,2 3,3 19,9 76,7 44,2 55,0 41,1 69,3 
Sud 14123 192,7 2,1 66,9 67,5 73,4        
Abruzzo-Molise  1609 105,6 1,7 82,8 83,0 90,9 6,6 31,1 62,3 48,5 54,8 40,2 69,5 
     Abruzzo 1282 118,8 1,6 84,0 84,3 92,2 5,8 31,6 62,6 58,6 55,6 41,1 70,1 
     Molise 327 73,6 2,2 78,1 78,1 85,7 10,0 29,1 60,9 9,1 51,8 36,8 66,8 
Campania  5783 425,5 2,3 65,1 65,4 71,5 6,4 24,4 69,3 10,9 41,9 24,1 60,1 
Sud 6731 151,4 2,0 64,6 65,5 70,9 10,9 25,5 63,6 8,5 44,4 27,3 61,8 
     Puglia 4087 211,0 1,9 65,0 66,1 71,3 10,3 26,9 62,8 9,1 45,3 27,5 63,7 
     Basilicata 604 60,4 2,1 70,5 72,5 77,3 10,4 33,2 56,4 8,7 46,1 29,4 62,8 
     Calabria 2040 135,3 2,2 62,1 62,2 68,1 12,4 19,9 67,7 7,1 41,9 26,4 57,5 
Isole  6717 134,9 2,1 67,9 68,0 74,5        
Sicilia  5071 197,3 2,1 65,3 65,4 71,7 9,3 20,4 70,3 14,2 41,9 24,2 60,2 
Sardegna  1646 68,3 2,2 76,0 76,1 83,4 8,7 23,5 67,8 11,2 46,7 31,2 62,2 
Luxembourg (Grand-Duché) 442 170,9 6,1 194,0 194,4 212,9 2,0 20,1 77,9 203,5 63,6 51,5 75,5 
Nederland 16043 473,6 3,3 113,3 111,5 124,3 3,0 20,8 76,2 222,9 74,4 66,2 82,4 
Noord-Nederland  1678 201,1 2,8 105,9 102,1 116,3 4,1 23,8 72,1 76,8 72,1 63,7 80,1 
     Groningen 568 242,9 2,8 133,2 125,1 146,1 2,8 21,3 75,9 87,1 70,8 63,2 78,2 
     Friesland 633 188,6 3,2 93,8 91,9 103,0 4,3 25,6 70,1 64,6 72,7 64,3 80,7 
     Drenthe 477 179,9 2,4 89,5 87,9 98,3 5,4 24,5 70,2 80,8 72,8 63,5 81,8 
Oost-Nederland  3367 345,6 3,2 95,5 94,1 104,8 3,6 22,7 73,7 131,3 74,5 65,9 82,7 
     Overijssel 1090 326,7 3,1 96,1 94,4 105,5 4,2 26,1 69,7 139,9 73,4 64,9 81,5 
  
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 195 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau,  
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
: 26,0 77,2 28,6 57,8 25,2 65,2 9,6 : : :      Guadeloupe 
: 22,9 79,7 26,0 55,2 23,5 65,1 11,5 : : :      Martinique 
: 24,4 74,6 29,0 46,5 35,6 60,6 3,8 : : :      Guyane 
: 29,3 74,4 32,1 48,6 29,5 64,2 6,3 : : :      Réunion 
15,3 4,3 29,3 3,8 7,8 21,9 66,9 11,2 39,7 34,9 25,4 Ireland 
15,1 5,5 31,2 5,5 9,6 22,3 64,9 12,8 46,8 33,5 19,6      Border, Midland and Western 
15,4 3,8 28,3 3,2 7,1 21,7 67,7 10,6 37,3 35,3 27,4      Southern and Eastern 
 9,0 59,6 12,2 27,2 14,4 67,6 18,0 55,9 33,9 10,2 Italia 
           Nord-Ovest  
 5,4 50,0 7,6 17,0 11,5 67,0 21,5 56,5 33,7 9,8 Nord Ovest  
 5,1 47,5 7,3 15,5 11,9 67,7 20,4 57,6 33,0 9,4      Piemonte 
 3,6 19,3 5,5 10,6 12,6 68,7 18,7 58,6 33,8 7,7      Valle d'Aosta/Vallée d'Aoste 
 6,3 57,4 8,6 23,0 10,4 64,9 24,7 53,4 35,5 11,1      Liguria 
 3,8 36,5 5,6 11,4 13,0 69,5 17,5 53,7 35,2 11,0 Lombardia  
           N o r d - E s t  
 3,3 26,2 5,1 7,5 13,3 68,5 18,2 55,6 35,5 8,9 Nord Est  
 2,6 11,7 3,8 5,0 15,9 67,5 16,6 52,4 38,5 9,1      Trentino-Alto Adige 
                Provincia Autonoma Bolzano/Bozen 
                Provincia Autonoma Trento 
 3,4 28,6 5,2 7,6 13,3 69,0 17,8 57,4 33,9 8,7      Veneto 
 3,7 25,8 5,6 9,4 11,2 67,7 21,1 51,3 39,0 9,7      Friuli-Venezia Giulia 
 3,3 25,5 4,6 9,0 11,2 66,7 22,1 51,9 36,6 11,5 Emilia-Romagna  
           C e n t r o  
 4,8 38,6 7,3 14,6 12,0 66,2 21,8 55,0 34,5 10,5 Centro  
 4,8 38,8 7,3 16,2 11,5 66,6 21,9 56,5 33,3 10,2      Toscana 
 5,7 44,9 8,9 16,5 12,2 65,6 22,2 48,1 40,4 11,5      Umbria 
 4,4 33,8 6,4 10,5 12,9 65,8 21,3 55,1 34,1 10,7      Marche 
 8,6 68,7 11,9 32,0 14,2 68,8 17,0 48,3 38,9 12,8 Lazio  
           S u d  
 7,5 56,5 11,7 23,0 14,4 65,7 19,9 52,6 36,6 10,8 Abruzzo-Molise  
 6,2 54,1 10,0 20,1 14,4 65,9 19,8 52,2 36,9 10,9      Abruzzo 
 12,6 61,0 18,7 34,3 14,7 64,8 20,5 54,4 35,2 10,4      Molise 
 21,1 73,7 30,6 59,5 19,3 67,2 13,6 59,8 31,0 9,1 Campania  
 17,4 63,8 25,8 44,4 17,2 67,1 15,7 60,6 30,2 9,1 Sud 
 14,0 65,8 20,6 37,8 17,3 67,7 15,1 62,1 28,8 9,1      Puglia 
 15,3 60,3 23,8 43,4 16,3 66,0 17,8 58,6 33,3 8,1      Basilicata 
 24,6 62,2 35,6 58,2 17,4 66,3 16,3 58,2 32,2 9,6      Calabria 
           Isole  
 20,1 69,3 28,4 51,2 18,0 65,9 16,1 61,7 29,2 9,2 Sicilia  
 18,5 58,5 26,4 48,3 14,6 70,2 15,3 62,8 29,0 8,2 Sardegna  
2,0 2,6 27,4 3,6 7,0 18,9 66,8 14,3 38,4 43,0 18,7 Luxembourg (Grand-Duché) 
5,4 2,8 26,5 3,1 5,0 18,6 67,9 13,6 32,2 42,8 25,0 Nederland 
7,3 3,5 27,7 4,3 7,3 18,2 67,2 14,7 34,0 45,8 20,2 Noord-Nederland  
7,8 4,2 29,2 5,2 8,3 16,8 68,7 14,5 32,2 43,6 24,2      Groningen 
7,1 3,2 27,0 4,0 6,7 19,0 66,7 14,3 33,8 46,8 19,4      Friesland 
7,0 3,1 26,0 3,6 6,6 18,6 66,1 15,3 36,4 47,1 16,5      Drenthe 
5,1 2,7 24,6 3,2 4,6 19,6 67,3 13,2 32,6 44,7 22,6 Oost-Nederland  
5,2 2,9 23,4 3,1 4,8 19,5 66,9 13,7 34,1 45,7 20,2      Overijssel 
  
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 196  
           Regionale hovedindikatorer  
           
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens  
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      Gelderland 1941 389,6 3,0 97,4 96,1 106,9 3,1 21,9 75,0 148,0 74,9 66,6 83,1 
     Flevoland 335 235,9 5,8 82,4 81,3 90,4 4,0 16,8 79,2 107,8 75,1 65,5 84,6 
West-Nederland  7473 859,6 3,4 125,8 123,9 138,0 2,5 16,2 81,3 117,7 74,9 67,0 82,8 
     Utrecht 1123 824,0 4,5 142,8 140,9 156,7 1,1 14,8 84,1 184,4 76,2 68,9 83,7 
     Noord-Holland 2542 956,7 3,5 132,5 131,4 145,5 2,0 15,3 82,7 130,8 76,1 68,5 83,6 
     Zuid-Holland 3431 1196,8 3,3 118,5 116,0 130,0 3,0 16,4 80,6 148,1 73,8 65,6 81,8 
     Zeeland 376 208,3 0,7 95,4 95,6 104,7 4,8 26,1 69,1 102,4 73,1 62,5 83,3 
Zuid-Nederland  3525 497,0 3,3 107,3 106,3 117,7 3,3 27,4 69,2 535,2 74,4 65,9 82,6 
     Noord-Brabant 2383 483,4 3,6 111,5 110,4 122,3 3,2 27,6 69,3 697,8 75,9 67,6 83,9 
     Limburg 1143 528,2 2,7 98,5 97,8 108,1 3,7 27,2 69,2 199,9 71,3 62,4 79,8 
Österreich 8032 95,8 2,4 111,9 113,5 122,8 5,7 29,4 65,0 157,6 69,0 61,5 76,5 
Ostösterreich  3395 144,1 2,2 119,0 121,2 130,6 4,8 25,2 70,0 65,6 68,4 62,1 74,7 
     Burgenland 275 69,5 3,1 76,2 76,3 83,6 5,3 30,1 64,7 69,2 67,9 59,3 76,2 
     Niederösterreich 1531 79,9 2,9 92,3 94,5 101,3 8,8 30,6 60,6 133,3 70,0 62,2 77,7 
     Wien 1588 3827,5 1,7 152,2 154,7 167,0 0,9 19,1 80,0 146,0 67,0 62,5 71,6 
Südösterreich  1743 67,3 2,6 96,2 97,0 105,6 8,0 32,6 59,4 141,5 67,5 58,7 76,4 
     Kärnten 556 58,3 2,3 96,3 97,6 105,6 6,5 30,6 62,9 124,4 66,9 56,9 77,1 
     Steiermark 1188 72,5 2,7 96,2 96,8 105,5 8,7 33,5 57,8 149,6 67,8 59,5 76,2 
Westösterreich  2893 84,1 2,6 113,1 114,4 124,1 5,3 32,3 62,4 192,2 70,6 62,4 78,8 
     Oberösterreich 1367 114,1 2,7 108,2 108,9 118,7 6,8 35,3 57,9 189,7 70,9 62,9 78,8 
     Salzburg 513 71,7 2,0 123,6 126,5 135,7 4,5 24,9 70,7 139,5 71,8 65,1 78,8 
     Tirol 667 52,7 2,7 113,4 114,8 124,4 4,6 27,8 67,7 136,0 69,5 61,0 78,1 
     Vorarlberg 347 133,5 2,6 116,2 117,8 127,5 2,1 40,4 57,5 387,8 69,6 58,9 80,2 
Portugal 10293 112,0 3,5 70,7 70,6 77,6 12,4 33,9 53,8 4,7 68,2 60,8 75,9 
Continente  9811 110,5 3,5 70,9 70,8 77,8 12,3 34,1 53,6 4,7 68,5 61,3 75,9 
     Norte 3646 171,3 2,6 56,9 57,3 62,5 11,4 43,3 45,4 4,3 67,8 59,9 76,0 
     Centro 1784 75,4 3,4 56,9 56,8 62,5 26,9 30,8 42,3 4,8 73,6 67,3 80,1 
     Centro 2402 83,5 3,7 57,9 57,7 63,5        
     Lisboa e Vale do Tejo 3462 290,1 4,1 94,7 94,4 103,9 4,5 29,1 66,5 6,3 67,1 60,7 73,8 
     Lisboa 2603 1011,2 3,9 105,1 105,0 115,4        
     Alentejo 526 19,5 2,1 56,9 56,5 62,5 14,6 23,4 62,0 1,2 65,2 56,5 74,0 
     Alentejo 766 24,6 3,2 60,7 59,8 66,6        
     Algarve 394 78,9 5,4 72,4 71,4 79,4 9,7 21,3 69,0 3,1 68,6 60,0 77,1 
Açores  237 101,9 3,9 55,8 54,5 61,2 13,7 29,1 57,2 0,0 61,5 44,5 78,3 
Madeira  244 313,6 5,0 78,4 77,4 86,0 12,8 27,4 59,8 2,7 65,1 56,5 74,5 
Suomi/Finland 5188 17,0 4,1 103,9 103,4 114,1 5,4 27,0 67,6 325,2 68,1 66,2 70,0 
Manner-Suomi  5162 17,0 4,1 103,7 103,2 113,8 5,4 27,1 67,6 326,2 68,0 66,1 69,9 
     Itä-Suomi 679 9,7 2,0 75,7 75,5 83,0 10,3 25,6 64,1 80,0 59,9 57,7 62,0 
     Väli-Suomi 704 16,4 3,1 85,8 86,0 94,1 9,7 29,7 60,6 171,9 65,9 62,4 69,3 
     Pohjois-Suomi 557 4,3 3,0 90,2 89,4 99,0 7,3 27,0 65,8 292,4 62,0 61,1 62,8 
     Uusimaa (Suuralue) 1401 153,8 5,9 140,3 139,4 153,9 1,1 20,6 78,4 588,0 75,3 74,4 76,2 
     Etelä-Suomi 1821 34,8 3,6 97,2 97,0 106,7 5,5 32,5 62,0 291,4 67,7 65,1 70,3 
     Etelä-Suomi 2537 62,1 5,0 121,5 120,9 133,3        
     Länsi-Suomi 1319 22,6 3,5 91,1 91,0 99,9        
     Pohjois-Suomi 628 4,7 3,1 89,0 88,2 97,7        
Åland  26 17,0 5,4 141,6 140,9 155,4 5,2 17,2 77,6 108,0 77,6 73,8 81,4 
Sverige 8896 21,6 2,9 106,1 107,8 116,5 2,5 23,0 74,5 345,5 73,6 72,2 74,9 
     Stockholm 1831 282,1 4,7 144,9 148,2 159,0 0,6 13,7 85,8 582,1 78,4 77,5 79,4 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 197 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau, 
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
5,0 2,4 23,6 2,9 4,0 19,0 67,5 13,6 32,3 43,5 24,1      Gelderland 
6,2 3,7 30,8 5,4 7,4 23,8 67,3 8,9 29,7 48,5 21,8      Flevoland 
5,2 2,6 27,3 2,8 4,7 18,4 68,0 13,6 30,1 41,3 28,6 West-Nederland  
4,5 2,2 23,1 2,4 4,3 19,0 68,6 12,5 26,6 38,7 34,7      Utrecht 
5,5 2,6 25,3 2,6 3,9 17,8 68,8 13,5 27,4 41,8 30,8      Noord-Holland 
5,1 2,9 30,3 3,2 5,4 18,6 67,6 13,8 33,0 41,2 25,8      Zuid-Holland 
5,7 2,3 22,0 2,8 4,2 18,5 65,2 16,4 33,9 46,9 19,1      Zeeland 
5,0 2,7 25,9 3,1 5,0 18,2 68,5 13,4 35,2 42,8 21,9 Zuid-Nederland  
5,0 2,4 23,0 2,8 4,3 18,6 68,6 12,8 34,0 42,9 23,0      Noord-Brabant 
5,2 3,3 30,4 4,0 6,6 17,3 68,2 14,6 37,7 42,7 19,6      Limburg 
3,3 4,0 28,1 3,9 6,2 16,8 67,7 15,5 21,7 62,6 15,7 Österreich 
3,5 5,4 33,3 4,9 8,1 15,8 67,9 16,3 21,2 62,0 16,9 Ostösterreich  
2,4 4,2 21,2 4,8 7,1 15,2 66,7 18,1 27,5 61,0 11,6      Burgenland 
2,6 3,5 27,3 3,7 5,7 16,8 66,6 16,5 20,1 66,2 13,7      Niederösterreich 
4,4 7,2 37,1 6,0 11,1 15,0 69,3 15,7 21,1 58,4 20,6      Wien 
3,8 3,4 26,9 3,5 5,7 16,5 67,2 16,4 19,6 65,9 14,5 Südösterreich  
3,8 2,7 24,6 3,2 5,5 16,9 66,9 16,2 14,2 70,9 14,9      Kärnten 
3,8 3,8 27,6 3,7 5,8 16,2 67,3 16,5 22,0 63,6 14,3      Steiermark 
2,7 2,7 17,0 2,9 4,7 18,2 67,7 14,0 23,7 61,3 15,1 Westösterreich  
2,5 3,1 21,1 3,4 5,1 18,0 67,1 14,9 24,8 60,3 14,9      Oberösterreich 
2,6 2,8 12,4 2,8 5,4 17,9 68,6 13,5 19,9 65,0 15,1      Salzburg 
3,6 2,0 11,7 1,8 3,4 18,4 68,2 13,4 21,7 62,9 15,4      Tirol 
2,3 2,5 12,6 2,8 4,4 19,2 68,4 12,4 28,7 56,3 15,0      Vorarlberg 
4,1 5,1 34,5 6,1 11,6 16,0 67,6 16,4 79,6 11,1 9,3 Portugal 
4,1 5,2 34,5 6,2 11,8 15,8 67,7 16,5 79,3 11,2 9,5 Continente  
3,4 4,9 37,0 5,9 10,0 17,5 68,5 14,0 84,1 8,7 7,2      Norte 
2,7 3,0 27,4 3,8 11,2 14,9 65,5 19,6 82,6 8,7 8,8      Centro 
                Centro 
5,2 6,5 36,9 7,6 13,6 14,9 68,8 16,3 72,8 14,8 12,4      Lisboa e Vale do Tejo 
                Lisboa 
8,0 6,6 21,0 9,2 16,9 13,6 62,9 23,5 79,8 10,1 10,1      Alentejo 
                Alentejo 
3,0 5,3 28,2 6,7 14,3 14,7 66,6 18,7 80,4 12,9 6,7      Algarve 
3,7 2,5 38,6 4,3 7,9 21,9 65,8 12,4 86,3 8,9 4,9 Açores  
3,3 2,5 33,4 3,0 5,2 19,4 67,2 13,4 85,9 9,3 4,8 Madeira  
 9,1 24,9 9,1 21,0 18,2 66,9 14,8 25,0 42,6 32,4 Suomi/Finland 
 9,1 25,0 9,1 21,0 18,2 66,9 14,8 25,0 42,6 32,4 Manner-Suomi  
 13,3 26,4 13,7 29,3 17,6 65,4 17,0 27,0 46,6 26,3      Itä-Suomi 
 9,3 27,4 10,4 20,4 18,8 64,9 16,4 26,7 43,8 29,4      Väli-Suomi 
 14,1 19,7 13,1 28,0 20,7 66,2 13,2 24,4 47,4 28,2      Pohjois-Suomi 
 5,8 22,6 5,0 14,7 18,6 69,9 11,5 22,3 37,2 40,5      Uusimaa (Suuralue) 
 9,1 27,1 9,6 22,0 17,3 66,3 16,4 26,0 43,6 30,3      Etelä-Suomi 
                E t e l ä - S u o m i  
                Länsi-Suomi 
                P o h j o i s - S u o m i  
 2,9 0,0 2,8 17,7 18,8 65,2 16,0 31,0 43,0 26,1 Åland  
 5,1 19,9 4,6 12,8 18,5 64,2 17,3 18,5 55,1 26,4 Sverige 
 4,0 12,1 3,7 11,5 18,6 67,0 14,4 13,5 51,8 34,7      Stockholm 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 198  
           Regionale hovedindikatorer  
           
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens  
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      Östra Mellansverige 1495 38,9 2,1 91,1 92,5 100,0 2,9 26,1 71,0 315,3 72,2 70,1 74,2 
     Sydsverige 1283 91,9 3,3 98,3 99,7 107,9 2,8 23,7 73,6 402,5 70,7 68,6 72,8 
     Norra Mellansverige 831 13,0 0,4 89,3 91,8 98,0 3,7 27,0 69,3 200,3 69,7 68,4 70,9 
     Mellersta Norrland 375 5,3 0,8 98,8 98,7 108,4 3,8 21,2 75,0 132,6 68,9 69,0 68,7 
     Övre Norrland 511 3,3 0,5 92,6 93,7 101,6 3,2 23,7 73,1 207,7 68,6 68,4 68,7 
     Småland med Öarna 797 24,0 2,1 95,8 97,3 105,1 4,1 30,7 65,2 127,0 75,2 73,3 77,1 
     Västsverige 1774 60,3 3,2 102,5 103,5 112,5 2,4 25,3 72,3 339,3 75,5 74,2 76,7 
United Kingdom 58837 241,3 3,0 105,4 103,1 115,7 1,4 24,3 74,3 124,4 71,7 65,3 78,0 
North East  2517 292,2 0,8 80,3 78,6 88,1 0,9 27,2 71,9 72,6 65,6 61,0 70,1 
     Tees Valley & Durham 1133 371,9 0,0 76,1 75,0 83,5 0,8 30,8 68,4 66,1 64,0 58,6 69,4 
     Northumberland and Tyne & Wear 1384 248,6 1,4 83,7 81,5 91,8 0,9 24,4 74,8 78,0 66,9 63,1 70,6 
North West (inc. Merseyside)  6732 475,2 2,3 94,8 92,4 104,0 0,8 26,0 73,2 96,0 69,4 63,8 74,9 
     Cumbria 488 71,5 -0,9 79,1 80,2 86,8 3,6 30,9 65,5 75,7 69,3 62,6 76,0 
     Cheshire 984 422,0 2,8 117,7 113,6 129,1 0,9 27,7 71,4 204,6 72,9 67,9 77,7 
     Greater Manchester 2483 1930,8 3,2 102,6 99,3 112,6 0,3 25,4 74,3 68,7 69,4 63,7 75,0 
     Lancashire 1416 461,1 1,8 90,0 87,9 98,8 1,0 28,1 70,8 69,2 72,1 66,6 77,4 
     Merseyside 1362 2078,3 1,9 74,5 73,7 81,8 0,2 21,8 78,1 104,5 64,2 58,7 69,6 
Yorkshire & the Humber  4967 319,1 2,1 90,8 89,2 99,7 1,2 27,1 71,7 81,1 70,5 63,8 77,0 
     East Riding & North Lincolnshire 869 237,6 0,3 87,1 86,3 95,6 2,0 29,5 68,5 63,3 68,6 60,7 76,5 
     North Yorkshire 751 90,4 3,1 96,2 93,6 105,6 2,5 24,2 73,3 130,3 75,6 68,7 82,5 
     South Yorkshire 1267 812,2 2,0 77,1 75,4 84,6 0,6 28,6 70,9 52,7 67,9 61,1 74,4 
     West Yorkshire 2080 1022,6 2,5 98,7 97,4 108,3 0,6 26,5 72,9 88,5 71,1 64,9 77,0 
East Midlands  4175 267,2 2,5 96,6 95,6 106,0 1,4 30,3 68,3 104,9 73,5 66,8 80,1 
     Derbyshire & Nottinghamshire 1972 411,9 2,5 95,8 93,9 105,1 0,5 31,8 67,6 111,3 71,3 65,3 77,3 
     Leicestershire, Rutland & Northants 1555 316,2 3,0 104,4 104,4 114,5 1,3 29,8 69,0 139,1 76,6 68,7 84,3 
     Lincolnshire 648 109,4 1,6 80,7 79,3 88,5 4,4 26,8 68,8 42,2 73,0 66,7 79,2 
West Midlands  5267 405,0 2,3 95,2 93,6 104,5 1,0 30,6 68,5 94,4 71,2 64,1 78,1 
     Herefordshire, Worcestershire & Warks 1223 207,3 3,3 96,6 94,0 106,0 1,6 30,0 68,4 172,4 76,3 69,0 83,6 
     Shropshire & Staffordshire 1489 240,1 1,4 79,7 81,0 87,4 1,5 30,6 67,9 73,6 74,2 67,6 80,3 
     West Midlands 2554 2842,3 2,2 103,6 100,8 113,7 0,3 30,9 68,8 70,2 67,1 59,7 74,2 
Eastern  5395 282,2 3,3 101,4 98,8 111,3 1,5 25,0 73,5 238,6 76,1 69,0 83,1 
     East Anglia 2177 173,2 2,0 95,7 92,8 105,1 2,6 25,3 72,1 310,9 75,5 68,4 82,5 
     Bedfordshire, Hertfordshire 1601 557,0 4,8 122,6 119,3 134,5 0,6 23,8 75,6 213,7 78,3 71,5 84,8 
     Essex 1616 439,8 3,2 88,1 86,4 96,7 1,0 25,9 73,1 165,2 74,9 67,5 82,2 
London  7188 4538,8 4,6 164,7 159,5 180,7 0,3 13,9 85,8 102,3 68,7 61,5 75,6 
     Inner London 2772 8648,1 5,2 263,4 251,4 289,1 0,1 11,4 88,5 131,1 63,4 56,9 69,7 
     Outer London 4416 3496,2 3,8 102,7 102,0 112,7 0,4 15,4 84,3 84,1 72,3 64,7 79,6 
South East  8007 419,0 4,1 115,9 112,9 127,2 1,4 22,4 76,2 209,8 77,0 70,0 83,8 
     Berkshire, Bucks & Oxfordshire 2093 364,5 5, 2 149,0 146,4 163,5 1,5 22,7 75,8 318,8 79,4 72,9 85,6 
     Surrey, East & West Sussex 2555 467,9 3,8 113,6 110,5 124,6 1,3 19,6 79,2 151,7 76,4 69,4 83,4 
     Hampshire & Isle af Wight 1778 426,1 3,9 103,0 100,4 113,0 1,0 24,4 74,6 233,5 78,1 71,2 84,8 
     Kent 1581 423,3 3,0 90,3 86,4 99,1 2,2 24,3 73,5 133,0 73,4 65,8 81,1 
South West  4934 205,8 2,7 93,8 92,4 103,0 2,0 23,7 74,3 132,9 76,2 70,4 81,9 
     Gloucestershire, Wiltshire & N Somerset 2163 284,5 3,3 112,1 110,4 123,0 1,3 23,0 75,6 228,8 78,3 72,5 84,0 
     Dorset & Somerset 1192 195,3 2,1 82,8 83,0 90,9 2,1 24,3 73,6 80,6 76,6 70,9 82,2 
     Cornwall & Isles af Scilly 502 141,1 1,9 59,5 59,1 65,3 3,0 22,5 74,5 65,5 71,3 64,2 78,2 
     Devon 1077 160,6 1,9 85,3 82,0 93,6 2,9 25,0 72,1 57,1 73,6 68,4 78,8 
Wales  2903 139,8 1,8 83,0 81,5 91,1 2,6 26,2 71,2 69,7 66,3 59,4 73,2 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 199 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau,  
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
 5,2 23,0 4,9 13,6 18,7 64,0 17,3 19,8 55,9 24,3      Östra Mellansverige 
 6,2 25,1 5,9 15,2 18,2 63,9 18,0 19,9 53,7 26,3      Sydsverige 
 6,3 19,1 5,7 13,7 18,0 62,3 19,7 20,4 59,4 20,2      Norra Mellansverige 
 5,9 19,3 4,5 13,7 17,5 62,5 20,0 20,2 58,5 21,3      Mellersta Norrland 
 6,1 17,6 4,6 13,1 18,4 64,2 17,4 13,8 61,6 24,6      Övre Norrland 
: 3,9 18,1 4,1 9,6 18,8 62,3 18,9 23,4 56,3 20,3      Småland med Öarna 
: 4,9 21,7 4,3 12,9 18,9 63,8 17,3 19,6 54,1 26,3      Västsverige 
9,6 5,1 21,9 4,5 12,0 19,1 65,4 15,6 18,1 52,4 29,5 United Kingdom 
 6,8 27,0 5,2 14,2 18,8 65,2 16,1 21,2 55,7 23,0 North East  
 7,2 24,6 6,0 16,6 19,3 65,2 15,5 22,5 55,9 21,6      Tees Valley & Durham 
 6,4 29,1 4,5 12,4 18,3 65,2 16,5 20,2 55,6 24,3      Northumberland and Tyne & Wear 
 5,3 26,6 4,3 12,6 19,4 65,0 15,6 20,7 54,1 25,2 North West (inc. Merseyside)  
 5,1 28,0 4,1 11,7 17,7 64,3 17,9 17,1 58,5 24,4      Cumbria 
 4,2 20,3 3,2 11,8 19,0 65,6 15,5 14,4 54,9 30,6      Cheshire 
 5,6 27,4 4,6 12,2 20,1 65,4 14,5 22,1 52,3 25,6      Greater Manchester 
 4,4 21,7 3,7 12,4 19,3 64,3 16,4 20,1 55,9 24,0      Lancashire 
 6,6 31,6 5,4 14,3 19,4 64,5 16,1 24,5 53,3 22,3      Merseyside 
9,5 5,2 21,3 4,3 12,6 19,2 65,0 15,8 20,2 54,9 24,9 Yorkshire & the Humber  
 6,3 26,3 5,2 15,5 19,3 64,2 16,5 19,0 58,1 22,9      East Riding & North Lincolnshire 
 3,7 18,6 3,6 7,6 17,8 64,4 17,8 15,1 55,1 29,8      North Yorkshire 
 5,2 24,6 3,7 12,4 18,9 65,3 15,8 21,5 56,2 22,3      South Yorkshire 
 5,4 17,9 4,5 13,1 19,9 65,4 14,7 21,7 52,8 25,5      West Yorkshire 
8,5 4,5 22,9 4,4 10,6 18,8 65,3 15,9 19,7 55,7 24,6 East Midlands  
 5,1 28,9 4,5 11,2 18,6 65,4 16,0 20,7 55,7 23,6      Derbyshire & Nottinghamshire 
 4,0 17,5 4,6 10,4 19,6 65,9 14,5 19,1 53,9 27,0      Leicestershire, Rutland & Northants 
 4,3 13,2 3,4 9,5 17,7 63,3 19,0 17,7 60,1 22,2      Lincolnshire 
10,3 5,6 20,7 5,2 14,2 19,5 64,9 15,6 21,4 53,3 25,2 West Midlands  
 3,5 13,1 4,1 8,9 18,3 65,2 16,5 16,7 53,6 29,7      Herefordshire, Worcestershire & Warks 
 4,6 21,8 4,0 11,2 18,7 65,8 15,6 18,0 56,6 25,5      Shropshire & Staffordshire 
 7,4 22,1 6,7 18,2 20,5 64,2 15,3 26,1 51,2 22,8      West Midlands 
 3,7 18,2 3,5 9,4 18,9 65,1 16,0 15,8 57,0 27,2 Eastern  
7,4 3,7 16,5 3,3 9,8 18,4 64,4 17,2 16,6 56,9 26,5      East Anglia 
 3,5 17,6 3,2 8,4 19,9 66,0 14,2 12,3 54,9 32,8      Bedfordshire, Hertfordshire 
 4,0 20,8 4,0 10,0 18,7 65,0 16,3 18,2 59,1 22,7      Essex 
11,9 6,7 23,6 6,0 14,2 19,3 68,2 12,5 17,5 41,1 41,4 London  
: 9,0 27,1 7,7 18,4 19,2 69,8 10,9 20,4 31,6 48,0      Inner London 
: 5,3 19,9 4,9 11,6 19,4 67,1 13,6 15,5 47,4 37,0      Outer London 
 3,7 14,9 3,5 8,9 18,8 65,2 16,0 12,7 53,3 34,0 South East  
 3,4 11,4 3,0 8,6 19,6 67,5 12,9 13,4 49,3 37,4      Berkshire, Bucks & Oxfordshire 
 3,8 17,9 3,6 7,8 17,9 63,7 18,4 11,8 52,7 35,5      Surrey, East & West Sussex 
 3,5 9,5 3,7 9,9 18,6 65,4 16,0 10,5 55,8 33,7      Hampshire & Isle af Wight 
 4,2 19,7 3,9 9,8 19,3 64,4 16,4 15,9 57,3 26,8      Kent 
8,8 3,7 14,0 3,3 9,1 18,0 63,6 18,4 12,8 57,1 30,1 South West  
 3,6 9,2 3,3 8,5 18,7 65,2 16,1 12,5 55,1 32,4      Gloucestershire, Wiltshire & N Somerset 
 3,6 13,3 3,4 8,5 17,4 61,9 20,7 13,1 57,0 29,9      Dorset & Somerset 
: 4,2 20,9 3,2 11,0 17,4 62,6 20,0 13,8 58,3 27,9      Cornwall & Isles af Scilly 
: 4,2 20,7 3,2 10,6 17,5 62,6 19,9 12,7 60,8 26,6      Devon 
9,4 5,6 20,1 5,0 14,0 19,0 63,8 17,3 21,4 51,5 27,1 Wales  
  
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 200  
           Regionale hovedindikatorer  
           
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens  
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      West Wales & the Valleys 1853 141,2 0,9 69,6 69,4 76,4 2,9 25,9 71,3 47,9 64,0 57,6 70,4 
     East Wales 1050 137,3 3,1 106,7 102,7 117,1 2,2 26,7 71,1 107,8 70,2 62,5 77,7 
Scotland  5064 64,8 1,5 99,5 98,3 109,2 1,9 23,5 74,6 85,5 70,3 65,8 74,8 
     North Eastern Scotland 503 68,6 1,6 136,6 138,7 149,9 3,2 30,9 65,9 220,1 76,0 67,6 84,5 
     Eastern Scotland 1904 105,9 1,6 101,2 100,4 111,0 1,9 23,1 75,0 103,6 72,2 67,7 76,8 
     South Western Scotland 2287 175,5 1,5 94,3 91,9 103,5 0,9 23,1 76,0 52,0 66,5 62,5 70,7 
     Highlands & Islands 369 9,3 0,4 72,4 72,1 79,4 4,2 19,8 76,0 41,8 73,5 70,7 76,3 
Northern Ireland  1689 119,3 2,7 82,4 81,2 90,4 4,5 26,0 69,5 35,4 64,8 57,5 72,2 
               
              
Bălgarija 7913 71,3 0,0 26,0 24,9 28,6 9,6 32,7 57,7 3,1 50,6 47,5 53,7 
     Severozapaden 535 50,5 -0,2 23,7 22,2 26,0 12,5 34,6 52,9 : 43,7 42,2 45,1 
     Severen Tsentralen 1201 67,0 0,2 22,4 21,5 24,6 10,0 37,2 52,9 : 49,3 46,5 52,1 
     Severoiztochen 1309 65,5 0,0 22,7 21,8 24,9 15,1 27,6 57,3 : 47,7 43,3 52,2 
     Yugozapaden 2097 103,4 1,0 36,3 33,9 39,9 3,3 31,4 65,2 : 56,4 53,9 58,9 
     Yuzhen Tsentralen 1975 71,8 -1,7 21,7 20,7 23,8 12,3 35,0 52,7 : 49,9 47,5 52,4 
     Yugoiztochen 796 54,4 0,0 22,1 23,9 24,3 11,4 31,6 57,0 : 47,4 42,0 52,9 
Kypros 706 119,7 3,8 77,8 76,1 85,4 5,3 23,2 71,6 11,9 68,5 59,0 78,8 
Česká Republika 10219 129,6 1,5 60,6 59,8 66,5 4,8 39,9 55,3 11,3 65,5 57,1 74,0 
     Praha 1164 2348,1 4,4 135,5 129,8 148,7 0,5 21,3 78,2 : 72,0 65,8 78,5 
     Střední Čechy 1124 102,0 3,0 50,0 49,6 54,9 5,1 38,9 56,0 : 68,6 58,1 79,0 
     Jihozápad 1175 66,7 0,9 55,1 55,0 60,5 8,1 41,6 50,3 : 68,0 59,5 76,5 
     Severozápad 1124 129,9 -1,2 47,9 48,6 52,6 3,6 41,4 55,0 : 62,4 53,8 70,9 
     Severovýchod 1486 119,5 1,0 50,8 50,6 55,7 5,0 46,3 48,8 : 67,0 57,9 76,1 
     Jihovýchod 1645 117,6 1,3 53,4 52,3 58,6 7,5 40,2 52,3 : 64,7 56,2 73,1 
     Střední Morava 1233 135,5 0,4 48,1 47,8 52,8 5,0 46,3 48,6 : 63,2 54,8 71,7 
     Moravskoslezsko 1268 228,4 -0,7 50,6 50,3 55,5 2,8 43,9 53,3 : 59,2 51,2 67,1 
Eesti 1367 30,2 5,2 38,5 37,1 42,3 7,0 31,3 61,7 9,4 62,0 57,9 66,5 
Magyarország 10188 109,5 4,0 51,5 49,5 56,5 6,0 34,2 59,8 17,1 56,6 50,0 63,5 
     Közép-Magyarország 2830 409,1 5,2 81,3 76,3 89,2 1,8 26,3 71,9 : 61,3 54,6 68,8 
     Közép-Dunántúl 1121 99,5 4,6 48,0 46,8 52,7 5,7 44,6 49,6 : 60,6 54,0 67,3 
     Nyugat-Dunántúl 1003 89,7 4,3 53,6 54,8 58,8 5,5 42,0 52,5 : 64,1 56,5 71,5 
     Dél-Dunántúl 996 70,3 2,6 38,7 37,6 42,5 9,8 33,8 56,3 : 51,9 46,1 58,0 
     Észak-Magyarország 1300 96,8 2,3 33,7 32,4 37,0 4,3 39,9 55,8 : 50,1 44,3 56,1 
     Észak-Alföld 1561 87,9 3,0 34,2 32,1 37,5 7,5 33,8 58,8 : 49,5 42,8 56,2 
     Dél-Alföld 1377 75,2 1,6 36,9 36,0 40,5 14,2 33,0 52,8 : 54,7 47,5 62,1 
Lietuva 3481 53,3 5,1 37,2 35,6 40,8 17,9 27,5 54,6 1,4 59,9 57,2 62,7 
Latvija 2355 36,5 5,7 33,4 31,8 36,6 15,3 25,8 58,9 5,4 60,4 56,8 64,3 
Malta 393 1182,4 3,6 69,5 70,7 76,2 2,3 31,2 66,5 13,0 53,7 33,1 74,1 
Polska 38641 123,6 6,3 40,9 41,1 44,9 19,3 28,6 52,0 2,3 51,5 46,2 56,9 
     Dolno śląskie 2971 148,9 5,8 41,6 42,1 45,6 9,5 32,4 58,2 : 47,6 43,9 51,4 
     Kujawsko-Pomorskie 2100 116,9 4,7 37,0 36,8 40,5 19,1 29,4 51,4 : 50,6 45,0 56,3 
     Lubelskie 2230 88,8 4,5 28,6 28,6 31,4 39,4 18,1 42,5 : 56,1 51,6 60,7 
     Lubuskie 1024 73,2 4,7 36,3 37,0 39,9 10,2 31,3 58,5 : 45,9 41,4 50,5 
     Łódzkie 2638 144,8 5,8 36,9 37,2 40,5 19,8 30,6 49,7 : 52,8 47,8 58,1 
     Małopolskie 3238 213,8 6,2 35,3 36,3 38,8 23,7 27,0 49,3 : 54,6 50,2 59,3 
     Mazowieckie 5075 142,6 10,4 63,7 62,2 69,9 20,4 21,6 58,0 : 57,1 52,9 61,4 
     Opolskie 1083 115,1 2,7 33,2 34,1 36,4 18,5 32,9 48,7 : 50,3 44,3 56,5 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 201 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau,  
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
: 5,9 19,1 5,6 14,6 18,8 63,3 17,9 23,2 51,7 25,1      West Wales & the Valleys 
: 5,1 21,9 4,1 13,0 19,4 64,6 16,1 18,5 51,2 30,3      East Wales 
9,4 6,5 23,5 5,2 14,5 18,3 66,3 15,4 18,7 48,6 32,7 Scotland  
: 3,6 10,0 4,1 7,2 18,4 67,4 14,2 17,8 45,8 36,4      North Eastern Scotland 
: 5,8 21,4 4,9 13,7 18,0 66,4 15,7 15,3 49,4 35,2      Eastern Scotland 
: 7,9 28,8 6,1 17,0 18,5 66,3 15,2 22,4 47,6 30,1      South Western Scotland 
: 5,9 11,9 4,0 15,0 18,6 64,8 16,6 17,0 51,9 31,1      Highlands & Islands 
15,1 5,8 37,5 5,0 11,8 22,5 64,5 13,0 27,2 47,8 25,0 Northern Ireland  
             
            
: 18,2 66,0 17,3 37,2 15,9 67,9 16,2 28,4 50,5 21,2 B ălgarija 
: 26,9 77,8 25,3 53,6 15,3 63,4 21,3 29,3 54,2 16,5      Severozapaden 
: 18,1 62,1 16,9 36,5 14,8 66,5 18,7 25,7 53,4 20,8      Severen Tsentralen 
: 22,3 63,2 22,6 40,0 16,9 68,6 14,5 37,6 45,1 17,3      Severoiztochen 
: 13,3 65,2 12,4 28,3 14,9 69,6 15,5 18,0 52,5 29,5      Yugozapaden 
: 17,2 67,1 15,7 38,5 16,4 68,2 15,4 32,7 49,5 17,8      Yuzhen Tsentralen 
: 22,3 65,8 23,0 44,8 17,4 67,5 15,1 33,3 49,5 17,2      Yugoiztochen 
: 3,3 20,1 4,2 7,7 23,2 65,5 11,3 33,5 37,4 29,1 Kypros 
: 7,3 50,3 9,0 16,9 16,6 69,6 13,8 12,1 76,0 11,9 Česká Republika 
: 3,6 28,1 4,5 9,4 13,9 69,8 16,3 4,4 68,4 27,1      Praha 
: 5,0 45,1 7,4 8,5 16,3 69,3 14,4 13,7 77,8 8,5      St řední Čechy 
: 4,9 44,1 5,9 8,9 16,6 69,6 13,8 12,1 77,1 10,7      Jihozápad 
: 11,4 58,5 13,3 26,2 17,3 70,7 12,0 17,5 75,3 7,2      Severozápad 
: 5,4 43,3 7,1 13,0 17,1 69,1 13,9 11,9 78,7 9,3      Severovýchod 
: 6,8 47,1 7,9 17,0 16,9 69,0 14,1 11,1 76,0 12,9      Jihovýchod 
: 8,8 51,1 10,8 21,4 17,0 69,5 13,6 13,1 77,4 9,5      Střední Morava 
: 13,4 58,8 16,3 29,1 17,6 70,2 12,2 13,5 76,8 9,7      Moravskoslezsko 
: 10,3 52,4 9,7 17,6 18,0 67,5 14,5 12,4 57,1 30,5 Eesti 
: 5,9 43,6 5,4 12,4 17,1 68,3 14,6  28,4 57,3 14,3 Magyarország 
: 4,0 51,1 3,9 8,8 15,5 69,3 15,2 20,7 57,8 21,5      Közép-Magyarország 
: 5,0 39,6 4,7 10,3 17,4 69,5 13,2 28,9 59,2 12,0      Közép-Dunántúl 
: 4,1 38,6 4,2 8,8 16,3 68,9 14,8 26,9 60,8 12,2      Nyugat-Dunántúl 
: 7,9 44,9 7,1 15,9 17,1 68,3 14,7 32,7 56,5 10,8      Dél-Dunántúl 
: 8,9 45,9 7,6 19,4 18,2 67,0 14,8 32,4 56,3 11,3      Észak-Magyarország 
: 7,9 42,2 7,0 14,9 19,4 67,1 13,5 34,3 54,2 11,5      Észak-Alföld 
: 6,3 35,5 6,5 13,9 17,1 67,5 15,5 32,4 57,0 10,5      Dél-Alföld 
: 13,7 53,5 12,9 23,0 19,8 66,9 13,4 15,1 40,1 44,8 Lietuva 
: 12,1 45,3 11,0 20,8 17,8 67,5 14,7 17,8 63,0 19,3 Latvija 
: 5,2 : 6,1 11,0 20,8 67,2 12,0 : : : Malta 
: 19,9 54,8 20,9 42,5 18,8 68,9 12,3 19,1 68,3 12,5 Polska 
: 26,1 52,7 25,6 50,2 17,2 70,4 12,4 17,8 69,6 12,6      Dolno śląskie 
: 21,5 53,3 22,0 43,2 19,4 69,1 11,4 19,8 69,8 10,4      Kujawsko-Pomorskie 
: 16,6 46,7 16,5 37,8 19,8 66,6 13,6 22,4 63,9 13,8      Lubelskie 
: 26,3 47,7 26,7 50,1 19,4 69,8 10,8 16,7 72,7 10,5      Lubuskie 
: 20,3 62,5 21,4 42,1 17,0 68,7 14,3 23,0 64,0 13,0      Łódzkie 
: 16,2 58,6 16,5 37,5 20,0 67,7 12,3 16,8 69,2 14,0      Małopolskie 
: 17,0 56,0 17,5 36,9 17,8 68,3 14,0 18,2 65,2 16,6      Mazowieckie 
: 19,7 53,0 21,0 45,3 18,1 70,2 11,7 19,0 69,3 11,7      Opolskie 
  
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 202  
         Regionale hovedindikatorer  
         
Befolkning Økonomi Arbejdsmarked 
BNP/indb. (PPS) Beskæftigelse pr. sektor 
(% af total), 2002 Erhvervsfrekvens  
(15-64-årige i % af 15-64-
årige indb.), 2002  
Region * 
x 1000 indbyggere, 2001 
Befolkningstæthed (indb./km²), 2001 
BNP-vækst (årsgennemsniit, % ændring) , 
1995-2001 
2001, EU15 = 100 Gen-nemsnit 1999-2000-2001,  
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Landbrug Industri Servicesektor 
EPM  - patentansøgninger pr. mio. indb., 
gennemsnit 1999-2000-2001 
I alt 
Kvinder Mænd      Podkarpackie 2130 118,8 5,1 29,2 29,5 32,0 30,8 28,2 41,1 : 53,2 47,9 58,3 
     Podlaskie 1221 60,5 6,3 31,0 30,5 34,0 36,5 18,6 45,0 : 54,8 50,0 59,6 
     Pomorskie 2202 120,4 6,5 40,6 41,3 44,6 9,5 31,1 59,4 : 50,2 42,9 57,9 
     Ślaskie 4840 393,7 3,9 44,6 45,2 49,0 4,1 39,5 56,4 : 46,9 40,1 54,0 
     Świętokrzyskie 1321 113,2 5,5 31,2 31,8 34,3 31,0 24,9 44,2 : 50,3 45,6 55,0 
     Warmi ńsko-Mazurskie 1469 60,7 4,8 29,6 30,8 32,5 17,9 28,1 54,0 : 46,0 40,9 51,0 
     Wielkopolskie 3363 112,8 7,8 43,4 43,5 47,6 20,3 32,7 47,0 : 52,9 46,0 59,9 
     Zachodniopomorskie 1735 75,8 5,8 40,5 41,1 44,5 8,3 29,6 62,2 : 45,8 41,2 50,7 
România 22408 94,0 -0,1 24,4 23,7 26,8 36,8 29,7 33,5 0,9 57,6 51,8 63,6 
     Nord-Est 3835 104,1 -1,8 17,2 18,8 18,9 51,3 23,6 25,1 : 59,1 55,3 62,9 
     Sud-Est 2935 82,1 -2,0 21,3 20,8 23,4 38,1 26,1 35,9 : 54,7 46,3 63,4 
     Sud 3463 100,5 -2,3 20,5 19,5 22,6 44,3 28,0 27,7 : 57,9 51,0 65,0 
     Sud-Vest 2397 82,0 -1,6 21,6 20,5 23,7 51,3 23,2 25,5 : 61,3 56,4 66,2 
     Vest 2032 63,4 -0,4 26,4 25,3 29,0 27,9 34,7 37,4 : 57,5 50,5 64,8 
     Nord-Vest 2839 83,1 -1,2 21,6 21,3 23,7 34,2 32,3 33,5 : 57,8 53,2 62,4 
     Centru 2640 77,4 -2,0 23,5 24,0 25,8 26,1 41,1 32,8 : 55,8 50,5 61,2 
     Bucure şti 2269 1245,7 7,4 52,3 46,5 57,3 2,7 35,0 62,4 : 56,9 51,0 63,4 
Slovenija 1992 98,3 5,1 67,8 67,1 74,4 9,2 38,7 52,1 30,5 63,4 58,6 68,2 
Slovenská Republika 5403 110,2 3,9 44,7 43,9 49,0 6,2 38,5 55,4 5,7 56,8 51,4 62,4 
     Bratislavský 602 293,0 5,7 101,8 97,4 111,7 2,3 23,1 74,7 : 67,2 62,7 72,1 
     Západné Slovensko 1878 125,3 3,4 40,9 41,0 44,9 7,3 42,4 50,3 : 57,2 51,6 62,9 
     Stredné Slovensko 1360 83,7 3,2 36,9 36,1 40,5 6,5 40,7 52,8 : 55,4 50,0 60,8 
     Východné Slovensko 1564 99,3 3,5 34,0 33,1 37,3 6,5 39,4 54,1 : 53,2 47,4 59,2 
                            
N10: de nye medlemsstater; N12: de nye medlemsstater plus Rumænien og Bulgarien 
* NUTS-niveau 1- (understreget) og -niveau 2-regioner. De nye regioner, der blev introduceret i maj 2003, er vist i rødt; de ga mle regioner står med kursiv. 
De indførte forandringer er so m følger: i Tyskland er Brandenburg nu inddelt i to NUTS 2- regioner. I Spanien er Ceuta y Melilla  nu ligeledes inddelt i to regioner. I Italien er NUTS 
1-regionen Nord Ovest blevet omdefineret, således at den nu omfatter den tidligere NUTS 1-region Lombardia, Nord Est omfatter E milia-Romagna, Centro omfatter Lazio og Sud 
omfatter Abruzzo-Molise og Campania. Desuden er der oprettet en ny NUTS 1-region, Isole, der omfatter Sardegna og Sicilia. I Po rtugal, er den tidligere NUTS 2-region, Lisboa e 
Vale do Tejo, nu delt mellem den nye Lissabon-region, Centro, og Alentejo. I Finland, er fire tidligere NUTS 2-regioner i NUTS 1-regionen  Manner-Suomi (alle pånær Itä-Suomi) 
blevet omklassificeret, således at de nu danner tre nye NUTS 2-regioner. 
BNP-vækst: FR(DOM): 1995-2000; BNP/indb.: FR(DOM): 2000 og gennemsnit 1999-2000 
Beskæftigelse pr. sektor: F(DOM): skønnede tal; MT: national kilde Langtidsledighed : ekskl.. MT Erhvervsfrekvens: MT: national kilde Befolkning pr. aldersgruppe: F(DOM): 1998; MT: 1999 Kilde: Eurostat (REGIO, LFS), Nationale statistiske kontorer og beregninger foretaget af GD REGIO 
 
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 203 
            
            
Arbejdsmarked Aldersstruktur Uddannelse 
Arbejdsløshed (%) % af befolkn. i al deren: (2000) Opnået uddann.niveau,  
25-64 årige (% af total), 2002 I alt, 1992 
I alt, 2002 
Langtidsledige, 2002  
(% af saml. arb.løshed) 
Kvinder, 2002 
Unge, 2002 <15 15-64 65+ lavt middelhøjt højt  
Region * 
: 18,2 67,5 19,2 45,7 21,4 66,8 11,8 20,0 68,8 11,1      Podkarpackie 
: 16,8 58,0 17,1 37,9 20,1 66,4 13,5 23,9 62,4 13,6      Podlaskie 
: 21,5 39,5 23,7 45,1 19,8 69,4 10,7 19,4 67,5 13,1      Pomorskie 
: 20,1 62,3 23,2 42,0 17,3 71,2 11,5 15,0 74,4 10,6      Ślaskie 
: 18,8 53,9 19,4 48,7 18,8 67,4 13,8 20,2 67,1 12,6      Świętokrzyskie 
: 25,9 59,2 27,7 52,2 20,7 69,0 10,4 25,9 63,2 10,9      Warmi ńsko-Mazurskie 
: 18,2 45,3 20,2 38,0 19,8 68,9 11,3 17,9 71,5 10,6      Wielkopolskie 
: 26,0 52,7 26,3 54,6 18,7 70,4 10,9 20,7 68,0 11,3      Zachodniopomorskie 
: 8,4 54,0 7,7 23,2 18,5 68,3 13,2 28,9 61,2 9,8 România 
: 7,8 50,8 7,1 19,6 21,2 66,2 12,6 32,8 60,2 7,0      Nord-Est 
: 10,6 52,8 11,2 26,7 18,8 68,7 12,6 32,2 58,5 9,3      Sud-Est 
: 9,8 53,4 9,1 29,8 18,2 67,0 14,7 31,1 61,8 7,1      Sud 
: 6,7 55,6 6,2 22,4 18,5 67,0 14,5 27,5 64,0 8,5      Sud-Vest 
: 7,2 51,5 6,8 18,6 17,7 69,4 12,9 28,7 60,8 10,5      Vest 
: 7,6 55,2 6,6 19,4 19,0 68,6 12,4 31,7 58,9 9,4      Nord-Vest 
: 8,4 53,7 7,0 22,8 18,5 69,2 12,3 26,5 65,6 7,9      Centru 
: 8,8 61,3 7,3 26,1 14,3 72,1 13,6 16,9 60,9 22,1      Bucure şti 
: 6,3 55,6 6,8 16,5 16,1 70,0 13,9 23,0 61,8 15,3 Slovenija 
: 18,7 65,2 18,7 37,7 19,8 68,8 11,4 14,0 75,1 10,9 Slovenská Republika 
: 8,7 53,3 9,2 18,4 16,4 71,6 12,0 9,1 66,6 24,3      Bratislavský 
: 17,5 69,8 18,1 35,5 18,5 69,5 12,0 15,5 76,0 8,5      Západné Slovensko 
: 21,4 61,9 21,3 40,6 20,2 68,4 11,5 15,2 75,2 9,7      Stredné Slovensko 
: 22,2 65,7 21,7 44,4 22,4 67,2 10,4 13,2 77,6 9,2      Východné Slovensko 
                        
            
            
            
           
 
            
            
            
            
            
                                                                           
Regionale hovedindikatorer 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 204    
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 205Liste over grafer 
I Udgifter til strukt urpolitik, 2000- 2013 ...................................................................................... ............. xxxviii 
1.1 Tilvækst i BNP pr. person i Spanien, Portugal og Grækenland i forhold til EU15-gennemsnittet,  
1992-2002 ...................................................................................................................... ..............................  3 
1.2 Erhvervsfre kvens, 1998  og 2002............................................................................................. .................... 9 
1.3 BNP pr. person (KKS) efter l and og regionale y derpunter , 2001 ............................................................. 1 1 
1.4 BNP pr. pers on (KKS),  2002................................................................................................. ..................... 11 
1.5 Ændring i sektoriel erhver vsfrekvens i EU15, 1996- 2002..................................................................... .... 14 
1.6 Simulering af BNP pr. person (KKS) i tiltrædelseslandene, 2004-2040  
(formodet relativ tilvæ kst 1,5% år ligt)). ...................................................................................... ................ 17 
1.7 Simulering af BNP pr. person (KKS) i tiltrædelseslandene, 2004-2040  
(formodet relativ tilvæ kst 2,5% år ligt)). ...................................................................................... ................ 17 
1.8 Forventet fald i erhver vsaktiv befolk ning, 2000-2025 ....................................................................... ........ 18 
1.9 Befolkning der risi kerer fatti gdom*, 2000.................................................................................. ................. 24 
1.10 Bruttonationalt energi forbrug, 1995  og 2001............................................................................... .............. 43 
1.11 Ændring i bruttonationalt energi forbrug pr. enhed af BNP, 1995- 2001. ................................................... 43 
1.12 Sammensætning af bruttonational t energiforbrug af brændsel , 2001 ...................................................... 44 
1.13 Deltagelsesrate i erhvervsmæ ssig efter-og vider euddannelse, 1999. ..................................................... 48 
1.14 Antal primære telefonlinier og m obiltelefoners gennembr udsrate, 20 01/2002 ........................................ 56 
1.15 Husstandes niveau af  internetadgang,  2002. ................................................................................ ............ 57 
2.1 Offentlige udgifter i me dlemsstaterne,  1995 og 2002 ........................................................................ ....... 85 
2.2 Offentlige udgifter i Storbritanni en, regionsvis, gennem snit 2000- 2001................................................... 89  
2.3 Offentlige udgifter* i It alien, regions vis, 2000 ........................................................................... ................. 90 
2.4 Offentlige udgifter i Spanien, regionsvis, gennem snit 19 92-1999 ............................................................ 91 
2.5 Indtægter fra skatter og socialbi drag, inddelt efte r styreniv eau, 2001..................................................... . 92 
2.6 DUI-strømme ind i EU15 og ti ltrædelseslandene, genn emsnit 1999-2001. ............................................. 98 
3.1 Udgifter fra EUGF L-garantidel en, 2002...................................................................................... ............. 125 
3.2 Statsstøtte i m edlemsstater ne, 2001. ....................................................................................... ............... 128 
4.1 Strukturfondene (alle Mål) landevis , 2000- 2006. ............................................................................ ........ 138 
4.2 Additionalitet – ændring i national gennemsn. udgift til strukturfondsprogrammer, 1989-93 hhv.  
1994-99. ....................................................................................................................... ............................. 140 
4.3 Allokeringer fra Strukturfonden, fordelt på  Mål 1-regioner, alle medlemsstater , 2000-2006 ................. 142 
4.4 Allokeringer fra Strukturfondene og BN P-vækst pr. Mål 1-r egion, 1995- 2001 .....................................  147 
4.5 Skønnede udgifter til byprojekter i Mål 1- og 2-progr ammer, 2000- 2006. ............................................. 159 
Liste over kort 
1 BNP pr. indbygger  (PPS),  2001................................................................................................ ................... 5 
2 Erhvervsfre kvenser , 2002 ..................................................................................................... ....................... 8 
3 Afhængige ældre (i % af  befolkn.), 2000 og  2025 .............................................................................. ...... 19 
4 Arbejdsløsh edstal , 2002 ...................................................................................................... ....................... 21 
5 Arbejdslø shed, 2002 .......................................................................................................... ........................ 22 
6 Befolkningsændringer , 1996-1999: nøgletal .................................................................................... ......... 32 
7 Landudnyttelse – naturområ dernes grad af  opdeling ............................................................................ ... 35 
8 Motorvejst æthed, 2001 ........................................................................................................ ...................... 39 
9 Uddannelsesn iveau, 2002 ...................................................................................................... ................... 46 
10 Udgifter til forskni ng og udvik ling, 2000................................................................................... .................. 52 
11 Beskæftigelse inden for højteknol ogi, 20 02 .................................................................................. ............ 54 
12 Kommunalt affald behandlet  på loss epladse r .................................................................................. ......... 61 
A1.1 Beskæftigelse pr. sektor , 2002. ........................................................................................... ...................... 73 
A1.2 BNP pr. beskæftiget  person (EUR) , 2001. ................................................................................... ............. 74 
A1.3 Ændring i antal arbejds dygtige (15-64 år), 2000-2025 ...................................................................... ....... 75 
 
 
 
TREDJE RAPPORT OM DEN ØKONOMISK OG SOCIAL SAMHØRIGHED 206 A1.4 Ændring i antal pens ionister ( 65+), 2000-2025 ............................................................................. ............76 
A1.5 Potentiel tilgængeli ghed med vejtr ansport,  2001........................................................................... ............77 
A1.6 Potentiel tilgængelighed  med jernbanetr ansport, 2001...................................................................... .......78 
A1.7 Tilgængelighed me d lufttrans port, 20 01 .................................................................................... ................79 
A1.8 Antal elever med tidligt skol eophør, 2002................................................................................. .................80 
A1.9 Patentansøgninger ti l EPM, gennemsn it 1999-2001 ........................................................................... ......81 
3.1 Transeuropæisk Transportnet-proje kter af europæi sk interesse............................................................122  
4.1 Strukturfondene, 2004-2006: støtt eberettigede områder under  Mål 1 og 2 ...........................................139 
Liste over tabeller 
A1.1 Beskæftigelse i EU-15, 19 96 og 2002 ....................................................................................... .................66 
A1.2 Ændring i BNP, beskæftigelse, produktivitet og  befolkning i grupper af Mål 1-regioner, 1994-2001 ......66 
A1.3 Den statistiske effekt i Mål 1 regions (b aseret på BNP pr. indb. i PPS, gennemsnit  1999-2001) ...........66 
A1.4 Struktur i erhvervsfrekvens  i tiltrædelsesl ande og i EU, 2002............................................................. ......67 
A1.5 Arbejdsløshed i EU-15, 1996 og 2002 ....................................................................................... ................67 
A1.6 Befolkningsdele udsat fo r fattigdomsris iko, 2000*......................................................................... ............68 
A1.7 Husstandens sammensætning blandt befolkni ngsdele udsat for fatt igdomsrisik o, 2000* .......................69 
A1.8 Områder med geografiske hi ndringer: ulempeindi katorer,  2001............................................................... 70 
A1.9 Statsstøtte til forskning/udvikling og fremstillingsindustr i, gennemsnit  1999-2001 ...................................71 
A1.10 Emission af drivhusgasse r, 2000. ......................................................................................... .....................72 
A1.11 Emission af drivhusgasse r pr. bred se ktor, 2001.......................................................................... .............72 
A2.1 Offentlige udgifter pr. øk onomisk kategori,  1995 og 2002.................................................................. .....102 
A2.2 Offentlige udgifter til alderdomspension og  arbejdsløshedsunderstø ttelse, 1995 og 2000 .................. 103 
A2.3 Offentlige udgifter pr . delsektor, 1995 og 2001........................................................................... .............104 
A2.4 Offentlige udgifter pr. r egion i Storbrit annien, 2000-01* ................................................................. .........105 
A2.5 Offentlige udgifter pr . region i It alien,  2000 ............................................................................ ..................106 
A2.6 Offentlige udgifter pr. regi on i Spanien, ge nnemsnit 1992- 1999............................................................ .107 
A2.7 Indtægter fra skatter og social bidrag, pr. styren iveau, 1995 og 2001 .................................................... 1 08 
A2.8 Fordeling af indadgående direkte udenlandske invester inger (DUI), pr. region i udvalgte EU-lande....109 
A2.9 Indadgående direkte udenlandske investeri nger (DUI) i EU15 og tiltrædelseslandene,  
gennemsnit 1999- 2001........................................................................................................... ..................110 
A2.10 Fordeling af indadgående direkte udenlandske  investeringer (DUI) pr. NUTS 2-region  
i udvalgte me dlemsstat er....................................................................................................... ...................111 
3.1 Statsstøtte pr. indbygger  i medlemsstat erne, 1997- 2001..................................................................... ...129 
A4.1 Allokering fra Strukturfonde ne pr. Mål og pr . land, 2000- 2006 ............................................................. ..180 
A4.2 Strukturfondenes løftestangseffekt på of fentlige og private udgifter under Mål 1,  
1994-1999 og 2000-2006 ......................................................................................................... ................181 
A4.3 EIB-udl ån, 19 89-2002. ..................................................................................................... .........................181 
A4.4 Mål 1: Vejledende fordeling af strukt urfondsmidler pr. udgift skategori, 2000-2006 ...............................182 
A4.5 Strukturfondsudgifter til transport under Må l 1, 2 000-2006. ............................................................... .....183 
A4.6 Eks-postmakroøkonomiske effekter af strukturpolitikken 1994-1999: HERMIN  
simulationsre sultater .......................................................................................................... ...................... 183 
A4.7 Strukturpolitikkens indvirkning på fysisk in frastruktur (FI) og menneskelig kapital (MK),  
1994-2010: HERMIN simula tionsresult ater. ....................................................................................... .....184 
A4.8 Mål 1-interventioners indvirkning på samhandel, 2000-2006 
A4.9 ikke-Mål 1: Vejledende fordeling af stru kturfondsmidler pr. udgift skategori, 2000-2006 .......................185 
A4.10 Strukturfondens bevillinger til udvikling af landdi strikter , 2000- 2006 ................................................... ...186 
A4.11 Forpligtede bevillinger under Stru kturfondene i de nye m edlemsstater , 2004-2006 ..............................186 
A4.12 Vejledende fordeling af forpligtede bevillin ger under Strukturfondene i de nye medlemsstater,  
2004-2006. ..................................................................................................................... ...........................186 
 Regionale hovedi ndikato rer..................................................................................................... .............................188 
 
 
 
Europa-Kommissionen 
 
Tredje rapport om den øk onomiske og sociale samhørighed  — KO M(2004) 107 af 18 februar 2004 
 
Luxembourg: Kontoret for De Europæiske  Fællesskabers Officielle Publikationer 
 2004 — 248 s. — 21 x 29,7 cm 
 
ISBN 92-894-4908-X