DA    DA DA 
DA    DA  EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 9.11.2010 
KOM(2010) 642 endelig 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TI L EUROPA-PARLAM ENTET, RÅDET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG, 
REGIONSUDVALGET OG DEN EUROPÆISKE INVESTERINGSBANK 
Konklusionerne af den femte rapport om økon omisk, social og territorial samhørighed: 
samhørighedspolitikkens fremtid 
{SEK(2010) 1348 endelig} 
 
DA 2   DA MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TI L EUROPA-PARLAM ENTET, RÅDET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG, 
REGIONSUDVALGET OG DEN EUROPÆISKE INVESTERINGSBANK 
Konklusionerne af den femte rapport om økon omisk, social og territorial samhørighed: 
samhørighedspolitikkens fremtid 
1. I NDLEDNING  
Europa står over for en kæmpemæssig opgave. Sam tidig med at vi skal forsøge at komme på 
fode efter den dybe økonomiske krise og reducere både arbejdsløshed og fattigdom, skal vi forsøge at skifte til en lavemissionsøkonomi. En sådan ambitiøs opgave kræver, at der handles 
hurtigt på en lang række fronter, hvilket ligger til grund for Det Europæiske Råds vedtagelse 
af Europa 2020-strategien
1. Hvis dette skal lykkes for Europa , skal alle parter på europæisk, 
nationalt, regionalt og lokalt plan deltage aktivt.  Samhørighedspolitikken bør fortsat spille en 
afgørende rolle i disse vanskelige tider med he nblik på at opnå en in telligent, bæredygtig og 
inklusiv vækst, samtidig med at den fremme r en harmonisk udvikling af Unionen og dens 
regioner ved at reducere de  regionale skævheder. 
Samhørighedspolitikken har bidraget væsentligt til at skabe både vækst og velfærd i hele 
Unionen og samtidig reducere de økonomiske, so ciale og territoriale skævheder. Det fremgår 
af den femte rapport om økonomisk, soci al og territorial samhørighed, at 
samhørighedspolitikken har skabt nye arbejdspla dser, øget den menneskelige kapital, bidraget 
til opbygningen af kritisk infrastruktur og forbedret miljøbeskyttelsen, særlig i de mindre udviklede regioner. Uden samhørighedspolitikken ville antallet af skævheder uden tvivl være 
langt større. De langvarige soci ale virkninger af krisen, behove t for innovation på grund af de 
voksende globale udfordringer og kravet om at få så meget som muligt ud af de offentlige 
udgifter stiller dog krav om en ambitiøs reform af denne politik.  
Som anført i gennemgangen af EU's budget
2 bør der især ske fremskridt inden for følgende 
centrale områder: De tilgængelige ressourcer skal koncentreres om Europa 2020-strategiens 
mål og målsætninger, medlemsstaterne skal forp ligtes til at gennemføre de reformer, der er 
nødvendige for at gøre politikken mere effektiv, og politikken skal gøres mere effektiv og 
resultatorienteret. Den klar e forbindelse mellem samhørighedspolitikken og Europa 2020-
strategien giver en reel  mulighed for fortsat at hjælpe de fattige regioner i EU med at indhente 
de andre, at fremme koordinatione n mellem EU-politikker og at ændre 
samhørighedspolitikken til at være en centra l katalysator for væks t, også med hensyn til 
kvalitet, for hele EU, samtidig med at den fors øger at løse sociale problemer, f.eks. aldring og 
klimaændringer.  
Med disse konklusioner åbner Kommissionen en offentlig høring om den fremtidige 
samhørighedspolitik. Denne høring er udformet omkring en række spørgsmål om reformens centrale idéer. 
                                                
 
1 "Europa 2020: En strategi for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst", KOM(2010) 2020 af 3.3.2010. 
2 "Gennemgang af EU's budget", KOM(2010) 700 af 19.10.2010. 
DA 3   DA I nedenstående afsnit beskrives det, hvorle des samhørighedspolitikken kan gøres mere 
effektiv, og hvorledes dens virkni ng kan forbedres for at fremme den europæiske merværdi 
(afsnit 2), hvorledes politikkens forvaltning kan forbedres yderligere (afsnit 3), hvorledes 
gennemførelsesprocedurerne kan strømlines og forenkles (afsnit 4), og hvordan politikkens arkitektur skal være (afsnit 5).  
2. F
REMME AF SAMHØRIGHEDSPOLITIKKENS EUROPÆISKE MERVÆRDI  
Samhørighedspolitikkens merværdi drøftes re gelmæssigt af politiske beslutningstagere, 
akademikere og berørte parter. Nogle mener, at samhørighedspolitik ken ikke er tæt nok 
knyttet til EU's prioriteter, at den spreder re ssourcerne over for mange politikområder, og at 
dens virkning ofte er vanskelig at måle . Selv om det fremgår af rapporten, at 
samhørighedspolitikken har bidraget til re gionernes økonomiske og sociale udvikling og til 
borgernes velfærd, tager Kommissione n denne kritik meget alvorligt. 
Yderligere reformer af samhørighedspolitikken bør – uden at ændre på det overordnede mål - 
derfor have til formål at gøre politikken mere resultatorienteret og gennemføre de reformer, 
der er nødvendige for at opnå resultater, sa mtidig med at bureaukratiet reduceres og den 
daglige forvaltning af  politikken forenkles. 
2.1. Styrkelse af den strategiske planlægning 
Samhørighedspolitikken er alle rede på omfattende vis tilnær met Lissabonstrategien, især ved 
at øremærke de finansielle ressourcer. Denne tiln ærmelse er dog ikke ti lstrækkelig på grund af 
den manglende koordinering i forvaltningen af de  to strategiske processer. Det er muligt 
fremover at gøre mere for yderligere at ti lnærme samhørighedspolitikken til Europa 2020-
strategien. Dette kræver først og fremmest klar e retningslinjer på europæisk niveau og en 
mere strategisk forhandlingsprocedure og opfølgning.  
Der er i forbindelse med gennemgangen af  EU-budgettet udformet en ny strategisk 
programmeringstilgang for samhørighedspoli tikken med en øget integration af EU-
politikkerne for at gennemføre Europa 2020-strate gien og de integrerede retningslinjer. Denne 
tilgang vil bestå af:  
– En fælles strategisk ramme, der vedtages af Kommi ssionen, og hvorved Europa 2020-
strategiens målsætninger og mål omsættes til i nvesteringsprioriteter. Denne ramme vil 
dække Samhørighedsfonden, Den Europæ iske Fond for Regionaludvikling, Den 
Europæiske Socialfond, Den Europæiske Landbr ugsfond for Udvikling af Landdistrikterne 
og Den Europæiske Fiskerifond.  
– En udviklings- og investerin gspartnerskabskontrakt , der på basis af den fælles 
strategiske ramme fastsætter investeringspriorite ter, fordelingen af nationale ressourcer og 
EU-ressourcer mellem prioriterede områder og pr ogrammer, de aftalte betingelser og de 
mål, der skal nås. Denne kontrakt vil om fatte samhørighedspolitikken. For at fremme 
økonomisk, social og territorial  samhørighed på sammenhænge nde og integreret vis kan 
det være nødvendigt at udvide dens anve ndelsesområde til a ndre politikker og EU-
finansieringsinstrumenter. Kontrakten vil være resultatet af drøftelserne mellem 
medlemsstater og Kommissionen om den udvi klingsstrategi, der fremlægges i deres 
nationale reformprogrammer. Den vil ligeledes  indeholde en beskri velse af koordineringen 
mellem EU-midler på nationalt niveau.  
DA 4   DA – Operationelle programmer , der som i den nuværende peri ode vil udgøre det centrale 
forvaltningsværktøj og omsætte de strategiske dokumenter til konkrete 
investeringsprioriteter ledsaget af klare og målb are mål, hvilket burde bidrage til at nå de 
nationale mål, der er fastsat inden fo r rammerne af Europa 2020-strategien.  
Timingen af de årlige rapporter  til overvågning af, hvorle des det skrider frem med 
opfyldelse af målene, vil blive tilnærmet Europa  2020-strategiens forvaltn ingscyklus. På dette 
grundlag vil en regelmæssig politisk debat  i de relevante rådssammensætninger og Europa-
Parlamentets udvalg forbedre gennemsigtighe den, ansvarliggørelsen og evalueringen af 
samhørighedspolitikkens virkninger.  
Tre forslag i gennemgangen af EU's budget har en særlig indvirkning på 
samhørighedspolitikken, nemlig forslagene om  koncentration af de fi nansielle ressourcer, 
systemet med konditionalitet og incitamenter samt resultatorientering. 
2.2. Øget tematisk koncentration 
Det fremgik af de efterfølgende evalueringer af  samhørighedspolitikken, at der kræves en øget 
koncentration af ressourcer for at opbygge en  kritisk masse og opnå en reel virkning. 
Det vil derfor i fremtiden være nødvendigt at  sikre, at medlemsstaterne og regionerne 
koncentrerer EU-ressou rcer og nationale ressourcer  omkring et mindre antal prioriteter 
svarende til de specifikke udfor dringer, de står over for. De tte kan opnås ved i forordningerne 
om samhørighedspolitikken at opstille en liste over tematiske prioriteter, der er knyttet til 
Europa 2020-strategiens priorite ter, integrerede retningslinje r og flagsskibsinitiativer.  
Medlemsstaterne og regionerne vil afhængigt af omfanget af de pågældende EU-midler være 
nødsaget til at fokusere på flere eller færre pr ioriteter. De medlemsstater og regioner, der 
modtager færre midler, vil således være nødt ti l at anvende hele det tilgængelige rammebeløb 
på to eller tre prioriteter, mens  dem, der modtager en større fi nansiel støtte, kan vælge flere. 
Visse prioriteter vil være obligatoriske.  
Denne tematiske koncentration må dog ikke forh indre medlemsstaterne og regionerne i at 
eksperimentere og finansiere innovative projekter.  Der vil også være mulighed for afgrænsede 
udgifter til specifikke målgrupper eller eksper imentelle metoder (f.eks. lokal udvikling), 
eventuelt i form af globaltilskud.  
2.3. Styrket effektivitet  gennem konditionalitet og incitamenter  
Den finansielle og økonomiske krise har al lerede fået Kommissionen til at foreslå 
foranstaltninger til at forbedre EU's økonomiske styring3. Sunde makroøkonomiske politikker, 
et gunstigt mikroøkonomisk miljø og stærke institu tionelle rammer er en forudsætning for at 
kunne skabe arbejdspladser, stimulere væks ten, reducere den sociale udstødelse og 
gennemføre strukture lle ændringer.  
Dette gør sig i endnu højere grad gældende for samhørighedspolitikken, hvis effektivitet 
overvejende afhænger af det økonomiske miljø, hvor den finder anvendelse. Det er derfor 
                                                 
3 "Øget samordning af de økonomiske politikker med henblik på stabilitet, vækst og beskæftigelse – 
redskaber til styrkelse af den økonomis ke styring i EU", KOM(2010) 367. 
DA 5   DA muligt at styrke forbindelsen mellem sa mhørighedspolitikken og EU's økonomipolitiske 
strategi. 
For at støtte det nye økonomisk e styringssystem bør der fo r det første indføres nye 
konditionalitetsbestemmelser, der skaber inci tamenter for reform. Det vil være op til 
medlemsstaterne at gennemføre de reformer, der er nødvendige for at sikre en effektiv 
anvendelse af de finansielle re ssourcer, inden for de områder,  der er direkte knyttet til 
samhørighedspolitikken, f.eks. miljøbeskytte lse, flexicurity-politikker, uddannelse eller 
forskning og innovation.  
For hver tematisk prioritet vil de nøgleprincip per, som interventionerne bør overholde, blive 
fastsat i den fælles strategiske ramme. Disse princi pper skal være tilstrækkelig fleksible for at 
kunne tage hensyn til de nationale  og regionale forhold. Deres hoved formål vil være at hjælpe 
medlemsstater og regioner med at løse de pr oblemer, som politikkerne erfaringsmæssigt har 
vist sig at være mest relevante for. Disse principper kunne f.eks. knyttes til gennemførelsen af 
en specifik EU-lovgivning, finansieringen af stra tegiske EU-projekter eller administrativ, 
evalueringsmæssig og institutionel kapacitet.  
På dette grundlag og i en koordineret tilgang ti l alle relevante EU-politikker vil der med hver 
medlemsstat og/eller region – af hængigt af den institutionelle  kontekst – og i starten af 
programmeringscyklussen i programmeri ngsdokumenterne (f.eks. udviklings- og 
investeringspartnerskabskontrakt er og operationelle pr ogrammer) blive aftalt en specifik 
bindende konditionalitet på de områder, der er  direkte knyttet til samhørighedspolitikken. 
Opfyldelsen af de pågældende betingelser kunn e være en forudsætning for udbetalingen af 
samhørighedsmidler enten i starten af progr ammeringsperioden eller i forbindelse med en 
undersøgelse, hvor Kommissionen vurderer, i hvilket omfang de af talte reformer er 
gennemført. 
Gennemførelsen af institutionelle reformer har st or betydning for at st øtte de strukturelle 
tilpasninger, fremme vækst og beskæftigelse samt reducere social udstødelse, især ved at 
begrænse erhvervslivets forskriftsmæssige og ad ministrative byrder eller ved at forbedre de 
offentlige tjenester. Lige som nu vil disse reformer blive suppleret med støtte under 
samhørighedspolitikken med henblik på at opby gge administrativ og institutionel kapacitet og 
effektiv styring. Alle medlemsstater og regioner skal have adgang til dette.  
For det andet har de finansielle sanktioner og incitamenter, der er knyttet til stabilitets- og 
vækstpagten, indtil videre  været begrænset til Samhør ighedsfonden. Kommissionen har 
foreslået at udvide disse redskabe r til resten af EU-budgettet som et ekstra virkemiddel til at 
sikre overholdelsen af centrale makroøkonomiske betingelser inden for rammerne af pagtens 
korrigerende del. Hvis pagtens re gler ikke overholdes, bør der forefindes incitamenter i form 
af en suspension eller annullering af en del af de aktuelle elle r fremtidige tildelinger fra EU-
budgettet, uden at dette dog påvirker EU-midle rnes endelige modtagere. De midler, der 
annulleres, vil forblive på EU-budgettet. 
Kontrollen af additionalitetsprincippet bør – stadig inden for rammerne af den overordnede 
økonomiske styring i EU – reformeres ve d at knytte den til EU's økonomiske 
overvågningsproces og ved hjælp af  indikatorer, der allerede er fastsat i de stabilitets- og 
konvergensprogrammer, som medlemsstater ne årligt fremlægger for Kommissionen.  
Samfinansiering  er et af samhørighedspolitikkens gr undlæggende principper, der sikrer en 
følelse af medansvar for politikken. Dens  omfang bør kunne justeres og eventuelt 
DA 6   DA differentieres for i højere grad at afspejle graden af udviklin g, EU-merværdi, aktionstyper og 
modtagerne. 
Endelig vil det også være nødvendigt at unders øge muligheden for andre instrumenter, der 
yderligere kan styrke samhøri ghedspolitikkens effektivitet. Der kan f.eks. etableres en 
resultatreserve  på EU-niveau for at tilskynde til ge nnemførelsen af Europa 2020-målene og 
de relaterede nationale mål og målsætninger: En begrænset del af samhørighedsbudgettet vil i 
forbindelse med en midtvejsevaluering kunne bliv e sat i bero og tildelt de medlemsstater og 
regioner, hvis programmer har bidraget mest  - i forhold til deres udgangspunkt – til Europa 
2020-strategiens mål og målsætni nger. Erfaringerne fra den nuværende periode har således 
vist, at Kommissionen har brug fo r visse ressourcer med henblik på  at give direkte støtte til 
eksperimenter og etablering af netværk  i overensstemmelse med tidligere 
programmeringsperioders innovative aktioner. 
2.4. Bedre evaluering, effektivitet og resultater 
Højere kvalitet og mere velfungerende overvågni ngs- og evalueringssystemer er afgørende for 
at kunne bevæge sig i retning af en mere strategisk og resultato rienteret tilgang til 
samhørighedspolitikken. Dette skift kræver en række ændringer. 
Udgangspunktet for en resultatorienteret tilgang er for det første en forudgående fastsættelse 
af klare og målbare mål og resultatindikatorer . Indikatorer bør være nemme at fortolke, 
statistisk validerede, følsomme og direkte knyt tet til de politiske tiltag, og de bør indsamles og 
offentliggøres hurtigst muligt. Der bør i forbindelse med drøftelserne om 
programmeringsdokumenterne træffes aftale om indikatorer og mål som supplement til nogle 
få centrale fondsspecifikke indikatorer for alle de operationelle programmer, der er knyttet til 
Europa 2020-strategien. En rettidig og fuldstæ ndig fremlæggelse af præcise oplysninger om 
indikatorer  og om de fremskridt, der gøres i retning af de vedtagne mål, vil desuden have 
stor betydning for de årlige rapporter.  
De forudgående evalueringer  skal for det andet have  fokus på at forbedre 
programudformningen, således at redskaberne og incitamenterne for opfyldelse af 
målsætninger og mål kan overvåges og evalueres i løbet af gennemførelsen.  
For det tredje bør der i forbindelse med evalue ringen gøres mere brug af nøjagtige metoder på 
linje med internationale standarder, herunder for konsekvensevaluering . Når det er muligt, 
vil konsekvensevalueringerne blive udformet på  et meget tidligt tidspunkt for at sikre 
indsamling og videregivelse af re levante data. Desuden vil det b live obligatorisk at foretage 
løbende evaluering  af hvert program, da dette fremmer gennemsigtigheden på EU-niveau, 
styrker evalueringsstrategierne og forbedrer evalueringernes overordnede kvalitet. Det burde også overvejes at foretage evalueringer, når et best emt beløb af midlerne er blevet attesteret af 
Kommissionen.  
Endelig kunne medlemsstaterne udarbejde en ra pport, der sammenfatter resultaterne af de 
løbende evalueringer, som de foretager i løbe t af programmeringsperioden, med henblik på at 
give en generel evaluering  af programresultaterne. 
2.5. Støtte til anvendelsen af nye finansielle instrumenter 
Det påpeges i forbindelse med gennemgangen af  EU's budget, at man bør øge EU-budgettets 
løftestangseffekt. Der er i løbet af progr ammeringsperioden 2007-2013 blevet udviklet nye 
former for finansiering af investeringer, der bevæger sig væk fra den traditionelle 
DA 7   DA støttebaserede finansiering og i retning af innovative måder at  kombinere støtte og lån på. 
Kommissionen ser gerne, at medlemsstaterne og regionerne i højere grad anvender sådanne 
instrumenter i fremtiden.  
Finansielle instrumenter bidrager  til at skabe revolverende form er for finansiering, hvorved de 
bliver mere bæredygtige på længere sigt. Dette kan også hjælpe Europa med at øge 
ressourcerne til investering, sær lig i nedgangstider. Det gør det muligt at åbne nye markeder 
op for forskellige former for offentlig-private partnerskaber, således at det er muligt at 
inddrage internationale finansielle institutioners ekspertise. 
For at forbedre de finansieringstekniske inst rumenter inden for sam hørighedspolitikken kan 
der undersøges en række foranstaltninger: 
– Større klarhed og differentiering mellem reglerne  for tilskudsbaseret finansiering og 
reglerne for tilbagebetalingspligtige støttetyper i de forskriftsmæssige rammer, særlig om støtteberettigelse og kontrol. 
– Tilvejebringelse af generisk finansiel støtte til virksomheder  hovedsagelig gennem 
finansieringstekniske instrumenter og anvende lsen af tilskud til samf inansiering af de 
relevante støtteordninger (innovati on, miljøinvesteringer osv.). 
– Udvidelse af de finansieringstekniske instrumenters anvendelsesområde og omfang : 
For så vidt angår anvendelsesområdet for at  dække nye aktiviteter (f.eks. bæredygtig 
bytransport, forskning og udvikl ing, energi, lokal udvikli ng, livslang læring eller 
mobilitetstiltag, klimaændringer og miljø, IKT og bredbånd). For så vidt angår omfanget 
for at kombinere rentegodtgørelser med indskudskapital eller andre former for 
tilbagebetalingspligtig finansiering. 
• Hvordan kan Europa 2020-strategien og samh ørighedspolitikken bringes tættere sammen 
på EU-niveau, nationalt niv eau og regionalt niveau? 
• Bør udviklings- og investeringspartnerskabskon traktens anvendelsesområde omfatte mere 
end samhørighedspolitikken, og hvad s kulle det i givet fald være?  
• Hvordan kan man opnå en stærkere tematisk kon centration om Europa 2020-prioriteterne?  
• Hvordan kan samhørighedspolitikken gøres me re effektiv ved hjælp af konditionalitet, 
incitamenter og resultatorienteret forvaltning?  
• Hvordan kan samhørighedspolitikken gøres mere resultatorienteret? Hvilke prioriteter bør 
være obligatoriske? 
3. S TYRKELSE AF STYRINGEN  
3.1. Indførsel af en tredje dimension: territorial samhørighed 
Med Lissabontraktaten blev den territoriale samhørighed føjet til listen over mål for den 
økonomiske og sociale samhørighed. Denne måls ætning skal derfor inddrages i de nye 
programmer, idet der især lægges vægt på byern es rolle, funktionelle geografier, områder med 
specifikke geografiske eller demografiske problemer og makroreg ionale strategier. 
Byområder kan være vækstmotorer og knudepunkter  for kreativitet og innovation. Det er 
muligt opnå højere vækstrater og  skabe flere arbejdspladser, hvis der etableres en kritisk 
DA 8   DA masse af aktører som virksomheder, universite ter og forskere. Byproblemer, uanset om de 
skyldes miljøforringelser eller social udstøde lse, kræver specifikke løsninger og direkte 
inddragelse på det relevante myndighedsni veau. Der bør således udvikles en ambitiøs 
byagenda  med en tydeligere identifikation af de fina nsielle ressourcer for at løse specifikke 
byproblemer, og bymyndighederne vil komme til at  spille en større rolle i udformningen og 
gennemførelsen af byudviklingsstrategier. Handli ngsplaner for byer, de relevante ressourcer 
og de pågældende byer bør tydeligt angives i programmeringsdokumenterne. 
Et aspekt, der bør undersøges i fremtiden, er, hvorvidt samhørighedspo litikkens regelværk 
skal tillade større fleksibilitet  i forbindelse med udformningen af operationelle programmer 
for således bedre at afspejle udviklingsproc essernes art og geograf i. Programmerne kunne 
således udformes og forvaltes ikke alene på na tionalt og regionalt niveau, men også på f.eks. 
bygruppeniveau eller flod- eller havområdeniveau.  
Det fremgår af rapporten, at visse geografiske eller de mografiske aspekter  i visse tilfælde 
kan forværre udviklingsproblemerne. Dette gælder især regionerne i den yderste periferi, men 
også de nordligste meget tyndt befolkede områder samt øområder, grænseoverskridende områder og bjergområder, som er udtrykkeligt  anført i Lissabontraktaten. Det vil være 
nødvendigt at udvikle målrettede bestemmelser for at tage he nsyn til disse særlige forhold, 
uden dog unødigt at oprette flere instrumenter  og programmer. Territorial samhørighed 
betyder også, at der tages hensyn til forbinde lser mellem land og by ved at give adgang til 
infrastrukturer og tjenester til rimelige pris er og af god kvalitet, og at der tages hensyn til 
problemer i regioner med en høj koncentra tion af socialt marg inaliserede grupper. 
Endelig bør det videre  arbejde vedrørende makroregionale strategier  være baseret på en 
omhyggelig gennemgang af eksisterende stra tegier og de tilgæ ngelige ressourcer. De 
makroregionale strategier bør være bredt basere de integrerede instrumenter med fokus på de 
centrale udfordringer, der støttes gennem en styrket transnational støttetype, selv om 
finansieringen for det meste bør komme fra de nationale og regionale programmer, der 
samfinansieres af samhørighedspoli tikken og andre nationale ressourcer. 
3.2. Styrkelse af partnerskab 
En effektiv gennemførelse af Europa 2020-strate gien kræver et styringssystem, der inddrager 
de reformrelevante aktører i medlemsstaterne, og som knytter de admini strative myndigheder 
på EU-niveau, nationalt, regiona lt og lokalt niveau sammen.  
For at mobilisere alle parter på fyldestgørende  vis bør der ske en styrkelse af repræsentationen 
af berørte parter, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet på lokalt og regionalt niveau i 
både den politiske dialog og gennemførelsen af samhørighedspolitikken. Med dette for øje bør 
støtten til dialogen mellem offentlige og pr ivate enheder, herunder samfundsøkonomiske 
partnere og ikke-statslige or ganisationer, fastholdes. 
I denne kontekst bør den rolle, som de lokale udviklingstilgange  spiller i forbindelse med 
samhørighedspolitikken, styrkes, f.eks. ved at støtte aktiv inklusion, fremme social 
innovation, udvikle innovationsstrate gier eller udforme ordninger ti l genopretning af forsømte 
områder. Disse tilgange bør nøje koordineres med lignende aktioner, der er omfattet af politikken for udvikling af landdi strikter og havpolitikken.  
• Hvorledes kan samhørighedspolitikken i højere gr ad tage hensyn til den centrale rolle, som 
byområder og områder med særlige geografis ke forhold spiller i forbindelse med 
udviklingsprocessen, og til udviklingen af makroregionale strategier? 
DA 9   DA • Hvordan kan partnerskabsprincippet og inddragel sen af berørte parter, arbejdsmarkedets 
parter og civilsamfundet på lokalt  og regionalt niveau forbedres?  
4. E T STRØMLINET OG ENKLERE GENNEMFØRELSESSYSTEM  
Selv om det er for tidligt at drage de endelige konklusioner om effektivit eten af systemet til 
samhørighedspolitikkens gennemførelse i pe rioden 2007-2013, har medlemsstaterne advaret 
imod, at der træffes for hyppige og drastisk e ændringer af reglerne, som kan hæmme 
gennemførelsen. En række målrettede ændringer bør imidlertid undersøges. 
4.1. Finansiel forvaltning 
Hvert år vil den myndighed, der er ansvarlig fo r forvaltningen af de samhørighedspolitiske 
programmer, i overensstemmelse med det senest e forslag om ændring af finansforordningen4, 
fremlægge en forvaltningserklæring leds aget af årsregnskaberne og en uvildig 
revisionserklæring. Dette vil styr ke ansvarligheden for udgifter, der samfinansieres af EU's 
budget i et bestemt regnskabsår.  
Kommissionen foreslår, at der på basis af den årlige forval tningserklæring indføres en 
procedure for periodisk regnskabsafslutning fo r samhørighedspolitikken. Dette vil styrke 
revisionsprocessen og give mulighed for regelm æssig delvis afslutning af programmer.  
Kommissionen vil overveje, hvorvidt det vil fremskynde betalingen af støtte til de 
støtteberettigede og øge incitamentet for en  stærk national kontrol, hvis de nationale 
myndigheder ikke godtgøres, før de  støtteberettigede har modtaget  det tilsvarende EU-bidrag.  
Kommissionen vil således også undersøge mu ligheden for at indføre output- eller 
resultatbaserede elementer for udbetaling af EU -bidraget til operationelle programmer eller 
delprogrammer, afhæng igt af aktionstypen. 
Endelig bør man søge at fremme forenklede re funderingsmetoder, f.eks. standardtariffen for 
enhedsomkostninger og faste be løb, der blev indført for 2007-2013, hvilket vil øge deres 
virkning. Dette vil være en anden måde at skif te til en mere resulta torienteret tilgang på. 
4.2. Reduktion af den ad ministrative byrde 
Den generelle tilgang for 2007-2013, hvor reglerne  for støtteberettigelse fastsættes på 
nationalt niveau, bør bevares. Der bør imidlert id vedtages fælles regl er for centrale punkter, 
f.eks. generalomkostninger, der dækker forskellige EU-fonde. En tilnærmelse af reglerne om støtteberettigede udgifter på tvær s af de forskellige politikområde r, finansielle instrumenter og 
midler vil gøre det nemmere for de støttebe rettigede og de nationale myndigheder henholdsvis 
at anvende og forvalte midlerne, og det vil re ducere risikoen for fejl og gøre det muligt at 
differentiere, når dette er nødvendigt for at ta ge højde for de særlige forhold, der gør sig 
gældende for politikken, instrume ntet eller støttemodtagerne.  
Det vil i overensstemmelse med proportionalitets princippet også være re levant at undersøge, 
hvorledes kontrolforanstaltningerne kan gøres mere omkostningseffektive og risikobaserede 
                                                
 
4 Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om finansforordningen vedrørende Den 
Europæiske Unions almindelige budget, KOM(2010) 260. 
DA 10   DA for at øge deres effektivitet og samtidig sikre en  passende dækning af de iboende risici til en 
rimelig pris i overensstemmelse med princi ppet om forsvarlig økonomisk forvaltning. 
4.3. Finansiel disciplin 
Frigørelsesreglen har til formål at sikre, at  projekter gennemføres inden for en rimelig 
tidsramme, og at tilskynde til finansiel di sciplin. Den kan imidlertid forvrænge 
medlemsstaternes og regionernes adfærd, fordi de i for høj grad fokuserer på  en hurtig i stedet 
for en effektiv anvendelse af ressourcer. De suden er det blevet vanskeligere at anvende 
frigørelsesreglen på grund af en række undtag elser. Det er nødvendigt at finde en passende 
balance mellem på den ene side ønsket om at si kre investeringernes kvalitet og på den anden 
side ønsket om en problemfri og hurtig gennem førelse. En mulighed kunne være at anvende 
N+2 frigørelsesreglen for alle programmer me d undtagelse af det første år, hvorefter alle 
undtagelser og fritagelser ophæves. 
4.4. Finansiel kontrol 
Der er med hensyn til forvaltnings- og kontrolsys temerne behov for ikke alene at give flere 
garantier men også at opnå et større engagement fra medlem sstaternes side vedrørende 
kvalitetskontrol. Dette ville give Europa-P arlamentet, Kommissione n og medlemsstaterne 
mulighed for i højere grad at fokusere på politikkens resu ltater og virkning.  
Det første forslag vedrører en revision af proceduren for forudgående vurdering af systemerne 
under hensyntagen til erfaringerne fra den forudgående overensstemmelsesvurdering i 
forbindelse med 2007-2013-programmerne, for sålede s at undgå problemer i forvaltnings- og 
kontrolsystemerne. Proceduren bør strømlines, sa mtidig med at fordelene bevares. Dette kan 
opnås ved en målrettet vurdering af det centrale ansv arlige forvaltningsorgan gennem en 
akkrediteringsprocedure og ved at ændre Komm issionens deltagelse i denne procedure.  
Det andet forslag har til formål at styrke gara ntien ved at samle ansvaret. Et akkrediteret 
organ vil skulle have det samlede ansvar for en god forvaltning og kontrol af det operationelle 
program.  
• Hvordan kan revisionsprocessen forenkl es, og hvordan kan man opnå en bedre 
sammenkobling af medlemsstat ernes og Kommissionens revisi on, samtidig med, at man 
fastholder et høj garantiniveau for samfinansierede udgifter?  
• Hvordan kan anvendelsen af pr oportionalitetsprincippe t lette den administrative byrde med 
hensyn til forvaltning og kontrol? Bør der være  specifikke forenklingsforanstaltninger for 
territoriale samarbejdsprogrammer? 
• Hvordan kan man ved fastsættels en af reglerne for støttebe rettigelse opnå en passende 
balance mellem de fælles regler for alle fonde og hensynet til fondenes særlige forhold? 
• Hvordan kan man sikre finansiel disciplin og samtidig bevare tilstrækkelig fleksibilitet til 
at udforme og gennemføre komplekse programmer og projekter? 
5. S AMHØRIGHEDSPOLITIKKENS ARKITEKTUR  
Samhørighedspolitikken har til formål at frem me en harmonisk udvikling af Unionen og dens 
regioner ved at formindske regionale forskell e (traktatens artikel 174). Den understøtter 
DA 11   DA ligeledes Europa 2020-strategiens vækstmodel, herunder behovet for at løse samfunds- og 
beskæftigelsesmæssige problemer i alle medlemsst ater og regioner. Politikken støtter en sådan 
udvikling med en klar investeringsstrategi i hver region ved at  øge konkurrenceevnen og 
beskæftigelsen, forbedre den sociale inklusion og beskytte og forbedre miljøet. Politikkens system med forvaltning på flere niveauer bi drager til at gøre EU mere synlig over for 
borgerne. 
Alle regioner og medlemsstater er berettig ede til samhørighedspolitikken og kan udforme 
deres strategi på en sammenhængende måde  i forhold til deres specifikke styrker og 
svagheder. 
Ligesom det er tilfældet i dag, vi l støtten være forskellig i de enkelte regioner på grundlag af 
deres økonomiske udviklingsniveau (målt i BN P pr. indbygger), idet der sondres mellem 
"mindre" og "mere" udviklede regioner. For at lette overgange n mellem disse to kategorier og 
sikre en mere fair behandling af regioner me d et tilsvarende økonomisk udviklingsniveau er 
det spørgsmålet, om et mere enkelt system med en ny mellemliggende kategori af regioner 
kunne erstatte det nuværende ud- og indfasni ngssystem. Denne katego ri kunne også omfatte 
regioner, der i øjeblikket er støtteberettigede i henhold til konvergensmålet, men hvis BNP i 
henhold til de seneste statistikker ligger over 77 % af EU's gennemsnitlige BNP.  
Samtidig og i overensstemmelse med gennemga ngen af EU's budget er der behov for at se 
nærmere på samhørighedspolitikkens fremtidig e arkitektur, på, hvorledes Den Europæiske 
Socialfond kan få ny fokus på Europa 2020-strate giens mål og målsætninger, og på, hvorledes 
det vil være muligt at opnå stør re synlighed og en mere for udsigelig finansieringsvolumen. 
Det er ligeledes vigtigt at undersøge, hvorle des fonden i højere grad kan være til gavn for 
EU's beskæftigelsesstrategi og bidrage til det omfattende europæiske beskæftigelsesinitiativ, som gennemgangen af EU's budget lægger op til.  
Politikken vil fortsat have fokus på gennemfør slen af de integrerede retningslinjer for 
økonomisk politik og beskæftigelsespolitik. 
Samhørighedsfonden vil fortsat være til fordel  for de medlemsstater, hvis BNP pr. indbygger 
er lavere end 90 % af EU-gennemsnittet. 
Endelig vil samhørighedspolitikken fortsat fremme den territoriale dimension af det 
(grænseoverskridende, tværnationale og tværre gionale) samarbejde. Dette vil omfatte en 
revision og forenkling af de nuværende ordn inger for grænseoverskridende samarbejde, 
herunder det grænseoverskridende IPA-, ENP I- og EUF-samarbejde ved EU's udvendige 
grænser, og af den nuværende prak sis i de transnationa le aktioner, der støttes af både EFRU 
og ESF. 
• Hvorledes kan det sikres, at samhørighedspoli tikkens arkitektur tager hensyn til de særlige 
forhold, der gælder for hver fond, især behovet  for større synlighed og en forudsigelig 
finansieringsvolumen for ESF og for at fokusere på Europa 2020-målsætningerne? 
• Hvordan kan en ny mellemliggende gruppe af re gioner udformes for at tage hensyn til de 
regioner, der endnu ikke ha r indhentet de andre?  
DA 12   DA 6. N ÆSTE SKRIDT  
I den femte samhørighedsrapport og efter langvari ge drøftelser, der star tede med den fjerde 
samhørighedsrapport i 2007, fremlægges en række  af Kommissionens centrale idéer for en 
ændring af samhørighedspolitikken. Disse idée r vil blive finjustere t og konsolideret i de 
kommende måneder. 
Kommissionen opfordrer alle berø rte parter til at besvare spør gsmålene i denne meddelelse. 
Bidragene kan fremsendes indtil den 31. januar 2011 på:  http://ec.europa.eu/regional _policy/consultation/index_en.htm
. 
Der vil blive taget behørigt hensyn til be svarelserne ved udarbejdelsen af de 
lovgivningsmæssige forslag, der skal fremlægges  umiddelbart efter vedtagelsen af den nye 
flerårige finansielle ramme i 2011. 
Det femte samhørighedsforum, der vil finde sted i Bruxelles den 31. januar og 1. februar 
2011, vil give gode muligheder for at drøfte disse idéer.