KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 14.11.1996 
KOM(96) 573 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
OG REGIONSUDVALGET 
om opfølgningen af resolutionen vedtaget af Rådet og medlemsstaternes 
sundhedsministre, forsamlet i Rådet, om forbud mod rygning i lokaler med 
offentiig adgang. 
i 

1. INDLEDNING 
LI Generel baggrund 
Man anslår, at der i øjeblikket er ca. 1,1 milliard rygere i verden. WHO har 
offentliggjort tal, der viser, at der i den industrialiserede del af verden er 41% af 
mændene og 21% af kvinderne, som ryger regelmæssigt1. 
I modsætning til disse tal viser den eurobarometerundersøgelse, der blev foretaget som 
led i programmet "Europa mod kræft", at antallet af rygere i ELFs medlemsstater i 
perioden 1987-1994 var faldende; fra 37% i 1987 til 34% i 1994 med et større fald for 
mænds vedkommende. Hvad rygernes alder angår, viser de samme undersøgelser, at 
kvinder ryger mere end mænd i aldersgruppen 15-39, men at flere mænd end kvinder 
over denne alder ryger. 
En omfattende undersøgelse2 om dødelighed som følge af tobaksrygning har vist, at ca. 
halvdelen af alle, der ryger regelmæssigt, faktisk kommer til at dø som følge af denne 
livsstil. 
I 1990, der var det sidste år, for hvilke der foreligger fuldstændige statistikker, blev 
tobaksrygning anset for at være skyld i ca. 510.000 dødsfald i Det Europæiske 
Fællesskab, som dengang bestod af 12 medlemsstater3. 
I de industrialiserede lande anslår man, at i alt 3 millioner dødsfald i 1995 kan tilskrives 
årsager i tilknytning til tobaksrygning, og ud af disse vil de, der er i aldersgruppen 35 til 
69 år dø gennemsnitligt 22 år før, man ellers kunne forvente det3. Med andre ord 
kommer tobaksrygning til at forårsage ca. 30% af alle dødsfald blandt mennesker i 
aldersgruppen 35-69 år, hvilket gør det til den største enkeltårsag til unødvendig 
dødelighed. Hvis det nuværende mønster i folks rygevaner fortsætter uændret, vil tallet 
vokse til 10 millioner på verdensplan i år 2025, selv om beregningerne er unøjagtige4. 
Der er stærke og samstemmende beviser på, at passiv rygning øger den relative risiko 
for både lungekræft og kroniske luftvejslidelser hos voksne (ca. 25%) og akutte 
luftvejssygdomme hos børn (mellem 50% og 100%). Det er endvidere sandsynligt, at 
passiv rygning øger risikoen for hjertesygdomme, men der er ikke overensstemmelse 
mellem de forskellige skøn over omfanget heraf6. Den samlede risiko er imidlertid 
tilstrækkelig stor til at begrunde foranstaltninger med henblik på at begrænse rygningen 
på offentlige steder og arbejdspladser. 
WHO Tobacco and Health: The facts, 1995. 
Mortality in relation to smoking: 40 years observations on male British doctors, Doll, 
Peto et al. BMJ 8.10.94, p. 901 
Mortality from smoking in developed countries 1950-2000, Peto, Lopez et al, Oxford 
Medical Publications, 1994, p. A7 
Mortality from smoking worldwide, Peto et al., British Medical Bulletin, vol. 52,1996. 
Environmental tobacco smoke - M.R. Law and A.K. Hackshaw, British Medical 
Bulletin, vol. 52,1996. 
1.2 Fællesskabsforanstaltninger 
Rådets og medlemsstaternes sundhedsministre, forsamlet i Rådet, vedtog den 
18.7.1989 en resolution om forbud mod rygning i lokaler med offentlig adgang6. 
Sundhedsministrene opfordrede medlemsstaterne til, at de ved lov eller på anden måde 
i overensstemmelse med praksis og de særlige nationale forhold skulle træffe følgende 
foranstaltninger: 
1. Rygning forbydes i lukkede lokaler med offentlig adgang, som er en del af de 
på listen i bilaget anførte offentlige eller private bygninger. Medlemsstaterne 
kan supplere denne liste; 
2. rygeforbuddet skal ligeledes gælde alle offentlige transportmidler; 
3. der indrettes eventuelt klart afgrænsede områder til rygere i de nævnte 
bygninger samt om muligt i offentlige transportmidler, særligt på lange 
strækninger; 
4. i tilfælde af tvist uden for rygeområderne sikres det, at ikke-rygeres ret til 
sundhed går forud for rygeres ret til at ryge; desuden blev medlemsstaterne 
opfordret til hvert andet år at underrette Kommissionen om opfølgningen af 
denne resolution. 
På grundlag af oplysninger, som den havde modtaget fra de enkelte medlemsstater, 
forelagde Kommissionen en foreløbig rapport i 19927, der blev fulgt af Rådets 
konklusioner den 27.5.19938. Her gav Rådet især udtryk for den holdning, at en 
systematisk evaluering på EF-plan af de trufne foranstaltninger vil gøre det muligt at 
drage nytte af de indvundne erfaringer og udlede nyttige oplysninger og fastlægge 
retningslinjer for fremtiden. 
I overensstemmelse med, hvad Rådet anmodede om i ovennævnte konklusioner, har 
Kommissionen nu udarbejdet nærværende rapport om situationen i øjeblikket; ved 
udarbejdelsen er der benyttet oplysninger, som de berørte myndigheder i 
medlemsstaterne har forelagt Kommissionen på grundlag af et spørgeskema, hvor der 
var taget hensyn til udvidelsen af EU i 1995. 
Bilag I indeholder en kortfattet oversigt over de nationale bestemmelser. Et skema med 
beskrivelse af situationen i de forskellige medlemsstater findes i bilag H, der giver en 
oversigt over opfølgningen af resolutionen. 
I nærværende rapport opstilles alle de forskellige løsninger, som medlemsstaterne har 
valgt til opfølgning af det initiativ, der blev taget med resolutionen af 18. juli 1989. 
EFT C 189 af 26.7.1989, s. 1. 
SEK(92)1979 endelig udg. 
EFTC174af25.6.1993,s.4. 
2. ANALYSE AF SITUATIONEN I MEDLEMSSTATERNE 
I samtlige medlemsstater er der på nuværende tidspunkt truffet foranstaltninger af 
forskellige retlige typer med henblik på at begrænse rygning i lokaler med offentlig 
adgang. På nær nogle få undtagelser forekommer de nuværende bestemmelser at være 
mere ensartede end de bestemmelser, der blev beskrevet i Kommissionens forrige 
rapport fra 1992, både hvad angår deres anvendelsesområde og hvad angår deres sigte, 
som i næsten alle tilfælde består i at beskytte ikke-rygernes sundhed. 
Af 1992-rapporten fremgik det, at der i de fleste af de dengang 12 medlemsstater var 
blevet indført bestemmelser om forbud mod rygning i offentlige lokale kort tid før eller 
efter vedtagelsen af resolution C 189/01. I meget få tilfælde, bl.a. i Det Forenede 
Kongerige, findes der ikke nogle bestemmelser, der har samme retskraft som en lov, og 
alle initiativer på dette område føres ud i livet på frivillig basis (Code of Practice). De 
tre nye medlemsstater, dvs. Østrig, Finland og Sverige, udformede og gennemførte i 
perioden 1993-1995 en række nye bestemmelser, som havde til formål at implementere 
Rådets resolution. 
2.1. Retlige instrumenter 
a) Nationale love (eventuelt suppleret af forordninger): Østrig, Danmark, Finland, 
Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg, Portugal og Sverige. 
b) Nationale forordninger: Spanien og Belgien. 
c) Anden form for retsforskrifter som f.eks. anordninger, bekendtgørelser eller 
cirkulærer: Tyskland, Grækenland og Nederlandene. 
d) Ingen retlige instrumenter: Det Forenede Kongerige. 
2.2. Anvendelsesområder 
De nationale retsforskrifter afspejler i væsentlig grad de foranstaltninger, der er nævnt i 
resolutionen, og gælder for de lokaler og steder, der er nævnt i bilaget hertil. 
2.3 Bevidstgørelseskampagner og frivillige aftaler 
Som følge af, at man i stigende grad bliver opmærksom på tobakkens skadelige 
virkninger, har man i samtlige medlemsstater iværksat informations- og 
bevidstgørelseskampagner vedrørende enten overholdelsen af eksisterende 
retsforskrifter eller indholdet af "kodekser" eller frivillige aftaler. Initiativer i den 
retning er blevet ført ud i livet i samtlige lande, bl.a. i Det Forenede Kongerige (Code 
of Practice), Tyskland (oplysningskampagner henvendt på offentligheden i 
almindelighed, børn og unge, samt hospitaler), Grækenland (antirygekampagner for 
ansatte i sundhedsvæsenet, skoleelever, lærere, arbejdstagere, hæren), Belgien, Irland, 
Italien (kampagner rettet mod offentligheden samt nedsættelse af et teknisk rådgivende 
udvalg til koordinering af samtlige aktiviteter, der har til formål at forhindre rygning), 
Nederlandene (kampagner henvendt til skoler og andre institutioner) og Spanien 
(1993-kampagne rettet mod unge). 
3. "EUROPA MOD KRÆFT"-PROGRAMMET 
I forbindelse med den første og anden handlingsplan mod kræft er der blevet iværksat 
mange anti-rygeprojekter som led i programmet "Europa mod kræft", især rettet mod 
hospitalsmiljøer, skoler og virksomheder, mens der har været arrangeret 
oplysningskampagner mod tobaksrygning henvendt på befolkningen i almindelighed. 
Handlingsplanen for kræftbekæmpelse (1996-2000) nævner opbygningen af strategier, 
der tager sigte på at beskytte de mest sårbare grupper, særlig gravide og børn, mod 
passiv rygning9. I handlingsplanen indgår også et projekt til bekæmpelse af passiv 
rygning, der skal iværksættes som et pilotprojekt i medierne. Disse forskellige aktioner 
vil blive iværksat i løbet af handlingsplanens gennemførelse. Endvidere vil 
undervisningsprogrammer tiltænkt skoler og særlige målgrupper (arbejdspladser, ældre 
mennesker, hospitaler) blive støttet. 
4. AFSLUTTENDE BEMÆRKNINGER 
På grundlag af de oplysninger, som medlemsstaterne har forelagt, kan man danne sig et 
generelt billede af den måde, Rådets resolution er blevet fulgt op på; dette viser en 
tydelig vilje hos medlemsstaterne til at føre resolutionen ud i livet. Nærværende rapport 
beskæftiger sig imidlertid ikke med spørgsmålet vedrørende anvendelsen af 
bestemmelserne på nationalt plan, som medlemsstaterne ikke har indsendt oplysninger 
om. Dette spørgsmål falder ind under de nationale myndigheders ansvarsområde og 
kan være afgørende for, om ikke-rygeres sundhed i praksis beskyttes effektivt. 
Kommissionen vil dog som angivet i den tredje handlingsplan i forbindelse med 
"Europa mod kræfV'-programmet bestræbe sig på at klarlægge, hvorledes de nationale 
bestemmelser i øjeblikket anvendes, og i den forbindelse vil den også tage hensyn til 
oplysninger og synspunkter fra alle berørte parter. 
EFT L 95 af 16.4.1996, s. 9. 
BILAG I 
Kortfattet gennemgang af de nationale bestemmelser. 
(baseret på oplysninger fra myndighederne i medlemsstaterne) 
ØSTRIG 
Retskilder: Tobaksloven, BGB1 431/1995; Lov om beskyttelse i forbindelse med svangerskab 
og fødsel, BGB1 221/1979 og BGB1 257/1993: Lov om arbejdstagerbeskyttelse, BGB1 
45/1994. 
Tobaksloven sikrer beskyttelsen af ikke-rygere, idet den indfører specifikke forbud mod 
rygning både i lokaler beregnet til nærmere bestemte formål (mødelokaler, 
undervisningslokaler, gymnastiksale og idrætshaller i skoler, samt lokaler beregnet til flere 
formål) og lokaler, hvortil der er almindelig adgang i visse institutioner (offentlige bygninger, 
skolebygninger og tilsvarende bygninger, hvortil børn unge har adgang, hvor de er under opsyn 
eller i det hele taget opholder sig, højere uddannelsesinstitutioner, 
erhvervsuddannelsesinstitutioner, teatre og andre bygninger, der anvendes til optræden, 
forestillinger eller udstillinger). Særlige foranstaltninger til beskyttelse af ikke-rygere er blevet 
indført ved en ændring af skoleforordningen i 1995, sideløbende med tobaksloven, der 
omfatter et rygeforbud på hele skolens område. De andre steder er det tilladt at indrette 
rygelokaler, når visse betingelser er opfyldt. 
Tobaksloven kræver også, at der skal forefindes røgfri zoner i bygninger i tilknytning til 
offentlige og private transportsystemer, det være sig med bus, jernbane, fly eller skib. 
Andre bestemmelser om rygning er indeholdt i loven om beskyttelse i forbindelse med 
svangerskab og fødsel (BGB1 221/1979 og BGB1 257/1993) og loven om 
arbejdstagerbeskyttelse (BGB1 45/1994). Rygning er forbudt i de tilfælde, hvor rygere og 
ikke-rygere i jobsammenhæng er nødt til at dele et kontor, og hvis ikke-rygeme ikke kan 
beskyttes tilstrækkeligt ved øget udluftning. 
Ikke-rygere skal også være beskyttet i opholds- og vagtlokaler; loven om 
arbejdstagerbeskyttelse indeholder et specifikt forbud mod rygning i lægeværelser og 
omklædningslokaler. Rygning på sygehuse omfattes af særlig lovgivning (BGB1 1/1957, 
BGB1 801/1993). Tobakslovens bestemmelser har imidlertid forrang i forhold hertil, når det 
gælder bygninger, hvor tobaksloven indebærer et fuldstændigt rygeforbud. 
Der eksisterer en række bestemmelser i medfør af transportloven (bl.a. ikke-rygerkupéer i tog, 
rygeforbud i kommunale trafikselskaber) samt i henhold til Landemes bestemmelser om 
ungdomsbeskyttelse. 
BELGIEN 
Retskilde: Kongelig anordning af 15. maj 1990 fulgt af Ministeriel anordning af 9. januar 1991 
og Kongelig anordning af 31. marts 1993. 
I den Kongelige anordning af 1990 defineres på grundlag af bilaget til Rådets resolution de 
forskellige lokaler med offentlig adgang, hvor rygeforbud er obligatorisk. 
I de fleste tilfælde (steder, hvor der udføres tjenester for offentligheden, hvor der ydes pleje, 
hvor der undervises eller passes børn, hvor der arrangeres opvisninger eller udstillinger eller 
hvor der dyrkes sport) er der generelt forbud mod at ryge. Der kan indrettes tydeligt 
afgrænsede zoner for rygere. Fra 1. januar 1993 må disse zoner ikke udgøre over halvdelen af 
lokalets areal. Hvad arbejdspladsen angår, blev det i Kongelig anordning af 1993 fastslået, at 
arbejdsgiveren er forpligtet til at træffe foranstaltninger med henblik på at fastlægge 
betingelserne for rygning på arbejdspladsen, således at både rygeres og ikke-rygeres interesser 
tilgodeses. Hvis det ikke er muligt at nå frem til en frivillig aftale, skal ikke-rygerne beskyttes. 
DANMARK 
De danske myndigheder har for nylig vedtaget en ny lov. Den drejer sig om røgfrit miljø i 
offentlige bygninger, samfærdselsmidler, arbejdspladser, undervisningsinstitutioner, dag- og 
døgninstitutioner samt hospitaler på både lokalt og statsligt plan. Bl.a. har hver enkelt 
kommunalbestyrelse og amtsråd, sygehusmyndighederne i København og de statslige 
myndigheder skullet gennemføre denne lov senest pr. 1. januar 1996. I alle disse miljøer er 
rygning forbudt med undtagelse af lokaler, der er specielt beregnede for rygere, samt lokaler på 
statslige arbejdspladser, der benyttes af arbejdstagere, der ønsker at ryge. Rygning er forbudt 
under møder, medmindre samtlige tilstedeværende accepterer, at det skal være tilladt. 
FINLAND 
Retskilder: Tobaksrygningsloven af 1995. 
Den nye tobaksrygningslov, der har været gældende siden i fjor forbyder rygning på følgende 
steder: i daginstitutioner og alle undervisningsinstitutioner (herunder også universiteter og 
højere læreanstalter) og på disse institutioners grund, hvis det hovedsagelig er personer under 
18 år, der færdes her; i offentlige myndigheders eller lignende offentlige tjenesters lukkede 
bygninger, hvortil brugerne og offentligheden i øvrigt har adgang; ved indendørs 
arrangementer med offentlig adgang; i lukkede bygninger i tilknytning til offentlige 
transporttjenester; på arbejdspladser i zoner, der benyttes til andre formål end til arbejde, samt 
områder, hvortil kunder har adgang; på alle arbejdssteder, undtagen på restauranter samt 
restauranter og værelser på hoteller. 
Rygning er dog tilladt, såfremt det udelukkende foregår i særligt indrettede rygelokaler og på 
betingelse af) at røgen ikke spredes fra disse områder, og at disse lokaler ikke er indrettet i 
områder beregnet til personer under 18. 
FRANKRIG 
Retskilde: Lov 91-32 af 10. januar 1991 og anordning 478 af 29. maj 1992. 
Der er i fransk lovgivning fastsat et generelt forbud mod at ryge i lokaler, der anvendes af 
offentligheden, bl.a. skoler og i kollektive transportmidler, undtagen de steder, hvor der findes 
pladser, der er forbeholdt rygere. 
I anordningen af 1992 fastsættes de nærmere bestemmelser vedrørende rygeforbud. Den 
overordnede målsætning er at beskytte ikke-rygernes sundhed, og i anordningen specificeres de 
områder, hvor rygning er forbudt. Det drejer sig om følgende 1) kollektive transportmidler, 
hvor den eneste undtagelse er reserverede pladser for rygere i fjerntrafiktog, 2) arbejdssteder 
med undtagelse af kontorer, der kun benyttes af én person, 3) skoler, med undtagelse af nogle 
zoner, hvor rygning er tilladt, dog kun for lærere og øvrige ansatte, 4) barer og restauranter, 
der kan have særlige zoner for rygere. Det er den person eller det organ, der har ansvaret for 
de pågældende lokaler, der beslutter, hvorvidt der skal indrettes sådanne zoner. 
I alle disse tilfælde skal der være sørget for god udluftning. 
TYSKLAND 
De tyske regler afspejler opdelingen af beføjelserne mellem de forskellige administrative 
instanser (forbundsregeringen og delstaterne). 
Ikke-rygere er på forbundsstatsniveau beskyttet af borgerlig lov. Navnlig 
arbejdsmarkedssammenhæng, har arbejdstagerne krav på et job, der ikke skader deres 
sundhed, og både arbejdsgiveren og sikkerheds- og samarbejdsudvalget kan tage skridt til 
aftaler med henblik på at beskytte ikke-rygerne. Det tyske indenrigsministerium har ved en 
administrativ bestemmelse af 1975 bidraget til at løse nogle problemer i relationerne mellem 
rygere og ikke-rygere i forbundsstatsadministrationens afdelinger. I videst muligt omfang skal 
lokaler for rygere og ikke-rygere således være adskilt. I henhold til en kendelse fra 
Bundesverwaltungsgericht i 1993 er ikke-rygere også sikret ordentlig beskyttelse i militæret. 
De tyske jernbaner har forbudt rygning i lukkede lokaler, såsom hovedbanegårde og mindre 
stationer. I fjerntrafikken er togene blevet inddelt i vogne for rygere og vogne for ikke-rygere, 
og i de internationale tog findes der ikke-rygeafdelinger. De tyske jernbaner forpligter 
restauratører på banegårdene til at indrette særskilte zoner for ikke-rygere og rygere. 
Det samme gælder på motorvejsrastepladser og det tyske luftfartsselskab, Lufthansa, har 
indført fuldstændigt rygeforbud på indenrigsruterne og på bestemte interkontinentale ruter. 
På delstatsniveau mundede den 66. konference for delstaternes sundhedsministre ud i et krav 
om flere restriktioner på reklamer for og salg af tobaksvarer, især for at beskytte børn og unge. 
Der er drøftelser i gang om restriktioner vedrørende opstilling af cigaretautomater på offentlige 
steder. 
Den øgede offentlige debat om fordele og ulemper ved statslig indgriben for at beskytte ikke-
rygere har ført til mange ekstra foranstaltninger. I konsekvens heraf har hotel- og 
restaurationsbranchen lovet at træffe foranstaltninger for at forbedre beskyttelsen af ikke-
rygere på hoteller og restauranter, og branchen har gjort det klart, at den foretrækker 
løsninger, der er tilpasset de enkelte områder og situationer. 
Som opfølgning af Rådets resolution har de tyske myndigheder foretrukket at lægge vægten på 
informations- og bevidstgørelseskampagner. Bundeszentrale flir gesundheitliche Aufklårung 
(centralt organ for sundhedsoplysning) har således siden 1987 kørt en kampagne rettet mod 
børn og unge. Dette oplysningscenter har siden 1994 gennemført en bredt anlagt 
oplysningskampagne for offentligheden fokuseret på beskyttelsen af ikke-rygere. 
Oplysningscentret har desuden udformet et projekt, der skal gennemføres på sygehuse. 
Selv om den undersøgelse, der blev foretaget blandt de 16 delstater, viste, at der kun var blevet 
indført få nye bestemmelser om beskyttelse af ikke-rygere på steder med offentlig adgang siden 
den forudgående rapport fra Kommissionen (1992), fremgik det, at de eksisterende 
bestemmelser sikrer den nødvendige beskyttelse af ikke-rygere, samt at disse bestemmelser 
rent faktisk håndhæves. 
GRÆKENLAND 
Siden 1952 har rygning været forbudt i alle former for transportmidler. Fra 1980 har det været 
forbudt i lukkede lokaler tilhørende statslige myndigheder, offentlige foretagender og private 
virksomheder samt andre foretagender, bl.a. det græske telefonvæsen, elektricitetsselskabeme, 
postvæsenet osv., med enkelte undtagelser, der gælder steder, hvor der kan være længere 
ventetider, dog under forudsætning af, at der er indrettet særlige zoner for rygere. Rygning har 
siden 1990 været forbudt på indenrigsflyene. Endvidere er rygning forbudt i alle bygninger 
inden for sundhedssektoren (siden 1993). 
Det græske ministerium for sundhed, social velfærd og social sikring gennemfører 
regelmæssige kampagner mod rygning på offentlige steder, især henvendt på ansatte i 
sundhedssektoren, de lidt større skoleelever, lærere, arbejdstagere på arbejdspladsen, militæret 
samt via mange klubber, foreninger og andre målgrupper. 
IRLAND 
Retskilder: Forordningen om sundhedsfremme og sundhedsbeskyttelse af 1990. 
I henhold til forordningen af 1990 er rygning forbudt i samtlige fællesfaciliteter (gange, 
elevatorer, mødelokaler osv.) i offentlige administrationsbygninger og i offentlige kontorer, i 
skoler, både folkeskoleniveau på ungdomsuddannelserne, universiteter og højere læreanstalter, 
hospitaler, sundhedscentre, supermarkeder, sportscentre, biografer og teatre, steder hvor der 
tilberedes levnedsmidler samt i busser. 
Der er indført restriktioner i mulighederne for at ryge i alle lokaler i sundhedssektoren, i 
restauranter, caféer, barer, banegårde, lufthavne og havne, tog og fly. De, der har ansvaret for 
de pågældende bygninger, er også ansvarlige for eventuelle brud på disse bestemmelser. Den 
foreslåede forordning af 1995 har til formål at begrænse mulighederne for at ryge, ved at der 
indføres restriktioner eller forbud mod rygning på nærmere bestemte områder, der ikke allerede 
var omfattet af forordningen af 1990. Det drejer sig om banker, boligselskaber, 
forsikringsselskaber, apoteker, børnehaver og fritidshjem, vuggestuer, hyrevogne, frisørsaloner, 
bowlingbaner og bingohaller. Man er nået frem til en aftale om gennemførelse af en Code of 
Practice om rygning på arbejdspladsen. Den fuldstændige gennemførelse af aftalen begynder 
21. august 1996 med et totalforbud mod rygning i kontorer, der deles af to eller flere, mens 
rygning vil være tilladt i kontorer, der normalt kun benyttes af en person, såfremt 
vedkommende ønsker det. Rygning bliver ikke tilladt under møder, selv ikke i kontorer, der 
kun benyttes af en person. Endvidere bliver der i bygninger med store kantiner indrettet særlige 
zoner for rygere, men der i bygninger med små kantiner vil skulle træffes sådanne 
foranstaltninger, at rygere og ikke-rygere kan benytte faciliteterne. Anti-rygekampagner og 
sundhedsfremmeprogrammer vil fortsat være et fast indslag i bestræbelserne i de kommende år. 
ITALIEN 
Retskilder: Lov 584 af 11. november 1975, lovbekendtgørelse nr. 1580. 
I denne lov indføres der rygeforbud i de fleste lokaler med offentlig adgang, som f.eks. 
hospitaler, skoler, biblioteker og museer, men også i koncertsale, biografer, teatre og lukkede 
danselokaler. I visse tilfælde er det muligt at få dispensation fra kommunen, under 
forudsætning af, at der er installeret klimaanlæg. I kollektive transportmidler er der rygeforbud 
uden for de områder, der er forbeholdt rygere. I de seneste år er der med henblik på en mere 
specifik og fuldstændig gennemførelse af Rådets resolution fra forskellige ministeriers side 
blevet fremsat en række forslag til bestemmelser. Blandt disse forslag tager nr. 1580 sigte på at 
omfatte alle de aspekter, der er vedtaget på fællesskabsplan, og forslaget omfatter nye 
kategorier af bygninger, hvor rygning herefter vil være forbudt. Eftersom det er et forslag, skal 
parlamentet foretage den endelige godkendelse heraf, og hidtil er dette ikke sket. Forslaget går 
ud på, at det skal være forbudt at ryge i: 
offentlige og private institutioner inden for sundhedsvæsenet, skoler af enhver art uanset 
undervisningstrin samt andre undervisningsinstitutioner herunder også universiteter og højere 
læreanstalter, bygninger, der rummer faciliteter for gamle såvel som unge, sportsaktiviteter, 
fritidsaktiviteter, møder osv., offentlige og private bygninger, hvor der tilbydes offentligheden 
serviceydelser, forretningslokaler, herunder også restauranter, indendørs arbejdspladser 
(offentlige og private), hvor flere personer opholder sig. I visse andre typer bygninger (bl.a. 
offentlige og private institutioner inden for sundhedsvæsenet), er det obligatorisk at indrette 
særlige lokaler for rygere, mens det i andre bygninger (bl.a. bygninger til sportsaktiviteter) er 
tilladt at indrette sådanne lokaler, hvor rygere har mulighed for at ryge, dog således at ikke-
rygernes rettigheder samtidig tilgodeses. Hvis de foreslåede foranstaltninger vedtages, skal der 
installeres klimaanlæg eller udluftningssystemer i lokaler forbeholdt rygere, således at de 
grænseværdier der er fastsat med hensyn til temperatur, relativ luftfugtighed samt 
udluftningskapacitet overholdes. 
Som led i Sundhedsministeriets foranstaltninger til bekæmpelse af rygning og forebyggelse af 
sundhedsskadelige virkninger, har ministeriet taget skridt til 1) at arrangere et møde i 
tilknytning til den internationale røgfri dag 1995 for at planlægge initiativer med det formål at 
gøre offentligheden mere bevidst om farerne ved tobaksrygning, og 2) at nedsætte et teknisk 
rådgivende udvalg til koordinering af alle aktiviteter vedrørende forebyggelse af rygning og 
beskyttelse af sundheden og af ikke-rygere. 
LUXEMBOURG 
Retskilde: Lov af 24. marts 1989; lov af 6. januar 1995. 
Loven omfatter generelt lokaler med offentlig adgang (hospitaler, skoler eller institutioner for 
unge under 16 år, sportshaller, biografer, teatre, museer samt apoteker og venteværelser hos 
læger og tandlæger og ventesale på banegårde). I henhold til loven indføres der fuldstændigt 
rygeforbud i busser i rutefart. I en nyere lov af 1995 bestemmes det, at rygeforbuddet udvides 
til også at omfatte institutioner for ældre. 
Der er ikke hidtil vedtaget bestemmelser om private etablissementer med offentlig adgang som 
f.eks. barer, restauranter, hoteller og lignende. 
NEDERLANDENE 
Retskilde: Anordning af 29. december 1989 om gennemførelse af artikel 9-12 i lov 342 af 
1988. 
Anordningen trådte i kraft den 1. januar 1990 og berører ca. 50.000 offentlige bygninger, hvor 
det herefter er obligatorisk at indføre rygeforbud. I samtlige tilfælde er det institutioner, 
offentlige tjenester og foretagender, der drives af staten, offentlige instanser eller 
myndighederne på provinsplan eller kommunalt plan. Rygning er desuden forbudt i 
institutioner i sundhedssektoren, undervisningsinstitutioner, sociale og kulturelle institutioner 
og statsdrevne indendørs sportsanlæg. Der er mulighed for at indrette særlige zoner forbeholdt 
rygere, hvis dette er nødvendigt. I bestemmelserne om tilsyn med gennemførelsen af 
tobaksloven, er der bl.a. en regel om kontrol med, at dette rygeforbud overholdes. 
Det hollandske tobaksskaderåd (de nederlandse stichting volksgezondheid en roken) 
gennemførte i december 1995 en oplysningskampagne, der involverede 75.000 skoler og andre 
institutioner, med sigte på at evaluere og koordinere politiske tiltag med det formål at beskytte 
ikke-rygere. Der er i regeringen vilje til at skærpe og udvide rygeforbuddene med henblik på at 
beskytte ikke-rygerne. 
PORTUGAL10 
I Portugal har der i mange år eksisteret love, der forbyder rygning på offentlige steder. De 
anordninger, der havde været gældende siden 1978, blev ændret ved loven om forebyggelse af 
rygning i 1982 og efterfølgende ved anordninger eller lovbekendtgørelser i 1983, 1987, 1988 
og 1989. 
Lovgivningen omfatter forskellige lokaler med offentlig adgang: hospitaler og andre 
institutioner inden for sundhedssektoren, undervisningsinstitutioner, steder, hvor mindreårige 
kommer, koncertsale, lukkede sportsanlæg osv., og der findes bestemmelser vedrørende 
indretning af områder forbeholdt rygere. Det er forbudt at ryge i kollektive transportmidler i 
byerne og generelt i alle transportmidler (tog, busser, skibe, osv.), hvor rejsen varer under én 
time. I forbindelse med længere rejser skal der indrettes særlige områder for rygere. 
Lovgivningen indeholder også bestemmelser om indretning af ikke-rygerzoner i restauranter, 
hoteller og andre etablissementer af denne art, som kontrolleres af de offentlige myndigheder. 
Rygeforbudet gælder imidlertid ikke, når det ikke er muligt at indrette områder for rygere. 
10 Situationen, som den var i 1992, eftersom der ikke er indsendt opdaterede oplysninger. 
10 
SPANIEN 
Retskilde: Kongelig anordning nr. 192 af 1988 - Kongelig anordning nr. 192 og 510 af 1992 -
Kongelig anordning nr. 1185 af 1994. 
De spanske bestemmelser om rygeforbud i lokaler med offentlig adgang er baseret på Kongelig 
anordning nr. 192 og 510 af henholdsvis 4. marts 1988 og 14. maj 1992. I anordningen 
fastsættes det generelle princip, at i tilfælde af tvist skal ikke-rygemes ret til sundhed gå forud 
for rygernes ret til at ryge. Der er fuldstændigt rygeforbud i arbejdsrum, hvor sundhedsrisikoen 
øges, fordi arbejdstagerne håndterer farlige stoffer, i lokaler, hvor gravide arbejder, og i 
elevatorer. 
I 1994 blev der udstedt en ny kongelig anordning (nr. 1185 af 3. juni 1994) om mærkning af 
andre tobaksvarer end cigaretter, og denne anordning forbyder visse produkter beregnet til oral 
indtagelse, og den opdaterer straffeforanstaltningerne i forbindelse med tobak. Anordningen 
forbyder rygning i "trafikfly på indenrigsflyvninger af mindre end 90 min. varighed". Endvidere 
har der været arrangeret oplysnings- og bevidstgørelseskampagner. 11993 blev der iværksat en 
landsdækkende kampagne henvendt på skoleelever i 12-16 årsalderen. Samtidig er de 
selvstyrende provinser i Spanien blevet knyttet tæt til foranstaltninger, der er blevet truffet på 
dette område, idet de har indført deres egen lovgivning, som udvider eller supplerer den 
landsdækkende lovgivning. I Madrid er der indgået en aftale med restauratører om at indrette 
særlige områder forbeholdt rygere. 
SVERIGE 
Retskilder: Lov nr. 581 af 1993 og lov nr. 98 af 1994. 
Rygning er forbudt på følgende steder: skoler, fritidshjem og lignede og desuden børnehaver; 
steder, hvor der gives lægebehandling, og andre institutioner i sundhedssektoren; i 
fællesfaciliteter i plejehjem og andre steder, hvor der tilbydes samme tjenesteydelser og pleje; 
steder med offentlig adgang (mødelokaler, kultur- og sportsfaciliteter); andre offentlige steder, 
bl.a. butikker og statslige transportmidler. Der er mulighed for at henvise rygere til særlige 
zoner. I hoteller og lignende etablissementer samt i restauranter bør der indrettes nogle zoner 
for rygere, men i tilfælde af, at dette ikke er muligt, er det rygeforbuddet, der gælder. På 
arbejdspladsen er arbejdsgiveren ansvarlig for de ansattes sundhed, og skal navnlig beskytte 
dem mod farerne ved passiv rygning. 
DET FORENEDE KONGERIGE 
Retskilde: Code of Practice, smoking in public piaces. 
Der findes retsforskrifter vedrørende lokaler med offentlig adgang, som henhører under staten 
eller de lokale myndigheder. Udgangspunktet i den politik, der føres, er, at ikke-rygning bør 
være normen i alle bygninger, der benyttes af offentligheden, med mulighed for at indrette 
særlige zoner eller lokaler forbeholdt rygere, såfremt dette er hensigtsmæssigt. I december 
1991 blev der offentliggjort en kodeks for praksis med hensyn til rygning i lokaler med 
offentlig adgang, der tager sigte på gennemførelsen af en hensigtsmæssig rygepolitik på frivillig 
basis. 
Der er totalt rygeforbud i undergrundsbanen, i et stort antal tog og busser, på færgernes bildæk 
og på bestemte flyruter såvel indenrigs som udenrigs. I alle andre former for offentlige 
transportmidler, undtagen taxaer, skal der indrettes særskilte afdelinger for ikke-rygere. Stadig 
flere skoler har enten indført forbud mod rygning på skolens grund eller begrænset rygningen 
til at foregå i særlige zoner forbeholdt undervisere og andre ansatte eller besøgende. 
National Health Service er nu røgfri bortset fra muligheden for i begrænset omfang at indrette 
særlige rygelokaler, hvis det er absolut nødvendigt. 
11 
p^ ^^^^^^^^^^^^^^^^^^^^M 
ygninger/lokaler omhandlet i resolution C189/ 
1. Bygninger, hvor der tilbydes offentligheden 
serviceydelser - herunder salg af varer - enten 
gratis eller mod betaling. 
2. Sygehuse, bygninger, hvor der gives 
lægebehandling, og alle andre bygninger inden 
for sundhedssektoren. 
3. Bygninger, hvor ældre modtages. 
4. Skoler og andre bygninger, hvor børn og unge 
modtages eller indlogeres. 
5. Bygninger, hvor der gives højere undervisning 
og erhvervsuddannelse. 
6.Lukkede bygninger, hvori der opføres 
teaterstykker, vises film mv., samt radio- og 
fjemsynsstudier med offentlig adgang.. 
7. Lukkede bygninger, hvor der afholdes 
udstillinger. 
8. Lukkede bygninger og overdækkede steder, 
hvor der dyrkes sport. 
9. Lukkede lokaler i metro- og jernbanestationer 
samt i havne og luftnavne. 
10. Offentlig transport: 
•Fly 
'Bytransport (bus, undergrund) 
*Tog Gennemførelse af resolution 89 C189/01 
i medlemsstaterne 
A 
b 
O 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o B 
sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o D 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o FIN 
b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
© F 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o D 
b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
o 
o 
© 
o 
o 
o GR 
b 
O 
O 
O 
o 
o 
© 
o 
© 
© 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
o IRL 
b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
"o" 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
o 
o BILAG IV 
h 
b 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
_°_ o 
o sa 
O 
O 
O 
o 
o 
o 
© 
o 
o L 
b 
o 
o 
o 
© 
O 
O 
o 
o 
0 sa 
O 
o 
o 
o 
o NL 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
© 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o IP 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
o 
o 
o E 
sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o s 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
© 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o UK2 
b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
Der er truffet foranstaltninger; b: forbud; sa: rygeomrader; 1 : på basis af lovforslag, der p.t. er til behandling i parlamentet; 2: "Code of practice 1991 " (regler for god praksis). 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 573 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 06 
Katalognummer : CB-CO-96-572-DA-C 
ISBN 92-78-11454-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
1b