Nr. C 247/24 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
Udtalelse  om  Grækenlands,  Portugals  og Spaniens  anmodning  om  medlemsskab  af Det 
europæiske  Fællesskab 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 163.  plenarforsamling  den 29. og 30. november  1978  på forslag  fra 
sit præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 169.  plenarforsamling  holdt  i Bruxelles  den 
27. og 28. juni  1979  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  -
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det  eu-
ropæiske  økonomiske  Fællesskab,  især  artikel  198  og 
237 og til traktaten  om  oprettelse  af Det  europæiske 
Atomenergifællesskab  især  artikel  170  og 205, 
under  henvisning  til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs 
forretningsordens  artikel  20, stk.  4 og 17, 
under  henvisning  til Grækenlands,  Portugals  og Spaniens 
anmodning  om medlemsskab  af Det  europæiske  Fælles-
skab, 
under  henvisning  til den  på forslag  af præsidiet  trufne 
beslutning  på Udvalgets  plenarforsamling  den  30.  no-
vember  1978  om at udarbejde  en udtalelse  om udvidel-
sen af Fællesskabet  fra  ni til tolv  medlemsstater  og i 
denne  forbindelse  at nedsætte  et underudvalg  »Udvidel-
sen af EF«  under  ledelse  af S. Jonker, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af underudvalget 
»Udvidelsen  af EF«  den  14. juni  1979, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af ord-
føreren,  hr. A. Pfeiffer,  og medordføreren,  hr. Emo 
Capodilista,  på plenarforsamlingen, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på plenarforsam-
lingen  den  28. juni  1979  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  bør  på grundlag  af 
Grækenlands,  Portugals  og Spaniens  anmodning  om 
medlemsskab  udarbejde  en udtalelse  om alle  de proble-
mer,  som  udvidelsen  af Fællesskabet  rejser  og dette  under 
hensyntagen  til tidligere  udtalelser, Udvalgets  opfattelse  er især  kommet  til udtryk  i følgende 
dokumenter: 
— Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  studie  over 
»Forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Portugal« 
af 27. april  1977, 
— Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  studie  over 
»Forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Græken-
land«  af 11. juli 1978, 
— Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  første  studie  over 
»Forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Spanien«  af 
12. juli 1978, 
— »Data«  fra ovennævnte  tre studier  fra Det  økonomi-
ske og sociale  Udvalg  af 31. oktober  1978, 
— Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse  om 
»Grækenlands  anmodning  om medlemsskab  af Det 
europæiske  Fællesskab«  af 29. november  1978  (1), 
— Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  studie  over 
»Forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Spanien«  af 
23. maj  1979, 
der bør  tages  hensyn  til de erfaringer,  man  gjorde  sig i 
forbindelse  med  den  første  udvidelse  af Fællesskabet  i 
1973  -
med stort  flertal,  idet  3 stemte  imod  og 2 undlod  at 
stemme 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
énstemmigt: 
EFT  nr. C 105  af 26. 4. 1979,  s. 50. 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/25 
INDLEDNING 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  er sig bevidst,  at den 
anden  udvidelse  af EF fra 9 til 12 medlemsstater  er i 
overensstemmelse  med  præamblen  til EØF-traktaten, 
hvori  »de  øvrige  europæiske  folk«,  der deler  de samme 
målsætninger,  opfordres  til »at tilslutte  sig Fællesskabets 
bestræbelser«.  Det  er af den  opfattelse,  at denne  udvi-
delse  politisk  set bidrager  til en stabilisering  og en styr-
kelse  af demokratiet  i Sydeuropa  og dermed  samtidig  til 
en konsolidering  af det  demokratiske  system  i hele  Eu-
ropa. 
Dette  overordnede  mål  forpligter  til en rimelig  og retfær-
dig løsning  af de økonomisk-  og socialpolitiske  proble-
mer,  der  er forbundet  med  udvidelsen.  De vil bl.a.  med-
føre ofre  og byrder,  som  imidlertid  må fordeles  ligeligt  på 
medlemsstaterne  og ansøgerlandene  samt  på de økono-
miske  og sociale  sektorer  og grupper. 
Det økonomisk-politiske  mål  for  denne  udvidelse  er en 
generel  velstandsstigning  ved  »stadig  at forbedre  folks 
levevilkår  og beskæftigelsesforhold«.  Af denne  grund  må 
man  benytte  alle  muligheder  for at fremme  en ny dyna-
mik,  som  bl.a.  åbningen  af nye  industri-  og landbrugs-
markeder  kan  skabe,  for at nå frem  til en hensigtsmæssig 
og effektiv  arbejdsdeling  inden  for  det  nye  udvidede 
Fællesskab.  Alle  kræfter  må også  sættes  ind  på at for-
hindre,  at tendenserne  til en stilstand  i og svækkelse  af 
EF-solidariteten  tager  yderligere  til. 
Målet  er en styrkelse  og ikke  en svækkelse  af EF.  Dette 
kræver  målrettede  anstrengelser  for at opnå  en bedre  ba-
lance  i regionernes  udvikling,  for jo større  skævhederne 
og velstandskløften  er i EF,  desto  mere  truet  er også 
sammenholdet  og solidariteten. 
Den dynamik,  åbningen  af industri-  og landbrugsmarke-
der medfører,  kombineres  med  en omfattende  EF-aktion, 
som først  og fremmest  rettes  mod  de tilbagestående 
strukturer,  som  især  rammes  af udvidelsen  (regionalpoli-
tik, socialpolitik  osv.). 
En kritisk  status  over  EFs  svagheder  og problemer  er en 
forudsætning  for,  at man  kan  gøre  noget  for at løse  og 
dermed  for,  at udvidelsen  ikke  svækker  EF yderligere. 
Den er ydermere  nødvendig,  hvis  bestræbelserne  på et 
skabe  en europæisk  union  stadig  skal  kunne  krones  med 
held. 
Man  underskrev  traktaterne  om oprettelsen  af EF ud fra 
den faste  vilje  at ville  skabe  grundlaget  for  en stadig snævrere  sammenslutning  mellem  de europæiske  folk. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  anser  det for nødven-
digt,  at ansøgerlandene  overtager  EF's  grundholdning, 
som enten  er nedfældet  i Romtraktaterne  og den  deraf  af-
ledede  ret eller  fremgår  af de politiske  målsætninger. 
Fællesskabet  bør  på den  anden  side  også  vise  sig fleksibel 
ved at træffe  alle  de foranstaltninger,  som  forhindrer,  at 
indlemmelsen  af ansøgerlandene  skaber  alt for store  van-
skeligheder  både  for de gamle  og de nye  medlemsstater. 
1. INSTITUTIONELLE  SPØRGSMÅL  - EF'S  ORGANER  -
DE ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  KREDSES  MED-
VIRKEN 
1.1. Beslutningsproces  og arbejdsgang 
Fællesskabets  beslutningsproces  blokeres  i vid  ud-
strækning  af, at rådsbeslutninger  også  inden  for næsten 
alle de områder,  hvor  der i henhold  til traktaterne  er tale 
om flertalsafgørelser,  træffes  ved  énstemmighed.  Denne 
situation  kan  kun  ændres,  hvis  traktaterne  (EØF-,  Eura-
tom-  og EKSF-traktaten)  anvendes  til punkt  og prikke, 
dvs. hvis  man  i stigende  grad  igen  indfører  flertalsaf-
gørelser,  hvor  dette  foreskrives  i traktaterne  (jf. Kommis-
sionens  dokument.  »Overgangsperioden  og en udvidelse 
følger  på det institutionelle  område«  af 24. april  1978.) 
Mange  af vanskelighederne  kunne  undgås  ved  f. eks.  at 
præsentere  de nye  ansøgerlande,  og navnlig  Spanien,  for 
faktisk  anvendelse  af afstemning  med  kvalificeret  flertal, 
som en integrerende  del af de etablerede  EF-regler,  som 
ikke  kan  sættes  under  debat. 
En lempelse  af vetoretten  vil give  Kommissionen  og 
Rådet  større  spillerum,  og de vil således  også  i et Fælles-
skab  på 12 være  i stand  til rettidigt  at træffe  de nødven-
dige beslutninger. 
Fortsættes  den  nuværende  praksis  derimod  vil det blive 
endnu  vanskeligere  i et Fællesskab  på 12 at gennemføre 
en fælles  europæisk  politik. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  er af den  opfattelse,  at 
EF-organerne  må  tage  det  op til grundig  overvejelse, 
hvordan  de indre  strukturer  og forvaltningsapparatet 
skal tilpasses  EFs  nye  dimension.  Også  i dette  udvidede 
Fællesskab  må  parolen  for  de europæiske  institutioner 
være  effektivitet  og åbenhed.  På det  organisatoriske  og 
Nr. C 247/26 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
praktiske  plan  skal  EF således  kunne  »fungere«  godt  og 
beslutningstagningspraksis,  som  står  i vejen  for  en an-
vendelse  af traktaterne  i denne  henseende,  skal  opgives. 
Det udvidede  Fællesskab  må kunne  gøre  sin aktion  for-
ståelig  i samtlige  medlemsstater  på deres  respektive 
sprog.  Det  bør  heller  ikke  lade  sig friste  til, trods  tekni-
ske og materielle  vanskeligheder,  at hindre  repræsentan-
ter fra  bestemte  medlemsstater  i at deltage  i formule-
ringen  af nye  politikker  på deres  eget  sprog. 
1.2. Organernes  opbygning 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  mener,  at en formel 
tilpasning  af traktaterne  uden  fundamentale  ændringer 
af disses  indhold  skulle  være  tilstrækkelig  til at gøre  et 
EF på 12 medlemsstater  funktionsdygtig. 
1.3. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  vil også  efter 
udvidelsen  fungere  som  de europæiske  og sociale  kredses 
talerør  over  for Kommissionen,  Rådet  og Europa-Parla-
mentet.  Det  er af den  opfattelse,  at EFs  besluttende  myn-
dighed  skal  træffe  de nødvendige  forholdsregler  for at 
sikre,  at Udvalget  fuldt  ud kan  varetage  sin rolle  som  et 
rådgivende  EF-organ. 
1.4. Ansøgerlandenes  relevante  erhvervs-  og  sam-
fundsgruppers  deltagelse  i EFs  beslutningsproces 
Som  EFs  rådgivende  forsamling  for  erhvervs-  og sam-
fundsgrupperne  lægger  Det  økonomiske  og sociale  Ud-
valg  vægt  på,  at skabelsen  af demokratiske  interesseor-
ganisationer  i ansøgerlandene  snart  afsluttes  med  et hel-
digt resultat. 
Sådanne  demokratisk  opbyggede  interesseorganisationer 
er en vigtig  forudsætning  for 
— de økonomiske  og sociale  gruppers  deltagelse  i be-
slutningsprocessen  i EFs  organer  og institutioner,  og 
— gennemførelsen  af foranstaltninger,  som  nødven-
diggør  disse  gruppers  deltagelse. 2. ANSØGERLANDENES  OVERTAGELSE  AF DEN  GÆL-
DENDE  FÆLLESSKABSRET  (»L'ACQUISCOMMU-
NAUTAIRE«) 
2.1. EF's  grundholdning:  overtagelse  af den  gældende 
fællesskabsret 
Det europæiske  Fællesskab  er ikke  et statisk  fænomen, 
men et levende  fællesskab  i stadig  udvikling.  På det øko-
nomiske  og sociale  område  har  dets  medlemmer  i mere 
end tyve  år knyttet  sig  nærmere  til hinanden,  hvilket 
konkretiseres  i bestemmelser,  der  gælder  for  alle,  og i 
mål,  som  alle  har  overtaget.  Hvis  ansøgerlandene  skal 
indpasses  i denne  proces,  må  de acceptere  EF's  trak-
tatmæssige  grundlag  og alle  dermed  forbundne  politiske, 
økonomiske  og sociale  målsætninger  samt  samtlige  af-
gørelser  og beslutninger  (afledt  ret),  der er blevet  vedta-
get efter  traktaternes  iværksættelse,  det vil sige  Græken-
land,  Portugal  og Spanien  må  overtage  den  gældende 
fællesskabsret  herunder  også  de politiske  målsætninger 
og EF's  forskellige  politikker,  således  som  de fremstår  på 
tiltrædelsestidspunktet  eller  efter  overgangsperiodens 
udløb. 
2.2. I  enkeltheder  betyder  dette: 
På det »indenrigspolitiske«  område: 
overtagelse  af: 
— toldunionen  og toldloven 
— den  fælles  markedspolitik,  konkurrence-,  erhvervs-, 
social-  og  regionalpolitikken,  den  sektorbestemte 
strukturpolitik  samt  energi-,  forsknings-,  transport-
og fiskeripolitikken; 
— tilløbende  til en europæisk  forbruger-  og miljøbe-
skyttelsespolitik  og 
— den  fælles  landbrugspolitik, 
— den  bestående  økonomiske  samordning  og EF-afta-
lerne  om et europæisk  monetært  system  til skabelse 
af et område  med  økonomisk  og monetær  stabilitet, 
— ordning  med  egne  indtægter  herunder  bestemmel-
serne  om disse  tilvejebringelse. 
På det »udenrigspolitiske«  område: 
overtagelse  af: 
— associerings-  og samarbejdsaftalerne  med  Middel-
havslandene, 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/27 
— elementerne  i det europæiske,  politiske  samarbejde, 
som har  til formål  at sikre  freden  i Middelhavsom-
rådet, 
— den  fælles  handelspolitik  blandt  andet-
— frihandelsaftalerne  med  en række  europæiske 
lande, 
— de med  andre  lande  indgåede  handelsaftaler 
(f. eks.  Canada), 
— udviklingspolitikken,  især  aftalen  med  AVS-sta-
terne  (Lomé  I og II) (åbning  af de europæiske 
markeder,  udviklingsbistand,  stabilisering  af 
eksportindtægterne,  industrielt  og teknisk  sam-
arbejde) 
— EF's  forhold  til sine  partnere  inden  for GATT, 
— den  generelle  toldpræferenceordning  til fordel  for 
udviklingslandene. 
2.3. Overgangsperiode 
2.3.1.  Principper 
Sammenlignet  med  den  første  udvidelse  rejser  Græken-
lands,  Portugals  og Spaniens  tiltrædelse  langt  vanskeli-
gere overgangsproblemer,  idet  der må findes  løsninger, 
som gør  det muligt  at integrere  lande,  hvis  socio-økono-
miske  niveau  endnu  ligger  mærkbart  under  EF-gennem-
snittet.  Overgangsforanstaltningerne  må  være  af en 
sådan  art, 
— at det udvidede  EF ikke  sinkes,  men  konsolideres  og 
gør nye  fremskridt, 
— at de sektorbestemte  og regionale  problemer,  som  al-
lerede  eksisterer  i EF og også  hyppigt  i ansøgerlan-
dene  (f. eks.  inden  for  landbruget,  stål-,  tekstil-  og 
skoindustrien  og inden  for  skibsbygning)  ikke  for-
værres  yderligere  efter  udvidelsen. 
Tilpasningsproblemerne  og omfanget  af disse  bør derfor 
behandles  allerede  ved tiltrædelsesforhandlingernes  start. 
Udkast  et til løsningen  af overgangsproblemerne  skal 
være  passende  fleksibel. 2.3.3.  Perioden  efter  tiltrædelsen  — Overgangsperiodens 
varighed 
Den egentlige  overgangsperiode  begynder  efter  tiltrædel-
sen. Den  kan  for bestemte  områder  helt  afgjort  ikke  være 
kortere,  end den  var ved den  første  udvidelse  (5 år), da de 
tilpasninger,  der  skal  foretages,  er langt  mere  omfat-
tende. 
Den reelt  nødvendige  overgangsperiode  må afhænge  af 
såvel  ansøgerlandenes  respektive  udgangsposition  og ud-
vikling  samt  af udviklingstendenserne  i den  internatio-
nale økonomiske  situation. 
På grundlag  af eller  analogt  med  artikel  8 i EØF-trakta-
ten, kan  der ske en tilpas  fleksibel  håndhævelse  af over-
gangsperioden,  f. eks.  inddeling  i etaper  og udarbejdelse 
af særlige  overgangsprogrammer  for enkelte  sektorer  og 
regioner.  Her  bør  de berørte  kredse  og i givet  fald  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  høres. 
De konkrete  overgangsløsninger  bør også  sikre  en yderli-
gere udbygning  af EF. 
Ansøgerlandenes  egne  tilpasningsbestræbelser  bør  effek-
tivt fremmes  gennem  de forskellige  EF-finansieringsin-
strumenter,  men  også  de hidtidige  medlemsstater  bør 
have  stillet  tilstrækkelige  midler  til rådighed  til at fore-
tage de nødvendige  tilpasninger. 
For at tage  højde  for uforudsete  vanskeligheder,  f. eks. 
ved overtagelsen  af den  gældende  fællesskabsret  og de ri-
sici, som  udvidelsen  kan  medføre  for visse  sårbare  sekto-
rer, må de nye  og gamle  medlemsstater  i henhold  til art. 
135 i tiltrædelsesakten  have  mulighed  for at iværksætte 
beskyttelsesforanstaltninger  i løbet  af overgangsperio-
den. EF-organerne  må her være  i stand  til i overensstem-
melse  med  art.  135  »som  hastesag  at fastsætte  de beskyt-
telsesforanstaltninger,  de finder  nødvendige«. 
2.3.4.  I  løbet  af overgangsperioden  er det  således 
nødvendigt,  at der,  alt efter  problemets  betydning  og om-
fang,  træffes  særlige  foranstaltninger,  således  at alle med-
lemsstater  ved tilpasningsperiodens  udløb  er i stand  til at 
opfylde  deres  forpligtelser. 
2.3.2.  Perioden  før  tiltrædelsen 
For at lette  løsningen  af tilpasningsproblemerne  fore-
kommer  det hensigtsmæssigt,  at ansøgerlandene  allerede 
i perioden  mellem  tiltrædelsestraktaternes  underskrivelse 
og ikrafttræden  gradvis  inddrages  i EF-proceduren  og det 
politiske  samarbejde.  I enkeltheder  kan  man  her  gå til-
bage  til de positive  erfaringer,  man  gjorde  sig i forbin-
delse  med  den  første  udvidelse. 2.4. Dynamikken  i Fællesskabets  udvikling  og nyorien-
teringen  af visse  politikker 
EF får  ved  Grækenlands,  Spaniens  og Portugals  til-
trædelse  nye  dynamiske  impulser,  som  øger  dets  betyd-
ning  i verdenshandelen  samt  forbedrer  den  økonomiske 
balance  mellem  de store  økonomiske  blokke  i verden. 
Nr. C 247/28 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
Denne  dynamik  kunne  føre  til en nyorientering  af visse 
EF-politikker,  hvilket  også  er begrundet  i et øget  ansvar 
fra EF's  side. 
Landbrugssektoren  i et EF på 12 vil vokse  og samtidig 
blive  mere  sydvendt.  EF's  socio-økonomiske  sam-
mensætning  vil følgelig  adskille  sig fra den  nuværende. 
Den praktiske  politik  må  tilpasses  de nye  forhold.  Det 
bør imidlertid  ikke  medføre,  at det  særlige  ved  EF's 
grundholdning  på det  institutionelle  økonomiske  og so-
cialpolitiske  område  ændres  væsentligt  eller  udvandes. 
EF blev  oprettet  for at sikre  en varig  fred  i Europa,  øge 
velstanden  samt  knytte  et levende  solidaritetsbånd  mel-
lem de europæiske  folk.  Disse  mål  kan  et svagt  og lam-
met EF ikke  realisere. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  understreger  derfor 
nødvendigheden  af at bevare  EF funktionsdygtig  og sam-
tidig  sikre  en harmonisk  udvikling  i samtlige  medlems-
stater. 
3. FÆLLESSKABSPOLITIK 
3.1. Det  fælles  marked  — konkurrencepolitik 
Skabelsen  af et fælles  marked  er EF's  vigtigste  økonomi-
ske opgave.  Udvidelsen  må  ikke  virke  negativt  ind  på 
gennemførelsen  af denne  opgave.  Man  bør  navnlig 
undgå  en forsinkelse  i toldunionens  gennemførelse  (dvs. 
ikke  blot  på tarifområdet,  men  også  hvad  angår  praksis 
og fremgangsmåder),  i afviklingen  af de  tekniske 
handelshindringer  og  liberaliseringen  af  offentlige 
købsaftaler. 
For at sikre  en fuldgyldig  deltagelse  i det fælles  marked 
må navnlig  ansøgerlandene  være  parate  til at afvikle  be-
stående  handelsskranker  og konkurrenceforvridninger, 
herunder  konkurrenceforvanskende  statsstøtte.  Målet  er 
at skabe  lige  konkurrencebetingelser,  og i den forbindelse 
er ansøgerlandenes  overtabelse  af Fællesskabets  mervær-
diafgiftsordning  et væsentligt  element. 
3.1.1.  Det  europæiske  monetære  system  — det økono-
miske  politiske  grundlag 
Tilnærmelsen  af de ni medlemsstaters  økonomiske  poli-
tik og skabelsen  af en økonomisk  og monetær  union  har 
på det valutapolitiske  område  nået  det stadium,  hvor  der 
foreligger  konkrete  planer.  Forskelle  i holdninger, målsætninger  samt  i det økonomiske  og politiske  styrke-
forhold  i EF har  hidtil  vist  sig at være  de væsentligste 
hindringer  for en vidtgående  samordning  af en stabilitets-
orienteret  økonomisk  og valutarisk  politik.  Ved  udvi-
delsen  øges  disse  forskelle  yderligere. 
Under  alle  omstændigheder  må det undgås  at skabelsen 
af den  økonomiske  og monetære  union,  der  nu fore-
kommer  mindre  fjern,  påny  skubbes  længere  ud i fremti-
den.  Det  er tværtimod  nødvendigt  med  en stærkere  ko-
ordingering  af medlemsstaternes  økonomiske  politik, 
hvis målene  om fuld  beskæftigelse,  stabilitet,  vækst  og en 
retfærdig  fordeling  af velstanden  skal  nås.  Skal  den  øko-
nomiske  politik  og socialpolitikken  være  effektiv,  må der 
i de kommende  år orienteres  stadig  mere  mod  det  mel-
lemlange  sigt.  I den forbindelse  må der træffes  beslutning 
om EF's  mål  tor  mellemlang  sigt,  hvis  opfyldelse  må 
efterprøves  inden  for rammerne  af en regional  og sekto-
riel strukturpolitik. 
3.1.2.  Grækenland 
For Grækenlands  vedkommende  må  overgangsbestem-
melserne  omfatte: 
— »Tovejs«-beskyttelsesklausuler,  navnlig  i det  til-
• fælde,  hvor  en unormal  konkurrence  skaber  uli-
gevægt  inden  for bestemte  sektorer; 
— særlige  bestemmelser  til forhindring  af konkurrence-
fordrejning  f. eks.  gennem  transportstøtte; 
— bestemmelser  til hindring  af konkurrencefordrejning 
som følge  af valutaspørgsmål 
3.1.3.  Portugal 
Navnlig  for Portugals  vedkommende,  som  må betragtes 
som det svageste  ansøgerland  ud fra et socio-økonomisk 
synspunkt,  skal  der på den  ene  side  straks  gøres  alt for at 
udbygge  den  portugisiske  økonomi,  således  at dens  ind-
pasning  i EF's  økonomi  kan  forløbe  så gnidningsløst  som 
muligt,  På den  anden  side  må  man  undgå  foranstalt-
ninger,  der på lang  sigt  virker  konkurrencefordrejende. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  mener,  at tilpas-
ningen  af den  portugisiske  produktion  til efterspørgselen 
i Fællesskabet  forudsætter  et vidtgående  kendskab  til de 
europæiske  markeder.  EF kunne  yde  et stort  bidrag  hertil 
(jf. Udvalgets  detaljerede  forslag  i studie  over  forbindel-
serne  mellem  Fællesskabet  og Portugal  af 27. april  1977). 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/29 
3.1.4.  Spanien 
Ved Spaniens  tiltrædelse  frembyder  skabelsen  af lige 
konkurrencebetingelser  inden  for rammerne  af et fælles 
marked  ganske  afgjort  de største  problemer.  Landet  har 
indført  et omfattende  system,  som  fremmer  afsætningen 
af spanske  produkter  i EF og omvendt  hindrer  EF's  eks-
port til Spanien.  Til  disse  foranstaltninger  hører  for-
højelse  af visse  toldsætser,  hyppige  devalueringer  af pese-
taen,  diskriminering  af importvarer  gennem  en udlig-
ningsafgift  og samtidig  fremme  af spansk  eksport  gen-
nem afgiftsgodtgørelser,  importpriskontrol,  vurdering  af 
toldværdi,  indførelse  af særlige  afgifter,  fortolkning  af 
toldnomenklaturer,  krav  om godkendelse,  udstedelse  af 
licenser  osv. 
Ved Spaniens  EF-medlemsskab  indføres  der de samme 
økonomiske  og sociale  betingelser  for de spanske  produ-
center  (som  hidtil  har draget  fordel  af mange  beskyttel-
sesforanstaltninger),  som  gælder  inden  for  det  fælles 
marked.  En ændring  i de nuværende  handelsbetingelser 
for at tilpasse  dem  de nye  forhold,  som  opstår  ved  til-
trædelsen  til EF,  er for Spanien,  men  også  for De Ni af 
særlig  stor  betydning.  Problemet  vedrørende  tidsplanen 
for skabelsen  af lige  konkurrencebetingelser,  herunder 
overtagelse  af Fællesskabets  merværdiafgiftsordning,  er 
særlig  påtrængende  for  Spanien.  Aftale  om »tovejsbe-
skyttelsesklausulerne«  forekommer  navnlig  for Spaniens 
vedkommende  at være  nødvendig. 
Spanien  må  nu vise  den  nødvendige  beredvillighed  til 
snarligt  at gennemføre  tilpasninger  til forholdene  i 
Fællesskabet,  i det mindste  hvad  angår  en række  fakto-
rer, som  har  afgørende  indflydelse  på handelsmønstret. 
Det er uomgængelig  nødvendigt  med  reelle  fremskridt  i 
den kontraktmæssige  tilnærmelse  af de juridiske  økono-
miske  og sociale  betingelser,  som  danner  ramme  om for-
bindelserne  mellem  De Ni og Spanien.  Uden  en sådan 
forudgående  tilnærmelse  kunne  man  befrygte,  at Spanien 
ved overgangsperiodens  begyndelse  vil se sig nødsaget  til 
at anmode  om undtagelser  og forlængelse  af tidsfristerne 
for at afbøde  vanskelighederne  for visse  sektorer  af øko-
nomien  (aktuelle  problemer  i praksis,  (jf. Udvalgs  studie 
over  forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Spanien  af 
23. maj  1979). 
Sagt mere  præcist  må EF på grundlag  af gensidige  sam-
råd og udveksling  af oplysninger  opfordre  Spanien  til 
omgående  at indstille  sig på en selektiv  tilpasning  til 
EF-forhold,  og  denne  tilpasning  må  udgøre  en 
grundlæggende  faktor  for befordringen  af tiltrædelses-
dialogen. 
Spanien  bør  følgelig  opfordres  til snarest  muligt  at tage 
skridt  til at gennemføre  en række  lovgivningsforanstalt-
ninger,  der  fører  til en beskatningsmæssig  neutral  be-
handling  af im- og eksporten,  en nedsættelse  af den  told, der endnu  gælder  over  for EF, ændring  af den  nuværende 
forvaltningspraksis  samt  en snarlig  omstilling  fra den 
flerfasede  omsætningsafgift  til merværdiafgiften.  Disse 
foranstaltninger  kan  ikke  udskydes  til efter  Spaniens  op-
tagelse  i EF. 
3.2. Socialpolitik 
3.2.1.  Arbejdskraftens  frie  bevægelighed 
Arbejdskraftens  frie bevægelighed  er stadig  et fundamen-
talt princip  i EØF-traktaten.  Det  skal  også  i fuldt  omfang 
gælde  for ansøgerlandenes  arbejdskraft  ved  overgangs-
periodens  afslutning. 
EF's struktur-  og konjunkturarbejdsløshed  kan  dog  på 
dette  område  nødvendiggøre  en forholdsvis  lang  over-
gangsperiode,  som  skal  aftales  med  de enkelte  ansøger-
lande  under  hensyntagen  til de tilpasningsforanstalt-
ninger,  der skal  træffes,  samt  disses  virkninger. 
Udvalget  understreger,  at det  principielt  er mere  hen-
sigtsmæssigt  at oprette  arbejdspladser,  der  hvor  de ar-
bejdsløse  findes  end at tvinge  disse  til at emigrere  og søge 
arbejde  andetsteds.  Det er derfor  nødvendigt  inden  for de 
givne  muligheder  at øge  investeringerne  i de lande  og re-
gioner,  der er hårdest  ramt  af arbejdsløsheden. 
Den med  Grækenland  aftalte  ordning  kunne  danne  for-
billede  for en gradvis  og fleksibel  indførelse  af arbejds-
kraftens  frie  bevægelighed,  uden  at dette  dog  bør  få 
følger  for overgangsperiodens  varighed. 
Man  kunne  også  forestille  sig den  mulighed,  at der  i 
overgangsperioden  ikke  må  ansættes  arbejdstagere  fra 
nogen  af de nye  medlemsstater  uden  værtslandet  udtryk-
kelige  samtykke. 
3.2.1.1.  Den  frie  bevægelighed  og  beskæfti-
gelsessituationen 
Oplysningerne  om ansøgerlandenes  arbejdsløshedstal  er 
meget  forskellige.  Det  afhænger  ikke  blot  af, om  de 
kommer  fra de enkelte  lande  eller  EF, men  også  inden  for 
hvert  enkelt  land  er de forskellige,  alt efter  hvilken  in-
formationskilde,  der har offentliggjort  dem. 
3.2.1.2.  Grækenland 
I Grækenland  synes  arbejdsløsheden  forholdsvis  lav (1 % 
i 1978),  hvis  man  ser bort  fra underbeskæftigelsen  inden 
Nr. C 247/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
for landbruget  samt  fra den  omstændighed,  at unge  ar-
bejdsløse,  som  aldrig  har haft  arbejde,  ikke  er med  i ar-
bejdsløshedstallet.  Ifølge  OECD's  seneste  skøn  (1978) 
synes  4%  at være  mere  realistisk  på nuværende  tids-
punkt. 
Den med  Grækenland  allerede  aftalte  særlige  overgangs-
periode  på 7 år synes  at være  hensigtsmæssig  i betragt-
ning  af den  generelle  situation. 
3.2.1.3.  Portugal 
I Portugal  har arbejdsløsheden  været  konstant  stigende  i 
de seneste  år og nåede  op på 14 % i 1977.  Intet  tyder  for 
øjeblikket  på,  at den  er faldende.  For  Portugals  ved-
kommende  er det  i løbet  af overgangsperioden  særlig 
påkrævet  med  omfattende  støtteforanstaltninger  for at 
mindske  den  der fremherskende  arbejdsløshed.  I betragt-
ning  af den  store  arbejdsløshed  i Portugal  bør overgangs-
periodes  varighed  snarere  være  længere  end  den  med 
Grækenland  aftalte. 
3.2.1.4.  Spanien 
I slutningen  af 1977  nåede  arbejdsløsheden  i Spanien  op 
på over  60%  og steg  fremdeles  mærkbart  i 1978.  Midt 
på året  var  omkring  8 % af den  erhvervsaktive  befolk-
ning  arbejdsløs.  Med  ca. 1 million  ledige  er arbejdsløshe-
den i Spanien  absolut  den  største:  den  store  arbejdsløs-
hed og den kendsgerning,  at skabelsen  af lige  konkurren-
cebetingelser  vil frembyde  Spanien  de største  tilpasnings-
problemer,  nødvendiggør  en forholdsvis  lang  overgangs-
tid, før arbejdskraftens  frie  bevægelighed  indføres  fuldt 
ud. 
3.2.2.  Arbejdsbetingelser 
Arbejdstagernes  rettigheder  og pligter 
Med  indførelse  af et demokratisk  styre  i de tre ansøger-
lande  skabtes  den  vigtigste  forudsætning  for,  at arbejds-
tagernes  arbejdsbetingelser  samt  rettigheder  og pligter 
kunne  udformes  i en parlamentarisk-demokratisk  lov-
givning  eller  ved  frie  forhandlinger  mellem  arbejdsmar-
kedets  parter. 
I alle  tre ansøgerlande  kunne  fagforeningerne,  som  også 
fortjener  dette  navn,  således  genoptage  deres  virksom-
hed. Naturligvis  kan  man  endnu  langt  fra sammenligne 
forbindelserne  mellem  arbejdsmarkedets  parter  med  de 
tilsvarende  i De Ni; således  er lønindkomsten  betydelig 
lavere,  og også  de sociale  bidrag  ligger  væssentligt  under 
dem,  der betales  i det nuværende  Fællesskab.  Denne  kon-
statering  gælder  ikke  mindst  for Grækenland  (jf. Udvalgs studie  over  forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og 
Grækenland  af 11. juli  1978,  men  også  for Spanien  (jf. 
Udvalgs  studie  over  forbindelserne  mellem  Fællesskabet 
og Spanien  af 23. maj  1979)  og Portugal  (jf. Udvalgs  stu-
die over  forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Portugal 
af 27. april  1977). 
Efter  Det økonomiske  og sociale  Udvalgs  mening  bør der 
under  forhandlingerne  udtrykkeligt  gøres  opmærksom 
på, at en ægte  løn-  og strejkeautonomi  hos  arbejdsmar-
kedets  parter  udgør  en vigtig  bestanddel  i en generel  de-
mokratiseringsproces  og  er samtidig  en god  forud-
sætning  for,  at der på det handelspolitiske  område  kan 
undgås  betænkelige  forvridninger  af faktorprisforholdet. 
Til de allerede  eksisterende  EF-bestemmelser,  som  skal 
overtages,  hører  bl.a.  de direktiver,  som  Rådet  har  ud-
stedt  i de senere  år i forbindelse  med  gennemførelsen  af 
det socialpolitiske  handlingsprogram,  samt  de direktiver, 
som vil blive  udstedt  før udvidelsen  (f. eks.  princippet  om 
ligebehandling  af mandlige  og kvindelige  arbejdstagere, 
arbejdsugens  længde,  den  årlige  ferie,  direktivet  om kol-
lektive  afskedigelser  og om  arbejdsgiverens  manglende 
betalingsevne).  Kommissionen  bør  derfor  inden  for  en 
overskuelig  fremtid  forelægge  en sammenlignende  over-
sigt over  på den  ene  side  ansøgerlandenes  sociallovgiv-
ning  og på den  anden  side  EF's  resultatet  og igang-
værende  arbejde. 
3.2.3.  Beskæftigelsespolitik 
Tages  der hensyn  til: 
— at den gennemsnitlige  årlige  nettobefolkningstilvækst 
i ansøgerlandene,  ifølge  gennemsnittet  for  årene 
1966—1976  ligger  tydeligt  over  tilvæksten  i De Ni og 
— at de  omstruktureringsforanstaltninger,  der  skal 
træffes  med  henblik  på de tre nye  medlemslandes  til-
trædelse,  højst  sandsynligt  vil få indvirkning  på 
beskæftigelsessituationen  i det udvidede  Fællesskab, 
hvorved  der navnlig  i forbindelse  med  en tilsvarende 
produktivitetsstigning  må påregnes  et betydeligt  fald 
i antallet  af beskæftigede  inden  for landbruget. 
aftegner  der sig i det mindste  på nuværende  tidspunkt  — 
og uden  yderligere  bestræbelser  — ingen  gunstige  beskæf-
tigelsesperspektiver  (arbejdsløshedstallet  i det fremtidige 
EF på 12 ligger  allerede  nu på 7,5 mio). 
Den mest  påtrængende  opgave  er derfor  en bekæmpelse 
af arbejdsløsheden,  også  fordi  arbejdskraftens  frie 
bevægelighed  skal  indføres  fuldt  ud efter  overgangspe-
riodernes  udløb.  Opgaven  kan  kun  løses  ved en intensi-
veret  og målrettet  beskæftigelsespolitik  som  led i en aktiv 
(sektoriel  og regional)  strukturpolitik  samt  ved  andelsen 
af alle  disponible  finansielle  muligheder  (jf. ligeledes  af-
snittene  »Regionalpolitik«  og »Andre  væsentlige  EF-po-
litikker  «). 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/31 
3.2.3.1.  Grækenland 
Den vestlige  verdens  økonomiske  krise  har ført  til, at tal-
rige emigrerede  græske  arbejdere  siden  1975  er vendt  til-
bage  til deres  fædreland.  Dette  volder  imidlertid  græsk 
økonomi  problemer,  da arbejdsmarkedet  har vanskeligt 
ved at absorbere  denne  tilstrømning  af arbejdskraft. 3.2.4.2.  Social  sikring  generelt 
Bortset  fra den  sociallovgivning,  der  gælder  for  vand-
rende  arbejdstagere,  er der  ikke  sket  yderligere  frem-
skridt  i de senere  år i EF's  harmonisering  af de nationale 
lovgivninger  (se Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  do-
kumentation  »Status  over  harmoniseringen  af sociallov-
givningen  i Det  europæiske  Fællesskab«,  side  10). 
3.2.3.2.  Portugal 
Navnlig  i Portugal  skyldes  den  i forvejen  store  ar-
bejdsløshed 
— de ca. 600  000—800  000  portugisere,  der  er vendt 
hjem  fra Afrika, 
— de ca 150  000  hjemsendte  fra militæret,  og 
— en emigration,  der  er faldet  betydeligt  siden  1973 
(jf. Udvalgs  studie  over  forbindelserne  mellem 
Fællesskabet  og Portugal  af 27. april  1977). Harmoniseringen  af medlemsstaternes  lovgivning  om 
udbetaling  af visse  sociale  ydelser  som  pensioner,  børne-
tilskud,  sygeforsikring,  arbejdsløshedsunderstøttelse  osv. 
mangler  således  fortsat  at blive  realiseret  i et udvidet  EF. 
Allerede  før tiltrædelsen  bør  man  dog  for eksempel  af-
skaffe  de spanske  virksomheders  praksis  med  at indbe-
tale faste  og mindre  sociale  sikringsbidrag  og ikke  indivi-
duelt  og svarende  til antallet  af arbejdstagere.  De spanske 
virksomheders  korrekte  anvendelse  af bestemmelserne 
om social  sikring  berører  på den  ene side  arbejdstagernes 
grundlæggende  ret til social  sikring,  og på den  anden  side 
er afskaffelsen  af denne  praksis  et absolut  nødvendigt 
skridt  til skabelsen  af lige  konkurrencebetingelser  i EF. 
3.2.3.3.  Spanien 
Indtil  nu (ult.  1978)  kan  det  fastslås,  at skabelsen  af 
beskæftigelse  inden  for industrien  langt  fra har været  til-
strækkeligt  til at absorbere  den  årlige  stigning  i den  ak-
tive befolkning  samt  den  arbejdskraft,  der  forlader 
landbruget.  Dette  er utvivlsomt  grunden  til, at man  i 
Spanien  synes  at tillægge  mulighederne  for en emigration 
til EF stor  betydning,  hvilket  eventuelt  kan  blive  meget 
problematisk  for andre  medlemsstater  (jf. Udvalgs  stu-
dier over  forbindelserne  mellem  Fællesskabet  og Spanien 
af 12. juli 1978  og 23. maj  1979). 3.2.5.  Problemer  vedrørende  erhvervs-  og videreuddan-
nelse 
En status  over  problemerne  omkring  erhvervs-  og vide-
reuddannelse  i ansøgerlandene  skulle  føre  til en vide-
reudvikling  af de »almindelige  principper  til gennem-
førelse  af den fælles  politik  for faglig  uddannelse«  (se art. 
128 i EØF-traktaten). 
3.2.4.  Social  sikring 
3.2.4.1.  Vandrende  arbejdstagere 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  er af den opfattelse,  at 
samtidig  med  indførelsen  af den  frie  bevægelighed  for 
ansøgerlandenes  arbejdstagere  skal  principperne  i artikel 
51 i EØF-traktaten  og bestemmelserne  i den deraf  afledte 
ret fuldt  ud overtages  med  det formål  at indrømme  også 
disse  arbejdstagere  samme  rettigheder  som  de indenland-
ske arbejdstagere,  hvilket  for eksempel  kommer  til ud-
tryk i muligheden  for at sammenlægge  forsikringsperio-
den for på hinanden  følgende  arbejdsforhold  i forskellige 
EF-lande.  Indtil  overgangsperiodens  udløb  må det  des-
uden  sikres,  at børnetilskuddene  fastsættes  på grundlag 
af beskæftigelseslandets  satser. Det europæiske  Center  til fremme  af Erhvervsuddannelse 
burde  med  de til rådighed  stående  midler  (evt.  gen-
nemførelse  af studier,  modelprojekter,  enkeltundersøgel-
ser) deltage  i udarbejdelsen  af denne  status. 
Erhvervs-  og lederuddannelse  i Portugal  frembyder  et 
særligt  problem.  Såvel  inden  for  håndværksindustrien 
som landbruget  et det nødvendigt  med  en endnu  større 
indsats  for at dække  behovet  for ledere  og fagligt  uddan-
nede  medarbejdere.  EF burde  overalt,  hvor  lejligheden 
byder  sig,  inddrage  disse  personer  i nationale  og fælles 
uddannelsesprojekter  og i det mindste  delvist  varetage  de 
finansielle  konsekvenser  (evt.  inden  for rammerne  af fi-
nansaftalen).  Dette  er også  en af forudsætningerne  for,  at 
Portugal  kan  gøre  effektiv  brug  af EF's  finansieringsin-
strumenter  (Social-,  Regional-  og Landbrugsudviklings-
fonden  samt  Den  europæiske  Investeringsbank). 
Nr. C 247/32 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
3.2.6.  Anvendelse  af finansieringsinstrumenterne,  navn-
lig EF's  Socialfond 
En aktiv  beskæftigelsespolitik  i det udvidede  EF kræver 
en udbygget  og koordineret  anvendelse  af eksisterende 
finansieringsinstrumenter  (Social-,  Regional-,  Land-
brugsudviklingsfonds  osv.).  Dette  bør  konkretiseres 
i et globalt  EF-program.  Med  udgangspunkt  i en status 
over  problemerne  i de regioner,  der rammes  hårdest  af 
EF's udvidelse  — det være  sig i De Ni eller  i ansøgerlan-
dene  — og strukturer,  skal  dette  program  føre  til en koor-
dineret  anvendelse  af  finansieringsinstrumenterne 
(nærmere  herom  i pkt.  4.2). områder,  men  navnlig  også  vandringer  fra ansøgerlan-
dene  til de Ni. 
Overslaget  over  finansielle  midler  til Regionalfonden  må 
ses i sammenhæng  med  effektivitetskontrollen,  thi jo 
mere  man  gennem  anvendelsen  af midlerne  bidrager  til at 
nå EF's  regionalpolitiske  mål,  desto  større  er muligheden 
for at udbygge  regionalfonden  og eventuelt  nå frem  til en 
vægtforskydning  mellem  EF's  finansieringsinstrumenter 
til fordel  for Regionalfonden.  Udvalget  har allerede  tidli-
gere udformet  følgende  principper  for en effektiv  anven-
delse  af midlerne,  og disse  gælder  også  i forbindelse  med 
udvidelsen: 
3.3. Regionalpolitik 
3.3.1.  Kommissionen  fastslår  med  rette,  at alene  »den 
fortsatte  beståen  af regionale  skævheder  (i De Ni) udgør 
en fare  for det fælles  markeds  funktion«  (a). Ved  udvidel-
sen øges  denne  fare  yderligere,  da omfanget  af de regio-
nale skævheder  i et EF på 12 vil vokse  betydeligt  på 
grund  af forskelle  i udviklingsniveauet  mellem  visse  af 
ansøgerlandenes  og det nuværende  EF's  regioner. 
En lignende  situation  forekommer  i de tre ansøgerlande. 
Pr. capita  indkomsten  er generelt  langt  højere  i de regio-
ner, hvor  den  sekundære  og tertiære  sektor  er vokset,  og 
hvor  der  er sket  en befolkningskoncentration  (Biscaya, 
Madrid,  Guipuzcoa,  Barcelona  i Spanien,  Attika  og 
Piræus  i Grækenland  samt  Portugals  nordkyst).  Det  er 
meget  sigende,  at BNP  pr. indbygger  i disse  regioner  er 
ca. 50%  højere  end  i de øvrige  regioner. 
Af samtlige  EF's  politikker  tillægges  regionalpolitikken 
særlig  stor  betydning. 
Udvalget  støtter  de generelle  mål  for EF's  regionalpolitik. 
Gennem  regionalpolitikken  må der ydes  et bidrag  til en 
aktiv  beskæftigelsespolitik  i EF, da denne  er den  forud-
sætning  for en generel  velstandsstigning.  Den  skal  derfor 
skabe  varige  arbejdspladser,  der  tilfredsstillende  såvel 
hvad  angår  arbejdsvilkårene  som  indtægtsmæssigt.  Der 
ville allerede  være  opnået  meget,  hvis  man  efter  over-
gangsperiodernes  udløb  kunne  mindske  de uønskede  ar-
bejdskraftvandringer  til ansøgerlandenes  tæt  befolkede — Det  er vigtigt,  at man  nøje  undersøger  og fastlægger 
forudsætningerne  for en effektiv  anvendelse  af mid-
lerne  og for selvstændige  aktioner  fra modtagernes 
side,  og at der  udarbejdes  strenge  retningslinjer  for 
gennemførelsen  og kontrol  med  resultaterne  (f. eks.  i 
form  af regionale  situationsopgørelser  i de støttede 
områder). 
— Man  bør  i stigende  omfang  undgå  at sprede  Regio-
nalfondens  begrænsede  midler  over  store  områder  og 
mange  projekter,  da ellers  kun  en beskeden  del  af 
midlerne  når de regioner,  der har  hårdest  brug  her-
for. Det er derfor  overordentligt  ønskværdigt  at prio-
ritere  de mest  tilbagestående  regioner.  Dette  bør også 
fremmes  af hensyn  til EF's  integrationsproces. 
— Man  bør  ikke  efterlade  det indtryk,  at de støttede 
områder  faktisk  skal  støttes  på ubestemt  tid. Alene  at 
vække  en sådan  forventning  i disse  områder  kunne 
mindske  disse  områders  bestræbelser  på selvhjælp. 
Også  ud fra dette  synspunkt  anser  Udvalget  det for 
nødvendigt  at gennemføre  en løbende  kontrol  med 
resultaterne. 
— Ved  tildeling  af fondsmidler  til produktive  investe-
ringer  burde  antallet  af nyoprettede  arbejdspladser  få 
indflydelse  på støttens  størrelse.  Af to produktive  in-
vesteringer,  som  på kort  sigt  kunne  føre  til oprettel-
sen af det samme  antal  nye arbejdspladser,  burde  den 
mindst  kapitalintensive  investering  prioriteres  med 
henblik  på en aktiv,  mellemfristet  beskæftigelsespoli-
tik i regionerne. 
(!) EFT  nr. C 292  af 3. 12.  1977,  s. 5. Ud over  en effektiv  anvendelse  af finansieringsmidlerne 
tillægges  en koordinering  af EF's  strukturpolitik  og an-
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/33 
den politik  samt  de  finansieringsinstrumenter,  hvis 
iværksættelse  kan  få regionale  følger,  særlig  betydning 
Koordineringen  skal  hindre  nye  problemer  i at opstå  og 
de gamle  i at blive  skærpet.  Det  bør derfor  f. eks.  under-
søges,  om en ressourceoverførsel  fra én region  til en an-
den kan  bidrage  til en harmonisk  vækst,  uden  at der sker 
en forringelse  af situationen  i de regioner,  hvor  over-
førslerne  kommer  fra. 
3.3.2.  Efter  Udvalgets  mening  skal  der  naturligvis 
også  ydes  de EF-regioner,  der navnlig  rammes  af udvidel-
sen tilpasningsstøtte. 
Endelig  går Udvalget  ud fra,  at der fremtidig  sikres  finan-
sielle  midler,  der  er tilpasset  regionalpolitikkens  større 
virkefelt. 
3.4. Andre  væsentlige  EF-politikker 
3.4.1.  Industripolitik 
Industrien  i De Ni 
— befinder  sig stadigvæk  i en situation,  med  stigende  in-
ternational  økonomisk  usikkerhed, 
— er underkastet  den  nye  internationale  arbejdsdelings 
krav  om en vedvarende  tilpasningsproces,  og 
— er inden  for vigtige  delområder  ramt  betydeligt  af til-
stedeværelsen  af verdensomspændende  overskuds-
kapacitet. 
Ved udvidelsen  vil navnlig  produktionskapaciteten  inden 
for de EF-industrigrene,  der i forvejen  er særlig  berørt, 
stige  yderligere,  mens  de forskelle  i produktionsbetingel-
serne,  der findes  inden  for andre  områder,  vil blive  endnu 
større. 
Alene  denne  koncentrerede  situationsanalyse  viser 
nøvendigheden  af, at ansøgerlandene  overtager  de eksi-
sterende  EF-bestemmelser  og mekanismer  for struktur-
bestemte  tilpasningsforanstaltninger,  navnlig  inden  for 
følgende  industrier:  stål,  skibsværft,  tekstil  men  også 
læder.  Det  forekommer  absolut  nødvendigt,  at ansøger-
landene  også  under  forhandlingsperioden  og ikke  først 
efter  dens  afslutning  føler  sig forpligtet  til at indtage  en 
»EF-venlig  holdning«  i overensstemmelse  med  princip-
perne  i art. 5 i EØF-traktaten,  og handler  herefter.  Dette 
betyder  navnlig,  at man  undlader  at træffe  nye nationale 
og fælles  støtteforanstaltninger,  der har til formål  yderli-
gere at øge  produktionskapaciteten  også  inden  for 
sådanne  områder,  hvor  der i forvejen  er udbredt  overka-
pacitet. Det er langt  mere  nødvendigt  at tilpasse  produktionska-
paciteten  og strukturerne  efter  behovs-  og efterspørgsels-
strukturerne  i et Fællesskab  på 12 og evt.  foretage  en 
ordnet  nedskæring  af  produktionskapaciteten  på 
følsomme  områder  efter  den forudgående  kapacitets-  og 
behovsundersøgelse.  I denne  sammenhæng  kunne  man 
f. eks.  forestille  sig etableringen  af et register  med  oplys-
ninger  om alle  større  investeringer. 
Overholdelsen  af EF's  strategier  må fra EF's  side  støttes 
gennem  målrettet  finansiel  bistand.  Derudover  synes  det 
nødvendigt  også  at øge  overførslerne  til de svage  EF-re-
gioner,  der  berøres  af udvidelsen,  for at man  dér  kan 
klare  konsekvenserne  heraf. 
Ved tilpasningen  af håndværksindustrien  til de nye  mar-
kedsstrukturer  i et udvidet  Fællesskab  er det særlig  hen-
sigtsmæssigt  at fremme  de små  og mellemstore  virksom-
heders  samt  håndværksvirksomhedernes  produktivitet 
og konkurrenceevne,  navnlig  med  henblik  på at bevare 
eller  skabe  nye  arbejdspladser,  da der  er tendens  til at 
disse  virksomheder  er mere  arbejdsintensive  end  store 
virksomheder.  Her  kan  der blive  tale  om målrettede  vide-
reuddannelsesog  erhvervsuddannelsesforanstaltninger 
for at forbedre  kvaliteten  af deres  produkter  og tjeneste-
ydelser  samt  deres  organisations-  og afsætningsmetoder. 
I den  forbindelse  henviser  Udvalget  også  til nødvendig-
heden  af gradvis  at ophæve  de restriktioner,  der hindrer 
personer  i frit at etablere  sig i medlemsstaterne  for at ud-
øve én af de i artikel  52 i EØF-traktaten  nævnte  aktivite-
ter. Man  bør  her  prioritere  de aktiviteter,  hvor  etable-
ringsfriheden  på særlig  måde  fremmer  udviklingen  inden 
for produkten  og handel. 
Industripolitikken  kan  som  sektorbestemt  strukturpoli-
tik kun  gennemføres  hensigtsmæssigt,  hvis  den  nøje  ko-
ordineres  med  den  regionale  strukturpolitik.  Den  er også 
omfattet  af de principper,  der er fastsat  for regionalpoli-
tikken,  navnlig  hvad  angår  en effektiv  anvendelse  af de 
finansielle  midler  samt  koordinering. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  ønsker  en harmonise-
ring af sektor-  og regionalpolitikken  for at undgå  over-
kapacitet  inden  for  visse  sektorer,  overdreven  konkur-
rence  mht.  støtteforanstaltninger,  der praktisk  talt  ikke 
skaber  yderligere  beskæftigelse  samt  en udvanding  af 
foranstaltningerne  til stimulering  af den  økonomiske  ak-
tivitet  i de fattigste  EF-regioner.  Yderligere  bør  der  ud-
formes  en fælles  politik  på dette  område. 
Den sektorbestemte  strukturpolitik,  må inden  for ram-
merne  af en sammenhængende  EF-industripolitik,  udvi-
des til at omfatte  alle  større  industrigrene  og knyttes 
snævert  til regionalpolitikken.  Det  er nødvendigt  at få et 
bedre  indblik  i de forskellige  sektorer  og at videreudvikle 
Nr. C 247/34 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
de strukturer  og  instrumenter,  som  danner  forud-
sætningen  for  en effektiv  tilpasning  og omlægning  af 
produktionen. 
For så vidt  angår  særlige  enkeltheder  i de industrielle 
strukturproblemer  samt  til dels  allerede  iværksatte 
støtte-  og tilpasningsforanstaltninger,  kan der henvises  til 
de omfattende  studier,  som  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  allerede  har udarbejdet  over: 
— Grækenland:  studie  over  forbindelserne  mellem 
Fællesskabet  og Grækenland 
af 11. juli 1978 
— Portugal:  studie  over  forbindelserne  mellem 
Fællesskabet  og Portugal 
af 27. april  1977 
— Spanien:  studier  over  forbindelserne  mellem 
Fællesskabet  og Spanien 
af 12. juli 1978  og*23.  maj  1979 
Hvad  angår  Spanien,  forekommer  det ligeledes  tilrådeligt 
også  hér  udtrykkeligt  at gøre  opmærksom  på,  at der 
netop  indenfor  de særlig  følsomme  industrier,  navnlig  stål, 
skibsværft,  tekstil  og skotøj,  hvor  en betydelig  del af 
Spaniens  industriproduktion  fremstilles,  findes  en meget 
stor og til dels  kun  utilstrækkelig  udnyttet  produktions-
kapacitet. 
3.4.2.  Energi-  og forskningspolitik øgede  bestræbelser  for at spare  energi, 
øgede  bestræbelser  for at udforske  og udnytte  nye 
energikilder  (her  kunne  de meget  solrige  ansøger-
lande  frembyde  nye  muligheder  for  udnyttelsen  af 
solenergi), 
en fælles  politik  over  for tredjelande  for at sikre  den 
langfristede  energiforsyning, 
fremme  af udviklingen  af Fællesskabets  energires-
sourcer, 
sikring  af, at tekniske  fremskridt  følges  og at sund-
heds-  og miljørisici  samtidig  holdes  på et minimum. 
Denne  EF-indsats  for at diversificere  energikilderne  og 
spare  på energi  gennem  en forbedring  af de til rådighed 
stående  energiproduktionsteknikker  og en ændring  af 
selve  forbruget  må hurtigst  muligt  følges  op af ansøger-
landene  selv.  For  Spanien  er det f. eks.  yderst  vigtigt,  at 
det allerede  inden  tiltrædelsen  nedskærer  sit stadig  meget 
høje  energiforbrug.  Spanien  må i øvrigt  fjerne  de konkur-
renceforvridninger,  som  det  statslige  salgsmonopol  for 
olie giver  anledning  til. 
3.4.2.2.  Forskningspolitik 
Den europæiske  forsknings-  og energipolitik  har  betyd-
ning  for det videnskabelige  og teknologiske  grundlag  for 
enhver  europæisk  politik,  altså  også  for alle  de former 
for politik,  som  spiller  en rolle  i forbindelse  med  udvidel-
3.4.2.1.  Energipolitik 
Udvalget  konstaterer,  at problemerne  inden  for energi-
sektoren  desværre  i vidt  omfang  er større  end  inden  for 
Fællesskabet. 
Ved udvidelsen  bliver  disse  problemer  yderligere 
skærpet,  eftersom  Fællesskabets  allerede  store  afhængig-
hed af energiforsyninger  udefra  bliver  yderligere  for-
stærket. 
Udviklingen  i energipriserne  og den  forventede  stigning  i 
energiimporten  pga  de nye  medlemslande  kan  føre  til en 
skærpelse  af betalingsbalancevanskelighederne  og frem-
byde  en fare  for den  økonomiske  vækst,  herunder  for en 
tilnærmelse  af de økonomiske  strukturer  i det udvidede 
Fællesskab.  Det  er derfor  påkrævet,  at Fællesskabets 
bestræbelser  for at nedbringe  afhængigheden  af importe-
ret energi  indeholder  en ny politisk  impuls.  Dette  in-
debærer  navnlig EF's forskningspolitik  skal  koordinere  medlemsstaternes 
forskningspolitik  og udforme  og gennemføre  EF's  forsk-
ningsprogrammer. 
I denne  forbindelse  er hovedmålsætningerne: 
— langsigtet  sikring  af ressourcerne  (råstoffer,  energi, 
landbrug,  vand); 
— fremme  af en internationalt  konkurrencedygtig  øko-
nomi  inden  for det udvidede  Fællesskab; 
— forbedring  af borgernes  leve-  og arbejedsvilkår  samt 
— miljøbeskyttelse  og naturfredning. 
3.4.3.  Transportpolitik 
Formålet  med  en fælles  transportpolitik  er også  i et 
Fællesskab  på 12 skabelsen  af et fælles  transportmar-
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/35 
ked uden  konkurrenceforvridninger.  Følgelig  må de pro-
blemer,  der opstår  inden  for transportsektoren  på grund 
af de geografiske  afstande  i et udvidet  EF løses  under 
hensyntagen  til konkurrencen  og EF's  strukturpolitiske 
principper. 
3.4.3.1.  Inden  for  landevejstransporten  vil det  blive 
nødvendigt  at få en ordning  med  Jugoslavien,  ved-
rørende  transittrafikken  mellem  Grækenland  og  de 
øvrige  EF-stater;  der  må findes  en separat  løsning,  der 
tager  hensyn  til såvel  Jugoslaviens  som  EF's  interesser. 
3.4.3.2.  Søtransport 
Grækenlands,  Spaniens  og Portugals  optagelse  i EF med-
fører  en udvidelse  på omkring  55 % af EF-flåden,  hvilket 
øger  behovet  for straks  at finde  en EF-løsning  på pro-
blemerne  omkring  sikkerheden  til søs  (navnlig  beskyt-
telse  mod  miljøkatastrofer,  der forårsages  af store  tank-
skibes  forlis).  De nye  medlemslande  måtte  således  hen-
holde  sig til og acceptere  allerede  gældende  beskyttelses-
foranstaltninger. 
Flådens  tilstand  i ansøgerlandene  -
»EF-landenes  »gennemsnitlige«  årlige  tabsrate  ligger  på 
0,13%  af den  samlede  tonnage,  ansøgerlandenes  »gen-
nemsnitlige«  årlige  tabsrate  ligger  på 0,51  % af den  sam-
lede tonnage«  viser,  at ansøgerlandenes  flåder  er mere 
forældede  end  De Ni's,  og samtidig  udgør  disse  skibe 
også  en større  sikkerhedsrisiko. 
Desuden  bør  man  ikke  glemme  de græske  skibsrederes 
stærke  økonomiske  og ejerforholdsmæssige  interesse-i 
skibe,  der er indregistreret  i billigflaglande,  og som  følge-
lig i snit  frembyder  en øget  sikkerhedsrisiko. 
Den »gennemsnitlige«  årlige  tabsrate  i de traditionelle 
billigflaglande  som  Liberia,  Panama,  Singapore  og 
Cypern  ligger  på 1,25%  og  vedrører  navnlig  store 
tankskibe. 
Den meget  liberale  håndhævelse  af etableringsretten  i 
Grækenland,  herunder  retten  til at grundlægge  nationale 
selskaber,  som  gives  virksomheder  fra andre  stater,  navn-
lig østblokstaterne,  vil sandsynligvis  yderligere  øge  EF's 
transportproblemer  med  Comeconlandene. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  anbefalede  i sin studie 
over  Øst/Vesttransport  en løsning,  der går ud på en kon-
trol med  den  udenlandske  kapital  (75 % national  kapital, 
højst  25  % udenlandsk  kapital)  efter  den  såkaldte 
»østrigske  model«,  og understreger  denne  opfattelse. 3.4.3.3.  Jernbanetransport 
EF-instanserne  opfordres  til under  tiltrædelsesforhand-
lingerne  at insistere  på, at det spanske  jernbanenet  for-
bindes  bedre  med  EF's  gods-  og persontransport.  Dette 
indebærer,  at der bør  findes  teknisk  og transportmæssig 
forsvarlige  løsninger  på tilpasningen  af jernbanenettets 
forskellige  sporvidder  i Spanien  og i Fællesskabet.  Der-
med kunne  der også  ydes  et bidrag  til en aflastning  af det 
spanske  landevejsnet. 
3.4.4.  Den  fcelles  landbrugspolitik 
3.4.4.1.  De  generelle  problemer  for  land-
bruget  ved  udvidelsen 
Udvidelsen  af Fællesskabet  fra 9 til 12 medlemmer  vil 
rejse  alvorlige  problemer  for landbruget.  Dette  gælder  så 
vel for det nuværende  Fællesskab  og her  især  Middel-
havsområder,  som  for landbruget  i ansøgerlandene. 
Som det  fremgår  af Kommissionens  analyser  og Det 
økonomiske  og sociale  Udvalgs  (*) skyldes  det hovedsa-
geligt,  at områderne  omkring  Middelhavet  udviser  lighe-
der med  hensyn  til produkter,  klima  og arten  af de pro-
blemer,  der rejser  sig i almindelighed. 
Optagelsen  af tre nye  medlemsstater  betyder  i realiteten, 
at antallet  af beskæftigede  inden  for landbruget  forøges 
med 55 %, landbrugsarealet  med  49 %, antallet  af bedrif-
ter med  57%,  hvorimod  produktionen  kun  forøges  med 
24%.  Det  er et bevis  for,  at produktiviteten  er lavere  i 
ansøgerlandene. 
Antallet  af beskæftigede  inden  for landbruget  udgjorde  i 
1975  8,7%  af den  aktive  befolkning  i De Ni (i Middel-
havslandene:  Italien  15,8%,  Frankrig  11,6%,  22%  i 
Spanien,  34,5  % i Grækenland  og 28,1  % i Portugal.  Det 
er et bevis  på landbrugets  betydning  for beskæftigelsen, 
særlig  i ansøgerlandene. 
Ifølge  EØF-traktatens  artikel  39  har  den  fælles 
landbrugspolitik  bl.a.  til formål  at: 
— forøge  landbrugets  produktivitet, 
— sikre  landbrugsbefolkningen  en rimelig  levestandard 
ved en forhøjelse  af de individuelle  indkomster. 
(') Studie  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om »Aktuelle 
perspektiver  for  landbrugsproduktionen  i Fællesskabets 
Middelhavsområder«  af 27.  november  1975. 
Nr. C 247/36 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
I forbindelse  med  situationen  i ansøgerlandene  vil man 
stå over  for følgende  problemer,  når disse  mål  søges  nået: 
— antallet  af de beskæftigede,  eller  snarere  under-
beskæftigede,  i landbruget  vil blive  mærkbart  redu-
ceret,  hvilket  betyder,  at den arbejdskraft,  der herved 
frigøres  skal  opsuges  inden  for  andre  erhvervssek-
torer. 
— på grund  af det store  antal  små  bedrifter  med  ringe 
udbytte  og lav indkomst  i ansøgerlandene,  vil pro-
blemet  med  sådanne  udbytte-  og indkomstsvage  pro-
ducenter,  som  Fællesskabet  allerede  må kæmpe  med  i 
dag, blive  skærpet  yderligere  selv  med  den  produkti-
vitetsforøgelse  i ansøgerlandene,  man  kan  vente. mærksom  på principperne  for en effektiv  anvendelse  af 
midlerne  (se desuden  kapitel  3.3 — Regionalpolitik). 
I denne  forbindelse  gentager  Udvalget  den  tidligere  ud-
trykte  opfattelse  (1), at grundlaget  for  alle  foranstalt-
ninger  til løsning  af disse  problemer  bør  være  kravet  om 
opretholdelse  eller  skabelse  af beskæftigelse  i Middelha-
vets landbrugsområder. 
Især bør  Fællesskabet  iværksætte  helhedsprogrammer 
for de forskellige  erhvervssektorer  i de ovennævnte 
regioner  for at give  dem  mulighed  for en harmonisk  og 
afbalanceret  udvikling  i europæisk  sammenhæng  (jf. ka-
pitel  4.2 i dette  dokument). 
(Denne  vurdering  vil bevare  sin gyldighed  de første  par år 
efter  udvidelsen). 
Vanskelighederne  som  følge  af de regionale  forskelle  vil 
også  forværres.  Der  forekommer  alvorlige  regionale 
skævheder  inden  for Fællesskabet  og især  Middelhavs-
områderne  er økonomisk  tilbagestående  i forhold  til de 
øvrige.  Fællesskabets  regionalpolitik  har  endnu  ikke 
kunnet  fjerne  disse  forskelle.  Og heller  ikke  den  fælles 
landbrugsstrukturpolitik  er hidtil  blevet  virkeliggjort. 
En udbygning  af strukturpolitikken 
— i form  af en fornyelse  af de socio-strukturelle  direkti-
ver, således  at disse  rent  faktisk  bliver  anvendelige  i 
de berørte  regioner, 
— samt  en passende  forøgelse  af de nuværende  finan-
sielle  midler, 
vil derfor  være  nødvendig  for  at løse  strukturproble-
merne  i EF såvel  som  i ansøgerlandene.  Derfor  bør man 
også  ved  gennemførelsen  af strukturpolitikken  være  op-3.4.4.2.  Produktions-  og  afsætningsprob-
1 em e r 
Udvidelsen  får især  betydning  for produktions-  og af-
sætningsstrukturer.  Det  vil f. eks.  resultere  i en fordob-
ling af vinarealet  fra 2 379  000  ha til 4 383  000  ha, en 
forøgelse  af olivenproduktionen  fra  2 163  000  t til 
6 051  000  t, af risproduktionen  fra  1 000  000  t til 
1 578  000  t og af tomatproduktionen  fra 4 300  000  t til 
8 000  000  t. Med  hensyn  til de forandringer,  der måtte 
opstå  i EF's  selvforsyningsgrad  for sådanne  produkter, 
opfordrer  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  Kommis-
sionen  til at supplere  bilaget  til oversigt  nr. 45 i dok. 
KOM(78)  200  endel.,  således  at Udvalget  kan  afgive  en 
endlig  udtalelse  om spørgsmålet  om overskud  på grund-
lag af relevante  oplysninger  (f. eks.  vin). 
Endvidere  er de nødvendigt  at tage  hensyn  til, at for 
nogle  vigtige  middelhavsprodukters  vedkommende,  først 
og fremmest  i Spanien  og i Portugal  er det gennemsnitlige 
udbytte  pr. hektar  generelt  lavere  end  de tilsvarende  tal 
for EF's  vedkommende: 
(') EFT  nr. C 1 14 af 7. 5. 1979,  s. 27. 
Produktion EF Grækenland Portugal Spanien 
Hård  hvede 3 810  kg/ha 1 865  kg/ha 1 021  kg/ha 1 600  kg/ha 
(1976)  (') (1977)  (2) (1973)  (3) (1973)  (*) 
Vin 6 090  l/ha 5 829  l/ha 3 086  l/ha 1 625  l/ha 
(1975/76)  (^ (1975)  (2) (1976)  (3) (1976)  (4) 
(') Landbrugets  stilling  i Fællesskabet:  Rapport  1977  (sammen  med  Tiende  Almindelige  Beretning  om De  europæiske 
Fællesskabers  virksomhed,  Bruxelles  — Luxembourg,  januar  1978,  s. 262/263  og 316/317. 
(2) FAO  årbog  om  Produktion,  bind  31,  1977  og oplysninger  fra Kommissionens  generaldirektorat  for  Landbrug. 
(3) Kommissionens  udtalelse  om Portugals  ansøgning  om optagelse  - forelagt  for Rådet  -, Bruxelles  den  23.  maj  1978, 
tabellerne  8 og 9 og oplysninger  fra  Kommissionens  generaldirektorat  for  Landbrug. 
(4) Kommissionens  udtalelse  om Spaniens  tiltrædelse  — forelagt  for Rådet—,  Bruxelles,  1. 12.  1978,  tabellerne  11 og 14, 
og oplysninger  fra  Kommissionens  generaldirektorat  for  Landbrug. 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/37 
Desuden  er mekaniseringsgraden  og  anvendelsen  af 
kunstgødning  klart  lavere  end  i EF. 
På baggrund  heraf  skulle  disse  lande  have  meget  store 
muligheder  for at øge  deres  landbrugsproduktion  først 
og fremmest  gennem  en forbedring  af produktionsmeto-
derne  og via en udbygning  af vandforsyningen.  Udvik-
lingen  gennem  de senere  år har  vist,  at dette  sidste  alle-
rede er i fuld  gang. 
Dette  udviklingspotentiel  skal  ses på baggrund  af et an-
det forhold.  De gældende  priser  i de tre ansøgerlande  for 
de fleste  landbrugsprodukter  (olivenolie,  vin,  frugt  osv.) 
er betydeligt  lavere  end  EF-priserne. 
EF-medlemsskabet  og den  deraf  følgende  prisforhøjelse  i 
de tre lande  kan  fremme  bestræbelserne  på at øge  pro-
duktionen  af frugt,  grønsager,  vin og olivenolie. 
Man  kan  frygte,  at der  med  tiden  vil opstå  betydelige 
overskud  af visse  middelhavsprodukter,  hvorimod  de 
nuværende  strukturoverskud  af visse  kontinentale  pro-
dukter  i Fællesskabet  som  f. eks.  sukker  og mejeripro-
dukter  måske  vil blive  mindsket,  uden  at det dog  er mu-
ligt at regne  med  en fuldstændig  genoprettelse  af ligevæg-
ten i betragtning  af omfanget  af den  nuværende  uli-
gevægt. 
Bliver  disse  tendenser  en realitet  kan  det betyde  en fun-
damental  ændring  af den  fælles  landbrugspolitiks 
nuværende  problemer.  Man  vil ikke  blot  have  struktur-
overskud  af visse  kontinentale  landbrugsprodukter,  men 
desforuden  strukturoverskud  af de vigtigste  middelhavs-
landbrugsprodukter.  Denne  udvikling  kan  få negative 
følger  for  landbrugsproducenterne  i Middelhavsom-
rådet,  for det udvidede  Fællesskab  som  sådan  samt  på 
det økonomiske  og finansielle  område. 
I dette  tilfælde  måtte  man  bl.a.  påregne  betydelige  øko-
nomiske  konsekvenser  for producenterne  i Middelhavs-
området  og tilsvarende  finansielle  konsekvenser  for det 
udvidede  Fællesskab  selv. 
En yderligere  usikkerhedsfaktor,  som  ikke  må glemmes, 
er at den  mulige  udvikling  i forbrugeradfærden,  hvad  an-
går middelhavsprodukter,  er præget  af ringe  elasticitet  i 
forbruget  i forhold  til indkomsten.  Gradvise  ændringer 
med mulige  følger  for efterspørgslen  kan  dog  under  alle 
omstændigheder  tænkes  for  visse  produkters  vedkom-
mende. ger under  EF's.  Som  medlemmer  af EF skal  de således 
købe  produkterne  i Mellem-  eller  Nordeuropa  og give 
afkald  på den  nuværende  told,  som  i form  af afgifter  skal 
overføres  til EF. De mister  ligeledes  visse  muligheder  for 
handel  med  tredjelande,  da de ikke  vil komme  til at købe 
kød-  og mejeriprodukter  på disse  markeder.  Også  her 
foreligger  der  yderligere  tilpasningsproblemer  for  an-
søgerlandene. 
Som følge  af at ansøgerlandene  må indordne  sig under 
den fælles  toldtarif  over  for tredjelande  og påtage  sig en 
række  fællesskabsforpligtelser  inden  for  rammerne  af 
GATT  og forskellige  aftaler  og konventioner  (Middel-
havslandene,  Lomé  osv.),  kan  der selv  i disse  lande  opstå 
kritiske  situationer  i visse  landbrugssektorer,  særlig  i 
sektoren  for vegetabilske  fedtstoffer. 
Det kan  følgelig  konkluderes,  at de tre ansøgerlandes  til-
trædelse  sandsynligvis  får  to konsekvenser  for  land-
brugssektoren.  For det første  vil der ske en mindskelse  af 
de strukturelle  overskud,  f. eks.  af sukker  og mejeripro-
dukter  og ligeledes  af selvforsyningsgraden  for de pro-
dukter,  som  EF allerede  har underskud  af, såsom  vegeta-
bilske  proteiner.  For  det andet  vil der ske  en stigning  i 
selvforsyningsgraden  for  middelhavslandbrugsproduk-
ter. EF risikerer  hurtigt  at få overskud  af visse  af disse 
produkter,  såsom  vin,  olivenolie,  visse  frugter  og friske 
og forarbejdede  grønsager,  og de tre ansøgerlande  kan 
for bestemte  produkters  vedkommende,  der  hidtil  er 
blevet  indført  fra tredjelande,  i praksis  gå hen  og blive 
eneleverandører  til EF. 
Alt dette  får ligeledes  væsentlige  konsekvenser  for tredje-
lande,  navnlig  de Middelhavslande,  hvormed  EF har en 
præferencehandelsordning.  En  stigning  i selvforsy-
ningsgraden  for  EF's  middelhavsprodukter  vil vanske-
liggøre  deres  eksport  betydeligt,  havd  der er særligt  vig-
tigt, når det tages  i betragtning,  at Maghrebs,  Mashraks 
og Israels  eksport  af disse  produkter  udgør  en væsentlig 
del af deres  handel  med  EF,  nemlig  ca. 70%  af deres 
samlede  landbrugseksport. 
På baggrund  af disse  overvejelser  synes  det  hen-
sigtsmæssigt  at formulere  en samlet  politik,  der  både 
tager  hensyn  til 
— de krav,  EF's  fælles  landbrugspolitik  stiller  og 
— nødvendigheden  af en harmonisering  af de forskel-
lige præferenceaftaler  indbyrdes  og ud fra den  nye 
situation,  der opstår  ved  udvidelsen. 
Når de tre ansøgerlande  først  er medlem  af EF,  kan  de 
desuden  ikke  længere  købe  kød  og mejeriprodukter,  som 
de må importere,  på verdensmarkedet  til priser,  der lig-I forbindelse  med  udvidelsen  er det derfor  af altafgørende 
betydning,  at der i samråd  med  de nye  partnere  formule-
res en sådan  strategi,  at vækstmulighederne  i ansøger-
Nr. C 247/38 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
landene  anvendes  til at producere  andre  varer  end  dem, 
der er typiske  for  Middelhavslandene,  især  produkter 
med et højt  proteinindhold. 
Under  sådanne  samråd  bør  der  tages  hensyn  til alle  de 
berørte  parters  interesser,  således  som  det  er fastlagt  i 
EØF-traktatens  artikel  39, hvor  der bl.a.  tales  om: 
— stabilisering  af makederne, 
— sikring  af forsyningerne, 
— sikring  af rimelige  priser  på landbrugsvarer  for for-
brugerne. 
Her må man  vurdere  de eksportmuligheder,  der vil være 
forbundet  med  en dynamsik  beskæftigelsesfremmende 
politik  i det udvidede  Fællesskabs  middelhavsregioner  (se 
desuden  De økonomiske  og sociale  Udvalgs  studie:  »Sta-
tus over  den  fælles  landbrugspolitik«,  udgivet  i februar 
1975,  kapital  VI C a) og d)). 
Ud fra  en korrekt  anvendelse  af principperne  i EØF-
traktatens  artikel  5 skal  ansøgerlandene  allerede  nu ind-
stille  sig på, såsnart  overgangstiden  er begyndt,  at skulle 
anvende  fællesskabsbetingelserne,  både  for så vidt  angår 
markedsordningerne,  de strukturpolitiske  bestemmelser 
og de mere  specifikke  regler  for produktionskontrol  og 
omlægning,  som  allerede  er i kraft  i EF (vin,  sukkerroer, 
mælk).  Dette  gælder  også  de bestemmelser,  der indgås  i 
tiden  inden  udvidelsen  samt  regler  vedrørende  konkur-
rence  (markedsdominerende  virksomheder),  kvalitets-
normer  og miljø-  og forbrugerbeskyttelse. 
Med  ad hoc  kontrolinstrumenterne  må  man  sikre,  at 
indgåede  forpligtelser  omgås  på nogen  måde. 
3.4.4.3.  Foreslåede  foranstaltninger 
Af de forudgående  betragtninger  fremgår  det,  at omfat-
tende  og langvarige  aktioner  er nødvendige,  hvis  man  vil 
udvide  Fællesskabet  uden  at skabe  alvorlige  problemer 
inden  for landbruget. 
Det er derfor  ønskeligt  at fastlægge  en definitiv  over-
gangsperiode.  Denne  generelle  overgangsperiode  må på 
den anden  side  være  tilstrækkelig  lang  til at der kan  ska-
bes realistiske  muligheder  for en konvergens  mellem  de 
økonomiske  vilkår  i EF og ansøgerlandene.  Efter  Udval-
gets mening  må der inden  for den generelle  overgangspe-
riode  aftales  passende  lange  overgangsperioder  for 
særligt  følsomme  problemområder  og produkter  (jf. også 
pkt. 2.3.  i denne  udtalelse).  Hvis  man  vil undgå,  at det massive  udbud  af konkurrerende  produkter  fra ansøger-
landene  får  negative  konsekvenser,  hvilket  EF-
landbrugskredse  frygter,  bør  EF i denne  periode  med 
henblik  på landbruget  i Middelhavsområdet 
— dels  åbne  mulighed  for at anvende  en række  speci-
fikke  beskyttelsesklausuler  for de forskellige  produk-
tionsgrene  og for de mest  følsomme  produkter  (jf. 
pkt. 2.3 i denne  udtalelse); 
— dels  bør  der i nær  fremtid  vedtages  foranstaltninger, 
der tilsigter: 
— en forbedring  af de socio-strukturelle  direktiver 
ved .indførsel  af et bedre  sammenligningskrite-
rium; 
— gennemførelse  af EF-programmer  for visse  zoner 
eller visse  produktionssektorer  med  henblik  på 
dels at fjerne  strukturelle  og naturlige  skævheder 
mellem  forskellige  landbrugsregioner,  dels  at 
mindske,  om  ikke  helt  fjerne  permanente 
skævheder  på markederne  for  visse  landbrugs-
produkter; 
— gennemførelse  af integrerede  regionaludviklings-
operationer,  idet  flere  finansieringsinstrumenter 
(FEDER,  BEI,  Socialfonden,  EUGFL)  samtidig 
tages  i anvendelse  inden  for begrænsede  geogra-
fiske  områder; 
— samordning  af de finansielle  foranstaltninger  og 
anvendelse  heraf  uden  at de griber  forstyrrende 
ind i den normale  forvaltning  af den  fælles  land-
brugspolitik; 
— revision  og tilpasning  af flere  markedsordninger, 
for at imødegå  det nye  produktionsforbrugsfor-
hold  for  middelhavsprodukterne  og for at give 
producenterne  af de pågældende  produkter  en 
større  indkomstgaranti  (frugt,  grønsager,  vin, 
olivenolie,  hård  hvede); 
— fastlæggelse  af globale  markedsbestemmelser  for 
forarbejdede  produkter  (frugt  og grønsager)  og 
nye markedsordninger  for visse  middelhavspro-
dukter,  (i det omfang  det er nødvendigt); 
— fremme  forbruget  af middelhavslandbrugspro-
dukter,  bl.a.  ved  afskaffelse  af de i forskellige 
medlemslande  opkrævede  forbrugsskatter  eller 
ved udbygning  af  en  form  for  markeds-
føringspræmier; 
— gennemførelse  af støtte-  og  investeringspro-
grammer  for  initiativer,  sågar  integrerede,  på 
landbrugs-  og turistområdet. 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/39 
Da de tre ansøgerlandes  tiltrædelse  kan  komme  til at 
hæmme  middelhavslandbruget,  medens  det kontinentale 
landbrug  på den  anden  side  vil høste  fordele  på kort  og 
mellemlang  sigt,  finder  Udvalget,  at udvidelsen  ikke  bør 
komme  til at ligge  en enkelt  samfunds-  eller  erhvervs-
gruppe  til byrde  (a), og at det tilkommer  EF som  helhed 
at påtage  sig ansvaret  for sine  egne  valg. stemmelser,  der  er fastlagt  i de øvrige  EF-landen  for 
fangsmetoderne,  pleje  af fiskebestanden  og også  de an-
vendte  nets  tæthed. 
3.5. EF's  forbrugerpolitik 
3.4.5.  Fiskeripolitik 
Den fordobling  af fiskerflåden  og antallet  af fiskere,  som 
udvidelsen  resulterer  i, medfører  tilpasningsproblemer  og 
nødvendiggør  væsentlige  ændringer  i den  fælles  fiskeri-
politik. 
Her gælder  dog  også  det princip,  at de nye medlemslande 
skal overtage  de gældende  fællesskabsbestemmelser. 
Den direkte  konsekvens  af udvidelsen  vil blive: 
— en omfordeling  af fangstkvoterne  for Fællesskabets 
fiskerizone  i henhold  til Kommissionens  forslag. 
Disse  er forelagt  Rådet  til beslutning  og anvendes 
allerede  delvist  af de fleste  medlemsstater; 
— ændring  af de fiskeriaftaler,  som  både  ansøgerlan-
dene  og Fællesskabet  har  indgået  eller  indgår  med 
tredjelande. 
I forbindelse  med  fangstkvoterne  kan  man  tage  udgangs-
punkt  i fiskeriaftalen  af 23. september  1978  mellem  EF 
og Spanien.  Denne  er endnu  ikke  blevet  ratificeret,  men 
anvendes  i praksis  og  indeholder  ensidigt  fastlagte 
fangstkvoter  for spanske  fiskere  i Fællesskabets  fiskeri-
zone  og for EF-fiskere  inden  for den spanske  fiskerizone 
på 200  sømil. 
Ansøgerlandenes  gradvise  tilslutning  til EF's  fiskeripoli-
tik skal  gå hånd  med  overtagelse  af grundprincippet  i 
EF's fiskeripolitik,  nemlig  bevarelse  og genskabelse  af 
fiskebestanden  i EF's  fiskerizone. 
Spanien,  der råder  over  den  tredjestørste  moderne  fiske-
riflåde  i verden  (så stor  som  Frankrigs,  Italiens  og For-
bundsrepublikken  Tysklands  flåder  tilsammen)  skal  sam-
tidig  gøre  den  nødvendige  indsats  for  at tilpasse  sin 
fangstkapacitet  efter  de kun  begrænsede  fangstmulighe-
der inden  for EF's  fiskerizone  og tredjelandes  fiskeriom-
råder.  Hertil  hører  også,  at spansk  fiskeri  via lovgivning 
tvinges  til allerede  i overgangsperioden  at overtage  de be-
0) EFT  nr. C 114  af 7. 5. 1979,  s. 27. EF's forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger  indeholder  på 
nuværende  tidspunkt  de første  retningslinjer  for en effek-
tiv forbrugerpolitik.  Spaniens,  Grækenlands  og Portugals 
optagelse  må ikke  få indvirkning  på de hidtil  gjorte  frem-
skridt  og sinke  den  yderligere  udvikling. 
3.6. EF's  miljøpolitik 
Udvidelsen  må naturligvis  ikke  drage  bestræbelserne  på 
at iværksætte  en effektiv  mijøbeskyttelsespolitik  i tvivl. 
Udarbejdelsen  af beskyttelses-  og minimumsnormer  for 
skadelige  emissioner  får en ny betydning  gennem  EF's 
øgede  ansvar  for Middelhavets  renholdelse.  Middelha-
vets meget  bugtede  nordkyst  falder  således  ved  udvidel-
sen næsten  fuldstændig  ind under  EF's  aktionsområde. 
Det er derfor  nødvendigt,  at EF som  sådan  tiltræder  afta-
len om Middelhavets  renholdelse  og fremover  udformer 
en aktiv  politik  på området. 
3.7. De  af EF's  forbindelser  med  tredjelande,  der navnlig 
berøres  af udvidelsen 
3.7.1.  Middelhavspolitik 
Et af udvidelsens  vigtigste  træk  er, at EF's  tilstedeværelse 
i Middelhavsområdet  styrkes.  Det  større  ansvar,  som  de 
Tolv  derved  får for alle  spørgsmål  vedrørende  fredssik-
ring og økonomisk  udvikling  i denne  region,  må komme 
til udtryk  i en konkret,  global  EF-politik. 
De eksisterende  aftaler  må iværksættes  og videreudbyg-
ges. 
Associeringsaftalen  med  Tyrkiet,  som  er en af EF's  ældste 
»partnere«  i Middelhavsområdet,  må ikke  bringes  i fare 
ved Grækenlands  medlemsskab.  Grækenland  må  over-
tage associeringsaftalens  fulde  indhold  og målsætninger 
og fremover  aktivt  støtte  EF's  videnskabelige  forbindel-
ser med  Tyrkiet.  Dette  forudsætter,  at alt sættes  ind på, 
inden  for en overskuelig  fremtid,  om muligt  før Græken-
lands  medlemsskab,  at få løst de uafgjorte  konflikter  med 
Tyrkiet  (strid  om fastlandssoklen  i Det  ægæiske  Hav  og 
Cypern-problemet).  EF's  øgede  interesse  for fredssikring 
Nr. C 247/40 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
i denne  nye  grænseregion  i det udvidede  EF må komme 
til udtryk  i en vedholdende  og tålmodig  indsats  for at få 
de to allierede  lande  til at finde  frem  til en retfærdig  og 
afbalanceret  løsning  på de nævnte  konflikter. 
Forbindelserne  til de nordafrikanske  stater  og nabosta-
terne  i det sydlige  og østlige  Middelhav  må være  præget 
af disse  bestræbelser  på fredssikring. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  støtter  i den  forbin-
delse  Rådets  bestræbelser  på at få en permanent  og kon-
struktiv  dialog  i gang  mellem  EF, den arabiske  verden  og 
de afrikanske  stater.  Dette  er til fordel  for den  økono-
miske  og sociale  udvikling  i alle  de regioner,  der støder 
op til Middelhavet,  sikrer  EF's  råstoffer  samt  repræsente-
rer et bidrag  til en løsning  af de påtrængende  problemer  i 
Nord-Syddialogen.  Hvad  angår  ansøgerlandenes  forhold 
til EF på det økonomiske  område,  gælder  det også  hér,  at 
disse  må acceptere  de forpligtelser,  som  EF har påtaget 
sig og påtager  sig inden  tiltrædelsen  som  led i den globale 
politik  over  for  Magreb-  og Machrak-landene  samt 
Israel  (1). 
3.7.2.  Handelsforbindelserne  med  Comecon-landene 
Siden  31. december  1974  har  Kommissionen  på Fælles-
skabets  vegne  været  ansvarlig  for medlemsstaternes  han-
delsforbindelser,  men  ikke  deres  industrielle  samarbejde 
med medlemmerne  af Rådet  for  gensidig  økonomisk 
Bistand  (CMEA). 
De fremtidige  medlemsstater  skal  derfor  straks  ved  til-
trædelsen  efter  den gældende  retssituation  underkaste  sig 
EF-ordningen. 
3.7.3.  EF  og GATT 
Fællesskabet  repræsenterer  medlemsstaterne  over  for 
GATT. 
3.7.3.1.  Ansøgerlandene  skal  derfor  straks  ved  deres 
tiltrædelse  overtage  alle  EF's  forpligtelser  inden  for 
rammerne  af GATT  og over  for de forskellige  kontrahe-
rende  partner  (især  de, som  »Tokyo-runden«  resulterer 
i). De vil så til gengæld  drage  fordel  af de rettigheder, 
som Fællesskabet  inden  for GATT  har opnået  i forhold 
til andre  kontraherende  parter. 
3.7.3.2.  I  henhold  til artikel  XXIV,  stk.  6 (skabelse  af 
en toldunion  eller  et frihandelsområde)  skal  Fællesskabet 
(>) Studie  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  over  »Fælles-
skabets  politik  over  for  de sydlige  og østlige  Middelhavs-
lande»  af 26.  oktober  1977. ved forhandlingernes  afslutning  fremlægge  udvidelses-
dokumentet.  Da ansøgerlandenes  toldsatser  er højere  end 
den fælles  ydre  told,  mener  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  allerede  nu, at Fællesskabet  har  krav  på en vis 
kompensation  fra de andre  kontraherende  parter  inden 
for GATT.  (Det  er en kendt  sag,  at ved  den  første  udvi-
delse  af Fællesskabet  var  det  tværtimod  Fællesskabets 
selv,  som  måtte  yde  kompensation,  eftersom  tilnærmel-
sen af de nye medlemsstaters  toldsatser  til den fælles  told 
resulterede  i en gennemsnitlig  forhøjelse  af de tre landes 
toldsatser  over  for tredjelande). 
3.7.4.  Afalterne  med  EFTA-landene 
Den store  frihandelszone  for håndværksprodukter,  som 
EF og EFTA-landene  har  udgjort  siden  1. juli 1977,  vil 
blive  større  ved udvidelsen  med  Grækenland  og Spanien, 
således  at der  i næsten  hele  Vesteuropas  økonomiske 
område  muliggøres  en toldfri  vareudveksling. 
3.7.5.  EF's  udviklingsbistandspolitik 
Optagelsen  af tre økonomiske  mindre  udviklede  lande 
må hverken  medføre,  at handelspolitikken  over  for 
udviklingslandene  bliver  mere  protektionistiske,  eller  at 
finansieringen  af udvidelsen  inden  for rammerne  af den 
regionale  og sektorielle  strukturpolitik  sker  på bekost-
ning  af EF's  udviklingshjælp. 
3.7.5.1.  Den  generelle  præferenceordning 
Den nuværende  ordning,  som  gælder  for godt  et hun-
drede  udviklingslande  (ikke  de østeuropæiske  statshan-
delslande  med  undtagelse  af Rumænien,  som  er omfattet 
heraf)  fornyes  årligt  i henhold  til en ti-årig  ordning,  der 
udløber  den  31. december  1980. 
Det er sandsynligt,  at Fællesskabet  i lighed  med  andre 
udviklede  lande  og i lyset  af resultaterne  af den  sidste 
UNCTAD-konference  beslutter  - måske  for en ny ti-årig 
periode  — at anvende  en ny, men  denne  gang  mere  selek-
tiv ordning,  med  generelle  toldpræferencer,  således  at 
disse  hovedsageligt  kommer  de dårligst  stillede  udvik-
lingslande  til gode. 
Det siger  sig selv,  at de fremtidige  medlemsstater  også  på 
dette  område  straks  ved deres  tiltrædelse  skal  overtage  de 
allerede  opnåede  EF-resultater  og fuldt  ud tage  ansvaret 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/41 
for de toldpræferencer,  Fællesskabet  har  ydet.  Disse  må 
derfor  forvente,  at de inden  for visse  sektorer  vil blive  ud-
sat for en voldsommere  konkurrence  fra selv  udviklings-
lande,  som  de er kraftigt  beskyttet  imod  i øjeblikket. 
Når Fællesskabet  fastlægger  den  fremtidige  ti-årige  ord-
ning,  bør  den  derfor  tage  hensyn  til ansøgerlandenes 
interesser. 
3.7.5.2.  Lomé-konventionen 
EF's  udvidelse  vil for  Grækenlands  og Spaniens  ved-
kommende  ikke  automatisk  føre  til en ændring  i Lomé-
konventionens  geografiske  område.  Af de tidligere  por-
tugisiske  kolonier  har  Kap  Verde  og Guinea-Bissau  alle-
rede  tiltrådt  Lomé-konventionen.  Endvidere  er det ikke 
umuligt,  at også  Mozambik  og Angola  tiltræder  konven-
tionen. 
3.7.5.3.  Forbindelserne  til  Latinamerika 
Som  følge  af Spaniens  historisk  begrundede  forbindelser 
til landene  i Latinamerika  kan  der efter  udvidelsen  of EF 
opstå  nye  politiske  og økonomiske  forbindelser  til denne 
del af verden.  EF bør imidlertid  på sin side  ikke  acceptere 
en udvidelse  af præference-  eller  ikkegensidighedsaftaler 
som dem,  der  blev  indgået  med  AVS-landene. 
4. FINANSIELLE  ASPEKTER 
4.1. EF's  budget  og merværdiafgift 
4.1.1.  Budget 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg  understreger,  at 
nøjagtigt  som  ved  EF's  første  udvidelse,  bør  ansøgerlan-
dene  overtage  EF's  budgetbestemmelser,  herunder  ord-
ningen  om  egne  indtægter.  Det  drejer  sig såvel  om  de 
organisatoriske  regler  for  vedtagelse  af budgettet  som 
afgørelsen  om  indførelse  af egne  EF-indtægter  og 
gennemførelsesbestemmelserne. 
4.1.2.  Merværdiafgift 
Princippet  om fuldstændig  overtagelse  af budgetbestem-
melserne  indebærer  nødvendigvis  også  — og heri  er Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  fuldstændig  enig  med Kommissionen  (Kommissionens  udtalelse  om  Spaniens 
tiltrædelse  af 1. december  1978  — en snarlig  overtagelse 
af bestemmelserne  om  indførelse  af moms  in alle  EF-
lande  og de dermed  forbundne  direktiver,  der  gør  det 
muligt  uden  videre  at beregne  og opkræve  EF-andelen  af 
den til enhver  tid gældende  nationale  moms. 
4.1.3.  Finansieringsplanlægning 
Hidtidige  overslag  over  de samlede  udgifter  ved udvidel-
sen begrænser  man  sig i reglen  til at fremskrive  EF's  bud-
get fra 1978  på en sådan  måde,  at de nuværende  finan-
sieringsinstrumenters  interventionspraksis  og  omfang 
overføres  til de tre lande,  uden  at der  tages  hensyn  til, 
hvilke  integrationsproblemer  udvidelsen  rejser  for såvel 
visse  regioner  og sektorer  i det nuværende  Fællesskab 
som for  ansøgerlandene.  Det  ville  således  være  absolut 
påkrævet,  at Kommissionen  udarbejder  en aktionsplan 
for udvidelsen  som  helhed  samt  en tilsvarende  omkost-
ningsanalyse.  Den  dermed  forbundne  forøgelse  af EF-
budgettet  skulle  derefter  fastlægges  og videreføres  inden 
for rammerne  af en EF-budgetplanlægning  på mellem-
lang  sigt. 
De deraf  følgende  konsekvenser  i form  af en eventuel 
nødvendig  forøgelse  af de egne  indtægter  samt  differen-
tieringen  og styrkelsen  af EF-budgettets  indtægtsside  må 
ligeledes  planlægges  på mellemlang  sigt. 
4.2. Finansieringsinstrumenter  (*) 
Udvalget  finder  det ikke  hensigtsmæssigt  at løse  de struk-
turelle  problemer,  de opstår  ved  udvidelsen,  med  en ad 
hoc oprettet  udvidelsesfond.  Dette  kunne  i mulige  an-
søgerlande  fremkalde  forventninger  som  EF  i praksis 
ikke  ville  kunne  indfri.  Det  synes  derimod  nødvendigt,  at 
man inden  for rammerne  af en »aktionsplan  for udvidel-
sen«,  finder  en løsning  på samtlige  problemer,  som  udvi-
delsen  rejser  i såvel  visse  regioner  og sektorer  i EF som  i 
ansøgerlandene.  Planen  skulle  udgøre  koordinerings-
rammen  for  de aktioner,  der  kræver  EF-udgifter;  i den 
forbindelse  er det vigtigt  at nå frem  til en koordinering  af 
de eksisterende  finansieringsinstrumenter.  Dermed  skulle 
det på den  ene  side  kunne  udelukkes,  at der  sker  en for 
stor spredning  af EF-fondens  midler,  og på den  anden 
side imidlertid  også  forhindres,  at ikke  koordinerede  in-
terventioners  fra  forskellige  finansieringsinstrumenter 
neutraliserer  den  forventede  virkning. 
(1).Jf.  desuden  dokumentationsmaterialet  fra  Udvalgets 
generalsekretariat  »Det  europæiske  Fællesskabs  finan-
sieringsinstrumenter«,  s. 275  ff., især  s. 299  og 300. 
Nr. C 247/42 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 10. 79 
Selv om det problem,  regionale  og sektorielle  skævheder  i 
et udvidet  EF rejser,  ikke  vil komme  til at adskille  sig 
væsentligt  fra det allerede  eksisterende  problem  i EF,  vil 
udvidelsen  ikke  desto  mindre  yderligere  belaste  den  i for-
vejen  ikke  alt for  solide  økonomiske  og sociale  sam-
hørighed  i EF.  Skal  hele  udvidelsesproceduren  gen-
nemføres  med  så stor  en succes  som  muligt,  vil det være 
nødvendigt  over  de allerede  igangværende  programmer 
at overføre  finansielle  ressourcer  fra de rige  til de fattige 
regioner.  Anvendelsen  af de finansielle  ressourcer  bør  af-
passes  direkte  efter  den  ønskede  sociale  og økonomiske 
udvikling  i medlemsstaterne. 
Et sådant  støtteprogram  skal  være  en ledsageforanstalt-
ning  og et grundlag  for forudfastsatte  overgangsbestem-
melser,  der skal  gøre  det muligt  for ansøgerlandene  at nå 
op på et rimeligt  økonomisk  udviklingsniveau,  og derved 
sikre,  at overgangsperioden  afvikles  tilfredstillende. 
I denne  forbindelse  kunne  udvidelsen  give  anledning  til 
en kritisk  vurdering  af bestemmelserne  om fondsmidler-
nes anvendelse. unge,  folk  der  forlader  landbruget,  handicappede  og 
kvindelige  arbejdstagere. 
En global  strategi 
En global  strategi  for anvendelsen  af EF's  finansierings-
instrumenter  til løsning  af problemerne  i forbindelse  med 
udvidelsen  bør  derfor  omfatte  følgende  muligheder: 
— omskoling  og uddannelse  i de tilbagestående  om-
råder  (Social-  og Regionalfonden), 
— omskolingsforanstaltninger  for  personer,  der  forla-
der landbruget  (Regionalfonden  og EUGFL's  ud-
viklingssektion)  og i forbindelse  hermed:  forbedring 
af produktions-  og  afsætningsstrukturerne  (udvi-
klingssektionen), 
— investeringer  til forbedring  af infrastruktur  og de 
håndværksmæssige  produktions-  og tjenesteydelses-
strukturer  i de tilbagestående  regioner  (Regionalfon-
den og Den  europæiske  Investeringsbank). 
Regionalfonden 
Det bør  tilstræbes,  at der også  i Regionalfonden  afsættes 
en bestemt  procentsats  til ikke  kvotabundne  EF-aktioner 
(se ovenfor  pkt.  3.2.6.).  Derudover  bør  støtten  afstem-
mes efter  problemernes  omfang. 
Socialfonden 
Inden  for  Socialfondens  rammer  vil antallet  af de om-
råder,  der først  og fremmest  skal  støttes  øges  meget  bety-
deligt.  Ikke  kun  Irland,  Nordirland,  Grønland,  Syditalien 
og de franske  oversøiske  områder  vil høre  til disse  om-
råder,  men  næsten  hele  Portugal  og Grækenland  og et 
stort  antal  spanske  regioner. 
Det såkaldte  »regionalfondsområde«,  som  også  inden 
for Socialfonden  rammer  tildeles  første  prioritet  ved  de 
regionsbestemte  foranstaltninger,  vil  således  vokse 
enormt.  Dermed  rejses  spørgsmålet,  om de førstpriorite-
rede  aktioner  griber  ind  i eller  absorberer  en stor  del af 
Socialfondens  øvrige  foranstaltninger  (person-  og sek-
torbestemte),  som  har  andenprioritet. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  understreger,  at en 
stor del  af Socialfondens  midler  bør  anvendes  til 
erhvervsuddannelse  og omskoling  af arbejdstagere  i de 
mindst  udviklede  områder.  Derudover  bør  man  dog  ikke 
begrænse  de hidtidige  EF-foranstaltninger  til fordel  for I den  forbindelse  må der  tages  hensyn  til følgende  kon-
krete  krav: 
— Regionalfonden:  Tilstrækkelig  anvendelse  af ikke-
kvotabestemte  andele  til EF-aktioner, 
— Socialfonden:  Aktualisering  af  interventionsom-
råderne  i art.  4 og 5 i afgørelse  nr. 71/66/EØF,  som 
ændret  ved  afgørelse  77/801/EØF,  EFT  nr. L 337  af 
27. december  1977, 
— EUGFL's  udviklingssektion:  Forøgelse  af de igennem 
flere  år stagnerende  finansielle  midler,  begrænsning  i 
de specifikke  EF-aktioner  i anledning  af udvidelsen. 
Finansieringsinstrumenternes  anvendelse  bør  følgelig 
indgå  i en rammeplan  til løsning  af problemerne  i forbin-
delse  med  udvidelsen.  De nationale  og de hidtidig  eksi-
sterende  EF-programmer  og -politikker,  som  instrumen-
terne  tjener,  må naturligvis  ligge  til grund  for rammepla-
nen. I den  forbindelse  ville  det også  være  nødvendigt: 
— at vedtage  en definition,  der  gælder  for  alle  finan-
sieringsinstrumenter,  for så vidt  angår 
— prioriterede  sektorer, 
— prioriterede  støttemodtagere  (arbejdstagere), 
— prioriterede  regioner  med  en inddeling  af samt-
lige EF's  regioner  i grupper  efter  deres  ud-
viklings*  eller  omstillingsbehov, 
1. 10. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 247/43 
— at indføre  en »integreret«  interventionsordning, 
hvorved  EF kan  anvende  flere  instrumenter  samtidigt 
for at klare  situationer,  hvor  et enkelt  EF-instrument 
ikke ville  være  tilstrækkelig, 
— for  de forskellige  regioner,  at fastlægge  forskellige 
støttesatser,  der  er afpasset  efter  regionernes  ud-
viklingsniveau, 
— udelukkende  at afpasse  finansieringsinstrumenternes 
bidrag  efter  udgifterne  til det planlagte  projekt. 
Denne  »globale  plan  for  udvidelsen«  bør  udformes  si-
deløbende  med  forhandlingerne  med  ansøgerlandene  og 
iværksættes  efterhånden  som  Grækenland,  Portugal  og 
Spanien  tiltræder. 
I stedet  for den  særlige  »udvidelsesfond«,  som  Udvalget 
ikke kan  gå ind for,  kunne  EF råde  over  et tilsvarende  in-
strument,  som  ville  være  tilstrækkelig  fleksibel,  men  også 
effektiv  til at løse  de tilpasningsproblemer  der på grund 
af udvidelsen  opstår  i regioner  og sektorer  inden  for såvel 
De Ni som  ansøgerlandene. En logisk  følge  af EF's  globale  aktionsplan  bør  være  en 
forøgelse  af EF-finansieringsinstrumenternes  midler  til 
imødegåelse  af de nye  forhold.  Det  økonomiske  og so-
ciale  Udvalg  anser  det i denne  sammenhæng  for meget 
vigtigt,  at der gennemføres  detaljerede  beregninger  over 
de nødvendige  ressourceoverførsler,  så at offentligheden 
i de Tolv  bliver  bekendt  med,  hvilken  pris  der må betales 
af det udvidede  Fællesskab  for at opnå  de politiske  og 
økonomiske  fordele  ved udvidelsen. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  er klar  over,  at en 
mere  vidtgående  opgørelse  over  udvidelsens  følgevirk-
ning  især  for  beskæftigelsen,  produktionen  samt  om-
fanget  og fordelingen  af EF's  budget  er problematisk  og 
kan under  alle  omstændigheder  kun  været  tilnærmelses-
vis. Udvalget  så dog  gerne,  at Kommissionen  forsøgte  at 
vurdere  følgevirkningernes  omtrentlige  omfang  så snart 
tiltrædelsesbetingelserne  er fastlagt  i detaljer  og fore-
kommer  overskuelige.  Dette  kunne  danne  grundlag  for 
såvel  eventuelle  tilpasningsforanstaltninger,  f. eks.  inden 
for landbruget,  som  retningslinjerne  for politikken  på 
mellemlang  sigt. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  28. juni  1979. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Raffaele  VANNI 
Udtalelse  om Udviklingen  på det sociale  område  i Fællesskaberne  i 1978 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for udtalelsen,  er endnu  ikke  offentliggjort  i De Euro-
pæiske  Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Kommissionen  besluttede  den  27. april  1979  i medfør  af artikel  198  i traktaten  om oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om det 
nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 169.  plenarforsamling  holdt  i Bruxelles,  den 
27. og 28. juni  1979  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: