Nr. C 205/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 8. 82 
Udtalelse om meddelelser til Rådet fra Kommissionen om udvikling af en energistrategi for 
Fællesskabet og om energiprisen: prispolitik og -gennemsigtighed 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 193. plenarforsamling den 15. og 16. december 1981 på forslag fra 
sit præsidium at afgive en udtalelse om de nævnte emner. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 198. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles den 
26. og 27. maj 1982, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiskeFællesskab, særlig artikel 198, 
under henvisning til meddelelse til Rådet fra Kommissio­
nen om udvikling af en energistrategi for Fællesskabet 
respektive om energiprisen: prispolitik og gennemsigtig­
hed, 
under henvisning til præsidiets beslutning af 14. decem­
ber 1981 om at pålægge Afdelingen for energi og nukleare 
anliggender at udarbejde en initiativudtalelse om de 
spørgsmål, som er omhandlet i ovennævnte meddelel­
ser, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af ovennævnte 
afdeling den 7. maj 1982, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af ordfø­
reren, Heinz Ziinkler, på mødet i Afdelingen for energi 
og nukleare anliggender den 7. maj 1982, 
under henvisning til forhandlingerne på den 198. plenar­
forsamling den 26. og 27. maj 1982, -
med 71 stemmer for, 28 imod, mens 10 undlod at 
stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. De to dokumenter, som nu er lagt frem, udgør en 
konsekvent videreførelse af den energistrategi, Fællesska­
bet har fulgt efter den første energikrise. Denne energi­
strategi bygger på Ministerrådets resolution fra septem­
ber 1974 og tager sigte på at nedbringe olieafhængighe­
den først og fremmest ved en mere rationel energiudnyt­
telse, energibespåring og ved større diversifiering af 
forsyningerne, dog på en sådan måde, at det ikke 
frembyder en gene for den sociale og økonomiske vækst i 
Fællesskabet. Kommissionen har allerede tidligere, med henblik på 
realisering af ovennævnte målsætning, foreslået en lang 
række konkrete foranstaltninger, som stort set har fundet 
tilslutning fra Det økonomiske og sociale Udvalg. Næv­
nes skal især beretningen vækst? ja, men ikke i ener­
gien (Saint-Geoursrapporten) samt årsberetningerne, 
hvor virkningerne af den fælles energipolitik i de enkelte 
medlemsstater blotlægges, analyseres og sammenlignes. 
Den såkaldte tredje beretning om Fællesskabets energi­
program indeholder en henstilling grundtræk i et 
energiprogram, som anbefales samtlige medlemsstater, 
som endeligt blev forelagt Rådet af Kommissionen i form 
af nye retningslinjer for Fællesskabets indsats på ener­
gibesparelsesområdet, og hvis betydning for en fælles 
energipolitik enstemmigt blev understreget af Det øko­
nomiske og sociale Udvalg i dettes udtalelse af 31. januar 
1980 (EFT nr. C 113 af 7. maj 1980). 
Ydermere forelagde Kommissionen Rådet meddelelser 
om Fællesskabets energipolitiske målsætninger for 1990, 
om konvergens i medlemsstaternes politik og medlems­
staternes investeringsprogrammer, der vandt tilslutning 
fra et flertal i Udvalget, og som endelig blev nedfældet i 
Rådets resolutioner fra maj 1980. 
1.2. På baggrund af Rådets resolutioner fra maj 1980 
om målene for Fællesskabets energipolitik for 1990 og 
samstemmigheden af medlemsstaternes politik offent­
liggjorde Kommissionen den 20. oktober 1981 en beret­
ning med titlen udvikling af en energistrategi for 
Fællesskabet i form af en meddelelse til Rådet. 
Som følge af den særlige betydning, energiprisen tillægges 
i en langfristet energistrategi, udarbejdede Kommissio­
nen, som det første af flere forslag vedrørende energipo­
litiske delproblemer, den 13. oktober 1981 en særlig 
meddelelse til Rådet med udkast til Rådets resolution 
energiprisen: prispolitik og gennemsigtighed. 
Den efterfølgende udtalelse vil dreje sig om disse to 
dokumenter. 
9. 8. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 205/9 
1.3. I det foreliggende strategipapir konstaterer Kom­
missionen, at der til trods for enighed omkring retnings­
linjerne ikke er blevet iværksat en »helhedsstrategi, der 
omfatter såvel Fællesskabets, medlemsstaternes og de 
økonomiske beslutningstageres indsats«. 
For at afhjælpe denne mangel må der efter Kommissio­
nens opfattelse fremfor alt hurtigere tilvejebringes kon­
vergens i medlemsstaternes energipolitik, idet Kommis­
sionen her betragter det som givet, at det må være i alle 
medlemsstaters fælles interesse, at energipolitikken giver 
samme resultater inden for hele Fællesskabets område. 
Kommissionen mener, at det derudover er nødvendigt 
med specifikke EF-aktioner, »når det kræves af trakta­
ternes bestemmelser, eller når det hermed bliver muligt at 
opnå større effektivitet, end ved en simpel sammenlæg­
ning af nationale foranstaltninger, selv om disse samord­
nes«. 
Efter Kommissionens opfattelse er der fem prioriterede 
opgaver for Fællesskabet: 
a) Sikring af et passende investeringsniveau både med 
hensyn til alternative energikilder og mere rationel 
udnyttelse af energien; 
b) Udvikling af en fælles holdning både med hensyn til 
priser og afgifter på energi; 
c) Vedtagelse af foranstaltninger, der konkret viser den 
fælles vilje til at undgå en destabilisering af marke­
derne; 
d) Styrkelse af den fælles politik inden for forskning, 
udvikling og teknologisk demonstration; 
e) Videreudvikling af en fælles holdning og fælles 
initiativer med hensyn til forbindelserne udadtil på 
energiområdet. 
2. Almindelige bemærkninger 
2.1. Udvalget har omhyggeligt gennemgået de to 
dokumenter og opfatter dem sammenholdt med de øvrige 
Kommissionsmeddelelser om energipolitiske spørgsmål 
som en nyttig sammenfatning af de forskellige forslag, 
Kommissionen har udarbejdet på det seneste. 
Udvalget kan - ligesom andre organer, der har beskæf­
tiget sig med dokumenterne — give sin almindelige 
tilslutning til de opstillede prioriteter, men mener på den 
anden side, at der er en række enkeltheder i disse 
dokumenter, hvis sammenhæng med andre forslag fra 
Kommissionen og hvis indbyrdes overensstemmelse bør 
undersøges nøjere. 
2.2. Med hensyn til den almindelige målsætning for 
energistrategien er det jo Det økonomiske og sociale 
Udvalgs opfattelse, at der i fællesskabsregie må gøres alt 
for hurtigere at tilvejebringe den ønskede konvergens i de enkelte medlemsstaters bestræbelser på energiforsy­
ningsområdet. 
Her er der helt klart behov for en forbedring og frem for 
alt harmonisering af informationsstrømmen mellem med­
lemsstaterne og Kommissionen. Hvad der imidlertid 
forekommer Udvalget vigtigere, er det krav, der kommer 
til udtryk i dets udtalelse (EFT nr. C 113 af 7. maj 1980) 
om en overordnet koordinering af energipolitikken og 
den økonomiske og sociale politik på mellemlang og lang 
sigt. Først når man er kommet så vidt, kan der efter 
Udvalgets mening gennemføres en effektiv, sammen­
hængende energistrategi. Udvalget noterer i denne for­
bindelse med tilfredshed, at Kommissionens forslag ikke 
sigter på nye kontrolforanstaltninger i energisektoren. 
2.3. Udvalget er også enig med Kommissionen i dens 
vurdering af den fremtidige forsyningssituation i Fælles­
skabet og den vægt, de enkelte former for primærenergi 
skal indgå med for at sikre de fremtidige forsyninger. 
Udvalget går imidlertid ud fra den forudsætning, at det 
ikke kun er de konkrete energiudbudsforhold og energi­
besparelsesmuligheder, der her spiller en rolle, men at der 
i lige så høj grad tages hensyn til sociale aspekter, såsom 
skabelse af arbejdspladser, miljøbeskyttelse samt indu­
striens og husholdningernes behov. Udvalget henviser i 
denne forbindelse til resulaterne af Saint-Geours-rappor-
ten, som i sin tid blev udarbejdet på Kommissionens 
bestilling; denne rapport medtager ikke blot de øko­
nomiske og energipolitiske aspekter, men også alle de 
sociale og kulturelle realiteter i det europæiske fællesskab 
af borgere. 
3. Særlige bemærkninger (til de prioriterede opgaver) 
3.1. Investeringer 
Udvalget har tidligere indgående beskæftiget sig med 
denne problemkreds i forbindelse med udarbejdelsen af 
udtalelsen af 24. september 1981 (EFT nr. C 310 af 
30. november 1981). En blotlægning af og redegørelse 
for de vanskeligheder, der ligger på dette område, 
forekommer imidlertid Udvalget så vigtig, at det gerne vil 
erindre om, hvad det gav udtryk for i denne udtalelse: 
— Det bekræfter Kommissionens konstatering af, at 
energiinvesteringerne i de fleste medlemsstater hæm­
mes af betænkeligheder i offentligheden samt af 
retsusikkerhed i miljølovgivningen i nogle medlems­
stater med hensyn til opførelses- og driftstilladelse for 
nye anlæg. Det foreslår, at Kommissionen, alle 
vanskeligheder til trods, tager initiativ til i samarbejde 
med medlemsstaterne at få opstillet så ensartede 
rammebestemmelser for godkendelsesprocedurer på 
energiforsyningsområdet som muligt. 
— Det gentager, at det er dets opfattelse, at befolknin­
gens betænkeligheder ikke må ignoreres, men påpeger 
samtidig, at den offentlige mening ikke må bryde 
retssamfundets rammer. 
Nr. C 205/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 8. 82 
— Det bifalder det initiativ, Kommissionen har taget, 
med at informere offentligheden om såvel udnyttelses-
potentiellet i forbindelse med de forskellige forsy­
ningsmuligheder samt de dermed forbundne risici. 
Dette bør ske under hensyntagen til såvel miljøover­
vejelser som til rentabilitetsaspekterne. 
— Thi de for tiden stagnerende eller sågar faldende 
energipriser må ikke føre til, at der sker en yderligere 
udskydelse af bestræbelserne på at gennemføre ener­
gibesparelser for at udnytte energien mere rationelt og 
for at substituere den politisk usikre olie med andre 
energikilder; der er snarere behov for betydelige 
energipolitiske anstrengelser for at overvinde den 
passive holdning. Kommissionen bør snarest muligt 
anvise konkrete måder at løse dette problem på, 
således at man ikke i forbindelse med et konjunk­
turopsving i Europa atter geråder i en endnu større 
olieafhængighed. 
— Udvalget understreger i denne forbindelse, at for en 
sikker og prisbillig energiforsyning vil forbrugerne, 
ved siden af de ovennævnte foranstaltninger, kræve, 
at energiproduktionsanlæggene så vidt muligt place­
res der, hvor behovet er. Dette gælder ikke mindst de 
kapitalintensive ledningsførte energiformer som el og 
fjernvarme. 
3.2. Priser og afgifter 
3.2.1. Udvalget konstaterer med tilfredshed, at Kom­
mission og Råd tillægger energiprispolitikken en central 
rolle i Fællesskabets energistrategi. Her spiller pris- og 
afgiftspolitikken utvivlsomt en vigtig, men dog ingenlun­
de en altafgørende rolle. Mindst lige så vigtigt er det, at 
man til substitution of olie effektivt kan råde over 
tilstrækkelig mange andre energiformer, og at der frem 
for alt sørges for, at der er et tilstrækkeligt investerings-
beredskab på substitutionsområdet. 
Som det også vil fremgå af tidligere udtalelser fra Det 
økonomiske og sociale Udvalg (senest EFT nr. C 113 af 
7. maj 1980), er man stort set tilfreds med, at Kommis­
sionen har taget initiativ til at forbedre konvergensen i 
medlemsstaternes pris- og beskatningspolitik. Udvalget 
mener imidlertid, at der knytter sig vanskeligheder til 
gennemførelsen af de foreslåede foranstaltninger. Når alt 
kommer til alt, er prispolitikkens problematik yderst 
sammensat, idet den er kendetegnet ved forskelligartede 
indbyrdes modstridende aspekter. Man kunne i virkelig­
heden sige, at der her er tale om et delaspekt af hele den 
økonomiske og sociale politik. En tilfredsstillende koor­
dinering inden for energisektoren kan efter Udvalgets 
opfattelse ikke gennemføres løsrevet, men kræver en 
samlet harmonisering af medlemsstaternes økonomiske 
og sociale politik. 3.2.2. Med hensyn til principperne for prisfastsættel­
sen er Udvalget enigt i Kommissionens opfattelse, dvs.: 
— at forbrugerpriserne skal give plads til tilstrækkelige 
investeringer på energiforsyningsområdet og tilskyn­
de erhvervsliv og husholdninger til at anvende ener­
gien rationelt, hvorfor forbrugerpriserne ikke må 
holdes på et kunstig lavt niveau, 
— at det kan være berettiget at have forskellige energi­
priser (før afgift) inden for Fællesskabet, i det omfang 
de er betinget af konkurrencefordele og fremsynede 
investeringer i ny teknologi, 
— at prisforskelle må afvises, hvis de ikke er begrundet i 
sådanne faktorer, især forskelle i afgifter, for så vidt 
de ikke er nødvendige for i rimeligt omfang at afspejle 
de forskellige grader af knaphed på primærenergi. 
Udvalget retter imidlertid den kritik mod disse principiel­
le krav, som Kommissionen opstiller, at de delvis synes at 
være i modstrid med udtalelser fra Rådet og i praksis vel 
næppe kan sættes på en fællesnævner. Hvorledes skulle 
f.eks. kravene kunne opfyldes samtidig, når markedspri­
sen på den på lang sigt knappe og dyre olie giver os det 
nuværende fejlagtige indtryk, at der er overskud af olie? 
Og er det overhovedet muligt at drage nogen konkrete 
slutninger med henblik på den praktiske prispolitik, når 
det på én gang kræves, 
— at »forbrugerpriserne bør afspejle repræsentative vil­
kår på verdensmarkedet under hensyntagen til ten­
denserne på længere sigt« (PM fra Rådet af 3. decem­
ber 1981, pkt. 2), 
— at »priserne fuldt ud afspejler markedsvilkårene«, 
— at »forbrugerpriserne bør muliggøre en tilstrækkelig 
stor investering i energiforsyningen og anspore til 
rationel anvendelse af energi« (PM fra Rådet af 
3. december 1981, pkt. 2.3.), 
— at »priserne bør give brugerne en tydelig angivelse af 
forholdet mellem prisen på energi og prisen på andre 
varer og tjenesteydelser«, 
— at »forskelle i energipriserne (uden afgifter) inden for 
Fællesskabet kan skyldes egentlig konkurrencemæs­
sig fordel (f.eks. på grund af gunstig beliggenhed, 
fornuftig investering, højere produktivitet eller særli­
ge markedsforhold) eller prioriterede mål, der er i 
overensstemmelse med Fællesskabets egne energimål­
sætninger, særlig målsætningen om mindre afhængig­
hed af olie«. (PM fra Rådet af 3. december 1981, 
pkt. 2.2.). 
Udvalget forventer, at den supplerende beretning fra 
Kommissionen, som Rådet har udbedt sig inden udgan­
gen af februar 1982, vil indeholde nærmere forklaringer 
9. 8. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 205/11 
og præciseringer i så henseende. I beretningen bør der 
også tages stilling til spørgsmålet, om energipriserne for 
de private husholdninger skal indeholde et socialt islæt, 
eller om denne opgave ligesom på en række andre 
områder - og dette er afdelingens opfattelse - skal 
varetages af skatte- og afgiftspolitikken eller socialpoli­
tikken, som i givet fald bør fremme investeringer i 
energibesparende anlæg og investeringer til gavn for 
lavindkomstgrupper. 
3.2.3. Med hensyn til anvendelsen af afgiftsmæssige 
foranstaltninger som middel til at påvirke energipolitiske 
beslutninger gentager Udvalget sine betænkeligheder ved 
noget sådant, eftersom sådanne foranstaltninger nemt 
kunne føre til konkurrenceforvridning, forstærket infla­
tion og til særdeles følelige ulemper for bestemte bruger­
grupper, det være sig husholdninger eller erhvervslivet, 
hvilket i hvert fald må undgås. 
Der findes under alle omstændigheder - som allerede 
anført — en begrundelse for supplerende afgiftsforan­
staltninger, nemlig hvor dette er nødvendigt for at 
understrege den varierende grad af knaphed på de 
forskellige primærenergiformer. For imidlertid at holde 
den deraf følgende ekstra afgiftsbyrde inden for rimelige 
grænser og for at forhindre, at medlemsstaterne anvender 
provenuet herfra til det almindelige budget, ville det 
imidlertid være ønskeligt, at indtægterne blev anvendt til 
opfyldelse af det samme energipolitiske mål, nemlig 
energibesparelser og substitution of olie, f.eks. i form af 
støtte til investeringer i omstilling til fast brændsel. 
Udvalget mener, at hver enkelt medlemsstat bør gennem­
gå sine energibeskatningsordninger og finde frem til, om 
nogle af de beskatningsformer, som er indført for længe 
siden og har tjent bestemte formål - næsten udelukkende 
som indtægtskilder for statsbudgettet - stadig er rimelige 
og konsekvente med de nuværende energistrategiske 
mål. 
EF bør medvirke i disse undersøgelser ved at forsyne 
medlemsstaterne med omfattende sammenlignende ana­
lyser og ensartede begrebsdefinitioner, hvilket er en 
forudsætning for eventuelle tilpasninger. 
3.2.4. Rådets og Kommissionens krav om større 
gennemsigtighed i energipriserne bør efter Udvalgets 
opfattelse understreges. Det, det drejer sig om, er, at den 
industrielle og private bruger modtager den markedsin­
formation, som kræves, for at han kan anlægge sin egen 
bedømmelse, Udvalget har imidlertid forståelse for de 
modargumenter, der fremføres af dem, som er modstan­
dere heraf, idet de heri muligvis ser en krænkelse af store 
bilaterale overenskomsters fortrolige karakter, hvilket i 
bestræbelserne for at tilvejebringe konkurrencedygtige 
priser kan gøre mere skade end gavn. Kravet om gennem­
sigtighed bør derfor efter Udvalgets opfattelse ikke gå 
videre end til, hvad der er nødvendigt for at gennemføre 
en EF-energistrategi. 
Ud fra disse synspunkter har Udvalget vanskeligt ved at 
forstå Kommissionens krav om, at en EF-energistrategi 
kræver særlige bestemmelser om en fuldstændig gennem­
sigtighed på EF-niveau for at sikre, at Fællesskabets konkurrenceregler og de vedtagne principper for energi­
prisfastsættelse iagttages. I så henseende må markedsin­
formation efter Udvalgets opfattelse ikke blive et mål i sig 
selv. 
3.3. Uligevægt på markederne 
Afdelingen har principielle betænkeligheder ved indførel­
se af et interventionistisk instrumentarium, selv i tilfælde 
af ringe underskud. I tilfælde af alvorlige forsyningsvan­
skeligheder findes der - hvilket Kommissionen da også 
bekræfter - allerede en sådan interventiønsmekanisme 
(IEA, EKSF-traktatens artikel 59). Det skal imidlertid 
påpeges, at et sådant instrument kun bliver virknings­
fuldt, hvis der står et tilstrækkeligt stort potentiel bag ved; 
Fællesskabet må derfor efter afdelingens mening samar­
bejde snævert med andre førende industrinationer på 
dette område. 
Det er Udvalgets håb, at Kommissionens øvrige forslag i 
denne retning (En meddelelse om virkningerne at en 
begrænset knaphed på olie (som Udvalget udtaler sig om i 
en særskilt udtalelse) foreligger allerede) vil indeholde 
noget niere konkret om gennemførelsen og om kataloget 
over de påkrævede foranstaltninger. 
3.4. Forskning og udvikling 
Som anført i sine tidligere udtalelser (EFT nr. C 113 af 
7. maj 1980 og EFT nr. C 138 af 9. juni 1981) udtrykker 
Udvalget tilfredshed med Kommissionens initiativer på 
dette område, som det anser for et nødvendigt element i 
energistrategien. Den høje afhængighed af olie, hvortil 
der er knyttet politisk usikkerhed, tillige med de generelt 
begrænsede primærenergireserver nødvendiggør øjeblik­
kelige, omfattende og konsekvente forsknings- og 
demonstrationsprogrammer til fremme af nye energi­
besparende teknologier. Man kan nå vidt på dette 
område] det kræver dog, at man i højere grad formår at 
overbevise om energipolitikkens betydning, og ikke 
mindst kræver det betragtelige offentlige bevillinger. 
Man bør følgelig ikke kun fremme forskning og udvikling 
i snæver forstand, men også egentlige demonstrations­
projekter, som kan føre til en udbredelse af forsknings­
resultater. Af hensyn til økonomisk og effektiv ressour­
ceudnyttelse bør man derimod ikke yde støtte på områ­
der, hvor det forekommer rimeligt, at erhvervslivet i kraft 
af sine kommercielle interesser selv afholder omkostnin­
gerne. I modsat fald opstår der efter Udvalgets mening en 
risiko for konkurrenceforvridninger, som er i modstrid 
med en konsekvent energipolitik. På den anden side skal 
der også så vidt muligt ske fremme af konkrete projekter, 
som kan gennemføres på kort sigt. Selv om forskningen i 
forgasning og flydendegørelse af faste brændstoffer må 
tillægges stor betydning på lang sigt, bør dette ikke dække 
over den kendsgerning, at der findes mere nærliggende 
forskningsområder, hvor gennemførligheden, set under 
en økonomisk synsvinkel, ikke udgør noget problem, 
men hvor det i højere grad er den tekniske perfektion, det 
drejer sig om. Eksempler herpå er forbedringer af kedel­
anlæg og disses styring samt fyringssystemer og anven­
delse af kulstøv, f.eks. inden for stålindustrien. 
Nr. C 205/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 8. 82 
Nok finder Udvalget det vanskeligt at fastlægge objektive 
konsekvente kriterier for, om offentlig støtte er påkrævet 
i et givent tilfælde eller ej, men en afgrænsning af disse 
anses ikke desto mindre for nyttig. Udvalget beklager 
derfor, at Kommissionen også på dette punkt igen har 
holdt sine redegørelser i meget generelle vendinger og 
endnu ikke har lagt konkrete løsningsforslag på bor­
det. 
I øvrigt skal Udvalget henvise til sine tidligere udtalelser 
på området. 
3.5. Forbindelser udadtil 
Forbindelserne med tredjelande på energiområdet skal ses 
som led i EF's generelle forbindelser med tredjelande. Det 
økonomiske og sociale Udvalg udarbejdede i januar 1982 
en studie »EF's forbindelser udadtil - status og sammen­
hæng« (ordfører: Aldo Romoli), som er tilstillet Kommis­
sionen og Rådet. Det er overflødigt at tage detaljeret 
stilling dertil, ikke mindst da Kommissionen ikke frem­
lægger konkrete forslag i dokumentet om energistrate­
gien. 
Udvalget peger på den betydning, som Kommissionen 
tillægger en koordineret EF-holdning til tredjelande, ikke 
mindst på energiområdet. Udvalget ser med bekymring 
på, at bilaterale aftaler - til trods for at der hersker 
principiel enighed om hovedlinjerne i en fælles politik 
overfor tredjelande - i praksis underminerer denne 
politik, således som det f.eks. er tilfældet i de seneste 
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. maj 1982. forhandlinger med Sovjetunionen om udvidelse af natur­
gasleverancerne . 
Udvalget tvivler imidlertid på, at den række foranstalt­
ninger, som Kommissionen foreslår for at råde bod på de 
påviste utilstrækkeligheder - nemlig, at man skal prio­
ritere en EF-holdning i udenrigshandelen - er korrekte, 
og mener, at man nok først burde undersøge, om de 
enkelte medlemsstater nu også virkelig er parat til at 
overdrage en del af udenrigshandelen til EF-organer. 
I øvrigt er det Udvalgets opfattelse, at koordineret indsats 
udført af virksomheder i EF er at foretrække frem for 
styrede initiativer, eftersom disse formentlig bliver for 
træge som følge af yderligere afstemningsmekanismer. 
Med hensyn til samarbejdet med udviklingslandene skal 
Udvalget pege på den særlige betydning for udviklingsbi­
standen, der må tillægges de investeringer, som industri­
landenes virksomheder foretager i råstofindustrien og i 
energisektoren — f.eks. også i solenergisektoren - i den 
tredje verden; disse investeringer er nemlig ikke blot er 
udmærket udgangspunkt for U-landenes industrielle 
udvikling, men danner også et godt grundlag for et varigt 
økonomisk samarbejde. 
Udvalget minder i denne forbindelse om dets tidligere 
udtalelse om overførsel af teknologi til tredjelande og dets 
krav om et nyt energiprogram på dette område. Det 
understreger, at det ville være ønskværdigt, at der i 
tilknytning til det kommende topmøde i Versailles for 
industrilande fremkom forslag hertil. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg