P6_TA(2006)0467

Usbekistan

Europa-Parlamentets beslutning om Usbekistan

Europa-Parlamentet,

- der henviser til sine tidligere beslutninger om de centralasiatiske republikker og Usbekistan, særlig beslutningerne af 9. juni 2005 [1] og 27. oktober 2005 [2],

- der henviser til Kommissionens strategidokument om Centralasien 2002-2006,

- der henviser til partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Usbekistan på den anden, som trådte i kraft den 1. juli 1999,

- der henviser til konklusionerne fra mødet i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 18. juli og den 3. oktober 2005,

- der henviser til erklæringerne fra Rådets formandskab om menneskerettighedssituationen i Usbekistan i 2005 og 2006,

- der henviser til den rapport, som FN's Arbejdsgruppe vedrørende Tvungne eller Ufrivillige Forsvindinger offentliggjorde den 27. december 2005,

- der henviser til den rapport om overvågning af retssager, som Kontoret for Demokratiske Institutioner og Menneskerettigheder i Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE/ODIHR) offentliggjorde den 3. marts 2006,

- der henviser til den rapport om civile og politiske rettigheder, herunder spørgsmålet om tortur og tilbageholdelse, som Manfred Nowak, FN's særlige ordfører om tortur, offentliggjorde den 21. marts 2006,

- der henviser til den skrivelse om menneskerettighedssituationen i Usbekistan, som Usbekistans faste repræsentant ved FN sendte til FN's generalsekretær den 26. juni 2006,

- der henviser til forretningsordenens artikel 115, stk. 5,

A. der henviser til, at det næste møde i Samarbejdsrådet mellem Den Europæiske Union og Republikken Usbekistan er berammet til den 8. november 2006,

B. der henviser til, at Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 13. november 2006 forventes at drøfte, om det vil forlænge de sanktioner, der vedtoges sidste år efter begivenhederne i Andijan i maj 2005,

C. der henviser til, at den usbekiske regering ikke har søgt at opfylde de betingelser, som Rådet opstillede ved sanktionernes indførelse,

D. der henviser til, at den usbekiske regering stadig ikke har indvilget i en uafhængig undersøgelse af begivenhederne i Andijan den 13. maj 2005 til trods for de konstante og gentagne anmodninger herom fra forskellige internationale organer gennem det seneste år,

E. der henviser til, at de usbekiske myndigheder efter massakren i Andijan i 2005 slog hårdt ned på menneskerettighedsforkæmpere, uafhængige journalister og civilsamfundsinstitutioner og indledte retssager mod flere hundrede mennesker, som var mistænkt for at have deltaget i opstanden;

F. der henviser til, at der ifølge internationale menneskerettighedsorganisationer ikke gennem det forløbne år er modtaget nyt om de tusindvis af mennesker, der blev arresteret i et forsøg på at skjule sandheden, at de fængslede løber en alvorlig risiko for at blive tortureret eller mishandlet på anden vis, og at ingen observatører har fået tilladelse til at følge retssagerne mod de mange, som er blevet anklaget for forbrydelser, der medfører dødsstraf,

G. der henviser til, at der ifølge den rapport, som FN's særlige ordfører om tortur offentliggjorde i marts 2006, ikke er sket nogen grundlæggende ændring i den udbredte anvendelse af tortur eller i politikker og praksis, der effektivt kunne bekæmpe denne anvendelse, og at den usbekiske regering ikke har foretaget sig noget af betydning for at bringe denne straffrihedskultur til ophør,

H. der henviser til, at Tasjkent-kontoret for FN's Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR) blev lukket den 17. marts 2006,

I. der henviser til, at i hundredvis af usbekiske borgere efter begivenhederne i Andijan blev tvunget til at flygte til Den Kirgisiske Republik og andre nabolande, og at usbekiske flygtninge er blevet udleveret til Usbekistan i flagrant strid med FN's konvention fra 1951 om flygtninges status,

J. der henviser til, at det usbekiske samfund overvejende er af verdslig karakter, og at den begrænsede religiøse ekstremisme snarere bunder i social uretfærdighed, samt at bekæmpelsen af religiøs ekstremisme kun kan ske ved hjælp af retlige midler og ikke gennem undertrykkelse;

K. der understreger, at civilsamfundet i Centralasien, herunder Usbekistan, i voksende grad kræver et mere åbent samfund, hvor individuelle friheder og menneskerettigheder fuldt ud respekteres, samt demokratiske ændringer,

1. understreger på ny betydningen af forbindelserne mellem EU og Usbekistan og erkender, at Usbekistan spiller en afgørende rolle i Centralasien, men understreger samtidig, at disse forbindelser skal bygge på gensidig respekt for de demokratiske principper, retsstatsprincipperne og menneskerettighederne, således som det klart fremgår af partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem EU og Usbekistan;

2. opfordrer Rådet til den 13. november 2006 at træffe en velovervejet afgørelse med henblik på forbedrede fremtidige forbindelser om en eventuel udvidelse af sanktioner, baseret på forpligtelser som Usbekistan påtog sig i samarbejdsrådet EU-Usbekistan den 8. november 2006 og på oplysninger indhentet af europæiske diplomater udstationeret i det pågældende område;

3. påpeger, at målrettede sanktioner ikke hidtil har givet positive resultater, og opfordrer derfor Kommissionen og Rådet til at tage situationen op til nøje overvejelse med henblik på at finde ud af, hvorledes de politiske målsætninger opfyldes;

4. kræver opretholdelse af embargoen på våbensalg og militære overførsler;

5. opfordrer Usbekistan til at samarbejde fuldt ud med OSCE og FN, navnlig for så vidt angår kravet om en troværdig og gennemsigtig uafhængig undersøgelse, til at overholde folkeretten og til at acceptere de særlige FN-procedurer, der er indgivet anmodninger om, og tage imod OSCE-overvågningspersonale og uafhængige observatører;

6. opfordrer Rådet til inden for FN's Menneskerettighedsråd at træffe alle fornødne foranstaltninger til sikring af, at den fortrolige "1503-procedure" ikke fortsat anvendes på Usbekistan, og at landet underkastes en offentlig undersøgelsesmekanisme, således som FN's højkommissær for menneskerettigheder, Louise Arbour, anbefalede i sin rapport fra juli 2005 om Andijan-massakren;

7. henstiller indtrængende til den usbekiske regering at løslade alle de menneskerettighedsforkæmpere, journalister og medlemmer af den politiske opposition, som stadig sidder fængslet, og at lade dem arbejde frit og uden frygt for forfølgelse og til at sætte en stopper for chikane af ngo'er;

8. opfordrer indtrængende de usbekiske myndigheder til at indvilge i genåbningen af UNHCR's kontor i Tasjkent;

9. opfordrer Den Kirgisiske Republik og de øvrige nabolande til fuldt ud at overholde FN's konvention fra 1951 om flygtninges status, i henhold til hvilken ingen flygtninge må tvinges til at vende tilbage til deres oprindelsesland, og således til ikke at udlevere usbekiske flygtninge til Usbekistan; opfordrer med hensyn hertil indtrængende Rådet og Kommissionen til på nærmeste hold at følge situationen for alle usbekiske flygtninge, som allerede er blevet udleveret til Usbekistan;

10. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, EU's særlige repræsentant for Centralasien, præsidenterne, regeringerne og parlamenterne i Usbekistan og Kirgisistan, FN's generalsekretær og OSCE's generalsekretær.

[1] EUT C 124 E af 25.5.2006, s. 560.

[2] "Vedtagne tekster", P6_TA(2005)0415.

--------------------------------------------------