Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om etablering af en generel ramme for Fællesskabets aktiviteter til fordel for forbrugerne« () (98/C 235/17)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 12. februar 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 129 A at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som nedsatte en studiegruppe og udpegede Joop Koopman til ordfører.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg udpegede på sin 355. plenarforsamling af 27. og 28. maj 1998, mødet den 28. maj 1998, Joop Koopman til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 94 stemmer for, 8 imod og 3 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Kommissionen nævner i begrundelsen til forslaget, at Den Europæiske Union har styrket sin forbrugerpolitik i løbet af det sidste årti med foreløbig kulmination i Amsterdam-traktaten. Der har hidtil ikke foreligget nogen basisretsakt for finansieringen af EU-aktiviteter til støtte for forbrugerpolitikken.

1.2. Forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse udgør en sådan »basisretsakt« () for aktiviteter, som kræver finansiel støtte over EU's budget for forbrugerpolitik og beskyttelse af forbrugernes sundhed. Der opstilles en ramme for aktiviteter i perioden 1999-2003, men der er ikke tale om en liste over alle de aktiviteter, der skal iværksættes i den periode, da det ikke er muligt præcist at forudse alle de aktiviteter, der kan opstå behov for i så lang en periode.

1.3. Forslaget til afgørelse er baseret på artikel 129 A i EF-traktaten. Hvis forslaget endnu ikke er blevet vedtaget, når den nye traktat træder i kraft, vil Kommissionen eventuelt tage forslaget op til ny vurdering og basere det på de nye artikler 152 og 153, der skal indføjes med Amsterdam-traktaten, og som udvider området for forbrugerpolitikken.

1.4. Kommissionen inddeler de aktiviteter, der kan nødvendiggøre finansiel støtte, i fire områder:

- Forbrugernes sundhed og sikkerhed;

- Beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser;

- Forbrugeruddannelse og -oplysning om rettigheder;

- Fremme af og hensyntagen til forbrugernes interesser.

I et bilag gives en vejledende liste over disse aktiviteter.

1.5. Forslaget dækker tre typer aktiviteter: foranstaltninger iværksat af Kommissionen selv, finansiel støtte til aktiviteter, der gennemføres af europæiske forbrugerorganisationer, og specifikke projekter, der i første række foreslås af forbrugerorganisationer i medlemsstaterne.

1.6. Finansieringsrammen for disse fem år anslås til i alt 114 mio. ecu.

1.7. Den finansielle støtte til europæiske og nationale forbrugerorganisationers aktiviteter på de områder, der er nævnt i punkt 1.4, kan principielt ikke udgøre mere end 50 % af udgifterne til gennemførelse af projekterne.

1.8. Betingelserne for bevilling af støtte er beskrevet i artikel 7, 8 og 9 i forslaget til afgørelse. Artikel 7 omhandler kriterier vedrørende omkostningseffektivitet, multiplikatoreffekten og udbredelse. I artikel 8 fastlægges procedurerne for indgivelse af ansøgninger og godkendelse af projekter, som fører til, at der indgås en kontrakt, og bestemmelser om tilsyn, kontrol og bilag findes i artikel 9.

1.9. Finansieringsoversigten indeholder en vejledende opstilling over de samlede budgetbevillinger over den femårige periode samt en foreløbig fordeling på de tre aktivitetstypers forskellige områder.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU glæder sig over, at forbrugerpolitikken gradvist har fået større og større betydning i takt med EU's udvikling. Dens oprindelse kan måske føres tilbage til 1961, da landbrugskommissær Mansholt første gang indkaldte forbrugerrepræsentanter for at drøfte spørgsmål af fælles interesse. Det første kontor for forbrugerpolitiske spørgsmål blev oprettet under GD IV i 1968. I 1973 blev der nedsat en tjeneste for miljø- og forbrugerpolitik, som i 1981 blev omdannet til GD XI. I 1989 blev der skabt en separat tjeneste for forbrugerpolitik, som blev forløberen for GD XXIV i 1995. Udvidelsen af generaldirektoratets arbejdsområde i 1997 til også at dække sundhedsspørgsmål udgør den seneste organisatoriske udvikling. Disse ændringer var en følge af den øgede relevans af en EU-forbrugerpolitik og af det øgede behov for en sådan politik.

2.2. ØSU kan tilslutte sig Kommissionens begrundelse for at skabe en basisretsakt for finansieringen af forbrugerpolitiske aktiviteter i EU, men bemærker samtidig, at manglen på et sådant grundlag ikke hidtil har afholdt Kommissionen fra at støtte sådanne projekter.

2.2.1. Skabelsen af en basisretsakt er i overensstemmelse med artikel 22 i finansforordningen, hvor det hedder, at anvendelse af bevillinger på budgettet til væsentlige EF-foranstaltninger er betinget af vedtagelsen af en sådan basisretsakt.

2.2.2. Vedtagelsen af en basisretsakt kombineret med fastlæggelsen af en budgetbevilling over en femårig periode kan også skabe større klarhed og sikkerhed om omfanget af de midler, som GD XXIV har til rådighed til gennemførelse af sin politik. Tidligere lod den procedure, efter hvilken dets årlige budget blev fastlagt (jf. traktatens artikel 203), meget tilbage at ønske, da budgettet altid var genstand for en magtkamp mellem Rådet (der ønskede beskæringer) og Europa-Parlamentet (der foreslog forhøjelser).

2.2.3. En basisretsakt om tildelingen af bevillinger kan ligeledes være en velkommen lejlighed til at opstille hurtige, effektive og utvetydige procedurer for finansiering af projekter og opstilling af de betingelser, der skal være opfyldt af modtagerne, for at de kan opfylde det berettigede mål om åbne regnskaber. Heldigvis er finansieringsprocedurerne for 1998 væsentligt forbedret i forhold til tidligere år.

2.2.4. Endvidere baner forslaget tillige vejen for en egentlig fastlæggelse af de kriterier, som forbrugerorganisationer skal opfylde for at være berettiget til finansiel støtte. En vigtig faktor i denne sammenhæng er disse organisationers repræsentativitet. Kommissionen kan dog anvende yderligere kriterier.

2.3. ØSU er ganske vist enig i, at der er behov for at vedtage en basisretsakt som sådan, men ønsker at gøre opmærksom på, at dette kan gøres på to måder: enten ved at udarbejde en ramme med angivelse af aktiviteter pr. område i lighed med det foreliggende kommissionsforslag eller ved at opstille et handlingsprogram, hvor en mere konkret politik på mellemlang sigt spiller en central rolle. ØSU er ikke enig med Kommissionen i, at et sådant flerårigt program ikke kan spille den rolle, da det »ikke lader sig gøre i forbrugerbeskyttelsessammenhæng at forudse i et femårigt perspektiv, hvilke problemer der kræver en fællesskabsindsats«.

2.3.1. For det første kræver det ikke et detaljeret kendskab til fremtiden at opstille et flerårigt program. Enkelthederne i de aktiviteter, der skal gennemføres i løbet af perioden, kan indføjes senere, således som det er tilfældet med så mange EU-(ramme)programmer. For det andet har EU's forbrugerpolitik altid, siden starten i 1975, været ført inden for rammerne af mellemfristede programmer: det første og det andet (5-årige) forbrugerbeskyttelsesprogram, programmet »Fremstød på det forbrugerpolitiske område«, den første og den anden treårige handlingsplan og endelig den nugældende »De vigtigste emner for forbrugerpolitikken 1996-1998«.

2.3.2. ØSU beklager, at det nye flerårige handlingsprogram endnu ikke er færdigudarbejdet, da det kunne og burde have givet yderligere retningslinjer om tildeling af midler til de foreslåede aktioner og aktiviteter i den nære fremtid. Der kunne have fundet en diskussion sted om alle spørgsmål vedrørende basisretsakt, aktivitetsprogram og (samlet) budgettildeling.

2.3.3. Fremlæggelsen af et sådant flerårigt handlingsprogram ville også have været i bedre overensstemmelse med artikel 1 i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens erklæring af 6. marts 1995 om opførelse af finansielle bestemmelser i retsakter (), hvor der tales om »flerårige programmer« og ikke (vejledende) »rammer«.

2.3.4. ØSU støtter ikke desto mindre rammen, da den forekommer tilstrækkelig fleksibel til fuldt ud at kunne rumme det planlagte flerårige forbrugerhandlingsprogram, forudsat der i selve rammen indføjes en eksplicit henvisning til dette handlingsprogram. På denne måde kunne Kommissionen skabe det nødvendige led mellem den krævede basisretsakt for anvendelsen af budgetbevillinger inden for forbrugerpolitikken og dens flerårige program. Dette handlingsprogram skulle også starte den 1. januar 1999, og dets løbetid skulle i princippet svare til rammens gyldighedsperiode. ØSU vil ikke på nuværende tidspunkt drøfte de aktiviteter, der er nævnt i bilaget, da det agter at fremsætte en detaljeret udtalelse om det planlagte handlingsprogram. Dette program vil udgøre et meget bedre grundlag for drøftelser om EU-forbrugerpolitikkens fremtidige kurs end den foreslåede ramme.

2.4. ØSU ville glæde sig over en genbehandling af forslaget på grundlag af de relevante nye traktatsbestemmelser, som følger af Amsterdam-traktaten, hvis der skulle blive lejlighed til det. ØSU opfordrer indtrængende Kommissionen til så hurtigt som muligt at gøre rede for dens tanker om, hvorledes disse nye ansvarsområder kan tænkes at påvirke forbrugerpolitiske aktioner, således at debatten herom kan indledes samtidig med debatten om dette forslag. Kommissionen ville da være i stand til at fremsætte et ændret forslag eller at foreslå en ændring til afgørelsen umiddelbart efter Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse. Under alle omstændigheder bør det nye handlingsprogram, der er under udarbejdelse, være baseret på disse nye bestemmelser.

2.5. ØSU er opmærksom på ovennævnte erklæring (jf. punkt 2.3.3), ifølge hvilken budgetmyndigheden og Kommissionen forpligter sig til ikke at fravige finansieringsrammen, »medmindre der foreligger nye objektive og vedvarende omstændigheder ...«. Det bemærker dog, at man i betragtning af forbrugerpolitikkens horisontale karakter og stadige udvikling såvel som af fremtidige begivenheders uforudsigelighed, samt i lyset af det begrænsede budget, ikke må undervurdere det fleksibilitetstab, som vedtagelsen af en finansiel ramme indebærer.

2.5.1. ØSU ønsker derfor at understrege behovet for, at der udvises smidighed, når der tildeles midler til uforudsete begivenheder på de aktivitetsområder, den foreslåede afgørelse omfatter. Kommissionen kunne i sine årlige rapporter til Europa-Parlamentet og Rådet (artikel 12, stk. 1, i direktivforslaget), anføre, hvis større forbrugeraktiviteter ikke har kunnet gennemføres pga. manglende ressourcer. Sådanne oplysninger ville give Europa-Parlamentet og Rådet mulighed for at tildele yderligere midler til specifikke områder.

2.5.2. ØSU ønsker endvidere at foreslå, at der bliver mulighed for at indføre en ny basisretsakt for at øremærke nye bevillinger, således at der kan iværksættes egnede foranstaltninger, såfremt der opstår situationer på områder, der ikke er dækket af denne basisretsakt.

2.6. Så vidt ØSU forstår, er tildelingen af bevillinger til de tre aktivitetstyper og de fire politiske områder foreløbig. ØSU håber, at de overvejelser, der ligger til grund for tildelingen, eller enhver ny tildeling, vil fremgå af det nye handlingsprogram.

2.7. ØSU noterer med tilfredshed, at rammen er åben for de associerede lande i Central- og Østeuropa samt Cypern, og går ud fra, at der vil blive stillet bevillinger til rådighed herfor ud over selve rammen. ØSU gav i en tidligere udtalelse () udtryk for sit syn på forbrugerpolitikkens betydning for disse lande, der befinder sig i en overgangsfase, og håber, at der som led i de foranstaltninger, der er nødvendige i udvidelsesprocessen, kan gives tilstrækkelig støtte til udviklingen og gennemførelsen af projekter, der er til gensidig nytte.

3. Særlige bemærkninger

Betragtningerne i præamblen

3.1. I den 11. betragtning nævnes, at de forbrugerpolitiske aspekter skal integreres i EU's andre politikker. To kommentarer er her på sin plads. For det første bør der, især på baggrund af den nye artikel 153, stk. 2, tillige nævnes andre vigtige politikker, som f.eks. offentlige tjenester, finansielle og monetære anliggender (euroen), landbrug og handel med tredjelande (WTO). For det andet indebærer en henvisning til disse politikområder ikke nødvendigvis, at bevillingerne til sådanne aktioner skal ske over GD XXIV's budget. Essensen af den integrerede politik er i sidste ende, at de ansvarlige for disse andre politikker også er ansvarlige for integreringen af - i dette tilfælde - forbrugerinteresser. Dette ansvar omfatter i princippet også det finansielle aspekt af den pågældende aktivitet (). Dette forhold bør komme til udtryk i forslaget.

Artikel 1: Finansieringsramme

3.2. Sammenlignes de årlige budgettildelinger, der er foreslået for perioden 1999-2003, med de seneste års tildelinger, må ØSU desværre konkludere, at der for et stort antal aktiviteters vedkommende er sket et fald på grund af tilføjelsen af nye aktivitetsområder. Det skyldes tilføjelsen af nye områder til GD XXIV's budget, især som følge af BSE-krisen. Dette fald er i modstrid med EU-forbrugerpolitikkens stigende betydning, som bl.a. afspejles i Amsterdam-traktaten. ØSU opfordrer derfor indtrængende Kommissionen og budgetmyndigheden til at forhøje forbrugerbudgettet for perioden 2000-2003 ud over den meget beskedne stigning (som skyldes væksten i EU's BNP), som Kommissionen foreslår (). ØSU er af den opfattelse, at det flerårige program, som Kommissionen er ved at udarbejde, yderligere kan begrunde en sådan stigning.

3.3. I denne forbindelse ønsker ØSU at understrege betydningen af finansiel støtte til forbrugerorganisationer, da disse organisationer bør spille en aktiv rolle i udformningen af det indre marked. Deres bidrag vil øge EU's 370 millioner forbrugeres tillid til det indre marked.

Artikel 2: Aktiviteterne

3.4. Som en opfølgning af bemærkningerne i punkt 2.3.4 om behovet for at sammenknytte handlingsprogrammet og basisretsakten foreslår ØSU følgende ændring af artikel 2, litra a):

»foranstaltninger iværksat af Kommissionen for at støtte og supplere medlemsstaternes politik og sikre udviklingen, ajourføringen og opfølgningen af denne politik inden for rammerne af et flerårigt program på de betingelser, der er fastsat i (den nye) artikel 5.«

3.4.1. Denne nye artikel 5 skulle indeholde mere detaljerede bestemmelser om udarbejdelsen af et flerårigt program, f.eks. hvad angår følgende aspekter: programmets løbetid, en reference til dens vigtigste emner, evalueringsaspekter og et afsnit om finansielle bestemmelser.

3.5. Der anføres ikke eksplicit nogen finansiel fordeling af det samlede budget for disse tre aktivitetstyper, men den kan af personer med indgående kendskab til forbrugerpolitikken udledes af den vejledende oversigt i finansieringsoversigten i bilaget. Ganske vist er disse tal foreløbige, men det ville ikke desto mindre være ønskeligt med større gennemsigtighed i denne fordeling.

Artikel 3: Integrering af forbrugerinteresser i andre politikker

3.6. Uanset bemærkningerne i punkt 3.1 om ansvaret for integreringen af forbrugerinteresser i andre politikområder er det forbrugerkommissærens ansvar at sikre indbyrdes overensstemmelse mellem den måde, hvorpå disse forbrugeraspekter behandles andre steder, og den måde, hvorpå aktiviteterne gennemføres inden for den generelle ramme. ØSU opfordrer Kommissionen til at indføre passende mekanismer, som kan sætte GD XXIV bedre i stand til på et tidligt tidspunkt at notere sig andre relevante politiske intentioner og at bidrage til, at der er indbyrdes overensstemmelse mellem EU's politikker, og at de supplerer hinanden. I denne sammenhæng henviser ØSU til en række rådsresolutioner om behovet for øget integrering af forbrugerpolitiske overvejelser i andre politikker og til adskillige udtalelser, hvor ØSU har nævnt dette aspekt ().

3.6.1. ØSU opfordrer Kommissionen til at evaluere de foranstaltninger, der hidtil er iværksat på dette område. I denne forbindelse kunne GD XI's integreringsbestræbelser (f.eks. ordningen med »miljømedarbejdere« i andre generaldirektorater) tjene som eksempel. Man bør endvidere være opmærksom på anvendelsen af »forbrugerkonsekvensvurderinger«.

Artikel 4: Aktivitetsområder

3.7. Disse områder er i fuld overensstemmelse med målene i den nye artikel 153, stk. 1, og ØSU kan fuldt ud støtte dem. Skønt emner som håndhævelse af forbrugerlovgivningen eller forbrugernes retsstilling ikke udtrykkeligt nævnes, kan de udgøre vigtige elementer i de nævnte områder. I bilaget gives en vejledende liste over aktiviteter pr. område. Det er ikke klart, i hvilket omfang denne liste er en afgørende faktor i udvælgelsen af projekter fra forbrugerorganisationerne til finansiel støtte. ØSU anmoder Kommissionen om at kaste lys over dette problem. ØSU forventer, at Kommissionen, når den udarbejder det nye handlingsprogram og foretager en prioritering, tager hensyn til de nye retningslinjer i sin meddelelse »De vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998)« () og udviklingen i den.

Eksisterende artikel 5: Betingelser for bevilling af støtte til europæiske forbrugerorganisationer

3.8. ØSU glæder sig over den definition af europæiske forbrugerorganisationer, der gives i artikel 5, stk. 1. Denne definition skulle sikre, at kun aktive og uafhængige organisationer med et solidt repræsentativt grundlag kan få EU-støtte.

Artikel 6: Betingelser for bevilling af støtte til nationale organisationer

3.9. ØSU er uenig i den brede definition af nationale organisationer, som kan være støtteberettigede. Kommissionen er af den opfattelse, at ikke blot forbrugerorganisationer, men også andre organisationer kan foreslå lødige projekter af interesse for forbrugerne. Selv om ØSU ikke vil benægte, at disse andre organisationer kan foreslå interessante projekter, er det af den faste overbevisning, at det er bedre at begrænse denne artikel til (betinget) støtte til forbrugerorganisationer: at yde finansiel støtte til forbrugerorganisationer på et område styrker også disse organisationer i bredere forstand og bidrager således også til andre forbrugerpolitiske mål. Det bør bemærkes, at det synspunkt, at styrkelsen af forbrugerorganisationer er værdifuld i sig selv, også er i tråd med Kommissionens argumenter i punkt 9.2 i finansieringsoversigten i forslaget.

3.9.1. Kommissionen kan deltage i dækningen af omkostninger i forbindelse med projekter, der er foreslået af andre organisationer, som f.eks. forskningsinstitutter, universiteter eller avancerede forskningscentre, hvis disse projekter kan bidrage til realiseringen af dens egne mål. En sådan støtte bør dog være baseret på en særskilt artikel i den foreslåede ramme og afholdes over en særskilt budgetkonto.

3.10. ØSU er af den opfattelse, at nationale forbrugerorganisationer bør opfylde en række betingelser for at kunne få støtte fra Kommissionen ().

3.10.1. Som allerede nævnt, bør disse forbrugerorganisationer opfylde visse betingelser vedrørende repræsentativitet. Disse kriterier varierer fra medlemsstat til medlemsstat, og ifølge subsidiaritetsprincippet skal fastlæggelsen af sådanne kriterier overlades til dem (). Findes der ikke nationale kriterier, kan Kommissionen frit at anvende egne kriterier angående repræsentativitet. I denne forbindelse er følgende faktorer vigtige:

- Organisationens vedtægtsmæssige mål bør være repræsentation og varetagelse af forbrugerinteresser.

- Organisationens uafhængighed af regeringer bør være vedtægtsbestemt, og organisationen bør være finansielt uafhængig af erhvervsinteresser. Den bør have uindskrænket retsevne og have haft en vis intern organisationsstruktur i nogle år.

- Organisationens struktur og finansielle grundlag bør afspejle dens levedygtighed.

- Organisationens medlemskreds, som kan omfatte enkeltindivider eller sammenslutninger, bør have en vis størrelse i sammenligning med andre sådanne organisationer.

3.10.2. En yderligere faktor kan være den rolle, organisationen som repræsentant for forbrugerne spiller i den politiske beslutningsproces. Derudover bør disse organisationer spille en vis rolle også ud over det rent lokale eller regionale plan.

3.11. ØSU håber dog, at der snart vil være opstillet sådanne kriterier i alle medlemsstater. Det er desuden ØSU's synspunkt, at forbrugerorganisationer fra medlemsstater med en mindre udviklet forbrugerrepræsentation lettere bør kunne kvalificere sig til støtte end forbrugerorganisationer fra medlemsstater med en mere udviklet forbrugerbevægelse, hvilket er i overensstemmelse med principperne for EU's samhørighedspolitik.

Artikel 5 og 6: Omfanget af den finansielle støtte

3.12. Ifølge artikel 5, stk. 3, og artikel 6, stk. 3, kan den finansielle støtte »principielt ikke overstige 50 % af de udgifter, der er forbundet med gennemførelsen af de støtteberettigede aktiviteter«. Ifølge yderligere oplysninger, som Kommissionen har givet ansøgere, der har søgt om EU-støtte til forbrugerprojekter i 1998, skal disse ansøgere, såfremt der ikke foreligger andre kriterier, begrunde ansøgningen om ekstra støtte. ØSU opfordrer Kommissionen til at forklare, i hvilket omfang og under hvilke omstændigheder denne procentsats kan overstiges, da en sådan forklaring kan bidrage til at reducere antallet af ansøgninger, som må afvises. Måske kan støtten til ANEC (), som på passende vis repræsenterer forbrugerinteresserne inden for standardisering, og som får dækket en meget større procentdel af sine omkostninger, hjælpe Kommissionen med at fastlægge disse betingelser mere eksplicit. Kommissionen bør på grundlag af tidligere erfaringer i den efterfølgende indkaldelse af ansøgninger angive, på hvilke betingelser finansieringen eventuelt kan overskride 50 % af et projekts omkostninger.

Udtrykket »driftsomkostninger« skal også præciseres. ØSU er af den opfattelse, at infrastrukturomkostninger ikke er en del af disse driftsudgifter, og at de derfor bør kunne godtgøres.

Artikel 7: Kriterier for udvælgelse af projekter

3.13. Selv om ØSU i vidt omfang kan tilslutte sig de foreslåede kriterier, mener det, at de må udbygges yderligere, således at de kan give mere vejledning (f.eks. bør ordet »langvarig« præciseres nærmere). ØSU går ud fra, at dette vil blive gjort i de årlige meddelelser, hvormed Kommissionen (artikel 8, stk. 1) indkalder ansøgninger. Hvad angår meddelelsen om indkaldelse af ansøgninger om støtte til projekter i 1998, ønsker ØSU at bemærke, at den er blevet meget klarere end tidligere, men at den må gøres endnu bedre. ØSU er skeptisk over for indførelsen af kriterier, som kræver, at ansøgerne skal forudsige resultatet af projekterne, da disse resultater ikke altid med sikkerhed kan forudsiges fra et projekts begyndelse. Endelig bemærker ØSU, at offentliggørelse af resultaterne medfører udgifter, som bør medregnes i de samlede omkostninger, der er forbundet med de projekter, der søges om finansiel støtte til.

Artikel 8 og 9: Procedurer

3.14. ØSU opfordrer indtrængende Kommissionen til også at sætte frister for dens egne aktiviteter som f.eks. vurderingen og udvælgelsen af projekter, underretningen af ansøgerne, indgåelsen af kontrakter og den faktiske betaling af projekterne. Der har tidligere været lange forsinkelser, især hvad angår betalingen. Tidsfrister skaber åbenhed og opfordrer til selvdisciplin for både støttegiver og støttemodtager og gør det dermed muligt at foretage en korrekt planlægning. For at fremme kontinuiteten og en effektiv anvendelse af midlerne bør der endelig indføres en bestemmelse om finansiering af projekter, der løber over mere end ét år. Kommissionen kan høre sit Forbrugerudvalg om indholdet af den meddelelse, der omtales i artikel 8, stk. 1.

3.15. ØSU glæder sig over Kommissionens bestræbelser på at nedbringe bureaukratiske kontrolprocedurer og således spare (især små) organisationers kostbare tid. Bestemmelserne i artikel 9, stk. 1, er et vigtigt skridt i den rigtige retning. ØSU håber, at der vil følge yderligere forbedringer, således at der kan opnås en bedre balance mellem fordelene ved mindre projekter og de administrative byrder, de medfører.

Artikel 12: Rapporter

3.16. ØSU foreslår, at den rapport, som Kommissionen hvert år skal sende til Europa-Parlamentet og Rådet, begrænses til eventuelle problemer og en beskrivelse af kendsgerninger. Bureaukratisk skrivebordsarbejde må undgås. ØSU går ud fra, at kun evalueringerne af nogle af projekterne medtages i disse rapporter som en del af Kommissionens kontinuerlige evalueringsproces. Hvis det forholder sig således, bedes Kommissionen give klarere udtryk for disse hensigter. ØSU glæder sig over, at der senest ved udgangen af juni måned 2002 skal forelægges en evalueringsrapport om gennemførelsen af aktiviteterne i henhold til »den generelle ramme«. Konklusionerne bør danne grundlag for udarbejdelsen af et forslag til den efterfølgende »ramme«. ØSU er endvidere af den opfattelse, at en evaluering af det flerårige program bør indgå i den tidligere nævnte rapport, hvilket er i tråd med forslaget om en ny artikel 5.

Bruxelles, den 28. maj 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 108 af 7.4.1998, s. 43.

() Jf. artikel 22 i finansforordningen (den konsoliderede udgave af 20.12.1996 - SG B.4 (96), s. 674).

() EFT C 102 af 4.4.1996.

() ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om »De vigtigste emner for forbrugerpolitikken 1996-1998«, EFT C 295 af 7.10.1996, s. 14, pkt. 2.9.

() Dette princip har f.eks. været afspejlet i tildelingen af EU-midler til programmer til vurdering af nye biler, hvor der opstilles sikkerhedskriterier for motorkøretøjer. Princippet burde dog anvendes i meget større målestok.

() Naturligvis ikke overstigende loftet på 1,27 %.

() Især ØSU's udtalelse om forbrugerbeskyttelse i det indre marked: muligheder og hindringer, pkt. 3 - EFT C 39 af 12.2.1996, s. 12.

() ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om »De vigtigste emner for forbrugerpolitikken 1996-1998«, EFT C 295 af 7.10.1996, s. 14, især pkt. 1.9.

() Sektorbestemte forbrugerorganisationer (f.eks. inden for offentlig transport og andre offentlige serviceydelser) kunne også støttes finansielt af de respektive GD'er, afhængigt af i hvilket omfang disse organisationer bidrager til opfyldelsen af det pågældende GD's politiske målsætninger.

() Se endvidere Rådets fælles holdning om forslaget til direktiv om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser - EFT C 389 af 22.12.1997. Her hedder det i artikel 3, at de »godkendte organer/organisationer« skal være »retmæssigt oprettet i henhold til en medlemsstats lovgivning«. Det må dog erkendes, at i nogle medlemsstater er det offentlige organer og ikke forbrugerorganisationer, der er blevet udpeget til godkendt organ/organisation. Endvidere har ikke alle medlemsstater fastlagt kriterier for repræsentativitet.

() Den europæiske sammenslutning for koordinering af forbrugerrepræsentation inden for standardisering.