Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om underentreprisens konkurrenceevne i tekstilog beklædningsindustrien i Den Europæiske Union« (97/C 66/06)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 30. maj 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Henri Malosse til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. november 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 340. plenarforsamling af 27. og 28. november 1996, mødet den 27. november 1996, med 105 stemmer for, 1 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionens meddelelse ligger i forlængelse af handlingsprogrammet til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union (KOM(94) 319 endelig udg.) og er blevet udarbejdet på anmodning fra Rådet (industriministrene) af 28. marts 1996. Det forekommer rimeligt at sætte fokus på netop tekstil- og beklædningsindustrien, som målt ud fra antallet af beskæftigede er en af de vigtigste industrigrene i Europa, og samtidig berøres den i særlig grad af den forringede konkurrenceevne. Ifølge OETH (Tekstil- og beklædningsindustriens Europæiske Observationscenter) har branchen mellem 1988 og 1995 mistet over 800 000 arbejdspladser i EU.

1.2. Underleverandørvirksomhed spiller en stor rolle inden for denne industrigren. Det er helt naturligt at tillægge disse aktiviteter en særlig betydning, idet de hovedsagelig varetages af små og mellemstore virksomheder og håndværksvirksomheder, som har en mærkbar indvirkning på beskæftigelsen. Kommissionen anslår, at 650 000 personer er beskæftiget inden for underleverandørvirksomhed i denne branche, hvortil kommer omkring 150 000, som arbejder sort - et tal der nok reelt ligger langt højere.

1.3. Underleverandørvirksomhed er af stor betydning for tekstil- og beklædningsindustrien, fordi den sikrer branchen den nødvendige fleksibilitet. Det er også relevant at pege på forskellene mellem tekstilindustrien - hvor underleverandørvirksomheden kan være højteknologisk betonet - og beklædningsindustrien, hvor der hovedsagelig arbejdes »efter mål« med traditionelt arbejdskraftintensive metoder. Det kan yderligere påpeges, at tekstil- og beklædningsindustriens underleverandørvirksomheder ofte er lokaliseret og koncentreret i bjergområder eller i vanskeligt stillede landdistrikter eller bycentre. Disse virksomheders gradvise forsvinden ville skabe endnu større problemer for den fysiske planlægning og den økonomiske og sociale samhørighed.

1.4. På et tidspunkt, hvor tekstil- og beklædningsindustrien i høj grad er præget af udflytning og globalisering, skal det understreges, at underleverandørvirksomheden er af stor betydning for opretholdelsen af et komplet og velorganiseret industrielt netværk inden for branchen: det første led omfatter produktforarbejdning, herunder forarbejdning af naturlige råstoffer (som f.eks. bomuld, uld og hør); derefter følger spinding, vævning og blegning samt behandling af kemiske fibre (syntetiske og kunstige), hvortil føjer sig maskintekstilsektoren; så følger den umådeligt varierede beklædningsindustri, der spænder fra mode til haute couture og fra masse- til håndværksproduktion, og til sidst kommer distributionsleddet.

1.5. Inden for hele branchen kan man spore en voksende følelse af solidaritet mellem disse forskellige led i kæden, herunder også de specialiserede distributører; synspunktet er, at udflytningen og globaliseringen kun er holdbar til en vis grænse, og at det kan få negative konsekvenser for hele branchen, hvis ét led i kæden forsvinder fra Europa.

1.6. For øjeblikket er 80 % af de ansatte i EU's tekstil- og beklædningsindustri kvinder, og krisen inden for branchen har særligt alvorlige sociale følgevirkninger for denne befolkningskategori.

1.7. I denne forbindelse kan ØSU's synspunkter være af relevans for Kommissionen, Rådet, Europa-Parlamentet og Regionsudvalget samt den arbejdsgruppe om »konkurrenceevne«, som blev nedsat af Kommissionen i forbindelse med Forummet om Tekstil- og Beklædningsindustrien den 19. juni 1996. Spørgsmålet om hele denne branches overleven i EU er således forbundet med vidtrækkende sociale og industrielle følgevirkninger og dermed relevant for hele samfundet.

2. Analyse af Kommissionens forslag

2.1. Analyse af situationen

2.1.1. ØSU's medlemmer kan stort set nikke genkendende til Kommissionens analyse: internationalisering og udflytning af produktionen, de store distributionsvirksomheders øgede indflydelse, konsekvenserne af edb-teknikken og sort arbejde.

2.1.2. ØSU mener imidlertid, at analysen bør suppleres med yderligere en række aspekter:

a) Det kraftige indbyrdes afhængighedsforhold mellem underleverandørvirksomhederne og branchen som helhed. Det er bydende nødvendigt med en samlet strategi for hele branchen;

b) der må skelnes mellem underleverandørvirksomhed inden for på den ene side tekstilindustrien, som ofte er ydedygtig og kapitalintensiv, og på den anden side den arbejdskraftintensive beklædningsindustri, som stadig er længe om at bringe sig på niveau med den tekniske udvikling;

c) branchens generelle problem med at vinde indpas på markederne i tredjelande, samtidig med at de europæiske markeder i vid udstrækning er åbne;

d) en mere indgående analyse af de særlige SMV-problemer, som skyldes virksomhedernes størrelse (f.eks. adgang til uddannelse og til information);

e) en analyse af tendenserne i den aktive og passive forædling inden for branchen samt de konklusioner, som kan drages heraf.

2.2. Underleverandørernes driftsstrategier

2.2.1. På baggrund af disse faktiske forhold peger Kommissionen på en række forskellige strategier: »reaktivitets- og fleksibilitetsstrategien«, »ekspertise- og knowhow-strategien«, »servicestrategien« og »omkostningsstrategien«.

2.2.2. ØSU mener ikke, at disse strategier skal ses som modsætninger. De bør supplere hinanden, og specielt når der er tale om underleverandørvirksomhed, hører »omkostningsstrategien« til det økonomiske livs uomgængelige spilleregler, uden at den dog udgør det eneste referencepunkt. ØSU finder, at underleverandørerne forsøger at spille på disse fire strategier, og en ægte overordnet europæisk strategi bør sikre dem de bedste forudsætninger herfor.

2.2.3. Med hensyn til »omkostningsstrategien« er det ØSU's opfattelse, at EU bør anstille tilbundsgående overvejelser med henblik på at sikre konkurrenceevnen i de arbejdskraftintensive sektorer. Det er en kendsgerning, at de fleste medlemsstater i dag lægger hovedparten af skattebyrden og udgifterne til sociale ordninger over på arbejdskraften, hvilket skader beskæftigelsen og virksomhederne og tilskynder til brug af illegal arbejdskraft, ofte under uacceptable arbejdsvilkår. Omvendt ville en beskatningsform, som ansporede virksomhederne til at investere i især kvinders oplæring og uddannelse, kunne bidrage til at forbedre den europæiske industris konkurrenceevne og bremse udflytningstendensen. Det ville ligeledes kunne styrke konkurrenceevnen, hvis man inden for de berørte sektorer, herunder SMV, på europæisk plan, nåede til enighed om mere fleksible arbejdstidsordninger, navnlig ved beregningen af arbejdstiden.

2.3. Faktorer der bidrager til styrkelse af konkurrenceevnen

2.3.1. I sin meddelelse betoner Kommissionen med rette, at innovation, informationsteknologi, uddannelse og samarbejde mellem virksomhederne er vigtige faktorer, når det gælder om at forbedre konkurrenceevnen.

2.3.2. ØSU ønsker især at fremhæve betydningen af følgende:

a) en opgradering af kvalifikationerne hos alle berørte parter i branchen, dvs. lønmodtagere, virksomhedsledere, håndværkere og selvstændige, gennem bedre adgang til uddannelses- og informationsprogrammer;

b) bedre adgang til tekniske fremskridt og moderne kommunikationsmidler, navnlig i form af telearbejde, som sætter de ansatte i stand til fortsat at arbejde hjemme eller i mindre enheder lokaliseret i vanskeligt tilgængelige områder;

c) diversificering af produktionen med henblik på øget værditilvækst; dette kan endda omfatte færdiggørelse af produkter ved hjælp af f.eks. franchising, som giver ret til at markedsføre produkterne under bestemte design- eller mærkevarebetegnelser;

d) frivillige og samarbejdsbaserede sektortiltag med inddragelse af små og mellemstore distributører; bl.a. bør der føres en prispolitik, som gør det muligt at konkurrere med de store distributionsvirksomheder;

e) fremme af kvalitetskontrollen og anvendelsen af konsulentbistand, hvorved de europæiske underleverandører i kraft af deres velkvalificerede arbejdskraft kan tilbyde betydelige »omkostning/kvalitets«fordele sammenlignet med deres konkurrenter i udviklingslandene, hvor kvalitetsstandarden ofte er ringere;

f) styrkelse af partnerskabet mellem underleverandører, således at disse går sammen om at udveksle knowhow og produkter. Partnerskabet skal også omfatte såvel de mellemmænd eller »indkøbsagenter«, som spiller en vigtig rolle i nogle medlemsstater, når det gælder om at styrke underleverandørernes profil i forhold til ordregiverne, som anvendelsen af underleverandør»børser«;

g) tilskyndelse af ordregivere til at etablere mere velafbalancerede partnerskabsrelationer til underleverandørerne. Disse relationer skal baseres på en referenceramme, som tilvejebringer et mere jævnbyrdigt forhold mellem parterne, hvor underleverandører forpligter sig på kvalitet og leveringsfrister mod til gengæld at opnå garantier vedrørende betalingsfrister, kontraktvarighed, uddannelsestilbud til såvel mænd som kvinder samt overførsel af knowhow. Denne referenceramme kan tage udgangspunkt i eksisterende eller fremtidig national lovgivning og skal helst hvile på frivillige brancheaftaler;

h) lettere adgang for EU-produkter til markederne i tredjelande; dette rejser spørgsmålet om sammenhængen mellem EU's eksterne politik og strategien til fremme af industriens konkurrenceevne. EU stiller sig generelt mere åben over for den eksterne handel end sine vigtigste handelspartnere, og på den baggrund mener ØSU, at EU med rimelighed kunne give åbningen af tredjelandemarkeder større prioritet end åbningen af sine egne markeder under fremtidige handelsdrøftelser. ØSU henstiller, at overvågningen af handelsaftaler rent faktisk finder sted, og at EU's små og mellemstore virksomheder får bedre adgang til handelsforsvarsmekanismerne, bl.a. omfattende mere automatiske sanktioner i tilfælde af overtrædelser;

i) en større multilateral indsats inden for rammerne af WTO for at bekæmpe svindel, dumping, vareforfalskning og import af produkter, som er fremstillet under betingelser, der strider imod EU's sociale og moralske principper og ILO's normer, f.eks. ved tvangsarbejde i fængsler, ved udnyttelse af børn, ved fravær af fagforeningsrettigheder eller ved tilsidesættelse af de mest simple miljøregler. Sådanne produkter udgør en svøbe for hele branchen og især for underleverandørvirksomhederne;

j) bekæmpelse af illegalt arbejde gennem opgradering af job og kvalifikationer.

2.4. Foranstaltninger til fremme af konkurrenceevnen

2.4.1. I første del af dette kapitel opregner Kommissionen de instrumenter (strukturfonde, uddannelsesprogrammer), som ikke specifikt sigter mod tekstil- og beklædningsindustrien. Efter ØSU's opfattelse er disse instrumenter generelt set lidet tilgængelige for SMV og samtidig ikke særlig gennemsigtige. Navnlig beklager ØSU, at det er så svært at udnytte EU's uddannelsesprogrammer, når nu uddannelse er en så afgørende faktor for branchens konkurrenceevne. ØSU bemærker ligeledes, at Kommissionen ikke er i stand til klart at udsondre den støtte, som ydes til tekstil- og beklædningsindustrien under disse finansieringsordninger.

2.4.2. Handlingsprogrammet til fordel for SMV, som forvaltes af GD XXIII, kan efter ØSU's mening yde et særdeles nyttigt bidrag til opfyldelsen af de påpegede behov, navnlig når det gælder samarbejdet mellem SMV'er i det indre marked. Dog frygter ØSU konsekvenserne af en eventuel beskæring af de i forvejen beskedne bevillinger til dette program i perioden 1997-1999 (hvor der er afsat 180 mio. ECU). ØSU knytter visse forventninger til forslaget i det andet integrerede program om et pilotprojekt for finansiering af joint ventures mellem europæiske SMV'er. Det henstiller, at man i første række lader tekstil- og beklædningsindustrien deltage i dette pilotprojekt.

2.4.3. I kapitlets anden del redegør Kommissionen for de instrumenter, som tager specifikt sigte på underleverandørvirksomheder i tekstil- og beklædningsindustrien. ØSU anerkender betydningen af de foreslåede tiltag, navnlig inden for markedsføring (udstillinger og messer), uddannelse og samarbejde mellem ordregivere og underleverandører. Da bevillingerne til disse tiltag er yderst beskedne (150 000 ECU i 1996 samt 32 000 ECU til dækning af mødeudgifter), og da det samtidig er nødvendigt at overholde subsidiaritetsprincippet på dette område, anmoder ØSU Kommissionen om at forelægge det et mere præcist program indeholdende bl.a.:

a) en tidsplan for gennemførelse af foranstaltningerne over tre eller fire år;

b) nærmere regler for finansieringen af disse tiltag (herunder eventuelt bidrag fra medlemsstaterne og branchen selv);

c) supplerende innovative foranstaltninger, eventuelt finansieret via eksisterende programmer; eksempelvis kan nævnes sammenkobling på EU-plan af tekniske centre for information om teknologiske nyskabelser og fælles foranstaltninger med sigte på vækstmarkeder som Japan, USA og Golfstaterne;

d) foranstaltninger til fremme af samarbejdet mellem små og mellemstore virksomheder som fx pilotprojekter med sigte på at etablere fælles strukturer for modeskabelse og distribution, således at værditilvæksten forøges.

3. Konklusioner og henstillinger

3.1. Det er vigtigt for EU at opretholde en velfungerende tekstil- og beklædningsindustri som kilde til både velstand og beskæftigelse.

3.2. EU's underleverandørvirksomheder spiller en vigtig rolle, dels i kraft af deres fleksibilitet, og dels fordi de er en uundværlig bestanddel af branchen som sådan og frembyder et alternativ til udflytning til lande uden for EU.

3.3. Tekstil- og beklædningsunderleverandørerne indtager en nøgleposition i mange EU-landes økonomiske og sociale struktur i kraft af deres betydning for den fysiske planlægning og de titusindvis af enkeltmandseller håndværksvirksomheder, sektoren omfatter.

3.4. Den europæiske industri har en række væsentlige fortrin: arbejdskraftens kvalitet, kreativitet, innovation, teknologisk formåen og den europæiske modes gode ry.

3.5. Underleverandørerne er i øjeblikket ugunstigt stillede i forhold til ordregiverne.

3.6. På den baggrund finder ØSU det helt på sin plads med en meddelelse fra Kommissionen om underentreprisens konkurrenceevne i tekstil- og beklædningsindustrien i EU.

3.7. ØSU beklager imidlertid, at Kommissionen ikke er mere ambitiøs i sin meddelelse, idet den undlader at drage de logiske konsekvenser af sin egen analyse, herunder behovet for

3.7.1. at EU og medlemsstaterne går ind i tilbundsgående overvejelser om nødvendigheden af ikke at lægge hovedparten af skattebyrden og de sociale udgifter på arbejdskraften,

3.7.2. at revidere målsætningerne for den eksterne handelspolitik, så man i første række arbejder på at åbne tredjelandemarkederne, før man overvejer en yderligere åbning af EU's markeder,

3.7.3. at sørge for, at verdenshandelen rent faktisk - som fastsat af WTO og ILO - styres af internationale regler, som forbyder dumping, vareforfalskning, udnyttelse af børn og fanger, knægtelse af fagforeningsrettigheder og tilsidesættelse af miljøbeskyttelseslovgivning; disse regler bør bakkes op med effektiv kontrol og sanktioner,

3.7.4. rent faktisk at anvende EU's forsvarsprocedurer på handelsområdet, dels ved at give SMV lettere adgang hertil, dels ved at indføre et system med automatiske sanktioner i tilfælde af overtrædelser,

3.7.5. at genskabe balancen mellem underleverandører og ordregivere, således at SMV stilles bedre,

3.7.6. at fremme samarbejdet mellem SMV'erne, med inddragelse af de mindre handlende, således at disse virksomheder kan opnå en central placering i den europæiske modebranche og i kraft af en politik, der sigter mod kvalitet til konkurrencedygtige priser, i givet fald kan konkurrere bedre med importvarerne og gøre deres interesser gældende over for de store distributionsvirksomheder,

3.7.7. at foreslå en handlingsplan med konkrete bevillingsrammer og ledsaget af en flerårig tidsplan samt pilotprojekter på EU- og nationalt plan med sigte på at opkvalificere arbejdsstyrken, fremskynde indførelsen af nye teknologier, navnlig på edb-området, lette samarbejdet mellem SMV'er, herunder de detailhandlende, og styrke forbindelserne mellem ordregivere og underleverandører,

3.7.8. at anmode Ministerrådet om en konkret udmøntning af SMV'ernes fortrinsbehandling ved at afsætte de nødvendige midler til de SMV-specifikke programmer, således at de får reel og ikke kun symbolsk betydning,

3.7.9. at give SMV en reel fortrinsstilling i forbindelse med anvendelsen af de europæiske strukturinstrumenter, navnlig Den Europæiske Socialfond, ved at lægge forvaltningen ud til erhvervsorganisationer eller handelskamre, som har tæt berøring med virksomhederne og deres behov, navnlig via globalstøtteproceduren,

3.7.10. som foreslået i det andet integrerede program at stille et egentligt finansieringsinstrument til rådighed i EU med henblik på at fremme partnerskabet mellem små og mellemstore virksomheder i EU-landene, idet sådanne instrumenter allerede eksisterer for partnerskabsaftaler med tredjelande (ECIP, JOP).

3.8. ØSU bifalder forslaget om at etablere en permanent arbejdsgruppe for underleverandørvirksomheder i tekstil- og beklædningsindustrien med deltagelse af europæiske og nationale repræsentanter for denne erhvervsgren og for fagforeningerne. ØSU agter at yde sit bidrag hertil i sin egenskab af permanent Observationscenter for EU's indre marked. En af arbejdsgruppens opgaver kunne bestå i at tilvejebringe bedre kontraktforhold inden for sektoren. ØSU mener, at arbejdsgruppen - afhængigt af de behandlede spørgsmål - bør udvides med repræsentanter for de berørte parter som fx distributionsleddet eller forbrugerorganisationerne.

Bruxelles, den 27. november 1996.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg