KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 30.10.1996 
KOM(96) 520 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TO, EURQPA-PAW,AMENTETQQRAPfiT 
VIRKNINGEN OG EFFEKTIVITETEN 
AF DET INDRE MARKED 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
RESUME 3 
1. DEN ØKONOMISKE VIRKNING AF PROGRAMMET FOR DET INDRE 
MARKED 6 
1.1 Indledning 6 
1.2 Handel og udenlandske direkte investeringer 7 
1.3 Markedsstrukturer 7 
1.4 Indkomst, beskæftigelse og konvergens 8 
2. ET INDRE MARKED I BORGERNES TJENESTE 9 
2.1 Fri bevægelighed for personer 9 
2.2 Det indre marked og socialpolitik 11 
2.3 Forbrugerinteresser 12 
2.4 Miljøbeskyttelse 13 
3. EFFEKTIVITETEN I PROGRAMMET FOR DET INDRE MARKED 15 
3.1 Udfordringens omfang 15 
3.2 Undersøgelsesresultater... 16 
3.3 Varer 16 
3.4 Tjenesteydelser 20 
3.5 Kapital 21 
3.6 Offentlige indkøb 23 
4. TILBAGEVÆRENDE HINDRINGER FOR FRI BEVÆGELIGHED 25 
4.1 Ineffektiv gennemførelse, håndhævelse og oprejsning 25 
4.2 Lakuner i den retlige ramme 26 
4.3 Overkomplicerede regler 28 
4.4 Gamle og nye hindringer på nationalt plan 29 
4.5 Forvaltningen af EU-lovgivningen 29 
4.6 Det indre marked og tjenesteydelser af almen interesse 30 
5. EN FORNYET INDSATS FOR DET INDRE MARKED 31 
5.1 Effektiv anvendelse og håndhævelse af EU-lovgivningen 32 
5.2 Mindskelse af overreguleringen 33 
5.3 Færdiggørelse af den retlige ramme på EU-plan 33 
5.4 Supplerende tiltag på EU-plan 35 
5.5 Konklusioner : Behovet for en fornyet indsats for det indre marked 36 
Bilag 1: Informationskilder benyttet til denne analyse..... 38 
VIRKNINGEN OG EFFEKTIVITETEN AF DET INDRE MARKED: RESUME 
1. Beskæftigelse og holdbar vækst står øverst på EU's dagsorden. Kommissionens 
tillidspagt, "Action for Employment in Europe", udpegede det indre marked som 
springbræt for at nå et højere niveau for jobskabelse og holdbar vækst. Kommissionen 
har nu fået håndfaste beviser for de positive virkninger af det indre marked gennem den 
første udtømmende undersøgelse af dets økonomiske virkning og effektivitet, som er 
blevet foretaget gennem de sidste to år1. 
2. Med hensyn til de økonomiske virkninger er resultaterne opmuntrende. Det er stadig for 
tidligt at vurdere den fulde virkning af mange af foranstaltningerne i forbindelse med det 
indre marked, men der er klare tegn på en markant ændring i EU-landenes økonomi. Der 
foreligger nu bevis for følgende positive, om end foreløbige virkninger af det indre 
marked med hensyn til den forventede styrkelse af integrationen, konkurrencen, de 
økonomiske resultater og fordelene for forbrugerne : 
• øget konkurrence mellem virksomheder i både fremstillings- og servicesektoren 
• hurtigere industriel omstrukturering med deraf følgende fordele i form af bedre 
konkurrenceevne 
• udbud af en bredere vifte af produkter og tjenesteydelser til den offentlige sektor, 
industrien og forbrugerne til lavere priser, især i nyligt liberaliserede 
servicesektorer som transport, finansielle tjenesteydelser, telekommunikation og 
radio og tv 
• hurtigere og billigere leverancer på tværs af landegrænserne som følge af 
afskaffelsen af grænsekontrol med varer 
• større mobilitet mellem medlemsstaterne for såvel arbejdstagere som personer, 
der ikke er erhvervsaktive (herunder studerende og pensionister). 
3. Beregninger af de samlede økonomiske virkninger af disse ændringer viser, at 
programmet for det indre marked har resulteret i: 
• skabelse af 300 000 til 900 000 flere nye jobs, end der ellers ville have været 
uden programmet for det indre marked 
• en ekstra stigning i EU-indkomsterne på 1,1-1,5% i perioden 1987-1993 
• inflationsrater, der er 1,0-1,5% lavere, end de ellers ville have været uden 
programmet for det indre marked 
En mere detaljeret redegørelse for Kommissionens resultater kan fås fra Kontoret for De 
Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer i følgende dokumenter: 
38 baggrundsstudier og 1 konjunkturundersøgelse (offentliggøres nov. 1996-jan. 1997) 
Et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene (100 sider) med et sammendrag af de 
vigtigste undersøgelsesresultater (nov. 1996). 
En mere detaljeret analyse af den økonomiske virkning Vil blive offentliggjort i "European 
Economy" (dec. 1996). 
• økonomisk konvergens og samhørighed mellem de forskellige EU-regioner. 
4. Disse fordele er opnået uden at forringe sikkerhedsnormerne for forbrugere og 
arbejdstagere. På mange områder er normerne for beskyttelse af borgerne faktisk 
forbedret. Borgerne i EU har også større personlig frihed og flere valgmuligheder end 
nogensinde tidligere. Kommissionens undersøgelse bekræfter, at EU-lovgivningen om det 
indre marked alt i alt har skabt et grundlag for fri bevægelighed og økonomisk 
effektivitet. Situationen på det indre marked i dag står i skarp kontrast til situationen i 
midten af 1980'erne, hvor: 
• alle varer blev standset og kontrolleret ved landegrænserne 
• de fleste produkter skulle opfylde forskellige love i de enkelte medlemsstater 
• der ikke var tale om fri konkurrence på områder som transport, 
telekommunikation, bankvæsen og radio og tv, og 
• borgere uden arbejde kunne være underkastet restriktioner med hensyn til 
opholdstilladelse og risikere at miste socialsikringsrettigheder i en anden 
medlemsstat. 
5. Det er op til de økonomiske agenter at få mest muligt ud af programmet for det indre 
marked. De offentlige myndigheders rolle på nationalt og EU-plan består i at skabe 
passende økonomiske og institutionelle betingelser. I et gunstigere økonomisk klima vil 
de økonomiske agenter bedre kunne udnytte de muligheder, der nu foreligger. Denne 
rapport viser, at når disse muligheder udnyttes, er fordelene betydelige. 
6. Kommissionens analyse antyder, at disse muligheder ville have været endnu større, hvis 
medlemsstaterne i højere grad havde bestræbt sig for at gennemføre de foranstaltninger i 
forbindelse med det indre marked, der allerede var enighed om, og anvende de 
principper i EU-lovgivningen, de bygger på. Forsinkelser i anvendelsen og håndhævelsen 
af reglerne om det indre marked på nationalt plan begrænser fortsat det indre markeds 
positive bidrag til vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. 
7. EU må bygge videre på sin succes og fjerne de resterende politiske og praktiske 
vanskeligheder, der ligger i vejen for den fulde udnyttelse af mulighederne i det indre 
marked. Kommissionen retter klare politikhenstillinger om tiltag på to planer: 
• Først og fremmest på nationalt planT hvor hovedansvaret for anvendelse af 
reglerne om det indre marked ligger. Kommissionen henstiller til en skærpelse af 
håndhævelsen af lovgivningen om det indre marked og af reglerne i traktaten. 
Desuden opfordrer Kommissionen til håndfaste initiativer til at afskaffe unødig 
regulering på nationalt plan, der hæmmer både konkurrencen og 
konkurrenceevnen. 
• På EU-plan skal der gøres en yderligere indsats for at afslutte dagsordenen fra 
1985 på nogle få vigtige områder (f.eks. afskaffelse af grænsekontrol af personer, 
beskatning og selskabsret), hvor der skal gøres mere for at kontrollere 
implementeringen og ajourføringen af lovgivningen, og hvor EU's politik på 
beslægtede områder som konkurrence, forbrugerpolitik, information og miljø 
måske skulle udvikles yderligere for at sikre den mest effektive brug og udvikling 
af det indre marked. 
Indførelsen af den fælles valuta i 1999 vil desuden gøre det indre marked mere effektivt 
ved at fjerne de begrænsninger, der skyldes valutarisici, og ved generelt at øge 
gennemsigtigheden og konkurrencen. 
I rapportens konklusioner opfordrer Kommissionen til, at der gøres en indsats med 
henblik på at skabe et velfungerende indre marked. Den udpeger de områder, hvor der er 
behov for et fornyet engagement for det indre marked, ikke blot på højeste politiske 
niveau - Det Europæiske Råd i Dublin - men også fra alle dem, der skal bidrage til at 
gøre det indre marked til en succes: de nationale myndigheder, de europæiske 
institutioner og ikke mindst de økonomiske agenter selv. 
1. DEN ØKONOMISKE VIRKNING AF PROGRAMMET FOR DET INDRE 
MARKED . 
1.1 Indledning 
Programmet for det indre marked, der blev fremlagt i Kommissionens hvidbog fra 1985, var det 
mest ambitiøse og omfattende udbudssideprogram, der nogen siden var lanceret. Det har betydet, 
at man er begyndt at fjerne de markedsstivheder og de barrierer for mobilitet, som i midten af 
1980'erne medførte en konstant suboptimal økonomisk udvikling, der gav sig udslag i stigende 
arbejdsløshed og dårlig konkurrenceevne. 
Gennemførelsen af liberaliseringsforanstaltningerne i forbindelse med det indre marked skrider 
tilfredsstillende frem. De økonomiske agenter noterer uden tvivl med stor tilfredshed, at 
grænsekontrollen og de hermed forbundne forsinkelser er fjernet, at der er fri bevægelighed for 
kapital, og at de finansielle tjenesteydelser er blevet liberaliseret. Der har imidlertid været 
problemer med at gennemføre en række foranstaltninger (tekniske barrierer, offentlige indkøb). 
Den evalueringsøvelse, der begyndes her, søger at identificere og vurdere de økonomiske 
virkninger af de foranstaltninger, der er truffet for at eliminere handelsbarrierer, men kun i det 
omfang, at de faktisk er blevet gennemført succesfuldt. 
Det er vigtigt at understrege, at nedenstående vurdering ikke kan være endelig og udtømmende: 
• for det første er det vanskeligt at isolere de virkninger, der udelukkende kan tilskrives 
integrationen af det indre marked. I de sidste ti år er fem nye medlemsstater blevet 
optaget, Tyskland er blevet genforenet, Central- og Østeuropa har undergået en 
økonomisk omstilling, bistanden fra EU-strukturfondene er blevet øget og effektiviseret, 
verdensøkonomien er blevet globaliseret, og vi har været vidne til en 
informationsteknologisk revolution. Disse udviklinger har påvirket dynamikken i det 
indre marked 
• for det andet mærker man endnu ikke den fulde virkning af de lovgivningsmæssige 
rammer om det indre marked. En stor del af lovgivningen trådte først i kraft i 1994 eller 
1995; noget vil først blive implementeret efter år 2000. De økonomiske agenter er stadig 
i færd med at vende sig til det nye lovgivnings- og erhvervsmiljø og har kun haft 
begrænset mulighed for at tilpasse sig den nye frihed; den seneste recession kan have fået 
dem til at tøve med at udnytte de nye muligheder. Regelændringerne har ikke haft 
tilstrækkelig tid til at slå igennem. 
Gennemførelsen af de foranstaltninger, der er truffet inden for rammerne af programmet for det 
indre marked, har først og fremmest resulteret i mikroøkonomiske virkninger og i ændringer af 
produktions- og samhandelsstrukturen inden for EU. Analysen er som følge heraf fokuseret på at 
identificere og måle mikroøkonomiske fænomener. Der er dog også gjort et forsøg på at vurdere 
de makroøkonomiske virkninger på indkomsterne og beskæftigelsen. 
Fjernelsen af handelsbarrierer forventes på det mikroøkonomiske plan at medføre forbedringer i 
ressourceallokeringen, som giver mulighed for specialisering på grundlag af komparative fordele 
og stordriftsfordele. Der er fare for, at fjernelsen af barrierer kan blive ledsaget af en 
resegmentering af de nationale markeder via konkurrencebegrænsende adfærd (f.eks. karteller, 
misbrug af dominerende stilling, statsstøtte). Konkurrencepolitikken er derfor et vigtigt redskab til 
at forhindre en sådan adfærd og til at bidrage til, at effektivitetsgevinster resulterer i lavere priser 
og bedre kvalitet for forbrugerne. 
1.2 Handel og udenlandske direkte investeringer 
Det indre marked har ført til en væsentlig stigning i samhandelen og i EU's andel af 
udenlandske direkte investeringer på internationalt plan. Stigningen i samhandelen mellem 
medlemsstaterne er imidlertid ikke sket på bekostning af samhandelen med tredjelande. Der 
kan desuden - inden for de samme sektorer - noteres en relativ konvergens i medlemsstaternes 
produktionsstrukturer som følge af specialisering, men forskellige pris/kvalitetsnicher, hvilket 
er en udvikling, der letter processen hen imod Den Monetære Union. 
Analysen viser, at fjernelsen af handelsbarriererne har øget handelsmængderne mellem 
medlemsstaterne med 20-30% for så vidt angår industriprodukter. Denne vækst er ikke sket på 
bekostning af eksportører uden for EU, der faktisk også har draget fordel af oprettelsen af det 
indre marked. Frygten for, at det indre marked skulle blive mindre åbent over for udenlandske 
leverandører, har vist sig at være grundløs. Den EU-eksterne industriimports andel af forbruget 
er vokset fra 12 til 14% i perioden 1980-1993. 
Ligesom for handelen inden for EU kan der noteres en væsentlig ændring i strømmenes karakter. 
Det indre marked ser ikke ud til at have styrket tendensen hen imod en øget sektoral 
specialisering, således at medlemsstaterne koncentrerer sig om særlige aktiviteter i 
overensstemmelse med deres respektive komparative fordele; medlemsstaterne specialiserer sig i 
stedet for i stigende grad inden for erhvervssektorer på bestemte pris/kvalitetsområder. 
Forbrugerne har draget fordel af den heraf flydende større vifte af produkter, som bringes på 
markedet. 
Medlemsstaterne er derfor aktive inden for alle økonomiske aktiviteter, idet de differentierer sig 
fra hinanden ved hjælp af pris/kvalitetsnicher, som de søger at besætte. Resultatet har været 
konvergens i medlemsstaternes erhvervsstrukturer. Dette er særlig vigtigt i sammenhæng med 
Den Monetære Union. 
Med hensyn til udenlandske direkte investeringer ser man, at det indre marked har gjort EU mere 
attraktiv som etableringsområde. Som følge heraf absorberede EU 44% af de samlede 
udenlandske investeringsstrømme i begyndelsen af 1990'erne sammenlignet med 28% i midten af 
1980. Det indre marked ser ud til at have haft en særlig stærk virkning for den finansielle 
tjenestesektor. 
1.3 Markedsstrukturer 
Den europæiske økonomi har undergået en omfattende omstrukturering, der har været 
karakteriseret af en eksplosion i antallet af fusioner og virksomhedsovertagelser. Der er ikke 
desto mindre sket en skærpelse af konkurrencen på de nationale markeder, som har ført til en 
større konvergens i priser for varer og tjenester. 
En væsentlig del af disse udenlandske direkte investeringsstrømme har været forbundet med 
fusioner og virksomhedsovertagelser, som er vokset i antal, efterhånden som det indre marked er 
blevet gennemført. Det gælder i særdeleshed for grænseoverskridende fusioner og 
virksomhedsovertagelser mellem EU-virksomheder. Mellem 1986 og 1995 voksede antallet af 
fusioner og overtagelser fra 720 til 2 296 i industrien og fra 783 til 2 602 i tjenestesektoren. 70% 
er imidlertid fortsat rent indenlandske transaktioner mellem virksomheder fra samme 
medlemsstat. Dette afspejler måske virksomhedernes ønske om i det mindste i første omgang at 
fortsætte en defensiv strategi på det nationale plan, idet en eventuel omstrukturering på europæisk 
plan overlades til fremtiden. 
Den omstrukturering, der allerede har fundet sted, har ført til et øget koncentrationsniveau på 
EU-plan. Ser man på industrien, voksede de fire største virksomheders andel af den 
gennemsnitlige totale omsætning i Europa mellem 1987 og 1993 fra 20,5% til 22,8%. Der har 
dog været en nedgang i koncentrationen på nationalt plan, selv om den gennemsnitlige 
virksomhedsstørrelse har været relativ stabil. Der er en dobbelt forklaring på denne 
tilsyneladende paradoksale udvikling: på den ene side, fald i dominerende virksomheders 
markedsandel på deres hjemmemarkeder som følge af øget konkurrence; på den anden side: 
stigninger i disse dominerende virksomheders andel af det europæiske marked som følge af en 
europæiseringsstrategi. De store europæiske virksomheders aktivitetsmængde er med andre ord 
vokset, men den geografiske fordeling af denne aktivitet er ændret, idet der er sket relative fald 
på hjemmemarkederne og stigninger på andre medlemsstaters markeder. Denne udvikling er 
betydeligt mindre markant for tjenesteaktiviteter - særlig dem, der fortsat er stærkt reguleret -
hvor der faktisk kan observeres stigninger i den nationale koncentration. Disse sektorer vil 
antageligt opleve en omfattende omstrukturering på europæisk plan i fremtiden. 
Skærpelsen af konkurrencen har reduceret stigningen i virksomhedernes profitmargener (i 
størrelsesordenen 0,5 procentpoint mellem 1987 og 1991), særligt i de sektorer, hvor 
handelsbarriererne har været mest betydningsfulde. I nogle af disse sektorer har dette ført til 
prisreduktioner, der har været til fordel for forbrugerne. Endvidere har åbningen af markederne 
fremmet konvergensen i priserne mellem medlemsstaterne for forskellige varer og tjenester. 
Denne konvergens er større, jo større liberaliseringsgraden er som følge af det indre marked. 
Mellem 1985 og 1993 faldt variationskoefficienten for priserne (inklusive skatter) mellem 
medlemsstaterne for identiske varer og tjenester således fra 22,5% til 19,6% for forbrugervarer 
og fra 33,7% til 28,6% for tjenester. Omvendt voksede variationskoefficienten faktisk for 
energiprodukter fra 21,1% til 31,7% og for bygge- og anlægsvirksomhed fra 22,1% til 27,4%. 
Med andre ord har der ikke kunnet noteres konvergens i sektorer, hvor de nationale markeder 
fortsat er meget fragmenteret. 
1.4 Indkomst, beskæftigelse og konvergens 
Det indre marked har haft en positiv virkning på indkomsten. Det er også en af de kræfter, der 
bidrager til en vis konvergens for så vidt angår de perifere medlemsstater. 
Beskæftigelsesniveauet ville have været lavere uden det indre marked. 
Kombinationen af ovennævnte mikroøkonomiske processer har været benyttet til at forsøge at 
udregne skøn over den makroøkonomiske virkning af programmet for det indre marked ved 
anvendelse af forskellige modeller. Disse skøn viser, at investeringerne er øget med 1-3%, mens 
inflationen er reduceret med 1-1 tø % i forhold til, hvad disse variabler ville have været uden 
programmet for det indre marked. EU-indkomsten i 1994 anslås som følge heraf til at have været 
1,1-1,5 procentpoint højere som følge af det indre marked - en stigning på 60-80 mia. ECU. 
Omkring halvdelen af disse virkninger skyldes konkurrence- og effektivitetsforbedringer og resten 
forbedringer i tekniske fremskridt som følge af det indre marked. 
Den seneste udvikling i EU's beskæftigelse har af forskellige grunde været dårlig. Økonomiske 
analyser viser imidlertid, at programmet for det indre marked har skabt et højere 
beskæftigelsesniveau, end hvad der ville have været tilfældet uden dette program. Forskellen 
anslås tU mellem 300 000 og 900 000 jobs. Denne positive virkning er imidlertid blevet 
overskygget af ugunstige økonomiske vilkår, som ikke har nogen forbindelse med programmet 
for det indre marked. 
Det højere indkomsmiveau i EU har endvidere været ledsaget af en vis konvergens til fordel for 
hovedparten af de perifere EU-medlemsstater, idet Irland, Spanien og Portugal har haft en højere 
vækst end EU-gennemsnittet. Denne tendens er et resultat af den kombinerede virkning af EU-
medlemskab (for Spaniens og Portugals vedkommende), stigende støtte fra struktur- og 
samhørighedsfondene og det indre marked. Den økonomiske analyse viser, at programmet for det 
indre marked har haft en særlig positiv virkning på konvergensen. 
Det kan konkluderes, at den makroøkonomiske virkning af det indre marked, for så vidt som det 
hidtil har kunnet konstateres, er klart positiv. Disse virkninger vil uden tvivl fortsætte med at øges 
i fremtiden, i den udstrækning det indre marked implementeres rigtigt, og de økonomiske agenter 
faktisk tilpasser sig det nye, mere konkurrenceprægede miljø. 
2. ET INDRE MARKED I BORGERNES TJENESTE 
Det indre marked er meget andet og meget mere end et økonomisk projekt. Sammen med andre 
EU-politikker har det bidraget væsentligt til lavere priser og et bredere forbrugsvalg, større 
personlig frihed og flere personlige rettigheder, en højere levestandard, bedre sundhed og 
sikkerhed på arbejdspladsen, sikre og pålidelige produkter og et sikrere miljø. 
2.1 Fri bevægelighed for personer 
Det indre marked er i det væsendige realiseret på dette område, hvis man ser bort fra 
afskaffelsen af personkontrollen ved grænserne. Det kan dog være nødvendigt at præcisere 
visse dele af lovgivningen, og gennemførelsen på nationalt og lokalt plan skal forbedres. 
Friheden til at flytte fra ét land til et andet for dér at arbejde, studere eller tage bopæl er en af de 
mest håndgribelige fordele ved EU for den enkelte. Fri bevægelighed for arbejdstagerne har 
været en realitet i de seks oprindelige medlemslande i Det Europæiske Fællesskab siden 1968 og 
gælder nu for alle medlemsstaterne samt tre af EFT A-landene (Norge, Island og Liechtenstein). 
Ledsageforanstaltninger i form af f.eks. gensidig anerkendelse af ækvivalente eksamensbeviser 
eller ret til at bringe sociale ydelser med sig til udlandet udvider den enkeltes og dennes families 
muligheder for at slå sig ned hvor som helst i EU. 
Som led i programmet for det indre marked er der derudover udarbejdet lovgivning, der giver 
arbejdstagerne mulighed for at akkumulere og overføre erhvervede pensionsrettigheder og sociale 
rettigheder. Der er siden gjort en indsats for at udvide disse rettigheder til også at gælde for 
ledige, f.eks. studerende og pensionister, og for at styrke den gensidige anerkendelse af 
ækvivalente uddannelses- og erhvervskvalifikationer, således at ansatte og selvstændige kan gøre 
brug af deres ret til fri bevægelighed uden at blive straffet i henseende til den sociale sikring. 
EURES-netværket stiller desuden tjenesteydelser og information til rådighed om jobtilbud og 
leve- og arbejdsvilkårene inden for EU. 
Arbejdskraftundersøgelser viser, at der er en svag, men støt stigning i antallet af EU-borgere, der 
arbejder i en anden medlemsstat. Migrationen er dog begrænset til bestemte erhverv som 
virksomhedsledere, de liberale erhverv og specialuddannede teknikere samt kontraktansatte 
arbejdstagere inden for byggesektoren og forekommer hyppigst i grænseregioner, hvor 
migrationen mellem EU-lande steg med 18% fra 1987 til 1994. 
Reelt har der ikke .været nogen omfattende arbejdskraftmigration inden for EU. En øget 
samhandel mellem medlemsstaterne som følge af det indre marked og det forhold, at kapital har 
vist sig at være mere mobil end arbejdskraft, har erstattet migration. Kulturelle forskelle og 
sprogproblemer udgør også fortsat en hindring for arbejdskraftens bevægelighed. 
Lovrammerne for det indre marked på dette område er i det væsentlige på plads. Selv om der er 
gjort væsentlige fremskridt, er der stadig behov for en yderligere indsats på EU-plan, ikke mindst 
for at sikre, at gældende EU-bestemmelser er ajourførte og bliver forstået og anvendt. Det 
fremgår også klart, ikke mindst af Kommissionens undersøgelser af det indre markeds funktion, 
at EU-borgere, der ønsker at udøve deres rettigheder til at bevæge sig frit og tage bopæl inden for 
EU, stadig står over for en række reelle hindringer - både af lovgivningsmæssig og praktisk art. 
Kommission har taget en række initiativer såsom panelet på højt plan om fri bevægelighed og 
oplysningskampagnen som led i "Borgere i EU "-initiativet. Grønbogen "Education, Training and 
Research: The Obstacles to Transnational Mobility" behandler disse spørgsmål og analyserer 
endvidere de resterende hindringer for studerendes, praktikanters, lediges, forskeres og frivilliges 
(hvad enten der er tale om EU-borgere eller i juridisk henseende bosiddende) mobilitet og 
fremlægger forslag til en række initiativer. 
Der er ikke opnået enighed i EU om at fjerne personkontrollen ved grænserne. De fremskridt, 
der er sket mellem langt de fleste medlemsstater, er alene sket på basis af mellemstatslige aftaler. 
Opretholdelsen af grænsekontrollen sker ud fra et nationalt ønske om at henlægge 
identitetskontrol til bekæmpelse af terrorisme og narkotikahandel samt anden kontrol af hensyn til 
den offentlige orden ved grænserne snarere end internt. Opretholdelsen af denne kontrol er en 
hindring for en fuld udnyttelse af mulighederne ved det indre marked. 
10 
2.2 Det indre marked og socialpolitik 
Programmet for det indre marked har haft indflydelse på EU's sociale klima, og 
socialpolitikken på nationalt plan og EU-plan har banet vej for, at det indre marked har kunnet 
fungere gnidningsløst. Frygten for, at størstedelen af investeringerne ville tilflyde lande med 
lavere arbejdskraftomkostninger, eller som har valgt ikke at tilslutte sig visse dele af den fælles 
socialpolitik, har i vid udstrækning vist sig ubegrundet. 
Mange sociale foranstaltninger udgør en integreret del af rammerne for det indre marked. 
Socialsikringsbestemmelser, der anerkender forsikringsperioder i en anden medlemsstat, samt 
direktivet om europæiske samarbejdsudvalg og direktivet om udstationering af arbejdstagere er 
eksempler på foranstaltninger, der tjener til støtte for den frie bevægelighed for personer og 
samtidig sikrer, at det indre marked hindrer konkurrence, der er baseret på en forringelse af den 
sociale sikring. 
En decideret harmonisering af socialpolitikken er ikke et EU-mål. EU's sociale handlingsprogram 
fra 1989 har dog gjort det muligt at opstille grundlæggende minimumsstandarder, f.eks. inden for 
sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Disse udgør et bolværk mod brugen af lave sociale 
standarder som et middel i en unfair økonomisk konkurrence. Det løbende sigte bør være at 
udbygge og forbedre standarderne for alle EU's medlemsstater. 
Programmet for det indre marked har sat skub i internationaliseringen af virksomhederne. De 
multinationale virksomheder gennemfører omstruktureringer og reorganiseringer overalt i EU for 
at bevare konkurrenceevnen. Forventningerne om et skifte i den økonomiske aktivitet i reming af 
landene med lave arbejdskraftomkostninger har da heller ikke holdt stik. Konkurrencebaseret 
underbydning af lønninger og andre ansættelsesvilkår fra virksomheder, der udnytter forskellene i 
arbejdskraftomkostninger eller arbejdskraftbestemmelser mellem medlemsstaterne, forekommer 
sjældent. De fleste multinationale virksomheder fra EU og tredjelande erkender, at hvis man ser 
bort fra nogle få, meget specifikke funktioner og sektorer, f.eks. centraliseret styring hos 
luftfartsselskaberne, har andre faktorer større betydning for beslutningen om, hvor en virksomhed 
skal placeres. Inden for industrien spiller f.eks. transportfaciliteterne og logistikken en afgørende 
rolle i denne henseende. 
En rimelig social sikring er en forudsætning for at kunne gøre brug af retten til at bevæge sig frit 
inden for EU. Hvis der ikke var en sådan sikring, ville forskellene i de forskellige medlemsstaters 
socialsikringsordninger have negative konsekvenser for mennesker, der bevæger sig på tværs af 
grænserne. Foranstaltninger, der samordner medlemsstaternes socialsikringsordninger, 
garanterer, at rettigheder til sociale ydelser, der er erhvervet eller er ved at blive erhvervet i 
henhold til en national lovgivning (f.eks. pensioner, sygeforsikring, familieydelser), ikke fortabes, 
hvis man forlader sit hjemland for at arbejde, søge job, tage bopæl eller opholde sig i et andet 
EU-land. 
11 
2.3 Forbrugerinteresser 
Det indre markeds effektivitet og funktion afhænger tillige af forbrugernes handlinger og 
påvirkninger fra forbrugerne. En forudsætning for, at markedet fungerer tilfredsstillende, er, at 
forbrugerne høster deres rimelige andel af frugterne herved. Et effektivt indre marked kræver 
stærke forbrugerorganisationer, der har adgang til klar information og råder over midlerne til 
at repræsentere og håndhæve forbrugernes rettigheder. Programmet for det indre marked har 
givet detailhandlerne og forbrugerne en bredere adgang til billigere og bedre produkter og 
tjenesteydelser. 
Det var tanken, at de europæiske forbrugere samt virksomhederne skulle drage fordel af en 
skærpet konkurrence, lavere priser, et bredere udvalg af varer og tjenesteydelser og nye 
distributionskanaler. Som det allerede fremgår af kapitel 1, er der tegn på, at dette så småt er ved 
at ske. I overensstemmelse med artikel 100 A, stk. 3, bygger den harmoniserende lovgivning på 
et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. 
Der er gjort betydelige fremskridt. Der er tegn på, at forbrugerne går over til at dække deres 
behov ved køb af europæiske varer, specielt inden for varegrupper som elhusholdningsapparater, 
mærkefødevarer og møbler. Inden for sektorer som fødevarer og tekstiler giver de foreliggende 
oplysninger om prisniveauet ikke et entydigt svar; inden for dele af servicesektoren som 
lufttransport og telekommunikation skyldes prisnedsættelser formentlig ikke udelukkende 
programmet for det indre marked. Derimod kan den stigende priskonvergens inden for især 
forbrugsgoder, hvor kvalitetsvariationerne er begrænsede, tilskrives programmet for det indre 
marked. Lavere priser og større priskonvergens er blevet hæmmet af priskontrol (specielt på 
lægemidler) og forbrugernes præferencer for nationale, regionale eller lokale varer (især inden 
for fødevarer, hvor kun mærkevarer opnåede en forbedret markedsadgang). 
Forbrugerne har fået adgang til et bredere udvalg af varer og tjenesteydelser inden for teleudstyr, 
finansielle tjenesteydelser og lufttransport (flere mellembysflyvninger). 
Det bredere udvalg og de lavere priser har generelt ikke bragt forbrugernes sikkerhed eller 
velfærd i fare. Programmet for det indre marked sætter forbrugernes sikkerhed højere end den 
frie bevægelighed for varer og tjenesteydelser. De åbne markeder kan give anledning til 
ekstrarisici, f.eks. som følge af variationer i standarderne og den frie bevægelighed for 
importerede varer og tjenesteydelser. Programmet for det indre marked er derfor blevet fulgt op 
af konvergens i overensstemmelsesvurderingssystemerne, skrappere sanktioner over for 
producenter af defekte produkter og advarsels- og tilbagekaldelsesordninger til brug i 
nødstilfælde. 
For at kunne fremme forbrugernes interesser er det nødvendigt med klar og korrekt information, 
så der kan foretages rationelle og gennemsigtige valg. Dette er en af forudsætningerne for, at det 
indre marked kan fungere korrekt. I denne forbindelse er betegnelser og etiketteringsoplysninger 
et effektivt og passende middel til at oplyse forbrugerne og derved forhindre, at medlemsstaterne 
fragmenterer markedet og beskytter nationale producenter. 
EU-initiativer til fremme af en forbedret domstolsadgang og tværnational gyldighed af garantier 
er af altafgørende betydning, hvis forbrugerne skal udnytte mulighederne i det indre marked. 
Men fordi de beløb, der er tale om, ofte er små, er det sjældent praktisk muligt at gennemføre 
søgsmål på tværs af grænserne. Kommissionen har allerede fremlagt forslag til nyskabende 
løsninger for at tilgodese behovene hos forbrugere med reelle klagepunkter, så grænseoverskri­
dende indkøb kan opnå forbrugernes tillid. Mere generelt skal forbrugerpolitikken integreres i 
12 
andre indsatsområder vedrørende det indre marked (f.eks. liberalisering, information eller 
finansielle tjenesteydelser, hvor forbrugerne stadig har vanskeligt ved at beskytte deres 
interesser), så forbrugernes interesser i højere grad tilgodeses og fremmes. 
2.4 Miljøbeskyttelse 
Miljøpolitikken og det indre marked supplerer hinanden. Det er endnu for tidligt at fælde 
èn^fcdôm overSniljøvirkningen af programmet for det indre marked. En bedre koordinering 
af rrâpbeskyttëlsen og færre uoverensstemmelser mellem medlemsstaternes lovgivning er 
afg|hinâi%rua^*miriger for at undgå nye tekniske handelshindringer og samtidig sikre, at de 
miljcrpolîtîske målsætninger opfyldes. 
EF-traktatens artikel 2 fastsætter, at oprettelsen af det indre marked bl.a. vil bidrage til at fremme 
"en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet". Begge politikker tilstræber 
en mere effektiv udnyttelse af ressourcerne, herunder også miljøressourcerne, og der skal tages 
behørigt hensyn til omkostningerne i forbindelse hermed. Den i traktaten anerkendte relation 
mellem disse politikker følges op af en bred erkendelse blandt virksomhederne af behovet for 
miljølovgivning. Inden for nogle sektorer har miljøkrav været et incitament for virksomhederne 
til at investere i nye, miljøvenlige teknologier, der tillige har øget konkurrenceevnen. 
Før oprettelsen af det indre marked var forventningerne til det indre markeds potentielle virkning 
for miljøet ret pessimistiske. Det er for tidligt at fælde endelig dom over og sætte tal på 
miljøvirkningen af programmet for det indre marked og derved be- eller afkræfte denne frygt. 
Undersøgelser, der er blevet gennemført med henblik på denne meddelelse, anslår, at der vil 
blive opnået betydelige gevinster på mellemlang sigt for miljøet, når foranstaltningerne 
vedrørende det indre marked inden for visse sektorer som energisektoren er gennemført fuldt ud. 
Et fælles energimarked vil således sandsynligvis medføre en forøgelse af forbruget af gas, som 
forurener meget mindre end andre brændstoffer, og et fald i C02-emissionerne på 105 millioner 
tons på årsbasis. 
Hvad transportsektoren angår, er det vanskeligt at vurdere, i hvor høj grad det indre marked har 
bidraget til trafikvæksten i første halvdel af dette årti. Væksten i vejgodstransporten i de femten 
medlemsstater var dog på ca. 15% i perioden 1990-1994, og den gennemsnitlige årlige vækstrate 
i vejgodstransporten var en anelse højere i perioden 1990-1994 end i 1980'erne. De uheldige 
miljømæssige konsekvenser af denne udvikling er - sammenholdt med, at der ikke sker større 
forbedringer i bilers brændstoføkonomi - en stigning i både partikel- og C02-emissionerne, 
hvilket bl.a. gør det vanskeligt for EU at opfylde sine målsætninger om stabilisering og 
nedbringelse af C02-emissionerne. Derudover øger den voksende trafik presset yderligere på 
miljøet i transitområder (f.eks. Alperne). Samtidig vil dog de tekniske forbedringer på køretøjer, 
der følger af EU-lovgivningen, f.eks. i form af harmoniserede tekniske specifikationer, hvorved 
der indføres strengere emissionsnormer, i det mindste i fremtiden føre til nedsættelser i de 
luftforurenende emissioner fra vejtransporten. Det skønnes allerede nu, at der vil kunne opnås 
betydelige nedsættelser af emissionerne inden for den regionale godstransport. Derudover er det 
håbet, at fremskridtene i retning af en rimelig og effektiv prisfastsættelse inden for 
transportsektoren samt den foreslåede revision af de nugældende afgiftsmæssige rammer for tunge 
lastvogne (KOM(96) 331) vil medføre en yderligere nedbringelse af emissionerne. Endelig ventes 
det, at strategien med at sætte nyt liv i EU's jernbaner på længere sigt vil styrke denne mere 
miljøvenlige transportforms konkurrencemæssige stilling. 
Foranstaltningerne til fremme af fri bevægelighed inden for det indre marked, f.eks. tekniske 
specifikationer, har som foreskrevet i artikel 100 A, stk. 3, bygget på et højt 
13 
miljøbeskyttelsesniveau. I lovgivningen under "den nye metode" anføres miljøbeskyttelse og 
energieffektivitet ofte som "væsentlige krav". 
Ligesom inden for andre områder, hvor der er en voksende erkendelse af behovet for de rette 
retlige rammer til at imødekomme dagens borgeres ønsker, er der dog en risiko for, at hvis 
medlemsstaterne vedtager divergerende miljølovgivning, vil der ske en fragmentering af det indre 
marked. Retlige rammer på EU-plan vil i mange tilfælde være den bedste garanti for, at de 
foranstaltninger, der træffes, får fuld gennemslagskraft og repræsenterer en passende afvejning 
mellem hensynet til det indre marked og miljømålsætninger. 
Eksempler på nationale lovgivningsområder, der kræver at blive undersøgt i denne sammenhæng, 
er: 
• emissioner og risici, som, selv om der findes dellovgivning på EU-plan (f.eks. om brugen 
af titandioxid), for størstedelens vedkommende er dækket af national lovgivning 
(emissioner af opløsningsmidler) 
• de nationale miljømærkeordninger, der for øjeblikket griber om sig på trods af, at der 
sker fremskridt med indførelsen af EU-miljømærket, og som kan føre til 
markedsfordrejninger og forvirring blandt forbrugerne 
• reguleringen af afraldsforvaltningen, hvor en utilstrækkelig håndhævelse og 
gennemførelse har givet anledning til forskellige krav til producenter på nationalt plan. 
Efter Kommissionens opfattelse er det en hovedopgave for EU at tilvejebringe en ordentlig 
integrering af politikken vedrørende det indre marked og miljøpolitikken med det formål at sikre 
størst muligt fremskridt hen imod realiseringen af traktatens målsæminger. Det er nødvendigt med 
yderligere overvejelser i EU-institutionerne om, hvorledes denne opgave løses bedst. 
Kommissionen agter derfor at lægge op til en politisk debat om dette spørgsmål i løbet af 1997. 
14 
EFFEKTIVITETEN I PROGRAMMET FOR DET INDRE MARKED 
et di;^ikâr, 
jfMc^ vigtigste1 
blevet fjeret; 
lederne. 
ryde bMgïçif er mere 
emarkedeC^érøM tjenesteyde 
„hinger af ^vl^pn^be«lutmngèr>!5j^^r; 
* <Ieîe af tjenestlydelsesmarkedèt. Ôette^^BB^SSË sin forklaring ^ i 
krukturbetml^ og adfærdsmæssige restriktioner og dels 1 de lovgivningsmæssige og 
^ao^nmistrate#Éringer, der stadig findes inden for visse sektorer. ' 
^Reglerne fprde|4iïdre marked mangler endnu at blive gennemført fuldt ud i en række sektorer. 
^ ^ selv hér jèr^e nødvendige strukturer til at fjerne de resterende tiarrierer og fortøjdre 
£6nûbsjtffiyevet oprettet. Disse strukturer gør de senest opnåede frernskxidt i retning af 
,^|^liseW^røp|n$aiked irrevereible. • - </ >> • ,lf 
jejshindringer \<çà^ den breder^, Jco1nme|^^|4iorisont ba$^ 
>r de europæiskejMrksornheder. to og virksonil 
kédsandele, hvis tie udnytter d&^e|mutt^^t^n det ino>e rnarjfei 
rer, afhænger Auljprimært af, iiivot'nøj '^^OTÈsdmhedernè fondât 
âarkèdsabninêi#. T^:-']' lower, h%a oe| lover 
ÉelÉfeere pl4îe^^ffiBarkèdsabnîng;| r-***?^ *>' %ft. 
3.1 Udfordringens omfang 
Konkurrencen i den europæiske økonomi var alvorligt begrænset i midten af 1980'erne af 
handels- og investeringshindringer mellem medlemsstaterne. At foretage en forsendelse på tværs 
af grænserne krævede et omfattende papirarbejde og endeløse forsinkelser ved grænserne. 
Producenterne måtte skræddersy deres varer til hvert enkelt nationalt marked. De offentiige 
indkøb var afskærmet fra konkurrence fra udlandet; ordrer blev sædvanligvis tildelt lokale 
leverandører. Tjenesteyderne stod enten over for forbud mod at levere tjenesteydelser på tværs af 
grænserne og operere i andre medlemsstater eller uoverstigelige barrierer. 
Erhvervsvirksomheder, der ønskede at foretage omstruktureringer på europæisk plan, stod over 
for lovgivningsmæssige og fiskale komplikationer. Valutakontrol og andre barrierer hindrede 
grænseoverskridende finansielle transaktioner. Ofret for denne protektionisme var forbrugeren, 
der betalte for meget og havde mindre udvalg. 
Programmet for det indre marked har til formål at fjerne disse hindringer for den frie 
bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer. De positive virkninger af 
lovgivningen vedrørende det indre marked kan imidlertid blive modarbejdet af nationale 
retsforskrifter, der er uforenelige med reglerne for det indre marked eller en 
konkurrencebegrænsende praksis. Sådanne forskrifter kan stille sig hindrende i vejen for et 
effektivt fungerende vare-, tjenesteydelses- og arbejdsmarked, der nemt og hurtigt formår at 
tilpasse sig udefrakommende konkurrence. Selv om det er medlemsstaterne, der er ansvarlige for 
de fleste af de aspekter, der er afgørende for erhvervsklimaet, er det dog op til EU's 
konkurrence- og statsstøttepolitik at sikre, at virksomhederne ikke udviser 
konkurrencebegrænsende adfærd, at leverandørerne af tjenesteydelser af almen økonomisk 
interesse respekterer traktatens konkurrencebestemmelser, og at statsstøtte ikke fordrejer 
konkurrencen. 
15 
Dette kapitel vurderer, om lovgivningen om fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed 
for varer, tjenesteydelser, kapital og personer har været effektiv, dvs. i hvor høj grad 
hindringerne for den frie bevægelighed er blevet fjernet. 
3.2 Undersøgelsesresultater 
De økonomiske resultater, der viser, at det indre marked fungerer, understøttes af opfattelsen 
blandt de europæiske erhvervsvirksomheder, som klart er, at programmet for det indre marked 
har fjernet en lang række hindringer for grænseoverskridende transaktioner og har øget 
markedsmulighederne. To større undersøgelser, hvoraf den ene omfattede virksomheder, der 
tilsammen repræsenterer 50% af EU's industriproduktion og 48% af alle job, og den anden, der 
var baseret på svar fra 13 000 europæiske virksomheder, bekræfter denne positive holdning i 
erhvervslivet. Den positive holdning er dog mere udbredt i industrien end blandt virksomhederne 
i servicesektoren (31-51% for industriens vedkommende og 15-37% for servicesektorens 
vedkommende). Andelen af virksomheder, der anser det indre marked for at være effektivt, er 
endda højere inden for sektorer, hvor de ikke-toldmæssige hindringer var mest fremherskende og 
byrdefulde (f.eks. elmaskiner, fødevarer, kemikalier, transport). Dette undersøgelsesresultat 
afspejler holdningen blandt virksomheder fra alle sektorer, idet undersøgelsen ikke kun omfattede 
de sektorer, der mest direkte berøres af programmet for det indre marked. 
De større virksomheder er mest udpræget positive i deres vurdering af integrationen på det indre 
marked; 47% af de større virksomheder med mere end 1 000 ansatte er af den opfattelse, at 
programmet for det indre marked har formået at fjerne hindringerne for EU-handelen inden for 
deres sektor, mens dette synspunkt kun genfindes hos 38% af virksomhederne med 20-49 ansatte. 
De mellemliggende virksomhedsstørrelser har mellemsynspunkter. Dette mønster gentager sig i 
synspunkterne vedrørende specifikke foranstaltninger. Den lavere grad af entusiasme blandt de 
små og mellemstore virksomheder kan have sin forklaring i deres generelt set mere nationale eller 
lokale orientering. Mange af de sektorer, hvor programmet for det indre marked har størst 
betydning, domineres af virksomheder, der er større end gennemsnittet af virksomheder 
(teleudstyr, elmaskiner, kemikalier, kunstige fibre, lægemidler, motorkøretøjer og 
værktøjsmaskiner). 
Omkostningerne i forbindelse med overholdelsen af lovgivningen er et stort problem for de små 
og mellemstore virksomheder. De større virksomheder kan omrokere medarbejdere til at tage sig 
af det hertil hørende papirarbejde. De mindre virksomheder hævder, at denne dem pålagte faste 
omkostning udgør en større andel af deres omsætning end i en større virksomhed. Alligevel har 
små og mellemstore virksomheder inden for visse sektorer udtrykt sig positivt om virkningen af 
det indre marked på deres virksomhed. F.eks. har de små og mellemstore virksomheder inden for 
vaskemidler og kosmetik opnået en bedre adgang til de europæiske markeder, og inden for 
sektoren for entreprenørmateriel giver 29% af de små og mellemstore virksomheder og kun 7% 
af de store virksomheder udtryk for, at det indre marked har ansporet dem til at afsætte deres 
varer i udlånet. 
Inden for dette generelt positive billede varierer effektiviteten i programmet for det indre marked. 
Der redegøres for resultatet af Kommissionens undersøgelser under overskrifterne varer, 
tjenesteydelser, kapital og offentlige indkøb. 
3.3 Varer 
16 
Det er fremfor alt på markedet for færdigvarer, at det i modsætning til for ti år siden, er muligt at 
se det indre markeds betydning og karakteristika. De to væsentligste årsager til denne ændrede 
situation er fjernelsen af told- og afgiftsformaliteter og tekniske handelshindringer. 
Fjernelse (tf told- og afgiftsformaliteter 
Ændringerne af told- og skatteprocedurerne har nedbragt omkostningerne ved 
grænseoverskridende leverancer, fjernet 60 millioner toldformularer og gjort det muligt at 
nedbringe transithandelen i EU med 85%. Disse besparelser udgør omkring 0,7% af værdien af 
samhandelen inden for EU, eller 5 mia. ECU om året. Markedsdeltagerne betragter nu ændringen 
som overvejende positiv, selv om de mener, at tilpasningsvanskelighederne og den nuværende 
ordning for afgiftedeklarationer i forbindelse med grænseoverskridende transaktioner er tung. 
Markedsdeltagerne er generelt tilfredse med ophævelsen af fysisk kontrol ved de indre grænser. 
Imidlertid betragter totredjedele af de adspurgte i en særlig undersøgelse det nuværende 
momssystem som en overgangsordning, og de ønsker et oprindelsesbaseret system. 
Fjernelse af tekniske handelshindringer 
Størstedelen af EU's varehandel er underkastet retligt bindende specifikationer og afprøvninger, 
som skal gennemføres, inden varerne sendes på markedet. Tidligere blev disse 
kravspecifikationer (der var over 100 000 i 1985) defineret på nationalt niveau; dette udelukkede 
varer fra partnerlande, medmindre de var fremstillet elier afprøvet i henhold til de lokale 
specifikationer, hvilket kunne medføre betydelige omkostninger. Der er nu tegn på, at 
erhvervslivet mener, at den tekniske harmonisering og gensidige anerkendelse, der er indført for 
at fjerne disse hindringer, har været effektiv. I nøglesektorer kemikalier, rnaskinindustrien, 
kontorudstyr, levnedsmidler og motorkøretøjer) mener 35-50% af de virksomheder, der har 
deltaget i Eurostat's undersøgelse, at den tekniske harmonisering og gensidige anerkendelse 
faktisk gør det muligt at fjerne de tekniske hindringer. 
De gennemførte foranstaltninger har været baseret på en række forskellige faktorer. De 
gennemgås nedenfor én for én. De fleste foranstaltninger har været en succes, men der har dog 
også været vanskeligheder. 
• Der findes en detaljeret harmoniseringslovgivning for omkring 30% af 
industriproduktionen. Tilslutningen til bestræbelserne på at fjerne hindringerne i disse 
sektorer, herunder kemikalier, lægemidler og motorkøretøjer, har været særlig markant. 
• Direktiverne under den nye metode dækker mindst 17% af produktionen. Når 
direktiverne har været gældende i nogen tid, som f.eks. trykbeholderdirektivet, bliver de 
som regel vel modtaget. Den nye metode er anderledes på grund af de muligheder, den 
giver producenten hvad angår valg af teknisk løsning og valg af afprøvnings- eller 
certificeringsorgan. Det er derfor formodentlig ikke overraskende, at der væsentligst er 
betænkeligheder i direktivets første gyldighedsperiode og i forbindelse med fortolkningen 
i praksis af denne smidighed. 
17 
• Harmoniserede standarder på EU-niveau giver mulighed for en hurtig overensstemmelse 
med direktiverne under den nye metode. Der har imidlertid været enkelte problemer på 
grund af forsinkede standarder. Det viser, at det er tidskrævende at udarbejde standarder 
- det tager gennemsnitligt fem år for standardiseringsorganer i den private sektor at 
udarbejde og opnå enighed om en europæisk standard. Selv om der har været nederlag på 
områder som f.eks. byggeprodukter, har standardiseringsorganerne ikke desto mindre 
gjort store fremskridt for at følge med den stærkt øgede efterspørgsel. Det forventes, at 
størstedelen af de standarder, der kræves for gennemførelsen af lovgivningen under den 
nye metode, vil være på plads i løbet af to år. 80% af standardiseringen foregår nu på 
europæisk eller internationalt niveau sammenlignet med, at 80% foregik på nationalt 
niveau for bare ti år siden. Hvis den europæiske industri ønsker harmoniserede 
standarder, må den skaffe tilstrækkelige ressourcer til at færdiggøre dette arbejde. 
• Programmet for det indre marked giver producenterne mulighed for at vælge 
afprøvnings- og certificeringsprganerne. Der har hidtil været for få valgmuligheder i 
nogle sektorer og i nogle medlemsstater. Det er medlemsstaternes opgave at være 
omhyggelige med at fremsende meddelelser om egnede organer og generelt sikre et højt 
niveau. 
• Næsten 25% af industriproduktionen falder ind under ikke-harmoniserede nationale krav. 
Markedsadgang for disse produkter forudsætter gensidig anerkendelse, og det er 
vanskeligt at håndhæve på en måde, der sikrer adgang til alle medlemsstaternes 
markeder. Det forventes, at ikrafttrædelsen i 1997 af en ny anmeldelsesprocedure for 
nationale foranstaltninger, der begrænser markedsadgangen, vil nedbringe usikkerheden 
om anvendelsen af dette princip. 
På trods af disse mangler fremgår det klart af undersøgelserne, at det er lykkedes EU at indføre 
nogle grundregler og en institutionel ramme, der giver mulighed for at opnå et indre marked uden 
tekniske hindringer. 
Disse fremskridt er endvidere baseret på et højt niveau, hvad angår sundhed, sikkerhed, miljø og 
forbrugerbeskyttelse. Det er kun sjældent sket, at de nationale myndigheder har fundet dette 
niveau utilstrækkeligt. Den frygt, der blev fremsat lige efter oprettelsen af det indre marked, har 
vist sig grundløs; den frie bevægelighed er blevet forbedret, uden at disse grundprincipper er 
blevet krænket. Kommissionens anvendelse af uafhængige videnskabelige rådgivere i forbindelse 
med udarbejdelse af harmoniseringsforanstaltninger til beskyttelse af den offentlige sundhed har i 
høj grad været en medvirkende årsag. Kommissionens uafhængige videnskabelige udvalg har i 
særdeleshed været nyttige. Anvendelse af sådan rådgivning i forbindelse med forvaltningen af 
Fællesskabets regler vil gøre det nemmere at undgå problemer og give hurtige og effektive svar 
på de problemer, der måtte opstå. 
Selv i de tilfælde, hvor de lovgivningsmæssige problemer er blevet løst, har nogle producenter 
haft vanskeligt ved at få markedsdeltagere til at godkende resultaterne af 
overensstemmelsesvurderinger fra organer, som de ikke kender, eller det berettigede i nationale 
standarder eller mærkninger, som de ikke kender. Kommissionen støtter initiativer fra den private 
sektor, der går ud på at fjerne hindringerne for gensidig anerkendelse og mærkesubstitution eller 
udvikling af fælles standarder og mærker. Det er imidlertid ikke et lovgivningsmæssigt problem. 
Det vil kræve en ændring af forbrugernes holdning at nedbryde denne ikke-lovgivningsmæssige 
tekniske hindring. 
18 
Det viser i hvor høj grad forbrugernes tillid er afgørende for det indre markeds funktion. For at 
markedet kan fungere godt, skal forbrugerne være sikre på, at produkterne opfylder de krav, der 
stilles for markedsføring. Dette gælder især for produkter, som de ikke kender. Denne tillid 
kunne blive ødelagt på det indre marked, hvis der var mistanke om, at produkter kunne sælges på 
en anden medlemsstats marked og derefter frit cirkulere uden at være i overensstemmelse med de 
gældende krav, enten fordi de fælles tekniske specifikationer ikke er indført i den pågældende 
medlemsstat eller på grund af manglende opsporings- og straffemuligheder i forbindelse med 
falske overensstemmelseserklæringer, manglende kontrol ved de ydre grænser eller manglende 
kontrol med afprøvningsprocedureme. Indførelse af fri bevægelighed har styrket behovet for 
enighed om inspektions- og kontrolprocedurerne for at undgå en underminering af det indre 
marked. Det vil være nødvendigt med en større opmærksomhed om disse aspekter i forbindelse 
med den fremtidige forvaltning af det indre marked. 
19 
3.4 Tjenesteydelser 
Fællesskabet har indført grundlæggende retlige rammer på en række markeder for 
tjenesteydelser. De mest oplagte restriktioner er blevet ophævet. Det er imidlertid først efter 
1993, at der er indført en række lovgivningsmæssige foranstaltninger. Forsinket indarbejdelse 
af de nye regler i de nationale lovgivninger har gjort det vanskeligt at komme videre (f.eks. 
forsikring). Det kan vise nødvendigt med yderligere foranstaltninger, især hvad angår 
finansielle tjenesteydelser. 
Det har været vanskeligere at inddrage servicesektoren end produktmarkederne. Formålet med 
foranstaltningerne var at fjerne rodfæstede og almindeligt accepterede hindringer for 
grænseoverskridende levering af tjenester og etablering i partnerlandene. Før programmet for det 
indre marked var der en adskillelse af de nationale markeder på grund af kvantitative 
handelsrestriktioner og direkte forbud mod konkurrence fra ikke-nationale leverandører 
(vejgodstrafik) eller fortrinsbehandling af nationale leverandører (lufttransport). Andre krav i de 
nationale lovgivninger betød store omkostninger i forbindelse med adgang til markedet eller 
etablering (finansielle tjenesteydelser) eller hindrede grænseoverskridende levering af tjenester 
(forsikring). 
Formålet med programmet for det indre marked var at adskille beslutninger om markedsadgang 
fra tekniske regler om overvågning, markedsstabilitet, sikkerhed og forbrugerbeskyttelse ved at 
fastsætte minimumsbetingelser på EU-niveau for licensudstedelse (underlagt kontrol i 
oprindelseslandet). I andre sektorer, hvor der kunne leveres grænseoverskridende tjenester, var 
det nødvendigt med en harmonisering af bestemmelserne om hensynet til almenvellet, for at 
princippet om kontrol i oprindelseslandet kunne anvendes. I forbindelse med tjenesteydelser inden 
for de liberale erhverv eller lovregulerede tjenester, hvor retten til at praktisere ofte forudsætter 
særlige kvalifikationer, er princippet om "gensidig anerkendelse" af sammenlignelige 
kvalifikationer blevet anvendt. 
De tjenesteydelser, der er omfattet af programmet for det indre marked, udgør 50% af den 
samlede beskæftigelse og værditilvæksten i servicesektorerne, herunder sektorer med et stort 
vækst- og jobskabelsespotentiale. André servicesektorer er blevet berørt indirekte, men mærkbart. 
Den fysiske organisation af distributions- og salgsnettene er blevet ændret for at imødekomme 
behovene på et integreret marked. Disse markedsmæssige tjenester har indvirkning på andre 
sektorer: for hver 100 ECU industriproduktion er der medgået et tjenesteforbrug på 20 ECU . 
Tabel 1 viser, i hvilket omfang de økonomiske beslutningstagere opfatter EU-bestemmelserne på 
tjenesteydelsesområdet som effektive. Programmet om det indre marked har fjernet de fleste 
restriktioner. Hvad angår vejgodstrafik, lufttransport og liberaliserede teletjenester, kan 
operatørerne nu frit levere tjenester over grænserne. Fjernelsen af restriktionerne har betydet en 
grundlæggende ændring af operatørernes mulighed for at få kunder i partnerlandene. Mellem 
1990 og 1995 har der været en stigning på 300% i vejtransporttjenester leveret af vognmænd i 
partnerlandene på de enkelte medlemsstaters område. Det har givet mulighed for en mere effektiv 
opfyldelse af det hidtil eksisterende vejtransportbehov. Inden for lufttransport betyder nye 
alliancer og nye markedsdeltagere, at de stive strukturer nedbrydes til gavn for forbrugerne. 
Inden for banksektoren har indførelsen af princippet om én banktilladelse betydet et betragteligt 
fald i omkostningerne i forbindelse med etablering i partnerlandene; antallet af 
grænseoverskridende filialer er steget med 58% i de to år, der fulgte lovgivningens ikrafttrædelse. 
20 
Inden for telekommunikation har liberaliseringen af teleudstyr, data- og tillægstjenester, 
satellittjenester og siden 1996 mobilkommunikation og anvendelse af public service-selskabers net 
og kabel-tv-net fjernet hindringerne for investeringer og medført lavere priser og bedre service. I 
enkelttilfælde, f.eks. inden for forsikring, har de indførte foranstaltninger imidlertid endnu ikke 
betydet en åbning af de nationale markeder. Den hidtil gennemførte tilnærmelse af lovgivningerne 
er endnu ufuldstændig på nogle punkter, der udnyttes til at hindre ydelse af tjenester eller 
etablering (eksempelvis nationale regler om beskyttelse af "almenvellets interesser" i forbindelse 
med finansielle tjenesteydelser). 
Disse problemer, der diskuteres yderligere i kapitel 4, kræver behandling sag for sag, og det er 
nødvendigt med flere foranstaltninger for at fjerne de tilbageværende restriktioner. Endvidere er 
Kommissionen ved at afslutte høringer om "fri udveksling af tjenesteydelser" og om 
bestemmelserne om "almenvellets interesser" i det andet bankdirektiv samt om grønbogen om 
forbrugerne og de finansielle tjenesteydelser. Det kan vise sig nødvendigt med mere generelle 
initiativer, bl.a. i forbindelse med informationssamfundets nye tjenester. 
3.5 Kapital 
Næsten alle hindringer for kapitalens frie bevægelighed er blevet fjernet. De tilbageværende 
nationale restriktioner hidrører fra skattelovgivningen eller tilsynsreglerne for finansielle 
tjenesteydelser, og de udgør ikke alvorlige hindringer, bortset fra de fortsatte restriktioner for 
pensionskassers investeringer. Den manglende harmonisering af beskatning af 
kapitalindkomster bidrager imidlertid fortsat til en alvorlig konkurrenceforvridning. 
Restriktionerne for langsigtede investeringer og kommercielle transaktioner er for længst 
ophævet. Med direktiv 88/361 blev der indført en fuldstændig liberalisering af kapitalbevægelser i 
EU fra 1990 (alle undtagelser er nu udløbet). I 1993 blev kontrollen med valutatransaktioner og 
finansielle transaktioner ophævet. Vedtagelsen af de nye traktatbestemmelser betød en ophævelse 
af alle restriktioner for kapitalbevægelser og betalinger mellem medlemsstaterne. 
Disse friheder er begrænset af medlemsstaternes ret til at indføre restriktioner for 
kapitaloverførsler begrundet i deres skattelovgivning eller nationale tilsynsregier for finansielle 
tjenesteydelser. Denne mulighed anvendes af nogle medlemsstater på forskellige finansielle 
markeder; ti medlemsstater har inden for rammerne af OECD fremsat forbehold, hvad angår 
etablering og drift af filialer af udenlandske forsikringsselskaber, banker og andre finansielle 
institutioner. 
Den væsentligste restriktion vedrører investeringer foretaget af pensionskasser. I øjeblikket er der 
seks medlemsstater, der har indført restriktioner for visse pensionskasseinvesteringer. Hvis disse 
restriktioner ikke er indført af tilsynsårsager, er der tale om en overtrædelse af traktaten, der 
hindrer maksimalt udbytte både for pensionskassens medlemmer og for arbejdsgiveren. På grund 
af de teknologiske fremskridt og kapitalens globale frie bevægelighed er det helt afgørende for 
konkurrenceevnen, væksten og jobskabelsen i EU, at der skabes et fælles kapitalmarked. 
21 
Tabel 1: Effektiviteten af foranstaltningerne om det indre marked, hvad 
beslutningstagere) angår fjernelse af hindringerne for fri udveksling af tjenesteydelser (som opfattet af de økonomiske 
Banksektoren 
Forsikring 
Vejgodstransport 
Lufttransport 
Liberaliserede 
teletjenester 
Radio- og tv-
spredning 
Distribution (hurtigt 
omsættelige forbrugsgoder) 
Reklame Hindringer 
Restriktioner for 
grænseoverskridende tjenesteydelser 
VV Diskriminerende betingelser 
for grænseoverskridende salg 
af tjenesteydelser v Restriktioner for 
markedsføring og tjenesternes indhold 
VV Diskriminerende betingelser 
for grænseoverskridende salg 
af tjenesteydelser 
y Restriktioner for 
markedsføring og tjenesternes 
indhold 
VV Bilaterale kvoter for adgang til 
. de øvrige EU-markeder 
ys Prisrestriktioner 
y1 Bilaterale kvoter for adgang til 
de øvrige EU-markeder 
y Prisrestriktioner 
© Tildeling af afgangs- og 
ankomsttider 
V Diskriminerende betingelser 
for adgang til net 
V Restriktioner for grænseoverskridende radio-og tv-spredning y Leje- og udlejningsrettigheder 
y Udløb af ophavsretlig beskyttelse 
v Ophavsrettigheder for satellit og kabel 
Ingen restriktioner 
© Produkt- og medietyper 
© Sammenlignende reklame Restriktioner for etablering 
VV Diskriminerende 
betingelser for licenser 
"M Diskriminerende 
betingelser for licenser 
VV Diskriminerende 
betingelser for licenser 
VV Eksklusive rettigheder ril 
godkendelse af 
flyselskaber 
© Regler om ejerskab i de 
bilaterale aftaler med 
tredjelande 
VV Eksklusive rettigheder for 
mobil-, data- og 
satellittjenester 
© Nationale licensregler for 
radio- og tv-selskaber 
® Restriktioner for 
medieejerskab 
Ingen restriktioner 
Ingen restriktioner Restriktioner for faktorstrømme 
NV Kapitalkontrol 
VV Kapitalkontrol 
V , Cabotagerestriktioner 
Vy Anerkendelse af 
eksamensbeviser 
V . Cabotagerestriktioner V\ Designation og kapacitetsrestnktioner 
VV Eksklusive rettigheder til 
at sælge udstyr 
VV Restriktioner for den frie 
bevægelighed for varer 
V Restriktioner for medier Lovgivningsmæssige/tekniske hindringer 
>W Tilsynsmæssige krav y Beongelser for salg 
V Forbrugerbeskyttelse Betingelser for salg 
•H Vægt og dimensioner 
y Vejsikkerhedsregler 
y. Fartbeerænsere 
y Hviletider 
"M Betingelser for salg 
VV Sikkerhedsregler 
© Lufthavnsskatter 
V Tekniske betingelser for anvendelse af net 
V Tekniske betingelser for 
anvendelse af net 
V Falsk reklame 
Indholdsrestriktioner Skattemæssige spørgsmål 
© Beskatning af opsparing 
© Beskatning af 
investeringsudbytte 
© Arveafgifter 
© Beskatning af reserver 
® Beskatning af præmier 
^Punktafgifter 
V Moms 
V Moms Andet 
© Aftaleret 
VV Grænseformaliteter 
for varer 
V Grænseformaliteter , . for passagerer 
VV Adgang m edb-, reservation y Statsstøtte, illoyal praksis 
© Rimelig adgang til 
net 
VV Grænseformaliteter 
. for varer 
V Tekniske hindringer 
for varer 
VV Fjernede handelshindringer; V Delvis fjernede handelshindringer; Resterende handelshindringer; Ikke-relevant 
Denne type hindringer har en tendens til at øge omkostningerne ved levering af tjenester på internationalt plan og vil kunne sidestilles med tekniske hindringer inden 
for fremstillingsvirksomhed. 
43 
Kapitalstrømmene hindres også af medlemsstaternes forskellige skattemæssige behandling af 
opsparing og fradrag af livsforsikringspræmier og realkreditrenter. Det skal erindres, at det i 
direktiv 88/361 ligeledes nævnes, at der er behov for en skattemæssig harmonisering, der - hvis den 
ikke gennemføres - kan føre til hindringer for kapitalstrømmene, der vil blive forværret med 
indførelsen af en fælles valuta. 
På trods af ovennævnte forhold er næsten alle formelle hindringer for den frie bevægelighed nu 
fjernet. De tilbageværende OECD-"forbehold" gælder udelukkende visse finansielle instrumenter 
og geografiske områder, og - bortset fra restriktioner for pensionskasser - finder de ikke anvendelse 
på langt de fleste transaktioner på kapitalmarkedet. I perioden 1984 og 1994 skete der en 
fordobling af udenlandske aktiver og passiver ejet af investorer eller långivere i andre 
medlemsstater. F.eks. steg den udgående porteføljeinvestering i Det Forenede Kongerige fra 6 til 
60% af BNP mellem 1979 og 1993, og den indgående beholdning steg fra 6 til 42% af BNP i den 
samme periode. I lande som Frankrig, Italien og Spanien, hvor der tidligere var betydelige 
kapitalrestriktioner, har det indre marked ført til fjernelsen af likviditetsbegrænsninger. Investorers 
låneanmodninger kan i dag bedre efterkommes ved hjælp af kapital fra partnerlande, og der sker til 
stadighed en tilnærmelse af investeringsafkastet i EU. Endvidere har liberaliseringen af 
kapitalmarkedet øget presset på de nationale myndigheder hvad angår overholdelse af en 
budgetmæssig og monetær disciplin. 
3.6 Offentlige indkøb 
For at kunne udnytte alle fordelene ved en liberalisering af offentlige indkøb er det nødvendigt, 
at de nationale offentlige myndigheder gennemfører direktiverne, og at de ordregivende 
myndigheder anvender dem i deres indkøbsprocedurer. Det er ligeledes nødvendigt at forbedre 
adgangen for de bydende. I de tilfælde hvor offentlige indkøbsmyndigheder og virksomheder, 
der ønsker at gøre forretning med disse, har anvendt de liberaliserede EU-regler, har det i nogle 
tilfælde betydet besparelser på de offentlige budgetter og nye muligheder for dynamiske 
virksomheder. 
Fuld konkurrence for offentlige indkøb er afgørende for en dynamisk markedsøkonomi og et 
succesfuldt indre marked. Offentlige indkøb beløb sig i 1994 til 11,5% af BNP eller 721 mia. ECU 
(svarer til den belgiske, danske og spanske økonomi tilsammen eller 2 000 ECU pr. indbygger). 
Det anslås, at ca. 110 000 offentlige myndighedersorganer i EU skal følge reglerne for offentlige 
indkøb. 
Selv om 10% er et skuffende tal for import inden for rammerne af offentlige indkøb, indkøbes 15-
25% af produkter som f.eks. kontormaskiner, medico-teknisk udstyr, teleudstyr og motorkøretøjer i 
dag hos leverandører i andre medlemsstater. 
På udbudssiden viste en undersøgelse foretaget af Kommissionen blandt 1 600 aktive tilbudsgivere, 
at de ofte anvendte de muligheder, der er forbundet med åbningen af de nye markeder (90% og 
70% for henholdsvis de nationale og tværnationale markeder). Blandt buddene på de nye 
grænseoverskridende indkøb gjorde 44% det muligt for tilbudsgiverne at erobre nye markeder, og 
31% fik mulighed for at sælge til myndigheder i andre medlemsstater; 36% af de adspurgte 
tilbudsgivere anførte, at der var sket en styrkelse af den indenlandske konkurrence. Det afspejler 
den øgede gennemsigtighed på markedet. Antallet af udbudsbekendtgørelser i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende er steget fra 12 000 i 1987 til 95 000 i 1995. 
23 
Disse resultater ligger imidlertid stadig langt under de potentielle fordele. 85% af de offentlige 
myndigheder, hvoraf mange er meget små og kun har fa udbudsforretninger, offentliggør ikke 
udbud. 
En af grundene til disse mangelfulde resultater er naturligvis den betydelige forsinkelse med at 
indarbejde de 11 direktiver om offentlige indkøb i medlemsstaternes lovgivning og med den 
faktiske anvendelse af dem. Der er kun vedtaget 72% af de nødvendige nationale 
gennemførelsesforanstaltninger. I øjeblikket er der 39 procedurer i gang på grund af manglende 
gennemførelse eller utilfredsstillende gennemførelse af direktiverne. Kun tre medlemsstater har 
foretaget en fuldstændig og korrekt indarbejdelse af direktiverne i deres nationale lovgivning. På 
Det Europæiske Råd i Firenze blev det understreget, at det på området offentlige indkøb var 
nødvendigt at fremskynde indarbejdelsen i national lovgivning. Overvågning af markedet og 
anvendelsen af reglerne er meget vigtige punkter. 
Kommissionen er ved at undersøge spørgsmål som faktisk gennemførelse og håndhævelse af 
lovgivningen, mulighederne for at forbedre adgangen til markedet via information, uddannelse og 
elektroniske muligheder, måder hvorpå anvendelsen af reglerne om offentlige indkøb også kan 
inddrage politikker på andre områder, som f.eks. transeuropæiske net (TEN), små og mellemstore 
virksomheder, Samhørighedsfonden og strukturfondene samt adgang til markedet for offentlige 
indkøb i tredjelande. 
24 
4. TILBAGEVÆRENDE HINDRINGER FOR FRI BEVÆGELIGHED 
Skønt EU's bestræbelser på at virkeliggøre et indre marked stort set har været vellykkede, er der 
ikke basis for nu at slappe af. Det er uundgåeligt, at der i forbindelse med et så komplekst projekt 
som det indre marked vil opstå problemer med definitionen og implementeringen af de nye 
grundregler. I dette kapitel gennemgås i større detalje de hindringer, der ligger i vejen for et 
virkeligt velfungerende indre marked, og denne gennemgang vil tjene som udgangspunkt for 
handlingsplanen i kapitel 5. 
4.1 Ineffektiv gennemførelse, håndhævelse og oprejsning 
Aftalte EU-regler skal omsættes til lov i samtlige medlemsstater og anvendes effektivt og 
retfærdigt. Det sker desværre ikke altid. Medlemsstaterne har stadig ikke til fulde levet op til 
deres forpligtelser. 
Kommissionen har gjort en aktiv indsats for at råde bod på disse mangler, især ved at indlede 
overtrædelsesprocedurer mod medlemsstater, der ikke opfylder deres forpligtelser, men den 
virkelige løsning på problemet ligger i en mere beslutsom indsats på nationalt plan. Denne analyse 
bekræfter også diagnosen i Kommissionens strategiske program for det indre marked (1993), 
nemlig at den manglende sammenhæng mellem medlemsstaternes respektive retssystemer har 
indflydelse på udøvelsen af de rettigheder, der følger i kølvandet på det indre marked. 
• Gennemførelse 
Skønt gennemførelsesprocenten for foranstaltninger knyttet til det indre marked er støt stigende 
med et gennemsnit på 90% for de nuværende 15 medlemsstater, er problemet med utilstrækkelig 
gennemførelse af de aftalte foranstaltninger stadig foruroligende. 56% af 1985-hvidbogens 
foranstaltninger er blevet gennemført i samtlige medlemsstater. Der har været betydelige 
forsinkelser, og for ringe gennemførte foranstaltninger hindrer også erhvervslivet i at udnytte det 
indre markeds fulde potentiale. 
Medlemsstaterne kan også benytte forskellige gennemførelsesteknikker, hvilket kan resultere i 
lovgivning, der - efter gennemførelsen - fører til juridisk usikkerhed og fortolkningsproblemer. 
Resultatet er, at de berørte parter løber ind i forskellige krav, alt efter i hvilken medlemsstat de 
opererer, og det fører igen til høje omkostninger til overholdelse af lovgivningen. Typiske 
eksempler herpå er offentlige udbud og anerkendelse af eksamensbeviser. Det er imidlertid ikke 
kun erhvervslivet og borgerne, der kan pådrage sig store udgifter af den grund; nylige domme 
afsagt af EF-Domstolen har vist, at medlemsstaterne kan pådrage sig selv et betydeligt 
erstatningsansvar som følge af en utilstrækkelig gennemførelse af de vedtagne foranstaltninger. 
• Håndhævelse 
Den uensartede håndhævelse af EU-lovgivningen betragtes ofte som den mest vedholdende 
handelshindring eller hindring for lige konkurrencevilkår i det indre marked, fordi det problem 
nødvendiggør en nøje granskning af nationale, regionale eller sågar lokale praksis. Der er først og 
fremmest behov for gensidig tillid mellem medlemsstaterne. Håndhævelsesmetoderne er langt fra 
harmoniseret medlemsstaterne imellem, og det giver anledning til to væsentlige bekymringer: 
• en risiko for, at nogle producenter eller tjenesteydere udnytter en utilstrækkelig 
håndhævelse, hvilket vil undergrave det høje beskyttelsesniveau, som lovgivningen 
tilstræber 
25 
• fordrejning af konkurrencen mellem producenter som følge af forskelle mellem den måde, 
som foranstaltninger håndhæves på. Erhvervslivet beklager sig ofte over den uensartede og 
undertiden diskriminerende anvendelse af kontrolforanstaltninger, både mellem og inden 
for medlemsstater. 
Nationale embedsmænds manglende fortrolighed med og derfor ukorrekte anvendelse af EU-
lovgivningen er en hyppig årsag til klager fra såvel erhvervslivet som private borgere, der forsøger 
at håndhæve deres rettigheder i det indre marked. 
Der hersker et presserende behov for at sikre en effektiv og ensartet håndhævelse af bestemte 
aspekter af den harmoniserede produktlovgivning i samtlige medlemsstater, om nødvendigt ved at 
vedtage nye regler. På de områder, hvor der er gennemført en harmoniseret produktlovgivning, og 
navnlig på de områder, hvor producenten er eneansvarlig for, at hans produkter er i 
overensstemmelse med lovgivningen, er der behov for en effektiv markedskontrol for at kunne 
håndtere emner såsom gensidig bistand mellem kontrolmyndigheder, informationsudveksling, 
fælles kontrolprogrammer, auditter, efteruddannelse, databaser osv. 
Et håndhævelsesproblem af en anden slags kan opstå på områder, hvor åbningen af markedet 
bygger på princippet om "gensidig anerkendelse". Inspektører i en given medlemsstat kan have 
svært ved enten at identificere de krav, som produkter eller tjenesteydere skal opfylde, eller at 
vurdere produktets eller tjenesteyderens overholdelse af disse krav. Der er behov for en større 
udveksling af oplysninger om nationale forskrifter og om de tilknyttede 
overensstemmelsesvurderingsprocedurer. 
• Oprejsning 
Manglen på effektive retsmidler kan hindre en korrekt håndhævelse af EU-lovgivningen. Der er 
behov for en hel kæde af mekanismer, for foruden kapaciteten til at identificere defekte produkter 
skal der også herske den fornødne vilje til og være mulighed for at fjerne produkterne fra markedet 
og eventuelt pålægge sanktioner. 
Private kan søge om oprejsning gennem domstolene, men også her er der hindringer. Manglen på 
effektive retsmidler til håndhævelse af EF-lovgivningen kan hindre muligheden for oprejsning. Der 
er undertiden blevet indført fælles foranstaltninger til at sikre, at domstolene håndhæver den 
harmoniserede lovgivning korrekt (f.eks. i forbindelse med EF-varemærket), men ellers kan 
privates mulighed for ad rettens vej at drage staten til ansvar være begrænset. På nogle områder -
f.eks. fri bevægelighed for personer - er det urealistisk at forvente, at privatpersoner med 
begrænsede ressourcer vil lægge sag an ved de nationale domstole. Når der lægges sag an, er 
advokaternes kendskab til EU-lovgivningen i øvrigt nogen gange meget ringe. 
4.2 Lakuner i den retlige ramme 
Elleve år efter vedtagelsen af hvidbogsprogrammet i 1985 er en "hård kerne" af hvidbogens 
individuelle forslag stadig ikke blevet vedtaget, og liberaliseringen af markedet inden for 
sektorer, som ikke var omfattet af hvidbogsprogrammet, er ikke blevet ført til ende. Der er ogpså 
behov for at justere nogle eksisterende foranstaltninger for at klarificere og i nogle tilfælde 
forenkle EU-reglerne. 
26 
a) Manglende vedtagelse af hvidbogens foranstaltninger 
De største problemer finder man på nøgleområder, der har indflydelse på selskabers management, 
f.eks. selskabsret, selskabsbeskatning, finansielle tjenesteydelser og liberaliseringen af transport- og 
energimarkederne. Især det faktum, at det ikke er lykkedes EU at indføre et sammenhængende og 
forenklet beskatningssystem på EU-plan eller at fjerne diskriminerende regler, der skaber 
fordrejninger mellem medlemsstaternes skattesystemer, har hindret virksomheder i at operere som 
ét enkelt integreret EU-dækkende foretagende. Det har bl.a. begrænset deres muligheder for at 
bidrage til en forøgelse af beskæftigelsen. Erhvervsorganisationer henleder konstant 
opmærksomheden på disse problemer. 
Det oprindelige program for det indre marked er ikke blevet fulgt på følgende områder: 
• Selskabsbeskatning 
En mere sammenhængende tilgang til beskatningen af virksomheder i det indre marked lader stadig 
vente på sig. Der er stadig ikke taget politisk initiativ til at ophæve alle former for 
dobbeltbeskatning og fjerne eventuelle andre hindringer for grænseoverskridende 
indkomststrømme inden for det indre marked. En indsats på det område kunne også bidrage til at 
hindre tab af skatteprovenu som følge af skattespekulation på tværs af grænserne, 
skatteunddragelse eller skatteflugt. Blandt de problemer, som erhvervslivet ofte peger på, men som 
kun delvis er omfattet af Kommissionens aktuelle forslag, finder man manglen på en fælles ordning 
for EU-dækkende regnskabskonsolidering af tab inden for koncerner og for beskatningen af 
permanente driftssteder sammenlignet med indenlandske virksomheder, den vedholdende 
tilbageholdelse af skat af renter og royalty-betalinger inden for koncerner og af udbyttestrømme 
mellem virksomheder samt det ufærdiggjorte netværk af "bilaterale overenskomster". 
• Indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaterne beskatning af investeringsafkast 
Forekomsten af forskellige nationale ordninger for beskatning af investeringsafkast og den 
nuværende forskelsbehandling i nogle lande mellem ind- og udlændinge medfører fordrejninger af 
kapitalbevægelser. 
• En momsordning baseret på oprindelsesland 
Mange af de problemer, der nævnes i dag, skyldes i virkeligheden ikke den midlertidige ordning, 
men snarere selve EU's momslovgivning. Den nuværende ordning er baseret på en fysisk kontrol af 
varebevægelser og passer som sådan ikke længere til de moderne forretningsmetoder. Desuden har 
direktivbestemte særordninger, valgmuligheder og beføjelser sammenholdt med diverse fritagelser 
og forskelle mellem implementeringen af fælles bestemmelser ført til, at den fælles momsordning 
ikke altid anvendes på ensartet vis. Det nyligt fremsatte forslag til et arbejdsprogram vedrørende en 
momsordning baseret på oprindelsesland tager sigte på at løse disse problemer ved at ophæve 
enhver distinktion mellem indenlandske og EU-interne transaktioner. Det indeholder desuden 
forslag til lovgivning, som kan anvendes og håndhæves på ensartet vis i hele EU. 
• Selskabsret 
Grænseoverskridende fusioner besværliggøres stadig af juridiske problemer. To forslag, der endnu 
ikke er vedtaget (tiende direktiv og statutten for det europæiske selskab), ville fuldende 
lovgivningen på dette område og åbne op for store omkostningsbesparelser for erhvervslivet takket 
være en forenklet organisation og administration. Disse to forslag står højt på listen over 
27 
prioriterede erhvervsfremmende foranstaltninger i Europa. Det foreslåede rammedirektiv om 
overtagelsestilbud vil bidrage med adskillige midler til at sikre aktionærer en vis 
minimumsbeskyttelse i tilfælde af virksomhedsovertagelser. Direktivet vil ikke kunne tackle de 
strukturelle hindringer for virksomhedsovertagelser, men kunne danne grundlag for større 
retssikkerhed, som igen vil gøre det lettere at bekæmpe disse øvrige hindringer på et senere 
tidspunkt. 
b) Behovet for justering af eksisterende foranstaltninger 
Denne analyse indeholder eksempler på foranstaltninger, som ikke opfylder behovene hos 
økonomiske beslutningstagere, der ønsker at engagere sig i grænseoverskridende transaktioner, 
enten fordi de er for upræcise, eller fordi de har et for snævert anvendelsesområde. 
• Upræcis lovgivning 
Nogle af det indre markeds regler har resulteret i divergerende og undertiden modstridende 
fortolkninger i medlemsstaterne. Uklarheder i direktiverne om offentlige udbud har ført til 
visse problemer med håndhævelsen af dem. Andre sektorspecifikke direktiver 
(maskindirektivet, direktivet om lejede kredsløb og lægemiddeldirektivet) har også givet 
anledning til fortolkningsproblemer. 
• Inden for levnedsmiddelindustrien er der opstået tvivl om balancen mellem harmoniserede 
og uharmoniserede foranstaltninger og om samspillet mellem de forskellige lovtekster. 
Kommissionen agter at se nærmere på disse problemer, bl.a. i en omfattende grønbog om 
levnedsmiddellovgivning. 
• Begrænset anvendelsesområde 
I nogle få tilfælde har det indre markeds lovgivning ikke taget tilstrækkelig højde for alle 
handelshindringer eller forudset nye udviklingstendenser på markedet. Eksempelvis kan 
nævnes de vanskeligheder, der er opstået, fordi forsikringsmæglere ikke har adgang til en 
EU-dækkende tilladelse, og fordi det stadig er muligt at opretholde nationale 
installationsregler for bestemte industriprodukter. 
4.3 Overkomplicerede regler 
I et begrænset antal tilfælde har gennemførelsen af programmet for det indre marked skabt nye 
omkostninger for erhvervslivet. De kan opdeles i to typer: 
• for det første er der de kortsigtede omstillingsomkostninger forbundet med overgangen til 
harmoniserede ordninger og nye tekniske krav (såsom behovet for at udfærdige og 
oversætte dokumentation for overholdelse af maskindirektivet) 
• for det andet er der de omkostninger, som skyldes overdrevent komplekse og detaljerede 
regler, som tvinger virksomhederne til konstant at foretage betydelige investeringer for at 
overholde dem. F.eks. kræver INTRASTAT meget detaljerede indberetninger fra de 
erhvervsdrivende sammenlignet med det gamle system. De nuværende ordninger for 
indirekte beskatning kan være meget byrdefulde, når det kommer til reglerne vedrørende 
leveringssted, kravet om skatterepræsentanter og de særlige ordninger for fjernsalg eller 
nye transportmidler. Begge disse problemer behandles som led i initiativer truffet af 
28 
Kommissionen, nemlig SLIM-initiativet og det nyligt fremsatte forslag til et 
arbejdsprogram vedrørende en ny fælles momsordning. 
4.4 Gamle og nye hindringer på nationalt plan 
En forenkling af de nationale regler vil kunne bidrage til et mere effektivt indre marked. Den 
vellykkede ophævelse af de markedsfragmenterende foranstaltninger "i første linje" har øget 
betydningen af at fa fjernet de resterende nationale lovhindringer for grænseoverskridende 
transaktioner. 
Skønt nationale regler kan tjene offentlige politiske målsætninger, står de ikke altid i et rimeligt 
forhold til det ønskede mål, og nogle af dem kan komme til virke protektionistiske. Mange af disse 
hindringer var velkendte for arkitekterne bag det oprindelige program for det indre marked. 
Problemet kan illustreres med lægemiddelsektoren, hvor nationale regler for prisfastsættelse og 
refusion forsinker adgangen til nationale markeder og kan blive brugt til at fremme lokale 
produkter. 
Ukoordineret teknisk lovgivning, der tager sigte på at beskytte miljøet og forbrugerne, betragtes 
ofte af erhvervslivet som noget, der komplicerer det indre marked, og som kan begrunde en endnu 
højere grad af harmonisering. I nogle tilfælde kan problemet hænge sammen med mangler ved den 
eksisterende EU-lovgivning. Som eksempel kan nævnes lovgivningen om genvinding af affald, 
hvor der kun findes få begrænsninger for, hvilke foranstaltninger medlemsstaterne kan træffe. På 
andre områder er EU-reglerne blevet overhalet af nye og mere stringente specifikationer på 
nationalt plan. Sådanne forskelle haren betydelig indflydelse på mindre virksomheder, der forsøger 
at trænge ind på nye markeder. Skønt mange af disse foranstaltninger har hjemmel i traktatens 
bestemmelser, kan de undertiden være ude af proportioner med selve deres formål. Påberåbelsen af 
nærhedsprincippet og brugen af artikel 100 A, stk. 4, til at retfærdiggøre opretholdelsen af nationale 
miljøbeskyttelsesforanstaltninger bekymrer også nogle sektorer, navnlig den kemiske sektor, skønt 
der til dato kun er blevet gjort brug af artikel 100 A, stk. 4, i en håndfuld tilfælde med begrænsede 
konsekvenser for samhandelen. 
Informationssamfundets komme indebærer også en risiko for ukoordinerede nationale initiativer til 
beskyttelse af offentlige interesser. Kommissionen har for nylig fremsat et forslag om indførelse af 
mekanismer, der kan øge gennemsigtigheden i lovgivningen vedrørende det indre marked for 
tjenesteydelser i et informationssamfund, således at det bliver muligt at sikre en mere koordineret 
strategi, hvor det er nødvendigt. 
Mere generelt udgør den vedholdende tendens i nogle medlemsstater til at udstede detaljerede 
tekniske produktforskrifter en konstant trussel mod det indre marked. I gennemsnit anmeldes over 
450 nye tekniske produktforskrifter hvert år til Kommissionen. Der er endnu ikke meget, der tyder 
på, at medlemsstaterne er rede til at udvise den selvdisciplin med hensyn til udstedelse af nye 
regler, som de så højlydt kræver af EU. 
4.5 Forvaltningen af EU-lovgivningen 
a) Videnskabelig ekspertise 
Formålet med forvaltningen af de tekniske forskrifter er at holde beskyttelsen af EU-borgernes 
sundhed og sikkerhed og beskyttelsen af miljøet på et højt niveau. Der er derfor behov for hele 
tiden at ajourføre direktiverne med udgangspunkt i de seneste videnskabelige erfaringer. 
29 
• Forskrifternes- effektivitet afhænger af en hurtig beslutningsproces. Sagen vedrørende 
tilsætningsstoffer i levnedsmidler kan benyttes til at illustrere de vanskeligheder, der kan 
opstå, når procedurerne er for langsomme og for tunge. 
• Ajourføringen af direktiver skal baseres på uafhængigt videnskabeligt materiale vedrørende 
de relevante processer, produktionsmetoder, inspektioner, prøvetagnings- og 
afprøvn ingsmetoder. 
Kommissionen råder over en række videnskabelige udvalg, som deltager i udfærdigelsen af forslag. 
Med henblik på at gøre deres beslutninger endnu mere troværdige er der behov for at styrke disse 
udvalg for så vidt angår deres autonomi, deres struktur og deres sammensætning. 
Adgangen til videnskabelig ekspertise på EU-plan er ikke blot en forudsætning for, at lovgivningen 
kan sikre den bedst mulige beskyttelse af borgernes sundhed og sikkerhed og af miljøet, men sætter 
også EU i stand til at reagere på nye udfordringer, som kræver nye regler for at hindre, at der opstår 
nye handelshindringer. Kommissionen vil i stigende grad benytte sig af den videnskabelige 
ekspertise, som Det Fælles Forskningscenter kan bidrage med i sager vedrørende beskyttelsen af 
borgernes sundhed og sikkerhed og af miljøet. 
b) De eksterne aspekter af det indre marked 
Udviklingen af den interne EU-lovgivning foregår ikke uafhængigt af EU's initiativer på den 
eksterne front: 
• Medlemsstaternes dispositioner i forbindelse med internationale forhandlinger kan påvirke 
deres dispositioner vis-a-vis EU og omvendt. 
• Det er i EU's interesse at basere den interne lovgivning på resultaterne af arbejdet i 
internationale organer, for så vidt som disse organers generelle retningslinjer og 
henstillinger er videnskabeligt begrundet og kan opfylde de særlige krav til 
sundhedsbeskyttelse, som Kommissionen stiller. 
Det indre marked nødvendiggør, at EU fører kohærente forhandlinger i sager vedrørende den 
internationale handel for at tilvejebringe nye markedsliberaliseringer gennem bilaterale eller 
multilaterale aftaler såsom aftalerne om gensidig anerkendelse af 
overensstemmelsesvurderingsresultater. 
Det indre marked spiller også en vigtig rolle for forbedringen af de europæiske virksomheders 
konkurrenceevne på globalt plan: virksomhederne skal operere på et bredere marked, hvilket 
nødvendiggør en rationalisering af driften, omkostningsbesparelser, innovation og diversificering 
af produkter; konkurrencen i forudgående led mindsker udgifterne til diverse produktionsfaktorer; 
den stadig større konkurrence inden for deres egne respektive sektorer presser virksomhederne til at 
blive mere effektive og omkostningsbevidste og til at tilbyde produkter og tjenesteydelser af en 
højere kvalitet. 
4.6 Det indre marked og tjenesteydelser af almen interesse 
Bestræbelserne på at opbygge et indre marked for tjenesteydelser af almen interesse, hvor 
medlemsstaterne traditionelt har givet bestemte leverandører særrettigheder eller enerettigheder, 
har gjort store fremskridt, men er stadig ikke tilendebragt. 
30 
På teleområdet er de* allerede blevet gennemført en liberalisering af tillægstjenester, og fristen for 
liberalisering af taletelefonitjenester og infrastrukturer ligger lige om hjørnet. På disse områder 
gøres der p.t. en stor indsats for at definere nogle gennemskuelige regler, der kan sikre adgangen til 
netværk på fair og konkurrencefremmende vilkår og fremme forbrugernes interesser, dog således at 
kravene om f.eks. forsyningspligt og interoperabilitet respekteres. 
På energiområdet er liberaliseringen af markedet først nu ved at blive realiseret, skønt der i 
begyndelsen af 1990'erne blev taget et par væsentlige skridt i form direktiverne om transit og 
prisgennemsigtighed. I juli 1996 blev der vedtaget en fælles holdning vedrørende et direktiv om 
fælles regler for det indre marked for elektricitet, der skal give startskuddet til en begrænset, men 
gradvis liberalisering af markedet, konkurrence og et element af valgfrihed for forbrugerne, således 
at der bliver brudt med de nuværende monopolsituationer. En gradvis åbning af markedet 
indebærer en liberalisering af en tredjedel af hvert af de nationale elektricitetsmarkeder efter en 
periode på seks år. Der kan kun forventes betydelige fordele for alle forbrugere, hvis der 
gennemføres en fuldstændig liberalisering: den ekstra gevinst for forbrugerne kunne komme til at 
andrage 10-12 mia. ECU p.a., hvilket svarer til 30 ECU pr. indbygger eller dobbelt så meget som 
forventet af den allerede aftalte liberalisering. Indførelsen af tredjepartsadgang på gasområdet 
skulle også medføre besparelser på 900 mio. ECU p.a. for forbrugerne, og en styrkelse af 
konkurrencen mellem gasleverandørerne kunne resultere i en betydelig ekstra gevinst. 
For at kunne høste de fulde fordele af integrationen er det nødvendigt at se nærmere på den retlige 
ramme for liberaliseringen. Konkurrencereglerne vil blive et nøgleredskab til regulering af 
markedet (både som en kilde til forudgående vejledning og til behandling af konkrete sager). I 
forbindelse med overgangen til effektiv konkurrence inden for sektorer, hvor det er vigtigt at have 
adgang til net, vil der være behov for foranstaltninger på to fronter: 
• en aftale om fælles regler til at sikre, at netoperatørernes virksomhed er gennemskuelig, og 
klare kriterier for adgangen til net og til de tjenester, der tilbydes over disse net 
• en streng håndhævelse af EU's konkurrenceregler sideløbende med implementeringen af 
den retlige ramme. 
Den effektive liberalisering vil blive hjulpet på vej af en adskillelse af reguleringsbeføjelser og 
operationelle aktiviteter. Anvendelsen af det indre markeds principper på jernbanetransport og 
posttjenester skulle også resultere i store omkostningsbesparelser og være til fordel for forbrugerne. 
5. EN FORNYET INDSATS FOR DET INDRE MARKED 
I dette afsluttende kapitel skitserer Kommissionen grundlaget for en ny politisk indsats for det indre 
marked. Der er nærmest tale om en opfordring til handling til alle de parter, der har indflydelse på 
det indre markeds succes, dvs. de nationale myndigheder i medlemsstaterne, de økonomiske 
beslutningstagere, som markedet er blevet oprettet for, og EU's institutioner. 
Kommissionen peger her på de hovedområder, hvor der er behov for en særlig indsats af hensyn til 
det indre marked. Det handler først og fremmest om at leve op til de forpligtelser, der allerede er 
indgået, herunder følgende: 
• effektiv anvendelse og håndhævelse af EU-lovgivningen 
31 
mindskelse af overreguleringen, navnlig (men ikke kun) på nationalt plan, som stadig 
lægger hindringer i vejen for et velfungerende marked 
• udfyldelse af de fa store huller i det indre marked med henblik på at nå de mål, der blev sat 
i 1985. 
For at leve op til de nye udfordringer i fremtiden vil der også være behov for et nyt engagement. 
5.1 Effektiv anvendelse og håndhævelse af EU-lovgivningen 
En korrekt håndhævelse af alle fælles regler på tværs af det indre marked er højeste prioritet. Der 
er nemlig her tale om et problem, som der ofte peges på af såvel erhvervslivet som private 
borgere, der rammes af en forsinket gennemførelse af EU-lovgivningen i nogle medlemsstater 
og variationer i fortolkningen og håndhævelsen heraf fra den ene medlemsstat til den anden. 
Men det er også vigtigt for at sikre et ensartet sikkerheds- og beskyttelsesniveau i hele EU. Dette 
vil måske fordre en ændring af den administrative kultur og endda retskulturen i 
medlemsstaterne. 
Spørgsmålet om håndhævelse af lovgivningen repræsenterer en stadig større udfordring og bør 
tillægges større vægt på det politiske plan. Alle berørte parter bør være rede til at overveje en mere 
innovativ approach omfattende følgende program: 
Specifikke initiativer med henblik på en styrkelse af EU's regler. Der er behov for mere 
effektive håndhævelsesregler og især for en styrkelse af markedskontrollen for at sikre, at 
EU's forskrifter overholdes. 
• Samarbejde om håndhævelsen af fælles regler. Medlemsstaterne bør være mere åbne i 
spørgsmål om håndhævelse af lovgivningen og være rede til at udveksle detaljerede 
oplysninger om deres håndhævelsesstrukturer, -procedurer og -problemer. 
• Kontrol af nationale håndhævelsesforanstaltninger. Denne kontrol er nødvendig for at 
opbygge en høj grad af gensidig tillid mellem de udøvende myndigheder i 
medlemsstaterne. 
• Mobilisering af videnskabelig og teknisk ekspertise. Der bør gøres mere systematisk brug 
af uafhængige videnskabelige og tekniske eksperter. 
Fremskyndelse af overtrædelsesprocedurer. Der vil fortsat blive lagt vægt på en hurtig 
behandling af velbegrundede klager og om nødvendigt blive indledt formelle 
overtrædelsesprocedurer mod medlemsstaterne. 
• Bedre håndhævelsesinstrumenter for det indre marked. Der er også behov for i højere grad 
at inddrage de nationale domstole i håndhævelsen. 
Overvågning af det indre markeds virkemåde. Der bør gøres en større indsats på dette 
område, bl.a. ved at forbedre medlemsstaternes indsamling af statistiske data om 
tjenesteydelser og ved at gøre større brug af Kommissionens informationskontorer. 
32 
5.2 Mindskelse af overreguleringen 
Nogle nationale love og bestemmelser, som falder uden for programmet for det indre marked, 
udgør stadig en betydelig og måske unødvendig hindring for markedsadgang og 
grænseoverskridende transaktioner. Der er behov for at synliggøre denne lovgivning og 
eventuelt forenkle den. De igangværende bestræbelser på at forenkle EU-lovgivningen 
vedrørende det indre marked bør udvides. 
a) EU-regler: 
Kommissionen har allerede lanceret det såkaldte SLIM-projekt, der tager sigte på at udtænke ideer 
til, hvordan EU-direktiver og eventuelt den nationale lovgivning, der tjener til gennemførelse af 
disse direktiver, kan forenkles. Rådet vil om kort tid modtage en rapport om fire områder 
(INTRASTAT, byggevarer, prydplanter og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser). Med 
udgangspunkt i disse resultater vil Kommissionen fastlægge arbejdsmetoden og omfanget af det 
fremtidige arbejde. 
b) Nationale regler: 
Følgende foranstaltninger bør overvejes: 
Et register over nationale markedsfragmenterende foranstaltninger, som vil gøre det muligt 
at foretage en analyse på EU-plan af national lovgivning, der hævdes at obstruere det indre 
marked. 
• Mindskelse af de administrative byrder, der følger af medlemsstaternes lovgivning. Der bør 
navnlig overvejes særlige foranstaltninger til forenkling af formaliteterne forbundet med 
oprettelsen af nye virksomheder. 
• Udveksling af oplysninger om især medlemsstaternes erfaringer med vurderingen af, om 
alle deres love og bestemmelser virkelig er nødvendige, og om der er mulighed for at 
reducere de omkostninger, der følger af deres lovgivning. 
5.3 Færdiggørelse af den retlige ramme på EU-plan 
Der findes nogle få, men væsentlige huller i den retlige ramme, der tjener til at s'kre den fri 
bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer. De skyldes enten, at der ikke er 
blevet fulgt op på allerede fremsatte forslag, eller at der er sket en udvikling i samfundet, som 
nødvendiggør fælles regler. 
a) Tilendebringelse af hvidbogsprogrammet fra 1985 
En række centrale foranstaltninger i hvidbogsprogrammet er endnu ikke blevet gennemført. Der er 
tale om foranstaltninger, som er vigtige for væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen, og som 
er afgørende for borgernes fulde deltagelse i opbygningen af det indre marked. Rådet har allerede 
fået forelagt forslag, der dækker et antal vigtige områder: 
33 
Foranstaltninger til sikring af frie personbevægelser. Den lovramme, der er nødvendig for at sikre 
den fri bevægelighed for personer, er endnu ikke på plads. Politisk set er opretholdelsen af 
personkontrollen ved nogle interne grænser, hvis ikke alle, den største fiasko i forbindelse med 
programmet for det indre marked. Forslag til tre direktiver om ophævelse af personkontrollen 
ligger hos Rådet og Parlamentet, som snart bør tage stilling til dem. Kommissionen kan også have 
et ønske om at foreslå endnu andre foranstaltninger for yderligere at forbedre borgernes muligheder 
for at bevæge og bosætte sig frit i EU. Der er også behov for en yderligere indsats for at lette 
muligheden for erhvervelse og bevarelse af retten til sociale ydelser. 
Beskatningsspørgsmål. I denne analyse er der blevet peget på visse områder, hvor der er problemer 
med at fa det indre marked til at fungere ordentligt, fordi der mangler en fælles og koordineret 
tilgang til beskatning: 
• En fælles momsordning. Indtil den skattemæssige forskelsbehandling mellem 
"indenlandske" og "grænseoverskridende" transaktioner er blevet ophævet, vil det ikke 
være muligt for erhvervslivet at betragte hele det indre marked som sit hjemmemarked. 
Kommissionen har for nylig fremlagt et flerårigt handlingsprogram, der skal gøre en ende 
på denne situation. 
Afskaffelse af dobbeltbeskatning og andre hindringer for grænseoverskridende 
indkomststrømme. Det forhold, at der ikke er blevet gjort fremskridt med harmoniseringen 
af skattebehandlingen af virksomheder og enkeltpersoner, der opererer i mere end en 
medlemsstat, har været en af de største fiaskoer i forbindelse med det oprindelige 
hvidbogsprogram. Samtidig hæmmer dette problem i høj grad muligheden for at skabe nye 
arbejdspladser. 
• Indbyrdes tilnærmelse af beskatningen af investeringsafkast. Indbyrdes afvigende nationale 
ordninger for beskatning af investeringsafkast fører stadig til fordrejninger inden for det 
indre marked for kapital. 
En europæisk selskabsret. Der findes ikke nogen form for EU-dækkende selskabsret, og det 
indebærer store ekstraomkostninger for det betydelige mindretal af virksomheder, der ønsker at 
være etableret i mere end en medlemsstat. 
Justering af den eksisterende lovgivning. Dele af lovgivningen vedrørende det indre marked 
indeholder unødvendige ambiguiteter eller forviklinger. Der er f.eks. behov for øjeblikkeligt at gøre 
noget ved direktiverne om byggevarer og finansielle tjenesteydelser. Andre direktiver vil folge. 
b) Et indre marked for fremtidens økonomi 
Behovene i et informationssamfund. Efterhånden som de nationale myndigheder soger at opstille 
regler for informationsteknologibaserede tjenesteydelser, kan de uforvarende komme til at 
genopsplitte det indre marked. Kommissionen vil udarbejde en handlingsplan, som bl.a. vil komme 
til at handle om den lovgivning, der er nødvendig for at sikre driften af netværk til kommunikation 
og transmission af information, og om muligheden for at udvide princippet om "gensidig 
anerkendelse" af nationale regler til også at omfatte disse nye markeder. 
Bioteknologi. Bioteknologien holder nøglen til udvikling af en lang række nye produkter og 
bidrager samtidig til sikkerheden og beskyttelsen af sundheden inden for områderne medicin, 
landbrugsprodukter og fødevarer. Uden en fælles og videnskabeligt baseret lovgivning, der er 
34 
forligelig med det indre marked, vil den europæiske forskning og udnyttelsen af 
forskningsresultaterne blive hæmmet og halte bagefter konkurrenternes. 
Særlige initiativer på tjenesteområdet. Tjenesteydelser spiller en meget stor rolle for økonomien i 
EU (ca. 70% af beskæftigelsen), og der kan være behov for nye foranstaltninger for at overvinde 
hindringerne for grænseoverskridende levering af tjenesteydelser eller etablering. 
Et indre energimarked. Efter at have evalueret erfaringerne fra den første fase af 
markedsliberaliseringen vil Kommissionen fremsætte forslag til de sidste skridt, som er nødvendige 
for at opbygge et virkeligt indre marked for elektricitet. Rådets enstemmige fælles holdning 
vedrørende elektricitet var en stor succes, og der vil nu blive gjort tilsvarende bestræbelser på at 
liberalisere gasmarkedet. 
5.4 Supplerende tiltag på EU-plan 
En retlig ramme er ikke nok for det indre marked. Også andre policy-instrumenter skal aktiveres 
for at fremme den fulde udnyttelse af det indre marked, nemlig først og fremmest en fælles 
valuta. 
En fælles valuta. Euroen er det bedste middel til at konsolidere det indre marked og gøre det mere 
effektivt. En fælles valuta vil ikke blot mindske transaktionsomkostningerne og fjerne 
valutakursrisikoen forbundet med handel og investeringer på tværs af grænserne, men vil også 
forøge prisgennemsigtigheden og dermed styrke konkurrencen. 
Beskæftigelsespolitik og socialpolitik. EU bør støtte nationale uddannelses- og 
beskæftigelsesinitiativer, bl.a. gennem Den Europæiske Socialfond. EU's politik på det sociale 
område vil også fortsat have til formål at sikre, at den fri bevægelighed for personer ikke generes af 
nationale socialpolitiske foranstaltninger, og at der hersker en høj social standard i det indre 
marked. 
Konkurrencepolitik. Etableringen af et indre marked fordrer endnu større årvågenhed i forbindelse 
med anvendelsen af konkurrencepolitikken. Det kan være nødvendigt at strømline EU's 
retningslinjer vedrørende statsstøtte. 
Skattepolitik. På baggrund af udtalelserne fra den højtstående gruppe af personlige repræsentanter 
for medlemsstaternes finansministre har Kommissionen for nylig i en rapport tilkendegivet sin 
mening om behovet for en sammenhængende overordnet skattepolitik på EU-plan. 
Informationspolitik. Kommissionen er allerede i færd med at gennemføre en række initiativer, 
f.eks. informationsprogrammet "Borger i EU". Formålet med alle disse initiativer er at 
imødekomme borgernes stigende behov for permanent adgang til oplysninger om deres rettigheder 
og muligheder i det indre marked. De skal have klar besked om, hvem de kan henvende sig til på 
såvel nationalt som lokalt plan for at fa løst eventuelle problemer. 
Miljøpolitik. Det indre marked bygger på bæredygtighed og en passende beskyttelse af miljøet. 
Ukoordinerede nationale initiativer risikerer imidlertid at forringe effektiviteten af miljøpolitiske 
tiltag og at mindske fordelene af det indre marked. Kommissionen er fast besluttet på at forbedre 
integreringen af miljøpolitikken i det indre marked. 
35 
Virksomhedspolitik. Det flerårige smv-program kan være til hjælp for mindre virksomheder i det 
indre marked, især gennem en forbedring af erhvervsklimaet og en europæisering af små og 
mellemstore virksomheders forretningsstrategier. Det er vigtigt, at små og mellemstore 
virksomheder har adgang til oplysninger om samarbejdsmuligheder på tværs af grænserne, og at de 
kan fa hjælp til at udnytte disse muligheder. 
Transeuropæiske net. Der er behov for at integrere forskellige infrastrukturnet for at kunne 
akkommodere den stigende mobilitet for varer, tjenesteydelser og personer. Offentlige og private 
ressourcer kan i fællesskab accelerere udviklingen af transeuropæiske infrastrukturer. Der bør på 
EU-plan gøres en særlig indsats for at overvinde barriererne for sådanne partnerskaber mellem det 
offentlige og det private. 
Forskning og innovation. EU's forsknings-, udviklings- og teknologipolitik bidrager til den 
videnskabelige viden, der er nødvendig for implementeringen af det indre marked på en lang række 
områder (sundhed, standardisering og telematik). Den gradvise udvikling af en innovationspolitik 
på EU-plan vil bidrage til at skabe de rette betingelser for en bedre udnyttelse af de muligheder, 
som det indre marked har at tilbyde, bl.a. på højteknologiområdet. 
Forbrugerpolitik. Der skal tages større hensyn til forbrugernes interesser, især i forbindelse med 
finansielle tjenesteydelser, tjenesteydelser af almen interesse og tjenesteydelser knyttet til 
informationssamfundet. 
5.5 Konklusioner: Behovet for en fornyet indsats for det indre marked 
Det indre marked vil - med de allerede trufne beslutninger som drivkraft - gennemgå en betydelig 
udvikling i de kommende år. Denne meddelelse har vist, i hvor høj grad det indre marked allerede 
har medført en fundamental ændring af de økonomiske og politiske forhold i Unionen. 
• På den økonomiske front begynder mange af de forventede fordele af et indre marked uden 
indre grænser nu at manifestere sig, nemlig i form af større konkurrence mellem 
virksomheder, omstruktureringer inden for industrien, lavere priser og flere valgmuligheder 
for forbrugerne. Skønt den samlede økonomiske effekt af disse forandringer hidtil har været 
forholdsvis beskeden målt i ekstra økonomisk vækst eller ekstrajobs, går udviklingen klart 
i retning af, at det indre marked vil kaste et større udbytte af sig i fremtiden. 
Virksomhederne i EU er ved at blive mere konkurrencedygtige på internationalt plan, 
hvilket de stigende udenlandske direkte investeringer i EU vidner om. De europæiske 
virksomheder ændrer også deres strategier og fokuserer nu på et bredere marked. 
• Også på den politiske front har det indre marked radikalt ændret betingelserne for nationale 
beslutninger vedrørende emner, der påvirker markedet. Den nye mobilitet for økonomiske 
ressourcer betyder, at nationale regler i stigende grad skal tage hensyn til disse 
markedsvirkninger. Desuden er medlemsstaterne blevet mere afhængige af hinanden, når 
det handler om at opfylde sigtet med den fælles lovgivning. På et marked uden indre 
grænser er hensynet til sikkerhed og sundhed uadskillelige størrelser, og det er i alles og 
ikke blot de individuelle medlemsstaters interesse, at lovgivningen håndhæves på effektiv 
vis. 
Politisk set spiller det indre marked stadig en central rolle for opfyldelsen af EU's nuværende 
ambitioner. 
36 
• For det første er der oprettelse af nye arbejdspladser. Som Kommissionen nævnte i den 
såkaldte tillidspagt, er det først og fremmest ved at udnytte det indre marked optimalt, at 
der kan skabes flere arbejdspladser i EU. En forøgelse af konkurrencen i kølvandet på 
åbningen af markederne er nøglen til den internationale konkurrenceevne, som vil kunne 
give borgerne i EU den fornødne økonomiske sikkerhed på lang sigt. Der er allerede nu 
tegn på, at det indre marked begynder at yde et positivt bidrag til den samlede 
beskæftigelse i EU, selv i svære krisetider. Et mere gunstigt økonomisk klima skulle derfor 
give endnu bedre resultater i fremtiden. 
• For det andet står EU over for en globalisering af verdensøkonomien. Det indre marked 
repræsenterer langt det mest vidtgående og succesrige eksempel på eliminering af barrierer 
mellem nationale markeder. Hvis udviklingen i det indre marked fortsætter med 
uformindsket styrke - for så vidt angår både åbningen af markederne og erhvervslivets 
tilpasning til den nye situation - vil EU være godt rustet til at påvirke og udnytte de mange 
muligheder, som globaliseringen tilbyder. En udvidelse af det indre marked til også at 
omfatte tjenesteydelser af almen interesse vil accelerere denne udvikling, og det samme vil 
en komplet implementering af den allerede aftalte fælles lovgivning. 
• For det tredje vil tilvejebringelsen af Den Økonomiske og Monetære Union bidrage til et 
mere effektivt fungerende indre marked ved at eliminere alle transaktionsomkostninger og 
valutarisici i forbindelse med grænseoverskridende betalinger og ved at hindre de 
fejlallokeringer af ressourcer, som valutaudsving kan give anledning til. Men ved at 
fremme konvergens og nogle økonomisk set mere homogene betingelser vil det indre 
marked bidrage til, at Den Økonomiske og Monetære Union bliver en succes. 
• For det fjerde gør EU sig store anstrengelser for at udvikle sine forbindelser med landene i 
Central- og Østeuropa, både gennem Europa-aftalerne og gennem 
udvidelsesforhandlingerne, og det placerer disse landes overtagelse af det indre markeds 
lovgivning direkte på dagsordenen. De central- og østeuropæiske lande har allerede indledt 
processen som led i før-tiltrædelsesstrategien. Udfaldet af bestræbelserne på at inddrage 
disse lande i det indre marked vil i høj grad afhænge af, om de opfatter det indre marked 
som værende tilstrækkeligt vidtfavnende og fuldt operationelt, baseret på en komplet og 
kohærent retlig ramme, der understøttes af de fornødne institutioner, strukturer og praksis. 
Disse enorme gevinster kan stadig undslippe os, hvis vi ikke engagerer os 100% i at levere et indre 
marked, der virker. Den betydelige opgave bestående i at fastlægge en fælles retlig ramme for det 
indre marked er stort set løst, og nu er tiden kommet til at sikre, at der i hver enkelt medlemsstat er 
de fornødne betingelser til stede til, at erhvervslivet og de individuelle borgere kan høste de fulde 
fordele af denne fælles lovgivning. Det kræver en indsats på alle niveauer: på EU-plan såvel som 
på nationalt, regionalt og lokalt plan. Det indre markeds succes afhænger også af de økonomiske 
beslutningstageres engagement og af alle dem, der er ansvarlige for at udforme og anvende 
reglerne. 
37 
Bilag 1: Informationskilder benyttet til denne analyse 
a) Definition af programmet for det indre marked 
Til brug for denne analyse er programmet for det indre marked blevet defineret som omfattende 
følgende: 
• De 282 foranstaltninger i Kommissionens hvidbog fra 1985, som tog sigte på at fjerne alle 
udestående skattemæssige, tekniske og fysiske hindringer for den fri bevægelighed for 
varer, tjenesteydelser, kapital og personer. 
• Lovgivning, der eksisterede før hvidbogens udsendelse, og som dannede et vigtigt grundlag 
for virkeliggørelsen af det indre marked. Hvidbogen fra 1985 kompletterede i vidt omfang 
alt det, der allerede var sat i værk. Foranstaltningerne i hvidbogen var imidlertid særlig 
vigtige, da de var rettet mod en række hindringer, som gjorde det umuligt at høste mange af 
de fordele, som tidligere foranstaltninger havde at tilbyde. 
• Tilføjelser til samlingen af lovgivningsmæssige foranstaltninger, som tjente til at 
tilvejebringe et indre marked på områder, der var blevet overset i hvidbogen fra 1985 
(herunder liberalisering af visse netbaserede tjenester på f.eks. tele- og energiområdet). 
• Flankerende EU-politikker, der tjener til optimere det indre markeds virkemåde, f.eks. 
konkurrencepolitikken og foranstaltninger til fremme af den regionale samhørighed. 
b) Analyser og undersøgelser 
For at kunne tilbyde et grundigt og velunderbygget respons på Rådets mandat til denne analyse 
lancerede Kommissionen en omfattende informationsindsamling. Den har omfattet 38 analyser og 
to omfattende opinionsundersøgelser blandt erhvervslivet: 
• 19 analyser vedrørende fremstillingssektoren og servicesektoren, som alle har taget sigte på 
at vurdere, om det med foranstaltningerne knyttet til det indre marked er lykkedes at fjerne 
hindringerne for fri bevægelighed, og om der stadig ligger hindringer i vejen for 
grænseoverskridende transaktioner. 
6 "barriere-analyser", som alle har taget sigte på at vurdere afviklingen af de vigtigste ikke-
toldmæssige hindringer (tekniske hindringer, offentlige udbud, told- og afgiftsformaliteter, 
beskyttelse af industrielle ophavsrettigheder, valutastyring og liberalisering af 
kapitalmarkederne). 
• De økonomiske virkninger af nedbrydningen af de forskellige hindringer har været 
hovedemnet for 15 andre analyser, som bl.a. har beskæftiget sig med handels- og 
investeringsstrømme, priskonvergens, konkurrence og konkurrenceevne, beskæftigelse og 
arbejdsmarkeder samt økonomisk samhørighed. 
• Det Statistiske Kontor har stået for en omfattende undersøgelse på virksomhedsplan af dels 
kendskabet og holdningerne til programmet for det indre marked, dels reaktionerne på 
samme program. Undersøgelsen er baseret på svar fra 13 000 virksomheder i 12 
medlemsstater. Et repræsentativt udvalg af virksomheder med mere end 5 ansatte inden for 
38 
servicesektoren og mere end 20 ansatte inden for fremstillingssektoren (24 000 i alt) blev 
bedt om at vurdere det indre markeds succes og dets indflydelse på deres strategier og 
transaktioner. 
Der er også blevet gjort brug af andet materiale om effektiviteten af de lovgivningsmæssige 
foranstaltninger forbundet med det indre marked, herunder uafhængige analyser og undersøgelser 
foretaget i medlemsstaterne. 
c) Data 
Der er i forbindelse med hele denne analyse blevet gjort bestræbelser på at indhente de mest 
aktuelle EU-dækkende data fra en enkelt kilde (Eurostat). Data fra denne kilde har den fordel, at de 
i i 
er baseret på ensartede definitioner og bygger på troværdige data indsamlet med regelmæssige 
mellemrum af de nationale statistiske organer. Denne fremgangsmåde krævede, at der blev taget 
hensyn til følgende overvejelser: 
• Mange af dataserierne i denne analyse er forholdsvis specialiserede og indsamles ikke 
særlig hyppigt (det gælder f.eks. prisdata, som kun indsamles hvert femte år). I sådanne 
tilfælde har det været umuligt at indhente data vedrørende perioden efter den sidste 
indsamling i 1993. 
• Mange af begreberne implicerer forholdsmæssige størrelser eller relative indikatorer, som 
fordrer en kombination af to af de datasæt, der er anvendt i analysen (såsom 
pris/omkostningsmarginer eller koncentrationsindekser). I mange tilfælde har Eurostat ikke 
rådet over alle relevante data, og det har været nødvendigt at gøre brug af specialiserede 
databanker (f.eks. Visa, PIMS, Amdata). Mere komplekse data af denne art er ofte noget 
ældre end mere tilgængelige indikatorer for f.eks. handelsstrømme. 
• Flere steder i analysen er dataene opdelt efter sektor. Det er f.eks. tilfældet med 
produktivitets- og effektivitetseffekten, hvor sammenligningerne er foretaget på basis af, 
hvor følsom en given sektor er over for programmet for det indre marked. Dette 
analyseniveau kræver sektoropdelte data, som der kun er adgang til med nogen forsinkelse. 
• Dataproblemerne er særlig udtalte, når det drejer sig om servicesektoren. Det skyldes bl.a., 
at servicesektoren tidligere ikke tiltrak sig så stor opmærksomhed på grund af den fejlagtige 
opfattelse, at den ikke var berørt af internationaliseringen. Desuden er det inden for 
servicesektoren ikke altid muligt at finde en kvantificerbar ækvivalent for traditionelle 
begreber såsom omkostninger, produktivitet og handel. Den manglende adgang til data 
vedrørende servicesektoren har været et særligt problem som led i udfærdigelsen af denne 
analyse. De kvantificerede resultater, der er angivet i forbindelse med bestemte dele af 
servicesektoren, er ofte hentet fra særlige undersøgelser af disse sektorer og involverer 
beregninger foretaget specielt med henblik på denne analyse. 
39 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 520 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 04 08 13 
Katalognummer : CB-CO-96-558-DA-C 
ISBN 92-78-10837-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
4 o