EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 6.10.2011 
SEK(2011) 1142 endelig 
  
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN 
Ledsagedokument til 
Forslag til 
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING 
om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den 
Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonde n, Den Europæiske Landbrugsfond for 
Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- o g Fiskerifond, som er omfattet 
af den fælles strategiske ramme, om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond 
for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og om 
ophævelse af forordning (EF) nr. 1083/2006 
{KOM(2011) 615 endelig} 
{SEK(2011) 1141 endelig}  
 
2/10 1. RESUMÉ  
Dette er et resumé af konsekve nsanalysen af forslaget til foro rdning om fælles bestemmelser for 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, De n Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, 
Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og 
Fiskerifond, som er omfattet af den fælles strategiske ramme, om generelle bestemmelser for Den 
Europæiske Fond for Regionaludv ikling, Den Europæiske Social fond og Samhørighedsfonden og 
om ophævelse af forordning (EF) nr. 1083/2006 (forordningen om fælles bestemmelser). Den 
omhandler spørgsmål vedrørende Den Europæ iske Fond for Regionaludvikling (EFRU), Den 
Europæiske Socialfond (ESF) og  Samhørighedsfonden for progra mmeringsperioden efter 2013. 
Den suppleres af konsekvensanalyser vedrørende Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af 
Landdistrikterne og Den Europæiske Hav-  og Fiskerifond. Den indgår i pakken af 
konsekvensanalyser, som også omfatter konsekve nsanalysen af forordningerne om EFRU, 
Samhørighedsfonden og europæisk territorialt samarbejde samt konsekvensanalysen af ESF-
forordningen. 
Der er gennemført omfattende offentlige høringe r, f.eks. gruppen på højt plan vedrørende den 
fremtidige samhørighedspolitik, en taskforce om betingelser og en offentlig høring mellem den 12. 
november 2010 og 31. januar 2011 om konklusione rne i den femte samhørighedsrapport.1  
Den femte samhørighedsrapport og de efterfølgende evalueringer af de forskellige programmer for 
2000-2006 dokumenterer, at samhørighedspolitikken ha r ydet et betydeligt bidrag til at sprede 
vækst og velfærd i hele EU og opfylde de europæiske  politiske prioriteter, samtidig med at den har 
reduceret de økonomiske, social e og territoriale uligheder2. Der er imidlertid en række problemer, 
der skal løses.  
1.1. Problem vedrørende kapaciteten til at skabe europæisk merværdi 
a) Støttens geografiske fordeling  
Dette problem vedrører samhørighedspolitikkens  optimale geografiske dækning. Der er nogle, der 
gør gældende, at fuld dækning fortsat er nødvendig for at støtte Europa 2020-strategien i alle 
regioner og yderligere reducer e ulighederne i EU. Andre argumenterer  for, at de ressourcer, der er 
tilført de mere velstående regioner, i lyset af det stadig stigende pres på de offentlige finanser, kan gøre større nytte andre steder.  
b) Koncentration om et begrænset antal prioriteter på linje med Europa 2020-
strategien  
Der er meget, der taler for, at samhørighedspolitikken bør koncentreres om EU's prioriteter . 
Europa 2020-strategien indeholder både et sæt klare fælles måls ætninger, herunder hovedmål og 
flagskibsinitiativer, samt en klar ramme fo r identifikation af finansieringsprioriteter. 
Samhørighedspolitikkens eksplicitte sammenkob ling med Europa 2020 giver en reel mulighed for 
både at fortsætte med at hjælpe de fattigste de le af EU op på niveau med resten af EU og 
                                                
 
1  "Resultaterne af høringen om konklusionerne i den femte rapport om den økonomiske, sociale og territoriale 
samhørighed", arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, SEK(2011) 590 endelig, 13.5.2011. 
2  Femte rapport om den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, november 2010. "Ex-Post Evaluation of 
Cohesion Policy programmes 2000-06" samfinansieret af EF RU (mål 1 og 2), sammenfattende rapport udarbejdet af 
Applica, Ismeri, Vienna Institute fo r International Economic Studies, april 2010. Afsnit 2.5 indeholder en mere 
indgående drøftelse af samhørighedspolitikkens resulta ter og mangler med hensyn til at reducere uligheder. 
 
3/10 videreudvikle samhørighedspolitikken til en vigtig vækstkatalysator for hele  EU. For at dette kan 
ske, er der en række problemer, der skal løses. 
a) Manglende fokus på stra tegiske målsætninger.  En række undersøgelser  og efterfølgende 
evalueringer har afdækket probl emer med utilstrækkeligt fokus på strategiske målsætninger, 
utilstrækkelig resultatorientering og  manglende incitamenter til at  styrke fokus på at levere 
resultater. Der har været gjor t forsøg på at løse problem et med manglende fokus på 
strategiske prioriteter og målsætninger i perioden 2007-2013, men disse har kun haft en 
begrænset virkning.  
b) Manglende forudsigelighed med hensyn til finansieringsvolumenerne for ESF.  På trods 
af betydningen af job og kompetencer for Eu ropa 2020-strategien er vigtigheden af ESF i 
forhold til bevillinger (ESF, EFRU og Samhørighe dsfonden) faldet støt i løbet af de seneste 
fire programmeringsperioder fra 40 % i 1989-1993 til 22 % i indeværende 
programmeringsperiode. 
 c) Utilstrækkelig koordinering.  Et spørgsmål, som hænger sammen med de to ovennævnte 
problemer, er utilstrækkelig koordinering og kom plementaritet mellem de forskellige fonde 
(ESF, EFRU og Samhørighedsfonden) og andre EU-politikker og finans ielle instrumenter 
samt medlemsstaternes nationale reformprogram mer. I forbindelse med koordinering klager 
aktørerne ofte over den komple ksitet, som de overlappende ordninger eller den manglende 
koordinering på strategisk plan skaber.  
 
1.2  Problemer vedrørende politikkens resultater 
Som en politik, der er baseret på principperne om delt forvaltning, har samhørighedspolitikken ofte 
været karakteriseret ved en konflikt mellem et fokus  på at skabe de bedst mulige resultater på den 
ene side og forudsigelige finansielle bevill inger over en syvåri g periode med strenge 
tidsbegrænsede udgiftskrav på den anden side. 
Politiske, lovgivningsmæssige og in stitutionelle rammebetingelser 
Strukturfondenes effektivitet afhænger af fornuftige makroøkonomiske politikker, et gunstigt 
mikroøkonomisk miljø og en stærk institutionel ramme.  
Makroøkonomiske, finans politiske betingelser 
Den nuværende lovgivningsramme foreskriver ma kroøkonomiske, finanspolitiske betingelser i 
Samhørighedsfonden for at styr ke gennemførelsen af stabilite ts- og konvergensprogrammerne og 
undgå uforholdsmæssigt store underskud. Der er mulighed for at revidere de ek sisterende regler og 
tilnærme dem de nye håndhævelsesforanstaltninger  under stabilitets- og vækstpagten, som blev 
vedtaget i forbindelse med den sj ette pakke om økonomisk styring. 
Resultater med hensyn til at opfylde de fastsatte målsætninger og mål 
Selv om de efterfølgende evalue ringer af perioden 2000-2006 viser,  at samhørighedspolitikken har 
haft en betydelig og umiddelbar afsmittende vir kning på de nationale politikker, navnlig på 
områderne strategisk planlægning, evalueringskultur og resultatorientering i na tionale politikker, er 
der fortsat en række problemer med overvågning og evaluering, som gør det vanskeligt at bedømme 
resultaterne.  
 
4/10 1.3. Problemer vedrørende politikkens gennemførelse 
En forsvarlig og effektiv styring af gennemførel sen af samhørighedspoliti kkens ressourcer kræver 
passende, effektive og gennemsigtige strukturer i de nationale og regionale forvaltninger. 
1.4. Begrundelse for EU's foranstaltninger 
EU's foranstaltninger støttes både på de mål, der er beskrevet i trakta tens artikel 174, og på 
subsidiaritetsprincippet. Retten til at træffe foranstaltninger er knæsat i artikel 3 i traktaten om Den 
Europæiske Union: "[Unionen] fr emmer økonomisk, social og territ orial samhørighed og solidaritet 
mellem medlemsstaterne" samt i EUF-traktatens artikel 175, hvor Unionen udtrykkeligt anmodes 
om at gennemføre denne politik gennem str ukturfondene, og i artikel  177, som beskriver 
Samhørighedsfondens rolle. Formålene med Den Eu ropæiske Socialfond (ESF), Den Europæiske 
Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhøri ghedsfonden er fastlagt  i artikel 162, 176 og 177. 
2. MÅLSÆTNINGER  
Den overordnede målsætning  er defineret i traktaten: at fremme en velafbalanceret og harmonisk 
udvikling af medlemsstaterne og  regionerne og formindske fors kellene mellem de forskellige 
områders udviklingsniveauer og forbedre situ ationen for de mindst begunstigede områder.  
De specifikke målsætninger  er at bistå medlemsstat erne og regionerne med at fremme intelligent, 
bæredygtig og inklusiv vækst i overensstemmelse me d Europa 2020-strategien ved at tage hånd om 
de specifikke problemer. I lyset af denne konsekve nsanalyses anvendelsesområde er de specifikke 
målsætninger at sikre, at strukturfondene og Sa mhørighedsfonden bruges: 
• på en måde, som skaber stor europæisk merværdi  
• på en virkningsfuld måde  – hvilket betyder, at de skal  bruges på en måde, der sikrer 
den bedst mulige virkning 
• på en effektiv måde  – som minimerer ineffektiv iteten i form af unødvendige 
administrative krav eller alt for komplicer ede procedurer og skaber incitament til 
effektiv brug af ressourcerne.  
Disse generelle aspekter udmøntes i følg ende operationelle politiske målsætninger: 
• Samhørighedspolitikkens ressourcer skal koncentreres  om udarbejdelse af 
rammebetingelserne for bæredygtig udvik ling og vækst for at opnå den største 
europæiske merværdi 
• Der skal etableres passende mekanism er i forordningen til at sikre fuld 
overensstemmelse med Europa 2020-strategien, målsætninger og overordnede mål  
• Der skal sikres optimal koordinering mellem  fondene og med andre finansielle 
instrumenter. 
• Der skal fastsættes klare og målbare mål . 
• Der skal findes den rette balance mellem lave administrative omkostninger/lille 
administrativ byrde  for forvaltningsmyndighederne og modtagerne på den ene side og 
minimering af risikoen for EU's budget  på den anden.  
 
5/10 3. LØSNINGSMODELLER , ANALYSE OG SAMMENLIGNING  
Den 29. juni 2011 vedtog Kommissione n et forslag til den flerårige finansielle ramme for perioden 
2014-2020, hvori den opfordrede til at styrke sam hørighedspolitikkens effektivitet. Der er 
udarbejdet en række løsningsmodeller ti l imødekommelse af dette forslag.  
3.1. Europæisk merværdi 
Med hensyn til geografisk koncentr ation af støtten omfatter løsningsmodel 1 en uændret politik 
med koncentration af støtten på de minds t udviklede regioner , og de nuværende 
konvergensregioner, som har nået målet på 75 %, vil drage fordel af en udfasning af støtten. 
Løsningsmodel 2 ligner den første, men den stør ste forskel er, at der vil blive oprettet en 
overgangskategori som erstatning for de nuværende statistiske udfasnings- og indfasningsordninger. 
Løsningsmodel 3 er en mere radikal frem gangsmåde, hvor der ikke ydes støtte under 
samhørighedspolitikken til andre end medlemssta ter med et gennemsnitligt BNI pr. indbygger på 
mindre end 90 % af Unionens gennemsnit pr. i ndbygger. I løsningsmodel 3 vil indfasnings- og 
statistiske udfasningsregioner samt konkurrenceevnere gioner ikke være berett iget til intervention 
under samhørighedspolitikken.  
Tabel 1: Budgetbevilling til de enkelte løsningsmodeller  
 Model 1 Model 2 Model 3 
Mindre udviklede regioner 70,3 % 67,9 % 100 % 
Overgangsregioner 8,4 % 13,5 % 0 % 
Mere udviklede regioner 21,3 % 18,6 % 0 % 
I alt 100 % 100 % 100 % 
Løsningsmodel 1 og 2 vil sikre, at hele befolkni ngen i EU, ved forskellige støtteintensiteter, vil 
blive dækket. Derfor vil alle EU-regioner modtage støtte unde r samhørighedspolitikken, mens 
løsningsmodel 3 vil sikre, at samhørighedspoliti kkens ressourcer kun koncen treres om de mindst 
udviklede regioner. Det er kun løsningsmodel 2, som har en større dækningsgrad gennem 
kategorien af regioner i mellemgruppen og sikrer den højeste BNP-vækst af alle 
løsningsmodellerne, samtidig med at den sikrer  høje støtteintensiteter for de mindst udviklede 
regioner.  
Med hensyn til koncentration om EU-prioriteter omfatter løsningsmode l 1 øremærkning af 
udgifter til Europa 2020-målsætninger med Fællesskab ets strategiske retnings linjer på EU-plan. 
Løsningsmodel 2 går endnu længere med en række  tematiske målsætninger, der har direkte 
tilknytning til Europa 2020-strategien, og som ops tiller investeringsprioriteter for fondene. 
Koncentrationen om EU's prioritete r vil blive styrket ved at fastsætte, hvor stor en andel af støtten 
under strukturfondene der mindst skal  ydes til visse politiske område r. I lyset af den begrænsede 
geografiske dækning ved løsningsm odel 3 vil der kun blive fokuseret på EU-prioriteter i de mindst 
udviklede medlemsstater. 
Løsningsmodel 1 er en mere fleksibel fremga ngsmåde for medlemsstaterne med øremærkning af 
bevillingerne, mens løsningsmode l 2 giver en mere syn lig og stærkere forbi ndelse til Europa 2020-
strategiens overordnede mål og de integrerede retn ingslinjer. Løsningsmodel 3 koncentrerer sig kun 
om EU-prioriteter i mindre udvik lede lande. Derfor bidrager løsningsmodel 2 mest til de 
overordnede mål, mens løsningsmodel 1 vil føre til en fragmentering af de samhørighedspolitiske 
interventioner.  
 
6/10 Hvad angår synlighed og forudsigelighed i finansieringen til ESF , er det kun løsningsmodel 2 og 
3, som vil sikre minimumsandele til ESF, mens  løsningsmodel 1 vil give medlemsstaterne 
fleksibilitet til at forhandle deres ESF- bevilling i overensstemmelse med deres behov.  
Med hensyn til koordinering med andre af EU's po litikker og finansielle instrumenter sikrer 
løsningsmodel 1 og 2 en gradvis strategisk tiln ærmelse til Europa 2020. Løsningsmodel 1 sikrer 
begrænset tilnærmelse baseret på Fællesskabets stra tegiske retningslinjer, som ikke er bindende, 
mens løsningsmodel 2 sikrer en mere omfatte nde tilnærmelse til Eur opa 2020-målsætningerne 
gennem den fælles strategiske ramme og partnerskabs kontrakten, mens løsningsmodel 3 ikke sikrer 
nogen tilnærmelse ud over formel overholdelse. Bi draget til de overordne de Europa 2020-mål er 
størst med løsningsmodel 2 som følge af dens mere  bindende strategiske ramm e, mens den er lavere 
med løsningsmodel 1 og lavest med løsningsmodel 3 på grund af dens ikke-bindende karakter og 
den mindre geografiske dækning.  
Med hensyn til geografisk koncentration gennem koordinering med andre af  EU's politikker og 
finansielle instrumenter giver løsningsm odel 2 den største europæiske merværdi.  
3.2. Forbedring af politikkens resultater 
3.2.1.  Løsningsmodel 1 – Status quo 
Ved løsningsmodellen med uændret politik ville følgende betingelser fortsat være gældende: 
− de makroøkonomiske, finanspolitiske betinge lser under Samhørighedsfonden (selv om 
dette til dato aldrig er blevet håndhævet) 
− proceduremæssig overholdelse 
− overholdelse af EU's sektorl ovgivning, som finder direkte anvendelse på investeringer, 
og nogle tematiske betingelser kny ttet til strategiske rammer. 
Den største fordel ved denne løsningsmode l er, at der ikke stilles nye krav til 
forvaltningsmyndighederne. Den største ulempe er, at ineffektiviteten knytte t til lav institutionel 
kapacitet, utilstrækkelig over holdelse af EU's lovgivning, ut ilstrækkelig finanspolitik og 
utilstrækkelige strategiske rammer fortsat ville  eksistere. Samhørighe dsfondens makroøkonomiske, 
finanspolitiske betingelse vil fort sat være fakultativ. Manglen på et system, som belønner og giver 
incitament til at skabe resultater, begrænse r virkningerne af politikkens effektivitet. 
3.2.2.  Løsningsmodel 2 – Forudgående betingelser 
Forudgående betingelser er kny ttet sammen med opfyldelse af forudsætninger vedrørende 
strategiske, lovgivningsm æssige og institutionelle rammer sa mt politikkens gennemførelse i 
overensstemmelse med EU's politiske retningslinjer . Forudsætningerne er ofte opfyldt, før den nye 
generation af programmer vedtages. I nogle tilfælde, afhængigt af den specifikke situation, kan det 
imidlertid være nødvendigt med yderligere ændringe r og justeringer med en bindende tidsplan for 
medlemsstaterne og regionerne. Den faktiske gennem førelse af bevillingern e vil blive overvåget.  
Den største fordel ved denne løsningsmodel er, at den vil øge virkningen af udgifterne under 
samhørighedspolitikken ved at opstille lovgivningsmæssige, strategiske og institutionelle forudsætninger, som er nødvendige for, at invester ingerne kan skabe resultate r. Den største ulempe 
ved denne løsningsmodel er risikoen for forsinkelser  i iværksættelsen af programmer samt en større 
administrativ byrde. 
 
7/10 3.2.3.  Løsningsmodel 3 – Resultatramme og resultatreserve 
Der vil blive udstukket en resultatramme, so m angiver tidshorisonten for opfyldelse af de 
målsætninger og mål, der blev fastsat i starten af perioden, ved at fastsætte foreløbige mål – 
"milepæle". De ville knytte sig til forpligtels er, output og, hvor det er  relevant, udgifter og 
resultater. Resultatrammen  vil blive aftalt i partnerska bskontrakterne og programmer. 
Resultatreserven  vil blive tildelt medlem sstaten til programmer/indsatsområder, som har nået 
milepælene.  
Den største fordel ved denne løsningsmodel er, at den omfatter en mekanisme, som giver incitament 
til at bruge midlerne på at nå  europæiske overordnede og sp ecifikke mål samt overvåger og 
rapporterer om de opfyldte mål. Den største ulempe  er en større administrativ byrde, udfordringen 
med at finde velfunderede måleteknikker samt usi kkerhedsmomenter, der skyldes suspension af 
programmer. 
  
3.2.4.  Løsningsmodel 4 – Styrket makroøko nomisk, finanspolitisk betingelse 
Samhørighedspolitikkens makroøkono miske, finanspolitiske betinge lse kunne styrkes i to trin: 
i) Effektiv anvendelse af den eksisterende betingelse i Samhørighedsfonden kunne sikres ved 
at revidere de gældende bestemmelser om gennemførelse, som f.eks. eventuelt tidligere 
anvendelse af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssi gt store underskud, gradvis 
suspension af alle eller dele  af bevillingerne i tilfælde af gentagne overtrædelser af 
stabilitets- og vækstpagten baseret på  objektive og gennemsigtige forudgående 
bestemmelser.  
ii) Disse reviderede regler om Samhøri ghedsfondens makroøkonomiske, finanspolitiske 
betingelse kan udvides til strukturfondene, idet deres effektivitet også afhænger af sunde 
makroøkonomiske politikker og finanspoliti kker, som bidrager til væksten. 
3.2.5.  Løsningsmodel 5 – Kombination af løsningsmodel 2, 3 og 4 
Denne løsningsmodel er en kombination af alle elementerne i løsningsm odel 2, 3 og 4, herunder 
følgende elementer: i) forudgående betingelser, ii ) resultatrammen og resultatreserven og iii) styrket 
makroøkonomisk, finanspolitisk beti ngelse, herunder udvidelse til at omfatte strukturfondene. 
Den største fordel ved denne løsningsmodel vil være , at den løser alle de afdækkede problemer med 
hensyn til politikkens resultater. Den vil sikre tilstrækkelige strategiske, lovgivningsmæssige og 
institutionelle betingelser samt sunde makroøkonomiske, finanspoli tiske politikker. Den vil skabe 
incitament og overvåge programmernes resultater  med hensyn til at opfylde målsætningerne og 
målene. Den største ulempe ved denne løsningsm odel vil være en øget administrativ byrde som 
følge af behovet for at opfylde de nødvendige  betingelser og etable re resultatrammen.  
3.2.6.  Sammenligning af løsningsmodellerne vedrørende resultater 
Løsningsmodellerne er vurderet på grundlag af deres bidrag til at løse problemerne vedrørende i) 
strategiske, lovgivningsmæssige og institutionelle betingelser, ii) makroøkonomiske, finanspolitiske 
betingelser og iii) resultater me d hensyn til opfyldelse af overor dnede og specifikke mål. For at 
 
8/10 opfylde de nødvendige betingelser for effektive investeringer er lø sningsmodellerne blevet vurderet 
i overensstemmelse med Verdensb ankens konditionalitetsprincip3.  
Løsningsmodel 1 gør ikke meget for at sikre de nødvendige forudsætninger for effektiv støtte og 
skabe incitament til programmernes resultater. Lø sningsmodel 2 omhandler kun de forudsætninger, 
der er nødvendige for effektiv støt te, men skaber ikke ret meget in citament for programmerne, mens 
løsningsmodel 3 kun fokuserer på sidstnævnte. Den foretrukne løsningsmodel er kombinationen af 
løsningsmodel 2, 3 og 4, som vil tage hånd om alle problemerne vedrørende resultater.  
 
3.3. Strømlining af gennemførelsen og minimering af fejlrisikoen 
3.3.1.  Forenkling – reduktion af administrat ive omkostninger og minimering af 
fejlrisikoen 
3.3.1.1.  Løsningsmodel 1 – Uændret politik 
− Godtgørelse af faktiske udgifter, visse valgfri fore nklede udgiftsmuligheder 
− Ingen omfattende vejledning om e-governance4 på EU-plan for gennemførelse af 
samhørighedspolitikken 
− National godkendelse af forvaltnings- og kontrolsystemer med 100 % revision ved 
Kommissionen 
 
3.3.1.2.  Løsningsmodel 2 – Fleksibel metode  
− Fleksible betalingsmuligheder efter oper ation, som fastlægges af modtagerne 
− Vejledningsbaseret strategi for e-governance 
− Medlemsstaternes ansvar for forudgående vurde ring af forvaltnings- og kontrolsystemer (ren 
national godkendelse) 
 
3.3.1.3.  Løsningsmodel 3 – Normativ metode  
− Betalinger baseret på projektets resultater 
− Obligatorisk e-governance på EU-plan 
− Kommissionens revision af forv altnings- og kontrolsystemerne 
  
                                                 
3  World Bank (2005), "Review of World Bank Conditiona lity, Operations Policy and Country Services", World 
Bank, Washington DC, september. 
4  E-governance i samhørighedspolitikken vil sikre, at modtagerne ikke anmodes om at indsende de samme 
oplysninger mere end én gang, og at oplysningerne er tilgængelige og fremsendes elektronisk.  
 
9/10 3.3.1.4.  Løsningsmodel 4 – Forholdsmæssig metode  
− Betalinger baseret på enten faktiske udgi fter eller forenklede udgiftsmuligheder 
− Obligatorisk e-governance på medl emsstats- eller regionsniveau 
− Forholdsmæssig metode for den forudgående vur dering af forvaltnings- og kontrolsystemerne 
De største forskelle mellem løsningsmodellerne ve drører graden af Kommissionens deltagelse i 
evalueringen af forvaltnings- og kontrolsystemerne, hvorvidt der er mulighed for godtgørelse 
knyttet til resultater, samt meka nismerne for fremme af e-governance inden for rammerne af 
samhørighedspolitikken. 
Løsningsmodel 4, den forholdsmæssige metode, foretrækkes, fordi den giver en betydelig potentiel 
reduktion i omkostningerne til kontro l og nedsættelse af arbejdsbyrden. For forvaltningerne vil den 
forholdsmæssige metode nedsætte  arbejdsbyrden med ca. 4 % i forhold til løsningsmodellen med 
uændret politik. Den overholder også i højere grad  subsidiaritetsprincippet. Endvidere kan der 
opnås en yderligere reduktion på 5-10 % ved at fo renkle nationale regler  og procedurer for 
gennemførelsen af EU's forordninge r og ved at reducere national ”gold- plating” (dvs. indførelse af 
nationale krav, der går vi dere end EU-lovgivningen). 
3.3.2.  Koordinering mellem samhørighedspolitikkens instrumenter 
3.3.2.1.  Løsningsmodel 1 – Uændret politik 
Programmeringen af EFRU og ESF er enkeltfondsprogrammer. Afgr ænsningen af fondene sker i 
det væsentlige på grundlag af inve steringstypen. På operationelt plan er "krydsfinansiering" af visse 
investeringer tilladt takket være  en fleksibilitetsklausul.  
3.3.2.2.  Løsningsmodel 2 – Fremme af integreret programmering 
Ved denne løsningsmodel vil medlemsstat erne blive opfordret  til at anvende flerfondsprogrammer  
med fælles processer for forbered else, forhandling, forvaltning og gennemførelse. Hvor det er 
hensigtsmæssigt, kan der blive tale om at udpege en "ledende fond" på basis af den eller de 
politikker, programmet drejer sig om. Denne ledende fonds foransta ltninger skal så suppleres med 
foranstaltninger fra de andre strukturfonde for derved at sikre sammenhæng i støtten til 
samhørighedspolitikkens forskell ige tematiske målsætninger.  
3.3.2.3.  Løsningsmodel 3 – Én politik, én fond 
Ved denne løsningsmodel kan programmeri ngen af EFRU og ESF tage form af 
enkeltfondsprogrammer eller flerfondsprogrammer  og skabe en klar afgrænsning mellem 
fondene.  
Løsningsmodel 2 giver de størst e effektivitetsforbedringer samt den største fleksibilitet. 
Løsningsmodel 1 skaber en yderligere administrativ byrde (som følge af 
krydsfinansieringsbestemmelserne), og løsnings model 3 vil skabe klare afgrænsninger.  
4. OVERVÅGNING OG EVALUERING  
Løsningsmodellerne i denne konsekvensanalys e beskriver, hvordan målsætningerne for og 
udformningen af politikken kan ændres for at tage  hensyn til tre bestem te aspekter. I denne 
 
10/10 forbindelse spiller overvågning og evaluering en vigtig rolle.  I alle løsningsmodeller vil 
overvågnings- og evalueringssystem erne blive styrket i forhold ti l den aktuelle situation. De 
foreslåede ændringer af overvågni ngs- og evalueringssystemerne vil styrke fokus på resultater og 
tilnærmelse til Europa 2020-strategien.  
• Alle programmer vil have en tydeligere interv entionslogik, som klart beskriver, hvordan 
brugen af ressourcer (in put) til bestemte interventioner (output) vil bidrage til resultaterne. 
Hvor det er relevant, vil et sæt fælles indikato rer, som er tilpasset Europa 2020-målsætningerne, 
blive anvendt i alle programmer. Disse indikato rer vil primært omfatte output, men også visse 
foreløbige resultater.