Forslag til Rådets direktiv om deponering af affald (97/C 156/08) (EØS-relevant tekst) KOM(97) 105 endelig udg. - 97/0085(SYN)

(Forelagt af Kommissionen den 10. marts 1997)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 S, stk. 1,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg,

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C, og

ud fra følgende betragtninger:

I resolutionen af 7. maj 1990 om affaldspolitik stiller Rådet sig positivt til meddelelsen om en EF-strategi og opfordrer Kommissionen til at fremsætte forslag til kriterier og standarder for affaldsbortskaffelse ved deponering;

i Rådets resolution af 9. december 1996 hedder det, at affaldsdeponering i fremtiden skal foregå på sikre og kontrollerede vilkår i hele Fællesskabet;

forebyggelse af affaldsdannelse, genvinding og genanvendelse af affald samt anvendelse af genvundne materialer og genvunden energi bør fremmes for at skåne naturressourcerne og fremme rationel arealanvendelse;

deponering på affaldsdeponeringsanlæg bør ligesom al anden affaldsbehandling kontrolleres og forvaltes hensigtmæssigt med henblik på at forebygge eller begrænse eventuelle negative virkninger på miljøet og risici for menneskers sundhed;

der må træffes passende forholdsregler for at undgå, at affald efterlades, dumpes eller deponeres ukontrolleret; med henblik herpå skal deponeringsanlæggene kunne kontrolleres for de stoffer, det deponerede affald indeholder, og disse stoffers reaktioner skal så vidt muligt være forudsigelige;

både mængden og giftigheden af det affald, der skal deponeres, skal om nødvendigt nedbringes, og med henblik herpå bør forudgående behandling fremmes til sikring af, at deponeringen finder sted i overensstemmelse med målene i dette direktiv;

medlemsstaterne bør være i stand til at efterleve princippet om geografisk nærhed og princippet om tilstrækkelig egenkapacitet for bortskaffelse af deres affald på fællesskabsplan og nationalt plan i overensstemmelse med Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (1); det er nødvendigt at fremme opfyldelsen af målene i dette direktiv gennem oprettelse af et integreret og fyldestgørende net af bortskaffelsesanlæg baseret på et højt miljøbeskyttelsesniveau;

uligheder mellem de tekniske standarder for affaldsbortskaffelse ved deponering og forskelle i omkostningerne i tilknytning hertil kan medføre, at affald i stigende grad søges deponeret i anlæg med et lavt miljøbeskyttelsesniveau, hvilket kan skabe en alvorlig trussel for miljøet som følge af unødig lang transport af affaldet og uhensigtmæssig deponeringspraksis;

det er derfor nødvendigt at foreskrive tekniske standarder på fællesskabsplan for affaldsdeponering med henblik på at beskytte, bevare og forbedre miljøkvaliteten i Fællesskabet;

det er nødvendigt klart at angive, hvilke krav der bør gælde for deponeringsanlæg med hensyn til lokalisering, indretning, drift, kontrol, nedlukning samt forebyggende foranstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger mod skader på miljøet såvel på kort som på lang sigt, herunder navnlig foranstaltninger mod forurening af grundvandet forårsaget af perkolatnedsivning i jorden;

på baggrund af ovenstående er det nødvendigt klart at definere, hvilke kategorier af deponeringsanlæg der skal tages i betragtning, samt hvilke typer affald der kan accepteres på de forskellige kategorier af deponeringsanlæg;

med henblik på at reducere den globale opvarmning må der træffes foranstaltninger til at mindske produktionen af methan fra deponeringsanlæg ved at begrænse deponeringen af organisk affald og indføre krav om kontrol med gas fra deponeringsanlæg;

foranstaltninger til at forebygge deponeringen af organisk affald tager også sigte på at fremme særskilt indsamling af organisk affald, sortering i almindelighed, genanvendelse og genvinding;

affald skal behandles, inden det deponeres; formålet hermed er at mindske affaldets volumen og gøre det mindre farligt, at gøre det nemmere at håndtere samt at fremme genanvendelse; definitionen på behandling omfatter sortering;

som følge af de særlige karakteristika ved deponering som bortskaffelsesform er det nødvendigt at indføre en specifik godkendelsesprocedure for alle kategorier af deponeringsanlæg i overensstemmelse med de generelle godkendelseskrav, der er fastsat i direktiv 75/442/EØF, og de generelle krav i Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forureningsforebyggelse og -bekæmpelse (2); inden et deponeringsanlæg tages i brug, skal det i forbindelse med en inspektion foretaget af den ansvarlige myndighed kontrolleres, om anlægget er i overensstemmelse med godkendelsen;

det skal i hvert enkelt tilfælde kontrolleres, om affaldet kan deponeres på det deponeringsanlæg, det er bestemt for;

for at forebygge skader på miljøet er det nødvendigt at indføre en ensartet procedure for affaldsmodtagelse på grundlag af en procedure for klassificering af affald, der kan accepteres på de forskellige kategorier af deponeringsanlæg; denne procedure skal navnlig omfatte standardiserede grænseværdier; med henblik herpå må der - tilstrækkelig hurtigt til, at det kan lette gennemførelsen af dette direktiv - indføres et sammenhængende og standardiseret identifikations-, prøvetagnings- og analysesystem; modtagelseskriterierne skal være særlig præcise for så vidt angår inert affald;

indtil disse analysemetoder eller de for identifikationen nødvendige grænseværdier er indført, kan medlemsstaterne med henblik på anvendelsen af dette direktiv på nationalt plan bevare eller udforme liste over, hvilket affald der kan eller ikke kan accepteres på deponeringsanlæg, eller fastsætte kriterier, herunder bl.a. grænseværdier, svarende til dette direktivs kriterier for den ensartede modtagelsesprocedure;

det er nødvendigt at indføre fælles kontrolprocedurer i drifts- og efterbehandlingsfaserne for et deponeringsanlæg med henblik på at påvise eventuelle negative virkninger på miljøet, som skyldes deponeringsanlægget, og træffe passende udbedrende foranstaltninger;

det er nødvendigt at fastsætte, hvornår og hvordan et deponeringsanlæg bør lukkes, og definere operatørens forpligtelser og ansvar i efterbehandlingsperioden;

der bør gives regler for vilkårene for den fremtidige drift af bestående deponeringsanlæg med henblik på inden for en nærmere fastsat frist at træffe de nødvendige foranstaltninger for deres tilpasning til dette direktiv på grundlag af en overgangsplan for anlægget;

operatøren bør i form af en sikkerhedsstillelse eller en tilsvarende garanti sikre, at de forpligtelser, der følger af godkendelsen, opfyldes, herunder forpligtelserne i tilknytning til nedlukningsproceduren og efterbehandlingen af anlægget;

princippet om, at forureneren betaler, kræver, at der tages hensyn til eventuelle miljøskader forårsaget af deponeringsanlæg; derfor skal det sikres, at priserne for affaldsbortskaffelse ved deponering fastsættes således, at de dækker alle udgifter til etablering og drift af deponeringsanlægget, herunder så vidt muligt den sikkerhedsstillelse eller tilsvarende, som operatøren skal råde over, og omkostningerne i forbindelse med nedlukning og eventuel efterbehandling af anlægget efter nedlukningen; herved sikres det, at priserne afspejler de faktiske omkostninger for hele deponeringsanlæggets levetid, og at samfundet ikke belastes med disse udgifter;

det er nødvendigt at sikre, at direktivets gennemførelsesbestemmelser anvendes korrekt i hele Fællesskabet, og at deponeringsanlægsoperatører og -personale har et uddannelses- og kundskabsniveau, som giver dem den fornødne kompetence;

Kommissionen skal - efter udvalgsproceduren i artikel 18 i direktiv 75/442/EØF - sørge for, at der indføres en ensartet affaldsmodtagelsesprocedure og en ensartet klassificering af affald, der kan accepteres på deponeringsanlæg;

bilagene til dette direktiv skal tilpasses til den videnskabelige og tekniske udvikling, og metoderne for overvågning, prøveudtagning og analyse skal standardiseres efter samme udvalgsprocedure;

medlemsstaterne aflægger regelmæssigt beretning for Kommissionen om anvendelsen af dette direktiv -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

Direktivets generelle mål

Formålet med dette direktiv er at opfylde kravene i direktiv 75/442/EØF, særlig artikel 3 og 4, gennem foranstaltninger, procedurer og retningslinjer, der tager sigte på at forebygge eller i videst muligt omfang begrænse miljøbelastningen fra affaldsdeponering, herunder navnlig forurening af overfladevand, grundvand, jordbund og luft samt de heraf følgende risici for menneskers sundhed.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

a) »affald«: ethvert stof eller enhver genstand, som er omfattet af direktiv 75/442/EØF, som ændret ved direktiv 91/156/EØF

b) »dagrenovation«: husholdningsaffald og affald fra handels- og kontorvirksomheder, industri og institutioner samt andet affald, der ifølge sin natur og sammensætning kan sidestilles med husholdningsaffald

c) »farligt affald«: affald, der er omfattet af Rådets beslutning 94/904/EF (3) om udarbejdelse af en liste over farligt affald i henhold til artikel 1, stk. 4, i Rådets direktiv 91/689/EØF (4) om farligt affald

d) »ufarligt affald«: affald, som ikke er omfattet af litra c)

e) »inert affald«: affald, der ikke undergår signifikante fysiske, kemiske eller biologiske forandringer. Inert affald er hverken opløseligt eller brændbart eller på anden måde fysisk eller kemisk reaktivt; det er ikke bionedbrydeligt og har ingen negativ indflydelse på andet materiale, det kommer i berøring med, på en sådan måde, at det kan forurene miljøet eller skade menneskers sundhed. Affaldets samlede perkolatafgivelse og indhold af forurenende stoffer og perkolatets økotoksicitet skal være af ubetydeligt omfang

f) »deponeringsanlæg«: et affaldsbortskaffelsesanlæg til deponering af affald på eller i jorden, herunder interne affaldsbortskaffelsesanlæg (dvs. deponeringsanlæg, hvor affaldsproducenten deponerer eget affald på produktionsstedet), men ikke anlæg, hvor affald læsses af til forbehandling inden videre transport med henblik på genanvendelse, behandling eller bortskaffelse andetsteds, samt kontrolleret midlertidig (dvs. højst et år) opbevaring af affald forud for genanvendelse, behandling eller bortskaffelse

g) »behandling«: de fysiske, kemiske eller biologiske processer, herunder sortering, hvorved affaldets egenskaber ændres med det formål at mindske dets omfang eller farlighed, gøre håndteringen lettere eller fremme genanvendelse

h) »perkolat«: væske, der siver ned gennem det deponerede affald, og som udledes fra eller er indeholdt i et deponeringsanlæg

i) »gas fra deponeringsanlæg«: alle gasser, der dannes i deponeret affald

j) »eluat«: den opløsning, en simuleret laboratorieprøve for udvaskning resulterer i

k) »operatør«: fysisk eller juridisk person, der har ansvaret for et deponeringsanlæg i overensstemmelse med den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor deponeringsanlægget er beliggende; der kan være tale om forskellige personer fra klargørings- til efterbehandlingsfasen

l) »bionedbrydeligt affald«: affald, der kan nedbrydes under anaerobe eller aerobe forhold

m) »indehaver«: producenten af affaldet eller den fysiske eller juridiske person, der er i besiddelse af affaldet

n) »ansøger«: en person, der ansøger om en deponeringsanlægsgodkendelse i medfør af dette direktiv

o) »kompetent myndighed«: den myndighed, som medlemsstaten udpeger som ansvarlig for at opfylde de forpligtelser, der følger af dette direktiv

p) »flydende affald«: affald i flydende form, herunder spildevand, men ikke slam.

Artikel 3

Anvendelsesområde

1. Medlemsstaterne anvender dette direktiv på deponeringsanlæg som defineret i artikel 2, litra f). Anvendelsen af bestemmelserne i dette direktiv indskrænker ikke anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 96/61/EF om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening.

2. Uden at dette indskrænker anvendelsen af gældende fællesskabslovgivning, er følgende undtaget fra dette direktivs anvendelsesområde:

- spredning af slam, herunder kloakslam og klapmateriale, og tilsvarende materiale på jorden med henblik på gødskning eller jordforbedring

- anvendelse af dertil egnet inert affald til terrænregulerings-/retablerings- og opfyldningsarbejde eller til byggeformål

- deponering af klapmateriale langs mindre vandløb, hvorfra det er opgravet

- deponering af ikke-forurenet jord eller ufarligt inert materiale fra udvinding af mineraler.

3. Uden at dette indskrænker anvendelsen af direktiv 75/442/EØF, kan medlemsstaterne, efter eget valg, erklære, at dele af eller hele artikel 6, nr. 4, artikel 7, nr. 9, artikel 8, nr. 1, litra c), artikel 10, artikel 11, stk. 1, litra a), b) og c), artikel 12, nr. 1 og 3, bilag I, punkt 3 og 4, bilag II (undtagen punkt 3, niveau 3 og punkt 4) og bilag III, punkt 3, 4 og 5, i dette direktiv ikke finder anvendelse på

a) deponeringsanlæg for ufarligt eller inert affald med en samlet kapacitet på 10 000 tons, der betjener øer, forudsat at det pågældende deponeringsanlæg er det eneste på øen, og forudsat at det udelukkende er bestemt til deponering af affald fra øen

b) deponeringsanlæg for ufarligt eller inert affald i isolerede, vanskeligt tilgængelige bebyggelser, forudsat at det pågældende deponeringsanlæg udelukkende er bestemt til deponering af affald fra den pågældende bebyggelse.

Ved »isoleret bebyggelse« forstås en bebyggelse

- med højst 500 indbyggere pr. kommune og højst fem indbyggere pr. kvadratkilometer og

- uden adgangsveje, der kan benyttes af tunge erhvervskøretøjer på 3,5 tons og derover, og

- hvor afstanden til det nærmeste byområde med mindst 250 indbyggere pr. kvadratkilometer er mindst 50 km.

Senest to år efter direktivets ikrafttræden meddeler medlemsstaterne Kommissionen en liste over øer og isolerede bebyggelser, der er undtaget fra direktivet. Kommissionen offentliggør listen over øer og isolerede bebyggelser.

Artikel 4

Kategorier af deponeringsanlæg

Hvert deponeringsanlæg klassificeres i en af følgende kategorier:

- deponeringsanlæg for farligt affald

- deponeringsanlæg for ufarligt affald

- deponeringsanlæg for inert affald.

Artikel 5

Affald og affaldsbehandling, som ikke må accepteres med henblik på deponering

1. Medlemsstaterne opstiller en national strategi til reduktion af deponering af bionedbrydelig dagrenovation ved dette direktivs ikrafttræden og meddeler Kommissionen denne strategi.

Den samlede mængde bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, må ikke overskride følgende mål:

I år 2002 skal bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, så vidt muligt være reduceret til 75 vægtprocent af den samlede mængde bionedbrydelig dagrenovation, som blev produceret i 1993.

I år 2005 skal bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, så vidt muligt være reduceret til 50 vægtprocent af den samlede mængde bionedbrydelig dagrenovation, som blev produceret i 1993.

I år 2010 skal bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, så vidt muligt være reduceret til 25 vægtprocent af den samlede mængde bionedbrydelig dagrenovation, som blev produceret i 1993.

Referenceåret for reduktionen er 1993, da dette er det seneste år, for hvilket der foreligger standardiserede Eurostat-data. Senest to år efter dette direktivs ikrafttræden indfører medlemsstaterne ordninger til at overvåge både den samlede mængde dagrenovation, der deponeres, og den bionedbrydelige andel af dette affald. Disse oplysninger stilles til rådighed for medlemsstaternes af Fællesskabets statistiske instanser, såfremt de behøves til statistiske formål.

2. Medlemsstaterne sikrer, at nedenstående typer affald ikke modtages på et deponeringsanlæg:

a) Flydende affald, medmindre det er tilladt efter artikel 6, nr. 4. Senest to år efter dette direktivs ikrafttræden fastsætter Kommissionen, efter proceduren i artikel 16, hvilke metoder der skal anvendes til prøvetagning og analyse af flydende affald.

b) Affald, som under de forhold, der hersker på et deponeringsanlæg, er eksplosivt, ætsende, brandnærende, let antændeligt eller antændeligt, som defineret i bilag III til direktiv 91/689/EØF.

c) Affald fra hospitaler, klinikker, dyrehospitaler og lignende, der er smittefarligt som defineret i direktiv 91/689/EØF (egenskab H 9 i bilag III), og affald, der falder ind under kategori 14 (bilag 1 A) i samme direktiv.

d) Hele brugte dæk fra datoen for dette direktivs ikrafttræden og ituskårne brugte dæk fem år efter denne dato (i begge tilfælde med undtagelse af cykeldæk og dæk med en udvendig diameter over 1 400 mm).

e) Enhver anden type affald, der ikke opfylder de kriterier for modtagelse, der er fastsat i overensstemmelse med bilag II.

3. Medlemsstaterne sikrer, at det forbydes at fortynde eller blande affald med det ene formål at opfylde kriterierne for modtagelse af affald.

4. Medlemsstaterne sikrer, at farligt affald, med tilladelse fra den kompetente myndighed og i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i direktiv 91/689/EØF, kan behandles med henblik på konsolidering eller stabilisering.

Artikel 6

Affaldstyper, der kan modtages i de forskellige kategorier af deponeringsanlæg

Medlemsstaterne sørger for følgende:

1) Kun affald, der har været underkastet behandling, må deponeres.

2) Kun farligt affald, der opfylder de kriterier, der er fastsat i overensstemmelse med bilag II, må deponeres på deponeringsanlæg for farligt affald.

3) Deponeringsanlæg for ufarligt affald kan anvendes til:

a) dagrenovation

b) ufarligt affald af enhver anden oprindelse.

4) Deponeringsanlæg for inert affald må kun anvendes til inert affald.

Artikel 7

Godkendelsesansøgning

Medlemsstaterne sikrer, at en ansøgning om godkendelse af et deponeringsanlæg mindst indeholder oplysninger om følgende:

1) ansøgerens identitet samt operatørens identitet, hvis forskellig herfra

2) arten og den samlede mængde af det affald, der skal deponeres

3) deponeringsanlæggets påtænkte kapacitet

4) beskrivelse af deponeringsanlægget, herunder de hydrologiske og geologiske forhold

5) påtænkte metoder til forurenigsforebyggelse og -bekæmpelse

6) påtænkt drifts-, overvågnings- og kontrolplan

7) påtænkt plan for nedluknings- og efterbehandlingsprocedurer

8) hvis der kræves en miljøvurdering i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (5): de oplysninger, som bygherren har afgivet i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 5

9) sikkerhedsstillelse fra ansøgeren eller andre tilsvarende forholdsregler i henhold til artikel 8, nr. 1, litra c).

Efter godkendelse af en godkendelsesansøgning stilles disse oplysninger til rådighed for medlemsstaternes og Fællesskabets statistiske instanser, såfremt de behøves til statistiske formål.

Artikel 8

Godkendelsesbetingelser

Medlemsstaterne sørger for følgende:

1) Den kompetente myndighed godkender kun et deponeringsanlæg, hvis den har vished for,

a) at projektet opfylder alle kravene i dette direktiv, herunder bilagene

b) at den person, der forestår ledelsen af deponeringsanlægget, er teknisk kompetent, og at faglig og teknisk oplæring og uddannelse af deponeringsanlægsoperatører og -personale er sikret

c) at ansøgeren på grundlag af nærmere bestemmelser, der fastsættes af medlemsstaterne, på tidspunktet for modtagelsen af godkendelsen har truffet eller vil træffe passende forholdsregler i form af sikkerhedsstillelse eller tilsvarende (f.eks. bankgaranti) med henblik på at sikre, at de forpligtelser (herunder foranstaltninger til efterbehandling), som følger af den i henhold til direktivet udstedte godkendelse, opfyldes, og at nedlukningsprocedurerne i artikel 13 følges. Denne sikkerhed tilbageholdes, så længe anlægget er genstand for vedligeholdelse og efterbehandling i overensstemmelse med artikel 13, nr. 4

d) at projektet er i overensstemmelse med den eller de relevante affaldshåndteringsplan(er), der er nævnt i artikel 7 i direktiv 75/442/EØF.

2. Inden deponeringen påbegyndes, aflægger den kompetente myndighed et kontrolbesøg på anlægget for at sikre sig, at det opfylder de relevante godkendelsesbetingelser. Dette kan på ingen måde begrænse operatørens ansvar i henhold til godkendelsesbetingelserne.

Artikel 9

Godkendelsens indhold

Som supplering og nærmere specificering af kravene i artikel 9 i direktiv 75/442/EØF skal godkendelser af deponeringsanlæg mindst indeholde følgende angivelser:

a) deponeringsanlæggets kategori

b) en liste over de nærmere definerede affaldstyper og -mængder, som det er tilladt at deponere på anlægget

c) kravene til deponeringsanlæggets klargøring og drift samt overvågnings- og kontrolprocedurer, herunder om muligt beredskabsplaner (bilag III, punkt 4.B) samt midlertidige krav til nedlukning og efterbehandling

d) en forpligtelse for ansøgeren til mindst én gang om året at aflægge beretning til den kompetente myndighed om de deponerede affaldstyper og -mængder og om resultaterne af overvågningsprogrammet i henhold til artikel 12 og 13 samt bilag III.

Artikel 10

Omkostninger ved affaldsdeponering

Medlemsstaterne sikrer, at den mindstepris, som alle offentlige og private operatører skal forlange for deponering af en hvilken som helst affaldstype, mindst dækker samtlige omkostninger ved etablering og drift af deponeringsanlægget, herunder så vidt muligt omkostningerne i forbindelse med sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 8, nr. 1, litra c), og de anslåede omkostninger ved deponeringsanlæggets nedlukning samt efterbehandling i en periode på mindst 50 år. Medlemsstaterne sikrer gennemsigtighed i indsamling og anvendelse af eventuelle oplysninger om omkostningerne.

Artikel 11

Procedurer for modtagelse af affald

1. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til, at følgende sikres forud for modtagelse af affald på et deponeringsanlæg:

a) Indehaveren eller operatøren skal inden eller på leveringstidspunktet eller på tidspunktet for den første af en række leverancer, hvis der er tale om samme type affald, med de relevante papirer kunne dokumentere, at affaldet kan modtages på anlægget i overensstemmelse med betingelserne i godkendelsen, og at det opfylder kriterierne for modtagelse af affald i bilag II.

b) Operatøren skal overholde følgende modtagelsesprocedurer:

- kontrol af affaldspapirerne, herunder dokumenter i henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/689/EØF og, alt efter omstændighederne, dokumenter i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab (6)

- visuel inspektion af affaldet ved indgangen og på aflæssestedet samt, hvis det er relevant, efterprøvning af, om affaldet er i overensstemmelse med den beskrivelse, som indehaveren har anført i sine papirer. Hvis det er nødvendigt at udtage stikprøver med henblik på gennemførelse af bilag II, punkt 3, niveau 3, skal analyseresultaterne opbevares og prøvetagningen foretages i overensstemmelse med bilag II, punkt 5. Prøverne skal om muligt opbevares mindst én måned

- registrering af det deponerede affald med angivelse af mængde, egenskaber og oprindelse, leveringsdato, producent eller, for dagrenovation, indsamler og, for farligt affald, den nøjagtige placering på deponeringsanlægget. Disse oplysninger stilles til rådighed for medlemsstaternes og Fællesskabets statistiske instanser, såfremt de behøves til statistiske formål.

c) Deponeringsanlæggets operatør skal altid kunne forelægge skriftlig attestation for hver leverance, der er modtaget på anlægget.

d) I tilfælde af at affald ikke modtages på et givet deponeringsanlæg, skal operatøren, uanset bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 259/93, underrette den kompetente myndighed om, at det pågældende affald ikke har kunnet modtages.

2. For deponeringsanlæg, der er undtaget fra dette direktiv i medfør af artikel 3, stk. 3, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at sikre

- regelmæssig visuel inspektion af affaldet på deponeringsstedet til sikring af, at kun ufarligt eller inert affald fra øen eller den isolerede bebyggelse modtages i anlægget

- at der føres et register over de deponerede mængder affald.

Artikel 12

Kontrol- og overvågningsprocedurer i forbindelse med drift

Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at kontrol- og overvågningsprocedurerne under driften mindst opfylder følgende krav:

1) Operatøren for et deponeringsanlæg gennemfører et kontrol- og overvågningsprogram under deponeringsanlæggets drift, som anført i bilag III.

2) Operatøren underretter den kompetente myndighed om enhver betydelig miljøskade, der afsløres gennem kontrol- og overvågningsprocedurerne, og han efterkommer vedkommende myndigheds afgørelse vedrørende arten af og tidspunktet for de udbedrende foranstaltninger, der skal træffes. Disse foranstaltninger træffes for operatørens regning.

Med mellemrum, der fastsættes af den kompetente myndighed, og under alle omstændigheder mindst ved udgangen af hvert kalenderår indberetter operatøren, på grundlag af aggregerede data, samtlige overvågningsresultater til myndighederne; på grundlag heraf kan myndighederne fastslå, om driften er i overensstemmelse med godkendelsesbetingelserne, og samtidig indhente øget viden om affaldets adfærd på deponeringsanlæggene.

3) Kvalitetskontrollen med de analyser, der gennemføres i forbindelse med kontrol- og overvågningsprocedurerne, og/eller de analyser, der er omhandlet i artikel 11, stk. 2, litra b), varetages af kompetente laboratorier.

Artikel 13

Nedlukningsprocedure

Medlemsstaterne sørger for, at følgende finder sted i overensstemmelse med godkendelsesbetingelserne:

1) Nedlukningsproceduren for et deponeringsanlæg eller en del deraf indledes:

a) når de relevante betingelser i godkendelsen er opfyldt, eller

b) med tilladelse fra den kompetente myndighed efter anmodning fra operatøren, eller

c) når den kompetente myndighed træffer begrundet beslutning herom.

2) Et deponeringsanlæg eller en del deraf kan kun betragtes som endeligt nedlukket, når den kompetente myndighed har udført en afsluttende inspektion på stedet og har vurderet alle operatørens beretninger og meddelt denne tilladelse til nedlukningen. Dette begrænser på ingen måde operatørens ansvar i henhold til godkendelsesbetingelserne.

3) Når deponeringsanlægget er nedlukket endeligt, er operatøren ansvarlig for vedligeholdelse, overvågning og kontrol i efterbehandlingsfasen, så længe den kompetente myndighed kræver det under hensyntagen til, hvor længe deponeringsanlægget er forbundet med risici.

Operatøren underretter den kompetente myndighed om enhver betydelig miljøskade, der afsløres gennem kontrolprocedurerne, og efterkommer vedkommende myndigheds afgørelse vedrørende arten af og tidspunktet for de udbedrende foranstaltninger, der skal træffes.

4) Så længe den kompetente myndighed skønner, at deponeringsanlægget kan indebære fare for miljøet, er deponeringsanlæggets operatør ansvarlig for overvågning og analyse af gas og perkolat fra deponeringsanlægget og af grundvandsforholdene i nærheden af deponeringsanlægget i overensstemmelse med bilag III.

Artikel 14

Bestående deponeringsanlæg

Medlemsstaterne sørger for, at deponeringsanlæg, som allerede er godkendt eller i drift på tidspunktet for dette direktivs gennemførelse, kun må fortsætte driften, hvis nedennævnte skridt gennemføres snarest muligt og senest fem år efter direktivets ikraftræden:

1) Senest tre år efter dette direktivs ikrafttræden udarbejder operatøren af et deponeringsanlæg og forelægger den kompetente myndighed til godkendelse en overgangsplan for anlægget, som omfatter de i artikel 8 nævnte forhold samt eventuelle udbedrende foranstaltninger, som operatøren finder nødvendige.

Finder den kompetente myndighed efter at have vurderet deponeringsanlæggets miljøvirkninger, at anlægget opfylder kravene i artikel 1, kan det være unødvendigt at iværksætte udbedrende foranstaltninger.

Operatøren af et deponeringsanlæg træffer de fornødne foranstaltninger til at opfylde kravene i bilag I, punkt 4, i dette direktiv. Foranstaltningerne skal gennemføres senest fem år efter dette direktivs ikrafttræden.

2) Efter at have fået overgangsplanen forelagt træffer den kompetente myndighed, på grundlag af overgangsplanen og bestemmelserne i dette direktiv, endelig afgørelse om, hvorvidt driften kan fortsætte. Medlemsstaterne træffer de fornødne foranstaltninger til, at deponeringsanlæg, som ikke har fået tilladelse til fortsat drift i overensstemmelse med artikel 8, nedlukkes hurtigst muligt ifølge artikel 7, nr. 7, og artikel 13.

3) På grundlag af en godkendt overgangsplan for et deponeringsanlæg giver myndighederne tilladelse til det nødvendige arbejde og fastsætter en overgangsperiode til gennemførelse af planen. Planen skal være gennemført senest fem år efter dette direktivs ikrafttræden.

4) Senest to år efter dette direktivs gennemførelse finder artikel 4, 5, 6 og 11 samt bilag II anvendelse på deponeringsanlæg for farligt affald.

Artikel 15

Indberetningspligt

Hvert tredje år sender medlemsstaterne Kommissionen en beretning om direktivets gennemførelse. Beretningen udarbejdes på grundlag af et spørgeskema eller et forlæg, der er udarbejdet af Kommissionen efter proceduren i artikel 6 i direktiv 91/692/EØF (7). Spørgeskemaet eller forlægget sendes til medlemsstaterne seks måneder inden begyndelsen af den periode, som beretningen dækker. Beretningen sendes til Kommissionen senest ni måneder efter udløbet af den treårsperiode, den dækker.

Kommissionen offentliggør en fællesskabsrapport om direktivets gennemførelse senest ni måneder efter, at den har modtaget medlemsstaternes beretninger.

Artikel 16

Udvalg

De nødvendige ændringer til tilpasning af dette direktivs bilag til den videnskabelige og tekniske udvikling og forslag til standardisering af kontrol-, prøvetagnings- og analysemetoder i forbindelse med affaldsdeponering vedtages efter proceduren i artikel 18 i direktiv 75/442/EØF og efter proceduren i artikel 17 i nærværende direktiv. Forslag til standardisering af kontrol-, prøvetagnings- og analysemetoder som omhandlet i bilagene til dette direktiv vedtages af Kommissionen, med bistand fra udvalget, senest to år efter dette direktivs ikrafttræden.

Kommissionen vedtager, med bistand fra udvalget, bestemmelser om harmonisering og regelmæssig fremsendelse af de i artikel 5, 7 og 11 omhandlede statistiske oplysninger senest to år efter direktivets ikrafttræden og om nødvendigt om ændring af disse bestemmelser.

Artikel 17

Udvalgsprocedurer

Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand.

Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanter for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.

Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse. Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.

Har Rådet ved udløbet af en frist, som fastsættes i hver enkelt retsakt, der skal vedtages af Rådet i henhold til dette stykke, men som under ingen omstændigheder kan være på over tre måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet, ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen.

Artikel 18

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 2000. De underretter straks Kommissionen herom.

Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af den sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 19

Ikrafttræden

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 20

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

(1) EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975, s. 39. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens beslutning 94/3/EF (EFT nr. L 5 af 7. 1. 1994, s. 15).

(2) EFT nr. L 257 af 10. 10. 1996, s. 26.

(3) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1994, s. 14.

(4) EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 20. Direktivet er ændret ved direktiv 94/31/EF (EFT nr. L 168 af 2. 7. 1994, s. 28).

(5) EFT nr. L 175 af 5. 7. 1985, s. 40.

(6) EFT nr. L 30 af 6. 2. 1993, s. 1. Forordningen er ændret ved Kommissionens beslutning 94/721/EF (EFT nr. L 288 af 9. 11. 1994, s. 36).

(7) EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 48.

BILAG I

GENERELLE KRAV TIL ALLE KATEGORIER AF DEPONERINGSANLÆG

1. Beliggenhed

1.1. Ved lokalisering af et deponeringsanlæg skal der tages hensyn til:

a) afstanden fra deponeringsanlæggets afgrænsning til bolig- og rekreationsområder, vandveje, vandområder og landbrugs- og byområder, idet afstanden til boligområder skal være mindst 0,5 km for deponeringsanlæg for dagrenovation og mindst 2 km for deponeringsanlæg for farligt affald

b) forekomsten af grundvand, kystnære vandområder eller fredede arealer i området

c) områdets geologiske og hydrogeologiske forhold

d) risikoen for oversvømmelse, sætning, jordskred eller laviner på anlægget

e) beskyttelse af områdets natur- eller kulturværdier.

1.2. Et deponeringsanlæg kan kun godkendes, hvis dets egenskaber med hensyn til de ovennævnte krav eller de fornødne udbedrende foranstaltninger, efter en eventuel miljøvurdering i henhold til direktiv 85/337/EØF, viser, at deponeringsanlægget ikke indebærer alvorlig miljørisiko.

2. Kontrol med vand og håndtering af perkolat

På grundlag af deponeringsanlæggets karakteristika og de klimatiske forhold træffes der passende foranstaltninger med henblik på:

- at begrænse den mængde vand fra nedbør, som trænger ind i det deponerede affald

- at undgå, at overfladevand og/eller grundvand trænger ind i det deponerede affald

- at opsamle forurenet vand og perkolat. Hvis en vurdering, der er foretaget under hensyntagen til deponeringsanlæggets beliggenhed og det affald, der skal modtages, viser, at deponeringsanlægget ikke udgør nogen risiko for miljøet, kan den kompetente myndighed beslutte, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse

- at behandle forurenet vand og perkolat opsamlet fra deponeringsanlægget, så det opnår en sådan kvalitet, at det kan udledes.

Ovennævnte bestemmelser finder ikke nødvendigvis anvendelse på deponeringsanlæg for inert affald.

3. Beskyttelse af jord og vand

3.1. Et deponeringsanlæg skal placeres og udformes således, at det opfylder de nødvendige betingelser for at forhindre forurening af jord, grundvand og overfladevand og sikrer en effektiv opsamling af perkolat i de tilfælde og efter de retningslinjer, der er fastsat i punkt 2. Jord, grundvand og overfladevand beskyttes ved en kombination af en geologisk barriere og en bundmembran i driftsfasen/aktivitetsfasen og ved en kombination af en geologisk barriere og en topmembram i den inaktive fase/efter nedlukning.

3.2. Betingelserne for en geologisk barriere er opfyldt, når de geologiske og hydrogeologiske forhold under og omkring deponeringsanlægget har tilstrækkelig svækkelseskapacitet til at afværge en mulig risiko for jord og grundvand.

Deponeringsanlæggets bund og sider skal bestå af et minerallag, der opfylder de krav vedrørende permeabilitet og tykkelse, der som kombineret effekt (K) med hensyn til beskyttelse af jord, grundvand og overfladevand mindst svarer til effekten af følgende krav:

- deponeringsanlæg for farligt affald:

K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; tykkelse ≥ 5 m

- deponeringsanlæg for ufarligt affald:

K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; tykkelse ≥ 1 m

- deponeringsanlæg for inert affald:

K ≤ 1,0 × 10-7 m/s; tykkelse ≥ 1 m

hvor m/s = meter/sekund.

Hvis den geologiske barriere ikke i sig selv opfylder ovennævnte betingelser, kan den udbygges kunstigt og forstærkes på anden måde, således at der opnås en tilsvarende beskyttelse. En kunstig geologisk barriere må ikke have en tykkelse på under 0,5 meter.

3.3. Den ovennævnte geologiske barriere skal suppleres med et perkolatopsamlings- og forseglingssystem i overensstemmelse med følgende principper til sikring af, at der ved deponeringsanlæggets bund akkumuleres mindst muligt perkolat:

>TABELPOSITION>

Medlemsstaterne kan fastsætte generelle eller specifikke krav til deponeringsanlæg for inert affald og til arten af ovennævnte tekniske midler.

Hvis den kompetente myndighed efter en vurdering af den potentielle miljørisiko mener, at der er behov for at hindre perkolatdannelse, kan der stilles krav om overfladeforsegling. Det anbefales at stille følgende krav til overfladeforseglingen:

>TABELPOSITION>

3.4. Hvis den kompetente myndighed, på grundlag af en miljørisikovurdering, der navnlig tager hensyn til direktiv 80/68/EØF (1), i overensstemmelse med punkt 2 (»kontrol med vand og håndtering af perkolat«) finder, at der ikke er behov for indsamling og behandling af perkolat, eller hvis det er godtgjort, at deponeringen ikke giver anledning til potentiel fare for jord, grundvand eller overfladevand, kan kravene i andet og tredje led til dette punkt begrænses i overensstemmelse hermed.

3.5. Den metode, der skal anvendes til at bestemme permeabilitetskoefficienten for deponeringsanlæg, på stedet og for hele det område, anlægget dækker, skal udvikles og godkendes af det i artikel 16 i dette direktiv omhandlede udvalg.

4. Kontrol med gasser

4.1. Der træffes passende foranstaltninger for at kontrollere ophobning og udsivning af gasser fra deponeringsanlægget (bilag III).

4.2. Gasser fra deponeringsanlæg opsamles fra alle deponeringsanlæg, der modtager bionedbrydeligt affald, og behandles og anvendes. Hvis den opsamlede gas ikke kan anvendes til fremstilling af energi, skal den afbrændes.

4.3. Opsamling, behandling og anvendelse af gas fra deponeringsanlæg i henhold til punkt 4, nr. 2, skal ske på en sådan måde, at miljøskader eller miljøforringelse og sundhedsfare begrænses mest muligt.

5. Gener og farer

Der træffes foranstaltninger for at mindske gener og skader fra deponeringsanlægget som følge af:

- emission af lugte og støv

- materialer, der transporteres med vinden

- støj og trafik

- fugle, skadedyr og insekter

- dannelse af aerosoler

- brand.

Deponeringsanlæg skal udstyres på en sådan måde, at snavs fra anlægget ikke spredes til offentlige veje og det omgivende landområde.

6. Stabilitet

Affaldet skal placeres på deponeringsanlægget på en sådan måde, at affaldsmassen og de dertil knyttede strukturers stabilitet sikres, og navnlig således at affaldet ikke skrider. Hvis der opføres en kunstig barriere, skal det, under hensyntagen til deponeringsanlæggets morfologi, sikres, at det geologiske substrat er tilstrækkelig stabilt til at hindre, at sætning forvolder skade på barrieren.

7. Indhegning

Deponeringsanlæg skal omgives af en indhegning, der hindrer fri adgang til anlægget. Portene til anlægget skal holdes aflåst uden for anlæggets åbningstid.

For hvert enkelt anlæg bør kontrol- og adgangssystemet omfatte et program med foranstaltninger til påvisning og forhindring af illegal dumpning af affald.

(1) EFT nr. L 20 af 26. 1. 1980, s. 43. Direktivet er senest ændret ved direktiv 91/692/EØF (EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 48).

BILAG II

KRITERIER OG PROCEDURER FOR AFFALDSMODTAGELSE

1. Indledning

Dette bilag indeholder en beskrivelse af:

- de generelle principper for affaldsmodtagelse på de forskellige deponeringsanlægskategorier. Den fremtidige affaldsklassifikationsprocedure bør bygge på disse principper

- retningslinjer for foreløbige affaldsmodtagelsesprocedurer, der skal følges, indtil der er fastlagt en ensartet procedure for affaldsklassifikation og -modtagelse. Denne procedure skal sammen med de relevante prøvetagningsprocedurer udarbejdes af det i henhold til artikel 16 nedsatte tekniske udvalg.

Det tekniske udvalgs arbejde skal være tilendebragt inden for en frist på tre år fra direktivets vedtagelse og skal gennemføres under hensyntagen til målene i artikel 1 i dette direktiv.

2. Generelle principper

Affaldets sammensætning, perkolatafgivelse, adfærd på lang sigt og generelle egenskaber skal fastslås så nøjagtigt som muligt. Modtagelse af affald på et deponeringsanlæg kan baseres på lister over modtaget eller afvist affald, bestemt ud fra affaldets art og oprindelse, og på analysemetoder og grænseværdier for egenskaberne ved det affald, der skal modtages. De fremtidige procedurer for affaldsmodtagelse, som beskrevet i dette direktiv, skal så vidt muligt baseres på standardiserede affaldsanalysemetoder og grænseværdier for egenskaberne ved det affald, der skal modtages.

Inden fastlæggelsen af disse analysemetoder og grænseværdier skal medlemsstaterne i det mindste udarbejde nationale lister over affald, der skal accepteres eller afvises på de enkelte affaldsanlægskategorier, eller fastlægge de kriterier, affaldet skal opfylde for at blive opført på listerne. Modtagelsen af en affaldstype på et deponeringsanlæg tilhørende en given kategori er betinget af, at affaldstypen er opført på en relevant national liste eller opfylder kriterier, der svarer til dem, der kræves for optagelse på listen. Disse lister eller tilsvarende kriterier samt analysemetoder og grænseværdier skal sendes til Kommissionen inden for en frist på seks måneder fra dette direktivs gennemførelse, eller når de er vedtaget på nationalt plan.

Disse lister eller modtagelseskriterier skal anvendes ved udarbejdelsen af anlægsspecifikke lister, dvs. lister over accepteret affald som specificeret i godkendelsen i henhold til artikel 9.

Kriterierne for optagelse af affald på referencelisterne eller for modtagelse af affald på en kategori af deponeringsanlæg kan bygge på anden lovgivning og/eller på affaldets egenskaber.

Kriterier for modtagelse på en specifik kategori af deponeringsanlæg skal bygge på overvejelser vedrørende:

- beskyttelse af det omgivende miljø (navnlig grundvand og overfladevand)

- beskyttelse af miljøbeskyttelsessystemerne (f.eks. membraner og perkolatbehandlingssystemer)

- beskyttelse af de ønskede affaldsstabiliseringsprocesser på affaldsdeponeringsanlægget

- beskyttelse mod risici for menneskers sundhed.

Eksempler på kriterier, der bygger på affaldets egenskaber:

- krav om kendskab til den samlede sammensætning

- begrænsning af mængden af organisk stof i affaldet

- krav eller begrænsninger vedrørende bionedbrydeligheden af affaldets organiske bestanddele

- begrænsninger af mængden af nærmere angivne, potentielt farlige/skadelige bestanddele (i relation til de ovennævnte beskyttelseskriterier)

- begrænsninger af den potentielle og forventede perkolatafgivelse fra nærmere angivne, potentielt farlige/skadelige bestanddele (i relation til de ovennævnte beskyttelseskriterier)

- de økotoksikologiske egenskaber ved affaldet og perkolatet herfra.

Modtagelseskriterier, der bygger på affaldets egenskaber, skal generelt være stærkt detaljerede for deponeringsanlæg for inert affald og kan være mindre detaljerede for deponeringsanlæg for ufarligt affald og endnu mindre for deponeringsanlæg for farligt affald som følge af det højere miljøbeskyttelsesniveau for de to sidstnævnte anlægskategorier.

3. Generelle procedurer for testning og modtagelse af affald

Den generelle karakteristik og testning af affald skal bygge på følgende hierarki, der omfatter tre niveauer:

>TABELPOSITION>

Før en given affaldstype kan optages på en referenceliste, skal den normalt karakteriseres på niveau 1 og opfylde de relevante kriterier. For at kunne forblive på en anlægsspecifik liste skal en given affaldstype testes regelmæssigt (f.eks. årligt) på niveau 2 og opfylde de relevante kriterier. Alle affaldsmængder, der tilgår deponeringsanlægget, skal undergives kontrol på niveau 3.

Visse affaldstyper kan undtages varigt eller midlertidigt fra testning på niveau 1. En sådan undtagelse kan være begrundet i, at det ikke er praktisk muligt at gennemføre testningen, at der ikke foreligger passende testningsprocedurer og modtagelseskriterier, eller at lovgivningen indeholder andre regler herom.

4. Retningslinjer for foreløbige affaldsmodtagelsesprocedurer

Indtil dette bilag er fuldstændigt, er kun niveau 3 obligatorisk, idet niveau 1 og 2 anvendes i den udstrækning, det er muligt. I den foreløbige fase skal affald, der modtages på et deponeringsanlæg af en given kategori, enten være opført på en restriktiv national eller anlægsspecifik liste for den pågældende kategori deponeringsanlæg eller opfylde kriterier, der svarer til dem, der kræves for opførelse på listen.

Følgende generelle retningslinjer kan anvendes med henblik på fastsættelse af foreløbige kriterier for affaldsmodtagelse på de tre hovedkategorier af deponeringsanlæg eller for optagelse på de tilsvarende lister:

Deponeringsanlæg for inert affald: kun inert affald som defineret i artikel 2, litra e), kan optages på listen.

Deponeringsanlæg for ufarligt affald: affald, der er omfattet af direktiv 91/689/EØF, kan ikke optages på listen.

Deponeringsanlæg for farligt affald: en foreløbig liste over deponeringsanlæg for farligt affald må kun indeholde de affaldstyper, som er omfattet af Rådets direktiv 91/689/EØF. Disse affaldstyper bør imidlertid ikke medtages på listen uden forudgående behandling, hvis de har et så stort samlet indhold af eller frembyder en så stor risiko for perkolatafgivelse af potentielt farlige bestanddele, at der på kort sigt opstår risiko for de ansattes sundhed eller for miljøet, eller at det udgør en hindring for tilstrækkelig affaldsstabilisering inden for deponeringsanlæggets projekterede levetid.

5. Prøvetagning af affald

På grund af de mange affaldsformers forskelligartethed kan prøvetagning af affald være behæftet med alvorlige problemer med hensyn til prøvetagningsteknik og repræsentativitet. Der vil blive udviklet en europæisk standard for prøvetagning af affald. Så længe denne standard ikke er godkendt af medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 16 i dette direktiv, kan medlemsstaterne anvende nationale standarder og procedurer.

BILAG III

KONTROL- OG OVERVÅGNINGSPROCEDURER I FORBINDELSE MED DRIFT OG EFTERBEHANDLING

1. Indledning

Formålet med dette bilag er at beskrive minimumsprocedurerne for den overvågning, der skal udføres med henblik på at kontrollere:

- at modtagelsen af affald til deponering er foregået i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat for den pågældende deponeringsanlægskategori

- at processerne på deponeringsanlægget foregår som ønsket

- at miljøbeskyttelsessystemerne fungerer fuldt ud efter hensigten

- at betingelserne for godkendelsen af deponeringsanlægget er opfyldt.

2. Meteorologiske data

Medlemsstaterne bør som led i deres indberetningspligt (artikel 15) give oplysninger om metoden til indsamling af meteorologiske data. Det overlades til medlemsstaterne at afgøre, hvorledes indsamlingen af data skal foregå (på stedet, fra det nationale meteorologiske net osv.).

Hvis medlemsstaterne konkluderer, at vandbalancen udgør et effektivt redskab til at vurdere, om mængden af perkolat er stigende i det deponerede affald, eller om der sker udsivning fra anlægget, anbefales det, at følgende data indsamles ved overvågning af selve deponeringsanlægget eller fra den nærmeste meteorologiske station, så længe den kompetente myndighed kræver det i henhold til artikel 13, nr. 3:

>TABELPOSITION>

3. Emissionsdata: Vand, perkolat og kontrol med gasser

Prøver af eventuelt perkolat og overfladevand skal indsamles på repræsentative steder. Prøvetagning af perkolat og måling heraf (mængde og sammensætning) skal foregå særskilt alle de steder, hvor der udledes perkolat fra affaldet. Reference: Generelle retningslinjer for prøvetagningsteknologi, dokument ISO 5667-2 (1991).

Eventuelt overfladevand skal overvåges mindst to steder, henholdsvis opstrøms og nedstrøms i forhold til deponeringsanlægget.

Overvågningen af gasser skal være repræsentativ for hver af deponeringsanlæggets etaper.

Hyppigheden af prøvetagning og analyser fremgår af tabellen nedenfor.

For perkolat og vand udtages der til kontrol en prøve, der er repræsentativ for den gennemsnitlige sammensætning.

>TABELPOSITION>

4. Grundvandsbeskyttelse

A. Prøvetagning

Målingerne skal give oplysninger om det grundvand, der vil kunne berøres af deponeringsanlæggets drift, med mindst ét målepunkt i tilstrømningsområdet og to i afstrømningsområdet. Antallet af målepunkter kan forhøjes på grundlag af en særskilt hydrogeologisk undersøgelse, og hvis der er behov for tidlig afsløring af nedsivning af perkolat i grundvandet som følge af uheld.

Prøvetagningen skal foregå mindst tre steder, inden deponering påbegyndes, med henblik på fastsættelse af referenceværdierne for fremtidig prøvetagning:

Reference: »Sampling Groundwaters, ISO 5667, part 11, 1993«

B. Overvågning

De parametre, der skal analyseres i de udtagne prøver, skal fastsættes på grundlag af perkolatets forventede sammensætning og grundvandskvaliteten i området. Analyseparametrene skal udvælges under hensyntagen til bevægelserne i grundvandslaget. Parametrene kan omfatte vejledende parametre, således at man kan sikre tidlig opdagelse af ændringer i vandkvaliteten (1).

>TABELPOSITION>

C. Udløsningstærskler

For så vidt angår grundvandet anses betydelige miljøskader, som omhandlet i artikel 13 og 14 i dette direktiv, for at være indtrådt, hvis en analyse af en grundvandsprøve viser en væsentlig ændring af vandkvaliteten. Udløsningstærsklen fastlægges på grundlag af de specifikke hydrogeologiske formationer på det sted, hvor deponeringsanlægget er beliggende, og af grundvandskvaliteten. Udløsningstærsklen skal så vidt muligt fremgå af godkendelsen.

Måleresultaterne skal vurderes ved hjælp af kontrolkort med faste kontrolregler og niveauer for hver nedenstrøms prøvetagningsboring. Kontrolniveauerne fastlægges på grundlag af lokale variationer i grundvandskvaliteten.

5. Deponeringsanlæggets topografi: data om det deponerede affald

>TABELPOSITION>

(1) Anbefalede parametre: pH, TOC, phenol, tungmetaller, fluorid, As, okie/kulbrinter.