Udtalelse om Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Raadets direktiv om en politik for gensidig anerkendelse af licenser og andre nationale tilladelser vedroerende satellitnettjenester og/eller satellitkommunikationstjenester (1) (94/C 295/04)

Raadet for Den Europaeiske Union besluttede den 4. januar 1994 under henvisning til EF-Traktatens artikel 100 A at anmode om Det oekonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det ovennaevnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til OESU`s Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Michael Mobbs til ordfoerer. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. maj 1994.

Det oekonomiske og sociale Udvalg vedtog paa sin 316. plenarforsamling af 1. og 2. juni 1994, moedet den 1. juni 1994, enstemmigt foelgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Satellitlicensforslaget indgaar som led i Faellesskabets liberaliseringsproces inden for telekommunikation i almindelighed og inden for satellitkommunikation i saerdeleshed.

1.2. Kommissionen offentliggjorde den 20. november 1990 sin meddelelse »Faelleseuropaeiske systemer og tjenester - Groenbog om en faelles politik for satellitkommunikation i Det Europaeiske Faellesskab« [dok. KOM(90) 490] (satellitgroenbogen), hvori den fastslog princippet om Faellesskabets engagement i Europas aktiviteter i rummet som et supplement til Den Europaeiske Rumorganisations virksomhed.

1.2.1. Raadets direktiv 88/301/EOEF »Konkurrence paa markederne for telekommunikationsterminaludstyr« (terminaludstyrsdirektivet) liberaliserede omraadet terminaludstyr til faste netvaerk.

1.2.2. Raadets direktiv 90/388 om »Konkurrence paa markedet for teletjenester« (teletjenestedirektivet) liberaliserede markedet for faste teletjenester, dog kun for saa vidt angik Value Added Networks (VAN), data og privat taletelefoni.

1.2.3. Kommissionen offentliggjorde den 23. september 1992 et dokument om satellitpolitik »Det Europaeiske Faellesskab og rummet: Udfordringer, muligheder og nye tiltag« [dok. KOM(92) 360], hvis grundlaeggende principper tidligere var blevet godkendt af Raadet i dets resolution af 19. december 1991 vedroerende udviklingen af det faelles marked for »satellitkommunikationstjenester og -udstyr«.

1.2.4. Raadets direktiv 91/263/EOEF om »Tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om telekommunikation og teleterminaludstyr, herunder gensidig anerkendelse af deres overensstemmelse« (satellitterminaludstyrsdi-rektivet) blev med Raadets direktiv 93/97/EOEF udvidet til at omfatte jordstationsudstyr.

1.3. Kommissionen udsendte et forslag til Raadets direktiv om gensidig anerkendelse af licenser og andre nationale tilladelser vedroerende teletjenester (forslaget om gensidig anerkendelse) i 1992. Dette forslag drejede sig om gensidig anerkendelse af licenser og andre nationale tilladelser vedroerende teletjenester, herunder indfoerelse af en EF-telelicens og oprettelse af et EF-Teleudvalg (CTC). Forslaget omfattede ikke satellitter. OESU godkendte forslaget om gensidig anerkendelse i sin udtalelse af 12. februar 1993, men fremsatte samtidig forskellige forbehold. Forslaget om gensidig anerkendelse blev ikke vedtaget af Raadet.

1.3.1. Et aendret forslag, dok. KOM(94) 41, er blevet offentliggjort. Forslaget har stort set samme sigte som satellitlicensforslaget, idet der tages hensyn til behovet for telekommunikationstjenester. OESU udtaler sig ikke saerskilt om aendrede forslag. OESU haaber imidlertid, at der vil blive taget hensyn til dets bemaerkninger til forslaget om licensudstedelse for satellittjenester, som ogsaa gaelder forslaget om gensidig anerkendelse. Da Kommissionen agter at benytte samme strategi for de to forslag, boer det samme vaere tilfaeldet med hensyn til OESU`s bemaerkninger.

1.4. Satellitlicensforslaget om en aktion paa satellitmarkedet er en opfoelgning af Raadets resolution af 22. juli 1993, hvori samtlige medlemsstater: »som vigtigste faktorer i udviklingen af en fremtidig politik for teleomraadet i Faellesskabet anerkender: gennemfoerelse af princippet om gensidig anerkendelse af nationale anmeldelses- og tilladelsesordninger baseret paa harmoniserede vilkaar og med en interimsloesning baseret paa en fremgangsmaade med étstedsbestilling (»one-stop-shopping«) samt udvikling af den politik, der er fastlagt i Raadets resolution af 19. december 1991 med hensyn til satellitkommunikation, ...«.

1.5. De vigtigste aktioner hidtil er:

- Raadets direktiv 93/97/EOEF, som supplerer direktiv 91/263/EOEF med hensyn til satellitjordstationsudstyr,

- forslaget til Kommissionens direktiv [dok. SEK(93) 1891] af 1. december 1993 om aendring af direktiverne 88/301/EOEF og 90/388/EOEF med hensyn til satellitkommunikation. OESU stoettede Kommissionens forslag i sin udtalelse af 26. januar 1994 (1),

- det foreliggende forslag om satellitlicenser [dok. KOM(93) 652 endelig udg.],

- det parallelle forslag om gensidig anerkendelse, der formelt udkom som dok. KOM(92) 254, blev aendret og genudsendt som dok. KOM(94) 41 af 22. marts 1994.

1.6. Satellitlicensforslaget indgaar som led i Kommissionens omfattende og fortsatte bestraebelser for at fremskynde gennemfoerelsen af liberaliseringen inden for telekommunikationssektoren generelt.

1.7. Kommissionens arbejde vedroerende satellitsektoren (der tager udgangspunkt i satellitgroenbogen) skal ses i lyset af det behov for en sammenhaengende, overordnet politik for mobilsektoren, som blev konstateret, da man udarbejdede groenbogen om mobilkommunikation [nu offentliggjort som dok. KOM(94) 145 af 27. april 1994]. Disse initiativer er et vidnesbyrd om det store arbejde, Kommissionen har udfoert siden forelaeggelsen af groenbogen om telekommunikation i 1987 [dok. KOM(87) 290], hvori man ikke behandlede de problemer, som specifikt vedroerer satellit- og mobilkommunikation.

2. Kommissionens forslag

2.1. Sigtet med satellitlicensforslaget er at rette op paa den nuvaerende situation, hvor alle satellitnetoperatoerer eller tjenesteleverandoerer inden for satellitkommunikation, som oensker at tilbyde tjenester i mere end én medlemsstat, maa ansoege om de noedvendige licenser i hvert enkelt af de medlemslande, hvor de oensker at operere, og endog i nogle medlemslande for hver enkelt satellit, de oensker at benytte.

2.1.1. Satellitlicensforslaget har som maal at indfoere gensidig anerkendelse af licensudstedelse gennem harmonisering af de nationale betingelser for tilladelse til at drive satellitnettjenester for tjenestekategorier. Det aabner samtidig mulighed for gensidig anerkendelse af kategorier af tjenester uden harmonisering, i tilfaelde hvor fuld harmonisering ikke synes paakraevet. I en saadan politik maa fuld anerkendelse af licenser vaere et langsigtet maal.

2.2. Hovedpunkterne i forslaget er:

- gensidig anerkendelse af nationale driftstilladelser (kapitel II),

- gensidig anerkendelse paa grundlag af EF-daekkende licensordninger og harmoniseringsprocedurer (kapitel III).

Der foreslaas med henblik herpaa en totrinsprocedure:

Foerst skal Kommissionen give ECTRA (Det Europaeiske Udvalg for Retsforskrifter paa Teleomraadet) mandat til at opstille det tekniske grundlag for harmoniserede licensvilkaar.

Derefter vil Kommissionen sammenholde det tekniske grundlag med Faellesskabets lovgivning og politikker.

Endelig fastlaegger Kommissionen - med de befoejelser, direktivet giver den - harmoniserede licensvilkaar.

2.2.1. Forslaget indeholder bestemmelser om en foreloebig »étstedsbestillingsordning« (kapitel IV) forud for etableringen af ordningen med fuld gensidig anerkendelse (kapitel III). De nationale procedurer med hensyn til ansoegning om og bevilling af nationale tilladelser og licenser skal koordineres som led i foerstnaevnte ordning. Fire medlemsstater - Frankrig, Tyskland, Holland og Storbritannien - anerkender fordelene ved en saadan foreloebig ordning. De har allerede igangsat en form for étstedsbevillingsprocedure, hvilket viser, at en saadan foreloebig ordning er ganske fornuftig og kan fungere.

2.2.2. I forslaget om gensidig anerkendelse for én enkelt telekommunikationslicens, som nu er aendret og udkommet som dok. KOM(94) 41, foreslog Kommissionen, at der oprettedes et nyt EF-Teleudvalg (CTC). Dette udvalg vil blive oprettet med det af de to forslag (satellitlicensforslaget eller det aendrede forslag om gensidig anerkendelse), som foerst vedtages. Udvalget vil blive sammensat af repraesentanter for de nationale tilsynsmyndigheder og skal bistaa Kommissionen ved gennemfoerelsen af anerkendelsesproceduren. Der er behov for et nyt udvalg, fordi de to eksisterende udvalg - ONP-udvalget (tilraadighedsstillelse af aabne net) og ACTE (godkendelsesudvalget for teleudstyr) begge har et specifikt kompetenceomraade. CTC skal have et bredere grundlag.

3. Generelle bemaerkninger

3.1. OESU hilser Kommissionens forslag velkommen og glaeder sig over Kommissionens konstruktive indsats. OESU har dog en raekke saerlige bemaerkninger hertil i punkt 4 i udtalelsen.

3.2. Markedet

3.2.1. Den europaeiske satellitindustri er meget lille. Markedet udgoer ifoelge Kommissionen for oejeblikket omkring én procent af det samlede europaeiske telekommunikationsmarked. Heraf er omkring 80 % rundspredende tjenester, 10 % telefoni og 10 % erhvervsorienterede tjenester.

3.2.2. Satellitoperatoererne haaber meget, at der snart vil blive gennemfoert foranstaltninger for gensidig anerkendelse af licensudstedelse for satellittjenester. Navnlig tjenesteleverandoerer inden for SNG (satellitter til indsamling af nyheder), for hvem det er vigtigt at kunne operere paa paneuropaeisk plan, ser meget frem til en forenklet procedure, som skulle virkeliggoere et paneuropaeisk marked for saadanne tjenesteydelser. Den hidtidige praksis med saerskilte licenser udstedt af nationale tilsynsmyndigheder i de enkelte medlemslande er unoedigt tidsroevende og kostbar.

3.2.3. Udviklingen af for eksempel satellitsektoren for SNG og udnyttelse af det fulde potentiale i systemer, der benytter VSAT (mikrostationer), vil i hoej grad gavne ikke blot stoerre foretagender, men ogsaa smaa og mellemstore virksomheder (SMV), hvilket igen vil vaere en fordel for den europaeiske udstyrsproduktion og jobskabelse.

3.3. Tidsfrist

Det vil fremme sektorens udvikling, hvis dette forslag vedtages hurtigt, idet der saa indfoeres en licensordning, der kan lette udbuddet og anvendelsen af Europa-daekkende satellitteletjenester.

3.4. Kommissionens befoejelser

3.4.1. Skal en harmonisering af licensudstedelsesprocedurerne lykkes, maa Kommissionen noedvendigvis have vaesentlige befoejelser, som maaske indskraenker de nationale tilsynsmyndigheders befoejelser i spoergsmaal, som raekker ud over nationale interesser.

3.4.2. OESU er ikke begejstret for, at satellitlicensforslaget paa bestemte omraader giver Kommissionen meget vidtgaaende skoensmaessige befoejelser. Kommissionen kan for eksempel afgoere, hvilke tjenestekategorier der boer harmoniseres, ligesom den kan vedtage EF-daekkende licensvilkaar, som vedroerer ufravigelige hensyn.

3.4.3. Kommissionen haevder at have brug for visse skoensmaessige befoejelser for at kunne sikre en faelles strategi og etablering af et paneuropaeisk marked. OESU kan godt se, at Kommissionen i et vist omfang har brug for saadanne befoejelser for at faa sat satellitlicensforslaget paa skinner. Alligevel boer det i sidste instans vaere Raadet og medlemsstaterne, der ud fra en samlet vurdering af subsidiaritetsaspekterne bestemmer, hvor vidtgaaende befoejelser Kommissionen har behov for.

3.4.4. Man ville imidlertid have knap saa mange betaenkeligheder, hvis der blev fastlagt klare og gennemsigtige procedurer for Kommissionens vedtagelse af foranstaltninger paa dette omraade.

3.5. Licensudstedelsesproblemer

3.5.1. Princippet om gensidig anerkendelse af licenser kan kun gennemfoeres i fuldt omfang, hvis ikke der eksisterer begraensninger for antallet af disponible licenser. Derfor boer saadanne begraensninger kun komme paa tale, hvis de kan begrundes i ufravigelige hensyn, som harmonerer med konkurrenceglerne i Rom-Traktaten.

3.5.2. OESU er klar over, at Kommissionen mener, at de ufravigelige hensyn kun skal gaelde for berettigede omraader, saasom effektiv anvendelse af radiofrekvensspektret, krav i forbindelse med elektromagnetisk kompatibilitet, sikkerhed inden for netdrift, bevarelse af netintegritet, interoperabilitet i berettigede tilfaelde, datasikkerhed i berettigede tilfaelde samt sikkerhed for brugere og for arbejdstagere.

3.6. Administrative procedurer

3.6.1. I sin udtalelse om Kommissionens forslag til direktiv [dok. SEK(93) 1891] (se punkt 1.5) tilkendegav OESU det synspunkt, at harmoniseringsforsoeg ikke burde resultere i formelle krav, som gav oegede problemer for driften og tilraadighedsstillelsen af satellitkommunikationstjenester. For besvaerlige administrative procedurer kan laegge hindringer i vejen for udnyttelsen af de hurtige tekniske fremskridt i satellitsektoren.

3.6.2. EF-Domstolens dom af 27. oktober 1993 (EFT nr. C 316 af 23. november 1993) vedroerende nationale tilladelser for radioudstyr boer tages i betragtning. I henhold til denne dom kan medlemsstaternes regeringer fastlaegge deres egne regler for tilladelse, men harmoniserede EF-regler gaar forud for nationale foranstaltninger.

3.6.3. Man maa drage omsorg for, at de procedurer, som gennemfoeres med satellitlicensforslaget, ikke hindrer satellitsektoren i at fungere effektivt.

3.7. Procedurer for koordinering af frekvenser og placering

3.7.1. Frekvenstildelingen kan give anledning til proceduremaessige problemer og er et omraade, som endnu ikke er fuldt harmoniseret. Der kan navnlig opstaa problemer, naar det paagaeldende baand ikke kun er forbeholdt satellitanvendelse, men for eksempel ogsaa benyttes af jordbaserede tjenester.

3.7.2. I nogle medlemsstater er der indfoert restriktioner (og i visse tilfaelde endog et totalt forbud) med hensyn til anvendelsen af visse baand eller dele af baand inden for radiofrekvensspektret. Et medlemsland har saaledes nedlagt et generelt forbud mod anvendelse af den oevre halvdel af 14.00 til 14.5 GHz-baandet. Dette har omfattende konsekvenser med hensyn til licensudstedelse for VSAT (mikroterminaler) og SNG (satellitter til indsamling af nyheder).

3.7.3. Licensudstedelsesprocedurens betydning for betingelserne for frekvenstildeling maa ikke underkendes. I satellitlicensforslaget er dette spoergsmaal ikke beroert. OESU er derfor af den opfattelse, at man i hoejere grad boer tilstraebe at fjerne hindringerne for satellitnettjenesternes anvendelse af radiofrekvensspektret.

3.7.4. Der stilles ikke overalt i Europa samme krav for opnaaelse af placeringstilladelser, og procedurerne er heller ikke de samme. Dette spoergsmaal tages ikke op i satellitlicensforslaget. OESU mener, at baade dette spoergsmaal og spoergsmaalet om frekvenstildeling boer behandles mere indgaaende.

3.8. Anvendelsesomraadet

OESU er enig i, at tredjelande, der har aabne markeder for udenlandske tjenesteleverandoerer og giver medlemsstaterne satellittjenestemuligheder svarende til dem, der stilles til raadighed i medlemsstaterne, boer kunne omfattes af dette direktiv. Dette vil bidrage til en udbygning af satellittjenester mellem de paagaeldende tredjelande og medlemsstaterne, hvilket opstilles som maal i punkt 4 i begrundelsen til satellitlicensforslaget.

3.9. IFRB

OESU paapeger, at IFRB (Det Internationale Frekvensregistreringsraad) ikke laengere eksisterer. IFRB`s raadsfunktioner er nu overfoert til Radio Regulations Board, mens IFRB`s sekretariatsfunktioner er blevet overfoert til Radiocommunication Bureau.

4. Saerlige bemaerkninger

4.1. Artikel 2 - Definitioner

4.1.1. OESU forstaar udmaerket, at Kommissionen maa sikre, at der anvendes ens definitioner i direktiv 93/73/EOEF, dok. SEK(93) 1891, dok. KOM(93) 627 og dok. KOM(94) 41. Det er vigtigt, at Kommissionens definitioner kan forstaas af alle implicerede sektorer og - hvor muligheden er til stede - allerede er taget i brug, saaledes at der ikke kan herske tvivl om deres betydning.

4.1.2. Artiklen indeholder en raekke definitioner og fastsaetter tillige, at definitionerne i forslaget om gensidig anerkendelse finder anvendelse, hvor de har relevans i dette direktiv. Det bevirker, at satellitlicensforslaget, som nu affattet, kan have visse huller. Dette er ikke mindst af betydning, fordi det ikke vides, hvilket af de to forslag der foerst vedtages. Det ville i denne situation vaere bedre, om hvert enkelt direktiv indeholdt definitioner, som kan staa alene.

4.2. Artikel 12 - Étstedsbestillingsordning

4.2.1. Den midlertidige étstedsbestillingsordning tager ikke hoejde for, at licenser udstedes paa forskellig maade i medlemsstaterne af nationale tilsynsmyndigheder eller andre licensudstedende institutioner. Dette er isaer af betydning i forbindelse med udvaelgelsen af ét enkelt sted for indgivelse af ansoegninger og/eller erklaeringer. Det fremgaar ikke klart, om dette sted er en bestemt national tilsynsmyndighed. Licensudstedelsesproceduren boer vaere aaben, objektiv, gennemsigtig og ikke-diskriminerende.

4.2.2. Det ville vaere bedre med en klarere definition paa étstedsbestillingsordningen. Det fastslaas i praeamblen, at den tekniske administration af denne ordning kan uddelegeres til organer som ECTRA og/eller ERC. Dette uddybes ikke naermere i artikel 12. Det fremgaar ikke klart, om ansoegeren skal indgive ansoegning til en enkelt national tilsynsmyndighed, som saa skal koordinere licensudstedelsesproceduren for de nationale tilsynsmyndigheder i alle oevrige medlemsstater, hvor étstedsbestillingsordningen gaelder. Det er heller ikke klart, hvorledes licensen i sidste instans vil blive givet i forbindelse med étstedsbestillingsordningen (dvs. hvorvidt individuelle licenser vil blive givet af hver enkelt national tilsynsmyndighed inden for deres respektive jurisdiktioner).

4.3. Artikel 21 - Adgang til rumsegmentet

OESU er ikke sikker paa, at forslaget i artiklen er juridisk holdbart. Det kan fastslaas, at Kommissionen har vide befoejelser til at sikre, at virksomheder i EU opfylder Rom-Traktatens forpligtelser, og at hver eneste af de internationale satellitorganisationer under alle omstaendigheder har taget fat paa stoerre reformer. OESU konstaterer, at Kommissionen for oejeblikket arbejder paa et dokument om direkte adgang til rumsegmentkapacitet, som skal uddybe disse spoergsmaal naermere.

4.4. Artikel 23 og 24 - Anke- og forligsprocedure

Selv om det er oenskvaerdigt med en eller anden form for forligs- eller voldgiftsprocedure, der goer det muligt at loese problemer, uden at man er noedt til at gaa direkte til domstolene (se artikel 23 og 24 i satellitlicensforslaget), er det dog spoergsmaalet, om Kommissionen skal vaere oeverste dommer. Man roerer her ved spoergsmaalet om Kommissionens skoensmaessige befoejelser og EF-Teleudvalgets sammensaetning.

4.5. Artikel 25 og 26 - EF-Teleudvalget

OESU havde bemaerkninger til CTC (EF-Teleudvalget) i sin udtalelse om forslaget om gensidig anerkendelse. OESU vil ogsaa her fastslaa, at CTC ikke boer vaere et raadgivende udvalg, men et forskriftsudvalg i henhold til de retningslinjer, der blev opstillet i Raadets afgoerelse af 13. juli 1987: et procedure III(b)-udvalg ville give Raadet mulighed for at revidere CTC`s beslutninger, naar det maatte vaere hensigtsmaessigt (jf. bemaerkningen i punkt 3.4.3 ovenfor).

4.6. Artikel 27 - Anvendelsesomraade

4.6.1. Det forekommer besynderligt, at der som juridisk grundlag for satellitlicensforslaget er valgt baade artikel 100 A og artikel 235, eftersom foerstnaevnte retsgrundlag kraever vedtagelse med kvalificeret flertal i Raadet, hvorimod der for det sidstnaevntes vedkommende kraeves enstemmighed. Anvendelsen af artikel 235 er baseret paa nogle raad, som Kommissionen har fulgt med hensyn til virkningerne af satellitlicensforslagets artikel 27, stk. 2, hvor tredjelande, eller statsborgere fra tredjelande, soeges udelukket fra direktivets anvendelsesomraade. Hvis raadgivningen er korrekt, vil denne saerlige bestemmelse kraeve enstemmighed i Raadet for at kunne vedtages. OESU er godt klar over, at der i andre forslag fra Kommissionen forekommer lignende bestemmelser, som begunstiger lande, der tilbyder Unionen tilsvarende muligheder, da Unionen derved opnaar indlysende fordele. OESU mener, at det ville vaere bedre, om man i denne artikel brugte en formulering som tilsvarende muligheder i stedet for procentregler.

4.6.2. I artikel 27, stk. 1, hedder det: »Virksomheder, der allerede er etableret i en medlemsstat, ligestilles med EF-virksomheder«. Det betyder, at en virksomhed kan faa status af EF-virksomhed, naar blot den ved direktivets ikrafttraeden har ét kontor i en eller anden medlemsstat. Det fremgaar ikke klart af ordlyden af stk. 1 i artikel 27, hvad der helt praecist skal forstaas ved »allerede er etableret«. Denne bestemmelse boer uddybes.

4.7. Artikel 30 - Afgifter

Medlemsstaterne kan tillade, at deres tilsynsmyndigheder opkraever en »rimelig afgift« til daekning af de administrative omkostninger, som de maatte have som led i gennemfoerelsen af det foreslaaede direktiv. Det er ikke klart, hvad der skal forstaas ved »rimelig«; man maa dog haabe, at afgiften ikke bliver urimeligt hoej for smaa og mellemstore virksomheder. Man maa goere sig klart, at det, der kan vaere en rimelig afgift for nogle, kan vaere en hindring for andre.

Bryssel, den 1. juni 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det OEkonomiske og sociale Udvalg

(1) EFT nr. C 36 af 4. 2. 1994, s. 2.

(2) EFT nr. C 127 af 7. 5. 1994.