Onsdag, den 9. juli 2008

Koordinering af de sociale sikringsordninger: Gennemførelsesbestemmelser ***I

P6_TA(2008)0348

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 9. juli 2008 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordineringen af de sociale sikringsordninger (KOM(2006)0016 — C6-0037/2006 — 2006/0006(COD))

2009/C 294 E/49

(Fælles beslutningsprocedure: førstebehandling)

Europa-Parlamentet,

der henviser til Kommissionens forslag til Europa-Parlamentet og Rådet (KOM(2006)0016),

der henviser til EF-traktatens artikel 251, stk. 2, og artikel 42 og 308, på grundlag af hvilke Kommissionen har forelagt forslaget (C6-0037/2006),

der henviser til forretningsordenens artikel 51,

der henviser til betænkning fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og udtalelse fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling (A6-0251/2008),

Onsdag, den 9. juli 2008

P6_TC1-COD(2006)0006

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 9. juli 2008 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/2008 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordineringen af de sociale sikringsordninger og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 574/72

(Tekst af relevans for EØS og for Schweiz)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 42 og 308,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (1), særlig artikel 89,

under henvisning til forslag fra Kommissionen ║,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),

efter proceduren i traktatens artikel 251 (3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Forordning (EF) nr. 883/2004 moderniserer reglerne om koordinering af medlemsstaternes nationale sociale sikringsordninger, idet det præciseres, hvilke foranstaltninger og procedurer der er nødvendige for gennemførelsen, og idet de forenkles til gavn for alle involverede. De nærmere regler for gennemførelsen bør fastsættes.

(2) Det er af afgørende betydning, at der organiseres et tættere og mere effektivt samarbejde mellem de sociale sikringsinstitutioner, så personer, der er omfattet af forordning (EF) nr. 883/2004, kan gøre deres rettigheder gældende så hurtigt og så effektivt som muligt.

(3) Anvendelsen af elektroniske redskaber passer til den hurtige og pålidelige udveksling af data mellem medlemsstaternes institutioner. Elektronisk behandling af dataene bør bidrage til, at procedurerne afvikles hurtigere for de berørte personer. De pågældende bør desuden være omfattet af alle garantierne i fællesskabsbestemmelserne om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling og fri udveksling af personoplysninger. Medlemsstaterne bør derfor træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at data vedrørende nationale bestemmelser om social sikring, der er omfattet af forordning (EF) nr. 883/2004, behandles på behørig vis i overensstemmelse med beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med behandling og udveksling af personoplysninger inden for rammerne af denne forordning .

(4) Udvekslingerne mellem medlemsstaternes institutioner bør lettes ved, at der gives adgang til kontaktoplysningerne, herunder til kontakt ad elektroniske kanaler, på de instanser i medlemsstaterne, der kan deltage i anvendelsen af forordning (EF) nr. 883/2004, i et format, der gør en realtidsopdatering af dem mulig. En sådan fremgangsmåde, hvor rent faktuelle oplysninger og borgernes øjeblikke adgang til dem prioriteres højt, udgør en vigtig forenkling, som bør indføres ved denne forordning.

(5) Der kræves et system til omgående ajourføring af bilag IV for at opnå en anvendelse, der er så gnidningsløs som mulig, af de komplekse procedurer for gennemførelse af bestemmelserne om koordinering af social sikring samt en effektiv forvaltning heraf. Udarbejdelsen og anvendelsen af bestemmelser hertil kræver et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen, og bestemmelserne bør gennemføres hurtigt af hensyn til de følger, som forsinkelser vil få både for borgerne og for administrative myndigheder. Kommissionen bør derfor tillægges beføjelse til at oprette og forvalte en database og sikre, at databasen bliver operationel senest fra datoen for denne forordnings ikrafttræden. Kommissionen bør navnlig træffe de nødvendige foranstaltninger for at indarbejde de i bilag IV omhandlede oplysninger i databasen.

(6) Opstramningen af visse procedurer bør give større retssikkerhed og gennemsigtighed for brugerne af forordning (EF) nr. 883/2004. Bl.a. bør fastsættelsen af fælles frister til at opfylde visse forpligtelser eller fuldføre visse administrative trin bidrage til at strukturere forholdet mellem forsikringstagerne og institutionerne og gøre det klarere.

(7) Medlemsstaterne, deres kompetente myndigheder eller de sociale sikringsinstitutioner bør have mulighed for indbyrdes at indgå aftaler om de forenklede procedurer og administrative ordninger, de finder mere effektive og bedre egnede i forbindelse med deres respektive sociale sikringsordninger. Sådanne ordninger bør dog ikke påvirke rettighederne for de personer, der er omfattet af forordning (EF) nr. 883/2004.

(8) Det sociale sikringsområdes iboende kompleksitet gør det påkrævet, at alle medlemsstaternes institutioner yder en særlig indsats for de berørte personer for ikke at straffe dem, der evt. ikke har indsendt deres ansøgning eller bestemte oplysninger til den institution, der har beføjelse til at behandle ansøgningen i henhold til reglerne og procedurerne i forordning (EF) nr. 883/2004 og i nærværende forordning.

(9) For at fastslå, hvilken institution der er kompetent, dvs. den, hvis lovgivning skal anvendes, eller den, der skal foretage udbetalingen af visse ydelser, bør institutionerne i en række medlemsstater undersøge en forsikringstagers og familiemedlemmernes objektive situation. For at sikre, at den pågældende person er beskyttet, mens denne nødvendige informationsudveksling mellem institutionerne står på, bør det fastsættes, at vedkommende midlertidigt skal være omfattet af en lovgivning om social sikring.

(10) Medlemsstaterne bør samarbejde om at fastsætte bopælsstedet for en person, som denne forordning og forordning (EF) nr. 883/2004 finder anvendelse på, og i tilfælde af uenighed bør de tage hensyn til alle relevante kriterier for at løse problemet. Med henblik herpå kan medlemsstaterne tage de relevante bestemmelser i denne forordning i betragtning.

(11) Mange af foranstaltningerne og procedurerne i nærværende forordning har til formål at gøre de kriterier, medlemsstaterne skal anvende i forbindelse med forordning (EF) nr. 883/2004, mere gennemsigtige. Disse præciseringer er resultatet af EF-Domstolens retspraksis, Den Administrative Kommissions afgørelser og erfaringerne fra over 30 års anvendelse af koordineringen af de sociale sikringsordninger set i lyset af traktatens grundlæggende friheder.

(12) Denne forordning omfatter foranstaltninger og procedurer til fremme af mobiliteten blandt arbejdstagere og arbejdsløse personer. Grænsearbejdere, der er blevet fuldstændigt arbejdsløse, kan stille sig til rådighed for arbejdsformidlingerne i både bopælslandet og den medlemsstat, hvor den pågældende senest var beskæftiget. De bør imidlertid kun have ret til ydelser fra bopælsmedlemsstaten.

(13) Udvidelsen af anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 883/2004 til at omfatte alle forsikringstagere, herunder ikke-erhvervsaktive, forudsætter visse regler og procedurer for de pågældende, bl.a. for at fastlægge, hvilken lovgivning der anvendes ved medregning af børnepasningsperioder for så vidt angår personer, der aldrig har haft lønnet beskæftigelse eller udøvet selvstændig virksomhed i de forskellige medlemsstater, hvor de har været bosat.

(14) Der bør også være procedurer, der imødekommer kravet om en afbalanceret udgiftsfordeling mellem medlemsstaterne. Navnlig med hensyn til ydelser ved sygdom bør procedurerne tage højde for situationen for dels de medlemsstater, der afholder udgifterne til at tage imod forsikringstagerne og give dem adgang til deres sundhedsvæsen, dels de medlemsstater, hvis institutioner afholder de økonomiske udgifter til naturalydelser til deres forsikringstagere i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat.

(15) I forbindelse med forordning (EF) nr. 883/2004 bør det gøres klarere, hvilke betingelser der gælder for overtagelse af udgifterne til naturalydelser ved sygdom i forbindelse med »planlagte behandlinger«, dvs. behandlinger, som en forsikringstager modtager i en anden medlemsstat end den, hvor vedkommende er forsikret eller er bosat. Det bør præciseres, at forsikringstageren har pligt til at anmode om en forhåndstilladelse, og hvilke forpligtelser institutionen har over for patienten med hensyn til betingelserne for forhåndstilladelsen. Endvidere bør det præciseres, hvilke konsekvenser det har at overtage de økonomiske udgifter til behandling i en anden medlemsstat på grundlag af en forhåndstilladelse.

(16) Strammere procedurer til afkortning af fristerne for betaling af sådanne fordringer mellem medlemsstaternes institutioner er af afgørende betydning for at bevare tilliden i forbindelse med de indbyrdes forhold og for at imødekomme kravet om god forvaltningsskik til medlemsstaternes sociale sikringsordninger. Der bør altså ske en opstramning af procedurerne for behandling af fordringer i forbindelse med ydelser ved sygdom og arbejdsløshed.

(17) Da de sociale sikringsordninger, der er omfattet af forordning (EF) nr. 883/2004, beror på samtlige forsikringstageres solidaritet, bør der indføres mekanismer til en mere effektiv inddrivelse af fordringer vedrørende uberettiget modtagne ydelser eller af bidrag, de pågældende ikke har indbetalt. Procedurerne for gensidig bistand mellem institutionerne bør præciseres, idet Rådets direktiv 2008/55/EF af 26. maj 2008 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (4) anvendes som inspirationskilde, for bedre at beskytte medlemsstaternes økonomiske interesser ved at tilrettelægge samarbejdet mellem bl.a. skatteforvaltningerne.

(18) Det er afgørende for et tillidsforhold til medlemsstaternes kompetente myndigheder og institutioner, at forsikringstagerne oplyses om deres rettigheder og forpligtelser.

(19) Målet for denne forordning, nemlig indførelse af koordineringsforanstaltninger, der skal sikre, at retten til fri bevægelighed reelt kan udøves, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor ║ bedre gennemføres på fællesskabsplan. Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går forordningen ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

(20) Nærværende forordning bør erstatte Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet (5) —

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

AFSNIT 1

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Kapitel I

Definitioner

Artikel 1

Definitioner

1. Ved anvendelsen af denne forordning ▐:

a) forstås ved »grundforordning«: forordning (EF) nr. 883/2004

b) forstås ved »gennemførelsesforordning«: nærværende forordning og

c) gælder definitionerne i grundforordningen.

2. Foruden definitionerne i stk. 1 forstås i denne forordning ved:

a) »kontaktpunkt«: ethvert elektronisk kontaktpunkt , der er udpeget af en medlemsstats kompetente myndighed for så vidt angår en eller flere sociale sikringsgrene, jf. artikel 3 i grundforordningen, og som har til opgave ad elektronisk vej at sende og modtage de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af grundforordningen og gennemførelsesforordningen , via det fælles netværk mellem medlemsstaterne

b) »kontaktorgan«: den instans, der er udpeget af en medlemsstats kompetente myndighed for så vidt angår en eller flere sociale sikringsgrene, jf. artikel 3 i grundforordningen , og som kan besvare anmodninger om oplysninger og bistand i forbindelse med anvendelsen af grundforordningen og gennemførelsesforordningen , og som skal udføre de opgaver, der pålægges den i afsnit IV i gennemførelsesforordningen

c) »dokument«: et sæt oplysninger, uanset mediet, som er struktureret på en sådan måde, at det kan udveksles ad elektronisk vej, og som nødvendigvis skal meddeles videre af hensyn til anvendelsen af grundforordningen og gennemførelsesforordningen

d) »standardiseret elektronisk meddelelse«: ethvert dokument, der er struktureret i et format, som er fastlagt til elektronisk udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne

e) »fremsendelse ad elektronisk vej«: fremsendelse, ved hjælp af elektronisk databehandlingsudstyr (herunder digital komprimering), hvor der anvendes tråd, radio, optiske midler eller andre elektromagnetiske midler

f) »Det Tekniske Udvalg«: det udvalg, der er omhandlet i artikel 73 i grundforordningen

g) »Revisionsudvalget«: det udvalg, der er omhandlet i artikel 74 i grundforordningen.

Kapitel II

Bestemmelser om samarbejde og udveksling af oplysninger

Artikel 2

Udveksling af oplysninger mellem institutionerne

1. Med henblik på gennemførelsen af nærværende forordning baseres meningsudvekslinger mellem medlemsstaternes myndigheder og institutioner og de personer, der er omfattet af grundforordningen, på principperne om public service, objektivitet, samarbejde, aktiv bistand, effektivitet, adgang for handicappede og hurtighed.

2. Institutionerne forelægger eller udveksler inden for de frister, der er fastlagt i den pågældende medlemsstats socialsikringslovgivning, alle oplysninger, der er nødvendige for at fastsætte og bestemme rettigheder og forpligtelser for de personer , som grundforordningen finder anvendelse på. Oplysningerne sendes mellem medlemsstaterne enten direkte af institutionerne selv eller indirekte via kontaktorganerne.

3. Hvis en person ved en fejl har fremsendt oplysninger, dokumenter eller anmodninger til en anden institution på en anden medlemsstats område end den , hvor den institution , der er udpeget i henhold til gennemførelsesforordningen, er beliggende , videresender den første institution straks de pågældende oplysninger, dokumenter eller anmodninger til den institution, der er udpeget i henhold til gennemførelsesforordningen , med angivelse af den dato, hvor de første gang blev indsendt. Denne dato gælder for sidstnævnte institution som indgivelsesdato. Medlemsstaternes institutioner kan imidlertid ikke holdes ansvarlige eller automatisk anses for at have truffet en afgørelse ved ikke at handle, fordi fremsendelsen af oplysninger, dokumenter eller anmodninger fra andre medlemsstaters institutioner er blevet forsinket.

▐

4. Når oplysningerne meddeles videre via kontaktpunktet eller kontaktorganet, anses det pågældende kontaktpunkt eller kontaktorgan for at varetage rollen og funktionen som den bistandssøgte institution i den pågældende medlemsstat for så vidt angår fristerne for at besvare de indgivne anmodninger.

Artikel 3

Udveksling af oplysninger mellem ydelsesmodtagerne og institutionerne

1. Personer, der er omfattet af grundforordningen , meddeler den relevante institution de oplysninger eller dokumenter eller anden dokumentation , der er nødvendige for at fastslå deres egen eller deres familiers situation , deres rettigheder og forpligtelser, for at bevare dem og for at fastlægge, hvilken lovgivning der skal anvendes, og hvilke forpligtelser der påhviler vedkommende i den forbindelse.

▐

2. Ved indhentning, fremsendelse eller behandling af oplysninger i medfør af den nationale lovgivning med henblik på gennemførelse af grundforordningen, sikrer medlemsstaterne, at den berørte person fuldt ud er i stand til at udøve sine rettigheder vedrørende beskyttelse af personoplysninger i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling og fri udveksling af sådanne personoplysninger

Medlemsstaterne garanterer navnlig, at sådanne personoplysninger ikke anvendes til andre formål end social sikring, medmindre den pågældende udtrykkeligt har givet sit samtykke. Medlemsstaterne giver endvidere efter anmodning de berørte personer specifikke og passende oplysninger om behandlingen af deres personoplysninger, der er blevet anmodet om i forbindelse med nærværende forordning.

De pågældende skal kunne udøve deres rettigheder som registrerede på områder, der er omfattet af nærværende forordning, gennem den kompetente institution uanset oplysningernes oprindelse.

Listen over og detaljer angående de databeskyttelsesansvarlige, der udpeges i de enkelte medlemsstater i overensstemmelse med artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6) , og som behandler oplysninger i forbindelse med lovgivning om social sikring, der er dækket af grundforordningen, indgår i bilag IV i gennemførelsesforordningen.

3. I det omfang det er nødvendigt for anvendelsen af grundforordningen og gennemførelsesforordningen , giver de relevante institutioner oplysningerne og udsteder dokumenterne til de berørte personer inden for de frister, der er fastlagt i den pågældende medlemsstats socialsikringslovgivning .

4. Når et dokument med en afgørelse om rettighederne for en person, der er bosat eller opholder sig i en anden medlemsstat, sendes direkte fra en medlemsstats kompetente institution, anmoder denne om en kvittering for modtagelse uanset mediet eller forsendelsesmåden. Der kan kvitteres for modtagelsen med alle medier og forsendelsesmåder.

5. Hvis der ikke foreligger bevis for, at afgørelsen omhandlet i stk. 4 er afsendt, kan fristerne vedrørende bortfald eller forældelse af rettigheder, der er erhvervet i medfør af grundforordningen, ikke gøres gældende over for ydelsesmodtagerne.

6. Hvis datoen for afsendelse af afgørelsen omhandlet i stk. 4 er behørigt dokumenteret, kan den kompetente institutions afgørelse gøres gældende over for den pågældende inden for en måned efter denne dato. Hvis der imidlertid i lovgivningen i den medlemsstat, der har truffet afgørelsen, er foreskrevet en længere frist, er det denne frist, der gælder.

7. Under alle omstændigheder kan den pågældende person benytte sig af den klageadgang og de procedurer, der er fastsat i den lovgivning, som anvendes af den institution, der har truffet afgørelsen.

▐

Artikel 4

Format og metode i forbindelse med udveksling af oplysninger

1. Den Administrative Kommission fastsætter strukturen, indholdet og formatet af dokumenterne og de standardiserede elektroniske meddelelser samt reglerne for deres udveksling .

2. Oplysningerne sendes mellem institutionerne, kontaktpunkterne eller kontaktorganerne ad elektronisk vej i et fælles, sikkert system, hvor tavshedspligten og beskyttelsen af informationsudvekslingen er garanteret.

3. I kommunikationen med de berørte personer anvender de relevante institutioner de midler , der er de bedst egnede i hvert enkelt tilfælde, og fremmer så vidt muligt anvendelsen af elektroniske teknikker. Den Administrative Kommission fastlægger de praktiske regler for fremsendelsen af oplysningerne, dokumenterne eller afgørelserne til den pågældende person ad elektronisk vej.

Artikel 5

Den retlige status for dokumenter og anden dokumentation, der er udfærdiget i en anden medlemsstat

1. De dokumenter, der er udstedt af en medlemsstats institution, og som attesterer en persons situation i forbindelse med anvendelsen af grundforordningen og gennemførelsesforordningen, og anden dokumentation, der er udfærdiget af myndighederne i en anden medlemsstat, herunder skattemyndighederne, betragtes som gyldige for de øvrige medlemsstaters institutioner, så længe dokumenterne eller den anden dokumentation ikke trækkes tilbage eller erklæres ugyldige af den kompetente myndighed eller institution i den medlemsstat, hvor de er udfærdiget.

2. Hvis der rejses tvivl om gyldigheden af dokumentet eller rigtigheden af de oplysninger, der er angivet deri, henvender institutionen i den medlemsstat, der modtager dokumentet, sig til den udstedende institution for at anmode om de fornødne uddybende forklaringer og evt. om, at dokumentet trækkes tilbage. Den udstedende institution tager grundene til udstedelsen af dokumentet op til revision og trækker det om nødvendigt tilbage.

3. Hvis de berørte institutionerne ikke er nået til enighed inden for en måned efter anmodningen fra den institution, der har modtaget dokumentet, kan sagen forelægges for Den Administrative Kommission i henhold til artikel 76, stk. 6, i grundforordningen med henblik på at forlige synspunkterne inden for seks måneder efter forelæggelsen.

Artikel 6

Midlertidig anvendelse af en lovgivning og foreløbig udbetaling af ydelser

1. Hvis der er uenighed mellem institutionerne eller myndighederne i to eller flere medlemsstater om , hvilken lovgivning der skal anvendes, bliver den berørte person , medmindre andet er fastsat i gennemførelsesforordningen, midlertidigt omfattet af lovgivningen i en af disse medlemsstater, idet prioriteringsrækkefølgen følgende :

a) lovgivningen i den medlemsstat, hvor personen faktisk har lønnet beskæftigelse eller udøver selvstændig virksomhed, forudsat at den lønnede beskæftigelse eller den selvstændige virksomhed kun udøves i én medlemsstat

b) lovgivningen i bopælsstaten, hvis vedkommende udøver en del af sin beskæftigelse i denne medlemsstat, eller hvis vedkommende hverken har lønnet beskæftigelse eller udøver selvstændig virksomhed;

c) lovgivningen i den pågældende medlemsstat, hvor der første gang blev anmodet om anvendelse af dens lovgivning , når den pågældende udøver sin virksomhed i to eller flere medlemsstater .

2. I tilfælde af uenighed mellem de kompetente institutioner eller myndigheder i to eller flere medlemsstater med hensyn til, hvilken institution der skal udrede ydelserne, modtager den pågældende, som ville kunne gøre krav på ydelser, hvis en sådan uenighed ikke forelå, foreløbige ydelser efter den lovgivning, der gælder for institutionen på bopælsstedet, eller — hvis den pågældende ikke er bosat på en af de berørte medlemsstaters område — efter den lovgivning, der gælder for den institution, hvortil anmodningen først er indgivet.

3. Hvis de berørte institutioner eller myndigheder ikke når til enighed, kan sagen forelægges for Den Administrative Kommission via de kompetente myndigheder tidligst en måned efter den dato, hvor uenigheden som nævnt i stk. 1 eller 2 er opstået. Den Administrative Kommission forsøger at forlige synspunkterne inden for seks måneder efter, at den har fået forelagt sagen.

4. Hvis det fastslås, at den gældende lovgivning ikke er den lovgivning, der gælder i den medlemsstat, hvor den midlertidige optagelse i en forsikringsordning har fundet sted, eller at den institution, der har tilkendt de foreløbige ydelser, ikke var den kompetente institution, anses den institution, der fastslås som kompetent, for at være kompetent med tilbagevirkende kraft, som om der ikke havde været nogen uenighed, senest fra den dato, hvor den midlertidige optagelse begyndte, eller fra den første foreløbige tilkendelse af de pågældende ydelser.

5. Om nødvendigt regulerer den kompetente institution den pågældende persons økonomiske situation med hensyn til foreløbigt udbetalte kontantbidrag og -ydelser efter bestemmelserne i artikel 71-81 i gennemførelsesforordningen .

Foreløbige naturalydelser, der tilkendes i henhold til stk. 2, refunderes af den kompetente institution efter bestemmelserne i afsnit IV i gennemførelsesforordningen.

Artikel 7

Forpligtelse til foreløbig tilkendelse

1. Hvis en person er berettiget til at modtage en ydelse eller betale bidrag efter bestemmelserne i grundforordningen, men den kompetente institution ikke råder over alle de oplysninger om situationen i en anden medlemsstat, der er nødvendige for den endelige beregning af ydelsens eller bidragets størrelse, tilkender denne institution, medmindre andet er fastsat i gennemførelsesforordningen, ydelsen efter anmodning fra den berørte person eller beregner bidraget på foreløbig basis , hvis en sådan beregning er mulig på grundlag af de oplysninger, institutionen har til sin rådighed .

2. Der foretages en ny beregning af ydelsen eller bidraget, når dokumentationen er forelagt den pågældende institution.

Kapitel III

Andre almindelige bestemmelser om anvendelsen af grundforordningen

Artikel 8

Administrative ordninger aftalt af to eller flere medlemsstater

1. Bestemmelserne i nærværende forordning erstatter bestemmelserne i ordninger vedrørende anvendelse af de overenskomster, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1 i grundforordningen, bortset fra bestemmelserne i ordninger vedrørende overenskomster, der er anført i bilag II til grundforordningen, forudsat at bestemmelserne i de pågældende ordninger er anført i bilag I til gennemførelsesforordningen.

2. Medlemsstaterne kan om nødvendigt indbyrdes aftale ordninger om anvendelse af de overenskomster, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i grundforordningen , forudsat at ordningerne ikke forringer de berørte personers rettigheder og forpligtelser og er anført i bilag I til gennemførelsesforordningen .

Artikel 9

Andre procedurer aftalt af institutioner

1. To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder ▐ kan aftale andre procedurer end dem, der er fastsat i gennemførelsesforordningen , forudsat at sådanne procedurer ikke forringer de berørte personers rettigheder eller forpligtelser .

2. Den Administrative Kommission underrettes om således indgåede aftaler, og de anføres i bilag I til nærværende forordning.

Artikel 10

Forbud mod dobbeltydelser

Når de ydelser, der kan kræves udbetalt efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, samtidig nedsættes, stilles i bero eller bortfalder, divideres de ydelsesbeløb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af den i berørte medlemsstaters lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde.

Artikel 11

Elementer til brug ved fastsættelse af bopæl

1. Hvis der er uenighed mellem institutioner i to eller flere medlemsstater om fastsættelse af bopælen for en person, der er omfattet af grundforordningen , fastsætter de pågældende institutioner efter fælles overenskomst, hvor den pågældende persons interessecenter er, på grundlag af en samlet vurdering af alle tilgængelige og relevante oplysninger om relevante forhold, der i givet fald bl.a. kan omfatte :

a) varigheden og kontinuiteten af personens tilstedeværelse på de berørte medlemsstaters områder

b) den pågældendes situation, herunder: i) arten af og forholdene i forbindelse med den virksomhed, der udøves, navnlig det sted, hvor denne form for virksomhed sædvanligvis udøves, virksomhedens faste karakter og en arbejdskontrakts varighed ii) vedkommendes familiemæssige situation ▐ og familiemæssige bånd iii) udøvelsen af ikke-indtægtsgivende virksomhed iv) når det drejer sig om studerende, deres indtægtskilde v) vedkommendes boligsituation, især dens faste karakter vi) den medlemsstat, hvor den pågældende anses for at have skattemæssig bopæl .

2. Hvis de berørte institutioner ikke kan nå til enighed ved anvendelse af de forskellige kriterier baseret på relevante oplysninger, jf. stk. 1, anses den pågældende persons ønske , der fremgår af sagens oplysninger og omstændigheder, bl.a. årsagerne til, at den pågældende er flyttet , som afgørende ved fastsættelsen af vedkommendes faktiske bopælssted.

Artikel 12

Sammenlægning af perioder

1. Ved anvendelsen af artikel 6 i grundforordningen henvender den kompetente institution sig til institutionerne i den medlemsstat, hvis lovgivning den pågældende person også har været undergivet, for at fastlægge alle de perioder , der er tilbagelagt efter den lovgivning.

2. Forsikrings- eller beskæftigelsesperioder, perioder med selvstændig virksomhed eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, lægges til sådanne perioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, for så vidt det er nødvendigt ved anvendelsen af artikel 6 i grundforordningen , forudsat at disse perioder ikke helt eller delvis falder sammen.

3. Når en forsikrings- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning om en tvungen forsikring, falder sammen med en forsikringsperiode, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning om en frivillig forsikring eller en frivillig fortsat forsikring, medregnes alene den periode, som er tilbagelagt efter den tvungne forsikring.

4. Når en efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagt forsikrings- eller bopælsperiode, der ikke er en ligestillet periode, falder sammen med en efter en anden medlemsstats lovgivning ligestillet periode, medregnes alene den periode, som ikke er en ligestillet periode.

5. Enhver efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater ligestillet periode skal alene medregnes af institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning forsikringstageren senest har været tvungent forsikret forud for den nævnte periode. Har forsikringstageren ikke været tvungent forsikret efter lovgivningen i en medlemsstat forud for den nævnte periode, medregnes denne af institutionen i den medlemsstat, i hvilken han første gang efter den nævnte periode har været tvungent forsikret.

6. Hvis det tidsrum, i hvilket visse forsikrings- eller bopælsperioder er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, ikke kan fastslås med bestemthed, antages det, at disse perioder ikke falder sammen med forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, og de skal , hvis det er fordelagtigt for den pågældende, medregnes ved sammenlægning af perioder, for så vidt de kan komme i betragtning i dette øjemed.

7. Når forsikrings- eller bopælsperioder ikke medregnes i henhold til denne artikel, fordi andre perioder, der ikke giver ret til den pågældende ydelse, har forrang, mister de perioder, der ikke medregnes, ikke deres virkning i henhold til national lovgivning, for så vidt angår erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser.

Artikel 13

Regler for omregning af forsikringsperioder

Hvor forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, udtrykkes i andre tidsenheder end dem, der anvendes i en anden medlemsstats lovgivning, sker den for sammenlægningen nødvendige omregning efter følgende regler:

a) en dag er lig med otte timer og omvendt

b) fem dage er lig med en uge og omvendt

c) 22 dage er lig med en måned og omvendt

d) tre måneder eller 13 uger eller 66 dage er lig med et kvartal og omvendt

e) ved omregning af uger til måneder og omvendt uger og måneder omregnes til dage

f) anvendelsen af litra a)-e) kan ikke medføre, at der for samtlige de i et kalenderår tilbagelagte forsikringsperioder medregnes et tidsrum, der i alt overstiger 264 dage eller 52 uger eller tolv måneder eller fire kvartaler.

Hvis forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, udtrykkes i måneder, anses de dage, der i henhold til de i stk. 1 anførte omregningsregler svarer til en brøkdel af en måned, for en hel måned.

AFSNIT II

FASTLÆGGELSE AF, HVILKEN LOCGIVNING DER SKAL ANVENDES

Artikel 14

Uddybning af artikel 12 og 13 i grundforordningen

1. Ved anvendelsen af artikel 12, stk. 1, i grundforordningen er en »person, der har lønnet beskæftigelse i en medlemsstat for en arbejdsgiver, som af denne arbejdsgiver udsendes i en anden medlemsstat« en person, som ansættes med henblik på at blive udsendt til en anden medlemsstat, forudsat at den pågældende person umiddelbart inden ansættelsens påbegyndelse allerede er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, hvori arbejdsgiveren er etableret.

2. Ved anvendelsen af artikel 12, stk. 1, i grundforordningen henviser udtrykket »som normalt udøver sin virksomhed i denne medlemsstat« til en arbejdsgiver, der normalt udøver omfattende aktiviteter, der ikke blot er intern forvaltning, i etableringsmedlemsstaten under hensyntagen til alle de kriterier, der karakteriserer de aktiviteter, der udøves af den pågældende virksomhed. De relevante kriterier skal afpasses efter hver enkelt arbejdsgivers særlige karakteristika og det reelle indhold af den virksomhed, der udøves.

3. Ved anvendelsen af artikel 12, stk. 2, i grundforordningen forstås ved »en person, der normalt udøver selvstændig virksomhed« en person, der sædvanligvis udøver virksomhed på den medlemsstats område, hvor vedkommende er etableret. Den pågældende skal navnlig have udøvet sin virksomhed i nogen tid forud for den dato, hvor vedkommende ønsker at drage fordel af bestemmelserne i denne artikel, og under en midlertidig virksomhed i en anden medlemsstat skal vedkommende fortsat opretholde de fornødne midler til at udøve sin virksomhed i den medlemsstat, hvor vedkommende er etableret, så virksomheden kan fortsættes, når vedkommende vender tilbage.

4. Ved anvendelsen af artikel 12, stk. 2, i grundforordningen er kriteriet for at fastslå, om den aktivitet, en selvstændig erhvervsdrivende skal udøve i en anden medlemsstat, er en »lignende« aktivitet i forhold til den normalt udøvede selvstændige virksomhed, aktivitetens reelle indhold og ikke det, at den evt. af den anden medlemsstat betegnes som lønnet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed.

5. Ved anvendelsen af artikel 13, stk. 1, i grundforordningen er en person, der »normalt har lønnet beskæftigelse i to eller flere medlemsstater«, navnlig en person,

a) der opretholder en virksomhed i en medlemsstat og samtidig udøver en anden, særskilt virksomhed i en eller flere andre medlemsstater, uanset denne anden virksomheds varighed eller art

b) der til stadighed skiftevis udøver virksomhed, bortset fra virksomhed af marginalt omfang, i to eller flere medlemsstater, uanset hvor ofte eller hvor regelmæssigt eller uregelmæssigt der skiftes mellem dem.

6. Ved anvendelsen af artikel 13, stk. 2, i grundforordningen er en person, der »normalt udøver selvstændig virksomhed i to eller flere medlemsstater«, navnlig en person, der samtidig eller skiftevis udøver en eller flere særskilte former for selvstændig virksomhed, uanset denne virksomheds art, i to eller flere medlemsstater.

7. For at kunne sondre mellem virksomhed, der udøves i henhold til stk. 5 og 6, og situationer, der er beskrevet i artikel 12, stk. 1 og 2, i grundforordningen, er varigheden af den virksomhed, der udøves i en eller flere andre medlemsstater, afgørende (uanset om den er af varig eller af ad hoc eller midlertidig karakter). Med dette formål for øje gennemføres en samlet vurdering af alle relevante forhold, herunder navnlig, når det drejer sig om en arbejdstager, arbejdsstedet, således som det er fastsat i arbejdskontrakten.

8. Ved anvendelsen af artikel 13, stk. 1 og 2, i grundforordningen udøves »en væsentlig del af beskæftigelsen/virksomheden« i en medlemsstat, når en kvantitativt stor del af alle arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes aktiviteter udøves i den pågældende medlemsstat, uden at det nødvendigvis drejer sig om hovedparten af aktiviteterne.

Når det skal afgøres, om en væsentlig del af aktiviteten udøves i en medlemsstat, tages følgende vejledende liste over kriterier i betragtning:

a) ved lønnet beskæftigelse arbejdstid og/eller løn og

b) ved selvstændig virksomhed omsætning, arbejdstid, antallet af leverede tjenesteydelser og/eller indtægt.

I forbindelse med en samlet vurdering anses en væsentlig del af den samlede aktivitet for ikke at være udøvet i den pågældende medlemsstat, når mindre end 25 % af ovennævnte kriterier er opfyldt.

9. Ved anvendelsen af artikel 13, stk. 2, litra b), i grundforordningen fastlægges en selvstændig erhvervsdrivendes »interessecenter«, ved at samtlige elementer i vedkommendes erhvervsmæssige virksomhed tages i betragtning, herunder placeringen af det sted, hvorfra den pågældende person udøver sin virksomhed, den sædvanlige karakter eller varigheden af virksomheden, en medlemsstat, hvor den pågældende er skattepligtig af hele sin indkomst uanset kilden, og den pågældendes ønsker, således som de fremgår af omstændighederne.

10. Når det skal afgøres, hvilken lovgivning der finder anvendelse i henhold til stk. 8 og 9, tager de berørte institutioner den forventede situation i de næstfølgende 12 kalendermåneder i betragtning.

11. Hvis en person har lønnet beskæftigelse i en medlemsstat i to eller flere medlemsstater for en arbejdsgiver, der er etableret uden for Unionens område, og hvis den pågældende er bosat i en medlemsstat uden at udøve væsentlig aktivitet der, er vedkommende omfattet af lovgivningen i bopælsmedlemsstaten.

Artikel 15

Procedurer for anvendelsen af artikel 11, stk. 3, litra b) og d), artikel 11, stk. 4, og artikel 12 i grundforordningen (formidling af oplysninger til den berørte institution)

1. Hvis en person udøver sin aktivitet i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat i henhold til afsnit II i grundforordningen, underretter arbejdsgiveren eller den berørte person, hvis det drejer sig om en person, der ikke har lønnet beskæftigelse, den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, om muligt på forhånd, jf. dog artikel 16 i gennemførelsesforordningen. Denne institution stiller omgående oplysninger om, hvilken lovgivning der finder anvendelse på den berørte person i henhold til artikel 11, stk. 3, litra b), eller artikel 12 i grundforordningen, til rådighed for den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor aktiviteten udøves.

2. Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på personer, der er omfattet af artikel 11, stk. 3, litra d), i grundforordningen.

3. En arbejdsgiver i henhold til artikel 11, stk. 4, i grundforordningen, som har en arbejdstager ansat om bord på et skib, der fører en anden medlemsstats flag, skal underrette den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, om muligt på forhånd. Denne institution stiller omgående oplysninger om, hvilken lovgivning der finder anvendelse på den pågældende person i henhold til artikel 11, stk. 4, i grundforordningen, til rådighed for den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis flag føres af skibet, hvor arbejdstageren skal udøve sin aktivitet.

Artikel 16

Procedure ved anvendelsen af artikel 13 i grundforordningen

1. En person, der udøver aktiviteter i to eller flere medlemsstater, underretter den ║ institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i bopælsmedlemsstaten, hvor vedkommende er bosat, herom. Den pågældende institution sender denne oplysning til den udpegede institution i den medlemsstat, hvor aktiviteten udøves.

2. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i bopælsmedlemsstaten, fastlægger omgående , hvilken lovgivning den pågældende skal være omfattet af, under hensyntagen til artikel 13 i grundforordningen og artikel 14 i gennemførelsesforordningen. Denne beslutning er først midlertidig. Institutionen underretter de institutioner, der er udpeget af de kompetente myndigheder, i de enkelte medlemsstater, hvor en aktivitet udøves, om den midlertidige beslutning .

3. Den midlertidige fastlæggelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes, jf. stk. 2 , skal gøres endelig senest to måneder efter, at den udpegede institution, i de medlemsstater, hvor aktiviteten udføres, er blevet underrettet om den midlertidige fastlæggelse, medmindre det allerede er endeligt fastlagt i henhold til stk. 4, hvilken lovgivning der skal anvendes, eller mindst en af de pågældende institutioner inden udgangen af tomånedersperioden meddeler den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i bopælsmedlemsstaten, at den endnu ikke kan godkende fastlæggelsen eller er uenig i den . ▐

4. Såfremt der på grund af uenighed om, hvilken lovgivning der skal anvendes, må optages kontakter mellem institutionerne eller myndighederne i to eller flere medlemsstater efter anmodning fra en eller flere af de institutioner, der er udpeget af de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater, eller fra de kompetente myndigheder selv, fastlægges det ved fælles overenskomst, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse på den pågældende, under hensyntagen til bestemmelserne i artikel 13 i grundforordningen og de relevante bestemmelser i artikel 14 i gennemførelsesforordningen.

Er der uenighed mellem de berørte institutioner eller kompetente myndigheder, søger disse at nå til enighed i overensstemmelse med ovennævnte betingelser, og bestemmelserne i artikel 6 i gennemførelsesforordningen finder anvendelse.

5. Den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning skal anvendes midlertidigt eller endeligt, underretter omgående den pågældende person herom.

6. Hvis den pågældende undlader at afgive de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, finder bestemmelserne i denne artikel anvendelse på initiativ af den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i bopælsmedlemsstaten, så snart denne institution har fået underretning om den pågældendes situation, eventuelt via en anden berørt institution.

Artikel 17

Procedure ved anvendelsen af artikel 15 i grundforordningen

En hjælpeansat benytter sin ret til at vælge, jf. artikel 15 i grundforordningen, ved ansættelseskontraktens oprettelse. Den myndighed, der er beføjet til at indgå denne kontrakt, underretter den udpegede institution i den medlemsstat, hvis lovgivning den hjælpeansatte har valgt at være omfattet af.

Artikel 18

Procedure ved anvendelsen af artikel 16, stk. 1, i grundforordningen

En anmodning fra arbejdsgiveren eller fra den berørte person om en undtagelse fra artikel 11-15 i grundforordningen forelægges, om muligt på forhånd, den kompetente myndighed eller det organ, som den nævnte myndighed har udpeget, i den medlemsstat, hvis lovgivning arbejdsgiveren eller den pågældende kræver anvendt.

Artikel 19

Underretning af berørte personer og arbejdsgivere

1. Den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning skal anvendes i henhold til afsnit II i grundforordningen , underretter den berørte person og, hvis det er relevant, dennes arbejdsgiver(e) om de forpligtelser, der følger af den pågældende lovgivning. Den pågældende institution yder den fornødne bistand til at overholde de formaliteter, der foreskrives af den pågældende lovgivning.

2. ▐ Den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning skal anvendes i medfør af en bestemmelse i afsnit II i grundforordningen, underretter ved hjælp af en eklæring om anvendelig lovgivning den berørte person om, at den pågældende lovgivning finder anvendelse med angivelse af evt. slutdato og betingelser. Erklæringen skal indeholde de lønoplysninger, som arbejdsgiveren har givet.

Artikel 20

Samarbejde mellem institutioner

1. De relevante institutioner fremsender til den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på en person i henhold til afsnit II i grundforordningen , de nødvendige oplysninger til fastsættelse af den dato, fra hvilken denne lovgivning finder anvendelse, og de bidrag, som den pågældende og dennes arbejdsgiver har pligt til at indbetale i henhold til denne lovgivning.

2. Den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, underretter institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning den pågældende sidst har været omfattet af, med angivelse af, fra hvilken dato denne lovgivning finder anvendelse.

Artikel 21

Arbejdsgiverens forpligtelser

1. En ║ arbejdsgiver , der har sit hjemsted eller forretningssted uden for den kompetente medlemsstat , skal overholde de forpligtelser, der er foreskrevet i den lovgivning, den pågældende arbejdstager er omfattet af, bl.a. pligten til at betale de bidrag, den pågældende lovgivning foreskriver , som om han havde sit hjemsted eller forretningssted i den kompetente medlemsstat .

2. En arbejdsgiver, der ikke har noget forretningssted i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, kan aftale med en arbejdstager, at denne på arbejdsgiverens regning opfylder de forpligtelser, der påhviler arbejdsgiveren med hensyn til betaling af bidrag, uden at dette berører arbejdsgiverens underliggende forpligtelser . Arbejdsgiveren skal sende en sådan aftale til den kompetente institution i den pågældende medlemsstat.

AFSNIT III

SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR DE FORSKELLIGE KATEGORIER AF YDELSER

Kapitel I

Ydelser ved sygdom og moderskab og dermed ligestillede ydelser ved faderskab

Artikel 22

Almindelige gennemførelsesbestemmelser

1. De kompetente myndigheder eller institutioner sikrer, at forsikringstagerne får alle nødvendige oplysninger om procedurerne og betingelserne for udredning af naturalydelser, når ydelserne modtages i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor den kompetente institution er beliggende ▐.

2. Artikel 25 og 26 i gennemførelsesforordningen berører ikke anvendelsen af en medlemsstats nationale bestemmelser, som muliggør en overtagelse af de økonomiske udgifter til naturalydelser i situationer som omhandlet i stk. 1, der er gunstigere, end det ville være tilfældet ved anvendelsen af grundforordningen.

3. To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan aftale andre procedurer og bestemmelser vedrørende anvendelsen af artikel 25, 26 og 27i gennemførelsesforordningen. Aftaler, der indgås i sådant øjemed, må dog ikke have negative konsekvenser for betingelserne for og størrelsen af de overtagne udgifter til naturalydelser til de pågældende personer i forhold til, hvad der ville gælde ved anvendelsen af denne forordning. Den Administrative Kommission underrettes om sådanne aftaler.

4. Uanset artikel 5, litra a), i grundforordningen kan en medlemsstat kun blive ansvarlig for udgifterne til ydelser i overensstemmelse med artikel 22 i grundforordningen, hvis forsikringstageren har ansøgt om pension i henhold til denne medlemsstats lovgivning, eller hvis den pågældende i overensstemmelse med artikel 23-30 i grundforordningen modtager pension i henhold til denne medlemsstats lovgivning.

Artikel 23

Bestemmelser om, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfælde, hvor der er flere ordninger i bopæls– eller opholdsmedlemsstaten

Såfremt lovgivningen på opholds– eller bopælsstedet omfatter flere forsikringsordninger for sygdom, moderskab eller faderskab, er det lovgivningen vedrørende den almindelige ordning for arbejdstagere, der skal finde anvendelse i forbindelse med artikel 17, artikel 19, stk. 1, og artikel 20, 22, 24, 26 og 27 i grundforordningen.

Artikel 24

Bopæl i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

1. Ved anvendelsen af artikel 17 i grundforordningen skal forsikringstageren eller dennes familiemedlemmer lade sig registrere hos bopælsstedets institution ved at forelægge et dokument, der attesterer, at vedkommende har ret til naturalydelser, der dækkes af den kompetente medlemsstat.

Dette dokument udstedes af den kompetente institution, eventuelt på grundlag af oplysninger fra arbejdsgiveren. Hvis forsikringstageren eller dennes familiemedlemmer ikke forelægger det nævnte dokument, retter bopælsstedets institution henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe de fornødne oplysninger.

2. Det i stk. 1 omhandlede dokument forbliver gyldigt, indtil den kompetente institution underretter bopælsstedets institution om, at det er annulleret.

Bopælsstedets institution underretter den kompetente institution om enhver registrering ║ i henhold til ║ stk. 1 og om enhver ændring eller annullering af denne registrering .

3. Denne artikel finder tilsvarende anvendelse på personer, der er omhandlet af artikel 22, 24, 25 og 26 i grundforordningen.

Artikel 25

Ophold i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

1. Ved anvendelsen af artikel 19 i grundforordningen forelægger forsikringstageren et dokument, der er udstedt af dennes kompetente institution , og som attesterer, at vedkommende har ret til naturalydelser , for behandleren i opholdsmedlemsstaten. Hvis forsikringstageren ikke er i besiddelse af et sådant dokument, retter opholdsstedets institution efter anmodning, eller hvis det i øvrigt er nødvendigt, henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe dokumentet.

▐

2. Dokumentet attesterer, at forsikringstageren har ret til naturalydelser på betingelserne i artikel 19 i grundforordningen på samme vilkår som personer, der er forsikret i henhold til opholdsmedlemsstatens lovgivning .

▐

3. De naturalydelser, der er omhandlet i grundforordningens artikel 19, stk. 1, omfatter naturalydelser, der tilkendes i opholdsmedlemsstaten i henhold til dennes lovgivning , og som bliver nødvendige af lægelige grunde for at forhindre, at forsikringstageren ikke, inden opholdets planlagte ophør, skal være tvunget til at tage tilbage til den kompetente medlemsstat for dér at modtage den behandling, som vedkommende har behov for .

▐

4. Hvis forsikringstageren reelt helt eller delvis har afholdt udgifterne til naturalydelser, der er udredt i henhold til artikel 19 i grundforordningen, og hvis den lovgivning, der anvendes af opholdsstedets institution, giver en forsikringstager adgang til refusion af disse udgifte r, kan vedkommende sende sin refusionsanmodning til opholdsstedets institution I dette tilfælde refunderer denne institution direkte forsikringstageren det beløb, der svarer til udgifterne til ydelserne inden for lofterne og refusionssatsbestemmelserne i den pågældende lovgivning.

5. Hvis der ikke er anmodet om udgiftsrefusion direkte fra opholdsstedets institution, får den pågældende refunderet de afholdte udgifter af den kompetente institution i overensstemmelse med de refusionssatser, der administreres af opholdsstedets institution , eller de beløb, som opholdstedets institution ville have fået refunderet, hvis artikel 61 i gennemførelsesforordningen havde fundet anvendelse i det pågældende tilfælde .

Opholdsstedets institution skal efter anmodning underrette den kompetente institution om disse satser eller beløb . ▐

6. Uanset stk. 5 ▐ kan den kompetente institution refundere de udgifter , der er afholdt inden for lofterne og takstbestemmelserne i den pågældende lovgivning , forudsat at forsikringstageren har givet sit samtykke til, at denne bestemmelse anvendes ▐.

7. Refusionen til forsikringstageren må under ingen omstændigheder overstige de faktisk afholdte udgifter.

8. Hvor det drejer sig om større udgifter, kan den kompetente institution yde forsikringstageren et passende forskud, så snart vedkommende har indgivet refusionsanmodningen til nævnte institution.

9. Stk. 1-8 finder tilsvarende anvendelse på en forsikringstagers familiemedlemmer.

Artikel 26

Planlagte behandlinger

1. Ved anvendelsen af artikel 20, stk. 1, i grundforordningen forelægger forsikringstageren et dokument udstedt af den kompetente institution til opholdsstedets institution. Ved anvendelsen af denne artikel er den kompetente institution den institution, som afholder udgifterne ved den planlagte behandling. I de tilfælde, der er nævnt i artikel 20, stk. 4, og artikel 27, stk. 5, i grundforordningen, hvor de naturalydelser, der tilkendes i bopælsmedlemsstaten, refunderes som faste beløb, anses bopælsstedets institution for at være den kompetente institution.

2. Hvis en forsikringstager ikke er bosat i den kompetente medlemsstat, anmoder den pågældende også om tilladelsen fra bopælsstedets institution, som straks fremsender den til den kompetente institution .

I dette tilfælde attesterer bopælsstedets institution, at betingelserne i artikel 20, stk. 2, andet punktum, i grundforordningen er opfyldt i bopælsmedlemsstaten.

Den kompetente institution kan kun nægte tilladelse, hvis betingelserne i artikel 20, stk. 2, andet punktum, i grundforordningen ikke er opfyldt i forsikringstagerens bopælsmedlemsstat ifølge en vurdering foretaget af bopælsstedets institution, eller hvis den samme behandling kan gives i selve den kompetente medlemsstat inden for en frist, der er lægeligt forsvarlig under hensyn til den pågældendes aktuelle helbredstilstand og prognose .

Den kompetente institution underretter bopælsmedlemsstatens institution om sin beslutning.

Hvis der ikke er svaret inden for femten kalenderdage at regne fra afsendelsesdatoen, anses tilladelsen for at være givet af den kompetente institution.

▐

3. Hvis en forsikringstager, der ikke er bosiddende i den kompetente medlemsstat, har akut behov for behandling af livsnødvendig karakter , kan forhåndstilladelsen ikke nægtes, jf. artikel 20, stk. 2, andet punktum, i grundforordningen. I sådanne tilfælde gives forhåndstilladelsen af bopælsstedets institution på vegne af den kompetente institution, der straks underrettes af bopælsmedlemsstatens institution.

Den kompetente institution skal godtage de konklusioner og behandlingsmuligheder i forbindelse med nødvendigheden af en akut behandling af livsnødvendig karakter, som er opstillet af læger, der er godkendt af den institution på bopælsstedet, der giver tilladelsen.

4. Den kompetente institution bevarer retten til når som helst under proceduren for bevilling af forhåndstilladelse at lade forsikringstageren undersøge af en af den kompetente institution udpeget læge i opholds- eller bopælsmedlemsstaten.

5. ▐ Opholdsstedets institution underretter uden dermed at foregribe en afgørelse om tilladelse den kompetente institution, hvis det viser sig, at det lægeligt set er hensigtsmæssigt at supplere den behandling, der er omfattet af den eksisterende tilladelse .

6. Artikel 25, stk. 5 og 6, i gennemførelsesforordningen finder tilsvarende anvendelse, uden at det berører stk. 7 .

7. Hvis forsikringstageren rent faktisk helt eller delvis har afholdt udgifterne eller en del af udgifterne til den tilladte lægebehandling selv, og det udgiftsbeløb, som den kompetente institution har pligt til at refundere opholdsstedets institution eller forsikringstageren i overensstemmelse med stk. 6, (de faktiske omkostninger), er lavere end det udgiftsbeløb, som den skulle påtage sig for samme behandling i den kompetente medlemsstat (de fiktive udgifter), refunderer den kompetente institution på forsikringstagerens anmodning de udgifter til behandling, som forsikringstageren har afholdt, indtil det beløb, med hvilket de fiktive udgifter overstiger de faktiske udgifter. Refusionsbeløbet må dog ikke overstige udgifter, som forsikringstageren faktisk har afholdt, og kan tage hensyn til det beløb, som forsikringstageren skulle have betalt, hvis behandlingen var ydet i den kompetente medlemsstat.

8. ▐ Rejse- og opholdsudgifter, der ikke kan adskilles fra behandlingen af forsikringstageren , overtages af denne institution for den pågældende ▐ og om nødvendigt for en person, der skal ledsage den pågældende, når der er givet tilladelse til behandling i en anden medlemsstat. Hvis den forsikrede person er handicappet, anses rejse og ophold for en ledsagende person for at være nødvendig.

9. Stk. 1-8 finder tilsvarende anvendelse på en forsikringstagers familiemedlemmer.

Artikel 27

Kontantydelser i forbindelse med uarbejdsdygtighed ved ophold eller bopæl i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

1. Hvis den kompetente medlemsstats lovgivning indeholder et krav om, at forsikringstageren fremlægger en erklæring for at kunne modtage kontantydelser i forbindelse med uarbejdsdygtighed, jf. artikel 21, stk. 1, i grundforordningen , anmoder forsikringstageren den læge i bopælsmedlemsstaten, der har konstateret vedkommendes helbredstilstand, om at attestere, at vedkommende er uarbejdsdygtig , og angive den sandsynlige varighed .

2. Forsikringstageren forelægger erklæringen for den kompetente institution inden for den frist, der er fastsat i lovgivningen i den kompetente medlemsstat . ▐

3. Hvor de behandlende læger i bopælsmedlemsstaten ikke udsteder erklæringer om uarbejdsdygtighed, og hvis sådanne erklæringer måtte være påkrævet i den kompetente medlemsstats lovgivning, retter den pågældende person direkte henvendelse til bopælsstedets institution. Denne institution foranlediger straks den pågældende undersøgt af en læge til vurdering af vedkommendes uarbejdsdygtighed, hvorefter den i stk. 1 omhandlede erklæring udstedes. Denne erklæring sendes straks til den kompetente institution.

4. Forelæggelsen af dokumentet, jf. stk. 1 , 2 og 3 , fritager ikke forsikringstageren for at overholde forpligtelserne i henhold til den lovgivning, der finder anvendelse, navnlig over for vedkommendes arbejdsgiver. Arbejdsgiveren og/eller den kompetente institution kan i givet fald kræve, at arbejdstageren følger aktiviteter, der har til formål at fremme og lette den pågældendes tilbagevenden til beskæftigelse.

▐

5. Efter anmodning fra den kompetente institution eller i de tilfælde, der er omhandlet i stk. 3, lader bopælsstedets institution om fornødent foretage en lægeundersøgelse af forsikringstageren, som om vedkommende var forsikret i denne institution. Den kontrollerende læges erklæring, der navnlig skal indeholde oplysning om uarbejdsdygtighedens forventede varighed, sendes af bopælsstedets institution til den kompetente institution senest tre arbejdsdage efter datoen for kontrolundersøgelsen.

▐

6. Den kompetente institution bevarer retten til at kræve, at forsikringstageren bliver undersøgt af en læge, institutionen selv har udpeget.

7. Med forbehold af artikel 21, stk. 1, andet punktum, i grundforordningen udbetaler den kompetente institution kontantydelserne direkte til den pågældende og underretter om nødvendigt bopælsstedets institution herom. ▐

8. Ved anvendelsen af artikel 21, stk. 1, i grundforordningen betragter den kompetente institution oplysningerne i en forsikringstagers uarbejdsdygtighedserklæring, der er udfærdiget på grundlag af den behandlende læges konstatering, som gyldige, medmindre der er tale om svigagtig adfærd.

9. Hvis den kompetente institution beslutter at afvise at udbetale kontantydelser, underretter den forsikringstageren om denne afgørelse og orienterer samtidig bopælsstedets institution herom.

10. Stk. 1—9 finder tilsvarende anvendelse, når en forsikringstager opholder sig en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat.

Artikel 28

Kontantydelser ved plejebehov af ubegrænset varighed ved ophold eller bopæl i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

1. For at modtage kontantydelser i forbindelse med plejebehov af ubegrænset varighed i henhold til artikel 21, stk. 1, i grundforordningen ansøger forsikringstageren den kompetente institution herom. Den kompetente institution underretter om nødvendigt bopælsstedets institution herom.

2. Efter anmodning fra den kompetente institution undersøger bopælsstedets institution forsikringstagerens forhold med hensyn til den pågældendes behov for pleje af ubegrænset varighed. Den kompetente institution stiller alle nødvendige oplysninger til rådighed for bopælsstedets institution med henblik på en sådan undersøgelse.

3. For at fastlægge behovet for pleje af ubegrænset varighed har den kompetente institution ret til at lade forsikringstageren undersøge af en læge eller anden ekspert valgt af den kompetente institution selv.

4. Artikel 27, stk. 7, i gennemførelsesforordningen finder tilsvarende anvendelse.

5. Stk. 1-4 finder tilsvarende anvendelse, når en forsikringstager opholder sig i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat.

6. Stk. 1-5 finder tilsvarende anvendelse på en forsikringstagers familiemedlemmer.

Artikel 29

Anvendelse af artikel 28 i grundforordningen

Hvis den medlemsstat, hvor den tidligere grænsearbejder sidst udøvede sin virksomhed, ikke længere er den kompetente medlemsstat, og den tidligere grænsearbejder eller et medlem af dennes familie rejser dertil for at modtage naturalydelser efter artikel 28 i grundforordningen, forelægger den tidligere grænsearbejder bopælsstedets institution et dokument udstedt af den kompetente institution. ▐

Artikel 30

Bidrag, der påhviler pensionister

▐

Hvis en person modtager pension fra mere end én medlemsstat, må de bidrag, der opkræves af den samlede pension, under ingen omstændigheder være højere end det beløb, der ville blive opkrævet hos en person med samme pensionsbeløb opnået i den kompetente medlemsstat ▐.

Artikel 31

Anvendelse af artikel 34 i grundforordningen

1. Den kompetente institution underretter den pågældende person om det i grundforordningens artikel 34, indeholdte forbud mod dobbeltydelser ▐. Ved anvendelsen af sådanne bestemmelser bør det sikres, at en person, der ikke er bosat i den kompetente medlemsstat, har ret til en ydelse , hvis samlede størrelse eller værdi mindst svarer til den , vedkommende kunne gøre krav på, hvis vedkommende boede i den pågældende medlemsstat.

2. Den kompetente institution underretter ligeledes bopæls- eller opholdsstedets institution om udbetaling af kontantydelser ved plejebehov af ubegrænset varighed, hvis den lovgivning, der anvendes af sidstnævnte institution, giver adgang til naturalydelser ved plejebehov af ubegrænset varighed, som er medtaget i fortegnelsen, der er nævnt i artikel 34, stk. 2, i grundforordningen.

3. Efter at have modtaget de oplysninger, der er nævnt i stk. 2, underretter bopæls- eller opholdsstedets institution straks den kompetente institution om eventuelle naturalydelser ved plejebehov af ubegrænset varighed til samme formål, som i henhold til denne medlemsstats lovgivning ydes den pågældende person, og om godtgørelsessatsen.

4. Den Administrative Kommission træffer evt. gennemførelsesforanstaltninger til denne artikel.

Artikel 32

Særlige gennemførelsesforanstaltninger

1. For de medlemsstater, der er nævnt i bilag II , finder de bestemmelser i afsnit III, kapitel 1, i grundforordningen , der vedrører naturalydelser, kun anvendelse på personer, der ▐ har ret til naturalydelser efter en særlig ordning for tjenestemænd , i det deri anførte omfang. En anden medlemsstats institution er ikke, blot på grund af dette, ansvarlig for at afholde omkostningerne ved de naturalydelser eller kontantydelser, som disse personer eller et medlem af deres familie modtager.

2. Uanset stk. 1 finder artikel 23 i grundforordningen anvendelse på alle, der på samme tid modtager en pension efter en ordning for tjenestemænd i en medlemsstat, der er anført i bilag II til nærværende forordning, og en pension i henhold til en anden medlemsstats lovgivning.

3. Den Administrative Kommission træffer de praktiske gennemførelsesforanstaltninger til stk. 1 og 2.

Kapitel II

Ydelser ved arbejdsulykker og erhvervssygdomme

Artikel 33

Ret til naturalydelser og kontantydelser ved bopæl eller ophold i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

Ved anvendelsen af artikel 36, stk. 1, i grundforordningen finder procedurerne artikel 24-27 i gennemførelsesforordningen tilsvarende anvendelse.

▐

Artikel 34

Samarbejde mellem institutioner i tilfælde af arbejdsulykke eller erhvervssygdom, der er indtruffet i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

1. Når en arbejdsulykke indtræffer eller en erhvervssygdom første gang lægeligt konstateres i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat, skal anmeldelsen af arbejdsulykken eller erhvervssygdommen foretages efter bestemmelserne i den kompetente stats lovgivning, uden at dette berører lovbestemmelser, der måtte gælde i den medlemsstat, hvor arbejdsulykken er indtruffet eller erhvervssygdommen første gang er lægeligt konstateret, og som fortsat finder anvendelse i et sådant tilfælde. Nævnte anmeldelse indgives til den kompetente institution, samtidig med at en genpart af den sendes til bopæls- eller opholdsstedets institution.

2. Institutionen i den medlemsstat, på hvis område arbejdsulykken er indtruffet, eller erhvervssygdommen første gang er lægeligt konstateret, tilsender den kompetente institution de lægeerklæringer, der er udfærdiget i denne stat, samt alle relevante oplysninger, som den sidstnævnte institution måtte ønske at modtage.

3. Såfremt det, hvor det drejer sig om en ulykke indtruffet på vej til eller fra arbejdet i en anden medlemsstats end den kompetente medlemsstat, er påkrævet at foretage en undersøgelse på den førstnævnte medlemsstats område, kan den kompetente institution udpege en person til at forestå denne undersøgelse, og den skal i så fald underrette myndighederne i den pågældende medlemsstat herom. Disse myndigheder yder den pågældende bistand, navnlig ved at stille en medhjælp til rådighed for vedkommende med henblik på at gennemgå rapporterne og alle øvrige dokumenter vedrørende ulykken.

4. Efter behandlingens afslutning sendes en udførlig rapport til den kompetente institution sammen med lægeerklæringer om de varige følger af ulykken eller sygdommen, navnlig om den pågældendes aktuelle tilstand samt om, hvorvidt læsionerne er helbredt eller konsolideret. De hermed forbundne honorarer betales, alt efter omstændighederne, af bopælsstedets institution eller af opholdsstedets institution efter den sats, der gælder for den pågældende institution og til udgift for den kompetente institution.

5. Efter anmodning fra bopælsstedets institution eller opholdsstedets institution underretter den kompetente institution den relevante institution om afgørelsen af, hvornår læsionerne er helbredt eller konsolideret samt — i givet fald — om afgørelsen vedrørende tilkendelse af rente.

Artikel 35

Bestridelse af, at ulykken eller sygdommen er arbejdsbetinget

1. Hvis den kompetente institution i forbindelse med artikel 36, stk. 2, i grundforordningen bestrider, at lovgivningen om arbejdsulykker og erhvervssygdomme skal finde anvendelse, underretter den straks bopælsstedets institution eller opholdsstedets institution, der har udredt naturalydelserne, og disse ydelser betragtes derefter som sygeforsikringsydelser.

2. Når der er truffet endelig afgørelse om dette spørgsmål, underretter den kompetente institution straks bopælsstedets institution eller opholdsstedets institution, der har udredt naturalydelserne. Hvis der ikke er tale om en arbejdsulykke eller erhvervssygdom, skal denne institution fortsat udrede disse naturalydelser som sygeforsikringsydelser, såfremt arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende i øvrigt er berettiget hertil. I modsat fald betragtes de naturalydelser, som den pågældende har modtaget i henhold til sygeforsikringen, fra første gang ulykken eller sygdommen blev lægeligt konstateret, som ydelser ved arbejdsulykker og erhvervssygdomme.

Artikel 36

Procedure ved risiko for pådragelse af erhvervssygdom i flere medlemsstater

1. I tilfælde som omhandlet i artikel 38 i grundforordningen indgives anmeldelsen af en erhvervssygdom enten til den institution, der er kompetent for erhvervssygdomme i den medlemsstat, hvor den pågældende senest har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende sygdom, eller til bopælsstedets institution, som sender anmeldelsen til den ║ kompetente institution.

Hvis sidstnævnte institution konstaterer, at en person senest har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende erhvervssygdom, under lovgivningen i en anden medlemsstat, sender den anmeldelsen med bilag til den tilsvarende institution i denne medlemsstat.

2. Hvis institutionen i den medlemsstat, under hvis lovgivning en person senest har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende erhvervssygdom, konstaterer, at den pågældende eller dennes efterladte ikke opfylder betingelserne i denne medlemsstats lovgivning, sender den nævnte institution straks anmeldelsen med samtlige bilag, herunder resultaterne af de lægelige observationer og undersøgelser, som den førstnævnte institution har ladet foretage, samt en genpart af den i andet afsnit nævnte afgørelse, til institutionen i den medlemsstat, under hvis lovgivning den pågældende tidligere har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende erhvervssygdom.

Institutionen underretter samtidig forsikringstageren om sin afgørelse, bl.a. med angivelse af begrundelsen for afslag og med angivelse af klageadgangen og fristerne for indgivelse af klage samt datoen for sagens oversendelse til institutionen i den medlemsstat, under hvis lovgivning forsikringstageren tidligere har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende erhvervssygdom.

3. Det kan evt. være nødvendigt efter samme procedure at gå tilbage til den tilsvarende institution i den medlemsstat, hvor den pågældende først har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende erhvervssygdom.

Artikel 37

Udveksling af oplysninger mellem institutioner og ydelse af forskud i tilfælde af klage over afslag på ansøgning om ydelser

1. I tilfælde af klage over en afgørelse, hvorved der gives afslag på ansøgning om ydelser, truffet af institutionen i en af de medlemsstater, hvor en person har været beskæftiget ved et arbejde, der kan forårsage den pågældende erhvervssygdom, underretter denne institution den institution, hvortil anmeldelsen efter proceduren i artikel 36, stk. 2, i gennemførelsesforordningen er sendt, og underretter den senere om den endelige afgørelse i sagen.

2. Såfremt der er erhvervet ret til ydelser efter den lovgivning, der finder anvendelse for den institution, hvortil anmeldelsen er sendt, udbetaler denne institution forskud med et beløb, der i givet fald fastsættes efter høring af den institution, hvis afgørelse er påklaget. Den sidstnævnte institution refunderer det ydede forskudsbeløb, hvis den som følge af klageinstansens afgørelse er forpligtet til at udrede ydelserne. Dette beløb indeholdes derefter i de ydelser, der tilkommer den pågældende, efter proceduren i artikel 71 i gennemførelsesforordningen.

Artikel 38

Forværring af en erhvervssygdom

I tilfælde som omhandlet i artikel 39 i grundforordningen meddeler ansøgeren den institution i en medlemsstat, over for hvilken vedkommende gør krav på ydelser, alle oplysninger vedrørende tidligere tilkendte ydelser i anledning af den pågældende erhvervssygdom. Denne institution kan rette henvendelse til enhver anden institution, der tidligere har været kompetent, for at fremskaffe de oplysninger, som den anser for nødvendige.

Artikel 39

Fastsættelse af invaliditetsgraden i tilfælde af en tidligere eller senere indtruffet arbejdsulykke eller erhvervssygdom

Ved anvendelsen af artikel 40, stk. 3, i grundforordningen gælder følgende: Når den tidligere eller senere uarbejdsdygtighed er forårsaget af en ulykke, der er indtruffet, mens den pågældende var omfattet af lovgivningen i en medlemsstat, der ikke foretager nogen sondring efter uarbejdsdygtighedens årsag, skal den institution, der er kompetent vedrørende den tidligere eller senere uarbejdsdygtighed, eller det organ, der er udpeget af den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat, efter anmodning fra den kompetente institution i en anden medlemsstat tilvejebringe oplysninger om invaliditetsgraden og, så vidt muligt, oplysninger, der gør det muligt at afgøre, om uarbejdsdygtigheden er en følge af en arbejdsulykke efter den lovgivning, der gælder for institutionen i den anden medlemsstat.

I så fald tager den kompetente institution i overensstemmelse med den lovgivning, der gælder for institutionen, med henblik på erhvervelse af ret til ydelser og fastsættelse af disses størrelse hensyn til den invaliditetsgrad, som disse tidligere eller senere tilfælde har medført.

Artikel 40

Indgivelse og behandling af ansøgning om renter eller tillæg

1. For at få rente eller tillæg efter lovgivningen i en medlemsstat skal arbejdstageren, den selvstændige erhvervsdrivende eller dennes efterladte, der er bosat på en anden medlemsstats område, indgive ansøgningen enten til den kompetente institution eller til bopælsstedets institution, der sender den til den kompetente institution. Ansøgningen skal være ledsaget af den foreskrevne dokumentation og udfærdiges efter bestemmelserne i den lovgivning, som gælder for den kompetente institution

2. Den kompetente institution underretter ansøgeren om sin afgørelse enten direkte eller gennem den kompetente stats kontaktorgan; samtidig sender den en genpart af afgørelsen til kontaktorganet i den medlemsstat, på hvis område ansøgeren er bosat.

Artikel 41

Særlige gennemførelsesforanstaltninger

De bestemmelser i afsnit III, kapitel 2, i grundforordningen, der vedrører naturalydelser, finder ikke anvendelse på personer, der udelukkende har ret til naturalydelser efter en særlig ordning for tjenestemænd i en medlemsstat, der er anført i bilag II til gennemførelsesforordningen.

Kapitel III

Ydelser ved dødsfald

Artikel 42

Ansøgning om ydelser ved dødsfald

Ved anvendelsen af artikel 42 og 43 i grundforordningen indgives en ansøgning om ydelser ved dødsfald til institutionen på det sted, hvor ansøgeren er bosat.

Kapitel IV

Ydelser ved invaliditet og alders- og efterladtepensioner

Artikel 43

Beregning af ydelsen

1. Ved beregningen af ydelsens teoretiske og faktiske beløb efter artikel 52, stk. 1, litra b), i grundforordningen finder reglerne i artikel 12, stk. 3, 4, 5 og 6 , i gennemførelsesforordningen anvendelse.

2. Hvis forsikringsperioder i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning ikke er blevet medregnet i henhold til artikel 12, stk. 3, i gennemførelsesforordningen, beregner institutionen i den medlemsstat, efter hvis lovgivning de pågældende perioder er tilbagelagt, det beløb, der svarer til perioderne ifølge bestemmelserne i den lovgivning, der gælder for den. Det faktiske beløb for ydelsen beregnet i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i grundforordningen forhøjes med det beløb, der svarer til forsikringsperioderne i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning.

3. Institutionen i hver medlemsstat beregner i henhold til den for denne institution gældende lovgivning det beløb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som i henhold til artikel 53, stk. 3, litra c), i grundforordningen ikke er undergivet reglerne om bortfald, nedsættelse eller midlertidig inddragelse af ydelser i en anden medlemsstat.

Hvis den lovgivning, den kompetente institution anvender, ikke giver mulighed for at fastsætte dette beløb direkte, fordi der i den pågældende lovgivning tildeles forskellige værdier for forsikringsperioder, kan der fastsættes et teoretisk beløb. Den Administrative Kommission fastlægger reglerne for fastsættelse af det teoretiske beløb.

▐

Artikel 44

Medregning af børneforsørgelsesperioder

1. I denne artikel forstås ved »børneforsørgelsesperiode« enhver periode, der godskrives i henhold til en medlemsstats pensionslovgivning, eller som supplerer en pension med den udtrykkelige begrundelse, at en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende midlertidigt har ophørt med at arbejde for at forsørge et barn, uanset metoden til beregning af sådanne perioder tilskrives, og om de optjenes under børneforsørgelsesperioden eller anerkendes efterfølgende.

2. Hvis der i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der er kompetent i henhold til afsnit II i grundforordningen, ikke tages hensyn til nogen børneforsørgelsesperiode, skal institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning i henhold til afsnit II i grundforordningen var gældende for den pågældende person, fordi denne var arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende på den dato, fra hvilken børneforsørgelsesperioden i henhold til denne lovgivning blev taget i betragtning for det pågældende barn, fortsat være ansvarlig for at tage den periode i betragtning som en børneforsørgelsesperiode i henhold til dens egen lovgivning, som om denne børneforsørgelse havde fundet sted på dens eget område.

3. Stk. 2 finder ikke anvendelse, hvis den pågældende person er eller bliver omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat som følge af lønnet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed i denne medlemsstat.

Artikel 45

Ansøgning om ydelser

1. For at opnå ydelser i henhold til type A-lovgivning i overensstemmelse med artikel 44, stk. 2, i grundforordningen indgiver ansøgeren en ansøgning til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning vedkommende var omfattet, da uarbejdsdygtigheden med efterfølgende invaliditet eller en forværring af denne invaliditet indtrådte , eller til bopælsstedets institution, som fremsender ansøgningen til førstnævnte institution .

2. Har der været tilkendt kontantydelser ved sygdom, skal den dag, da udbetalingen af disse kontantydelser ophører, dog i givet fald anses for datoen for indgivelse af pensionsansøgningen.

3. I tilfælde som omhandlet i artikel 47, stk. 1, litra b), i grundforordningen underretter den institution, som den pågældende person senest har været tilsluttet, den institution, som det oprindeligt påhvilede at udrede ydelserne, om størrelsen af de ydelser, der skal udredes efter den lovgivning, som gælder for institutionen, samt om, fra hvilket tidspunkt ydelserne skal udredes. Fra dette tidspunkt bortfalder de ydelser, der blev udredt før forværringen af invaliditeten indtrådte, eller de nedsættes til et beløb svarende til det tillæg, der er omhandlet i artikel 47, stk. 2, i grundforordningen.

4. Under andre omstændigheder end dem , der er omhandlet i stk. 1 , indgiver ansøgeren en ansøgning enten til bopælsstedets institution, eller til institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning senest fandt anvendelse. Hvis den pågældende person ikke på noget tidspunkt har været omfattet af den lovgivning, som bopælsstedets institution anvender, fremsender denne institution ansøgningen til institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning senest fandt anvendelse.

5. Datoen for ansøgningens indgivelse gælder for alle berørte institutioner.

6. Uanset stk. 5, og medmindre den relevante lovgivning indeholder gunstigere bestemmelser, anses den dato, hvor ansøgeren kompletterer sin oprindelige ansøgning eller indgiver en ny ansøgning vedrørende de manglende perioder, for datoen for indgivelse af ansøgningen for den institution, der anvender den pågældende lovgivning, såfremt ansøgeren i sin ansøgning ikke har oplyst alle forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, på trods af at vedkommende udtrykkeligt er blevet opfordret hertil.

▐

Artikel 46

Dokumentation og oplysninger, der skal ledsage ansøgerens ansøgning

1. Ansøgeren indgiver en ansøgning i henhold til bestemmelserne i den lovgivning, der anvendes af den institution, der er omhandlet i artikel 45, stk. 1 eller stk. 4 i gennemførelsesforordningen ledsaget af den ▐ dokumentation , der kræves ifølge denne lovgivning. Navnlig skal ansøgeren indgive alle relevante tilgængelige oplysninger og al dokumentation vedrørende forsikringsperioder (institutioner, identifikationsnumre), beskæftigelse (arbejdsgivere) eller selvstændig virksomhed (art og sted) og bopæl (adresser), som måtte være tilbagelagt under anden lovgivning, samt varigheden af sådanne perioder .

2. Hvis ansøgeren i henhold til artikel 50, stk. 1, i grundforordningen anmoder om, at fastsættelsen af ydelser ved alderdom ▐ efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, udsættes, skal vedkommende anføre dette i sin ansøgning og anføre , efter hvilken lovgivning vedkommende anmoder om udsættelse. For at ansøgeren kan benytte sig af denne ret meddeler de berørte institutioner på ansøgerens anmodning den pågældende alle oplysninger, de er i besiddelse af, så ansøgeren kan være bekendt med konsekvenserne af henholdsvis en samtidig eller en successiv fastsættelse af de ydelser, der kan gøres krav på.

3. Hvis ansøgeren trækker en ansøgning om ydelser tilbage i tilfælde, hvor dette er muligt i henhold til lovgivningen i en bestemt medlemsstat, anses denne tilbagetrækning ikke for samtidig tilbagetrækning af ansøgningen om ydelser i henhold til lovgivningen i andre medlemsstater.

Artikel 47

Institutionernes behandling af ansøgninger

1. Den institution, som ansøgningen om ydelser skal indgives eller fremsendes til i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 45, stk. 1 eller 4 i gennemførelsesforordningen benævnes i det følgende » kontaktinstitutionen «. Institutionen på bopælsstedet benævnes ikke kontaktinstitutionen, hvis den pågældende person ikke på noget tidspunkt har været omfattet af den lovgivning, som denne institution anvender.

Ud over at kontaktinstitutionens skal behandle ansøgningen om ydelser i henhold til den lovgivning, den anvender, fremme udveksling af data, bekendtgørelse af afgørelser og aktiviteter, der er nødvendige for de pågældende institutioners behandling af ansøgningen, og skal på anmodning forsyne ansøgeren med oplysninger, der er relevante for fællesskabsaspekterne ved behandlingen, samt holde vedkommende underrettet om, hvordan behandlingen skrider frem.

2. I tilfælde som omhandlet i artikel 44, stk. 3, i grundforordningen sender den behandlende institution samtlige oplysninger om den pågældende person til den institution, som den pågældende tidligere har været tilsluttet, og som også behandler sagen.

3. Artikel 48 til 52 finder ikke anvendelse ved behandlingen af ansøgninger omhandlet i artikel 44 i grundforordningen.

4. Under andre omstændigheder, end dem , der er omhandlet i stk. 2 , sender kontaktinstitutionen straks ansøgninger om ydelser og alle de dokumenter, den råder over, og i givet fald alle relevante dokumenter indgivet af ansøgeren, til alle de berørte institutioner, for at disse institutioner kan påbegynde behandlingen af ansøgningen samtidigt. Kontaktinstitutionen underretter de andre institutioner om forsikrings- eller bopælsperioder efter dens lovgivning. Den angiver også, hvilke dokumenter der skal indgives på et senere tidspunkt, og supplerer ansøgningen så hurtigt som muligt.

5. Hver enkelt af de berørte institutioner meddeler hurtigst muligt kontaktinstitutionen og de andre berørte institutioner , hvilke forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, som gælder for institutionen. ▐

6. Hver af de berørte institutioner beregner størrelsen af ydelserne i overensstemmelse med artikel 52 i grundforordningen og meddeler kontaktinstitutionen og de andre berørte institutioner om sin afgørelse, om størrelsen på ydelserne og meddeler alle de oplysninger, der er nødvendige i forbindelse med artikel 53-55 i grundforordningen .

7. Hvis en institution på grundlag af de i stk. 4 og 5 i denne artikel omhandlede oplysninger fastslår , at artikel 46, stk. 2, eller artikel 57, stk. 2 eller 3, i grundforordningen finder anvendelse , underretter den kontaktinstitutionen og de øvrige berørte institutioner herom.

▐

Artikel 48

Meddelelse til ansøgeren om afgørelser

1. De enkelte institutioner giver efter de bestemmelser, de anvender, ansøgeren meddelelse om den afgørelse, de har truffet . Afgørelsen skal indeholde nærmere oplysninger om klageadgang samt fristerne for klage. Når kontaktinstitutionen er blevet underrettet om de afgørelser, hver institution har truffet, sender den et resumé af disse afgørelser til ansøgeren og de andre berørte institutioner. Den Administrative Kommission udarbejder en model for resuméet. Resuméet sendes til ansøgeren på institutionens sprog eller efter anmodning fra ansøgeren på et sprog efter dennes valg, der anerkendes som officielt sprog for Fællesskabets institutioner, jf. traktatens artikel 290 .

2. Hvis en ansøger efter modtagelse af resuméet mener, at ansøgerens rettigheder er blevet påvirket negativt på grund af virkningen af afgørelser, der er truffet af to eller flere institutioner, har ansøgeren ret til inden for de tidsfrister, der er fastsat i de respektive nationale lovgivninger, at påklage de berørte institutioners afgørelser. Tidsfristen løber fra datoen for modtagelse af resuméet. Ansøgeren underrettes skriftligt om resultatet af klagen .

Artikel 49

Fastsættelse af invaliditetsgraden

1. I tilfælde, hvor artikel 46, stk. 3, i grundforordningen finder anvendelse, er alene den behandlende institution beføjet til at træffe afgørelse med hensyn til ansøgerens invaliditet. Den træffer denne afgørelse, så snart den er i stand til at fastslå, om de betingelser for erhvervelse af ret til ydelser, der er fastsat i den lovgivning, som gælder for den, er opfyldt, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 6 og 51 i grundforordningen. Den underretter straks de øvrige berørte institutioner om denne afgørelse.

Hvis de betingelser for erhvervelse af ret til ydelser — bortset fra betingelsen vedrørende invaliditet — der er fastsat i den lovgivning, som gælder for den behandlende institution, ikke er opfyldt under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 6 og 51 i grundforordningen, underretter institutionen straks den kompetente institution i den medlemsstat, af hvis lovgivning ansøgeren senest har været omfattet. Den kompetente institution er beføjet til at træffe afgørelse om ansøgerens invaliditet, såfremt de betingelser for erhvervelse af ret til ydelser, der er fastsat i den lovgivning, som gælder for den, er opfyldt; den kompetente institution underretter straks de øvrige berørte institutioner om denne afgørelse.

2. Med henblik på erhvervelse af ret til ydelser kan det i givet fald under de samme betingelser være nødvendigt at gå tilbage til den institution, der er kompetent vedrørende invaliditet i den medlemsstat, af hvis lovgivning ansøgeren først har været omfattet.

3. I tilfælde, hvor artikel 46, stk. 3, i grundforordningen ikke finder anvendelse, kan den enkelte institution , alt efter hvilken lovgivning der gælder for den , lade ansøgeren undersøge af en læge eller en anden ekspert , den selv har udpeget, med henblik på at fastsætte invaliditetsgraden. En medlemsstats institution skal tage sådanne lægelige dokumenter og erklæringer samt administrative oplysninger indhentet af andre medlemsstaters institutioner i betragtning.

▐

Artikel 50

Udbetaling af foreløbige ydelser og forskud på ydelser

1. Uanset artikel 7 i nærværende forordning udbetaler en institution, der under behandlingen af en ansøgning om ydelser konstaterer, at ansøgeren har ret til en national ydelse efter den lovgivning, der gælder for institutionen, jf. artikel 52, stk. 1, litra a), i grundforordningen straks denne ydelse. Udbetalingen anses for foreløbig, hvis det tilkendte beløb kan påvirkes af resultatet af ansøgningens behandling.

2. Hvis der ikke kan udbetales ansøgeren en foreløbig ydelse i medfør af stk. 1, men hvor det fremgår af de modtagne oplysninger, at der er erhvervet ret til ydelser i medfør af artikel 52, stk. 1, litra b), i grundforordningen, udbetaler den behandlende institution vedkommende et forskud, der kan kræves tilbagebetalt, og hvis størrelse så vidt muligt svarer til det beløb, der må antages at blive fastsat i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i grundforordningen.

3. Hver institution, som det påhviler at udbetale foreløbige ydelser eller forskud på ydelser i medfør af stk. 1 eller 2, underretter straks ansøgeren herom og gør samtidig vedkommende udtrykkeligt opmærksom på, at afgørelsen er af foreløbig karakter, og på en eventuel klageadgang i henhold til den lovgivning, der gælder for institutionen .

Artikel 51

Fornyet beregning af ydelserne

1. Ved fornyet beregning af ydelserne i henhold til artikel 48, stk. 3 og 4, artikel 50, stk. 4, og artikel 59, stk. 1, i grundforordningen finder artikel 50 i gennemførelsesforordningen tilsvarende anvendelse.

2. Hvis ydelsen beregnes på ny, bortfalder eller stilles i bero, underretter den institution, som har truffet afgørelse herom, straks den pågældende efter proceduren i artikel 3, stk. 4-7, i gennemførelsesforordningen samt hver af de institutioner, hvorfra den pågældende har ret til ydelser.

Artikel 52

Foranstaltninger med henblik på at fremskynde pensionsberegningen

1. For at lette og fremskynde behandlingen af ansøgninger og udbetalingen af ydelser, skal de institutioner, hvis lovgivning en person har været omfattet af:

a) udveksle de oplysninger til identifikation af personer, der overgår fra en anvendelig national lovgivning til en anden, med institutioner i andre medlemsstater eller gøre sådanne oplysninger tilgængelige for disse institutioner og sammen sikre, at sådanne identifikationsoplysninger opbevares og stemmer overens, eller hvis dette ikke er muligt, give de pågældende personer direkte adgang til deres identifikationsoplysninger

b) i tilstrækkelig god tid inden minimumsalderen for pensionsrettighedernes indtræden eller inden en nærmere af de institutioner, hvis lovgivning den pågældende har været underlagt, fastsat aldersgrænse udveksle oplysninger med den pågældende person og institutioner i andre medlemsstater (vedrørende tilbagelagte perioder og andre vigtige forhold) om de pensionsrettigheder, der tilkommer personer, der er overgået fra en anvendelig lovgivning til en anden, eller gøre disse oplysninger tilgængelige for dem, eller hvis dette ikke er muligt, underrette disse personer om eller give dem mulighed for at gøre sig bekendt med deres fremtidige ret til ydelser.

2. Ved anvendelsen af stk. 1 fastsætter Den Administrative Kommission, hvilke oplysninger der skal udveksles eller gøres tilgængelige, og fastlægger de relevante procedurer og mekanismer under hensyn til de nationale pensionsordningers særlige karakteristika, deres administrative og tekniske indretning og de teknologiske midler, der rådes over. Den Administrative Kommission drager omsorg for gennemførelsen af disse pensionsordninger ved at sørge for opfølgning af de trufne foranstaltninger og deres anvendelse.

3. Ved anvendelsen af stk. 1 får institutionen i den første medlemsstat, hvor en person tildeles et personligt identifikationsnummer med henblik på forvaltning af den sociale sikring, stillet ovennævnte oplysninger til rådighed.

▐

Artikel 53

Koordineringsforanstaltninger i en medlemsstat

1. Hvis en national lovgivning indeholder regler til fastlæggelse af, hvilken institution der er ansvarlig , eller hvilken ordning der skal anvendes, eller for at henføre forsikringsperioder til en bestemt ordning , er det kun forsikringsperioder tilbagelagt under den pågældende medlemsstats lovgivning, der tages i betragtning ved anvendelsen af reglerne, jf. dog artikel 51 i grundforordningen .

2. Hvis en national lovgivning indeholder regler om koordinering mellem de særlige ordninger for tjenestemænd og den almindelige ordning for arbejdstagere, berøres reglerne ikke af bestemmelserne i grundforordningen og gennemførelsesforordningen.

Kapitel V

Arbejdsløshedsydelser

Artikel 54

Sammenlægning af perioder og beregning af ydelserne

1. Artikel 12, stk. 1, i gennemførelsesforordningen finder tilsvarende anvendelse på artikel 61 i grundforordningen. Med forbehold af de involverede institutioners underliggende forpligtelser kan den pågældende person forelægge den kompetente institution et dokument, der er udstedt af institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning vedkommende var omfattet af under sin seneste lønnede beskæftigelse eller selvstændige virksomhed, med angivelse af de perioder, der er tilbagelagt under denne lovgivning.

2. Ved anvendelsen af artikel 62, stk. 3, i grundforordningen meddeler den kompetente institution i den medlemsstat, af hvis lovgivning den pågældende person var omfattet under sin seneste lønnede beskæftigelse eller selvstændige virksomhed, bopælsstedets institution og efter anmodning fra denne alle elementer, der er nødvendige for beregningen af arbejdsløshedsydelserne, bl.a. størrelsen af den løn- eller erhvervsindtægt, som den pågældende har haft.

▐

3. Ved anvendelsen af artikel 62 i grundforordningen og uanset artikel 63 i samme forordning skal den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning beregningen af ydelserne afhænger af antallet af familiemedlemmer, også tage familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat, i betragtning, som om de pågældende var bosat i den kompetente medlemsstat. Dette gælder dog ikke, såfremt en anden person i familiemedlemmernes bopælsmedlemsstat har ret til arbejdsløshedsydelser, for så vidt familiemedlemmerne tages i betragtning ved disse ydelsers beregning.

Artikel 55

Betingelser og grænser for bevarelse af ret til ydelser til en arbejdsløs, der rejser til en anden medlemsstat

1. For at være omfattet af artikel 64 i grundforordningen underretter en arbejdsløs, der rejser til en anden medlemsstat, den kompetente institution inden afrejsen og anmoder den om et dokument, der attesterer, at vedkommende fortsat har ret til ydelser på de vilkår, der er fastsat i artikel 64, stk. 1, litra b), i grundforordningen.

Den kompetente institution oplyser den arbejdsløse om de forpligtelser, der påhviler vedkommende, og sender vedkommende det nævnte dokument, der bl.a. indeholder følgende:

a) det tidspunkt, hvorfra den arbejdsløse er ophørt med at stå til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat

b) den frist, der er indrømmet efter artikel 64, stk. 1, litra b), i grundforordningen for tilmelding som arbejdssøgende i den medlemsstat, hvortil den arbejdsløse er rejst

c) det længste tidsrum, hvori retten til ydelser kan bevares efter artikel 64, stk. 1, litra c), i grundforordningen

d) forhold, der kan ændre retten til ydelser.

2. Den arbejdsløse tilmelder sig som arbejdssøgende ved arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvortil vedkommende rejser, i overensstemmelse med artikel 64, stk. 1, litra b), i grundforordningen, og forelægger dokumentet omhandlet i stk. 1 for institutionen i den pågældende medlemsstat. Hvis det ikke sker, retter institutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe de fornødne oplysninger.

3. Arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvortil den arbejdsløse er rejst for at søge arbejde, oplyser den arbejdsløse om dennes forpligtelser.

4. Institutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, sender straks et dokument til den kompetente institution med datoen for den arbejdsløses tilmelding til arbejdsformidlingen og vedkommendes nye adresse.

Hvis der i den periode, hvor den arbejdsløse har ret til fortsat at få udbetalt ydelser, opstår forhold, der kan berøre retten til ydelser , sender institutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, straks et dokument med de relevante oplysninger til den kompetente institution og den pågældende person.

Efter anmodning fra den kompetente institution forelægger institutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, relevante oplysninger hver måned om den arbejdsløses aktuelle situation, bl.a. om vedkommende fortsat er tilmeldt arbejdsformidlingen, og om vedkommende overholder de kontrolprocedurer, der foranstaltes.

5. Institutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, foretager eller foranlediger foretaget den foreskrevne kontrol, som om det drejede sig om en arbejdsløs, der modtager ydelser i medfør af den lovgivning, som gælder for institutionen. Den underretter straks den kompetente institution om ethvert forhold, der er omhandlet af stk. 1, litra d).

6. De kompetente myndigheder eller de kompetente institutioner i to eller flere medlemsstater kan indbyrdes fastlægge foranstaltninger, der har til formål at gøre det lettere at søge beskæftigelse for de arbejdsløse, der rejser til en af disse medlemsstater i henhold til artikel 64 i grundforordningen.

Artikel 56

Arbejdsløse, som var bosat i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

1. Når en arbejdsløs beslutter sig for i henhold til artikel 65, stk. 2, i grundforordningen at tilmelde sig som arbejdssøgende såvel i bopælsmedlemsstaten som i den medlemsstat, hvor vedkommende senest har været beskæftiget som arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, underretter vedkommende først og fremmest institutionen og arbejdsformidlingen på sit bopælssted.

Efter anmodning fra arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvor den arbejdsløse senest har været beskæftiget som arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, fremsender arbejdsformidlingen på bopælsstedet de relevante oplysninger om den arbejdsløses tilmelding og arbejdssøgning.

2. Hvis gældende lovgivning i den pågældende medlemsstat kræver , at den arbejdsløse opfylder bestemte forpligtelser og/eller udfører bestemte arbejdssøgningsaktiviteter, skal de forpligtelser og/eller arbejdssøgningsaktiviteter, som den arbejdsløse skal opfylde og/eller udføre i bopælsmedlemsstaten, have prioritet .

Hvis den arbejdsløse ikke opfylder alle forpligtelser og/eller udfører alle arbejdssøgningsaktiviteter i den medlemsstat, hvor vedkommende senest var beskæftiget, berører dette ikke de ydelser, der gives i bopælsmedlemsstaten.

3. Ved anvendelsen af artikel 65, stk. 5, litra b), i grundforordningen underretter institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den arbejdsløse senest har været omfattet, efter anmodning fra bopælsinstitutionen denne om, hvorvidt den arbejdsløse har ret til ydelser i medfør af artikel 64 i grundforordningen.

Kapitel VI

Familieydelser

Artikel 57

Prioriteringsregler i tilfælde af samtidig ret til flere ydelser

Ved anvendelsen af artikel 68, stk. 1, litra b), nr. i) og ii), i grundforordningen beregner hver af de pågældende medlemsstater ydelsernes størrelse ved at medregne de børn, der ikke er bosat på dens område, såfremt der ikke på grundlag af børnenes bopæl kan fastlægges en prioritetsorden. Når artikel 68, stk. 1, litra b), nr. i), anvendes, udbetaler den kompetente institution i den medlemsstat, i hvis lovgivning det højeste ydelsesbeløb er fastsat, det fulde ydelsesbeløb og får af den anden medlemsstats kompetente institution refunderet halvdelen af dette beløb, idet det refunderede beløb dog ikke kan overstige det beløb, der er fastsat i sidstnævnte medlemsstats lovgivning.

Artikel 58

Regler, der finder anvendelse, hvis den lovgivning, der finder anvendelse og/eller kompetencen til at tilkende familieydelser ændres

1. Hvis den lovgivning, der finder anvendelse, og/eller kompetencen til at tilkende familieydelser skifter mellem medlemsstater i løbet af en kalendermåned, fortsætter den institution, der har udbetalt familieydelserne på grundlag af den lovgivning, i henhold til hvilken ydelserne blev tilkendt i begyndelsen af den pågældende måned, med at afholde disse udgifter indtil udgangen af den pågældende måned, uanset hvornår familieydelserne forfalder til udbetaling i henhold til de pågældende medlemsstaters lovgivning.

2. Den underretter institutionen i den eller de andre berørte medlemsstater om, hvornår den ophører med at udbetale de pågældende familieydelser. Ydelserne udbetales af den eller de andre medlemsstater fra denne dato.

Artikel 59

Procedure ved anvendelsen af artikel 67 og 68 i grundforordningen

1. En ansøgning om familieydelser indgives til den kompetente institution. Ved anvendelsen af artikel 67 og 68 i grundforordningen skal der tages hensyn til hele familiens situation, som om alle de involverede personer var omfattet af lovgivningen i den pågældende medlemsstat og havde bopæl der, navnlig med hensyn til retten til at gøre krav på ydelserne. Hvis en person, der har ret til at gøre krav på ydelserne, ikke udøver sin ret, skal den kompetente institution i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, tage hensyn til