P6_TA(2006)0056

Menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler

Europa-Parlamentets beslutning om menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler (2005/2057(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til artikel 3, 6, 11 og 19 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 177, 300 og 310 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

- der henviser til sin beslutning af 12. februar 2004 om styrkelse af EU's aktioner for menneskerettigheder og demokratisering med partnere i Middelhavsområdet [1],

- der henviser til sin beslutning af 25. april 2002 om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa- Parlamentet om, hvordan Den Europæiske Union kan medvirke til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande (KOM(2001)0252) [2],

- der henviser til sin beslutning af 20. september 1996 om Kommissionens meddelelse om hvorledes overholdelsen af de demokratiske principper og menneskerettighederne indgår i aftalerne mellem Fællesskabet og tredjelande (KOM(1995)0216) [3],

- der henviser til sine tidligere beslutninger om menneskerettighederne i verden af 28. april 2005 [4], 22. april 2004 [5], 4. september 2003 [6], 25. april 2002 [7], 5. juli 2001 [8], 16. marts 2000 [9], 17. december 1998 [10], 12. december 1996 [11], 26. april 1995 [12], 12. marts 1993 [13], 12. september 1991 [14], 18. januar 1989 [15], 12. marts 1987 [16], 22. oktober 1985 [17], 22. maj 1984 [18] og 17. maj 1983 [19],

- der henviser til partnerskabsaftalen (Cotonou-aftalen) mellem medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 [20] og ændret i Luxembourg den 25. juni 2005 [21],

- der henviser til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret i Nice den 7. december 2000 [22],

- der henviser til forslag til Rådets forordning om oprettelse af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (KOM(2005)0280),

- der henviser til verdenserklæringen om menneskerettigheder (1948) og andre FN-menneskerettighedsinstrumenter, navnlig den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder (1966), konventionen om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder (1966), konventionen om afskaffelse af alle former for racediskrimination (1965), konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder (1979), konventionen mod tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf (1984), konventionen om barnets rettigheder (1989) samt Wien-erklæringen og handlingsprogrammet fra verdenskonferencen om menneskerettigheder (1993) og FN's erklæring om retten for individer og samfundsgrupper til at fremme og beskytte universelt anerkendte menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (1998),

- der henviser til de konventioner, der er udarbejdet af Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO),

- der henviser til FN's normer af 2003 for multinationale virksomheders og andre erhvervsvirksomheders ansvar, for så vidt angår menneskerettighederne, som omhandler virksomheders specifikke ansvar på menneskerettighedsområdet,

- der henviser til alle aftaler mellem Den Europæiske Union og tredjelande,

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget og udtalelser fra Udvalget om International Handel og Udviklingsudvalget (A6-0004/2006),

A. der henviser til, at menneskerettighedernes universalitet, individualitet og udelelighed skal bevares og fremmes, hvilket ikke kun gælder de borgerlige og politiske rettigheder, men også de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, og at Den Europæiske Union skal fortsætte med at oprette hensigtsmæssige instrumenter til dette formål,

B. der henviser til, at udvikling og befæstelse af demokratiet og retsstaten og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er et overordnet mål for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og skal være en integreret del af Den Europæiske Unions udenrigspolitik,

C. der henviser til, at bestræbelserne på at fremme respekten for menneskerettigheder og demokrati som grundlæggende mål i EU's udenrigspolitik vil slå fejl, hvis de tilgrundliggende principper ikke prioriteres tilstrækkeligt, for så vidt angår sikkerhedsrelaterede, økonomiske og politiske interesser,

D. der fremhæver, at Den Europæiske Union skal kunne reagere hurtigt og effektivt i tilfælde af alvorlige og vedvarende overtrædelser af menneskerettighederne og de demokratiske principper, og at dette mange gange ikke er sket, uanset objektive vurderinger af menneskerettigheds- og demokratisituationen i tredjelande,

E. der henviser til, at det forhold, at menneskerettigheds- og demokratiklausulen er juridisk bindende, bør gøre den til et vigtigt instrument i EU's politik for at fremme de grundlæggende rettigheder, og at tidspunktet nu ti år efter, at den blev udarbejdet, er kommet til at vurdere, hvordan den er blevet gennemført, og hvordan den kan forbedres,

F. der henviser til, at klausulen nu er blevet indført i mere end 50 aftaler og finder anvendelse for mere end 120 lande; der desuden minder om, at klausulen ikke er det eneste middel, som EU har til at fremme de grundlæggende rettigheder, og at hele EU's udenrigspolitik i sin politiske, økonomiske og handelsmæssige dimension bør baseres på fremme af de grundlæggende demokratiske principper,

G. der i denne sammenhæng fremhæver betydningen af Cotonou-aftalen, hvor den menneskerettigheds- og demokratiklausul, som Det Europæiske Fællesskab har ladet indgå som et "væsentligt element" i alle sine aftaler med tredjelande, blev udbygget, således at den nu tager udgangspunkt i respekten for menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstaten samt i god regeringsførelse og forsvarlig forvaltning af offentlige anliggender,

H. der henviser til, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU er et enestående dialogforum mellem parlamentsmedlemmer fra AVS-landene og Europa-Parlamentet, især hvad angår spørgsmål om menneskerettigheder og demokrati;

I. der henviser til, at mange aftaler med udviklede lande og sektoraftaler såsom aftaler om tekstil, landbrug og fiskeri stadig mangler denne klausul,

J. der henviser til, at menneskerettighederne bør udgøre en vigtig del af det forhandlingsmandat, som Rådet giver Kommissionen i forbindelse med eksterne aftaler, og at proceduren for fastlæggelsen af dette forhandlingsmandat bør være mere gennemskuelig,

K. der henviser til, at Europa-Parlamentet skal afgive samstemmende udtalelse, før en aftale træder i kraft, men ikke før der indledes en konsultation, eller før en aftale delvist suspenderes, og at dette begrænser dets politiske og institutionelle rolle,

L. der fremhæver, at civilsamfundet og de internationale ngo'er på menneskerettighedsområdet kan yde et stort bidrag til hele proceduren med at udarbejde, gennemføre og vurdere menneskerettigheds- og demokratiklausulen i aftaler mellem EU og tredjelande,

M. der er overbevist om, at Den Europæiske Union er nødt til at udarbejde nye procedurer og nye kriterier for anvendelse af menneskerettigheds- og demokratiklausulen, som skal finde anvendelse uden forskelsbehandling af stater eller på grundlag af staters udviklingsniveau,

N. der henviser til, at menneskerettigheds- og demokratiklausulen både finder anvendelse på Den Europæiske Union og på det pågælende tredjeland, men at klausulens gensidige dimension ikke er blevet udnyttet fuldt ud,

O. der endnu en gang understreger, at der i overensstemmelse med princippet om solidaritet mellem folkene fortsat ikke må finde nogen "negativ" anvendelse af menneskerettigheds- og demokratiklausulen sted i forbindelse med humanitær nødhjælp,

1. glæder sig over, at EU siden 1992 generelt har indføjet menneskerettigheds- og demokratiklausuler — de såkaldte "klausuler om væsentlige elementer" og "klausuler om manglende gennemførelse" — i internationale aftaler;

2. kræver mere gennemskuelighed i gennemførelsen af menneskerettigheds- og demokratiklausulen, som er et grundlæggende princip i EU's eksterne politik, og større inddragelse af Europa-Parlamentet; understreger, at eventuelle sanktioner ikke kan være bestemt af, i hvilke lande der er konstateret overtrædelser af menneskerettighederne, men af selve overtrædelsen;

3. mener, at det er Unionens ansvar ved indgåelse af en international aftale med et tredjeland, der omfatter en klausul vedrørende menneskerettigheder, at sørge for, at det pågældende tredjeland respekterer de internationale normer på menneskerettighedsområdet, når aftalen er undertegnet;

4. fremhæver, at en af de faktorer, der har stillet sig i vejen for anvendelsen af klausulen, er, at den er holdt i generelle vendinger og ikke fastsætter detaljerede procedurer for "positive" og "negative" interventioner i samarbejdet mellem EU og tredjelandet, hvorfor Rådet og medlemsstaternes nationale krav kan overtrumfe de mere generelle menneskerettighedskrav;

5. bifalder ikke desto mindre eksperimentet med menneskerettigheds- og demokratiklausulen i artikel 9 og 96 i Cotonou-aftalerne, som tilmed har ført til midlertidig suspension af det økonomiske og handelsmæssige samarbejde med nogle AVS-stater på grund af alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne, hvilket øger Den Europæiske Unions beslutsomhed og troværdighed; anbefaler, at dette eksperiment udvikles og indgår som et standardelement i aftaler mellem EU og tredjelande;

6. understreger, at menneskerettigheds- og demokratiklausulens politiske og juridiske indhold er effektivt præciseret i Cotonou-aftalerne, og at mekanismerne for konsultation og udveksling af oplysninger før en midlertidig suspension af det bilaterale samarbejde er beskrevet i detaljer;

7. anbefaler, at der udarbejdes en ny "modelklausul" med henblik på at forbedre den nuværende ordlyd i den såkaldte "artikel 2" med det formål at sikre en mere sammenhængende, effektiv og gennemskuelig tilgang til EU's politik vedrørende menneskerettigheder i aftaler med tredjelande; anbefaler, at der i teksten tages hensyn til følgende principper:

a) fremme af demokratiet, menneskerettighederne, herunder mindretallenes rettigheder, retsstaten og god regeringsførelse er grundpillen for det multilaterale samarbejde; dette gælder aftaler med både udviklingslande og industrialiserede lande;

b) for så vidt angår den juridiske formulering af disse rettigheder, bør parterne navnlig henvise til de internationale forpligtelser og aftaler, som allerede er ratificeret, og det skal klart fremgå, at parterne er forpligtet til at overholde de normer, der udgør et "væsentligt element" i aftalen; især bør parterne forpligte sig til at fremme de grundlæggende rettigheder, der er beskrevet i FN's menneskerettighedserklæring fra 1948, de to internationale konventioner om borgerlige og politiske rettigheder og om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og de internationalt anerkendte konventioner og juridiske normer i "jus cogens";

det påpeges, at Den Europæiske Union i sine forbindelser med tredjelande og som et led i fremme af de demokratiske principper og menneskerettighederne via "menneskerettigheds- og demokratiklausulen" bør lægge særlig vægt på iværksættelsen af politikker med henblik på ligestilling mellem mænd og kvinder og på kvinders rettigheder og samtidig sikre, at tredjelandenes myndigheder overholder de grundlæggende rettigheder, ifølge hvilke vilkårlig arrestation, tortur eller henrettelse er forbudt, og at disse landes borgere har prioriteret adgang til en upartisk domstol;

det understreges, at EU i overensstemmelse med de europæiske traktater også i sine forbindelser med tredjelande og som et led i fremme af de demokratiske principper og menneskerettighederne via "menneskerettigheds- og demokratiklausulen" også forpligter sig til at gå imod enhver forskelsbehandling på grund af seksuel orientering eller handicap;

c) parterne bør henvise til de FN-konventioner, der forpligter dem, og konventioner udarbejdet af dets underorganisationer i forbindelse med defineringen af de sektorrettigheder, som samarbejdet skal fremme, især ILO's konventioner, som danner et internationalt accepteret juridisk korpus af grundlæggende rettigheder;

d) klausulen bør omfatte en procedure for konsultation mellem parterne med detaljeret angivelse af, hvilke politiske og retlige mekanismer der skal anvendes, hvis der fremsættes en anmodning om suspension af det bilaterale samarbejde på grund af gentagne og/eller systematiske krænkelser af menneskerettighederne, hvilket er et brud på international ret; suspension er naturligvis en ekstrem foranstaltning i forholdet mellem EU og et tredjeland, og derfor bør der udvikles et entydigt sanktionssystem, således at der kan tilbydes en alternativ fremgangsmåde, men den accepterede og grundlæggende positive tilgang til menneskerettighedsspørgsmålet bør ikke udelukke muligheden for en midlertidig suspension af samarbejdet under påberåbelse af, at menneskerettighederne og demokratiklausulen er blevet overtrådt;

e) klausulen bør også omfattede detaljerede oplysninger om en mekanisme, der muliggør en midlertidig suspension af en samarbejdsaftale såvel som en "varslingsmekanisme" som reaktion på, at menneskerettigheds- og demokratiklausulen er blevet overtrådt;

f) klausulen bør baseres på gensidighed og bør således udgøre et retsgrundlag, som gør det muligt for parterne at føre drøftelser og handle i fællesskab, under hensyntagen både til Den Europæiske Unions og tredjelandets territorium; det bør være et instrument, der går i begge retninger, og som gør Den Europæiske Union og tredjelandet ansvarlig over for hinanden med hensyn til alle deres politikker vedrørende menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder;

8. opfordrer til, at menneskerettigheds- og demokratiklausulen indføres i alle nye aftaler mellem Den Europæiske Union og tredjelande, såvel industrialiserede lande som udviklingslande, herunder i sektoraftaler, handel og teknisk eller finansiel bistand, på samme måde som det er sket i forhold til AVS-staterne;

9. opfordrer til en udvidelse af den positive dimension af menneskerettigheds- og demokratiklausulen, hvilket medfører, at det er nødvendigt at træffe effektive foranstaltninger for at bidrage til, at menneskerettighederne udøves blandt og af de respektive parter, at der indgår en fortsat vurdering af og kontrol med selve aftalens virkninger, for så vidt angår udøvelse af menneskerettigheder, og at der vedtages en menneskerettighedsstrategi, når alle aftalens aspekter gennemføres;

10. understreger, at det ikke længere er rede til at give sit samtykke til nye internationale aftaler, som ikke indeholder en menneskerettigheds- og demokratiklausul;

11. er af den opfattelse, at det skal spille en rolle ved fastlæggelsen af forhandlingsmandatet for nye aftaler med tredjelande, især ved udarbejdelsen af de politiske mål og med hensyn til fremme af menneskerettighederne; mener derfor, at Kommissionen og Rådet, via Parlamentets relevante udvalg, i højere grad bør inddrage Europa-Parlamentet i udarbejdelsen af forhandlingsmandatet for aftaler mellem EU og tredjelande; understreger i denne forbindelse, at det er nødvendigt at forbedre den interinstitutionelle informationsudveksling og at få adgang til Kommissionens og Rådets database;

12. fremsætter følgende bemærkninger om behovet for at sikre en effektiv mekanisme til overvågning af partnernes overholdelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper:

a) opfordrer Rådet og Kommissionen til at iværksætte strukturerede procedurer for dialog som led i denne regelmæssige vurdering af partnernes overholdelse af menneskerettighedsforpligtelserne; betragter systematisk opførelse af menneskerettighedsspørgsmål på associeringsrådets dagsorden som en del af denne dialog;

b) anbefaler, at lederne af Kommissionens eksterne delegationer i tredjelande får en større rolle; opfordrer til, at der udarbejdes "flerårige strategidokumenter for hvert land" under delegationsledernes ansvar, og at der i landestrategidokumenterne lægges større vægt på menneskerettighedssituationen, at de fastlægger prioriteterne og nøje angiver de midler og instrumenter, som EU anvender med henblik på at sikre, at menneskerettigheds- og demokratiklausulen overholdes, og at respekten for de grundlæggendemenneskerettigheder øges; anmoder ligeledes om, at udarbejdelsen af disse strategier med mellemrum drøftes med Europa-Parlamentet og debatteres i Parlamentets relevante delegationer og på plenarmødet, især hvad angår deres gennemførelse; henstiller, at Kommissionens landestrategidokumenter og -handlingsplaner omfatter klare benchmarks for fremskridt på menneskerettighedsområdet og en tidsfrist, inden for hvilken ændringerne skal være gennemført;

c) anbefaler, at associeringsrådet, hvis en af de berørte regeringer, Europa-Parlamentet eller de berørte nationale parlamenter eller i AVS-landenes tilfælde Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU kræver, at menneskerettigheds- og demokratiklausulen påberåbes via suspension af en bilateral aftale eller indledning af en dialog eller gennemførelse af andre passende foranstaltninger, automatisk optager den pågældende debat på sin dagsorden; bemærker, at Europa-Parlamentet flere gange formelt har givet udtryk for denne opfattelse, men at associeringsrådet blot har ignoreret Parlamentets krav;

d) henstiller, at der etableres en "struktureret dialog" mellem associeringsrådet og/eller dette råds "underudvalg om menneskerettigheder", Europa-Parlamentet, Den Blandende Parlamentariske Forsamling AVS-EU, når det er hensigtsmæssigt, og ngo'er og/eller uafhængige og demokratiske ikke-statslige aktører i drøftelser vedrørende brud på menneskerettigheds- og demokratiklausulen i Den Europæiske Unions aftaler, herunder forslag til forbedringer af gennemførelsen af klausulen (ingen udelukket);

e) beklager, at Europa-Parlamentet ikke inddrages i beslutningsprocessen i forbindelse med indledning af en konsultation eller suspension af en aftale; insisterer derfor på nødvendigheden af, at det inddrages i beslutningsprocessen sammen med Kommissionen og Rådet i denne henseende og ligeledes i forbindelse med afgørelsen om at suspendere hensigtsmæssige negative foranstaltninger, der allerede er indført over for et land ("suspension af suspensionen");

f) foreslår, at Kommissionen sammen med underudvalgene om menneskerettigheder udarbejder en årsrapport, som drøftes i Europa-Parlamentet, om anvendelse af menneskerettigheds- og demokratiklausulen i gældende internationale aftaler med en separat analyse af hver konsultationsprocedure og andre hensigtsmæssige foranstaltninger, der iværksættes eller forkastes af Rådet i det år, og ledsaget af detaljerede henstillinger og en evaluering af de gennemførte aktioners effektivitet og sammenhæng;

13. påpeger, at associeringsrådene generelt varetager forbindelserne mellem EU og tredjelande, og opfordrer til, at der i forbindelse med associeringsaftalerne generelt oprettes underudvalg om menneskerettigheder med mandat til

a) at undersøge overholdelsen, anvendelsen og gennemførelsen af menneskerettigheds- og demokratiklausulen

b) at foreslå specifikke positive foranstaltninger til at forbedre demokratiet og menneskerettighederne, og

c) at vurdere og overvåge de direkte og indirekte følger af gennemførelsen af aftalen om fuld udøvelse af de grundlæggende rettigheder i de pågældende stater og at udarbejde særlige henstillinger i forbindelse hermed;

er af den opfattelse, at sådanne underudvalg bør mødes regelmæssigt (og under alle omstændigheder, når associeringsrådet mødes) og bør inddrage og konsultere repræsentanter for parlamenterne og for organisationer, der repræsenterer civilsamfundet; påpeger i denne forbindelse, at en individuel politik ikke er den mest hensigtsmæssige strategi at indføre over for partnerlande, når det gælder nedsættelsen af underudvalg om menneskerettigheder og definitionen af deres mandat; understreger endnu en gang, at det er nødvendigt, at de enkelte sager behandles separat i disse underudvalg;

14. opfordrer til, at Europa-Parlamentet tilknyttes associeringsrådene og underudvalgene om menneskerettigheder, og til, at Europa-Parlamentets interparlamentariske delegationer får en øget rolle i denne forbindelse, idet der på dagsordenen for deres besøg altid opføres et punkt med drøftelse af klausulen;

15. fremhæver, at kriterierne for at indlede en konsultationsprocedure eller gennemføre relevante foranstaltninger skal være objektive og gennemskuelige;

16. understreger, at der ikke må ophæves foranstaltninger, før årsagerne til deres anvendelse ikke længere eksisterer, og opfordrer til, at der indføres yderligere foranstaltninger, hvis de eksisterende foranstaltninger ikke har givet resultat efter et rimeligt tidsrum;

17. erkender, at kravet om, at der skal være enstemmighed i Rådet, før der kan indledes en konsultationsprocedure, har gjort det vanskeligere at anvende klausulen, og opfordrer til, at bestemmelsen om enstemmighed vedrørende indledning af en konsultationsprocedure ophæves, og at EF-traktatens artikel 300, stk. 2, som begrænser Europa-Parlamentets rolle i sådanne sager, ændres;

18. understreger, hvor vigtigt det er at henlede den brede offentligheds opmærksomhed på, at aftaler mellem EU og tredjelande indeholder en menneskerettigheds- og demokratiklausul;

19. mener, at man i det særlige tilfælde med lande, med hvem EU deler grundlæggende værdier og fælles politikker på lang sigt, som f.eks. de lande, der er berørt af "den nye naboskabspolitik", kunne overveje at undertegne aftaler, som går videre end "menneskerettigheds- og demokratiklausulen", baseret på fælles institutioner til fremme af de demokratiske principper og menneskerettigheder, med Europarådet og/eller andre regionale institutioner som et godt eksempel;

20. mener, at klausulen især i forbindelse med de lande, som er omfattet af den europæiske naboskabspolitik, og til hvem Den Europæiske Union har særligt tætte forbindelser via samarbejdsaftaler, bør indeholde specifikke bestemmelser om, at underskriverne af disse aftaler — på et gensidigt grundlag — bør give hinanden ret til at overvåge deres parlaments- og præsidentvalg; opfordrer Rådet og Kommissionen til i øget udstrækning at tilskynde de pågældende lande til at give de internationale observatører adgang til deres valg med henblik på at skabe gennemskuelighed;

21. mener, at visse betingelser skal være opfyldt, før valg kan betragtes som demokratiske, frie og lige, herunder bl.a. overholdelse af de politiske og borgerlige rettigheder og af retten til ytrings- og informationsfrihed, lige adgang til offentlige medier og respekt for politisk pluralisme, således at vælgerne får en reel valgmulighed;

22. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen.

[1] EUT C 97 E af 22.4.2004, s. 656.

[2] EUT C 131 E af 5.6.2003, s. 147.

[3] EFT C 320 af 28.10.1996, s. 261.

[4] "Vedtagne tekster", P6_TA(2005)0150.

[5] EUT C 104 E af 30.4.2004, s. 1048.

[6] EUT C 76 E af 25.3.2004, s. 386.

[7] EUT C 131 E af 5.6.2003, s. 138.

[8] EFT C 65 E af 14.3.2002, s. 336.

[9] EFT C 377 af 29.12.2000, s. 336.

[10] EFT C 98 af 9.4.1999, s. 267.

[11] EFT C 20 af 20.1.1997, s. 161.

[12] EFT C 126 af 22.5.1995, s. 15.

[13] EFT C 115 af 26.4.1993, s. 214.

[14] EFT C 267 af 14.10.1991, s. 165.

[15] EFT C 47 af 27.2.1989, s. 61.

[16] EFT C 99 af 13.4.1987, s. 157.

[17] EFT C 343 af 31.12.1985, s. 29.

[18] EFT C 172 af 2.7.1984, s. 36.

[19] EFT C 161 af 10.6.1983, s. 58.

[20] EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

[21] EUT L 287 af 28.10.2005, s. 1.

[22] EFT C 364 af 18.12.2000, s. 1.

--------------------------------------------------