FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 1/97 fastlagt af Rådet den 22. november 1996 med henblik på vedtagelse af Rådets forordning (EF) nr. . . ./97 af . . . . om Nord-Syd-samarbejde vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug (97/C 6/01)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (2), og

ud fra følgende betragtninger:

Virkningerne på samfundsstrukturerne af en økonomi, der bygger på produktion af narkotika, eller som har væsentlige indkomster herfra, er ødelæggende for et udviklingslands harmoniske integration i verdensøkonomien;

stofmisbrug og dertil knyttet virksomhed nedbryder de sociale strukturer i udviklingslandene og skader derved en bæredygtig social udvikling og gennemførelsen af målene for Fællesskabets politik inden for udviklingssamarbejde, således som de er fastlagt i traktatens artikel 130 U;

der bør ydes institutionel støtte til udviklingslande, som anmoder herom, således at de mere effektivt kan bekæmpe narkotika;

i meddelelsen af 23. juni 1994 til Rådet og Europa-Parlamentet fremlagde Kommissionen sine retningslinjer for en handlingsplan for Den Europæiske Union til bekæmpelse af narkotika (1995 1999), særlig på internationalt plan;

Europa-Parlamentet afgav den 15. juni 1995 udtalelse om retningslinjerne i nævnte meddelelse;

fjerde AVS-EF-konvention og de samarbejds-, associerings- eller partnerskabsaftaler, som Fællesskabet har indgået med udviklingslande, indeholder bestemmelser om samarbejde om bekæmpelse af misbrug af og ulovlig handel med narkotika, overvågning af handelen med prækursorer, kemiske produkter og psykotrope stoffer og udveksling af relevante oplysninger, herunder om foranstaltninger vedrørende hvidvaskning af penge; der er forbindelse mellem kampen mod narkotika og stofmisbrug og målene for det samarbejde, som Fællesskabet har etableret med sine partnere blandt udviklingslandene;

universel tiltrædelse af enkeltkonventionen af 1961 om narkotiske midler som ændret ved 1972-protokollen, af konventionen af 1971 om psykotrope stoffer og af konventionen af 1988 imod ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer samt systematisk gennemførelse på nationalt og internationalt plan af disse konventioners bestemmelser er hjørnestenen i den internationale strategi til bekæmpelse af misbrug af og ulovlig handel med narkotika;

Fællesskabet er part i konventionen af 1988, særlig efter konventionens artikel 12, og det har i overensstemmelse dermed og på grundlag af anbefalingerne fra Chemical Action Task Force (CATF), der blev nedsat af G7 og Kommissionens formand i 1989, vedtaget fællesskabslovgivning, hvis effektivitet som helhed ville blive øget ved vedtagelse af hensigtsmæssige love og procedurer i andre dele af verden;

en effektiv bekæmpelse af narkotika må også omfatte foranstaltninger mod hvidvaskning af penge, der stammer fra narkotikahandel som f. eks. vedtagelse af hensigtsmæssige juridiske rammer og passende mekanismer i de pågældende lande;

menneskerettighederne skal respekteres ved gennemførelsen af foranstaltninger under denne forordning;

EU-medlemsstaterne har tilsluttet sig den politiske erklæring og det globale handlingsprogram, der blev vedtaget af FN's Generalforsamling på den 17. ekstraordinære session;

der anføres i denne forordning et finansielt referencegrundlag som omhandlet i punkt 2 i Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionens erklæring af 6. marts 1996 (3) for perioden 1989 2000, uden at dette berører budgetmyndighedens beføjelser i henhold til traktaten -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Fællesskabet gennemfører inden for rammerne af sin politik for udviklingssamarbejde og under hensyntagen til den skadelige virkning, som produktion, handel og brug af narkotika har på udviklingsarbejdet, samarbejdsaktioner vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug i udviklingslande, idet der gives forrang til lande, der på højeste plan har vist politisk vilje til at løse deres narkotikaproblem. Et tegn på sådan vilje kan være ratifikation af enkeltkonventionen af 1961, som ændret ved 1972-protokollen, konventionen af 1971 og konventionen af 1988. Udviklingslandes politiske vilje skal bl. a. komme til udtryk gennem implementeringen af national lovgivning om bekæmpelse af hvidvaskning af penge fra ulovlig narkotika.

Artikel 2

Den bistand, der ydes i medfør af denne forordning, skal udbygge og styrke den bistand, der ydes i medfør af andre instrumenter inden for udviklingssamarbejde.

Artikel 3

Fællesskabet yder på et partnerlands anmodning højt prioriteret støtte til udarbejdelsen af en »National Drug Control Master Plan« i snævert samråd med De Forenede Nationers Program for International Narkotikakontrol (UNDCP). Denne »plan« fastlægger ikke alene målene, strategierne og prioriteringen for et partnerlands bekæmpelse af narkotika, men også behovene for ressourcer af enhver art, herunder finansielle ressourcer, og udgør grundlaget for en integreret, tværfaglig og flersektoriel tilgang, der kan styrke effektiviteten af nationale narkotikabekæmpelsesprogrammer og international støtte.

Der skal føres en sammenhængende politik til forebyggelse af stofmisbrug og nedbringelse af narkotikaefterspørgslen bl. a. på uddannelsesområdet og omfattende en objektiv information, der i første række henvender sig til de unge, om stofmisbrugets konsekvenser.

EF-samarbejdet skal foregå på baggrund af en stadig dialog, der tager hensyn til de faktiske kulturforskelle, som har indflydelse på, hvorledes problemerne i forbindelse med narkotika opfattes. En sådan dialog er af afgørende betydning for narkotikabekæmpelsesstrategiernes sociale og politiske bæredygtighed.

Artikel 4

Fortrinsvis inden for strategiske rammer fastsat ved nationale planer yder Fællesskabet også støtte til særlige aktioner på følgende områder under hensyn til, at disse skal have faktiske og håndgribelige nyttevirkninger inden for en på forhånd fastsat frist:

- udvikling af den institutionelle kapacitet, navnlig med henblik på

- udviklingslandenes implementering af en »National Drug Control Master Plan«

- implementeringen af aftaler mellem Fællesskabet og visse udviklingslande, navnlig inden for bekæmpelse af uretmæssig anvendelse af kemiske prækursorer og hvidvaskning af penge

- nedbringelse af efterspørgslen, navnlig gennem analyse af narkotikaproblemet på lokalt plan, indførelse af mekanismer til kontrol med handelen med og forbruget af narkotika og psykotrope stoffer, behandling og rehabilitering af narkomaner, samt risikobegrænsning. Sådanne aktioner skal integreres i politikken på områderne sundhed og uddannelse, udvikling, bekæmpelse af fattigdom og økonomisk og social udelukkelse

- fremme af pilotprojekter for alternativ udvikling forstået som en proces, som i sidste ende fører til, at produktionen af ulovlig narkotika er bekæmpet og elimineret gennem passende foranstaltninger til udvikling i landdistrikterne inden for rammerne af en varig national økonomisk vækst. Disse projekter skal omfatte økonomiske og sociale foranstaltninger, der tager højde for de faktorer, der bidrager til ulovlig produktion, samt sådanne, som kan fremme en bedre udnyttelse af handelspræferencerne

- finansiering af undersøgelser, seminarer og fora, der giver mulighed for udveksling af erfaringer på ovennævnte områder.

Der lægges særlig vægt på lokalbefolkningens og målgruppers deltagelse i udvælgelse, planlægning og gennemførelse af aktionerne.

Artikel 5

De samarbejdspartnere, der kan få finansiel bistand i henhold til denne forordning, er regionale og internationale organisationer, navnlig UNDCP, lokale og medlemsstatsbaserede ikke-statslige organisationer, offentlige forvaltninger og organer på nationalt, regionalt eller lokalt plan, samt lokalsamfundsbaserede organisationer, institutter og offentlige og private institutioner og aktører.

Artikel 6

1. De instrumenter, der kan bringes i anvendelse under de i artikel 3 og 4 omhandlede aktioner, omfatter bl. a. undersøgelser, faglig bistand, erhvervsuddannelse eller andre tjenesteydelser, leverancer og arbejder samt revision og evaluerings- og kontrolmissioner.

2. Fællesskabsfinansieringen kan dække såvel anlægsudgifter, dog ikke køb af fast ejendom, som driftsudgifter i udenlandsk eller lokal valuta alt efter, hvad der er behov for til gennemførelsen af de pågældende aktioner. For andre programmer end erhvervsuddannelsesprogrammer kan driftsudgifterne dog almindeligvis kun dækkes i igangsættelsesfasen og i gradvis aftagende omfang.

3. De i artikel 5 nævnte partnere anmodes om at yde et finansielt bidrag til hver samarbejdsaktion. Det bidrag, de anmodes om at yde, skal stå i forhold til de pågældende partneres formåen og vil afhænge af den enkelte foranstaltnings karakter.

4. Der skal først og fremmest i forbindelse med projekter, som tager sigte på igangsætning af en langsigtet aktivitet, anmodes om et finansielt bidrag fra de lokale partnere, navnlig til dækning af driftsudgifterne, med henblik på at sikre projekternes levedygtighed, efter at fællesskabsfinansieringen er ophørt.

5. Der kan tilstræbes samfinansiering med andre finansieringskilder, især medlemsstaterne.

6. Kommissionen sikrer, at fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i henhold til denne forordning, kommer klart til udtryk.

7. For at opfylde traktatens mål om sammenhæng og komplementaritet og derved sikre at disse aktioner som helhed bliver så effektive som muligt, træffer Kommissionen alle nødvendige koordineringsforanstaltninger, herunder:

a) indførelse af en ordning for systematisk udveksling og analyse af oplysninger om de aktioner, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet og medlemsstaterne

b) koordinering på stedet af gennemførelsen af aktionerne ved hjælp af regelmæssige møder og udveksling af oplysninger mellem Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i modtagerlandet.

8. For at den størst mulige globale og nationale virkning kan opnås, tager Kommissionen sammen med medlemsstaterne de nødvendige initiativer til at sikre en god koordination og et nært samarbejde med modtagerlandene og finansieringskilderne samt andre relevante internationale organer, navnlig organer i FN's regi, specielt UNDCP.

Artikel 7

Den finansielle bistand i henhold til denne forordning ydes i form af gavebistand.

Artikel 8

Det finansielle referencegrundlag til gennemførelsen af dette program er for perioden 1998 2000 på 30 mio. ECU.

De årlige bevillinger godkendes af budgetmyndigheden inden for de finansielle overslag.

Artikel 9

1. Kommissionen undersøger, godkender og forvalter de i denne forordning omhandlede aktioner efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, især procedurerne i finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget.

2. Ved projekt- og programbedømmelsen tages der hensyn til følgende:

- operatørernes effektivitet og levedygtighed

- kulturelle, sociale, kønsrelaterede og miljømæssige aspekter

- den institutionelle udvikling, der er nødvendig for at nå projektets målsætning

- erfaringerne fra tilsvarende aktioner.

3. Afgørelser om aktioner, hvis finansiering i henhold til denne forordning overstiger 2 mio. ECU pr. aktion, og om enhver ændring, der medfører en overskridelse på over 20 % af det oprindeligt fastsatte beløb for den pågældende aktion, træffes efter proceduren i artikel 10.

Kommissionen giver det i artikel 10 nævnte udvalg en kortfattet orientering om de finansieringsafgørelser, som den har til hensigt at træffe vedrørende projekter og programmer til en værdi af under 2 mio. ECU. Underretningen foretages senest en uge inden afgørelsen træffes.

4. Kommissionen er bemyndiget til uden forudgående høring af det i artikel 10 nævnte udvalg at godkende nødvendige ekstrabevillinger til at dække forventede eller konstaterede overskridelser i forbindelse med aktionerne, hvis overskridelsen eller det ekstra behov ikke overstiger 20 % af den bevilling, der oprindelig blev fastsat i finansieringsafgørelsen.

5. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal indeholde bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige af Kommissionen fastlagte regler inden for rammerne af de gældende bestemmelser, især bestemmelserne i finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget.

6. For så vidt aktionerne fører til finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerlandet, fastsættes det i disse aftaler, at betaling af skatter, afgifter og andre gebyrer ikke finansieres af Fællesskabet.

7. Deltagelse i udbud og kontrakter står åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og modtagerstaten. Dette kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande.

8. Leverancerne skal have oprindelse i medlemsstaterne, modtagerstaten eller andre udviklingslande. I særlige behørigt begrundede tilfælde kan leverancerne have oprindelse i andre lande.

9. Der vil blive taget særligt hensyn til

- omkostningseffektivitet og bæredygtig indvirkning ved projektets udformning

- en klar definition og opfølgning af formål og gennemførelsesindikatorer for samtlige projekter.

Artikel 10

1. Kommissionen bistås af det geografisk kompetente udviklingsudvalg.

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.

Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.

Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.

Har Rådet ved udløbet af en frist på tre måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen.

3. På et fællesmøde i de udvalg, der er nævnt i stk. 1, udveksles der én gang årligt synspunkter på grundlag af de af Kommissionens repræsentant fremlagte generelle retningslinjer for de aktioner, der skal gennemføres det kommende år.

Artikel 11

1. Kommissionen forelægger efter hvert regnskabsårs afslutning Europa-Parlamentet og Rådet en beretning, der indeholder et resumé af de aktioner, som er finansieret i regnskabsårets løb, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i regnskabsårets løb.

Resuméet indeholder bl. a. oplysninger om de aktører, hvormed der er indgået kontrakter.

2. Kommissionen foretager regelmæssige evalueringer af de af Fællesskabet finansierede aktioner for at konstatere, om målene for disse aktioner er nået, og for at opstille retningslinjer for forbedring af effektiviteten af fremtidige aktioner. Kommissionen forelægger det i artikel 10 nævnte udvalg et resumé af de udførte evalueringer, som i givet fald kan drøftes i udvalget. Medlemsstaterne kan på begæring få disse evalueringsrapporter udleveret.

3. Kommissionen underretter senest en måned efter, at en afgørelse er truffet, medlemsstaterne om godkendte aktioner og projekter med oplysning om beløb, art, modtagerland og partnere.

Artikel 12

1. Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

2. Kommissionen forelægger tre år efter denne forordnings ikrafttræden Europa-Parlamentet og Rådet en samlet evaluering af aktioner, som Fællesskabet har finansieret i henhold til forordningen, sammen med forslag til, hvad der videre skal ske med forordningen, samt om fornødent forslag til ændringer eller ophævelse af denne.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den . . . .

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT nr. C 242 af 19. 9. 1995, s. 8.

(2) Europa-Parlamentets udtalelse af 19. april 1996 (EFT nr. C 141 af 13. 5. 1996, s. 258), Rådets fælles holdning af 22. november 1996 (endnu ikke offentliggjort i Tidende) og Europa-Parlamentets afgørelse af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende).

(3) EFT nr. C 102 af 4. 4. 1996, s. 4.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Kommissionen sendte ved skrivelse af 4. september 1995 Rådet et forslag (1) til forordning om Nord-Syd-samarbejde vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug. Forslaget er baseret på EF-traktatens artikel 130 W.

2. Europa-Parlamentet afgav førstebehandlingsudtalelse om forslaget den 19. april 1996 (2).

3. Kommissionen sendte ved skrivelse af 3. oktober 1996 Rådet et ændret forslag som følge af Europa-Parlamentets udtalelse og i medfør af traktatens artikel 189 A, stk. 2 (3).

4. Rådet fastlagde sin fælles holdning i henhold til artikel 189 C i traktaten den 22. november 1996.

II. FORMÅLET MED FORSLAGET

Formålet med forslaget er at skabe et retsgrundlag for anvendelsen af de bevillinger på budgettet, der er beregnet til at finansiere foranstaltninger i forbindelse med Nord-Syd-samarbejdet vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

i) Ændringer, som Rådet har foretaget i Kommissionens ændrede forslag

De ændringer, som Rådet har foretaget, tager først og fremmest sigte på at gøre det klart, at forordningen skal ses som et led i udviklingssamarbejdet. Rådet har derfor fundet det hensigtsmæssigt i begyndelsen af præamblen at tilføje tre betragtninger, der understreger forbindelsen mellem bekæmpelsen af narkotika og narkotikamisbrug på den ene side og Fællesskabets udviklingspolitik på den anden side. Det har desuden indsat en betragtning, der udtrykkeligt nævner menneskerettighederne.

Rådet har i samme ånd foretaget nogle præciseringer i affattelsen af artikel 1. Det har derefter indsat en ny artikel 2, der fremhæver foranstaltningernes supplerende karakter. Rådet har desuden til en vis grad sammenfattet artikel 3 og 4 og samtidig suppleret artikel 3 med en henvisning til styrkelse af den lokale befolknings rolle.

Hvad angår de følgende artikler (artikel 5 12) har Rådet besluttet væsentligt at tilpasse dem til de tilsvarende bestemmelser, der allerede er vedtaget for andre forordninger. Dette gælder især bestemmelserne vedrørende samarbejdspartnerne (artikel 5), komplementaritet og koordinering (artikel 6), forudgående oplysninger (artikel 9), aspekterne vedrørende udvalgsproceduren (artikel 10) samt efterfølgende oplysninger (artikel 11). Hvad angår artikel 12 har Rådet fundet det hensigtsmæssigt udtrykkeligt at nævne muligheden for at ophæve forordningen.

Rådet har desuden indsat en artikel om et finansielt referencebeløb (artikel 8), ligeledes på linje med andre nyligt vedtagne forordninger.

ii) Europa-Parlamentets ændringsforslag

Rådet har indarbejdet en betydelig del af Parlamentets ændringsforslag i sin fælles holdning. Rådet har imidlertid i nogle tilfælde under hensyn til Kommissionens udtalelse, samtidig med at det helt eller delvist tilslutter sig ændringsforslagets substans, indsat dette et andet sted i teksten eller ændret affattelsen heraf. Rådet har bl. a. taget hensyn til ændringsforslag nr. 1 (femte betragtning), 3 (artikel 1), 4 (artikel 1) med nogle redaktionelle præciseringer, 5 (første og tredje del, artikel 3, stk. 2) med redaktionelle ændringer, 6 (artikel 4, stk. 1, hovedet), 8 (første punkt, artikel 4, tredje led med udeladelse af henvisningen til Dublin Gruppen), 33 (sidste del, artikel 4, andet led).

Rådet har ikke fundet det hensigtsmæssigt at indarbejde ændringsforslag nr. 9, 11, 14, 16, 17, 19, 21 og 24 i teksten.

De øvrige ændringsforslag, som Kommissionen ikke har kunnet tilslutte sig, er ikke blevet fastholdt.

(1) EFT nr. C 242 af 19. 9. 1995, s. 8.

(2) EFT nr. C 141 af 13. 5. 1996, s. 258.

(3) EFT nr. C 326 af 31. 10. 1996, s. 3.