3.2.1

EØSU noterer sig overvejelserne i grønbogen med henblik på at forbedre fiskeriforvaltningen i EU yderligere og ønsker at fremsætte følgende generelle bemærkninger: 3.2.1.1 For at opnå en bedre udnyttelse af fiskeressourcerne går EØSU ind for forslaget om inden 2015 at bringe ressourceforvaltningen i samklang med MSY-målsætningen, hvorefter man kunne gå over til et mere konservativt forvaltningsmål, der mindsker risikoen for nedfiskning af bestanden, men samtidigt giver et mere rentabelt fiskeri. Dette gælder ligeledes for blandet fiskeri, hvor der bør anvendes mere fleksible foranstaltninger, som kan forhindre negative økonomiske og sociale følger. I øvrigt støtter EØSU bestræbelserne på gradvist at få sat en stopper for udsmid. 3.2.1.2 EØSU vil gerne advare imod igen at stille spørgsmålstegn ved den metode til forvaltning af fiskeressourcerne, der er baseret på TAC'er og kvoter. Trods sine mangler vil det ikke være nemt at finde en erstatning for denne ordning. Alternativer bestående i en forvaltning baseret på kontrol med fiskeriindsatsen eller på indførelsen af fiskerirettigheder kan ikke indføres, uden at der først er gennemført en omhyggelig socioøkonomisk konsekvensanalyse, som godtgør, at en eventuel ændring af grundlaget for forvaltning af fiskeressourcerne er velbegrundet. 3.2.1.3 Derudover minder udvalget om, at en reduktion af fiskeriindsatsen, som giver sig udslag i restriktioner mht. antallet af fiskedage, vil indebære en række uacceptable ulemper, eftersom et sådant system vil udsætte arbejdstagerne for perioder med spidsbelastning, der kan føre til træthed og dermed øge risikoen for ulykker. 3.2.1.4 Endvidere ønsker EØSU at udtrykke forbehold mht. ejerskab til fiskerirettigheder, hvis de bliver brugt som handelsvare, idet fiskeressourcerne grundlæggende tilhører samfundet som helhed. Muligheden for at overdrage fiskerettigheder på årlig eller flerårig basis kunne overvejes, såfremt princippet om, at det er de offentlige myndigheder, der forvalter kvoterne, ikke stilles til diskussion. Afhængigt af de lokale forhold kunne beslutninger om adgang til ressourcerne træffes på grundlag af sociale og miljømæssige kriterier. Under alle omstændigheder vil afhændelsen af overdragelige fiskerirettigheder, hvad enten de er individuelle eller kollektive, ikke kunne have permanent karakter eller gøres til genstand for handel i spekulationsøjemed. 3.2.1.5 Fangster, der overskrider kvoterne, kunne således fradrages kvoterne for det følgende år, mens provenuet af salget af disse produkter kunne gå til andre fangstaktører, der er villige til at afgive en del af deres egne kvoter for at indregne kvoteoverskridelsen. 3.2.1.6 Angående den relative stabilitet mener EØSU, at den fortsat skal være en af hovedhjørnestene i den fælles fiskeripolitik. Udvalget bemærker dog, at det er nødvendigt med en ajourføring af dette princip for at tage hensyn til den udvikling, der er sket siden dets indførelse i 1983. Under alle omstændigheder bør enhver tilpasning af dette system foregå via forhandlinger mellem medlemsstaterne. Der kunne gives fortrinsadgang for regionale og lokale samfund baseret på sociale og miljømæssige kriterier. 3.2.1.7 Indarbejdelsen af den fælles fiskeripolitik i den integrerede havpolitik bør fremmes. EØSU foreslår, at fangstsektoren og akvakultursektoren får lovfæstet ret til at blive hørt i forbindelse med den fysiske planlægning af havområderne, og at den fremtidige fælles fiskeripolitik skal fastlægge kompensationsmekanismer for de fiskerivirksomheder og deres ansatte, som risikerer at miste fiskerimuligheder. Det drejer sig især om proaktivt at fremme erhvervsuddannelse – som for eksempel integrerede uddannelsesforløb – samt holistisk viden om havmiljøet for at fremme skabelsen af stabil beskæftigelse og omskoling inden for maritime klyngedannelser. 3.2.1.8 Der bør gives flere midler til forskning for at forbedre kendskabet til havmiljøet. Den viden, som fiskerne ligger inde med, bør ligeledes værdsættes og udnyttes mere. 3.2.1.9 EØSU bemærker, at den fælles fiskeripolitiks målsætninger vedrørende finansiel støtte ikke er nået. Målet om økonomisk bæredygtighed bør stadig forfølges på betingelse af, at markedsordningen revideres gennemgribende. Derudover bør der trækkes på offentlige tilskud for at støtte EU's fiskeriog forarbejdningsindustriers overgang til bæredygtigt fiskeri, hvilket også indebærer, at der tages højde for de socioøkonomiske følger af omstruktureringsprocessen. Endelig går EØSU ind for, at der indføres en klar sammenkædning mellem bevillingen af EU-finansiering og medlemsstaternes opfyldelse af de strategiske mål.