Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens syvende årsberetning om strukturfondene - 1995« (97/C 206/08)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 29. november 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens syvende årsberetning om strukturfondene - 1995«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Regionaludvikling og Fysisk Planlægning, som udpegede John Simpson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. april 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 345. plenarforsamling af 23. og 24. april 1997, mødet den 23. april 1997, med 123 stemmer for, 2 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I Rådets forordning (EØF) nr. 2081/93 fastlægges strukturfondenes opgaver og mål, samt hvilke aktiviteter der kan opnå støtte fra de enkelte fonde. Ifølge forordningens artikel 16 skal Kommissionen hvert år inden den 1. november aflægge rapport til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedrørende gennemførelsen af forordningen i det foregående år. Der skal gøres detaljeret rede for de fremskridt, der er sket med hensyn til virkeliggørelsen af strukturfondenes mål og koncentrationen af interventionerne som omhandlet i forordningen.

1.2. KOM(96) 502 endelig udg. er Kommissionens syvende beretning om strukturfondene. Den gør detaljeret rede for aktiviteterne i 1995.

1.3. Ifølge ovennævnte forordnings artikel 16 skal Kommissionen endvidere hvert tredje år forelægge Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg en beretning om, hvilke fremskridt der er gjort med hensyn til at skabe økonomisk og social samhørighed, og hvilket bidrag fondene og Fællesskabets øvrige finansielle instrumenter har ydet dertil. Sammen med denne beretning forelægges forslag til Fællesskabets aktioner og politikker vedrørende den økonomiske og sociale samhørighed. Den første beretning af denne art fremlagdes af Kommissionen den 6. november 1996 () og behandles i en separat udtalelse.

1.4. Denne udtalelse koncentrerer sig derfor om at vurdere udbyttet af den syvende årsberetning om strukturfondene og kommer ikke ind på de spørgsmål af bredere karakter, der tages op i den mere omfattende rapport om økonomisk og social samhørighed. På visse punkter har ØSU dog inddraget supplerende oplysninger fra samhørighedsrapporten og Revisionsrettens årsberetning for 1995, som indgående kommenterer gennemførelsen af strukturfondene.

2. Beretningens baggrund

2.1. Med strukturfondsreformen af 1988 indførtes fire hovedprincipper for fondenes virke, nemlig:

- koncentration af ressourcerne på bestemte prioriterede mål og bestemte geografiske områder,

- partnerskab, der indebærer tæt samarbejde mellem Kommissionen og de relevante myndigheder på nationalt, regionalt eller lokalt plan. Partnerskabet blev i 1994 udvidet til at omfatte kompetente myndigheder og organer, herunder, inden for rammerne af den enkelte medlemsstats institutionelle regler og gældende praksis, arbejdsmarkedets parter og økonomiske interessegrupper, udpeget af medlemsstaten,

- programmering, dvs. planlægning for en bestemt periode, omfanget af bistanden og valget af særlige foranstaltninger for de enkelte støtteberettigede områder gennem EF-støtterammer (EFSR) eller et samlet programmeringsdokument (SPD),

- additionalitet - for at sikre, at støtten fra strukturfondene ikke træder i stedet for national strukturstøtte, kræves det af medlemsstaten, at den »i alle de berørte områder fastholder sine offentlige eller dermed ligestillede strukturudgifter på mindst samme niveau som i den foregående programmeringsperiode«. For at gøre det muligt at kontrollere, om additionalitetsprincippet overholdes, skal medlemsstaten desuden stille de relevante finansielle oplysninger til rådighed.

2.2. Disse principper fastholdtes og styrkedes ved revisionen af strukturfondsforordningerne i 1993, hvor partnerskabsprincippet udvidedes til også at omfatte arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer (efter gældende praksis i de enkelte medlemsstater). Der blev ved revisionen lagt særlig vægt på strukturfondenes betydning for miljøet, og kortet over støtteberettigede regioner under de enkelte strukturfondsmål nytegnedes. Endvidere blev der som følge af tiltrædelsesakten for de nye medlemsstater tilføjet et strukturfondsmål nr. 6 om støtte til udvikling og strukturtilpasning i regioner med meget lav befolkningstæthed.

2.3. Medlemsstaterne skulle senest i juni 1994 fremlægge forslag til udviklingsplaner for de enkelte regioner eller støtteberettigede mål for perioden 1994-1999. Forslag til foranstaltninger i forbindelse med de enkelte EF-initiativer skulle også fremlægges inden for samme tidsfrist.

2.4. Der blev således i 1994 fremlagt 700 forslag for Kommissionen, og Kommissionens arbejde i 1995 i relation til strukturfondene bestod hovedsageligt i at behandle og godkende de fremlagte planer. 1995-beretningen er derfor domineret af spørgsmål om procedurer og opfyldelse af kriterierne. Efterhånden som de forskellige EF-støtterammer og SPD'er gennemføres, vil beretningen formodentligt i højere grad beskæftige sig med vurdering af strukturfondenes betydning for bestemte regioner og i EU som helhed samt med strukturfondenes fremtidige udvikling.

2.5. Strukturfondene er fortsat det vigtigste budgetinstrument for EU's støtte til de mindre velstillede EU-regioners økonomiske og sociale udvikling. Af EU's samlede budget for 1995 på 71 mia. ecu fik strukturfondene tildelt 22,3 mia. ecu og Samhørighedsfonden 2,2 mia. ecu (se bilag, tabel 1).

3. ØSU's kommentarer til Kommissionens beretning

3.1. Generelt

3.1.1. ØSU hilser beretningen velkommen. Den giver en detaljeret og grundig vurdering af strukturfondenes gennemførelse i 1995.

3.1.2. Beretningen er på godt 340 sider og fremlægger over 170 tabeller, bilagets tabeller medregnet. Resultatet er blevet en meget kompleks beretning. Der er gjort et velkomment forsøg på at skabe overblik i beretningens indledning.

3.1.3. Denne kompleksitet gør det naturligvis umuligt for ØSU at behandle alle aspekter i beretningen. ØSU vil i denne udtalelse nøjes med at se på, i hvor høj grad principperne for strukturfondsreformen er blevet fulgt, samt behandle en række spørgsmål af strategisk betydning.

3.1.4. Beretningen anerkender betydningen af tidligere ØSU-udtalelser om strukturfondene, især i forbindelse med regionaludvikling, interregionalt samarbejde og samhørighedens fremtid på baggrund af kommende EU-udvidelser.

3.1.5. ØSU støtter beretningen som helhed og komplimenterer Kommissionen for dens omfattende karakter. Bemærkningerne og forslagene sidst i udtalelsen skal fortolkes på baggrund af ØSU's generelt positive holdning til beretningen.

3.2. Koncentration

3.2.1. Ifølge koncentrationsprincippet skal bistanden koncentreres om et begrænset antal mål og støtteberettigede regioner, de alvorligste problemer og en række emner, som er vigtige i hele EU.

3.2.2. I praksis blev de vigtigste beslutninger om koncentration truffet i 1994 med fastlæggelsen af, hvilke regioner der var berettiget til støtte fra strukturfondene, og af de vejledende finansielle allokationer til de enkelte områder. Kommissionen har imidlertid fulgt princippet ved at koncentrere sin største indsats om forslagene vedrørende mål 1-områder.

3.2.3. Det skal bemærkes, at Revisionsretten i sin årsberetning for 1995 ikke var overbevist om, at koncentrationsprincippet var blevet overholdt på rette vis. Revisionsretten konkluderede, at EU-støtteforanstaltninger til en vis grad spredes over et stort antal støtteberettigede regioner, idet mere end halvdelen af befolkningen i EU er berettiget til en eller anden form for støtte fra strukturfondene (). Den første rapport om økonomisk og social samhørighed konkluderer også, at koncentrationsprincippet ikke blev respekteret fuldt ud ved fastlæggelsen af parametrene for perioden 1994-1999.

3.2.4. ØSU er forbeholden over for anvendelsen af BNP pr. indbygger som eneste mål for regionernes økonomiske og sociale situation - især i betragtning af problemet med interregionale overførsler. ØSU mener, at Kommissionen bør overveje, hvordan anvendelsen af BNP pr. indbygger kan erstattes eller suppleres med andre målemetoder. Det ville dog have været til stor hjælp, hvis Kommissionen i den foreliggende årsberetning havde vist tildelingen pr. indbygger af strukturfondsmidlerne til de enkelte mål 1-, 2- og 5-regioner i forhold til BNP-niveauet pr. indbygger i de pågældende regioner - som et første forsøg på at måle de finansielle allokationers koncentration i EU's dårligst stillede områder.

3.2.5. Oplysningerne i Revisionsrettens rapport for 1995 gør det muligt at analysere dette forhold for mål 1-regionernes vedkommende. Resultatet ses i bilagets diagram. Det fremgår heraf, at regioner med lavere BNP-niveau pr. indbygger nok har modtaget flere midler pr. indbygger end andre regioner, men forbindelsen er ret svag, og der er mange væsentlige undtagelser ().

3.2.6. Et andet aspekt af koncentrationen er anvendelsen af forskellige fonde (EFRU, ESF, EUGFL og FIUF) til at tackle regionernes udviklingsproblemer ud fra en samlet helhedsplan. Det er i denne forbindelse skuffende at konstatere, at kun 31 af de mål 1-interventioner, der blev vedtaget i 1995 (19 % af det samlede antal), involverede tre af strukturfondene, og kun 12 (7 %) involverede alle fire fonde.

3.3. Programmering

3.3.1. En stor del af beretningen handler om procedurerne i forbindelse med planlægningen af strukturfondsinterventionerne i de enkelte regioner.

3.3.2. Der blev vedtaget mere end 700 strukturfondsprogrammer i 1994. Hovedkonklusionen på beretningen for 1995, som Kommissionen tilslutter sig, er, at der er fare for, at procedurerne bliver alt for indviklede og bureaukratiske.

3.3.3. I Kommissionen første rapport om økonomisk og social samhørighed drøftes det, hvad erfaringerne med de alt for mange programmer i perioden 1994/1995 kommer til at betyde for fremtidens strukturfondspolitik. ØSU noterer sig følgerne for kommende strukturfondsperioder og støtter Kommissionens skridt til at løse problemerne ved at gøre planlægningsprocedurerne mindre indviklede og/eller i tide at forberede planlægningen gennem uddannelse samt tildeling af tilstrækkelige ressourcer både til regionerne og til EU's institutioner.

3.4. Additionalitet

3.4.1. Additionaliteten kontrolleres på grundlag af medlemsstaternes oplysninger om de enkelte mål og programmer. Omfatter medlemsstaten mere end ét mål, er kontrollen vanskelig, især fordi der i nogle medlemsstater ikke er overensstemmelse mellem de områder, der dækkes af visse strukturfondsinterventioner, og de regionale finansielle strukturer. Det er et krav, at medlemsstatens egen strukturstøtte til de støtteberettigede regioner ikke reduceres til et niveau, der ligger under niveauet i den foregående programmeringsperiode (idet der dog tages hensyn til særlige udgifter, privatiseringer, konjunkturudsving osv.).

3.4.2. Det fremgår af årsberetningen, at additionalitetskontrolproceduren med sigte på perioden 1989-1993 (den foregående strukturfondsperiode) blev afsluttet for mål 1- og mål 2-regionerne, og at additionaliteten:

- blev kontrolleret for fem medlemsstater,

- var umulig at kontrollere i tre medlemsstater på grund af ufuldstændige oplysninger,

- var umulig at kontrollere i fire medlemsstater, fordi der slet ikke forelå nogen oplysninger.

3.4.3. Med hensyn til mål 3 og 4 i perioden 1989-1993 blev additionaliteten kontrolleret for fire medlemsstater, mens kontrollen var ufuldstændig for to medlemsstater og umulig at gennemføre for fem. Kun for mål 5b blev additionaliteten i perioden 1989-1993 kontrolleret i samtlige medlemsstater.

3.4.4. Der blev i 1995 kun gennemført en evaluering af additionaliteten i forbindelse med strukturfondenes løbende operationer for mål 1's vedkommende, og resultatet var »begrænset«, idet kun én medlemsstat havde overholdt princippet og retningslinjerne for kontrollen.

3.4.5. Det står klart, at additionalitetskontrolordningen ikke fungerer godt, dels fordi sagerne er komplekse, dels fordi visse medlemsstater ikke samarbejder. Det giver grund til alvorlig bekymring. De komplekse administrations- og planlægningsprocedurer, der er fastlagt for strukturfondene, kan kun retfærdiggøres, hvis fondene virkelig tilfører regionerne og de udvalgte problemstillinger en tillægsværdi. Kan denne tillægsværdi ikke bekræftes, vil kravene til programmering og administration kunne virke som en hæmsko for udviklingen af EU's mindst velstillede regioner i stedet for at opfylde deres behov. ØSU støtter de skridt, Kommissionen er nødsaget til at tage for at kontrollere additionaliteten og understreger, at velfungerende kontrolordninger vil være en væsentlig del af kommende regler for strukturfondene.

3.5. Partnerskab

3.5.1. Partnerskab er det fjerde princip bag reformen af strukturfondene. Begrebet blev i 1993 udvidet, så at det nu foruden regionale og lokale myndigheder og organer også omfatter arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer, dog underlagt den enkelte medlemsstats institutionelle regler og gældende praksis.

3.5.2. Det nævnes i beretningen, at partnerskabet med regionale myndigheder nu er bedre udbygget, men at ordningerne fungerer mindre tilfredsstillende på lokalt niveau. Der peges tillige på en tendens til, at arbejdsmarkedets parter inddrages i højere grad, men det erkendes, at situationen varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat: »I visse lande inddrages de overhovedet ikke, mens de i andre endog er med til at træffe beslutninger. I visse lande er der tale om indirekte repræsentation, i andre om informationsprocedurer.« Beretningen nævner også, at mange af de regionale overvågningssystemer er meget indviklede og uhåndterlige, og at der skal udvikles mere egnede procedurer for at undgå, »at procedurerne vanskeliggøres på grund af stadig mere komplekse partnerskabsstrukturer«.

3.5.3. ØSU støtter Kommissionens bestræbelser på at udvide anvendelsen af partnerskabet i forbindelse med strukturfondene, men bemærker, at Kommissionen ikke har beføjelser til at insistere på egnede partnerskabsstrukturer, hvor disse ikke er forenelige med medlemsstaternes procedurer. Dette vil være et vigtigt spørgsmål i planlægningen af næste strukturfondsperiode med henblik på at øge arbejdsmarkedsparternes og de økonomiske interesseorganisationers bidrag til større samhørighed. ØSU opfordrer Kommissionen til at gøre grundigere rede for de lokale partnerskabers aktuelle situation i kommende årsberetninger om strukturfondene. Med mere fuldstændige oplysninger har ØSU et bedre grundlag for at bedømme, hvor stor en rolle og hvilken rolle alle økonomiske og sociale partnere spiller i de enkelte medlemsstater.

3.5.4. Det er vigtigt at etablere partnerskaber, og det er vigtigt, at de er af god kvalitet. ØSU er opmærksom på, at regionale og lokale organer i partnerskabsstrukturen ikke altid er reelt uafhængige af centralregeringen (til dels på grund af økonomiske forbindelser) og måske derfor ikke fuldt ud repræsenterer alle synspunkter i området. Reel uafhængighed kræver, at alle økonomiske og sociale partnere på nationalt og lokalt plan har en stemme, som bliver hørt, og som har reel indflydelse på såvel fastlæggelsen af strategiske prioriteter for strukturfondene som på de daglige beslutninger om deres gennemførelse.

3.5.5. ØSU ønsker at opfordre Kommissionen til at fortsætte indsatsen for, at partnerskab, som involverer arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer, udbredes til alle medlemsstaterne. Man kunne i denne forbindelse overveje en form for teknisk bistand, som gør disse partnere bedre i stand til at opfylde kravet om input og udtalelser samt de øvrige krav, deres rolle indebærer. ØSU erkender imidlertid, at Kommissionen ikke har nogen beføjelser til at insistere på organiseringen af de økonomiske og sociale partneres repræsentation, og konkluderer, at medlemsstaterne har en tung forpligtelse til at udvikle og iværksætte egnede og effektive strukturer, der sikrer inddragelse af arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer i fordelingen af strukturfondsmidlerne.

3.6. Evaluering og overvågning

3.6.1. De vigtigste aktiviteter i 1995 på dette område var:

- oprettelsen af overvågningsudvalgene,

- udgivelsen af en fælles overvågnings- og evalueringsvejledning,

- de indledende skridt til gennemførelse af midtvejsevalueringer af EF-støtterammerne (EFSR), de samlede programmeringsdokumenter (SPD) og EF-initiativerne.

3.6.2. I forbindelse med oprettelsen af overvågningsudvalgene fremhævedes det i det foregående afsnit om partnerskabsprincippet, hvor vigtigt det er, at overvågningen er åben og gennemsigtig, og at arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer er reelt involveret. ØSU har bemærket, at overvågningsudvalgene har en betydning, der rækker ud over den økonomiske overvågning af strukturfondene, og at arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer derfor kan spille en særlig vigtig rolle ved at fremskaffe og evaluere kvalitative oplysninger om strukturfondsinterventionernes fremskridt. Skal denne opgave udføres effektivt, må arbejdsmarkedets parter råde over tilstrækkelige tekniske faciliteter, og de må have oplysninger, der sætter dem i stand til at foretage evalueringer på et informeret grundlag.

3.6.3. Udgivelsen af overvågnings- og evalueringsvejledningen hilses velkommen. Den opstiller nogle rammer for overvågningen af strukturfondenes fremskridt. Den udkom desværre efter udarbejdelsen af EF-støtterammer og SPD'er, og dens anbefalinger skal derfor knyttes til allerede fungerende overvågningsordninger. Det ville have været at foretrække, om vejledningen var kommet, inden man gik i gang med at udforme støtterammer og SPD'er, således at dens anbefalinger havde kunnet inkorporeres i medlemsstaternes forslag og de vedtagne planer.

3.6.4. Midtvejsevalueringerne er vigtige. Der er risiko for, at det administrative system igen vil blive overbelastet, da det drejer sig om mere end 700 operationelle programmer, SPD'er og EF-initiativer, der skal evalueres og om nødvendigt genforhandles, så at de svarer til de indhøstede erfaringer eller et ændret miljø. Det bemærkes i beretningen, at midtvejsevalueringen skulle afsluttes i 1996, men at den fik en langsom start. ØSU vil grundigt gennemgå resultatet af midtvejsevalueringen i forbindelse med sin udtalelse om årsberetningen om strukturfondene for 1996 og anmoder Kommissionen om, at den i den kommende årsberetning belyser, i hvor høj grad arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer deltager i midtvejsevalueringen i de enkelte medlemsstater.

3.7. Miljøet

3.7.1. I erkendelse af den betydning, miljøet tillægges i strukturfondsforordningerne, har det også en fremtrædende plads i årsberetningen, som giver mange eksempler på miljømæssige aspekter af gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne. Det fastslås i årsberetningen, at der er sket en klar forbedring af den måde, der tages hensyn til miljøet på i forbindelse med planlægningen af strukturfondsinterventionerne for perioden 1994-1999.

3.7.2. Det hilses varmt velkommen, at der i strukturfondene og i årsberetningen nu lægges mere vægt på miljøet. Årsberetningens eksempler viser, at miljøet prioriteres ret højt i strukturfondsaktiviteterne rundt om i EU. Der gives imidlertid kun få oplysninger om strukturfondenes samlede miljøkonsekvenser for enkeltregioner, efter mål eller i EU som helhed. Det er vigtigt, at der i kommende årsberetninger udstikkes rammer for rapportering af strukturfondenes miljøkonsekvenser på grundlag af en række kriterier, herunder eventuelle indikatorer for ydeevne.

3.7.3. Der bør endvidere opstilles kvantificerede miljømål i EF-støtterammerne og SPD'erne. Disse mål vil dog i de fleste tilfælde først kunne nås ved programperiodens afslutning, da infrastrukturprojekter har en lang tidshorisont. Kommissionen kunne måske overveje en række pilotundersøgelser, der kunne pege på strukturfondenes miljøkonsekvenser i forskellige regioner i EU.

3.8. Strukturfondene, beskæftigelsen og andre EU-politikker

3.8.1. Beretningen fremlægger en værdifuld analyse af samspillet mellem strukturfondene og andre EU-politikker. I 1995 (og i 1996) drejede debatten sig i høj grad om forholdet mellem strukturfondene og oprettelsen af nye arbejdspladser. Det understreges i beretningen, at strukturfondene allerede fokuserer meget på jobskabelse, erhvervsuddannelse og efteruddannelse samt på social udstødelse og udelukkelse fra arbejdsmarkedet. I løbet af 1995 og 1996 udarbejdedes en række forslag, der bragte disse problemer endnu mere i strukturfondenes fokus. ØSU vil se på resultatet af høringen om disse emner, som vil give anledning til vigtige overvejelser ved midtvejsevalueringen af strukturfondsaktiviteterne. De vil være et centralt punkt i næste års strukturfondsberetning.

3.8.2. Komplementariteten mellem strukturfondene og en række andre EU-politikker og prioriteter kommenteres også i beretningen, hvilket hilses velkommen som en ekstra dimension.

4. Konklusion

4.1. ØSU komplimenterer Kommissionen for en god årsberetning, der giver en helhedsoversigt over gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne i 1995 og gør det muligt at give en foreløbig vurdering af, i hvor høj grad principperne bag reformen af strukturfondene følges.

4.2. Kommissionens årsberetning skal ses i sammenhæng med den første rapport om økonomisk og social samhørighed, der er emnet for en separat udtalelse, og som samler de første overvejelser over strukturfondenes rolle efter 1999 - et emne, som interesserer ØSU meget.

4.3. Efterhånden som programperioden 1994-1999 skrider frem, må det forventes, at årsberetningerne om strukturfondene ændrer fokus fra spørgsmål om procedurer og opfyldelse af kriterierne til vurdering af strukturfondenes konkrete konsekvenser og udviklingsvalg.

4.4. Det er nødvendigt at genoverveje og reformere procedurerne for udarbejdelse og godkendelse af planerne for anvendelse af strukturfondene. Beretningen efterlader et stærkt indtryk af, at det administrative system i 1995 faktisk var blokeret af arbejdet med at godkende flere hundrede operative programmer, samlede programmeringsdokumenter og EF-initiativer. Procedurerne var tunge og kostbare og gav anledning til væsentlige forsinkelser. Når den nye strukturfondspolitik skal formuleres, skal der afsættes mange ressourcer og tilstrækkelig tid til forberedelse og uddannelse med henblik på programudvikling i regionerne og EU-institutionernes gennemgang og godkendelse af programmerne.

4.5. ØSU ser frem til i forbindelse med den næste årsberetning at gennemgå resultatet af den aktuelle debat om forholdet mellem strukturfondene og jobskabelse. Dette emne vil også være et vigtigt punkt ved midtvejsevalueringen af strukturfondsaktiviteterne.

4.6. ØSU erkender, at det er et stort arbejde at udarbejde årsberetningen om strukturfondene, og lykønsker Kommissionen med 1995-beretningen. ØSU håber, at Kommissionen ved udarbejdelse af beretningen for 1996 vil lægge særlig vægt på følgende:

- arbejdsmarkedets og de økonomiske interesseorganisationers rolle ved gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne i de enkelte medlemsstater: ØSU efterlyser mere fuldstændige og kritisk vurderede oplysninger som grundlag for en informeret bedømmelse af disse parters faktiske status og rolle samt effekten af deres arbejde,

- der bør i denne forbindelse lægges særlig vægt på parternes tekniske mulighed for at varetage de opgaver, de har fået tildelt, og på de skridt, der kan tages for at øge disse muligheder, hvor det skønnes nødvendigt,

- ØSU ønsker endvidere at se på parternes rolle i gennemførelsen af midtvejsevalueringerne i de enkelte medlemsstater,

- årsberetningen bør overveje alternative metoder til at måle regionernes (og de mindre velstillede medlemsstaters) økonomiske og sociale situation som supplement til den aktuelt benyttede, BNP pr. indbygger,

- ØSU ser gerne, at 1996-beretningen medtager information om pilotundersøgelser, der kan kortlægge de specifikke virkninger af strukturfondenes anvendelse i miljøprojekter i forskellige regioner,

- ØSU bakker op om Kommissionens bestræbelser på at sikre forbedringer af vurderingen af strukturfondsinterventionernes »additionalitet« og opfordrer medlemsstaterne til at samarbejde fuldt ud med Kommissionen om dette middel til at kontrollere, hvor effektivt fondene opfylder målene.

4.7. ØSU bifalder den måde, hvorpå Kommissionen i sin beretning har gjort opmærksom på de nye medlemsstater og deres anvendelse af strukturfondene efter udvidelsen. Dette spørgsmål er særlig vigtigt for nye medlemsstater, når de vurderer deres position i forhold til fremtidig anvendelse af fondene.

4.8. ØSU håber, at Kommissionen vil tage hensyn til de forskellige bemærkninger i denne udtalelse, både ved gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne og ved udarbejdelsen af årsberetningen for 1996 og de efterfølgende årsberetninger. ØSU håber endvidere, at Kommissionen snarest muligt fremlægger sin beretning om strukturfondene i 1996, eller i hvert fald tidligere end tilfældet var med 1995-beretningen.

Bruxelles, den 23. april 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() KOM(96) 542 endelig udg.

() Diagrammets oplysninger stammer fra tabel 5.3 i Revisionsrettens årsberetning (nævnt ovenfor). Tallene for BNP pr. indbygger cr fra 1993 og er blevet standardiseret som købekraftenheder baseret på EU (15) = 100. Oplysningerne om støtte pr. indbygger er udregnet i ecu pr. indbygger (på grundlag af befolkningstallet for 1990, idet mål 1-regionernes gennemsnit = 100).

() Punkt 2.1 i Kommissionens syvende årsberetning.

BILAG I

Diagram, der viser forholdet mellem BNP pr. indbygger og strukturfondsstøtte pr. indbygger i mål 1-regioner

Støtte pr. indbygger sammenholdt med BNP pr. indbygger - mål 1-regioner

>START GRAFIK>

Støtte pr. indbygger EU 15 = 100

BNP pr. indbygger EU mål 1 = 100

--- Støtte/indb. (ecu)

- - - Lineært, Støtte/indb. (ecu)

>SLUT GRAFIK>

BILAG II

>TABELPOSITION>