DA Den Europæiske Unions Tidende C 227/3

UDKAST TIL KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. …/…

af 5. august 2013

om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på de minimis-støtte i landbrugssektoren

2013/C 227/04

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 4,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998 om anvendelse af artikel 92 og 93 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på visse former for horisontal statsstøtte (1),

efter offentliggørelse af udkast til denne forordning (2),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Statsstøtte, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Statslig finansiering, som opfylder kriterierne i artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»traktaten«), udgør statsstøtte og skal anmeldes til Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 3, i traktaten. I medfør af artikel 109 i traktaten kan Rådet imidlertid bestemme, at visse former for støtte er fritaget for denne anmeldelsespligt. I henhold til artikel 108, stk. 4, i traktaten kan Kommissionen vedtage forordninger vedrørende disse former for statsstøtte. Ved forordning (EF) nr. 994/98 besluttede Rådet i henhold til artikel 109 i traktaten, at de minimis-støtte udgør en sådan form for statsstøtte. De minimis-støtte, som er en støtte, der ydes til den samme virksomhed over en given periode, og som ikke overstiger et vist nærmere fastsat beløb, anses derfor for ikke at opfylde alle kriterier i traktatens artikel 107, stk. 1, og er derfor ikke omfattet af anmeldelsespligten.

(2) Kommissionen har i adskillige afgørelser præciseret begrebet støtte som omhandlet i traktatens artikel 107, stk. 1. Kommissionen har også bekendtgjort, hvordan den forholder sig til et de minimis-loft, under hvilket traktatens artikel 107, stk. 1, ikke finder anvendelse, første gang i sin meddelelse om de minimis-støtteordninger (3) og senere i Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 (4) og Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 (5). Under hensyn til de særlige regler, der anvendes i landbrugssektoren, og risikoen for, at selv lave støttebeløb kan opfylde kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, blev landbrugssektoren ved forordning (EF) nr. 69/2001 udelukket fra nævnte forordnings anvendelsesområde. Forordning (EF) nr. 1998/2006, der erstattede forordning (EF) nr. 69/2001, udelukker fortsat primærproduktion af landbrugsprodukter fra sit anvendelsesområde, men inkluderer forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter under den generelle ordning.

(3) Da flere års erfaringer har vist, at selv meget små støttebeløb, der ydes til den primære landbrugsproduktion, ikke opfylder kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, såfremt visse betingelser er opfyldt, fastsatte Kommissionen bestemmelser om ydelse af de minimis-støtte i nævnte sektor i Kommissionens forordning (EF) nr. 1860/2004 af 6. oktober 2004 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte i landbrugs- og fiskerisektoren (6). Forordningen omfattede både primærproduktion og forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter.

(4) Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 af 20. december 2007 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte til produktion af landbrugsprodukter ophævede Kommissionens forordning (EF) nr. 1860/2004 fra den 1. januar 2008 (7). I henhold til nævnte forordning, der fandt anvendelse på virksomheder i landbrugsproduktionssektoren, ansås det samlede de minimis-støttebeløb, der ydes til en enkelt virksomhed, der beskæftiger sig med produktion af landbrugsprodukter, ikke for at opfylde alle kriterier i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis det ikke oversteg 7 500 EUR pr. modtager over en treårig periode og et kumuleret beløb pr. medlemsstat svarende til 0,75 % af den årlige produktion i landbrugssektoren.

(5) Ved anvendelsen af traktatens konkurrenceregler forstås ved en virksomhed enhver enhed, uanset juridisk status og finansieringsmåde, der udøver en økonomisk aktivitet (8). Domstolen har fastslået, at alle enheder, som kontrolleres af samme enhed (de jure eller de facto), skal betragtes som en del af en enkelt virksomhed (9). Af hensyn til retssikkerheden og for at mindske den administrative byrde bør denne forordning indeholde en udtømmende liste med klare kriterier, der gør det muligt at bestemme, hvorvidt to eller flere enheder skal betragtes som en del af en enkelt virksomhed. Kommissionen har ud fra de veletablerede kriterier for definitionen af »tilknyttede virksomheder« i definitionen af SMV'er (bilag I til forordning (EF) nr. 800/2008) (10) udvalgt de kriterier, der er hensigtsmæssige i forhold til denne forordning. De kriterier er allerede velkendte for de offentlige myndigheder og bør i betragtning af denne forordnings anvendelsesområde finde anvendelse på såvel SMV'er som store virksomheder.

(6) På grundlag af Kommissionens erfaringer med at anvende forordning (EF) nr. 1535/2007 kan det fastslås, at det maksimale støttebeløb på 7 500 EUR pr. modtager over en treårig periode kan forhøjes til 10 000 EUR, og at loftet kan forhøjes til 1 % af den årlige produktion i landbrugssektoren, uden at det påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og/eller fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene.

(7) I betragtning af lighederne mellem forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter og ikke-landbrugsprodukter, inkluderes forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter i anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. …/2013 af … om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten på de minimis-støtte (11) [forordning (EU) nr. …/2013 (den generelle de minimis-forordning)].

(8) Domstolen har fastslået (12), at når Unionen ved lovgivning har indført en fælles markedsordning i en given landbrugssektor, har medlemsstaterne pligt til at afstå fra enhver foranstaltning, der kan underminere eller fravige en sådan ordning Denne forordning bør derfor ikke gælde for støtte, hvis størrelse fastsættes ud fra prisen for eller mængden af produkter, der indkøbes eller bringes på markedet.

(9) Denne forordning bør ikke finde anvendelse på eksportstøtte eller støtte, der begunstiger indenlandske produkter frem for importerede. Den bør navnlig ikke gælde for støtte til finansiering af etablering og drift af distributionsnet i andre medlemsstater eller tredjelande. Støtte til dækning af udgifter til deltagelse i varemesser eller til undersøgelser eller konsulenttjenester, der er nødvendige for at lancere et nyt eller et eksisterende produkt på et nyt marked, betragtes normalt ikke som eksportstøtte.

(10) Denne forordning bør ikke finde anvendelse på kriseramte virksomheder, eftersom der ikke ydes finansiel støtte til kriseramte virksomheder, hvis der ikke foreligger en omstruktureringsplan. Der er derudover vanskeligheder forbundet med at bestemme bruttosubventionsækvivalenten for støtte til virksomheder af denne type. Der bør af hensyn til den retlige sikkerhed opstilles klare kriterier til at fastslå, om en virksomhed i denne forordning anses for at være kriseramt, uden at disse kriterier forudsætter en vurdering af alle de særlige forhold i en virksomheds situation.

(11) Den treårsperiode, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af denne forordning, er glidende i den forstand, at man, hver gang der ydes ny de minimis-støtte, skal tage hensyn til den samlede de minimis-støtte, der er ydet i det indeværende og de to foregående regnskabsår.

(12) Hvis en virksomhed er aktiv inden for landbrugsproduktionssektoren samt inden for én eller flere af de sektorer, der reguleres af forordning (EU) nr. …/2013 (den generelle de minimis-forordning), bør bestemmelserne i nævnte forordning finde anvendelse på støtte, som ydes til sidstnævnte sektorer, forudsat at medlemsstaterne ved hjælp af egnede midler, såsom ved at holde aktiviteterne adskilt eller ved at udskille omkostningerne, sikrer, at der ikke ydes de minimis-støtte, der ikke opfylder betingelserne i denne forordning, til aktiviteter i landbrugsproduktionssektoren.

(13) Denne forordning bør fastsætte regler, der sikrer, at det ikke er muligt at omgå de maksimale støtteintensiteter fastsat i specifikke forordninger eller Kommissionens afgørelser. Den bør også fastsætte klare kumulationsregler, der er lette at anvende.

(14) Denne forordning udelukker ikke, at en foranstaltning eventuelt ikke skal betragtes som statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1, af andre grunde end de i denne forordning nævnte, f.eks. fordi foranstaltningen er i overensstemmelse med de markedsøkonomiske principper, eller fordi foranstaltningen ikke omfatter overførsel af statsmidler.

(15) For at sikre gennemsigtighed, ligebehandling og effektivt tilsyn bør denne forordning kun finde anvendelse på de minimis-støtte, hvis bruttosubventionsækvivalent kan forudberegnes præcist, uden at det er nødvendigt at foretage en risikovurdering(»gennemsigtig støtte«). En sådan præcis beregning kan f.eks. foretages i forbindelse med tilskud, rentetilskud, begrænsede skattefritagelser eller andre instrumenter, der omfatter en øvre grænse, som sikrer, at det gældende loft ikke overskrides. En sådan øvre grænse betyder, at så længe det præcise støttebeløb ikke eller endnu ikke er kendt, skal medlemsstaten antage, at beløbet svarer til grænsen, for derved at sikre, at det loft, der er fastlagt i denne forordning, ikke overskrides, når der ydes støtte med flere forskellige støtteforanstaltninger, samt for at kunne anvende kumulationsreglerne.

(16) For at sikre gennemsigtighed, ligebehandling og korrekt anvendelse af de minimis-loftet bør alle medlemsstater anvende den samme beregningsmetode. For at lette en sådan beregning bør støttebeløb, der ikke udbetales som kontante tilskud, omregnes til bruttosubventionsækvivalent. Bruttosubventionsækvivalenten for andre former for gennemsigtig støtte end tilskud eller for rateudbetalt støtte beregnes på grundlag af de gældende markedsrenter på støttetidspunktet. Med henblik på en ensartet, gennemsigtig og enkel anvendelse af statsstøttereglerne bør de gældende markedsrentesatser i denne forordning svare til de referencesatser, der er fastsat i meddelelsen fra Kommissionen om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (13).

(17) Støtte indeholdt i lån bør betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis bruttosubventionsækvivalenten er blevet beregnet på basis af de gældende markedsrenter på støttetidspunktet. For at forenkle behandlingen af mindre lån af kort varighed bør denne forordning indeholde en klar regel, der er enkel at anvende og tager hensyn til såvel lånebeløbet som varigheden. På grundlag af Kommissionens erfaringer kan lån, der er sikret ved sikkerhedsstillelse for mindst 50 % af lånet, og som ikke overstiger 50 000 EUR med en løbetid på fem år eller 25 000 EUR med en løbetid på ti år, anses for at have en bruttosubventionsækvivalent, der svarer til de minimis-loftet.

(18) Støtte indeholdt i kapitaltilførsler bør ikke betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, medmindre det samlede beløb i forbindelse med den offentlige kapitaltilførsel holdes under de minimis-loftet. Støtte i form af risikokapitalfinansiering i form af egenkapital- eller kvasiegenkapitalinvesteringer, jf. [de nye retningslinjer for risikokapitalfinansiering], bør ikke betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, medmindre den pågældende kapital holdes under de minimis-loftet for hver enkelt virksomhed.

(19) Støtte indeholdt i garantier bør betragtes som gennemsigtig, hvis bruttosubventionsækvivalenten er blevet beregnet på grundlag af de minimumspræmier, der er fastsat i Kommissionens meddelelse for den berørte type virksomhed. Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte i form af garantier (14) angiver f.eks. årlige præmieniveauer, over hvilke en statsgaranti ikke anses for at udgøre støtte. For at forenkle behandlingen af kortvarige garantier, der skal sikre op mod 80 % af relativt små lån, bør denne forordning indeholde en klar regel, der er enkel at anvende og tager hensyn til såvel størrelsen af det lån, der ligger til grund for garantien, som garantiens varighed. Denne regel bør ikke finde anvendelse på garantier for underliggende transaktioner, der ikke udgør et lån, såsom garantier for aktietransaktioner. Hvis garantien ikke overstiger 80 % af det underliggende lån, det garanterede beløb ikke overstiger 75 000 EUR, og garantiens varighed ikke overstiger fem år, kan garantien anses for at have en bruttosubventionsækvivalent, der svarer til de minimis-loftet. Det samme gælder, hvis garantien ikke overstiger 80 % af det underliggende lån, det garanterede beløb ikke overstiger 37 500 EUR, og varigheden ikke overstiger ti år.

(20) For lån eller garantier på mindre beløb eller med en kortere varighed end dem, der er anført i betragtning 17 og 19, bør bruttosubventionsækvivalenten beregnes ved at gange forholdet mellem det reelle beløb og det maksimale beløb, der er anført i betragtning 17 og 19, med forholdet mellem den reelle varighed og fem år og derefter med 10 000 EUR. Således ville et lån på 25 000 EUR i 2,5 år for eksempel anses for at have en bruttosubventionsækvivalent på 2 500 EUR.

(21) På grundlag af en anmeldelse fra en medlemsstat kan Kommissionen undersøge, om en foranstaltning, der ikke består i ydelse af et tilskud, et lån, en garanti, et kapitalindskud eller risikokapitalfinansiering i form af egenkapital- eller kvasiegenkapitalinvestering, medfører en bruttosubventionsækvivalent, som ikke overstiger de minimis-loftet og derfor kan falde ind under denne forordnings anvendelsesområde.

(22) Kommissionen har pligt til at sikre, at statsstøttereglerne overholdes, og i overensstemmelse med samarbejdsprincippet i artikel 4 i traktaten om Den Europæiske Union bør medlemsstaterne lette udførelsen af denne opgave ved at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den samlede de minimis-støtte, der i henhold til de minimis-reglen ydes til en enkelt virksomhed, ikke overstiger det samlede tilladte loft.

(23) Før medlemsstaterne yder nogen form for de minimis-støtte, bør de kontrollere for deres medlemsstat, at de minimis-loftet og de nationale grænser ikke overstiges med den nye de minimis-støtte, og at de andre betingelser i denne forordning er overholdt.

(24) For at sikre, at medlemsstaterne har nøjagtige, pålidelige og fuldstændige oplysninger, som kan give garanti for, at ny de minimis-støtte ikke kommer til at overstige det loft, som gælder for den virksomhed, der modtager støtten, og de nationale grænser bør det kræves, at medlemsstaterne opretter et centralt register over de minimis-støtte, der indeholder oplysninger om al de minimis-støtte ydet i overensstemmelse med denne forordning af enhver myndighed i den pågældende medlemsstat. Det bør stå medlemsstaterne frit for at udforme deres register og vælge den mest hensigtsmæssige mekanisme for at oprette det i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige og administrative struktur, forudsat at de sikrer, at alle medlemsstatens offentlige myndigheder har adgang til registeret for at kunne kontrollere størrelsen af den de minimis-støtte, som hver virksomhed har modtaget. Medlemsstaterne bør have tilstrækkelig tid til at oprette et sådant register.

(25) Indtil en medlemsstat har oprettet et centralt register, og registret dækker en periode på tre år, bør medlemsstaten meddele den pågældende virksomhed beløbet for den de minimis-støtte, der er ydet, og støttens karakter af de minimis-støtte, og bør udtrykkeligt henvise til denne forordning. Før ydelsen af en sådan støtte skal den pågældende medlemsstat desuden indhente en erklæring fra virksomheden om anden de minimis-støtte omfattet af denne forordning eller andre de minimis-forordninger, som denne måtte have modtaget i løbet af det pågældende regnskabsår samt de foregående to regnskabsår.

(26) For gøre det muligt for Kommissionen at føre tilsyn med anvendelsen af denne forordning og påvise mulige konkurrencefordrejninger bør det kræves, at medlemsstaterne giver grundlæggende oplysninger om støttebeløb ydet i overensstemmelse med denne forordning på årsbasis. Hvis medlemsstaten har oplyst Kommissionen om, hvor alle de oplysninger, der skal gives i rapporten, er gjort offentligt tilgængelige, behøver medlemsstaten ikke at indgive rapport til Kommissionen.

(27) Under hensyn til Kommissionens erfaringer og især den hyppighed, hvormed det generelt er nødvendigt at revidere statsstøttepolitikken, bør forordningens anvendelsesperiode begrænses. Såfremt forordningen ikke bliver forlænget ved gyldighedsperiodens udløb, bør medlemsstaterne have en tilpasningsperiode på seks måneder for den de minimis-støtte, der var omfattet af denne forordning —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. Denne forordning finder anvendelse på støtte til virksomheder i landbrugsproduktionssektoren, med undtagelse af:

a) støtte, der fastsættes ud fra prisen for eller mængden af produkter, der bringes på markedet

b) støtte til aktiviteter, der er knyttet til eksport til tredjelande eller medlemsstater, dvs. støtte, der er direkte forbundet med de eksporterede mængder, etablering og drift af distributionsnet eller andre løbende udgifter i forbindelse med eksportvirksomhed

c) støtte, som er betinget af, at der anvendes indenlandske produkter frem for importerede

d) støtte til kriseramte virksomheder som defineret i artikel 2, litra e).

2. Denne forordning finder ikke anvendelse på støtte til virksomheder inden for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, idet denne støtte er omfattet af anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. …/2013 (den generelle de minimis-forordning).

3. Hvis en virksomhed, der er aktiv inden for landbrugsproduktionssektoren, også er aktiv i én eller flere af de sektorer eller inden for aktiviteter, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. .../2013 (den generelle de minimis-forordning), finder nævnte forordning anvendelse på støtte, som ydes i sidstnævnte sektorer eller inden for aktiviteter, forudsat at medlemsstaterne ved hjælp af egnede midler, såsom ved at holde aktiviteterne adskilt eller ved at udskille omkostningerne, sikrer, at landbrugsproduktion ikke modtager støtte, der er ydet i henhold til nævnte forordning.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

a) »en enkelt virksomhed«: er i henhold til denne forordning alle enheder, mellem hvilke der består en af følgende former for forbindelse:

Enheder, mellem hvilke der via en eller flere andre enheder består en eller flere forbindelser som nævnt ovenfor, betragtes også som en enkelt virksomhed

b) »virksomheder i landbrugsproduktionssektoren«: virksomheder, der beskæftiger sig med primærproduktion af landbrugsprodukter

c) »landbrugsprodukter«: de i bilag I til traktaten opførte produkter, med undtagelse af fiskevarer og akvakulturprodukter, der er opført i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. …/2013 [endnu ikke vedtaget; se Kommissionens forslag KOM/2011/416] (15)

d) »forarbejdning af landbrugsprodukter«: en operation, hvorved et landbrugsprodukt omdannes til et andet landbrugsprodukt, undtagen aktiviteter på bedriften, der er nødvendige for at forberede et animalsk produkt eller et planteprodukt til det første salg

e) »afsætning af landbrugsprodukter«: opbevaring eller udstilling med henblik på salg, udbydelse til salg, levering eller enhver anden form for markedsføring, med undtagelse af en primærproducents første salg til forhandlere eller forarbejdningsvirksomheder og enhver aktivitet til forberedelse af et produkt til et sådant første salg. En primærproducents salg til den endelige forbruger betragtes som afsætning, hvis det finder sted i særskilte lokaliteter, der er indrettet til dette formål

f) »kriseramt virksomhed«: en virksomhed, der opfylder mindst en af følgende betingelser:

Ved anvendelse af litra f) anses en SMV, som har eksisteret i mindre end tre år, ikke for at være kriseramt, medmindre den opfylder betingelserne i nr. iii).

Artikel 3

De minimis-støtte

1. Støtteforanstaltninger, der opfylder betingelserne i denne artikels stk. 2 til 9 og artikel 4 og 5, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, og er derfor ikke omfattet af anmeldelsespligten i traktatens artikel 108, stk. 3.

2. Den samlede de minimis-støtte ydet af en medlemsstat til en enkelt virksomhed som defineret i artikel 2, litra a), i landbrugsproduktionssektoren må ikke overstige 10 000 EUR over en periode på tre regnskabsår.

3. Det kumulerede beløb for den de minimis-støtte, som en medlemsstat yder til virksomheder i landbrugsproduktionssektoren over en periode på tre regnskabsår, må ikke overstige værdien i bilaget.

4. De minimis-støtte ydes på det tidspunkt, hvor virksomheden har opnået retten til at modtage støtten i henhold til den gældende nationale ordning.

5. Det i stk. 2 fastsatte loft og den i stk. 3 fastsatte nationale grænse gælder uanset de minimis-støttens form eller formål, og uanset om medlemsstatens støtte finansieres helt eller delvis med EU-midler. Treårsperioden fastlægges på grundlag af de af virksomheden anvendte regnskabsår i den pågældende medlemsstat.

6. Det i stk. 2 fastsatte loft og den i stk. 3 fastsatte nationale grænse angives som et kontant tilskud. Alle anvendte tal skal være brutto, dvs. før eventuelt fradrag af skat eller andre afgifter. Hvis støtten ydes som andet end tilskud, er støttebeløbet støttens bruttosubventionsækvivalent.

Støtte, der udbetales i flere rater, tilbagediskonteres til sin værdi på det tidspunkt, hvor den blev ydet. Den rentesats, der anvendes til tilbagediskonteringsformål, er den gældende tilbagediskonteringssats på tidspunktet for støttens ydelse.

7. Hvis de minimis-lofter, der er fastsat i stk. 2, eller den i stk. 3. fastsatte nationale grænse overskrides ved tildelingen af ny de minimis-støtte, kan denne nye støtte ikke drage fordel af denne forordning.

8. I tilfælde af fusioner eller overtagelser skal der tages hensyn til al hidtil ydet de minimis-støtte til enhver af de fusionerende virksomheder ved fastlæggelsen af, om en eventuelt ny de minimis-støtte til den nye eller den erhvervende virksomhed overstiger loftet eller den nationale grænse, uden at anfægte lovligt tildelt de minimis-støtte før fusionen eller overtagelsen.

9. Hvis en virksomhed deles i to eller flere selvstændige virksomheder, skal den de minimis-støtte, der blev ydet inden delingen, tilregnestil den virksomhed, som havde gavn af den, hvilket i princippet er den virksomhed, som overtager de aktiviteter, som de minimis-støtten blev anvendt til. Såfremt en sådan tilregning ikke er mulig, skal de minimis-støtten fordeles proportionelt på grundlag af den bogførte værdi af de nye virksomheders egenkapital.

Artikel 4

Beregning af bruttosubventionsækvivalenten

1. Denne forordning finder kun anvendelse på støtte, hvis bruttosubventionsækvivalent kan forudberegnes præcist, uden at det er nødvendigt at foretage en risikovurdering (»gennemsigtig støtte«). Særligt støtteforanstaltninger som omhandlet i stk. 2 og 6 betragtes som gennemsigtig støtte.

2. Støtte i form af lån betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis:

a) lånet er sikret ved sikkerhedsstillelse for mindst 50 % af lånet, og lånet hverken overstiger 50 000 EUR med en løbetid på fem år eller 25 000 EUR med en løbetid på ti år. Hvis et lån tegner sig for mindre end dette beløb og/eller ydes over en periode på mindre end henholdsvis fem eller ti år, beregnes bruttosubventionsækvivalenten af lånet som en tilsvarende andel af det gældende loft, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, eller

b) bruttosubventionsækvivalenten er beregnet på grundlag af den gældende referencesats på støttetidspunktet.

3. Støtte indeholdt i kapitaltilførsler betragtes kun som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis det samlede beløb for den offentlige kapitaltilførsel holdes under de minimis-loftet.

4. Støtte indeholdt i risikokapitalfinansiering i form af egenkapital- eller kvasiegenkapitalinvesteringer betragtes alene, hvad målvirksomheden angår, som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis den pågældende kapital holdes under de minimis-loftet for hver enkelt virksomhed.

5. Støtte i form af garantier betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis:

a) garantien ikke overstiger 80 % af det underliggende lån og det garanterede beløb hverken overstiger 75 000 EUR med en varighed på højst fem år eller 37 500 EUR med en varighed på højst ti år. Hvis det garanterede beløb er mindre end dette beløb og/eller garantien ydes over en periode på mindre end henholdsvis fem eller ti år, beregnes bruttosubventionsækvivalenten af garantien som en tilsvarende andel af det gældende loft, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, eller

b) bruttosubventionsækvivalenten er beregnet på grundlag af minimumspræmier, der er fastsat i en meddelelse fra Kommissionen (17) eller

c) metoden til beregning af garantiens bruttosubventionsækvivalent er forinden blevet godkendt af Kommissionen efter at være blevet anmeldt til denne i henhold til enhver forordning, som Kommissionen har vedtaget på statsstøtteområdet, og som er gældende på det pågældende tidspunkt, og den godkendte metode udtrykkeligt tager sigte på den type garantier og underliggende transaktioner, der er omhandlet i denne forordning.

6. Støtte indeholdt i andre instrumenter betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis instrumentet indeholder en øvre grænse, der sikrer, at det gældende loft ikke overskrides.

Artikel 5

Kumulation

1. Hvis en virksomhed er aktiv både inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og inden for én eller flere sektorer eller aktiviteter, der reguleres af forordning (EU) nr. …/2013 (den generelle de minimis-forordning), kan de minimis-støtte til primærproduktion og de dermed forbundne aktiviteter, der ydes i henhold til denne forordning, kumuleres med de minimis-støtte ydet til andre sektorer eller aktiviteter, der reguleres af forordning (EU) nr. …/2013 (den generelle de minimis-forordning), op til det i artikel 3, stk. 2, i samme forordning fastsatte loft, forudsat at medlemsstaterne ved hjælp af egnede midler, såsom ved at holde aktiviteterne adskilt eller ved at udskille omkostningerne, sikrer, at primærproduktion ikke modtager støtte, der er ydet i henhold til nævnte forordning.

2. De minimis-støtte må ikke kumuleres med statsstøtte til de samme støtteberettigede omkostninger eller kapital, hvis en sådan kumulering vil medføre en støtteintensitet, der er højere end den, der er fastsat for de enkelte specifikke tilfælde i en gruppefritagelsesforordning eller afgørelse vedtaget af Kommissionen.

Artikel 6

Tilsyn og indberetning

1. Medlemsstaterne opretter et centralt register over de minimis-støtte inden den 31. december 2015. Det centrale register indeholder oplysninger om hver støttemodtager (herunder hvorvidt det er en lille, mellemstor eller stor virksomhed, og i hvilken erhvervssektor (NACE-koden på divisionsniveau (18)) den har sin hovedaktivitet), datoen for ydelsen af støtten og bruttosubventionsækvivalenten for hver enkelt de minimis støtteforanstaltning, der er ydet af enhver myndighed i den pågældende medlemsstat. Dette register omfatter alle de minimis-foranstaltninger, der ydes i henhold til denne forordning fra 1. januar 2016 og fremefter.

2. Stk. 3 finder anvendelse, indtil en medlemsstat har oprettet et centralt register og registret dækker en periode på tre år.

3. Når en medlemsstat har til hensigt at yde de minimis-støtte til en virksomhed i overensstemmelse med denne forordning, giver den virksomheden skriftlig meddelelse om det potentielle støttebeløb (udtrykt i bruttosubventionsækvivalent) og støttens karakter af de minimis-støtte med udtrykkelig henvisning til denne forordning og angivelse af dens titel og referencen i Den Europæiske Unions Tidende. Når der i henhold til denne forordning ydes de minimis-støtte til forskellige virksomheder på grundlag af en ordning, og det individuelle støttebeløb er forskelligt fra virksomhed til virksomhed, kan den pågældende medlemsstat vælge at opfylde denne forpligtelse ved at meddele virksomhederne et fast beløb svarende til det maksimumbeløb, der kan ydes i henhold til ordningen. I dette tilfælde skal det faste beløb lægges til grund ved fastslåelsen af, om det i artikel 3, stk. 2, fastsatte loft og den i artikel 3, stk. 3, fastsatte grænse er nået Inden medlemsstaten yder støtten, indhenter den desuden en skriftlig erklæring eller en erklæring i elektronisk form fra virksomheden om al anden de minimis-støtte omfattet af denne forordning eller andre de minimis-forordninger, som denne har modtaget i det indeværende og de to foregående regnskabsår.

4. Medlemsstaten kan først yde ny de minimis-støtte i henhold til denne forordning, når den har kontrolleret, at støtten ikke medfører, at det samlede de minimis-støttebeløb, som er ydet den pågældende virksomhed, kommer til at overstige det loft, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, og den grænse, der er fastsat i artikel 3, stk. 3, og at alle reglerne i artikel 1 til 5 er overholdt.

5. Medlemsstaterne samler og registrerer alle oplysninger om anvendelsen af denne forordning. Registeret skal omfatte alle de oplysninger, der er nødvendige for, at det kan fastslås, at betingelserne i denne forordning er opfyldt. De registrerede oplysninger om individuel de minimis-støtte opbevares i 10 regnskabsår regnet fra det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. De registrerede oplysninger om en de minimis-støtteordning opbevares i 10 år fra det tidspunkt, hvor der sidst blev udbetalt individuel støtte i henhold til ordningen. På Kommissionens skriftlige anmodning giver medlemsstaterne inden 20 arbejdsdage eller inden for en længere frist, der måtte være fastsat i anmodningen, Kommissionen alle de oplysninger, denne finder nødvendige for at kunne vurdere, om betingelserne i denne forordning er opfyldt, især hvad angår det samlede de minimis-støttebeløb, som en virksomhed har modtaget i henhold til denne forordning og andre de minimis-forordninger.

6. Medlemsstaterne aflægger hvert år rapport til Kommissionen om anvendelsen af denne forordning. Rapporterne skal omfatte:

a) den samlede de minimis-støtte, der i det foregående kalenderår er ydet i den pågældende medlemsstat i henhold til denne forordning, opdelt efter støttemodtagernes erhvervssektor og størrelse (lille, mellemstor eller stor virksomhed)

b) det samlede antal modtagere af de minimis-støtte, der i det foregående kalenderår er ydet i den pågældende medlemsstat i henhold til denne forordning, opdelt efter støttemodtagernes erhvervssektor og størrelse (lille, mellemstor eller stor virksomhed)

c) enhver anden oplysning om anvendelsen af denne forordning, som Kommissionen måtte kræve, hvilket skal meddeles nærmere i god tid, inden rapporten skal indgives.

Den første rapport indgives senest den 30. juni 2017 og gælder for kalenderåret 2016. Hvis medlemsstaten har gjort alle de oplysninger, der skal gives i rapporten, offentligt tilgængelige, behøver medlemsstaten ikke at indgive rapport til Kommissionen. Kommissionen offentliggør hvert år en sammenfatning af oplysningerne i de årlige rapporter, herunder det samlede de minimis-støttebeløb, som hver medlemsstat har ydet i henhold til denne forordning.

Artikel 7

Overgangsbestemmelser

1. Enhver individuel de minimis-støtte, der blev ydet mellem den 1. januar 2005 og den 30. juni 2008, og som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 69/2001, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, og er følgelig fritaget fra anmeldelsespligten i traktatens artikel 108, stk. 3.

2. Enhver individuel de minimis-støtte, der blev ydet mellem den 1. januar 2008 og den 30. juni 2014, og som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 1998/2006, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, og er følgelig fritaget fra anmeldelsespligten i traktatens artikel 108, stk. 3.

3. Ved denne forordnings udløb kan de minimis-støtte, der opfylder forordningens betingelser, fortsat ydes i en periode på seks måneder.

Artikel 8

Ikrafttræden og anvendelsesperiode

Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2014 og anvendes fra den 1. januar 2014 indtil den 31. december 2020.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Bruxelles, den 5. august 2013. På Kommissionens vegne […] […] Formand

(1) EUT L 142 af 14.5.1998, s. 1.

(2) EUT C 227 af 6.8.2013, s. 3.

(3) EFT C 68 af 6.3.1996, s. 9.

(4) Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 10 af 13.1.2001, s. 30).

(5) Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 379 af 28.12.2006, s. 5).

(6) EUT L 325 af 28.10.2004, s. 4.

(7) EUT L 337 af 21.12.2007, s. 35.

(8) Sag C-222/04, Ministero dell’Economia e delle Finanze mod Cassa di Risparmio di Firenze SpA et al., Sml. 2006 I, s. 289.

(9) Sag C-382/99, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. 2002 I, s. 5163.

(10) Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87 og 88 (EUT L 214 af 9.8.2008, s. 3).

(11) EUT L …

(12) Sag C-456/00, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 2002, s. I-11949.

(13) EUT C 14 af 19.1.2008, s. 6.

(14) EUT C 155 af 20.6.2008, s. 10.

(15) EUT….

(16) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 af 16. september 2009 om kreditvurderingsbureauer (EUT L 302 af 17.11.2009, s. 1).

(17) For øjeblikket Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte i form af garantier, EUT C 155 af 20.6.2008, s. 10.

(18) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1893/2006 af 20. december 2006 om oprettelse af den statistiske nomenklatur for økonomiske aktiviteter NACE rev. 2 og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3037/90 og visse EF-forordninger om bestemte statistiske områder EØS-relevant tekst (EUT L 393 af 30.12.2006, s. 1.).