RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET

om anvendelsen af forordning (EU) nr. 912/2014 om økonomisk ansvar i forbindelse med tvistbilæggelse mellem investorer og stater i henhold til internationale aftaler, som Den Europæiske Union er part i

1.Indledning

Den 23. juli 2014 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet forordning (EU) nr. 912/2014 om oprettelse af en ramme for forvaltningen af økonomisk ansvar ved tvistbilæggelse mellem investorer og stater for voldgiftsretter, der er oprettet ved internationale aftaler, som Den Europæiske Union er part i ("forordningen om økonomisk ansvar" eller "FRR"). Retsgrundlaget for FRR er artikel 207 i TEUF vedrørende den fælles handelspolitik, som udenlandske direkte investeringer er en del af.

Kommissionen er den EU-institution, der forvalter forordningen om økonomisk ansvar. I Kommissionen er den ansvarlige tjenestegren Generaldirektoratet for Handel. Den Juridiske Tjeneste er ansvarlig for at repræsentere Unionen under tvistbilæggelsesproceduren og de mulige efterfølgende faser af retssagen.

Forordningen om økonomisk ansvar fastsætter kriterier for fastlæggelsen af status som indklaget og fordelingen af det økonomiske ansvar mellem Unionen og medlemsstaterne for behandling, hvilket kan føre til tildeling af økonomisk kompensation i forbindelse med sager om tvistbilæggelse mellem investorer og stater.

Generelt tildeles det økonomiske ansvar den enhed, som er ansvarlig for den behandling, der giver anledning til kompensation. Dette indebærer, at Unionen bærer det økonomiske ansvar, når den pågældende behandling kan henregnes til en institution, et organ, et agentur eller et kontor i Unionen, mens en medlemsstat bærer det økonomiske ansvar, når den pågældende behandling gives af denne. Når en medlemsstat handler på en måde, der kræves i henhold til EU-retten, f.eks. ved at gennemføre et EU-direktiv, bærer Unionen imidlertid det økonomiske ansvar, for så vidt som den pågældende behandling er påkrævet i henhold til EU-retten.

For så vidt angår status som indklaget, er reglen, at den part, der bærer det økonomiske ansvar, generelt også optræder som indklaget i en tvist. Der er imidlertid særlige omstændigheder, hvor Unionen optræder som indklaget, selv når medlemsstaten bærer det økonomiske ansvar. Dette gælder f.eks., når: en medlemsstat foretrækker, at Unionen optræder som indklaget (f.eks. i betragtning af den tekniske ekspertise, der kræves i tvisten), sagen også omfatter en behandling, der kan henregnes til en medlemsstat, og en sådan behandling er påkrævet i henhold til EU-retten, en tilsvarende behandling er genstand for en WTO-tvistbilæggelsesprocedure, og det er nødvendigt at sikre sammenhæng i argumentationen.

Forordningen om økonomisk ansvar fastsætter ordninger, der skal sikre, at når Unionen optræder som indklaget i sager vedrørende en behandling, der kan henregnes til en medlemsstat, arbejder den pågældende medlemsstat og Unionen tæt sammen i forbindelse med tvistbilæggelsesproceduren i overensstemmelse med pligten til loyalt samarbejde, jf. artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union. Dette omfatter hensyntagen til forsvar og beskyttelse af den pågældende medlemsstats interesser, udveksling af rettidige oplysninger og relevante dokumenter, deltagelse i hyppige konsultationer og i delegationen i forbindelse med sagen.

Forordningen om økonomisk ansvar fastsætter også procedurer for medlemsstaternes og Kommissionens indgåelse af aftaler om ordninger for betaling af sagsomkostninger og af kendelser, hvor der tildeles økonomisk kompensation, for at sikre, at EU's midler ikke pålægges unødig byrde, selv midlertidigt. Kommissionen og den pågældende medlemsstat skal navnlig indgå aftale om periodisk betaling af omkostninger og om betaling af en eventuel kompensation. Hvis den pågældende medlemsstat ikke accepterer det økonomiske ansvar, kan Kommissionen rette en beslutning til den, hvori den anmodes om at afsætte de relevante beløb til Unionens budget med tillæg af renter.

Endelig fastsætter FRR procedurer og krav i forbindelse med bilæggelse af sager, når dette er i Unionens interesse. I sager, der kun involverer Unionens økonomiske ansvar, er det Kommissionen, der træffer afgørelse om bilæggelsen. Når en sag også vedrører en behandling, der kan henregnes til en medlemsstat, forholder det sig således, at bilæggelse af en tvist enten kræver medlemsstatens samtykke, eller at Kommissionen kan træffe afgørelse herom, forudsat at den ikke har økonomiske eller budgetmæssige virkninger for den pågældende medlemsstat.

Gennem de forskellige faser af en tvist pålægges Kommissionen ved forordningen om økonomisk ansvar oplysningspligt over for Europa-Parlamentet og Rådet, f.eks. når den modtager en anmodning om konsultation fra en ansøger eller en meddelelse om, at denne har til hensigt at indlede en tvistbilæggelsesprocedure.

2.Nuværende anvendelsesområde for forordningen om økonomisk ansvar

Forordningen om økonomisk ansvar finder anvendelse på sager om tvistbilæggelse mellem investorer og stater, der gennemføres i henhold til aftaler, som EU er part i. På nuværende tidspunkt, hvor man afventer ratificeringen og ikrafttrædelsen af aftaler, der indeholder en mekanisme for tvistbilæggelse mellem investorer og stater, f.eks. de bilaterale aftaler med Canada (CETA), Singapore og Vietnam, gælder FRR i praksis kun for sager om tvistbilæggelse mellem investorer og stater, som er indledt mod EU i henhold til energichartertraktaten (ECT). Unionen har været kontraherende part i ECT siden dens ratificering i 1998.

3.Sager indledt mod Unionen i henhold til energichartertraktaten

Hidtil har der været indledt én tvistbilæggelsesprocedure mod Unionen i henhold til energichartertraktaten. Desuden har der været nogle få anmodninger om konsultationer, som Unionen har modtaget i henhold til artikel 26 i ECT, og som endnu ikke er så fremskredne, at de har ført til formelle retssager. Alle disse procedurer beskrives nærmere nedenfor.

a.Krav fra Prosisa og Riteel Corporation om den spanske støtteordning til vedvarende energi (2015)

I 2015 modtog Kommissionen to anmodninger om konsultation i henhold til artikel 26 i ECT fra henholdsvis det schweiziske selskab Prosisa AG og det nederlandske selskab Risteel Corporation BV. Kommissionen underrettede den 7. oktober 2015 Europa-Parlamentet og Rådet i overensstemmelse med artikel 4 og 7 i forordningen om økonomisk ansvar.

Begge selskaber havde foretaget investeringer i solcelle- og vindsektorerne og i produktionen af vedvarende energi med biomasse i Spanien, og deres krav vedrørte Spaniens beslutning om at ændre støtteordningen for vedvarende energi. Selskaberne havde også indledt parallelle sager mod Spanien. De hævdede i det væsentlige, at Kommissionen har overtrådt standarden for retfærdig og rimelig behandling, der er fastsat i artikel 10 i ECT, ved at gribe ind ved voldgiftsretter, der er oprettet under ECT, og gjorde gældende, at ECT ikke fandt anvendelse på forholdet mellem en EU-medlemsstat og en investor fra en anden EU-medlemsstat.