77. mener endelig, at oprettelsen af en europæisk diplomatskole som foreslået i Parlamentets oven-
nævnte beslutning af 5. september 2000 om et fælles EF-diplomati, ville være et positivt skridt hen imodindførelsen af et fælles diplomati for FUSP;
Europa-Parlamentet, FUSP og FESFP
78. understreger nødvendigheden af, at EU’s aktiviteter inden for krisestyring med civile og militære
midler )dash navnlig inden for rammerne af Petersberg-opgaverne )dash underkastes en stærkere parlamentarisk
kontrol;
79. fastslår, at opgavefordelingen mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter i denne for-
bindelse er klar;
80. erindrer i denne forbindelse om sin beslutning af 15. juni 2000 om gennemførelse af en fælles
europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik med henblik på Det Europæiske Råds møde i Feira(
1) og foreslår,
at der inden for rammerne af FUSP og FESFP regelmæssigt afholdes et møde mellem repræsentanter for de
nationale parlamenters og Europa-Parlamentets ansvarlige udvalg med det formål at behandle udviklingen
inden for disse to politiske områder sammen med Rådets formandskab, den højtstående repræsentant forFUSP og kommissæren med ansvar for eksterne anliggender; mener, at det på visse betingelser vil væreønskeligt på de samme vilkår at inddrage ansøgerlandenes parlamenter samt parlamenterne fra de NATO-medlemslande, som ikke er medlemmer af EU;
81. tillægger Europa-Parlamentets samarbejde med NATO’s Parlamentariske Forsamling stor betydning;
82. hilser Rådets dokument om de vigtigste aspekter og grundlæggende valg inden for FUSP velkommen
som et redskab for orientering og dialog om FUSP, men beklager, at dette dokument er det eneste, som dethøres om, jf. EU-traktatens artikel 21; kræver navnlig at blive hørt om de fælles strategier på et forbered-ende stadie, således at der kan tages behørigt hensyn til dets synspunkter;
*
**
83. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen samt medlemsstaternes
parlamenter.
(1) »Vedtagne tekster«, punkt 5.
10. En fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik efter Køln og Helsinki
A5-0339/2000
Europa-Parlamentets beslutning om oprettelse af en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspoli-
tik efter Køln og Helsinki (2000/2005(INI))
Europa-Parlamentet,
)dash der henviser til forslag til beslutning af:
a) Salvador Garriga Polledo om oprettelse af et civilt europæisk fredskorps (B5-0361/1999),b) Jorge Salvador Hernández Mollar om fremme af de europæiske sikkerheds- og forsvarsforbindelser
med Maghreb-området (B5-0114/2000),
)dash der henviser til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 17,
)dash der henviser til beslutningerne om den europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet (ESDI), der blev
vedtaget på Det Nordatlantiske Råds ministermøde i Berlin (1996) og på NATO-topmøderne i Madrid(1997) og Washington (1999),13.8.2001 DA C 228/173 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
)dash der henviser til Det Europæiske Råds erklæringer fra møderne i Køln (den 3.-4. juni 1999), Helsinki
(den 10.-11. december 1999), Lissabon (den 23.-24. marts 2000) og Feira (den 19.-20. juni 2000) omindførelse af en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik (FESFP) med de dertil hørende civile ogmilitære dimensioner,
)dash der henviser til møderne i WEU’s ministerråd i Porto den 15.-16. maj 2000 og Marseille den
13. november 2000, hvor man forberedte sig på at overføre visse af denne organisations funktioner
til Den Europæiske Union,
)dash der henviser til de bidrag, som EU’s medlemsstater annoncerede på kapacitetstilsagnskonferencen den
20. november 2000 i Bruxelles, og de yderligere bidrag, som flere ansøgerlande og europæiske lande,der er medlemmer af NATO, men ikke af EU, annoncerede den følgende dag,
)dash der henviser til den igangværende regeringskonference og drøftelserne her om et tættere samarbejde,
)dash der henviser til Rådets afgørelser af 10. maj 1999 om
a) ordningerne for udvidet samarbejde mellem Den Europæiske Union og Den Vesteuropæiske
Union (1999/404/FUSP)(
1)
b) de praktiske foranstaltninger for alle medlemsstaters deltagelse i opgaver i henhold til artikel 17,
stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union, hvor Unionen benytter sig af WEU(1999/321/FUSP)(
2),
)dash der henviser til Rådets afgørelser af 14. februar 2000 om
a) nedsættelse af Den Politiske og Sikkerhedspolitiske Interimskomité (2000/143/FUSP)(3)
b) oprettelse af Det Midlertidige Militære Organ (2000/144/FUSP)(4)
c) udstationering af nationale eksperter på det militære område ved Generalsekretariatet for Rådet i
en overgangsperiode (2000/145/FUSP)(5),
)dash der henviser til Rådets afgørelse af 22. maj 2000 om nedsættelse af et udvalg vedrørende de civile
aspekter af krisestyring (2000/354/FUSP)(6),
)dash der henviser til Kommissionens forslag til Rådets forordning om oprettelse af en beredskabsordning
(KOM(2000) 119 )dash C5-0272/2000 )dash 2000/0081(CNS))(7),
)dash der henviser til sin beslutning af 15. maj 1997 om meddelelsen fra Kommissionen om »Europas for-
svarsrelaterede industri og de udfordringer, den står overfor, et bidrag til indsats på europæisk plan«(KOM(1996) 10 )dash C4-0093/1996)(
8),
)dash der henviser til sin beslutning af 28. januar 1999 om meddelelse fra Kommissionen »Gennemførelse af
Unionens strategi vedrørende de forsvarsrelaterede industrier« (KOM(1997) 583 )dash C4-0223/1998)(9),
)dash der henviser til sin beslutning af 15. juni 2000 om gennemførelse af en fælles europæisk sikkerheds-
og forsvarspolitik med henblik på Det Europæiske Råds møde i Feira(10),
)dash der henviser til sin beslutning af 6. september 2000 om Unionens prioriteringer, for så vidt angår
eksterne aktioner(11),
(1) EFT L 153 af 19.6.1999, s. 1.
(2) EFT L 123 af 13.5.1999, s. 14.
(3) EFT L 49 af 22.2.2000, s. 1.
(4) EFT L 49 af 22.2.2000, s. 2.
(5) EFT L 49 af 22.2.2000, s. 3.
(6) EFT L 127 af 27.5.2000, s. 1.
(7) EFT C 311 E af 31.10.2000, s. 213.
(8) EFT C 167 af 2.6.1997, s. 99.
(9) EFT C 128 af 7.5.1999, s. 86.
(10) »Vedtagne tekster«, punkt 5.
(11) »Vedtagne tekster«, punkt 9.C 228/174 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
)dash der henviser til de ændringer, som Parlamentet vedtog den 16. november 2000(1) til forslag til
Europa-Parlamentets og Rådets forordning om aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådetog Kommissionen (KOM(2000) 30 )dash C5-0057/2000 )dash 2000/0032(COD)),
)dash der henviser til forretningsordenens artikel 163,
)dash der henviser til betænkning fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikker-
hed og Forsvarspolitik (A5-0339/2000),
A. der henviser til, at Den Europæiske Union og dens medlemsstater har et fælles værdi- og interesse-
grundlag, som de bør beskytte i en ånd af gensidig solidaritet,
B. der mener, at der efter den kolde krigs afslutning er en tendens til, at den indholdsmæssige forskel
mellem sikkerhed og forsvar udviskes, og at sikkerheds- og forsvarspolitik kræver anvendelse af såvelcivile som militære midler, hvis man skal kunne forebygge og styre de kriser, der truer en stats eller engruppe af staters (f.eks. Den Europæiske Union), interesser og værdier,
C. der, for så vidt angår begrebet forsvar i den almindeligt accepterede betydning, hvilket vil sige det
territoriale forsvar, understreger, at den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (FESFP) ikke
tager sigte på at konkurrere med Atlantpagten, der stadig danner grundlaget for medlemmernes kol-lektive forsvar, eller oprette en permanent europæisk hær,
D. der ikke desto mindre konstaterer, at medlemsstaterne er bundet af en gensidig politisk solidaritet
(EU-traktatens artikel 11, stk. 2), som i sig selv er en sikkerhedsfaktor, der til sin tid også vil betyde,at FUSP sikrer medlemsstaternes grænser som Unionens ydre grænser,
E. der henviser til, at FESFP ikke påvirker den selvstændige karakter af de enkelte medlemsstaters sikker-
heds- og forsvarspolitik eller de forpligtelser, nogle af dem har som følge af deres tilhørsforhold tilNATO eller WEU,
F. der understreger, at den debat om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, der indledtes i Pör-
tschach, er accelereret efter NATO’s militære intervention i Kosovo, der fik Den Europæiske Unionsbefolkninger til at indse, at de var ude af stand til at løse store kriser,
G. der bemærker, at denne konflikt understregede Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters
mangler og utilstrækkeligheder både med hensyn til forebyggelsen af kriser med civile midler og medhensyn til deres militære midler og muligheder for at styre kriser,
H. der derfor glæder sig over, at Den Europæiske Union har reageret så hurtigt og i Det Europæiske Råds
erklæringer fra Køln, Helsingfors, Lissabon og Feira har fastsat principperne og bestemmelserne for enfælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik (FESFP), der først og fremmest skal baseres på forebyg-gelse, styring og afhjælpning af kriser, der truer den internationale stabilitet og sikkerhed,
I. der understreger, at Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters bestræbelser på at etablere en
troværdig fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik har til formål at styrke FUSP, da EU dervedbliver i stand til at udnytte alle sine finansielle, diplomatiske, civile og militære virkemidler for at nåsine mål og øve mere effektiv indflydelse på afviklingen af internationale kriser, og da anvendelsen afmilitære midler er den absolut sidste udvej,
J. der endvidere henviser til, at Den Europæiske Unions erklærede ambition om via FUSP og FESFP at
gøre sig gældende som en vigtig aktør på den internationale politiske scene vil bidrage til at genopliveAtlantpagten og til en mere ligelig fordeling af dens opgaver og ansvar, vil give den europæiske sikker-heds- og forsvarsidentitet (ESDI) et konkret indhold og vil udgøre en vigtig faktor i forbindelse medden internationale sikkerhed,
(1) »Vedtagne tekster«, punkt 5.13.8.2001 DA C 228/175 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
K. der glæder sig over, at en række medlemsstater allerede har besluttet at omstrukturere deres væbnede
styrker og indkøbe passende og i visse tilfælde fælles udstyr med henblik på etableringen af den euro-pæiske hurtige udrykningsstyrke, Det Europæiske Råd vedtog på møderne i Køln og Helsinki, og sommed kapacitetsbidragskonferencen træder ind i sin første konkrete fase,
L. der indtrængende opfordrer medlemsstaterne til at gøre en tilsvarende indsats for at nå de mål, de har
sat sig med hensyn til civil krisestyring, navnlig for at få oprettet en hurtigt mobiliserbar europæiskpolitistyrke og for at få gennemført samlede foranstaltninger til forebyggelse og styring af kriser med
en hensigtsmæssig finansiering, især til støtte for det civile samfund i kriseområder,
M. der bemærker, at der stadig er mangler, der skal afhjælpes, såvel på det institutionelle som på det
materielle plan, hvis EU ønsker at råde over en troværdig konfliktforebyggelses- og krisestyringskapa-citet inden 2003,
N. der beklager, at FESFP indføres uden Europa-Parlamentets kontrol, idet Europa-Parlamentet ikke er
med til at definere den, og der desuden understreger, at der i forbindelse med FESFP er behov forparlamentarisk overvågning og demokratisk kontrol gennem de nationale parlamenter i forhold til
medlemsstaternes regeringer,
O. der især bemærker, at de nationale parlamenter, der skal vedtage medlemsstaternes forsvarsbudgetter,
endnu ikke er i stand til at skabe sig et samlet og sammenhængende overblik over FESFP,
P. der understreger betydningen af principperne om åbenhed og ansvar inden for sikkerheds- og forsvars-
politik;
Q. der henviser til, at det er nødvendigt, at der indgås en aftale mellem Europa-Parlamentet og Rådet om
adgangen til de dokumenter, der er omhandlet i Rådets afgørelse 2000/527/EF af 14. august 2000(
1),
1. fastslår, at en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik ikke er et mål i sig selv, men et instru-
ment til at fremme målsætningerne for EU’s udenrigspolitik, og at den kun kan anvendes til at nå konkretemål, som Rådet klart har peget på, i samarbejde med Kommissionen og med Europa-Parlamentets støtte;
2. understreger derfor på ny, at den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik vil give EU flere
muligheder for gennemførelse af udenrigspolitikken;
3. glæder sig over formandskabets seneste rapport om styrkelse af FESFP, som blev vedtaget af Det
Europæiske Råd i Feira, og opfordrer Den Europæiske Union til ikke at slække på sine bestræbelser menvidereføre udviklingen af den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik i såvel civil som militærhenseende og i den forbindelse træffe de politiske og institutionelle afgørelser, der er nødvendige for atgøre denne politik fuldt operationel;
4. påpeger, at FESFP kun vil blive virkelig effektiv, hvis den styres af en dertil udpeget myndighed, der
er i stand til at koordinere samtlige disponible virkemidler af såvel civil som militær art; mener i øvrigt, at
de nye strukturer, når de er etableret, bør evalueres regelmæssigt;
5. opfordrer derfor Det Europæiske Råd til på sine kommende møder at træffe de nødvendige afgørelser
med henblik på at gøre FESFP fuldt operationel i 2003, således som Det Europæiske Råd vedtog i Køln;
6. understreger på ny, at kriserne først og fremmest bør løses ved hjælp af civile midler, men udelukker
dog ikke anvendelsen af væbnede styrker, når diplomatiet har nået sine grænser, hvis dette sker i over-ensstemmelse med de principper, der ligger til grund for Den Europæiske Union, og i overensstemmelsemed medlemsstaternes forfatninger og principperne i FN-pagten og OSCE’s charter;
7. understreger, at anvendelsen af væbnet magt i henhold til folkeretten kræver et ad hoc-mandat fra
FN’s Sikkerhedsråd; understreger i betragtning af risikoen for en fastlåst situation i dette organ behovet foren revision af FN’s institutioner; mener, indtil disse reformer er gennemført, og hvis der ikke foreligger etmandat som følge af en fastlåst situation i Sikkerhedsrådet, at det internationale samfund, herunder EU,kun kan gribe ind militært i nødstilfælde, hvis FN’s generalsekretær udtrykkeligt beder herom;
(1) EFT L 212 af 23.8.2000, s. 9.C 228/176 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
8. understreger endelig, at det er nødvendigt, at Den Europæiske Union fastlægger de principper og
retsgrundlag, der skal give den beføjelse til at gribe ind med civile eller militære midler, eller med enkombination af begge dele på tredjelandes territorium i tilfælde af en krise;
I. Udvikling af civile instrumenter til konfliktforebyggelse og kriseforvaltning
9. tilslutter sig retningslinjerne i rapporten fra Feira med hensyn til styrkelse af Den Europæiske Unions
civile konfliktforebyggelse og krisestyringskapacitet med henblik på
a) at forebygge, at konflikter bryder ud eller optrappes,
b) at konsolidere fred og intern stabilitet i overgangsperioder,
c) at sikre komplementaritet mellem de militære og de civile aspekter af krisestyring, omfattende samtlige
Petersberg-opgaver (humanitære missioner, herunder evakuering af statsborgere, fredsbevarende missi-oner, militære missioner som led i krisestyring, herunder fredsskabende missioner);
10. støtter det mål, som medlemsstaterne fastlagde på mødet i Feira, om inden 2003 ved frivilligt
samarbejde at etablere en europæisk politistyrke bestående af 5000 politifolk, der skal medvirke til kon-fliktforebyggelse og krisestyring, da de militære enheder ikke er egnede til operationer, der tager sigte på atopretholde ro og orden; bemærker endvidere, at medlemsstaterne for at tage højde for nødsituationer harforpligtet sig til inden for denne generelle målsætning at stille med et første kontingent på 1000 politifolkinden for en frist på 30 dage;
11. glæder sig også over Kommissionens forslag om oprettelse af en økonomisk beredskabsordning, der
vil gøre det muligt for EU at reagere hurtigt, og pålægger Rådet straks at vedtage den tilsvarende forord-ning;
12. understreger, at denne spredning og denne styrkelse af Den Europæiske Unions interventionskapa-
citet i kriseområder bør gå hånd i hånd med aktioner til genoprettelse og konsolidering af retsstaten,demokratiet, civilsamfundet, et uafhængigt retssystem, den lokale administration og det økonomiskesystem for at muliggøre en hurtig tilbagevenden til normale forhold og garantere den demokratiske sikker-hed i det pågældende område;
13. opfordrer Kommissionen og Rådet til at beskæftige sig mere indgående med konfliktforebyggelse og
udvikle et operationelt koncept, der udnytter de ressourcer, der findes i Den Europæiske Union, dens med-lemsstater, NATO samt hos andre aktører som f.eks. FN, OSCE og andre regionale organisationer og des-uden i medierne og i civilsamfundet;
14. understreger i den forbindelse, at EU også bør samarbejde med de specialiserede ngo-forummer;15. mener, at Den Europæiske Union i første fase af indførelsen af en konfliktforebyggelsespolitik bør
udvikle sin kapacitet med hensyn til indsamling af oplysninger og gennemførelse af analyser, således at denkan opfange de allerførste tegn på krise;
16. understreger, at dette forudsætter:
a) et loyalt samarbejde fra alle medlemsstaters side, hvor de stiller alle de midler, de disponerer over, til
EU’s rådighed,
b) styrkelse af UPPAR (Enheden for Politisk Planlægning og Hurtig Varsling), der for øjeblikket ikke råder
over tilstrækkelige menneskelige og materielle ressourcer til, at den kan varetage sin opgave med hur-tig varsling for slet ikke at tale om de øvrige funktioner og
c) en udbygning af de ansvarlige tjenestegrene i Rådet og Kommissionen, som skal stille de oplysninger
og analyser, som de råder over, til rådighed for hinanden;
17. understreger endvidere, at en forebyggende intervention bør afpasses efter den konkrete krisesitua-
tion og kan indebære iværksættelse af en række foranstaltninger spændende fra diplomatisk pres til positiveaktioner med henblik på at styrke civilsamfundet, men at man ikke kan udelukke tvangsaktioner spæn-dende fra politiske og økonomiske sanktioner til trussel om magtanvendelse;13.8.2001 DA C 228/177 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
18. anser det for nødvendigt, at man i forbindelse med ikke-militær kriseforvaltning omhyggeligt skel-
ner mellem på den ene side rent civile aktioner (som humanitære aktioner, observation, mægling, genop-bygning osv.), der kunne gennemføres af et civilt europæisk fredskorps, og på den anden side politiaktio-ner, der kan være forløbere for en øget anvendelse af tvangsmidler eller indgå i opfølgningen af enkonflikt;
19. anser det for absolut nødvendigt, at de relevante organer i Rådet (Udvalget for de Civile Aspekter af
Krisestyring, Situationscentret, kriseenheder) arbejder tæt sammen med Kommissionens organer (navnligKrisekoordineringsenheden og ECHO) under ledelse af en hertil udpeget myndighed for at undgå spredningaf kræfterne og sikre effektiviteten af EU’s indsats;
20. gentager den anmodning, det fremsatte i ovennævnte beslutning af 15. juni 2000, om, at der fast-
lægges andre »fælles hovedmålsætninger« (headline goals) end målsætningen vedrørende den fælles politi-styrke, f.eks. specialiserede grupper inden for områderne retsstat, valgobservation, kriseobservation, huma-nitær hjælp og civilbeskyttelse;
21. opfordrer Kommissionen til at udarbejde en oversigt over de civile virkemidler, der er til rådighed
eller bør tilvejebringes, med henblik på at forebygge og styre kriser og afslutte dem på de bedst muligebetingelser;
22. opfordrer Kommissionen til i samarbejde med Rådet at udarbejde en offentlig årsberetning om EU’s
konfliktforebyggelse med en oversigt over den politik, der er ført, de instrumenter, der er anvendt, og deprogrammer, der er støttet; foreslår, at der fastsættes kriterier for evaluering og for de erfaringer, der kandrages;
II. Udvikling af unionens militære virkemidler og militære kapacitet
23. understreger, at krigen i Kosovo med al tydelighed har vist de europæiske landes svaghed, når det
drejer sig om at gribe ind i kriser, ikke blot hvad angår civile midler, men også hvad angår militær kapa-citet;
24. gentager, at det støtter den fælles hovedmålsætning (headline goal) fra Køln og Helsinki, der tager
sigte på inden 2003 at etablere en hurtig udrykningsstyrke på 50.000-60000 mand, som kan mobiliseres iløbet af 60 dage og stå til rådighed i 1 år, og som skal være selvstændig med hensyn til kommando,efterretning og operationel planlægning;
25. glæder sig over de bidrag, som medlemsstaterne, ansøgerlandene og de europæiske NATO-lande,
der ikke er medlemmer af EU, annoncerede på kapacitetsbidragskonferencen den 20. og 21. november2000 med henblik på at nå denne målsætning; opfordrer den højtstående repræsentant for FUSP til regel-mæssigt at aflægge beretning for Europa-Parlamentet om, hvordan de pågældende stater lever op til disseforpligtelser, således at medlemmerne af Europa-Parlamentet og medlemmerne af de nationale parlamenterkan kontrollere etableringen af den europæiske hurtige udrykningsstyrke;
26. glæder sig over, at medlemsstaterne har givet udtryk for deres vilje til at opfylde denne ambitiøse
målsætning ved på en hensigtsmæssig måde at reorganisere deres væbnede styrker;
27. opfordrer medlemsstaterne til i deres indkøbspolitik at tage ved lære af NATO’s intervention i
Kosovo, WEU’s opgørelse, NATO’s initiativ med hensyn til forsvarskapacitet og konklusionerne fra kapaci-tetsbidragskonferencen;
28. understreger de europæiske landes svagheder og utilstrækkeligheder på kommunikationsområdet, og
når det gælder kommando og operationsledelse, efterretning og strategisk mobilitet (tung lufttransport og
flytankning i luften), indsamling af oplysninger, kapacitet til at trænge igennem modstanderens luftforsvar,kapacitet til at angribe i al slags vejr )dash både nat og dag )dash målsøgningsvåben og krydsermissiler, såledessom de blev afsløret under krigen i Kosovo;
29. foreslår derfor, at medlemsstaterne efter kapacitetsbidragskonferencen gør en indsats for at afhjælpe
manglerne på disse områder, således som de har gjort det inden for den strategiske lufttransport (AirbusA400M), luft-til-luft-missiler (Météor), krydsermissiler (Scalp/Storm Shadow) og rekognoscerings- og navi-gationssatellitter;C 228/178 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
30. mener dog, at anskaffelsen af militært udstyr i Europa ikke kan gennemføres ud fra enkelte isolerede
eller multilaterale projekter, og at der derfor er behov for en effektiv fælles indsats for at udarbejde pro-gnoser og planer;
31. foreslår, at medlemsstaterne foretager en langsigtet evaluering af deres behov på kort (2003-2005),
mellemlang (2010-2012) og lang sigt (2020-2025), for at de påtrængende strategiske, industrielle og bud-getmæssige valg kan træffes på det rette tidspunkt;
32. fastslår, at etablering af en EU-kapacitet for hurtig intervention rejser spørgsmålet om, hvorvidt
medlemsstaternes militær skal være professionelt )dash en udvikling, der allerede er indledt i flere medlems-stater )dash og påpeger, at det er op til den enkelte medlemsstat at afgøre dette ud fra sine politiske og socialetraditioner og den rolle, den ønsker at spille, når det gælder krisestyring;
33. finder det bydende nødvendigt, at Den Europæiske Unions medlemsstater udvikler en marinekorps-
flyinterventionskapacitet, der er baseret på de hangarskibe, som fire af medlemsstaterne råder over )dash ibetragtning af søkommunikationsvejenes betydning for handlen i Unionen og de muligheder, som hangar-skibene frembyder til udførelse af Petersberg-opgaverne, således som operationerne over det tidligere Jugo-slavien har vist; opfordrer de berørte medlemsstater til, når de udskifter deres hangarskibe, at søge at opnåinteroperabilitet, således at man, hvis det skulle blive nødvendigt, råder over en marinekorps-flyinterven-tionskapacitet;
34. kræver også, at de europæiske lande samler deres ledsage- og støttekapacitet i forbindelse med luft-
og søværnsoperationer i ad hoc-task forcer eller inden for EUROMARFOR, som efter planerne skal væreåbent for alle medlemsstaterne, for at sikre tilfredsstillende beskyttelse af de europæiske hangarskibe;
35. støtter idéen om at udvikle egnede ressourcer på luft- og søtransportområdet og med hensyn til
flytankning i luften, CSAR-operationer(
1), overvågning af luftrummet (AEW&C(2) samt på et senere tids-
punkt kontrol af kamppladsen og indsamling af oplysninger via satellit, fly og drone;
36. foreslår, at de styrker, der for øjeblikket er til rådighed for WEU (FAWEU), og Den Europæiske
Luftgruppe skal indgå i de styrker, der står til rådighed for Den Europæiske Union, og at disse kan udgøreden europæiske udrykningsstyrke; kræver, at disse forskellige styrker, som i sig selv er midler til et styrketsamarbejde, skal være åbne for de medlemsstater, som ønsker at deltage;
37. opfordrer Den Europæiske Union til også at overtage den aftale, som WEU og Ukraine underteg-
nede den 30. juni 1997 om langdistancelufttransport; er af den opfattelse, at en lignende aftale kunneindgås med Rusland for at styrke medlemsstaternes transport- og deployeringskapacitet;
38. henviser til sine beslutninger af 15. maj 1997 og 28. januar 1999 om det europæiske samarbejde
om den forsvarsrelaterede industri og noterer sig med tilfredshed den aftale, seks EU-medlemsstater under-
tegnede i Farnborough den 27. juli 2000, som vil lette omstruktureringen af de forsvarsrelaterede indu-
strier i Europa, således som der blev anmodet om i de ovennævnte beslutninger;
39. ønsker, at ansøgerlandene skal kunne deltage fuldt ud i det europæiske forsvarsmaterielsamarbejde,
hver gang det er muligt;
40. minder ikke desto mindre forsvarsindustrierne såvel som EU’s medlemsstater og ansøgerlandene om,
at våbeneksporten i FESFP’s interesse skal kontrolleres og begrænses;
41. ønsker, at Den Europæiske Union indfører en egentlig rumfartspolitik omfattende både de civile og
de militære aspekter af udnyttelsen af rummet, og at den samler de nationale og multinationale ressourcer,som den råder over på det militære område, i en fælles rumfartsledelse for Den Europæiske Union; erimidlertid af den opfattelse, at denne nye politik ikke bør have til formål at opsende våbenudstyr, men atden skal bidrage til at udvikle rekognoscerings-, lytte- og navigationsudstyr;
(1) Combat Search and Rescue (eftersøgnings- og redningsaktioner under kamphandlinger).
(2) Airborne Early Warning & Control system (luftbåret varslingssystem).13.8.2001 DA C 228/179 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
42. glæder sig i den forbindelse over den tilnærmelse, der fandt sted den 16. november 2000 mellem
EU og Den Europæiske Rumorganisation med henblik på etablering af en europæisk rumstrategi, som udfra et dobbelt perspektiv skal lægge vægt på navigations- (Gallileo) og observationssystemerne (GMES-ini-tiativet: global overvågning af miljøet og sikkerheden);
43. henviser til, at iværksættelsen af en operationel FESFP nødvendiggør tiltrædelse af en fælles euro-
pæisk politisk vision og fastsættelse af fælles interesser, men understreger samtidig, at dens effektivitetafhænger af, at medlemsstaterne får ensartede kapaciteter i forbindelse med intervention og af, at derudvikles avanceret teknologi; anmoder i den anledning om etablering af en fælles forskningspolitik på for-svarsområdet; er af den opfattelse at de europæiske forskningscentre i deres programmer bør tage hensyn
til forsvarsrelaterede aspekter;
44. gør opmærksom på, at alle disse bestræbelser på at forbedre Unionens militære kapacitet og res-
sourcer ikke vil være nok, hvis den ikke fastlægger en strategi for anvendelsen af styrkerne som led i denfælles udenrigspolitik, og hvis dens institutioner ikke tilpasses;
III. Institutionelle spørgsmål i tilknytning til udformningen af en fælles europæisk sikkerheds- og
forsvarspolitik
45. henviser, for så vidt angår beslutningsstrukturerne i forbindelse med FESFP, til sin ovennævnte
beslutning af 15. juni 2000 og ønsker, at den højtstående repræsentant for FUSP varetager formandskabetfor COPS (Den Politiske og Sikkerhedspolitiske Komité), og at der oprettes et forsvarsministerråd, som efterbehov deltager i møderne i Rådet (almindelige anliggender);
46. er stadig bekymret med hensyn til effektiviteten af de organer, der blev oprettet som en midlertidig
foranstaltning den 1. marts 2000, samt med hensyn til sammenhængen i de aktioner af såvel civil sommilitær art, som Den Europæiske Union måtte beslutte i den nuværende situation;
47. understreger i denne forbindelse, at etableringen af disse nye organer ikke er blevet fulgt op af en
styrkelse af de koordinerings- og igangsætningsbeføjelser, som den højtstående repræsentant for FUSP råderover, af en klar rollefordeling mellem denne og det kommissionsmedlem, der har ansvaret for de eksterneforbindelser, og af en gennemført koordinering med alle andre aktører med henblik på at skabe en klarkommandovej, der forbinder det led, hvor det politiske initiativ udspringer, med det, hvor det føres ud ilivet;
48. gentager derfor det krav, der er fremsat i dets beslutning om regeringskonferencen af 13. april
2000(
1), om, at de beføjelser, der er givet den højtstående repræsentant fra FUSP og den kommissær, der
er ansvarlig for eksterne forbindelser, i rette tid samles hos en dertil særligt udpeget næstformand forKommissionen;
49. fastslår desuden, at den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks effektivitet hænger nøje
sammen med forbedringen af FUSP’s effektivitet, og at det med henblik herpå også er nødvendigt, at EU
ikke blot råder over en efterretningskapacitet, men også over analysekapacitet; noterer sig, at satellitcentreti Torrejon og WEU’s Institut for Sikkerhedsstudier i 2001 vil blive overført til EU som agenturer i henholdtil de afgørelser, som WEU-Rådet traf den 13. november 2000; mener, at det her er nødvendigt klart atdefinere disse to organisationers fremtidige rolle, således at de især kommer til at understøtte Enheden forPolitisk Planlægning og Hurtig Varsling, som bør have øget sine menneskelige ressourcer, således at denkan udføre sine planlægnings- og analyseopgaver fuldt ud;
50. ønsker, at Det Europæiske Råd på mødet i Nice etablerer de endelige organer for FESFP (Den Politi-
ske og Sikkerhedspolitiske Komité, Militærkomiteen og Militærstaben), klart definerer deres respektivekompetenceområder og deres beslutningsbeføjelser og giver de nødvendige impulser til forbedring af effek-tiviteten af FUSP i almindelighed og af FESFP i særdeleshed, for så vidt angår beslutningsprocessens hurtig-hed og gennemskuelighed;
51. anmoder om, at Det Europæiske Råd i Nice, som supplement til etableringen af de endelige organer
for FESFP på baggrund af WAEG, WEAO eller OCCAR vedtager princippet om et europæisk forsvarsmate-rielagentur med tilknytning til Militærkomitéen, som har til opgave at definere og forvalte fælles forsk-ningsprogrammer og planlægge udgifter til fælles investering og indkøb;
(1) »Vedtagne tekster«, punkt 7.C 228/180 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
52. er af den opfattelse, at Rådet burde beskæftige sig indgående med de budgetmæssige aspekter af
FESFP, især ved beregning af udgifterne ved overførsel af de WEO-funktioner, der er nødvendige forudførelsen af Petersberg-opgaverne; mener desuden, at udgifterne til Petersberg-opgaverne bør fordelesmellem medlemsstaterne efter en fordelingsnøgle baseret på bruttonationalproduktet, og ønsker, at derved denne fordeling tages højde for hver enkelt medlemsstats bidrag af civil og militær art til gennem-førelsen af disse opgaver;
53. ønsker under alle omstændigheder, at en medlemsstat, der ikke vil deltage i en mission, som et
udtryk for den gensidige solidaritet, der forbinder medlemsstaterne, betaler et økonomisk bidrag, der for-deles mellem de deltagende medlemsstater;
54. mener endelig, at Petersberg-opgaverne på lang sigt bør finansieres over Den Europæiske Unions
almindelige budget, hvilket kræver en ændring af EU-traktatens artikel 28 og af de finansielle overslag;
55. opfordrer Rådet og medlemsstaterne til i betragtning af udgifterne i forbindelse med gennemførelsen
af FESFP ikke på forhånd at afvise tanken om en forhøjelse af budgetmidlerne, da en sådan forhøjelse ernødvendig af hensyn til Unionens troværdighed, uden at dette dog må rejse tvivl om EU’s og medlems-staternes sociale og økonomiske prioriteter;
56. håber, at disse bestræbelser på at samle medlemsstaternes militære midler og kapaciteter inden for
rammerne af FESFP vil føre til en rationalisering af militærudgifterne, hvilket kunne komme til udtryk ibudgetbesparelser;
57. understreger, at en yderligere udvikling af de militære opgaver på ingen måde bør medføre, at
medlemsstaterne skærer ned på udgifterne inden for andre vigtige ikke-militære områder, især de områder,
der omfatter den civile krisestyring, menneskerettigheder og demokrati, udviklingsbistand og humanitærbistand;
58. konstaterer, at det samarbejde, der er indledt mellem Den Europæiske Union og NATO, fungerer
godt, således som det første fælles møde mellem Den Midlertidige Politiske og Sikkerhedspolitiske Komitéog Det Nordatlantiske Råd den 19. september 2000 har vist;
59. støtter, som det blev aftalt på Det Europæiske Råds møde i Feira, de vejledende principper og vilkår
for, hvordan ansøgerlandene og de europæiske lande, der er medlemmer af NATO, men ikke er EU-med-lemsstater, skal tilknyttes de krisestyringsopgaver, der varetages af Den Europæiske Union;
60. minder i denne forbindelse om, at:
a) i tilfælde af at Rådet for Den Europæiske Union beslutter at foretage operationer, der kræver støtte i
form af NATO’s midler og kapaciteter, kan de europæiske lande, der er medlem af NATO, men ikke afEU, tilslutte sig, hvis de ønsker det, og de har derefter fra planlægningsstadiet til operationens
udførelse samme rettigheder og forpligtelser som Den Europæiske Unions medlemsstater;
b) i tilfælde af at Rådet for Den Europæiske Union beslutter at foretage operationer uden at gøre brug af
NATO’s midler og kapaciteter, kan de europæiske lande, der er medlem af NATO, men ikke af EU,anmodes om at deltage i denne operation med samme rettigheder og forpligtelser som Den Euro-
pæiske Unions medlemsstater, som nævnt ovenfor; bemærker, at det samme vil gøre sig gældende
for alle ansøgerlande og alle andre lande, f.eks. Rusland og Ukraine, der anmodes herom af Rådet;
61. glæder sig i denne henseende over de yderligere kapacitetsbidrag, som flere europæiske NATO-med-
lemsstater, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, på kapacitetsbidragskonferencen lovede atstille til rådighed for EU inden for rammerne af Petersberg-opgaverne;
62. minder om, at erklæringen fra Atlantpagtens topmøde i Washington af 23. april 1999 fastslog
princippet om, at Den Europæiske Union bør have lettere adgang til NATO’s samlede midler og kapacitetertil operationer, som denne organisation ikke er militært engageret i som alliance; henviser til, at dettenavnlig forudsætter en garanteret adgang til NATO’s planlægningskapaciteter og den antagelse, at deNATO- midler og -kapaciteter, der på forhånd udpeges til Den Europæiske Unions anvendelse, er for hån-den;13.8.2001 DA C 228/181 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
63. bemærker, at enhver udtalelse, der vil kunne give anledning til tvivl om Unionens mulighed for,
hvis det er nødvendigt, at benytte NATO’s midler og kapaciteter kun vil give anledning til at kopierevisse af disse, hvilket ikke vil være i nogen af parternes interesse;
64. konstaterer, at WEU-ministerrådets møde i Porto og Marseille banede vej for overførsel til Den
Europæiske Union af de WEU-funktioner, der er nødvendige for gennemførelsen af Petersberg-opgaverne,at dette vil påvirke denne organisations struktur såvel som dens fremtid, og at denne situation rejserspørgsmålet om bibeholdelsen af traktaten om dens oprettelse; noterer sig den overgangsplan, somWEU’s Militærkomité vedtog den 17. oktober 2000, og som sigter mod at sikre stabilitet i krisestyrings-kapaciteten under opbygningen af Den Europæiske Unions permanente strukturer; bemærker, at WEU’smilitærstab sammen med organisationens planlægningsenhed og situationscenter vil forsvinde, så snartdet endelige tilsvarende organ bliver etableret inden for rammerne af Den Europæiske Union;
65. fastslår, at to af WEU’s resterende funktioner, gensidig bistand (artikel V) og forsvarsmaterielsam-
arbejde via WEAG (Den Vesteuropæiske Forsvarsmaterielgruppe), kunne indgå i et tættere samarbejde, hvisdette samarbejde efter regeringskonferencen også omfatter området sikkerhed og forsvar;
66. konstaterer at den sidste tilbageværende WEU-funktion, der består i at skabe et udvidet sikkerheds-
forum, er ved at blive overtaget af EU, eftersom man har vedtaget at optage regelmæssig kontakt medansøgerlandene og de europæiske NATO-lande, der ikke er EU-medlemsstater;
67. foreslår derfor, at den ændrede Bruxelles-traktat, som er blevet indgået for 50 år, ophæves på de i
artikel XII fastsatte betingelser, når WEU’s resterende funktioner udøves af Den Europæiske Union, hvilket
kunne føre til opløsningen af denne organisation i 2004;
68. opfordrer EU’s institutioner til med henblik på udviklingen af de civile, politisk-militære og parla-
mentariske aspekter af den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik og indskrænkningen af WEU’saktiviteter at ansætte denne organisations personale )dash såvel i Generalsekretariatet som i Forsamlingen )dash
for at udnytte dets faglige kompetence;
IV. Den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks parlamentariske dimension
69. henviser til sin ovennævnte beslutning af 15. juni 2000 om den fælles europæiske sikkerheds- og
forsvarspolitiks parlamentariske dimension og beklager dybt, at der stadig ikke tages hensyn til dennedimension i Rådets overvejelser;
70. henviser især til sit forslag om, at der inden for rammerne af FESFP og på grundlag af COSAC’s
erfaringer oprettes et europæisk interparlamentarisk organ for sikkerhed og forsvar, der svarer til den udvi-dede ramme for den europæiske sikkerhed;
71. bekræfter, at denne parlamentariske dimension under alle omstændigheder bør udvikles inden for
rammerne af Den Europæiske Union, og at den med de nuværende beføjelser er i stand til at overtage denkontrolfunktion, der udøves af WEU-Forsamlingen;
72. foreslår, at EU-traktatens artikel 21, hvorefter Europa-Parlamentet en gang om året drøfter iværk-
sættelsen af FUSP, ændres, således at FESFP udtrykkeligt nævnes, og at Rådet i denne forbindelse aflægger
beretning til Parlamentet om de fremskridt, der er gjort med iværksættelsen af denne politik, herundermedlemsstaternes bestræbelser på at bidrage til at nå det fastsatte mål i 2003;
73. fastslår helt generelt, at det ville være nyttigt, hvis regeringskonferencen tilpassede de relevante
bestemmelser i traktaten under hensyntagen til, at FESFP eksisterer side om side med FUSP, hvilket villegøre det lettere at definere såvel EU’s som dens institutioners kompetenceområder;
74. beklager den ensidige afgørelse, som Rådet traf den 14. august 2000, og som indeholder restriktive
bestemmelser om aktindsigt; insisterer på, at der indgås en aftale herom mellem Parlamentet og Rådet,således at det sikres, at FESFP kommer til at fungere godt, samtidig med at Parlamentet får mulighed forat udøve de beføjelser, det tillægges i traktaten;
75. glæder sig over det samarbejde, som er indledt med NATO’s Parlamentariske Forsamling, og som
danner et europæisk og samtidig transatlantisk grundlag for drøftelse af sikkerheds- og forsvarsspørgsmål;C 228/182 DA 13.8.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000
76. mener, at det i den nuværende fase ville være hensigtsmæssigt at tilpasse Parlamentets egne struk-
turer for at tage højde for FESFP og få bedre kontrol med udviklingen;
77. foreslår derfor, at der i Parlamentet oprettes en specialiseret administrativ enhed, som skal bistå
Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik i dets arbejdei forbindelse med FESFP og aflaste Delegationen for Forbindelserne med NATO’s Parlamentariske Forsam-ling, som bør have status af fast delegation;
V. De transatlantiske forbindelser
78. understreger, at Den Europæiske Unions bestræbelser på at iværksætte FESFP er forenelige med
udviklingen af den europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet inden for rammerne af NATO og går iretning af et egentligt partnerskab med De Forenede Stater og Canada på alle områder )dash politiske, økono-miske og militære;
79. er klar over, at etableringen af et afbalanceret partnerskab mellem Den Europæiske Union og De
Forenede Stater på sikkerheds- og forsvarsområdet og dermed det udenrigspolitiske område, forudsætter, at
de enkelte partneres holdning tages op til fornyet overvejelse for at tage højde for denne nye udfordring,
der ændrer de roller, de hver især har spillet siden 1945;
80. konstaterer med beklagelse, at den udvikling, der blev igangsat i Køln og Helsinki, ikke altid vurde-
res efter fortjeneste i De Forende Stater, og at der bør iværksættes et oplysningsarbejde for at undgå enhvermisforståelse; foreslår derfor, at Kommissionens delegation i Washington i tæt samarbejde med Unionensformandskab og den højtstående repræsentant for FUSP, indleder en informationskampagne rettet mod deansvarlige amerikanske politikere; opfordrer desuden sin Delegation for Forbindelserne med De ForenedeStaters Kongres til med jævne mellemrum at rejse spørgsmålet over for medlemmerne af den amerkanskeKongres;
81. anser det for nødvendigt, at Den Europæiske Union og De Forenede Stater som partnere med fælles
værdier og fælles interesser fører en løbende dialog om de store strategiske spørgsmål som f.eks. balancenpå grundlag af nedrustningsaftalerne og om de store internationale politiske og sikkerhedsmæssige spørgs-mål;
*
**
82. ønsker, at de specialiserede europæiske institutter udnyttes til at give de af EU’s parlamentarikere og
tjenestemænd, der er tilknyttet FESFP, den uddannelse, der er nødvendig, for at de kan udføre deres opga-ver;
83. opfordrer Kommissionen og Rådet til at undersøge muligheden for på EU-plan at oprette et kolle-
gium for europæisk sikkerhed med henblik på at tilbyde en fælles europæisk uddannelse til de civile ogmilitære ansvarlige i EU’s og medlemsstaternes institutioner og på den måde skabe mulighed for udviklingaf en fælles kultur på sikkerheds- og forsvarsområdet;
84. anser det for absolut nødvendigt, at Den Europæiske Union indleder en informationspolitik rettet
mod den offentlige opinion i medlemsstaterne og i tredjelande i Fællesskabets periferi med henblik på atforklare målsætningen med den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, som den søger at iværk-sætte; er af den opfattelse, at denne opgave bør varetages af Europa-Parlamentet, Rådets formandskab, denhøjtstående repræsentant for FUSP og Kommissionen i fællesskab;
85. ønsker, at der arrangeres en stor demokratisk drøftelse af europæiske sikkerheds- og forsvarsspørgs-
mål med deltagelse af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter; opfordrer Rådet og Kommissionentil i henhold til deres respektive beføjelser at udarbejde en hvidbog om den europæiske sikkerhed medhenblik på at gøre sig fælles tanker om de farer, der på kort og lang sigt truer vort kontinent, og afstikke
retningslinjer for politiske aktioner vedrørende EU’s civile og militære interventioner;
86. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes rege-
ringer og parlamenter, regeringer og parlamenter i ansøgerlandene, i de europæiske NATO-lande, der ikke
er EU-medlemsstater, og i USA og Canada, WEU-Rådet, WEU-Forsamlingen og WEU’s generalsekretær,NATO’s generalsekretær, NATO’s Parlamentariske Forsamling og Det Euro-Atlantiske Partnerskabsråd.13.8.2001 DA C 228/183 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 30. november 2000