Nr. C 71/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
Udtalelse om den 17. konkurrenceberetning 
(89/C 71/07) 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 25. maj 1988 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om den 17* konkurrenceberetning. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Roger Ramaekers til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 4. januar 1989. 
Sektionen for regionaludvikling og fysisk planlægning, som fik pålagt at udarbejde en 
supplerende udtalelse, vedtog sin udtalelse den 19. juli 1988 med Paul Broicher som ordfører. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 262. plenarforsamling, mødet den 26. januar 
1989, med 40 stemmer for, mens 6 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. I sin 17. beretning indleder Kommissionen rede­
gørelsen for konkurrencepolitikken i 1987 med følgende 
ord(1): 
»I udsigten til gennemførelsen af det indre marked 
er det Kommissionens opgave at fastlægge en kon­
kurrencepolitik, som sætter både virksomhederne 
og forbrugerne i Fællesskabet i stand til bedst muligt 
at udnytte fordelene herved.« 
1.2. Ud fra den betragtning at Kommissionens kon­
kurrencepolitik skal udgøre et reelt, fuldgyldigt instru­
ment i den økonomiske og sociale politik på EF-plan, 
mener ØSU, at der her på tærsklen til enhedsmarkedet 
bør sættes ind på at tydeliggøre de dertil knyttede 
begreber og målsætninger, så man i praksis kan få 
præciseret konkurrencepolitikkens bidrag til en mere 
overordnet politik, således at denne politik fremover 
kan bakkes bedst muligt op af medlemsstaterne. 
ØSU mener videre, at den 17. konkurrenceberetning 
giver et fortrinligt afsæt for Kommissionens grund­
holdninger, og ønsker derfor at benytte lejligheden til 
at fremsætte en række bemærkninger til konkurrence­
politikken med udgangspunkt dels i Kommissionens 
ønske om at få defineret en egentlig konkurrencepoli­
tik i1) og dels under hensyntagen til, hvor vigtigt der er, 
ud fra en demokratisk synsvinkel, at der udarbejdes en 
sådan politik, fordi så betydningsfulde sociale, økono­
miske og politiske spørgsmål er med i billedet. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. ØSU mener, at konkurrencepolitikken udgør et 
vigtigt bindeled mellem erhvervslivet, arbejdstagerne og 
forbrugerne. Det er særlig vigtigt, at der er kontinuerlig­
hed og konsekvens i konkurrencepolitikken. 
(') EF-Kommissionen, »17. beretning om konkurrencepolitik­
ken«, s. 14. 2.1.1. Desuden er det afgørende vigtigt, at det fælles 
marked, herunder ikke mindst enhedsmarkedet i 1992, 
forbliver et åbent marked, hvor der hersker fri konkur­
rence, ikke blot mellem EF's virksomheder, men også 
mellem EF-virksomheder og udenlandske virksom­
heder, forudsat sidstnævnte overholder reglerne af Den 
almindelige overenskomst om Told og Udenrigshandel 
(GATT). I den henseende mener ØSU, at større »gensi­
dighed« i samhandelen i første række bør være et 
spørgsmål om ligeværdighed mellem de gensidige be­
grænsninger, snarere end total ensartethed, og at EF 
under alle omstændigheder skal undgå enhver form for 
halvhjertethed i den eksterne handelspolitik. ØSU er 
desuden dybt skuffet over resultaterne af GATT-konfe-
rencen i Montreal, som også risikerer at gå ud over 
forhandlingerne i Geneve og dermed få uheldige konse­
kvenser for konkurrenceudviklingen og for koordine­
ringen af den stigende verdenssamhandel. 
2.1.2. Gennemførelsen af det indre marked forudsæt­
ter også en forbedring af arbejdsvilkårene i EF, som 
skal bygge på en social politik, der forhindrer illoyal 
konkurrence på dette område. 
2.1.3. Endvidere bemærker ØSU, at det i de seneste 
års udtalelser (2) hver gang har betonet nødvendigheden 
af at få vedtaget forordningen om kontrol med virksom­
hedssammenslutninger på EF-plan (16. beretning nr. 38 
og 39). »Det er ... absolut nødvendigt at have en politik 
for virksomhedssammenslutninger, hvis industrien fort­
sat skal have en konkurrencedygtig struktur« (17. beret­
ning B I, pkt. 5.1). På den baggrund bekræfter ØSU 
sit synspunkt og udtrykker beklagelse over, at den 
pågældende forordning ikke er blevet vedtaget af Rådet. 
(2) ØSU's udtalelser om den 16. beretning om konkurrencepoli­
tikken (EFT nr. C 35 af 8. 2. 1988) og om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger (EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988). 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 71/23 
2.2. Gennem de senere år har Kommissionens kon­
kurrencepolitik undergået en række vigtige ændringer 
og er blevet mere baseret på direkte indgreb; Kommis­
sionen erkender dog, at der fortsat resterer meget at 
gøre på dette felt(1). 
ØSU er fuldt på det rene med, at konkurrencepolitik­
ken, bl.a. som følge af den manglende vedtagelse af 
forordningen om kontrol med virksomhedssammen­
slutninger, i nogen grad beror på en række specifikke 
afgørelser truffet at EF-Domstolen, hvor denne bl.a. 
fortolker traktatens artikel 85 og 86, men mener dog, 
at også planlægningen af de tilstræbte målsætninger 
undertiden beror på en tilsvarende metode. ØSU på­
skønner de fremskridt, som Kommissionen og især 
GD IV har gjort i de seneste år, men mener, at der kan 
opnås bedre resultater, hvis målsætningerne indgår i en 
mere præcis politik, som på forhånd er opstillet og 
stadfæstet af andre EF-instanser; dette er vigtigt af 
hensyn til både gennemsigtighed og retssikkerhed. 
2.3. Denne mangel på præcision i gennemførelsen af 
en egentlig konkurrencepolitik kommer i nogen grad til 
udtryk i forskellene mellem medlemsstaternes priser 
på en given vare eller tjenesteydelse. Kommissionen 
erkender selv, at disse prisforskelle udgør en særlig 
nyttig indikator, når det drejer sig om at vurdere kon­
kurrencepolitikkens økonomiske effektivitet (2). Når 
man læser resultaterne af undersøgelser, som er foreta­
get af EUROSTAT på grundlag af en harmoniseret 
inddeling af forbrugsmodeller (købekraftspariteter), er 
det slående at konstatere, at den store prisforskel, som 
var fremherskende i 1975 (uden afgifter og med alle 
afgifter iberegnet), kun er blevet en smule mindre i løbet 
af 10 år (3). 
2.4. Det er også foruroligende at måtte konstatere, 
at man i visse sektorer, hvor de formelle hindringer for 
den interne EF-samhandel ifølge Kommissionens egen 
opfattelse er temmelig betydningsløse, dvs. ligger tæt 
på 1992-idealet, ikke altid har kunnet mærke virkning­
erne af øget konkurrence. Alt for ofte vidner handel­
spraksis om en markant markedsopsplitning, hvilket 
fremgår af prisforskellene på et og samme produkt 
på de forskellige nationale markeder; denne markeds 
opsplitning er uforenelig med en sund og reel konkur­
rence på et stort fælles marked. 
2.5. Landenes forskellige indirekte beskatning 
(moms og punktafgifter) af samme produktkategorier 
har nok hidtil i nogen grad medvirket til at fastholde 
væsentlige prisforskelle, men det fremgår ikke desto 
mindre af undersøgelser (3), at skatte- og afgiftsforskelle 
kun kan forklare henved en fjerdedel af de samlede 
(') EF-Kommissionen, »17. beretning om konkurrencepolitik­
ken«, s. 18, pkt. 14. 
(2) Europæisk økonomi, nr. 35, marts 1988, »1992, den nye 
europæiske økonomi«, s. 126. 
(3) Idem, s. 130. prisforskelle. Tre fjerdedele af forskellene skyldes andre 
faktorer, hvoraf mange hænger sammen med konkur­
rencespørgsmål (virksomhedssammenslutninger, mar­
kedsadgang osv.). 
2.6. ØSU er klar over, at det er vanskeligt at beregne 
den »naturlige« prisspredning på et helt integreret fælles 
marked, men henleder dog opmærksomheden på en af 
Cecchini-rapportens konklusioner, som bygger på den 
prisspredning, der kan iagttages mellem et bestemt med­
lemsland og gennemsnittet af de øvrige medlemslande 
for et udvalg af varige forbrugsgoder (4). Spredningen 
er nemlig dobbelt så stor i EF under ét, som i en enkelt 
medlemsstat, hvilket er et bevis på, at der består store 
muligheder for en bedre fordeling af EF's ressourcer. 
På basis af ovenstående betragtninger finder ØSU det 
rimeligt at antage, at der selv efter fjernelsen af de 
vigtigste ikke-toldmæssige skranker, vil være en lang 
række faktorer, som fortsat vil skabe prisforskelle mel­
lem de enkelte lande. 
ØSU mener derfor, at Kommissionen nu bør sætte ind 
med en politisk og medie-rettet kampagne af samme 
omfang som den, der køres om gennemførelsen af det 
indre marked; formålet skal være en klar og præcis 
information om de begreber, som knytter sig til konkur­
rencepolitikken, således at de fordele, som forventes for 
virksomhederne, arbejdstagerne og forbrugerne i EF, 
rent faktisk også bliver til realiteter. 
2.7. Kommissionen synes hidtil i nogen grad at have 
overset, at disse to perspektiver hænger nært sammen. 
En konkurrencepolitik, hvis hovedideer ligger alt for 
langt borte fra den europæiske borgers egentlige interes­
sesfære, vil desuden miste enhver troværdighed med 
hensyn til sin betydning for gennemførelsen af et egent­
ligt indre marked. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. For at kunne fuldføre disse vanskelige opgaver 
bør Kommissionen i så vid udstrækning som muligt 
skaffe sig rådighed over midler, som sætter den i stand 
til permanent at følge den strukturelle udvikling inden 
for de vigtigste erhvervssektorer i både EF og resten af 
verden. 
3.2. Kun ved at råde over informationer om den 
bevægelige og komplekse europæiske økonomi, som 
bliver stadig mere international, og som er under stadig 
omstrukturering, vil Kommissionen kunne gennemføre 
sin konkurrencepolitik med større held og bedre syste­
matik. 
3.3.1. Bl.a. bør det, sektor for sektor, på forhånd 
præciseres, hvilke kriterier der skal benyttes til at fast­
lægge den tærskel, ud over hvilken den økonomiske 
(4) Idem, s. 131. 
Nr. C 71/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
magt bliver for stor, både i henseende til der indre 
marked og til verdensmarkedet, da størrelseseffekten 
ikke nødvendigvis er identisk i alle brancher (1). 
3.3.2. Hvis der i øvrigt af hensyn til den internationa­
le konkurrence må gives grønt lys for oprettelsen af 
koncerner, som er tilstrækkeligt stærke til at ændre 
konkurrenceforholdene inden for EF, skal dette foregå 
i fuld klarhed, så de ansvarlige EF-institutioner kan 
spille den rolle, der tilkommer dem. 
3.3.3. Endvidere ser ØSU gerne, at Kommissionen 
drager den fulde konsekvens af den dom, hvori EF-
Domstolen fastslår, at aftaler mellem virksomheder fra 
tredjelande også omfattes af konkurrencereglerne, hvis 
de ventes at få virkninger for det fælles marked. 
3.4. ØSU bemærker, at udarbejdelsen af en vejled­
ning til de nationale domstole om brug af EF's konkur­
renceregler snart er tilendebragt. 
Det opfordrer Kommissionen til på basis af dette arbej­
de at foreslå konkrete foranstaltninger til forbedring og 
harmonisering af de eksisterende procedurer vedrøren­
de de nationale domstoles gennemførelse af EF's kon­
kurrenceregler. 
3.5. Endvidere må EF som følge af udviklingen i den 
fælles landbrugspolitik foretage en markant ændring 
i sin holdning til støtte, bl.a. gennem indførelsen af 
indkomststøtte. Denne udvikling vil influere på konkur­
rencevilkårene, og sektionen udtrykker derfor ønske 
om, at den 18. beretning om konkurrencepolitikken 
kommer til at indeholde oplysninger herom. 
3.6. Det er muligt at fastlægge såvel rammer som 
grænser for medlemsstaternes støtte under hensyntagen 
til de vanskeligheder, som virksomheder, brancher og 
regioner står overfor. 
Også her bør der i al åbenhed ske en afvejning af 
erhvervs- og samfundsgruppernes interesser på basis af 
kriterier, som ikke behøver være de samme i alle sekto­
rer eller i alle regioner. 
3.6.1. Det er evident, at Kommissionens holdning til 
regionalstøtte udvikler sig i positiv retning, men samti­
dig er det nødvendigt at tage hensyn til de legitime 
C1) Jf. ØSU's udtalelse om kontrol med virksomhedssammen­
slutninger (EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988). solidaritetsbånd, som er blevet knyttet. ØSU udtrykker 
tilfredshed med, at det er lykkedes Kommissionen at 
få fastlagt et kriterium til afgrænsning af de regioner 
(bruttonationalindkomst pr. indbygger under 75% af 
EF-gennemsnittet), som kan opnå intensiv regionalpoli­
tisk støtte i overensstemmelse med artikel 92, stk. 3, 
litra a), i EØF-traktaten. 
3.6.2. Da forholdene er yderst divergerende, mener 
ØSU, at ovennævnte kriterier bør afpasses efter den 
enkelte, helt konkrete situation og anvendes i samråd 
med samtlige berørte parter. Når det gælder medlems­
stater med stærkere økonomi, skal der peges på den 
positive kendsgerning, at EF-Domstolen også giver disse 
lande mulighed for at fremme regionaludviklingen på 
passende vis. Kun på denne måde kan man sikre med­
lemsstaternes ret til at udvikle deres ugustigt stillede 
regioner og sætte dem i stand til at varetage deres 
ansvar over borgerne i disse regioner. Dette må dog 
ikke komme i strid med EF's bestræbelser, som skal 
være koncentreret om de økonomisk set svageste re­
gioner. 
3.6.3. Det kan ikke være i en effektiv regionaludvik­
lings interesse, at Kommissionen behandler alle investe­
ringer ens. Når de regioner, som skal ydes støtte, har 
behov for investeringer til oprettelse og bevarelse af 
arbejdspladser, bør den tilladte støttekvotient i første 
række være afhængig af investeringens jobskabelsesef-
fekt. Kun på denne måde kan de ringe udviklede landdi­
strikter på lang sigt gøre sig håb om at indhende noget 
af deres efterslæb. 
3.7. Under alle omstændigheder skal man til stadig­
hed sørge for, at markedskræfterne fungerer under hen­
syntagen til forbrugernes og erhvervs- og samfunds­
gruppernes interesser. 
3.7.1. ØSU mener derfor, at Kommissionen er nødt 
til at gennemføre mere detaljerede og hyppigere pris­
undersøgelser, hvis den af hensyn til effektiviteten vil 
satse stadig mere på forebyggende foranstaltninger på 
dette felt. En alt for stor prisforskel på én og samme 
vare et det bedste og hurtigste tegn på, at der er noget 
galt med konkurrencen et eller andet sted i det økono­
miske kredsløb. 
3.7.2. ØSU understreger betydningen af en dialog 
med virksomhederne og de berørte sektorer med hensyn 
til fortolkningen af disse prisundersøgelser, således at 
der kan afgives begrundede udtalelser til de instanser, 
som har ansvaret for konkurrencepolitikkens gennem­
førelse. 
3.8. I tidsrummet indtil 1992 er det især priserne på 
daglige forbrugsvarer og tjenesteydelser, opmærk­
somheden bør rettes mod. Alt for store prisforskelle vil 
få alle erklæringer og tiltag med sigte på oprettelse af 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 71/25 
et enhedsmarked til at virke utroværdige. Det er ud fra 
dagligdagens erfaringer, at forbrugerne, arbejdstagerne og virksomhederne i EF i sidste instans vil vurdere 
fællesmarkedets virkninger. 
Bryssel, den 26. januar 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om: 
— forslaget til Rådets beslutning om videreførelse af indsamlingen af oplysninger vedrørende 
rederivirksomhed i forbindelse med linjefragt i visse farter, og 
— forslaget til Rådets beslutning om ændring af beslutning 78/774/EØF om visse tredjelandes 
virksomhed på søtransportområdet 
(89/C 71/08) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 23. december 1988 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 84, stk. 2, at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
udtalelse om de ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for transport og kommunikation, som 
udpegede F.J. Whitworth til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. januar 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 262. plenarforsamling, mødet den 25. januar 
1989, enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Med Rådets beslutning 78/774/EØF 0) af 
19. september 1978, som er baseret på EØF-traktatens 
artikel 84, stk. 2, indførtes en informationsordning, der 
giver alle medlemsstater muligheder for at indhente 
oplysninger om den virksomhed, der udøves af flåder 
fra tredjelande, hvis adfærd anses for at være til skade 
for medlemsstaternes søfartsinteresser. I henhold til 
denne beslutning skulle Rådet på et senere tidspunkt 
træffe afgørelse om, på hvilke tredjelandes flåder infor-
mationsordningen skulle finde fælles anvendelse samt 
om arten af de oplysninger, der skulle indsamles. 
1.2. Rådet vedtog den 19 december 1978 en beslut­
ning om indsamling af oplysninger vedrørende rederi­
virksomhed i forbindelse med linjefragtfart visse farter 
(79/4/EØF) (2). Denne beslutning var en gennemførel­sesforanstaltning, som indførte tilsyn med den virksom­
hed, der udøves af de rederier, der deltager i linjefragt­
fart mellem EF og henholdsvis Østafrika og Mellem­
amerika. ØSU anerkendte dengang helt og fuldt (3) (4) 
behovet for at indføre og iværksætte ordningen, som 
det også havde støttet i en tidligere udarbejdet initiativ­
rapport om transportsektorens problemer i forholdet 
til statshandelslandene (5). 
(!) EFT nr. L 258 af 21. 9. 1978, s. 35. 
(2) EFTnr. L 5 af 9. 1. 1979, s. 31. (3) EFT nr. C 269 af 12. 11. 1978, s. 56. 
(4) EFT nr. C 105 af 26. 4. 1979, s. 21. 
(5) EFT nr. C 59 af 8. 3. 1978, s. 10.