Regionsudvalgets udtalelse om »Forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)« (1999/C 93/02)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om reformforslagene i Agenda 2000: samlet oversigt,

under henvisning til Forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) (KOM(1998) 158 endelig udg. - 98/0102 CNS) (),

under henvisning til Kommissionens beslutning af 18. marts 1998 og Rådets beslutning af 4. juni 1998 om i henhold til artikel 198 C, stk. 1, i Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 13. maj 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri«,

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 389/96 fin) () om »En politik for landdistrikternes udvikling«,

under henvisning til forslag til udtalelse (CdR 308/98 rev.) vedtaget af Underudvalg 2 den 10. december 1998. Ordførere: Robert Savy og Constance Hanniffy,

og ud fra følgende betragtninger:

ifølge traktatens artikel 2 har Det Europæiske Fællesskab til opgave »i Fællesskabet som helhed at fremme en harmonisk, afbalanceret og bæredygtig udvikling af den økonomiske virksomhed, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau ..., økonomisk og social samhørighed ...«; til disse mål har Amsterdam-traktatens artikel 7 D føjet territorial samhørighed, som er af ganske særlig betydning for Regionsudvalget;

i henhold til traktaten er enhedsmarkedet, den fælles valuta og de fælles politikker kun midlerne til at nå disse mål;

blandt den fælles landbrugspolitiks mål sidestiller traktatens artikel 33 markedsstabilitet, forsyningssikkerhed og rimelige forbrugerpriser med bestræbelser på at opnå »den bedst mulige anvendelse af produktionsfaktorerne, især arbejdskraften« og det nødvendige i at »sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard« samt tage hensyn til »landbrugserhvervets særlige karakter, der følger af landbrugets sociale struktur og af de strukturelle og naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsområder«;

Regionsudvalget henviser ligesom Europa-Parlamentet til, at »den første og vigtigste målsætning for reformen af den fælles landbrugspolitik i forbindelse med Agenda 2000 er at befæste den europæiske landbrugsmodel, som dels bygger på overensstemmelse mellem landbruget som økonomisk aktivitet og dets betydning for miljø, sociale forhold og fysisk planlægning, og dels på beskyttelse af de grundlæggende regionale produktioner og fremstilling af produkter, der opfylder høje sikkerhedsstandarder for fødevarer«; endvidere skal den nye fælles landbrugspolitik »arbejde i retning af en global indsats og en bæredygtig udvikling«; på denne generelle baggrund »skal konkurrenceevnen ikke blot fremkomme ved en nedgang i råvarepriserne ... men i stadig større udstrækning ved levering af produkter og tjenesteydelser, der lever op til samfundets nye krav« ();

Regionsudvalget mener ligesom Det Europæiske Råd i Luxembourg (december 1997), at det er væsentligt, at det alsidige landbrug fordeles på hele EU's område, herunder også i regioner med særlige problemer;

det er på baggrund af de bekymringer, som der således gives udtryk for i både EU's grundlæggende traktat og fra Parlamentets og Rådets side, at forslaget til forordning om støtte til udvikling af landdistrikterne fra EUGFL skal anskues -

på den 27. plenarforsamling den 13.-14. januar 1999 (mødet den 14. januar) vedtaget følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

1.1. Den generelle baggrund for forslaget til forordning om landdistrikter samt de bekymringer, som der gives udtryk for i forslagets begrundelse og betragtninger, går i retning af bedre økonomisk, social og territorial samhørighed på hele Den Europæiske Unions område. Der er tale om et uomtvisteligt fremskridt hen imod en mere integreret politik for landdistriktudvikling, som der bør bakkes op om (1.2). Imidlertid fører en gennemgang af de foreslåede bestemmelser til, at man må sætte spørgsmålstegn ved deres evne til at nå de mål, som der lægges op til i den nye fælles landbrugspolitik (1.3), samt til en opfordring om at udvide overvejelserne over, hvorledes en global politik for landdistriktudvikling, som er tilpasset det europæiske område, bør tage sig ud (1.4).

1.2. Igangsætning af en integreret politik for landdistriktudvikling

1.2.1. Regionsudvalget udtrykker tilfredshed med målene og principperne i begrundelsen og de indledende betragtninger, herunder især følgende:

- der satses på en global, sammenhængende politik for landdistriktudvikling til supplering af markedsforvaltningen, og fremover vil en større del af landbrugsudgifterne gå til udvikling og bevarelse af landområderne;

- foranstaltningerne til landdistriktudvikling skal indgå i de integrerede udviklingsprogrammer for regioner under mål 1 og 2; i de øvrige områder skal disse foranstaltninger supplere markedspolitikkerne;

- der lægges vægt på subsidiaritet i denne politiks iværksættelse;

- der lægges vægt på dækning af de landbrugs- og miljømæssige behov samt på tilskyndelse til dyrkningsmetoder, som bevarer miljøet, naturressourcerne og landskaberne;

- der lægges vægt på, at landdistriktudvikling til dels skal bero på ikke-landbrugsmæssige aktiviteter og tjenester, med det sigte at være med til at vende tendensen til affolkning og økonomisk og social tilbagegang på landet.

1.2.2. Det bånd, som i Agenda 2000 knyttes mellem reformen af den fælles landbrugspolitik og reformen af strukturfondene, må godkendes. De enkelte regioners skæbne og dermed EU's territoriale samhørighed afhænger både af konsekvenserne af den fælles landbrugspolitik og af de foranstaltninger, der tages i medfør af EU's regionalpolitik. Det er derfor nødvendigt med en god samordning mellem på den ene side foranstaltningerne vedrørende landdistriktudvikling inden for den fælles landbrugspolitik og EUGFL, og på den anden side de foranstaltninger, der træffes som led i det nye strukturfondsmål nr. 2.

1.2.3. Forslaget til forordning om udvikling af landdistrikterne illustrerer ganske godt den forbindelse, som bør findes mellem landbrug og landdistriktudvikling, hvis betydning kommissær Franz Fischler fremhævede i sin tale på konferencen i Cork (november 1996): »Vor indsats bør slet ikke være begrænset til blot at omfatte landbrugsmæssige aktiviteter. Oprettelse af arbejdspladser uden for landbruget, forbedring af infrastrukturer og tjenesteydelser, en fordobling af indsatsen med sigte på forbedring af miljøet, bør alt sammen være en logisk del af enhver politik for landdistriktudvikling«. En god sundhedstilstand i regionerne må bygge på en integreret indfaldsvinkel til regionernes udvikling, hvor landbrug, økonomisk diversificering, forvaltning af naturressourcer, opretholdelse af almennyttige tjenesteydelser samt fremme af kulturturisme og fritidsaktiviteter indgår i et samspil. Det er positivt, at foranstaltningerne vedrørende landdistriktudvikling indpasses i programmerne for integreret udvikling i de områder, som henhører under regionalpolitikkens mål 1 og 2 (artikel 38).

1.2.4. Det fortjener ligeledes opbakning, at der allerede i forordningsforslagets artikel 1, stk. 1, lægges op til en ramme for EF's støtte »til en bæredygtig udvikling af landdistrikterne«. I mange af forordningsforslagets bestemmelser lægges der med rette vægt på ønsket om at fremme et bæredygtigt og miljøvenligt landbrug med høj naturværdi.

1.2.5. Regionsudvalget bakker helt op om de opstillede målsætninger. Det gælder om på hele EU's område at fremme nogle levende landdistrikter, dvs. et område, som er fuldt beskæftiget med land eller skovbrug, en befolkning som forbliver i området takket være beskæftigelsesmulighederne i og uden for landbruget (industri, håndværk, turisme, tjenesteydelser), miljøvenlige dyrkningsmetoder, kvalitetslandbrug, som giver forbrugerne fødevaresikkerhed og skaber værditilvækst. Dette er ånden i Cork-erklæringen om landdistriktudvikling. Dog må man stille det spørgsmål, om de foreslåede tiltag står mål med ambitionerne, og det må erkendes, at der på dette punkt er grund til tvivl og bange anelser.

1.3. Tilstrækkelige midler til at nå de ønskede mål

1.3.1. Forordningsforslaget om landdistriktudvikling skal ses i den bredere sammenhæng, som omfatter Agenda 2000 og reformen af den fælles landbrugspolitik. Hovedproblemet ligger i, at forslaget til reform af den fælles landbrugspolitik kun rummer én reaktion - nemlig prissænkning - på de problemer, som nogle højst forskellige sektorer, produkter og regioner rejser. Det er indlysende, at målet med den fælles landbrugspolitik i første række er kommercielt: man går ud fra, at hele Den Europæiske Union blot behøver at nedsætte sine priser for at blive konkurrencedygtig på verdensplan for samtlige produkters vedkommende. Dette er nok rigtigt for nogle produkters vedkommende; for mange andres vedkommende (bl.a. mælk og oksekød) er afstanden til verdensmarkedspriserne for stor til, at de påtænkte prisnedsættelser kan gøre disse produkter konkurrencedygtige. Imidlertid foreligger der ingen garanti for, at den direkte støtte, som ledsager prisnedsættelsen, vil vedblive at bestå. Det program for støtte til landdistriktudvikling, som EUGFL skal finansiere, er overmåde beskedent og vil i dets nuværende udformning næppe kunne udgøre en synderlig modvægt mod en liberalisering af den fælles landbrugspolitik. Balancepunktet mellem åbning af verdensmarkedet og opretholdelse af et alsidigt landbrug er endnu ikke fundet. Man har den fornemmelse, at reformens ophavsmænd mener, at der kun findes to former for landbrug, nemlig det, der står åbent for samhandel på verdensmarkedet, og det, der overlever takket være det offentliges vederlag for de tjenester, som det yder med hensyn til udnyttelse og vedligeholdelse af landområder. Den europæiske landbrugsmodel, som man ynder at henvise til, omfatter også - og måske hovedsagelig - et »overklasselandbrug« (økologisk landbrug, kvalitetsmærker osv.), der er hjemmehørende i områder, som i kraft af deres produkters kvalitet har adgang til de dele af markedet, hvor der kan hentes overskud; der består en risiko for, at den nye fælles landbrugspolitik ikke lader disse områder komme til deres ret. I denne henseende er forordningsforslaget om landdistriktudvikling utilstrækkeligt på mange punkter.

1.3.2. For at afbøde de farer, som den nye fælles landbrugspolitik kan indebære for de allerede svækkede regioner, må der afsættes tilstrækkelige midler til politikken for landdistriktudvikling. Ganske vist vil nogle af disse regioner, der faldt ind under det gamle mål 5b, i mange tilfælde også kunne opnå støtte under det nye mål 2; men det vides i dag ikke, hvor stor en del af ressourcerne, der vil komme til at gå til landdistrikter, i konkurrence med kriseramte byområder, områder under industriel omstilling og fiskeri. På baggrund af den nuværende viden om de midler, som EUGFL måske vil få tildelt til landdistriktudvikling, må det befrygtes, at de bliver helt utilstrækkelige. Følgelig bør Ministerrådet sørge for den finansiering, der er nødvendig for udviklingen af landdistriktpolitikken.

1.3.3. Det er heller ikke givet, at de foranstaltninger, som der lægges op til i forordningsforslaget om landdistriktudvikling, har til hovedmål at opretholde nogle aktive landdistrikter i hele EU. Ønsket om at være konkurrencedygtig fremgår af omtalen af landbrugsbedrifternes »økonomiske levedygtighed«, som der stedse vendes tilbage til i forordningsforslaget, uden at der dog gives en definition. Der kan ydes etableringsstøtte til unge landbrugere (artikel 8), hvis de etablerer sig på en bedrift, forudsat at det kan »dokumenteres, at den er økonomisk levedygtig«. Der kan ydes støtte til førtidspensionering af landmænd med det mål »at give landbrugere, der kan forbedre de resterende landbrugsbedrifters økonomiske levedygtighed, større mulighed for at overtage ...bedrifter« (artikel 10). Investeringsstøtten (artikel 5) begrænses til bedrifter, »... hvis økonomiske levedygtighed kan dokumenteres«. Støtten til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (artikel 24) vil kun blive ydet til virksomheder, »... hvis økonomiske levedygtighed kan dokumenteres«. Økonomisk levedygtighed kan opfattes på forskellig vis. Hvis man som målestok udelukkende benytter verdensmarkedspriserne på de vigtigste produkter, berøves politikken for landdistriktudvikling sit indhold, og man giver afkald på territorial samhørighed i EU. Hvis man derimod måler levedygtighed ud fra det, som en bedrift eller en virksomhed yder til gavn for et områdes sociale balance og ud fra den plads, som et givet produkt kan indtage på et bestemt markedssegment, er der en chance for, at den europæiske landbrugsmodel kan overleve. Der må foretages et valg mellem disse to begreber, idet det første er det mest sandsynlige og det andet er det eneste, der stemmer overens med de opstillede målsætninger.

1.3.4. Forordningsforslagets forskellige bestemmelser tager ikke tilstrækkelig højde for denne integrerede indfaldsvinkel til landdistriktudvikling, som kommissær Fischler slog til lyd for på konferencen i Cork. Han påpegede, at livet på landet ikke blot omfatter landbrugsvirksomhed og tilføjede, at man samtidig burde lægge op til udvikling af landbrug, håndværk, landdistrikthandel, offentlige tjenesteydelser, turisme osv. Imidlertid er oplægget i al væsentligt begrænset til landbrug og skovbrug. Af de ni kapitler, som forordningsforslagets afsnit II afsætter til »Foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne«, omhandler de otte udelukkende landbrugsvirksomhed: investeringer i landbrugsbedrifter (kapitel 1), etablering af unge landbrugere (kapitel 2), uddannelse af landmænd (kapitel 3), førtidspensionering af landmænd (kapitel 4), støtte til landmænd i ugunstigt stillede områder (kapitel 5), miljøvenligt landbrug (kapitel 6), forbedring af forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter (kapitel 7) og skovbrug (kapitel 8). Først i kapitel 9 om fremme af tilpasningen og udviklingen af landdistrikterne (artikel 31) falder nogle af de tolv planlagte kategorier af tiltag uden for det egentlige landbrug: renovering og udvikling af landsbyer, forbedring af landdistrikternes infrastruktur, fremme af aktiviteter inden for turisme og håndværk, finansieringsteknik. Hvis den plads, som afsættes til landbruget i landdistriktudviklingen i det foreliggende forordningsforslag, svarer til den rolle, som man vil tillægge landbruget i den fremtidige politik, er der i høj grad grund til bekymring.

1.3.5. Forordningsforslaget er særdeles kortfattet med hensyn til arten af partnerskab med de regionale og lokale myndigheder om etablering og gennemførelse af udviklingsprogrammerne. I de regioner, der henhører under regionalpolitikkens mål 1 og 2, vil man nok benytte strukturfondsreglerne. Derudover nøjes man i artikel 39 med at skrive, at »planer til udvikling af landdistrikterne opstilles på det geografiske niveau, der skønnes mest hensigtsmæssigt«. Beklageligvis skorter det på en nærmere præcisering. Det burde nok tydeligt have været anført, at det relevante niveau er det regionale, når det gælder bedømmelsen af en politiks indvirkning på et områdes samhørighed, og at myndighederne på dette niveau er den naturlige partner for nationalstaten og Kommissionen ved udformningen og gennemførelsen af en regionaludviklingspolitik. Det bør dog foregå i tæt samråd med de lokale myndigheder og øvrige parter i det regionale partnerskab.

1.3.6. I den nuværende formulering bringer forordningsforslaget ikke noget svar på de spørgsmål, som reformen af den fælles landbrugspolitik giver anledning til. Stillet over for et prisfald, hvis følgevirkninger for de enkelte områder er svære at måle, må det fastslås, at usikkerheden omkring de reelle målsætninger og de disponible juridiske og finansielle midler gør det umuligt for den planlagte politik for landdistriktudvikling at fungere som en tilstrækkelig tung modvægt mod de risici, som knytter sig til en åbning mod verdensmarkedet.

Den nye fælles landbrugspolitik vil få meget forskellige konsekvenser, afhængigt af hvilken produktionssektor eller region der er tale om. Det er vigtigt, at man før indførelsen af nye ordninger i samarbejde med de nationale, regionale og lokale myndigheder undersøger deres mulige indvirkning på de enkelte regioner. Det er nemlig på regionalt plan, at slaget om EU's regionale samhørighed skal slås. Et mere detaljeret forudgående kendskab til den fælles landbrugspolitiks regionale konsekvenser vil utvivlsomt gøre det muligt at begrænse de negative følger og afstemme politikken for udvikling af landdistrikterne bedre til de konkrete problemer. Beskyttelsen af de enkelte regioners interesser er ikke et forsvar for særinteresser på bekostning af EU's generelle interesse. Det er tværtimod nødvendigt af hensyn til den territoriale samhørighed i EU, og dette aspekt bør derfor tages med i betragtning.

1.4. En overordnet strategi for udvikling af landdistrikterne

1.4.1. Et af de største problemer i forbindelse med den fremtidige politik for udvikling af landdistrikterne er spørgsmålet om, hvorledes den kan blive mere integreret. Med reformen af den fælles landbrugspolitik er der en risiko for, at nogle landbrugsegne bliver mere sårbare end efter reformen i 1992. Det må forventes, at mulighederne for traditionel produktion vil blive mere begrænsede, og en stigende del af støtten til landbrugsbedrifterne vil i så fald ikke være knyttet til produktionen, men snarere sigte mod at udvikle landdistrikternes multifunktionelle karakter. Dette vil bidrage til at opretholde indkomstniveauet i de pågældende områder, men kan svække landbrugets rolle som udviklingsfaktor. Det er vigtigt at skabe balance mellem indkomststøtte og udvikling forstået som udvidelse af landdistrikternes økonomiske muligheder. Foranstaltninger til støtte for udvidelse af produktionen eller forbedring af produktiviteten vil blive betragtet som et udviklingsincitament, for så vidt som de bidrager til en selvstændig velfærdsforbedring.

Ikke-landbrugsmæssige foranstaltninger bidrager i stadig højere grad til at sikre indtægterne for et voksende antal landmænd og dermed til stabiliseringen af landdistrikterne. Der er dog også en risiko for, at indkomststøtte - hvad enten den er helt eller delvis produktionsuafhængig - kan hæmme strukturudviklingen og modarbejde andre foranstaltninger til forbedring eller diversificering af landbruget. Hvis man ønsker, at landbruget skal være uafhængigt, er det måske nødvendigt med større bedrifter og færre landmænd, men hvis man ønsker, at landbruget i bredeste forstand bliver mere integreret i den lokale økonomi, så må landbruget også omfatte andre aktiviteter end landbrugsproduktion. Jo flere funktioner landbruget påtager sig, desto mere kan det som en værdi- og jobskabende sektor bidrage til den lokale udvikling.

Følgelig vil en udvikling af landdistrikterne og stabilisering af landbefolkningen kræve, at der føres en politik, som rækker videre end landbruget og også omfatter andre sektorer af betydning for landdistrikternes udvikling. Man bør udnytte enhver mulighed for diversificering af landbrugserhvervet, men der er vist ingen tvivl om, at der ligger større muligheder for skabelse af værditilvækst og beskæftigelse i andre sektorer end lige netop landbruget. EFRU og ESF bør fortsat bidrage til finansieringen af de ikke-landbrugsmæssige foranstaltninger.

1.4.2. Det mere generelle spørgsmål om kursretningen i landdistrikternes udvikling og støtten hertil giver anledning til følgende overvejelser. Tendensen til en nedgang i bedrifternes antal og afvandringen fra mange marginaliserede områder synes at være uafvendelig, eftersom den er bestemt af de disponible ressourcer og deres kvalitet i de pågældende egne og forstærkes af markedsudviklingen, globaliseringen og den teknologiske og sociale udvikling. Det må endvidere forventes, at denne udvikling vil fortsætte omend i en lidt svækket form i hele den periode, som dækkes af de finansielle overslag. Strukturfondsreformen kan givetvis ikke bremse denne udvikling. Så meget desto vigtigere er det at støtte landbruget i denne svære overgangsfase for at afbøde de sociale virkninger af strukturforandringerne, indtil det lykkes gennem en integreret politik for udvikling af landdistrikterne at mindske forskellene mellem de forskellige regioner.

1.4.3. Det står altså klart, at for mange landdistrikter og især de mest marginaliserede af disse vil støtte, som begrænses til landmændene i deres funktion som landbrugere og/eller iværksættere, ikke sikre de pågældende områders økonomiske fremtid. Dette rejser spørgsmålet om, hvad og hvem indsatsen og interessen skal rettes mod i landdistrikterne. Det må afgøres, om landbefolkningen omfatter alle, der bor i landdistrikterne, og i bekræftende fald er det nødvendigt at indkredse vor socioøkonomiske og demografiske viden om den del af landbefolkningen, der ikke har landbrug som erhverv. Ved man for eksempel, hvilken grad af afhængighed eller samspil der er mellem den erhvervsaktive befolkning i landdistrikterne og fødevaresektoren, og kender man elementerne i dette afhængighedsforhold i forsynings- og forarbejdningsindustrien? Hvilke faktorer er med til at ændre levevilkårene for landbefolkningen og den erhvervsaktive befolkning som helhed, og hvorledes skal disse faktorer vægtes indbyrdes? Generelt ved man, at erhvervsmønstret i landdistrikterne påvirkes af flere faktorer, som kan opdeles i følgende to kategorier. Den første vedrører omstruktureringen af landbruget og fødevareindustrien, den anden omfatter faktorer, som er bestemmende for omstruktureringen i erhvervssektorer uden for landbruget. I praksis er mange grundlæggende udviklingstendenser fælles for disse to kategorier. Man ved meget lidt om de enkelte variablers betydning for de forandringer, som berører landdistrikterne, men konsekvenserne viser sig tydeligt i form af den betydelige omstrukturering af landdistrikternes og regionernes økonomier. Landdistriktudviklingen er blevet et politisk problem i EU, blandt andet fordi det er nødvendigt at tage højde for konsekvenserne af reformen af den fælles landbrugspolitik. Hvis man vil nå samhørighedsmålet, er det derfor nødvendigt at anskue landdistriktudviklingen ud fra en bredere synsvinkel. EFRU og ESF bør fortsat bidrage til EU's støtte til ikke-landbrugsmæssige foranstaltninger.

1.4.4. Det, der er behov for, er en politisk pakkeløsning, som kan supplere de vigtigste infrastrukturprogrammer, og som tager sigte på befolkningen i landdistrikterne ved at bistå de virksomheder, tjenesteydelser og miljøtiltag samt den kreativitet, der findes i landdistrikterne. Hvorledes strukturfondene skal bidrage til opfyldelse af samhørighedsmålet, kommer også til at afhænge af, hvor højt den enkelte medlemsstat eller den enkelte region prioriterer landbruget og landdistriktudviklingen ved udformningen af deres fællesskabsstøtterammer og samlede programmeringsdokumenter for den næste strukturfondsprogrammeringsperiode.

1.4.5. Afslutningsvis kan det siges, at Agenda 2000's forslag om landdistriktudvikling halter noget bagefter de tanker, som var fremme i 1995/1996, hvoraf en lang række kunne tilskrives Kommissionen i Bruxelles eller lignende kilder. Stort set gik disse tanker ud på, at der inden for landdistriktudviklingen skulle tages et samlet, flersektorielt og integreret skridt, hvor hovedvægten blev lagt på de forskellige geografiske områders særlige forhold. Det foreliggende forslag om landdistriktudviklingen er helt klart af mere begrænset rækkevidde. Det ligger på linje med den mere begrænsede rent landbrugsmæssige udviklingsmodel for landdistriktudviklingen, som beror på den fælles landbrugspolitik og GD VI's sektorielle kompetenceområde. Hvis landdistriktudviklingen begrænses til dette aspekt, takler man kun en del af problematikken, og man vil ikke kunne løse landbrugets tilpasningsproblemer efter år 2000 på tilfredsstillende vis. En sådan landdistriktudvikling kan ikke imødekomme alle landdistrikters udviklingsbehov og især ikke behovet for beskæftigelsesmuligheder i sektorer uden for landbruget, da disse også afhænger af de overordnede økonomiske og sociale politikker og af infrastrukturpolitikken.

2. Regionsudvalgets forslag

Bortset fra de generelle bemærkninger henstiller Regionsudvalget, at forordningsforslaget ændres som følger:

2.1. Det er nødvendigt at ændre EUGFL-forordningens artikel 1 og 2 for at sikre den bredest mulige politiske indsats til gavn for landdistrikterne. Især bør foranstaltningerne vedrørende landdistriktudvikling integreres i foranstaltningerne i mål 1- og mål 2-områder, herunder bjergegne og ugunstigt stillede områder.

2.2. Foranstaltningerne vedrørende landdistriktudvikling i artikel 2 bør lægge mere vægt på aktiviteter uden for landbruget. Regionsudvalget foreslår især at medtage følgende:

- forarbejdning og afsætning af kvalitetsvarer: det foreliggende forslag vedrører udelukkende landbrugsprodukter. Forslaget er ret begrænset, fordi landdistriktudvikling især indebærer diversificering i retning af håndværk, turisme og kulturarv, og det er derfor nødvendigt med støtte til afsætning og forarbejdning,

- en bemærkning om, at der kan ydes støtte til forsknings- og udviklingsaktiviteter, som er specifikke for landdistrikterne, og som vedrører landdistriktudviklingen, idet denne støtte må holdes adskilt fra støtten til teknologisk forskning; endvidere bør det bemærkes, at støtte til udvikling af IT kan danne basis for udvikling af nye uddannelses- og beskæftigelsesmuligheder,

- en bemærkning om, at man bør fremme både bedriftsejeres og medhjælperes udøvelse af flere sideløbende aktiviteter.

2.3. I artikel 5 bør der medtages en definition af økonomisk levedygtighed: det bør tydeliggøres, at levedygtighed ikke kun skal vurderes ud fra en sammenligning med verdensmarkedspriserne, men også ud fra andre forhold såsom adgang til specialmarkeder, bedriftens eller virksomhedens bidrag til territorial samhørighed og de miljømæssige fordele. Denne kommentar gælder tillige for artikel 8, 10, 11 og 24.

2.4. Regionsudvalget er tilfreds med bestemmelsen om støtte til erhvervsuddannelse (artikel 9), men finder det påkrævet at udvide anvendelsesområdet til også at omfatte begrebet virksomhed i landdistrikterne, så det ikke begrænses til de færdigheder, som kræves for at drive en økonomisk levedygtig landbrugsbedrift. I den forbindelse er der også behov for at styrke udvikling af netværkssamarbejder og partnerskaber mellem små og mellemstore virksomheder i landdistrikterne.

2.5. Da det nu foreslås, at udligningsgodtgørelse skal ydes pr. hektar og ikke i forhold til besætningens størrelse (artikel 14), og da godtgørelsesordningen ikke mere skal indgå i Udviklingssektionens beføjelser, rejser Regionsudvalget spørgsmålet om disse bestemmelsers finansielle følgevirkninger og om det nettoindkomsttab, som vil blive konsekvensen for visse indbyggere i landdistrikterne.

2.6. Ved afgrænsningen af lavere beliggende bjergområder, der er omhandlet i artikel 17, bør man udover hældningskriteriet også tage hensyn til manglende nedbør.

2.7. Kapitel VIII om skovbrug bør revideres i lyset af Europa-Parlamentets beslutning af 30. januar 1997 om skovbrugsstrategien i EU ().

2.8. Artikel 31 bør revideres og styrkes ved at præcisere, at kravet om bæredygtig udvikling skal opfyldes i forbindelse med støtten til de i denne artikel nævnte foranstaltninger. Dog må erhvervslivet ikke pålægges alt for tunge administrative byrder.

2.9. Vedvarende råstoffer bør tilføjes i artikel 31.

2.10. De ændringer af og tilføjelser til de støtteberettigede foranstaltninger, som har til formål at fremme en bredere støtte til landdistriktudviklingen, bør omfatte følgende elementer:

- »forarbejdning og afsætning af kvalitetsvarer«,

- »forbedring af arbejdsvilkårene«,

- »forvaltning af vandressourcer og dertil knyttede aktiviteter«,

- »miljøfremme og -bevarelse samt støtte til forvaltning af landdistrikternes udvikling«,

- »fremme af anvendelsen af fornybare råstoffer til materiale- og energiproduktion«,

- »genopretning af de muligheder for landdistriktudviklingen, som er blevet ramt af naturkatastrofer, samt indførelse af passende forebyggelse«,

- »en arealbaseret strategi for lokal udvikling efter "bottom-up-princippet"«,

- »støtte til forskning og udvikling i landdistrikter« (jf. ovenfor),

- »støtte til uddannelse og videreuddannelse«,

- »forebyggelse af ørkendannelse«,

- »støtte til udvikling af landbrug i bjergområder blandt andet som led i miljøbeskyttelse«.

Først og fremmest må de lokale og regionale myndigheder have ret til blandt støttemulighederne med henblik på tilpasning og udvikling af landdistrikterne at vælge de elementer og foranstaltninger, der bedst stemmer med deres særlige betingelser for udvikling af landdistrikterne.

2.11. For at forenkle de foranstaltninger, der indgår i programmeringen i henhold til artikel 38, foreslås det at indføre et enkelt regionalt programmeringsinstrument, der giver mulighed for at samordne de forskellige EUGFL-initiativer i hver enkelt region.

2.12. Angående artikel 39 i forordningen anmoder Regionsudvalget Kommissionen om at udarbejde regionale programmer for udvikling af landdistrikter. Den støtte til udvikling af landdistrikterne, der går til ét og samme område, skal omfattes af ét enkelt program, og sammenhængen mellem de forskellige foranstaltninger skal fremgå tydeligt for at sikre overensstemmelse og konsekvens.

2.13. Man bør udvide artikel 43, som handler om supplerende foranstaltninger og EF-initiativer, og medtage a) fremme af allerede eksisterende netværk samt etablering af nye netværk mellem partnere i programmer for landdistriktudvikling og b) fremme af udviklingen af bedste praksis mellem de forskellige landdistriktudviklingsprogrammer. En af svaghederne ved de nuværende landdistriktudviklingsprogrammer, som er indført som led i de nuværende mål 1 og 5b, er en ringe udveksling af erfaring programmerne imellem.

2.14. De overvågningsudvalg, som er nedsat for at følge iværksættelsen af landdistriktudviklingsprogrammer (artikel 46), bør omfatte repræsentanter for lokale myndigheder og sørge for, at de vedtagne projekter stemmer helt overens med behovene i et givet område.

2.15. Der bør etableres en snæver forbindelse mellem de landdistriktudviklingstiltag, som finansieres af EUGFL, og medlemsstaternes politik for landdistrikter, således at der opnås en garanti for sammenhæng og integration, og så overlapninger undgås. Landdistriktudviklingspolitikken og den rene landbrugspolitik bør fortsat sigte mod at skabe tilfredsstillende leve- og arbejdsvilkår og sikre levemuligheder i landdistrikterne.

2.16. Regionsudvalget udtrykker afslutningsvis ønske om, at der tages hensyn til producentsammenslutninger samt produktfremme og -præsentation.

Bruxelles, den 14. januar 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() EFT C 170 af 4.6.1998, s. 67.

() EFT C 116 af 14.4.1997, s. 46.

() Europa-Parlamentets resolution af 18.6.1998 om reform af den fælles landbrugspolitik (Agenda 2000 - første del, kapitel III), (COM(97) 2000 - C4-0522/97), EFT C 210 af 6.7.1998, s. 180.

() EFT C 55 af 24.2.1997, s. 22.