8. 7. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 180/7 
Udtalelse om Kommissionens meddelelse om »Efter- og videreuddannelse for voksne arbejds­
tagere i virksomhederne« 
(87/C 180/02) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 12. februar 1987 under henvis­
ning til EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
»Efter- og videreuddannelse for voksne arbejdstagere i virksomhederne«. 
Det forberedende arbejde henvistes til Det økonomiske og sociale Udvalgs sektion for social-
, familie-, uddannelses- og kulturspørgsmål, som udpegede H. Nierhaus til ordfører. Sektionen 
vedtog sin udtalelse den 8. april 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 246. plenarforsamling, mødet den 14. maj 
1987, enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Principielle bemærkninger 
1.1. Det er vanskeligt at sige noget almengyldigt om 
situationen for så vidt angår efter- og videreuddannelse 
af arbejdstagerne i Fællesskabet. Rent bortset fra, at 
der i den foreliggende meddelelse fra Kommissionen 
heller ikke stilles forslag til konkrete initiativer, må 
det sikkert tilskrives de stærkt varierende grundlag og 
rammer for efter- og videreuddannelsen i de forskellige 
medlemsstater, at dokumentet i vidt omfang holder sig 
til generelle udsagn og konstateringer. Det gælder også 
nogle af Kommissionens løsningsforslag, hvis rolle og 
formål i forbindelse med tilvejebringelsen af ensartede 
forudsætninger for iværksættelse af efteruddannelse på 
virksomhederne ikke klargøres tilstrækkeligt. 
Omfang og indhold af efter- og videreuddannelsen i 
virksomhederne er i høj grad bestemt af: 
— medlemsstaternes aktiviteter, programmer og lov­
givningsmæssige rammebetingelser, 
— regionale karakteristika (bykoncentrationer, forfor­
delte regioner), 
— sektorielle karakteristika, 
— specielle behov for faguddannede inden for bestemte 
erhvervsgrene, 
— virksomhedernes størrelse og finansielle formåen, 
— de særlige initiativer fra erhvervs- og arbejdstageror­
ganisationerne, som driver forskellige former for 
samarbejde om efter- og videreuddannelse for 
mange virksomheder i fællesskab. 
1.2. Alligevel gør Kommissionen i sin meddelelse 
med rette opmærksom på, at den faglige efter- og 
videreuddannelse generelt må tillægges stigende betyd­
ning. Det skyldes den teknologiske udviklings tiltagende 
tempo og de store krav, der må stilles til arbejdstagernes 
kvalifikationer, for at man kan klare sig i den stadig 
hårdere konkurrence på verdensmarkedet. Desuden an­
føres demografiske årsager (den erhvervsaktive befolk­
nings stigende gennemsnitsalder) til den faglige voksen­
uddannelses stigende betydning. 1.3. Bortset fra de faktiske torskelle på etter- og 
videreuddannelsens udformning i Fællesskabets med­
lemsstater er Kommissionens meddelelse også præget af 
terminologiske uklarheder, der vanskeliggør forståelse 
hen over grænserne, men til dels kan forklares ud fra 
de forskellige nationale uddannelsessystemer. Herunder 
defineres derfor det begrebsapparat, der anvendes i 
resten af udtalelsen, hvilket også skal ses som et bidrag 
til forsøget på at nå frem til en ensartet sprogbrug på 
uddannelsesområdet inden for De europæiske Fæl­
lesskaber. 
1.3.1. Ved erhvervsuddannelse forstås den uddannel­
se, der følger efter den almindelige skoleuddannelses 
afslutning og giver den første forberedelse til et bestemt 
erhverv. Den kan finde sted på universiteter eller andre 
statslige eller private uddannelsesinstitutioner, men 
også på (private eller offentlige) virksomheder og ender 
som regel med en afslutning, der kvalificerer til et 
bestemt erhverv. 
1.3.2. Den faglige efter- og videreuddannelse (det 
samme som erhvervsuddannelse for voksne) bygger på 
skoleuddannelsen, erhvervsuddannelsen og på faglig er­
faring og er en organiseret form for indlæring i voksen­
alderen. Dens indhold og formål sigter mod at forbedre 
de faglige kvalifikationer. 
1.3.3. Ved efter- og videreuddannelse i virksomhed­
erne forstås sådanne faglige efter- og videreuddannel-
sesforanstaltninger, som en offentlig eller privat virk­
somhed organiserer og som regel også finansierer til 
forbedring af medarbejdernes kvalifikationer. Efter- og 
videreuddannelse i virksomhederne adskiller sig på den 
ene side fra oplæring, hvorved arbejdstagere på kort 
tid sættes i stand til at udføre specielle funktioner som 
led i en bestemt arbejdsproces, og på den anden side 
fra efteruddannelsesforanstaltninger, der ikke organise­
res af den enkelte virksomhed, men af andre (staten, 
almennyttige organisationer, flere virksomheder i fæl­
lesskab), og til dels finansieres ved deltagerbidrag. 
1.3.4. Fjernundervisning er planmæssig formidling af 
viden, kvalifikationer og færdigheder trods geografisk 
afstand. Fjernundervisningen har navnlig følgende ka­
rakteristika: 
Nr. C 180/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 7. 87 
— geografisk adskillelse mellem underviseren og ele­
verne under hele eller den overvejende del af fjern-
undervisningskurset, 
— anvendelse af undervisningsmedier til at kompense­
re for den geografiske adskillelse, 
— målrettethed, 
— deltagerne modtager hjælp og vejledning af opgave­
rettere, fjernundervisere og studievejledere, 
— kontrol af indlæringsmæssige fremskridt. 
Desuden har det vist sig nyttigt og i visse tilfælde 
nødvendigt at indlægge præsensfaser (arbejdsgrupper, 
tutor-timer m.m.), dels af hensyn til indlæringens soci­
ale aspekt, dels for at formidle færdigheder, der ikke 
lader sig formidle på anden måde. 
1.4. At det generelt er nødvendigt at øge efteruddan­
nelsesmulighederne for arbejdstagerne i Fællesskabet, 
er alle berørte parter — arbejdsgivere, arbejdstagere, 
faglige organisationer og offentlige myndigheder — 
enige om. Men når det gælder fastlæggelse af form, 
indhold, omfang og kompetence har hver part — af­
hængig af sine særlige formål — sine egne prioriterin­
ger, der til dels er parallelle, til dels forskellige: 
— For arbejdstageren er efteruddannelse først og frem­
mest af betydning, for så vidt den kan sikre hans 
arbejdsplads og karriere eller generelt kan lette hans 
adgang til beskæftigelse. Desuden skal efteruddan­
nelsen give arbejdstageren mulighed for at følge 
med den teknologiske udvikling. 
— For arbejdsgiveren er efteruddannelse på virk­
somheden et nødvendigt middel til at forbedre ar­
bejdskraftens kvalifikationer, hvad der netop på 
grund af den nye teknologis fremtrængen får stigen­
de betydning. 
— For staten og samfundet som sådant er efteruddan­
nelse et middel til at give voksne, selvstændige ar­
bejdstagere mulighed for at spille en rimelig rolle i 
de økonomiske og sociale beslutningsprocesser. 
For efteruddannelsen i virksomhederne og for Fæl­
lesskabets støtte hertil betyder det to ting: 
a) Efteruddannelsen i virksomhederne har stor betyd­
ning, men kan dog ikke dække arbejdstagernes sam­
lede efteruddannelsesbehov. Den er i første række 
en immateriel investering fra virksomhedernes side, 
og det giver den dens ganske særlige præg og karak­
teristika. Den er en del af et efteruddannelsessystem, 
der omfatter statslige initiativer (f.eks. fastlæggelse 
af ensartede rammebetingelser for arbejdstagernes 
medvirken til gennemførelsen af efteruddannelsen i 
virksomhederne), offentlige uddannelsesinstitutio­
ner, arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationernes 
såvel som andre almennyttige organisationers efter-
uddannelsesinstitutioner, samt endelig private sko­
ler (= efteruddannelse uden for virksomhederne). 
b) Også inden for efteruddannelsen i virksomhederne 
må der så vidt muligt skabes harmoni mellem de berørte parters interesser. Kommissionen påpeger 
med rette, at f.eks. en nyskabende efteruddannelses­
politik fra de nationale myndigheders side ikke ude­
lukkende bør gøres til genstand for en dialog mellem 
arbejdsgiverne og staten. Tværtimod bør arbejdsta­
gerne og deres repræsentanter inddrages i denne 
dialog. Virksomhedernes efteruddannelsesforan-
staltninger er i virkeligheden ingen nytte til, hvis 
arbejdstagerne ikke kan motiveres til at deltage. 
Kommissionen nævner en række forudsætninger 
herfor, som til dels følger af regionale og sektorielle 
forskelle: 
— anerkendelse af arbejdstagerne som partnere ved 
systematisk information og konsultation på 
grundlag af dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter, 
— adgang til efteruddannelse, der ikke blot dækker 
virksomhedernes specielle, forbigående og kort­
sigtede behov, 
— indførelse af forskellige finansieringsordninger 
og/eller forskellige former for tilskud eller skat­
tebegunstigelser, 
— anerkendelse af erhvervede kvalifikationer. 
1.5. Disse forudsætninger må imidlertid efter Det 
økonomiske og sociale Udvalgs opfattelse bl.a tilveje­
bringes med den eventuelle fællesskabspolitik. Dette 
kommer ganske vist til dels til at overskride grænserne 
for efteruddannelse i virksomhederne og vil berøre ar­
bejdstagernes generelle uddannelses- og efteruddannel­
sesmuligheder i medlemsstaterne. Alligevel understreger 
Udvalget disse forudsætningers principielle betydning 
for arbejdstagernes motivation. 
1.6. Udvalget er desuden af den opfattelse, at hørin­
gen af arbejdstagerne og deres organisationer angående 
spørgsmål, som vedrører efteruddannelsen i virk­
somhederne, ikke må blive en ren formssag; tværtimod 
bør de inddrages i både planlægning og gennemførelse, 
og erhvervede kvalifikationer bør tages i betragtning i 
forbindelse med forfremmelser inden for virksomheden. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Formålet med de planlagte EF-aktioner er dels 
at give impulser til udbygningen af efteruddannelsen i 
virksomhederne, dels at åbne mulighed for støtte, så 
problemerne i forbindelse med udvikling af efteruddan­
nelsen i virksomhederne kan løses ved innovation. Ud­
valget støtter denne generelle målsætning og de foreslå­
ede aktionsfelter, nemlig: 
— støtte til iværksættelse af integrerede uddannelses­
foranstaltninger, 
— kraftig udbygning af antallet af partnerskaber mel­
lem virksomheder og uddannelsesinstitutioner med 
henblik på nyskabelser, 
— støtte til udformning af individuelt orienterede for­
mer for uddannelse. 
8. 7. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 180/9 
2.2. Særlig nødvendig finder Udvalget den planlagte 
specifikke støtte til udveksling af erfaringer mellem 
arbejdsmarkedets parter angående følgerne af den for­
øgede anvendelse af ny teknologi. At udligne diverge­
rende interesser og dermed fremme accepten af de nye 
teknologier, er for alle berørte parter en lige så stor 
udfordring som selve det at fremme den teknologiske 
udvikling, for heraf afhænger i sidste instans udvikling­
ens dynamik og samfundets accept af den. 
2.3. I forbindelse hermed støtter Udvalget specielt 
Kommissionens forslag om at bidrage til initiativer, 
som arbejdsmarkedets parter sætter i værk med det 
formål at informere om fordelene ved efteruddannelse, 
da dette både kan forbedre karrieremuligheder for ar­
bejdstagerne og forøge virksomhedernes konkurrence­
evne på det teknologiske område. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Udvalget ser en særlig interessant opgave i at 
fremme fjernundervisning. Det glæder sig derfor over 
Kommissionens forslag om i denne forbindelse at udvik­
le nye undervisningsmetoder. Undervisningsmaterialet 
bør først og fremmest omhandle forholdet mellem 
teknisk/kommerciel sagkundskab og sociale færdighe­
der i forbindelse med arbejdet i en virksomhed. Under­
visningsmaterialet kan eventuelt udarbejdes af andre 
organer end virksomheden eller af flere virksomheder i 
fællesskab, og dele heraf bringes ind i videreuddannel­
sen som stadier i et undervisningsforløb i virksomheden. 
3.2. Udvalget er principielt enig med Kommissionen 
i, at de nye informations-, telekommunikations- og 
audiovisuelle teknologier kan yde et større bidrag til 
udbygning af efteruddannelsen, hvis der inden for Fæl­
lesskabet findes en tilfredsstillende løsning på standar-
diseringsproblemet. Men på europæisk plan udgør de 
sproglige barrierer en særlig vanskelighed, f.eks. når 
der i forbindelse med telekommunikation skal anvendes 
fælles databaser. Et vigtigt led i støtten kunne bestå i 
at udvikle audiovisuelle medier, der kunne udgives på 
flere europæiske sprog. I den forbindelse ville det være 
hensigtsmæssigt med et samarbejde — helst omfattende 
flere forskellige europæiske lande — mellem virk­
somheder, universiteter og arbejdsgivernes og fagfor­
eningernes efteruddannelsesinstitutioner. 
3.3. Særlig lovende finder Udvalget det foreslåede 
samarbejde mellem virksomheder og uddannelsescen­
tre, hvor der er tale om at udvikle praksisorienteret 
undervisningsmateriale, f. eks. om ny teknologi i virk­
somheden. Såvel med hensyn til form som indhold 
kan efteruddannelsen i virksomhederne kun nå den 
maksimale effektivitet, hvis underviserne har de dertil fornødne kvalifikationer. I forbindelse med den opstille­
de målsætning: bevidstgørelse af offentligheden, specielt 
arbejdstagerne, om den nye teknologi, er det af afgøren­
de betydning for resultatet, at de berørte sociale grupper 
inddrages allerede i planlægningsfasen. 
3.4. Også Kommissionens forslag om at støtte ar­
bejdsmarkedsparternes arbejde med at fremstille forde­
lene ved efteruddannelse hilses velkommen. Man bør 
særlig fremme kurser, hvor der informeres intensivt om 
de regionale efteruddannelsesmuligheder. Hvad angår 
efteruddannelsen i virksomhederne bør der udvikles 
modelforanstaltninger, som via arbejdsgivernes organi­
sationer kan stilles til rådighed for virksomhederne. 
3.5. For så vidt der i de planlagte støtteprogrammer 
anvendes finansielle midler fra De Europæiske Fæl­
lesskaber, bør der først og fremmest ydes støtte til 
projekter, der henvender sig til de arbejdstagergrupper 
i virksomhederne, der har været underrepræsenteret i 
den hidtidige efteruddannelse i virksomhederne. Det 
gælder først og fremmest de arbejdstagere, der har de 
dårligste kvalifikationer og derfor ofte har brug for en 
særlig individuel støtte. 
3.6. Generelt finder Udvalget det ikke rimeligt at 
begrænse støtteforanstaltningerne til efteruddannelse i 
virksomhederne. Også faglige efteruddannelsesinitiati­
ver, der foregår uden for virksomhederne eller er fælles 
for flere virksomheder, har i nogle af medlemsstaterne 
en vigtig funktion, idet de supplerer efteruddannelsen i 
virksomhederne og udvider dens virkefelt. Særlig hvad 
angår den tilstræbte faglige og geografiske mobilitet 
hos arbejdstagerne er disse uddannelsesinitiativer uden 
for virksomhederne en uundværlig bestanddel af et 
omfattende fagligt efteruddannelsessystem. Relativt 
langvarige uddannelsesforløb, der er nødvendige af hen­
syn til arbejdstagernes karriere eller for at de kan bevare 
deres arbejdsplads — bl.a. vedrørende anvendelse af ny 
teknologi på arbejdspladsen — følger de erhvervsaktive 
ofte i weekenden og om aftenen ved siden af deres 
arbejde. Sådanne foranstaltninger tjener alle branchers 
såvel som arbejdstagernes uddannelsesinteresser og bør 
derfor omfattes af de planlagte støtteprogrammer. 
3.7. De planlagte støtteforanstaltninger bør efter Ud­
valgets opfattelse have deres tyngdepunkt i støtte til 
efteruddannelsen i små og mellemstore virksomheder, 
da problemerne dér er langt større end i de store virk­
somheder, der til dels har deres egen veludviklede efter-
uddannelsesorganisation. Et samarbejde mellem de små 
og mellemstore virksomheder om uddannelsesinstitu­
tioner uden for og fælles for virksomhederne ville f.eks. 
være en egnet metode til at løse disse virksomheders og 
deres medarbejderes efteruddannelsesproblemer, som 
både finansielt og organisatorisk overstiger deres egne 
muligheder. 
Nr. C 180/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 7. 87 
3.8. Da de berørte parter stadig er utilstrækkeligt 
informeret om lovgivningsmæssige rammebetingelser, 
omfang, former og systemer i forbindelse med den 
faglige efteruddannelse i medlemsstaterne, hvilket van-
Bruxelles, den 14. maj 1987. skeliggør diskussionen om tilvejebringelse af et 
sammenligneligt grundlag for arbejdstagerne i Fæl­
lesskabet, foreslår Udvalget, at Cedefop's forskning 
vedrørende efteruddannelse i virksomhederne intensi­
veres. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg