ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Der beskrives flere politikmodeller i konsekvensanalysen. Desuden er der taget stilling til en række kombinationer ("pakker") af disse politikmodeller: Pakke 1 ville gøre det muligt for tjenesteyderen at få udstedt et certifikat, der attesterer, at han er lovligt etableret i hjemlandet og også har forsikringsdækning for sine aktiviteter i hjemlandet. Pakke 2 ville gøre det muligt for tjenesteyderen at gøre brug af en procedure på EU-plan, der gør det lettere i praksis at få adgang til markedet i en anden medlemsstat. Pakken ville desuden adressere hindringer vedrørende forsikringsdækning i grænseoverskridende situationer. Pakke 3 ville, ud over det, pakke 2 ville indebære, mindske de lovgivningsmæssige forskelle for en række nøgleerhvervstjenester gennem harmonisering af lovgivningsmæssige hindringer for udenlandske og indenlandske tjenesteydere. Med pakke 4 ville der, ud over det, pakke 3 ville indebære, blive indført specifikke løsninger med det formål at adressere de lovgivningsmæssige forskelle med hensyn til sekundære forretningssteder (filialer og agenturer), således at udenlandske tjenesteydere ville være undtaget fra visse krav, samtidig med at værtslandet ville kunne indføre alternative sikkerhedsmekanismer. Pakke 2 vurderes at være det foretrukne valg.
Med ca. 5 600 lovregulerede erhverv i EU, som direkte berører en stor del af den europæiske arbejdsstyrke, udgør ikkeproportionel regulering en væsentlig hindring for det indre marked for tjenesteydelser og har vidtrækkende negative økonomiske konsekvenser. Reguleringsbeslutninger tages ofte uden grundig analyse eller gennemsigtige procedurer. I henhold til direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer skal medlemsstaterne vurdere proportionaliteten af deres regulering, men direktivet indeholder ikke noget fælles sæt af kriterier for, hvordan dette skal ske, eller for, hvordan det undgås at vedtage ikkeproportionelle foranstaltninger.

Det er målet at fastsætte minimumskriterier gennem tilvejebringelsen af en gennemsigtig og forudsigelig ramme for medlemsstaterne til vurdering af proportionaliteten forud for vedtagelsen af ny regulering. Det forventes at hindre ikkeproportionale foranstaltninger ved at: gøre proportionalitetskontroller mere objektive, grundigere og mere sammenlignelige sikre, at reglerne anvendes på en ensartet måde af alle nationale myndigheder kræve solid dokumentation og inddragelse af interesserede parter i politikskabelsen fremme innovationen og samtidig sikre, at reglerne i kraft af periodiske revisioner er opdaterede sørge for, at analysen gøres offentligt tilgængelig og dermed kan blive genstand for peerevaluering.
Ud over status quo (referencescenario) har fire politiske løsningsmodeller været til overvejelse i tilgift til to løsningsmodeller, som er blevet forkastet. Den model, der går ud på, at tjenesteydelser skal omfattes af direktivet vedrørende gennemsigtighed i det indre marked, blev forkastet, da reguleringen om varer og tjenesteydelser i EU-lovgivningen adskiller sig grundlæggende. Den model, der går ud på, at pligten under direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer skal indgå i meddelelsespligten i tjenesteydelsesdirektivet, blev ikke taget i betragtning, da de to direktiver adskiller sig fra hinanden med hensyn til anvendelsesområde og genstand.

Ikkelovgivningsmæssige retningslinjer (løsningsmodel 2) kunne bidrage til at afklare den nuværende procedure og forpligtelser, der følger heraf, men kan ikke ændre udformningen af den nuværende procedure og gøre denne mere effektiv og virkningsfuld.

Et lovgivningsinitiativ kunne omfatte flere løsningsmodeller. Det kunne have til formål at øge effektiviteten, indholdet og kvaliteten af meddelelsesproceduren, indføre en forpligtelse til at anmelde udkast til retsakter, hvilket gør systemet gennemskueligt, præcisere skridt og opgaver i proceduren og forbedre kvaliteten af de oplysninger, der indgives i forbindelse med en meddelelse (løsningsmodel 3). For at gøre det mere effektivt og relevant kunne meddelelsespligten også udvides til at omfatte vigtige reguleringsmæssige krav, som falder ind under tjenesteydelsesdirektivet, men ikke den eksisterende meddelelsespligt (løsningsmodel 4). Og det kunne derudover omfatte instrumenter, der styrker medlemsstaternes overholdelse af meddelelsespligten gennem en præcisering af de retlige konsekvenser ved manglende meddelelse — der findes to undermodeller i den forbindelse (model 5a & 5b).

Den foretrukne model er en kombination af model 3, 4 og 5a. Det ville være den bedste måde at håndtere de konstaterede mangler på og vil indføre en effektiv og virkningsfuld meddelelsesprocedure med kun en beskeden stigning i de administrative omkostninger for de nationale myndigheder og Kommissionen.
3b ventes at mindske omfanget af karruselsvig i de medlemsstater, der anvender den generelle ordning for omvendt betalingspligt, på kort sigt og at begrænse overførslen af svig til andre medlemsstater. Dette er dog stadig betinget af medlemsstaternes evne til at kontrollere den generelle ordning for omvendt betalingspligt med hensyn til at forhindre nye former for svig.
EUROPA-KOMMISSIONEN

Bruxelles, den30.1.2018

SWD(2017) 472 final/2

CORRIGENDUM :

Document SWD(2017) 472 final of 19.12.2017 is corrected in all language versions except EN.

The words "lawfully marketed in another Member State" were missing in the title.

The text shall read as follows:

VAREPAKKEN

ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE



RESUME AF KONSEKVENSANALYSEN



Ledsagedokument til

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning



om gensidig anerkendelse af varer, der lovligt markedsføres i en anden medlemsstat



{COM(2017) 796 final}



{SWD(2017) 471 final}



{SWD(2017) 475 final}



{SWD(2017) 476 final}



{SWD(2017) 477 final}
Løsningerne er grupperet efter ambitionsniveau (dvs. løsning 1 er den mindst ambitiøse og løsning 4 er den mest ambitiøse) for så vidt angår opnåelsen af ovenstående mål (privatliv og forenkling). Løsning 5 tager ophævelsen af e-databeskyttelsesdirektivet i betragtning.

1.Løsning 1: ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger ("blød lovgivning"): omfatter vejledning fra Kommissionen, fremme af selvregulerende initiativer og andre bløde lovgivningsforanstaltninger

2.Løsning 2: begrænset styrkelse af privatliv/fortrolighed og harmonisering: giver mulighed for en minimal styrkelse af retten til privatliv/fortrolighed (ved at tydeliggøre i hvilket omfang e-databeskyttelsesinstrumentet omfatter over-the-top-aktører, offentligt tilgængeligt Wi-Fi og IoT-udstyr), beskyttelse mod uanmodede opkald (ved at afklare de nuværende bestemmelser og ved at indføre et standardpræfiks) og (ved at ophæve sikkerhedsbestemmelser og styrke samarbejdet i grænseoverskridende sager)

3.Løsning 3: behersket styrkelse af privatliv/fortrolighed og harmonisering: giver mulighed for en mere markant styrkelse af retten til privatliv/fortrolighed (ved at udvide rækkevidden, forbedre gennemskueligheden i privatlivsindstillingerne, øge gennemsigtigheden og styrke håndhævelsesbeføjelserne), beskyttelse mod uanmodede meddelelser (ved at indføre en tilvalgsmulighed for markedsføringsopkald) og forenkling (ved at udvide undtagelserne, ophæve yderligere unødvendige bestemmelser og strømligne håndhævelsen ved at give de ansvarlige myndigheder beføjelser til at håndhæve den generelle forordning om databeskyttelse og udvide sammenhængsmekanismen i den generelle forordning om databeskyttelse)

4.Løsning 4: omfattende styrkelse af privatliv/fortrolighed og harmonisering: giver mulighed for mere omfattende foranstaltninger end løsning 3, såsom et generelt forbud mod "cookie walls", ophævelse af undtagelsen fra bestemmelsen vedrørende markedsføring via email og SMS i tilfælde af en tidligere handelsmæssig forbindelse, ophævelse af yderligere bestemmelser og flere håndhævelsesbeføjelser til Kommissionen

5.Løsning 5: ophævelse af e-databeskyttelsesdirektivet giver mulighed for ophævelse af e-databeskyttelsesdirektivet og efterfølgende anvendelse af den nye generelle forordning om databeskyttelse, herunder håndhævelsessystemet, med henblik på at beskytte fortrolighed for personoplysninger i forbindelse med elektronisk kommunikation, generel anvendelse af en fravalgsordning for uanmodede meddelelser og anvendelse af sammenhængsmekanismen i den generelle forordning om databeskyttelse.
Fordelene ved den foretrukne løsningsmodel vil bestå i en forbedret beskyttelse for ca. 4 mio. arbejdstagere og klarhed for arbejdsgivere og håndhævende myndigheder. Der forventes også yderligere reduktion af antallet af arbejdsrelaterede kræfttilfælde og dødsfald, reduktion af nedsat livskvalitet for arbejdstagere og deres familier samt direkte og indirekte individuelle omkostningsbesparelser på sundhedsområdet. De sociale sikringsordninger vil drage fordel af en nedsættelse af omkostningerne til kræftbehandling samt lavere udgifter til tilhørende inaktivitet/førtidspension og erstatning for erhvervssygdomme. Arbejdsgiverne forventes at drage fordel af en reduktion af fravær og produktivitetstab. En undersøgelse, som er udført på vegne af Kommissionen, viser de vigtigste forventede fordele ved optagelse af "mineralolier i form af brugte motorolier" på direktivets liste over "procesgenererede stoffer ", herunder 880 færre dødsfald, 90 000 færre kræfttilfælde og en økonomisk besparelse på sundhedsområdet på 0,3-1,6 mia. EUR over en periode på 50 år. Bestemmelser om fastsættelse af grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering for inhalation og eksponering via huden for trichlorethylen forventes at redde 390 liv og give en økonomisk besparelse på 118-430 mio. EUR.

For visse kræftfremkaldende stoffer vil den foretrukne model påvirke driftsomkostningerne for virksomheder, som vil skulle indføre supplerende beskyttende og forebyggende foranstaltninger. Dette vil navnlig være tilfældet for trichlorethylen og mineralolier i form af brugte motorolier, hvor de samlede omkostninger for industrien ved den foretrukne løsningsmodel indtil 2069 anslås at ligge på 154-257 mio. EUR for trichlorethylen og 46-918 mio. EUR for mineralolier i form af brugte motorolier. Pakken af foretrukne løsningsmodeller vil ikke medføre yderligere oplysningspligt eller føre til en stigning i de administrative byrder for virksomhederne og sandsynligvis ikke skabe nogen nævneværdige miljømæssige omkostninger.
Konsekvensanalyse til et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af direktiv 2003/87/EF med henblik på at bibeholde de aktuelle begrænsninger af anvendelsesområdet for luftfartsaktiviteter og for at forberede gennemførelsen af en global markedsbaseret foranstaltning fra 2021.

I 2016 nåede man til enighed om en global foranstaltning (GMBM) for at håndtere internationale luftfartsemissioner fra 2021. EU-lovgivningen må ændres for at tage højde herfor. Uden ændringer vil EU ETS dække flyvninger mellem EU og tredjelande fra 2017, ud over de aktuelt omfattede EØS-interne flyvninger.

Miljøambitionerne for EU ETS må bibeholdes for at kunne opfylde EU’s klimamål og internationale forpligtelser, samtidig med at gennemførelsen af GMBM støttes for at maksimere den globale modvirkning mod klimaforandringer.

Det indre marked for luftfart er et af EU’s centrale mål. En indsats på EU-plan forhindrer konkurrenceforvridning i det indre marked ved at sikre en ensartet gennemførelse af GMBM i EU.
Lovgivningsmæssige politiske løsningsmodeller, specifik målsætning 1: a) obligatorisk anerkendelse af kvalifikationsbeviser mellem medlemsstaterne b) krav om at udstede chaufføruddannelsesbeviser, hvis kode 95 ikke kan indføjes på kørekortet c) udvidelse af informationssystemet for kørekort (RESPER), så det også omfatter uddannelse vedrørende kvalifikationsbeviser Alternative foranstaltninger vedrørende ikke-EU-chauffører: 1) anerkendelse af førerattester, selv om kode 95 ikke er indføjet, eller 2) indføjelse af kode 95 på førerattesten Vedrørende specifik målsætning 2 og 3: mere relevant uddannelse med tydelig angivelse af muligheden for at anvende e-læring og kombineret læring præcisering af omfanget af undtagelserne ensretning af aldersgrænser med direktivet om kørekort Foretrukken løsningsmodel: Specifik målsætning b) plus alternativ foranstaltning 1).
I denne rapport fremlægges en analyse af, hvordan man bedst løser fire problemer, der er konstateret i forbindelse med anvendelsen af direktiv 2011/65/EU (RoHS 2): 1) det bratte stop for sekundære markedsoperationer for elektrisk og elektronisk udstyr (EEE), der er omfattet af RoHS 2, men ikke af RoHS 1 (direktiv 2002/95/EF), 2) virkningerne af RoHS 2 for så vidt angår reservedele til visse EEE, der ikke er omfattet af RoHS 1, 3) RoHS 2 resulterer i, at pibeorgler ikke længere bringes i omsætning, og 4) RoHS 2 resulterer i markedsforvridning for så vidt angår ledningsforbundne mobile ikke-vejgående maskiner.
I 2004 blev der ved forordning 1/2003 indført et system for decentraliseret håndhævelse af EU's konkurrenceregler. Det har til formål at sikre en øget håndhævelse ved at give de nationale konkurrencemyndigheder beføjelse til at håndhæve reglerne parallelt med Europa-Kommissionen. Selv om de nationale konkurrencemyndigheder i høj grad har bidraget til en øget håndhævelse af EU's konkurrenceregler i det seneste årti, kunne de gøre mere. Hvert år går 181-320 mia. EUR tabt på grund af uopdagede karteller, som typisk forhøjer priserne med 17-30 %. Nylige undersøgelser og arbejde i forbindelse med det europæiske semester viser, at der stadig er mangel på konkurrence i en række sektorer i hele Europa. De nationale konkurrencemyndigheders rolle og evne til at handle og fuldt ud håndhæve EU's konkurrenceregler har vist sig at spille en afgørende rolle, når det kommer til at sikre konkurrencen på markederne. Der er fire grundlæggende problemstillinger, der indvirker på både de nationale konkurrencemyndigheders forudsætninger for at håndhæve reglerne mere effektivt og det decentraliserede system, som blev indført ved forordning 1/2003: 1.manglen på effektiver redskaber på konkurrenceområdet 2.manglen på effektive beføjelser til at udstede afskrækkende bøder 3.forskelle mellem de forskellige straflempelsesordninger, hvilket afholder virksomheder rundt om i Europa fra at stå frem 4.manglende garantier for, at de nationale konkurrencemyndigheder kan handle uafhængigt ved håndhævelsen af EU's konkurrenceregler og har de ressourcer, som er nødvendige for at udføre deres arbejde. Hvis de nationale konkurrencemyndigheder ikke er i stand til at udnytte deres fulde potentiale, svækkes en af hovedforudsætningerne for det indre marked, nemlig evnen til at sikre, at konkurrencen i Europa ikke fordrejes. De nationale konkurrencemyndigheders mangelfulde håndhævelse af konkurrencereglerne betyder, at de betingelser, der er nødvendige for velfungerende markeder, ikke sikres. Virksomhederne kan dermed ikke konkurrere på fair vilkår ud fra deres egne meritter og oplever adgangsbarrierer. Forbrugerne går glip af fordelene ved en effektiv håndhævelse af konkurrencereglerne, herunder navnlig lavere priser, bedre kvalitet, et større udvalg og produktinnovation.
Ud over de nævnte kvalitative fordele har løsning C4 potentiale til at reducere byrden for dataleverandørerne (en reduktion af byrden på 13,5 %), samtidig med at kvaliteten af de producerede statistikker vedbliver med at være høj. Den strømlinede og forenklede retlige ramme vil kunne opfylde målsætningerne i Refitprogrammet og skabe større fleksibilitet. Dette vil til gengæld være til gavn for databrugerne — herunder producenter af makroøkonomiske indikatorer såsom BNP — idet rettidigheden og muligheden for tilpasning og datakvaliteten forbedres, og erhvervsstatistikkers konsistens sikres også på lang sigt.

Produktionsprocesserne hos de nationale myndigheder, der sammenstiller data, vil drage fordel af forbedret adgang til administrative og andre datakilder samt af muligheden for at bruge og udveksle mikrodata. Mere integrerede processer bør også fremme de langsigtede samlede besparelser for disse.
Alt i alt forventes der ikke at forekomme nogle relevante sociale og økonomiske omkostninger af betydning. Den planlagte forenkling af indberetningsreglerne samt disses øgede forholdsmæssighed vil gøre det muligt at nå målene i EMIR og samtidig reducere den samlede administrative byrde, som bæres af modparter omfattet af indberetningskrav i henhold til EMIR. For så vidt angår overførsel af indberetningsforpligtelsen, er de enheder, som bør påtage sig indberetningsforpligtelsen i fremtiden, bedre rustet til opgaven, ligesom de relevante samlede omkostninger burde falde på grund af stordriftsfordelene. Den yderligere harmonisering af indberetningsregler og -procedurer kan højst medføre nogle begrænsede yderligere administrative omkostninger i de første faser af gennemførelsen, men burde medføre større omkostningseffektivitet og reducere den samlede byrde på mellemlang sigt. Tilsvarende forventes et krav om levering af clearingydelser på fair, rimelige og ikke-diskriminerende forretningsmæssige vilkår, som vil være til gavn for mange modparter, kun i begrænset omfang at indebære yderligere administrative omkostninger.

Den samlede virkning af alle foretrukne løsninger er en væsentlig reduktion af omkostningerne. Skøn over de mulige besparelser, alene beregnet med henblik på denne konsekvensanalyse og under hensyntagen til alle de underliggende antagelser, jf. bilag 8, ligger på mellem 2,3 mia. EUR og 6,9 mia. EUR i form af faste (engangs-)omkostninger og mellem 1,1 mia. EUR og 2,66 mia. EUR i form af driftsomkostninger. Skønnene over omkostningsreduktionerne påvirkes af en række begrænsninger. For det første er skønnene alene gyldige på indeværende tidspunkt. Der er i beregningerne ikke taget højde for krav, som finder anvendelse på et senere tidspunkt, såsom den indfasede anvendelse af marginkrav. For det andet bygger beregningerne på den begrænsede mængde offentligt tilgængelige oplysninger og spredt markedskendskab, som ikke nødvendigvis fanger de aktuelle modparters forskellighed og særlige kendetegn. For det tredje bygger beregningerne på den antagelse, at omkostningsreduktionerne i deres helhed slår igennem hos slutbrugerne. For det fjerde er minimale tilpasningsomkostninger hidrørende eksempelvis fra indførelsen af bestemmelser om levering af clearingydelser på fair, rimelige og ikke-diskriminerende forretningsmæssige vilkår (forventet virkning for clearingmedlemmer) og fra foranstaltninger til forbedring af oplysningernes kvalitet (forventet virkning for transaktionsregistre) ikke medtaget i denne beregning.
Det er ikke sandsynligt, at de mangler, der er ved reglerne, bliver løst uden EU's indblanding. Den indsats, som medlemsstaterne og Kommissionen har ydet indtil nu med henblik på at sikre fælles forståelse og konsekvent håndhævelse af reglerne, lader ikke til at have været vellykket. En indsats på EU-niveau er derfor berettiget for at finde en EU-løsning og forhindre yderligere udbredelse af forskelligartede nationale foranstaltninger. Merværdien for EU ligger i udarbejdelsen af klare og balancerede regler samt deres ensartede gennemførelse, anvendelse og håndhævelse, hvilket ikke kan opnås på medlemsstatsniveau.

Hvilke forskellige muligheder er der for at nå målene? Foretrækkes en bestemt løsning frem for andre? Hvis ikke, hvorfor?
De nationale markeder for elektroniske bompengetjenester domineres af lokale monopoler, og udbydere af EU-dækkende bompengeopkrævningstjenester (EETS-udbydere) støder på hindringer, når de søger at trænge ind på nye markeder. Dette har til følge, at trafikanterne har behov for mange forskellige OBU'er (on-board units), kontrakter og faktureringsordninger for at betale bompenge i forskellige dele af EU, hvilket udmønter sig i betydelige omkostninger og byrder.

Et andet problem er den relative straffrihed for førere af køretøjer, som er registreret i én medlemsstat, men ikke betaler bompenge i en anden medlemsstat. Der findes pt. ingen virkningsfuld løsning på EU-plan til at udveksle oplysninger om trafikanter, der ikke betaler bompenge. Dette fører til mistede bompengeindtægter og frustrationer blandt lovlydige chauffører, men det bremser også den teknologiske udvikling fra traditionelle bompengestationer til moderne, trængselsfrie bompengebetalingsløsninger.
CO2-emissioner fra og brændstofforbrug for nye tunge køretøjer, der markedsføres i EU, er hidtil hverken blevet overvåget eller indberettet. Den manglende viden giver anledning til: 1) manglende muligheder for at udforme politikker for besparelser på transportvirksomhedernes (primært små og mellemstore virksomheder) brændstofforbrug, 2) øget konkurrence for køretøjsproducenter og 3) udfordringer vedrørende drivhusgasemissioner, for så vidt angår bidraget fra sektoren for tunge køretøjer til EU's mål for drivhusgasemissioner.
Eftersom den foretrukne valgmulighed fjerner begrænsninger for anvendelse af udlejningskøretøjer, vil overholdelsesomkostningerne for operatører være lavere. De nationale myndigheder vil kunne blive udsat for nogle ekstra håndhævelsesomkostninger for at forhindre deres virksomheder i at udflage hele flåden til lavskattelande og leje den tilbage derfra. Brugen af de nuværende håndhævelsessystemer såsom det europæiske register over vejtransportvirksomheder (ERRU) bør kunne begrænse de ekstra omkostninger.

Der er blevet rejst frygt for eventuelle negative konsekvenser for arbejdsvilkårene som følge af det forventede større konkurrencepres på mere åbne markeder og pga. en frygtet stigning i den ulovlige konkurrence fra operatører, der arbejder for egen regning (en frygt, der ikke deles af nogen fra et land uden restriktioner). At tillade anvendelsen af køretøjer lejet i et andet EU-land vil kunne gøre håndhævelse af lovgivninger vanskeligere.