31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/75 
j) at EF's medansvar, hvad samarbejde med og hjælp 
til udviklingslandene angår, anerkendes i Traktaten; 
k) at der inden for de internationale valutainstanser 
(IMF, G7, o.a.) tages initiativ til en analyse og en 
eventuel reform af det nuværende internationale 
valutasystem, som efter manges mening er medan-
Bryssel, den 26. september 1991. 
I. PRÆAMBEL 
1. Positiv modtagelse med henblik på en global politik 
1.1. Tilpasning 
1.1.1. ØSU hilser den foreliggende meddelelse fra 
Kommissionen velkommen og glæder sig over Kommis­
sionens intention om at tilpasse fiskeripolitikken til den 
nye konjunktur. 
1.2. Høring 
1.2.1. ØSU understreger, at det drejer sig om en 
meddelelse, som vil blive efterfulgt af en rapport, som svarligt for de nuværende vanskeligheder, der præ­
ger den økonomiske udvikling i verden, herunder 
også i Fællesskabet; 
1) at man har opmærksomheden henledt på forudsete 
indvandringsstrømme, navnlig fra Central- og Øst­
europa, men også fra Nordafrika. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Kommissionen skal forelægge for Rådet inden den 31. 
december 1991, og som det ønsker at drøfte med med­
lemsstaternes administrationer og med de berørte er­
hvervskredse på nationalt- og EF-plan. 
1.3. Global politik 
1.3.1. Fiskeriet er, betragtet under ét, en yderst kom­
pleks aktivitet. Derfor bør begrebet global politik, som 
omfatter en lang række aspekter (ressourcer, priser og 
markeder, strukturer, arbejdsmarkedsspørgsmål), til­
lægges stor betydning. Udtalelse om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om den fælles 
fiskeripolitik 
(91/C 339/14) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 11. januar 1991 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om den fælles fiskeripolitik. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for landbrug og fiskeri, som udpegede 
Augusto Silva til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. september 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 289. plenarforsamling af 25.-26. september 
1991, mødet den 26. september, følgende udtalelse med et flertal af stemmer for, ingen imod 
og to hverken for eller imod. 
Nr. C 339/76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
2. Behov for en arbejdsmarkeds- og socialpolitik 
2.1. Alvorlig mangel 
2.1.1. Fraværet af sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
bestemmelser i EF's fiskeripolitik udgør en alvorlig 
mangel. 
2.1.2. Kommissionen ser imidlertid ud til at være 
klar over det nødvendige i at tage hensyn til den sociale 
dimension. 
2.2. ØSU's udtalelser 
2.2.1. ØSU har i tidligere udtalelser uophørligt, og 
navnlig i udtalelsen »De sociale aspekter af situationen 
i havfiskeriet» (*), henledt opmærksomheden på, at der 
ikke findes nogen egentlig social dimension i den fælles 
fiskeripolitik, hvilket har en tendens til at begrænse 
virkningen af de positive foranstaltninger, der træffes 
på andre områder. 
2.3. Integration af den sociale dimension 
2.3.1. EF-retten har i vidt omfang anvendt begrebet 
integration. Det forekommer derfor uklart, hvorfor der 
i visse EF-politikker ikke har været nogen integration 
af den sociale dimension. 
3. Socioøkonomiske ledsageforanstaltninger 
3.1. De socioøkonomiske konsekvenser af struktur­
politikken (FUP — de flerårige udviklingsprogrammer), 
og af ressourceforvaltningspolitikken bør undersøges, 
før de træder i kraft, og der bør udarbejdes dertil 
knyttede ledsageforanstaltninger. 
4. Fiskerierhvervets accept af forslaget 
4.1. Hvis fiskeripolitikken skal være en succes, for­
udsætter det, at redere og fiskere tilslutter sig dens 
målsætninger. Politikken vil få så meget desto større 
tilslutning, som den bidrager til den optimale udnyttelse 
og anvendelse af EF's ressourcer, sikrer virksomheder­
nes levedygtighed, og garanterer rimelige afkast og mo­
derne arbejdsforhold. 
5. Middelhavet 
5.1. ØSU finder, at EF på grund af den særlige situa­
tion, der gør sig gældende i Middelhavsregionen, bør 
udfolde de nødvendige bestræbelser på politisk, teknisk 
og lovgivningsmæssigt plan, således at Middelhavsre­
gionen integreres i den fælles fiskeripolitik. 
(!) EFT nr. C 237 af 12. 9. 1988. II. GENERELLE BEMÆRKNINGER 
1. Bevarelse og forvaltning af ressourcerne 
1.1. Hensynet til fremtiden 
1.1.1. Formålet med fiskerierhvervet er på et varigt 
grundlag at tage den størst mulige mængde selvfornyen­
de ressourcer, samtidig med at balancen i havmiljøet 
opretholdes med henblik på fremtiden. 
1.2. Opretholdelse af aktiviteten, forbedring af afka­
stet 
1.2.1. En passende bevarelsespolitik i fiskerisekto­
ren, der tager udgangspunkt i de videnskabelige frem­
skridt og den teknologiske udvikling, der er en følge 
heraf, kan sikre den stadige fornyelse af ressourcerne, 
og derved gøre opretholdelsen af denne fundamentale 
økonomiske aktivitet mulig, samt forbedre indtægterne 
for dem, der arbejder i dette erhverv. 
1.3. Beskyttelse af havmiljøet 
1.3.1. Miljøparametre 
1.3.1.1. En passende politik til bevarelse og forvalt­
ning af fiskeressourcerne må uvægerligt indeholde hav­
miljøbeskyttelsesforanstaltninger. Fiskeriet er nemlig 
afhængigt af en biologisk situation, som er stærkt påvir­
kelig af miljøfaktorer, herunder ikke mindst forurenin­
gen. Situationen kræver globale miljøforanstaltninger, 
som ikke kun bør henhøre under EF's miljøpolitik, men 
i lige så høj grad være en del af den fælles fiskeripolitik. 
Det understreges netop i Traktatens artikel 130 R, at 
»kravene med hensyn til miljøbeskyttelse er en vigtig 
bestanddel af Fællesskabets politik på andre områder«. 
1.3.1.2. Kendskab til og anvendelse af miljøparame­
tre ved fastsættelsen af fiskebiomasserne bør gøre det 
muligt at fastsætte, i hvilket omfang miljøfaktorer på­
virker arternes dødelighed, og eventuelt føre til, at man 
ikke systematisk henfører forringelsen af bestandene 
udelukkende til fiskeridødeligheden. 
1.3.2. Vandkvaliteten 
1.3.2.1. Det er af største betydning at kende ud­
viklingen i vandkvaliteten i EF's farvande. Fiskeriets 
organisationer bør informeres om situationen og om 
EF's målsætninger og aktioner, såvel som om de opnå­
ede resultater. I den forbindelse bør EF sætte kraftigt ind 
over for medlemsstaterne og over for det internationale 
samfund. EF bør ligeledes søge at skærpe EF-borgernes 
samt fiskernes bevidsthed om disse problemer. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/77 
1.4. Samlet tilladt fangstmængde (TAC) og kvoter 
1.4.1. Opretholdelse og forbedring af 
sy stemet 
1.4.1.1. På trods af manglerne i systemet til regule­
ring af fiskeriindsatsen viser erfaringen, at det er nyttigt 
at opretholde det nuværende system med TAC og kvo­
ter. Selv om systemet kan forbedres, har det dog sam­
men med andre foranstaltninger af strukturel karakter 
gjort det muligt at »eliminere de katastrofale virkninger 
af overfiskning af visse bestande« (!), og gjort det muligt 
at sikre en fordeling af fiskerimulighederne mellem 
medlemsstaterne. Systemet anvendes i sektoren, fisker­
ne kender det og forstår dets mekanismer. 
1.4.1.2. Imidlertid svarer de udelukkende analytiske 
metoder, som ikke indeholder referencer til andre para­
metre (se 1.3), ikke altid til den biologiske virkelighed. 
Ved justering og anvendelse af flerartsmodeller vil man 
mere konkret kunne vurdere arternes udvikling inden 
for øko-systemet. 
1.4.2. Årlig overførselsordning 
1.4.2.1. Med hensyn til TAC og kvote-systemet rejser 
det spørgsmål sig, om ikke det ville være passende at 
indføre en overførselsordning (positiv eller negativ), 
for hver enkelt medlemsstat for at afbøde systemets 
konstaterede mangler. 
1.4.3. Udveksling og udvekslingskoeff i c i -
enter 
1.4.3.1. Der eksisterer under alle omstændigheder et 
næsten analogt system i tilfælde af, at en medlemsstat 
overskrider kvoterne til skade for en anden medlemsstat 
[forordning (EØF) nr. 493/87 af 18. februar 1987]. 
1.4.3.2. I samme retning går artikel 5 i forordning 
(EØF) nr. 170/83, som åbner mulighed for en tilpasning 
af de forskellige nationale fangster til de ændrede aktivi-
tetsforhold: udvekslinger mellem medlemsstater, som 
er tilladt ifølge samme artikel, er vigtige og nyttige, 
fordi de opretholder princippet om »relativ stabilitet« 
og skaber en vis fleksibilitet inden for erhvervet. Måske 
burde man tilpasse udvekslingskoefficienterne fra 1983 
(tons torskeækvivalenter), da markeds- og fiskeriud­
viklingen har medført nogle absolut positive faktorer 
(eller prisfald) inden for arter, for hvilke efterspørgslen 
har ændret sig. 
(]) »Retningslinjer og impulser vedrørende udviklingen inden 
for den fælles fiskeripolitik«. Kommissionens meddelelse til 
Rådet af 12. juni 1986, dok. KOM(86) 302 endelig udg. 1.4.4. Forslag 
1.4.4.1. Følgende forslag forekommer ligeledes nød­
vendige: 
— en større inddragelse af de erhvervsdrivende, 
— der bør forudses kvoter, der dækker flere arter af 
beslægtede arter eller arter, som fiskes samlet, samt 
kvoter der dækker flere zoner, også selvom dette 
ikke er fuldstændigt tilfredsstillende ud fra et vi­
denskabeligt synspunkt, 
— ud over flerarts-approachen bør der indføres et by-
catches-system (tilladte bi-fangster) inden for fiskeri 
til konsum; når der fiskes en art i en zone, bør 
fiskerne kunne beholde en begrænset mængde bi­
fangster om bord, som uvægerligt fanges på samme 
tid, som den art der primært fiskes i stedet for at 
være forpligtigede til at genudsætte bifangsterne, 
som generelt ikke har nogen indflydelse på ressour­
cerne (fiskene er døde) og som ikke er til fordel for 
erhvervet (salget af bifangster — også i begrænset 
omfang — vil forbedre fiskeriafkastet og i konse­
kvens heraf fiskernes indtjening), 
— som et supplement bør der, i tilfælde af at situatio­
nen forværres, udformes en EF-licensordning for 
følsomme zoner, som tildeles medlemsstater, som 
er ansvarlige for administrationen af fortegnelsen 
over autoriserede fartøjer. Fortegnelsen kan ændres 
med nærmere fastsatte intervaller. Det samlede 
antal licenser skal svare til den tilladte fiskeriindsats. 
1.4.5. TAC som forholdsregel 
1.4.5.1. I øvrigt forekommer det rimeligt at anvende 
TAC fleksibelt i alle de tilfælde, hvor man ikke har 
tilstrækkeligt kendskab til bestandenes udvikling. 
1.4.6. Enkle foranstaltninger 
1.4.6.1. Der findes ikke noget perfekt forvaltningssy­
stem. En angivelig rationel forvaltning kræver en række 
foranstaltninger, som ikke er for teknokratiske. Man 
bør foretrække enkle, ikke helt perfekte foranstaltnin­
ger frem for en række foranstaltninger, som forekom­
mer perfekte, men som er umulige at anvende i praksis. 
1.5. Tekniske foranstaltninger 
1.5.1. Lette kontrolmuligheder 
1.5.1.1. Der bør ikke vedtages tekniske foran­
staltninger, som ikke kan kontrolleres, eller som kan 
Nr. C 339/78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
føre til uklarhed eller divergerende opfattelser blandt 
fiskeriinspektørerne. 
1.5.2. Forudgåendetestning 
1.5.2.1. Indførelsen af nye bestemmelser (kvadrati­
ske masker, forøgelse af maskestørrelsen) bør forudgå­
ende testes, før de iværksættes i samarbejde med de 
erhvervsdrivende for at måle virkningen heraf og åbne 
mulighed for ledsageforanstaltninger. 
1.6. Industrifiskeri 
1.6.1. Indvirkning på bestandene 
1.6.1.1. Der bør foretages en klar vurdering af virk­
ningen på bestandene af denne type fiskeri, som ikke 
gælder fiskeri til konsum. Det nytter ikke at styrke de 
tekniske forvaltningsforanstaltninger, reducere kvoter­
ne og omstrukturere flåderne, når man ved, at virk­
ningen af denne form for fiskeri på fiskebestandene 
generelt er betydelig og tilmed ligger over de fastsatte 
grænser. 
1.6.1.2. Hvis man opretholder denne type fiskeri, 
hvor der ikke fanges fisk til konsum, bør dette fiskeri 
kun være tilladt, hvis det på ingen måde indvirker på 
bestandene af konsumfisk. Under disse omstændigheder 
bør dette fiskeri kontrolleres på behørig vis. 
1.6.2. Omstilling 
1.6.2.1. Man bør prioritere en omstilling i denne 
sektor og ændre den i retning af en fiskeriaktivitet, der 
er beregnet på konsum. 
1.7. Kontrol 
1.7.1. Datanet 
1.7.1.1. Som nævnt i Kommissionens dokument 
punkt 2.2, sidste afsnit, bør der i sektoren være en 
reel vilje til at etablere et integreret lokaliserings- og 
kommunikationsdatanet. Nettet skal være et resultat af 
forudgående undersøgelser, som klart viser dets reelle 
muligheder, omkostninger og gennemførlighed i rela­
tion til EF-flåden. Indførelsen af et sådant net bør 
ikke føre til forskelsbehandling mellem de forskellige 
navigationsformer eller skibstyper. Nettet må ikke 
træde i stedet for den inspektion til havs og til lands, 
som gør det muligt at føre kontrol med de fangede 
fiskearter, -mængder og -størrelser, samt med, hvilke 
fiskenet der benyttes. Det må derfor kun fungere som 
et supplement. 1.7.2. Styrketkontrol 
1.7.2.1. ØSU finder, at kun en styrket kontrol til havs 
og til lands kan vise, om de tekniske foranstaltninger er 
effektive eller ineffektive, eller om det er nødvendigt at 
ændre kontrollen. 
1.7.3. Uddannelse, kompetence, antal af 
fiskeriinspektører 
1.7.3.1. Kontrollen med anvendelsen af EF's lovgiv­
ning på fiskeriområdet foretages af inspektører, som er 
udnævnt i hver enkelt medlemsstat, men som dog ifølge 
forordning (EØF) nr. 4027/86 kan bistås af tjeneste­
mænd bemyndiget af Kommissionen. 
1.7.3.2. Sammenhængen i den fælles fiskeripolitik og 
EF's interesser rejser spørgsmålet, om ikke de nationale 
fiskeriinspektører bør uddannes i EF-regi. Et andet 
spørgsmål er styrkelsen af kompetencen og udvidelsen 
af EF-fiskeriinspektørkorpset såvel på havet som i land. 
1.7.4. Finansiel bistand 
1.7.4.1. ØSU bekræfter, at det er nødvendigt, at med­
lemsstaterne støttes finansielt i højere grad med henblik 
på at styrke kontrollen og gøre den effektiv. For så 
vidt angår en udvidelse af kontrollen til havs, bør 
medlemsstaterne modtage støtte i forbindelse med er­
hvervelse og anvendelse af fiskerifartøjer, som eventuelt 
ikke længere er i brug, i konsekvens af strukturpoli­
tikken. 
2. Strukturer 
2.1. Overensstemmelse 
2.1.1. Forvaltningen af fiskeressourcerne kræver, at 
der er overensstemmelse mellem fangstkapaciteten og 
den tilladte fiskeriindsats, hvilket i dag ikke altid er 
tilfældet overalt. Dette indebærer, at flåden bør kon­
trolleres. 
2.2. Tilpasninger 
2.2.1. Den perfekte overensstemmelse eksisterer 
ikke. Det er nødvendigt med midlertidige tilpasninger, 
hvilket rejser spørgsmålet om, hvilken form for forvalt­
ning der er bedst egnet i praksis. 
2.2.2. Der kan opnås stor stabilitet i fiskeriaktivite­
terne netop ved den rigtige kombination af ressource-
forvaltningsforanstaltninger og strukturelle foran-
31.12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/79 
stakninger gående ud på at kontrollere EF's fangstkapa­
citet. 
2.3. Arbejdsmarkedspolitiske og sociale følger 
2.3.1. Ledsageforanstaltninger 
2.3.1.1. Det er af afgørende betydning, at hele pak­
ken af foranstaltninger ledsages af passende socialpoliti­
ske foranstaltninger. Dette er netop den væsentligste 
kritik, som sektorens erhvervsdrivende retter, og en 
af de vigtigste grunde til, at FUP ikke forekommer 
troværdige. 
2.3.2. Virkningen af EF's foranstaltninger 
2.3.2.1. Med henblik på at nå frem til en bedre 
definition af den fælles fiskeripolitiks prioriteter frem­
over er det vigtigt at have en idé om virkningen af EF's 
foranstaltninger, især på beskæftigelsen og indkomst­
udviklingen og primært i relation til mindre fartøjer 
(dvs. under 12 meter), som tegner sig for størstedelen 
af de direkte beskæftigede. 
2.4. Et mål for fiskeriindsatsen 
2.4.1. EF-register 
2.4.1.1. En passende strukturpolitik forudsætter et 
EF-register. Man bør støtte bestræbelserne for så indgå­
ende som muligt at kende EF-flådens omfang og fartø­
jernes karakteristika, herunder især de karakteristika 
der gør det muligt at måle fiskeriindsatsen. 
2.4.2. Indikatorer til måling af fiskeriind­
satsen 
2.4.2.1. FUP måles i kilowatt og bruttoregistertonna-
ge (BRT), som ikke i sig selv giver tilstrækkelige op­
lysninger om fiskeriindsatsen. Andre faktorer bør med­
tages: nettenes og linernes længde, antal fiskedage osv. 
2.5. Differentiering af flådens kapacitet 
2.5.1. Hvad angår behovet for omstrukturering af 
EF's fiskeriflåde med en gennemsnitlig reduktion på 
40 % ifølge Kommissionens eksperter, understreges den 
kendsgerning, at dette ikke kan ske ensartet i alle med­
lemsstaterne. Procenten bør variere alt efter landene og 
alt efter disses efterlevelse af deres FUP. Det bliver i 
realiteten nødvendigt at gennemføre en mere detaljeret 
undersøgelse af hver enkelt flåde og undersøge dennes fiskerimuligheder i forhold til de disponible kvoter. Kun 
på den måde kan en eventuel reduktion foreslået af 
Kommissionen for samtlige fiskeriflåder i EF gennemfø­
res konkret. 
2.6. Fiskeri i tredjelandes farvande 
2.6.1. Et af de vigtigste mål med strukturpolitikken 
er at sikre en balance mellem de interne ressourcer og 
EF's fiskerikapacitet. I den forbindelse bør fiskeriaktivi­
teter, hvorved der udelukkende udnyttes tredjelandes 
fiskeressourcer, underkastes andre restriktioner end 
dem, der er knyttet til FUP. 
2.7. Støtte 
2.7'.1. Innovation 
2.7.1.1. Støtten til modernisering bør primært gå til 
innoverende projekter eller til projekter, som går ud på 
at forbedre sikkerheds-, leve- eller arbejdsforholdene. 
2.7.2. Prioritering afomstruktureringen 
2.7.2.1. Så længe der er en betydelig skævhed i for­
holdet ressourcer/fiskeriindsats bør der dog gives højere 
prioritet til omstruktureringsprojekter i medlemsstater­
ne, som går ud på at skabe ligevægt mellem fangstkapa­
citeten og de disponible ressourcer. 
2.7.3. Undgåelse af konkurrencefor­
vridninger 
2.7.3.1. Det er på den anden side nødvendigt at 
undgå, at fartøjer, der opererer i den samme fiskerizone, 
får forskellig støtte til bygning, hvilket kan føre til 
konkurrenceforvridninger. 
2.7.4. Utilstrækkeligtbudget 
2.7.4.1. Hvad angår finansieringen af strukturpoli­
tikken bør det ligeledes anføres, at de finansielle foran­
staltninger i den ændrede forordning (EØF) nr. 4028 
ikke stod mål med de erklærede målsætninger og de 
forventninger, som den bebudede nye strukturpolitik 
har rejst. Det må med rimelighed kunne forventes, at 
de fremtidige budgetbevillinger retter op på situationen. 
Nr. C 339/80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
2.8. Landbrug 3.2. Import 
2.8.1. Komplementaritet 3.2.1. Forsyning af markedet 
2.8.1.1. I forordning (EØF) nr. 4028 fastsatte Kom­
missionen rammen for EF's interventioner på struktur­
området for det næste tiår og søgte bl.a. at befordre en 
mere markant udvikling på akvakulturområdet. Akva­
kultur bør fortsat opfattes som en aktivitet, der supple­
rer den traditionelle og uerstattelige fiskeriaktivitet. 
2.8.2. Prioriteter og betingelser 3.2.1.1. EF er fortsat stærkt afhængigt af import til 
forsyning af markedet, navnlig inden for forarbejd­
ningsindustrien. 
3.2.1.2. Det er imidlertid nødvendigt at undgå, at 
behovet for import destabiliserer EF's produktion; der 
bør derfor foretages en analyse ikke blot art for art, 
men ligeledes under hensyntagen til samspillet mellem 
dem. 
2.8.2.1. Det vil være ønskeligt med en indgående 
undersøgelse af markedet, førend der udvikles en be­
stemt akvakulturart. 
2.8.2.2. De projekter, der stammer fra erhvervsdri­
vende inden for fiskeri og akvakultur, bør tildeles prio­
riteret støtte, især projekter, som indebærer en omstil­
ling. 3.2.2. Anvendelse af sundhedsbestem­
melser 
3.2.2.1. Konkurrencen mellem importerede produk­
ter og EF-produkter bør ikke fordrejes via en mindre 
striks anvendelse af sundhedsbestemmelserne i forbin­
delse med importerede produkter. 
2.8.2.3. I lyset af de krav, som denne form for aktivi­
tet indebærer og på grund af den solide finansielle basis, 
den kræver, kan sammenslutninger af kooperativ art 
være en passende virksomhedsform i denne sektor. 
2.8.3. Bedre perspektiver 3.3. Omstrukturering eller aktivitetsbegrcensing 
3.3.1. I perioder med omstrukturering af flådernes 
kapacitet eller begrænsning af fiskeriaktiviteten bør der 
udarbejdes finansielle støttepolitikker med henblik på 
at kompensere for de begrænsede fangstmængder. 
2.8.3.1. De bedste perspektiver for akvakulturbruget 
ligger på det sidste led i fødekæden, hvor arterne har 
større direkte værdi på markedet, eller hvor de kan 
skabe større merværdi. 4. Forbindelserne med tredjelande 
2.8.4. Den finansielle ramme 4.1. Gældende principper 
2.8.4.1. Øget støtte til akvakulturprodukter inden 
for rammerne af den fælles markedsordning er ønsk­
værdig. 
2.8.4.2. Dette underbygger kommentarerne i punkt 
2.7.4. 
3. Fælles markedsordninger 
3.1. Forbedring og forenkling 
3.1.1. Selv om de fælles markedsordninger som ind­
førtes af Rådet i 1970, har bevist deres berettigelse, bør 
de tilpasses den senere indtrådte udvikling. Kommissio­
nen bør navnlig overveje, hvorledes man forbedrer og 
forenkler de eksisterende fremgangsmåder, f.eks. hvad 
angår prolongations- og oplagringspræmierne. 4.1.1. Adgang til ressourcerne, adgang ti 
markederne 
4.1.1.1. Med udgangspunkt i bestemmelserne i den 
nye havret, især artikel 62 i De forenede Nationers 
Havretskonvention, har princippet om adgang til far­
vande og ressourcer kombineret med modydelsesprin-
cippet, som tredjelande kræver, i realiteten etableret en 
direkte forbindelse mellem adgang og handel. Det er på 
den måde, fiskeriaftalerne har fået så stor en betydning. 
4.1.2. Ingen fravigelser fra dette princip 
4.1.2.1. Hjørnestenen i EF's politik er »adgangen til 
fiskebankerne til gengæld for adgangen til markeder­
ne«. Denne regel bør fastholdes og gennemføres i alle 
fremtidige aftaler. Der er for tiden visse undtagelser fra 
dette princip, som det er presserende at korrigere for. 
Adgangen til EF-markeder med reducerede eller ingen 
afgifter er ikke tilstrækkeligt kompenseret med den 
blotte adgang til de pågældende landes farvande. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/81 
4.2. Blandede selskaber 
4.2.1. Nogle aspekter af den såkaldte andengenera­
tion af fiskeriaftaler (blandede selskaber) kan i visse 
tilfælde vise sig at være uhensigtsmæssige, når det f.eks. 
gælder vandrende arter som tun. 
5. Handelspolitik 
5.1. Modydelser 
5.1.1. Handelsaftalerne åbner i mange tilfælde EF's 
grænser for adgang til havets produkter, fordi EF ønsker 
at have adgang til tredjelandes markeder inden for 
luftfarts-, bil-, jernbane- og bygningssektoren osv. Ad­
gangen til EF's markeder sker uden passende modydel­
ser inden for fiskerisektoren. 
Bryssel, den 26. september 1991. 5.2. Byttehandel 
5.2.1. Fiskeriet kan ikke forsat være en form for 
byttehandel, især når det er selve erhvervets overlevelse 
det gælder. 
53. Respekt for principperne 
5.3.1. Klarheden i og respekten for visse allerede 
nævnte grundprincipper (adgang til farvandene, EF-
præferencer ...) bør hævdes som overordnede begreber. 
EF er det største marked for konsum af havets produk­
ter og tendensen i forbruget er stigende. Dette vil medfø­
re en stigende tilstrømning af produkter, ikke blot fra 
udviklingslande, men også fra lande som ikke selv prak­
tiserer kommerciel gensidighed. 
5.3.2. I visse tilfælde har handelspolitikken gjort 
lande som f.eks. USA, Canada, Japan, Australien, 
Norge, New Zealand, Sydafrika, Island ... osv., hvor 
levestandarden er høj, og som derfor er potentielle 
kunder, til leverandører af fiskeriprodukter til EF. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg