Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »XXVI. beretning om konkurrencepolitikken (1996)« (98/C 73/06)

Den 24. april 1997 besluttede Kommissionen i henhold til artikel 198 C i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at høre Det Økonomiske og Sociale Udvalg om XXVI. beretning om konkurrencepolitikken (1996).

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede John Simpson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. december 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 350. plenarforsamling af 10. og 11. december 1997, mødet den 10. december 1997, med 98 stemmer for, 2 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Foreløbige bemærkninger

1.1. ØSU har hvert år benyttet sig af muligheden for at kommentere Kommissionens beretning om konkurrencepolitikken.

1.2. Beretningen om udviklingen i 1996, den 26. i rækken, blev udgivet i april 1997, kun få dage efter den separate udgivelse af Femte oversigt over statsstøtte i Den Europæiske Union. Beretningen om statsstøtte, der indeholder oplysninger om perioden 1990-1994, ajourfører den sidste oversigt, der blev udgivet i 1994.

1.3. På grund af den tætte sammenhæng mellem de generelle politiske spørgsmål, som analysen i den Femte oversigt rejser, og vurderingen af politikken og beslutningerne på statsstøtteområdet i beretningen om konkurrencepolitikken, besluttede ØSU at forberede en udtalelse om begge dokumenter.

1.4. Disse beretninger giver en værdifuld indsigt i mange af de vanskelige spørgsmål, som Kommissionen står over for i forbindelse med udvikling og fremme af konkurrencepolitikken og brugen af statsstøtte.

1.5. ØSU roser Kommissionen for dens hurtige offentliggørelse af begge dokumenter.

1.6. ØSU:

- takker Kommissionen for en klar redegørelse for konkurrencepolitikkens generelle principper,

- bifalder de metoder, som er blevet anvendt til at vurdere, hvorvidt forskellige virksomhedsaftaler er i overensstemmelse med traktaten,

- godkender de argumenter, som underbygger vurderingen af statsstøttens virkning, og

- ser positivt på de foranstaltninger, der er blevet iværksat for at nå et resultat, som kan skabe balance mellem de ofte modstridende interesser hos forbrugere og virksomheder eller hos borgere i forskelle dele af EU.

1.7. I udtalelsens sidste afsnit vil ØSU fremsætte bemærkninger og forslag, der forhåbentlig kan være til hjælp for Kommissionen i dens arbejde med at videreudvikle konkurrencepolitikken og de praktiske foranstaltninger i forbindelse hermed.

2. Retningslinjerne for konkurrencepolitikken

2.1. Konkurrencepolitikken er et afgørende element i den økonomiske politik på de områder, der berører EU's udvikling. Om end det praktiske grundlag afgøres af indholdet i traktaterne og efterfølgende beslutninger, er målet at forsøge at sikre, at økonomiske ressourcer fordeles på den bedst mulige måde. Dette burde føre til, at forbrugerne opnår beskyttelse, dels fra mange virksomhedsaftaler, der på en urimelig måde forhindrer eller begrænser de normale, konkurrenceprægede markedskræfters udfoldelse, og dels i de tilfælde hvor misbrug af markedsindflydelse gør det muligt at udnytte forbrugerne. Konkurrencepolitikken kan ydermere medvirke til at sikre øget effektivitet i erhvervslivet, forbedre markedsintegrationen samt skabe mere fordelagtige handelsforbindelser mellem medlemsstaterne.

2.2. Traktaterne hjemler indgreb imod aftaler om priser eller forretningsbetingelser, kontrol med produktion, afsætning, teknisk udvikling eller investeringer, markedsopdeling og foranstaltninger, der forskelsbehandler forbrugere og leverandører. Det er muligt at gøre en undtagelse, når virksomhedsaftalerne bidrager til produktions- eller distributionsmæssige forbedringer eller fører til tekniske eller økonomiske fremskridt, forudsat at forbrugeren opnår en rimelig andel af den merværdi, der følger med disse forbedringer.

2.3. Tilsvarende aktiviteter hos en enkelt virksomhed eller en gruppe virksomheder, der har en dominerende position på EU's markeder, og hvor aktiviteterne dømmes at være et misbrug af denne stilling, er også ulovlige (artikel 86).

2.4. Skønt der er bred tilslutning om traktatens målsætninger, er der i praksis et så omfattende og varieret spekter af aktiviteter, hvor man kan frygte uacceptable aftaler, at det er nødvendigt at skabe en domsmekanisme. Som Kommissionen bemærker, antages det, at »markedskræfterne bevirker, at ressourcerne fordeles bedre... Dette kommer især forbrugerne til gode, der får en bedre kvalitet for en mindre pris« (). Der er imidlertid »grænser for, hvor stor en indflydelse disse mekanismer må få, idet der kan opstå risiko for, at en del af befolkningen udelukkes fra fordelene ... Det er så de offentlige myndigheders opgave at sørge for, at det almennyttige formål tages i betragtning«.

2.5. ØSU deler dette synspunkt og mener, at konkurrencepolitikken i visse tilfælde også må tage hensyn til, eller omformes for at tilgodese behovet for at sikre, at bestemte, væsentlige tjenesteydelser bliver universelt tilgængelige.

2.6. I forbindelse med konkurrencepolitikken kan man desuden overveje det indbyrdes forhold mellem konkurrencepolitiske spørgsmål og spørgsmål, der er baseret på miljøhensyn. I 1995-beretningen offentliggjorde Kommissionen retningslinjer for behandlingen af overlappende miljø- og konkurrencespørgsmål. Kommissionen er helt klart nødt til at overveje, hvornår og under hvilke omstændigheder miljøspørgsmål retfærdiggør fritagelse fra de normale konkurrencekriterier, og hvornår miljøkriterier til en vis grad bør vige for nødvendigheden af at undgå konkurrenceforvridninger.

2.7. Kommissionens konkurrencepolitik har til formål at udpege de områder, hvor markedskræfterne har skabt, eller kan tænkes at skabe, handelsbarrierer, der påvirker medlemsstaternes samhandel og hindrer markedet i at fungere gnidningsløst. Man bør holde øje med virksomhedernes adfærd og statsstøttepolitikken. Der er brug for domme til at afgøre, hvornår man skal skride ind mod »markedssvigt« eller »markedsmisbrug«. Kommissionen må løbende sikre, at relevante aktioner indberettes og efterforskes, at der træffes beslutninger om aktioner, som kendes uacceptable, samt at der indføres procedurer til at håndhæve reglerne.

2.8. Med den voksende globalisering af handelen får denne proces stadig større betydning for alle virksomheder og forbrugere. Nogle af de nyopdukkede spørgsmål vedrører ikke blot konkurrencepolitikken i EU, men har bredere internationale konsekvenser. Når en virksomhed træffer beslutninger, der vedrører globale aktiviteter, bør en dominerende stilling i EU ikke blot vurderes på grundlag af interne markedsaftaler i EU, idet det »relevante marked« er internationalt. Kommissionen er nødt til at tage højde for den globale konkurrencesituation, når den vurderer store enkeltvirksomheders handlinger (som da man for nylig vurderede British Airways' fremgangsmåder eller fusionen af Boeing og McDonnell Douglas).

2.9. Hvad angår beslutninger vedrørende virksomheder, der er placeret uden for EU, kan det bl.a. være mere vanskeligt at overvåge, om de godkendte aftaler overholdes. Der kan opstå særlige problemer i forbindelse med at modtage overvågningsrapporter, indsamle troværdigt bevismateriale og sikre, at organisationer baseret i »tredjelande« opfører sig efter reglerne, og disse problemer kan nødvendiggøre internationalt samarbejde (se punkt 3 nedenfor).

2.10. ØSU godkender Kommissionens prioritering af:

- mere tidssvarende konkurrencepolitiske virkemidler,

- udvikling af passende analyseredskaber,

- styrkelse af samarbejdet med medlemsstaterne,

- opdatering af de gældende retsinstrumenter og, via Verdenshandelsorganisationen, udvikling af fælles konkurrencepolitiske principper på internationalt plan.

3. Internationalt samarbejde

3.1. ØSU har med særlig interesse bemærket henstillingen i punkt 235 om, at der i Verdenshandelsorganisationens regi bør nedsættes en arbejdsgruppe, som skal indlede det sonderende arbejde med sigte på at indføre et sæt internationale konkurrenceregler. Dette er et nødvendigt projekt, som er relevant dér, hvor globaliseringen i stigende grad påvirker handelen.

3.2. Bedre forbindelser med de amerikanske konkurrencemyndigheder har (med de pågældende virksomheders tilsagn) til en vis grad gjort det lettere at udveksle oplysninger. De bilaterale aftaler med de amerikanske konkurrencemyndigheder åbner nye muligheder for samarbejde om udveksling af ikke-fortrolige oplysninger. Der kan også udveksles fortrolige oplysninger, men kun med samtykke fra de berørte virksomheder. Der er dog en fare for, at den relativt åbne sagsbehandling i Kommissionen kan have negative kommercielle konsekvenser for EU-virksomheder, når konkurrenter uden for EU, eventuelt i USA, måske får mulighed for at indhente konkurrencerelevante data, som EU-virksomheder ikke har adgang til på et gensidigt grundlag.

3.3. Det arbejde, som OECD for nylig har indledt, har også styrket den internationale forståelse for konkurrencepolitik og samarbejdet herom. Konkurrencepolitiske spørgsmål på internationalt niveau skal ses som et afgørende element i udviklingen inden for den internationale handelspolitik, og det vil her være en fordel, at der på et så højt organisationsniveau som muligt inden for Kommissionen oprettes forbindelser mellem de relevante generaldirektorater.

3.4. ØSU mener, at det er vigtigt og relevant med disse tiltag for at sætte konkurrencepolitikken ind i en global sammenhæng. Selvfølgelig er EU-traktaterne blevet udarbejdet med henblik på at effektivisere konkurrencepolitikken inden for EU. For at sikre globalt samarbejde kræves der en ekstra dimension ud over EU's interne konkurrencepolitik. Som allerede påpeget i punkt 2.8 bør en dominerende stilling i EU ikke blot vurderes i relation til interne markedsaftaler i EU, når det »relevante marked« er internationalt.

3.5. Om end det i princippet er let at formulere målsætningen, kan det imidlertid i praksis være vanskeligt at opnå internationalt samarbejde i det ønskede omfang. ØSU håber, at Kommissionen vil videreudvikle sin strategi, sine politikker og sine metoder vedrørende konkurrencepolitikkens globale aspekter. Enhver undersøgelse af et enkeltfirmas eller en specifik branches konkurrencemæssige stilling i EU bør automatisk ledsages af en analyse af situationen i relation til den globale konkurrence. En tilsvarende komparativ analyse bør foretages af den finansielle støtte, som medlemsstaterne yder, i sammenligning med andre landes støtte til de samme sektorer.

3.6. Der er særligt akutte muligheder for et udvidet samarbejde med landene i Østeuropa, hvoraf visse stiler efter EU-medlemskab. ØSU bifalder, at nogle af disse lande har accepteret EU's nuværende konkurrencepolitik.

3.7. Kommissionen bør sikre, at en effektiv gennemførelse af konkurrencepolitikken bliver del af førtiltrædelsesstrategien for de eventuelle nye medlemslande i Østeuropa. Ydermere vil bistand fra Fællesskabet være et vigtigt bidrag, når disse lande forbereder sig på optagelse, og vil i overgangsperioden medvirke til at bevare og fremme stabiliteten på arbejdsmarkedet, i økonomien og inden for erhvervslivet.

3.8. Et afgørende element i førtiltrædelsesfaserne er gennemførelsen af nationale regler om tildeling af statsstøtte og instrumenterne til håndhævelse af disse regler. ØSU bifalder Kommissionens initiativer med henblik på at sikre, at der i hvert ansøgerland på et tidligt tidspunkt træffes passende foranstaltninger vedrørende statsstøtte og konkurrencepolitik.

4. Udviklingen i konkurrencepolitikken: artikel 85 og 86 - Udviklingen i lovgivningen og fortolkningen af denne

4.1. En vigtig hensigt med artikel 85 og 86 er at sikre, at de forskellige typer virksomhedssamarbejde ikke er til skade for forbrugerne. De bør være til gensidig gavn. I EU ved virksomhederne, at traktaternes artikel 85 og 86 fastsætter parametrene for deres aktiviteter, hvis de påvirker medlemsstaternes samhandel. De generelle retningslinjer er dog efterhånden blevet præciseret og tydeliggjort ved hjælp af bestemte afgørelser, der afstikker rammerne for mere detaljerede spørgsmål.

4.2. For at mindske den administrative sagsbyrde, styrke beslutningstagernes retssikkerhed og forbedre gennemsigtigheden indeholder Kommissionens politik også det velkomne princip, at man, hvor det er muligt, bør udarbejde yderligere retningslinjer eller regler om form og indhold af acceptabelt samarbejde i særlige tilfælde.

4.3. I løbet af 1996 (og første halvdel af 1997) udgav Kommissionen:

- en ny gruppefritagelsesforordning for teknologioverførselsaftaler (),

- et udkast til meddelelse om samarbejdet mellem Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder ved behandling af sager, der henhører under EF-traktatens artikel 85 og 86 (),

- en meddelelse om bødefritagelse i kartelsager (),

- et udkast til revideret meddelelse om aftaler af ringe betydning, der ikke falder ind under EF-traktatens artikel 85, stk. 1 (),

- en meddelelse om interne procedureregler for behandling af anmodninger om aktindsigt af virksomheder, som undersøges for en formodet overtrædelse (),

- en ny politik over for små og mellemstore virksomheder ().

4.4. Alle disse beslutninger eller udkast til forslag skulle bidrage til at systematisere anvendelsen af konkurrencepolitikken og begrænse antallet af anmeldelser af virksomhedssammenslutninger, der skal behandles af Kommissionen.

4.5. Teknologioverførselsaftaler

Skønt aftalen om gruppefritagelse hilses velkommen, var gennemførelsen af denne ikke uden problemer. Aftalen blev vedtaget i marts 1996, men forordning (EF) nr. 240/96 trådte først i kraft den 30. januar 1997. Dette medførte en periode af retsusikkerhed.

4.6. En mere grundig gennemlæsning af forordning (EF) nr. 240/96 vækker formodning om, at det muligvis er en svaghed, at der mangler en klausul om bestemmelsernes indbyrdes uafhængighed, hvori det kunne være blevet præciseret, hvordan ikke-fritagelsesklausuler skal behandles.

4.7. Med henblik på en fremtidig præcisering anmodes Kommissionen om at overveje en mere præcis fortolkning af forordningen, især af begrebet »supplerende bestemmelser« i artikel 10, for at sikre, at det ikke bliver for besværligt at opfylde forordningens målsætninger.

4.8. De nationale konkurrencemyndigheders rolle

ØSU støtter bestræbelserne på at sikre, at de nationale myndigheder træffer beslutninger, der er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, ved at indføre national lovgivning, som giver medlemsstaternes konkurrencemyndigheder mulighed for at gøre effektiv brug af artikel 85, stk. 1, og 86.

4.9. Forholdet mellem Kommissionen og de nationale myndigheder vedrørende konkurrencelovgivningens anvendelse forbedres løbende. I betragtning af, at det indre marked næsten er gennemført, og at ØMU'en snart indføres, kan dette være det rette tidspunkt til at give disse forbindelser en ny retning med henblik på at udvikle nærhedsprincippet, sikre større sammenhæng, fordele arbejdsbyrden og integrere foranstaltninger på grundlag af fælles politiske beslutninger.

4.10. Forslaget til meddelelse om samarbejde med de nationale myndigheder kunne eventuelt udvikles gennem en aftale om, at fællesskabslovgivningen omsættes til national lovgivning i hver enkelt medlemsstat og derefter håndhæves af de nationale myndigheder i bestemte typer sager. Kommissionen ville derefter delvist varetage en tilsyns- og rådgivningsfunktion samt træffe afgørelse i sager, der fortsat henhører under dens kompetence. Kommissionen påpegede dog for nylig følgende: »En egentlig, effektiv decentralisering kan kun ske ved hjælp af langt mere radikale tiltag, som fx. revision af forordning (EØF) nr. 17/62...« ().

4.11. Som et indledende pilotprojekt kan disse principper udvikles med henblik på at finde anvendelse på de aftaler, der er defineret som »vertikale« konkurrencebegrænsninger.

4.12. Bødefrafald

Kommissionen har nu skønsbeføjelser til at frafalde eller nedsætte bøden i sager, hvor der frivilligt er givet oplysninger om kartelvirksomhed. ØSU forstår logikken bag denne ændring, idet den kan tilskynde virksomheder til at samarbejde under en sagsbehandling. Ikke desto mindre rummer dette skøn en fare for, at sagsbehandlingerne fører til uforudsigelige »studehandler«, der kan skade indtrykket af den officielle sagsbehandlings uafhængighed. Om end man kan argumentere for, at sådanne »aftaler« bør være fortrolige, er ØSU enig med Kommissionens meddelelse i, at man i sager, hvor det er blevet besluttet at nedsætte eller ikke pålægge en bøde, bør oplyse dels navnet på den virksomhed, der har overtrådt reglerne, dels det eksakte beløb, som den potentielle bøde er blevet nedsat med.

4.13. Bagatelaftaler

Kommissionen har foreslået, at »de minimis«-reglen, der fastlægger den omsætningstærskel, under hvilken aftaler blev betragtet som værende af ringe betydning, burde udvides til at omfatte store virksomheder med beskedne markedsandele. Forslaget er nu lagt ud til bred høring. ØSU går dog ind for, at man afskaffer omsætningskriteriet til fordel for et kriterium baseret på størrelsen af den enkelte virksomheds markedsandel. ØSU har allerede kommenteret Kommissionens grønbog om vertikale begrænsninger (). Det accepterer, at en grænse på 5 % for horisontale aftaler og på 10 % for vertikale aftaler forekommer passende.

4.14. Forslaget til meddelelse om aftaler af ringe betydning er blevet kritiseret på to punkter. For det første kan det være nødvendigt at præcisere den foreslåede definition af »aftaletyper«, yderligere. For det andet kan begrebet om »alvorlige« begrænsninger selv være for begrænset. Kommissionen bør overveje, hvordan man kan omdefinere disse begreber for at forsikre om retssikkerheden samt gøre dem mere præcise, så de kan finde anvendelse i en bredere sammenhæng.

4.15. Ud over at være en nyttig forenkling af procedurereglerne er udvidelsen af »de minimis«-reglen til at gælde for alle SMV'er en velkommen anerkendelse af, at det er vigtigt at tilskynde SMV'erne til at engagere sig i handel på tværs af EU's interne grænser.

4.16. Aktindsigt

Meddelelsen giver virksomheder, som der er indledt undersøgelse af, mulighed for få adgang til alle relevante akter i Kommissionens GD IV, hvilket måske ikke er så nyttigt, som man havde forventet. Indtil der bliver foretaget en større revision af forordning nr. 17, bør Kommissionen overveje at ændre meddelelsen, således at der kan blive adgang til relevante akter, der opbevares andetsteds i såvel Kommissionen som i GD IV.

4.17. ØSU har overvejet et andet forslag til en mulig forbedring af anvendelsen af procedurereglerne under artikel 85. Dette skyldes en bekymring for tidsperspektivet i Kommissionens procedurer, når det gælder om at vurdere ansøgninger om individuel fritagelse eller negativattest. Den eksisterende procedure efter forordning (EØF) nr. 17/62 kan ændres ved at tilføje en række udløsningsmekanismer, der automatisk godkender en ansøgning ved at anvende begreber svarende til dem, der allerede er indbygget i fusionskontrolsystemet. Hvis Kommissionen ikke har reageret fx fire måneder efter, at man har bekræftet, at ansøgningen er blevet modtaget, bør ansøgningen automatisk godkendes. Dette kan suppleres yderligere ved at fastsætte en frist på fx et år, hvis Kommissionen beslutter, at en ansøgning skal underkastes fuld sagsbehandling. (Dette forslag svarer til en procedure i Sveriges nationale konkurrencelov.) Der kan træffes særlige forholdsregler i sager, hvor en bestemt ansøgning kræver en mere udførlig behandling over et længere tidsrum. Et på forhånd fastsat udvidet tidsrum kan undtagelsesvist tillades, hvis det baseres på en begrundelse, som kan indbringes for EF-Domstolen.

5. Konkurrencepolitikken og informationssamfundet

5.1. En af de erhvervssektorer, som er under hastig ekspansion, og som frembyder muligheder og problemer, der også påvirker medlemsstaternes samhandel, er det spekter af virksomheder, der er del af det (såkaldte) informationssamfund. Som Kommissionen konstaterer, har den nye teknologiske udvikling ikke blot rejst spørgsmål om aftaler og tilfælde af dominerende stilling, der påvirker liberaliseringen af informationssamfundets markeder, men har også sat fokus på betydningen af omhyggeligt at overveje konsekvenserne af eventuelle fusioner.

5.2. Et afgørende element i Kommissionens aktioner i 1996 bestod i at undersøge omstruktureringsforslag. Da Kommissionen godkendte Atlas-projektet mellem France Telecom og Deutsche Telekom og GlobalOne-projektet, et joint venture mellem Atlas og Sprint Corporation, insisterede man på modificeringer, herunder en liberalisering af teleinfrastrukturen, hvilket bidrog til at sikre, at disse projekter ikke eliminerede konkurrencen.

5.3. Lignende vilkår var relevante i forbindelse med Unisource/Telefonica og Uniworld-sagerne, som Kommissionen i 1996 var villig til at se positivt på. Dette forventes at blive bekræftet i slutningen af 1997.

5.4. Telesektoren i EU, ja sågar på verdensplan, kendetegnes bl.a. ved behovet for at skabe balance mellem et eksisterende, separat infrastrukturnets økonomiske logik og tjenesteleverandørernes muligheder for at få adgang til nettets kerneelementer til priser, der ikke er for konkurrencebegrænsende.

5.5. Kommissionen har vist, at den er parat til at gribe ind, hvis de nuværende tjenesteleverandører sænker afgifterne dér, hvor konkurrencen er mest intensiv, og krydssubsidierer disse tjenester ved hjælp af højere afgifter på andre tjenester, hvilket reelt er en uhæderlig måde at udnytte brugerne på.

5.6. I 1998 vil de nationale selskaber, som fortsat har monopol på taletelefoni, miste deres retligt beskyttede monopol. Indtil 1998 er der en fare for, at selskaberne vil fordreje taletelefonimarkedet ved at indføre højere priser, eller prisforhøjelser, for private kunder. Kommissionen er klar over denne fare og forventes at træffe passende modforholdsregler.

5.7. ØSU håber, at medlemsstaterne vil kunne sikre, at dette ikke bliver et alvorligt problem, men hilser ikke desto mindre Kommissionens hensigtserklæring velkommen.

5.8. På grund af de internationale konsekvenser af telesektorens liberalisering er det af afgørende betydning, at der foreligger klare og ikke-konkurrenceforvridende betingelser for, hvornår en virksomhed kan få adgang til andres netværker. Kommissionen anmodes om at foretage en grundig gennemgang af de seneste fusionsplaner fra de tyske mediekonglomerater Bertelsmann og Leo Kirch på betalings-tv-området, samt at forhindre den monopolisering af denne sektor, som en sådan fusion ville indebære. ØSU konstaterer, at Kommissionen har offentliggjort et udkast til meddelelse om anvendelsen af konkurrencereglerne på aftaler om netadgang i telesektoren. ØSU har hilst dette initiativ velkommen ().

5.9. I andre udtalelser har ØSU henledt opmærksomheden på problemerne vedrørende koncentration af ejerskab og et voksende antal alliancer i den audiovisuelle sektor (der omfatter jord-, satellit- og kabelbaserede tjenesteydelser). Kommissionen er nødt til at forstå, at der er et større spekter af politiske spørgsmål at tage hensyn til, ud over spørgsmål om markedsdominans og tilstrækkelig markedsadgang for andre leverandører. Af hensyn til almenvellet må det fx sikres, at public service-kravet opfyldes, samt at minimumsstandarder for programmernes indhold opretholdes. Kommissionens beslutning om at gennemføre en vidtspændende høring om konkurrencereglernes anvendelse i forbindelse med transmission af sportsbegivenheder rejser et spørgsmål, der er af særlig interesse for mange mennesker. ØSU mener, at der må findes en løsning, som giver den brede offentlighed adgang til et bestemt antal større sportsbegivenheder, der er af national interesse i en eller flere medlemsstater.

6. Andre sektorer som berøres af konkurrencepolitikken

6.1. I Kommissionens beretning gennemgås udviklingen inden for transportsektoren, herunder konsortieaftaler mellem linjerederier, linjekonferencers fastsættelse af landfragtrater, tilladt og ulovlig samordning af priser mellem konkurrerende virksomheder og samarbejde mellem luftfartsselskaber.

6.2. To af disse emner rejser spørgsmål, som Kommissionen måske bør tage under fornyet overvejelse.

6.3. I forbindelse med konkurrencepolitikken er luftfart nu af særlig interesse. Den civile luftfart er gradvist blevet liberaliseret siden 1987, i hvert fald på papiret. I virkeligheden er der kun begrænset konkurrence mellem luftfartsselskaberne, med undtagelse af visse ruter. En række faktorer er fortsat i stand til at begrænse udviklingen af normal konkurrence. Der er truffet foranstaltninger vedrørende gruppefritagelse fra takstkonsultationer (forordning (EØF) nr. 1617/93), manglen på »slots« (ankomst- og afgangstider), yderligere statsstøtte til visse luftfartsselskaber, stordriftsfordelenes betydning inden for luftfartssektoren, den voksende brug af »code-sharing«-aftaler og restriktioner på fremmed ejerskab af luftfartsselskaber. ØSU foreslår, at Kommissionen foretager en analyse af dereguleringens indvirkning på den europæiske luftfartssektor.

6.4. Tilsvarende er der for linjerederiernes vedkommende gruppefritagelse for visse af linjekonferencernes handlinger (forordning (EØF) nr. 4056/86). Denne sektor har gennemgået omfattende strukturelle ændringer siden vedtagelsen af ovennævnte forordning. Konsortier og globale alliancer spiller nu en vigtig rolle. Eftersom denne forordning ikke har nogen udløbsdato, anmoder ØSU Kommissionen om at vurdere, hvordan den eksisterende forordning påvirker den maritime rutefart.

7. Statsmonopoler og monopolrettigheder

7.1. Kommissionen har rapporteret om sine tiltag for at sikre øget liberalisering af traditionelt statsejede monopoler på tjenester inden for telekommunikation, energi, post, transport (visse tjenester) samt af statsmonopolerne i Østrig (vedr. alkohol og tobak), Sverige og Finland (vedr. salg af alkohol).

7.2. I mange tilfælde er det nødvendigt at supplere disse liberaliseringstiltag med foranstaltninger til at overvåge disse selskabers aktiviteter på det bredere marked i EU på et konkurrencemæssigt grundlag.

7.3. På baggrund af de hidtidige erfaringer med at liberalisere disse sektorer anfører Kommissionen, at »målene om liberalisering og offentlige tjenester kan forenes ved hjælp af de nuværende EU-regler. Derfor har den modsat sig de forslag om ændring af traktatens artikel 90, der blev fremsat i forbindelse med regeringskonferencen.«

7.4. Forslagene på regeringskonferencen om at ændre artikel 90 var i juni 1997 endnu ikke blevet vedtaget.

7.5. I princippet er ØSU enig i, at enhver ændring af artikel 90, som i henhold til forslaget til regeringskonferencen ville have beskyttet visse statsejede virksomheder i mindst én medlemsstat mod konkurrencelovgivningens krav, ville have været uacceptabel, især hvis der dermed opstod ulige konkurrencevilkår for selskaber i forskellige medlemsstater.

7.6. I en beslægtet, men mere omfattende diskussion om mulighederne for en EU-politik, der fastsætter et mindstemål for det almene tjenesteudbud, der skal være tilgængeligt for alle Unionens borgere, anfører Kommissionen, at man bør se dette i sammenhæng med de offentlige tjenesteydelser, der er blevet liberaliseret. ØSU har udtalt sig om Kommissionens meddelelse om forsyningspligtydelser og understreget betydningen af princippet om, at der bør træffes passende foranstaltninger for at gøre offentlige tjenesteydelser tilgængelige for alle forbrugere ().

7.7. Disse bestræbelser fra Kommissionens side på at udvide begrebet om et mindstemål for almene tjenesteydelser til fx at omfatte initiativer vedrørende miljø, forbrugerpolitik og transeuropæiske netværk ville blive underbygget med Kommissionens forslag om at tilføje et litra u) til EF-traktatens artikel 3. Det ny litra u) ville tilføje »bidrag til fremme af tjenester af almindelig økonomisk interesse«.

7.8. Selv om denne præcise henstilling ikke blev vedtaget på regeringskonferencen i Amsterdam, blev målet dog opnået med et forslag til en ny artikel 7d om dette spørgsmål, der skal indføjes i traktaterne.

7.9. ØSU har i andre udtalelser allerede kommenteret de seneste direktiver vedrørende telekommunikation () (), energi (), posttjenester () og lufthavne ().

8. Fusionskontrol

8.1. Med fællesmarkedets voksende forankring i erhvervslivets økonomiske virkelighed er det ikke overraskende, at flere og flere virksomheder opdager fordelene ved at integrere deres aktiviteter for derigennem bedre at kunne udnytte EU's indre marked. Denne økonomiske proces vil delvist anspore til flere fusioner og virksomhedsovertagelser, der har virkninger på tværs af grænserne.

8.2. I den udstrækning Kommissionens lovgivningsbeføjelser tillader det, har den ansvaret for at sikre, at den økonomiske gevinst er til gensidig gavn for forbrugere og virksomheder. Fusioner, der påvirker medlemstaternes samhandel, og som kan give de deltagende virksomheder mulighed for at misbruge deres markedsindflydelse, skal anmeldes og underkastes en tilbundsgående undersøgelse. Kommissionen skal fortolke anmeldelser af påtænkte fusioner eller virksomhedsovertagelser i henhold til fusionsforordningen fra 1989 ().

8.3. Et forslag om revision af fusionsforordningen offentliggjordes i januar 1996 i en grønbog, hvori man bl.a. foreslog:

- at sænke omsætningstærsklerne for obligatorisk anmeldelse (3 mia. ecu i stedet for 5 mia. ecu for verdensomsætningen og 200 mio. ecu i stedet for 250 mio. ecu for omsætningen inden for EU),

- at indføre et sæt lavere omsætningstærskler for fusioner, der ellers skulle anmeldes samtidigt i mindst 3 medlemsstater (henholdsvis 2,5 mia. ecu og 100 mio. ecu),

- at udvide fusionsforordningens procedureregler til at gælde for alle selvstændigt fungerende joint ventures,

- at forenkle reglerne for henvisning af sager både fra Kommissionen til en medlemsstat og fra en medlemsstat til Kommissionen.

8.4. ØSU afgav en generelt positiv udtalelse om forslagene ().

8.5. Rådet kunne ikke give sin fulde tilslutning til forslagene, der krævede kvalificeret flertal, for så vidt disse forslag sigtede på en sænkning af omsætningstærsklerne for anmeldelse til Kommissionen. Man er dog nået til enighed om nye kriterier for Kommissionens kompetence (se forordning (EF) nr. 1310/97), der udvider Kommissionens kompetence til at omfatte analyse af virkningerne af et større antal fusionsforslag ved lavere omsætningstærskler, og også hvor tre eller flere medlemsstater kunne være impliceret.

8.6. Eftersom visse væsentlige aspekter ved det oprindelige forslag om revision af fusionsforordningen ikke umiddelbart kunne opnå støtte fra medlemsstaterne, foreslår ØSU, at Kommissionen nu foretager en mere grundlæggende vurdering af balancen mellem den vedtagne EU-politik og de ansvarsområder, der bør henhøre under medlemsstaterne. I den forbindelse kunne man overveje, hvordan beslutningsmekanismerne i forbindelse med en revision af fusionsforordningen bedst kan tage hensyn til de konkurrencepolitiske forslag, der er sammenfattet ovenfor i punkt 4.8 ff.

8.7. ØSU har gennemgået de sammenfattende afsnit i beretningen om forskellige fusionsforslag (punkt 140-157), som Kommissionen har behandlet, og bifalder, at disse oplysninger forelægges i sammenfattet form samt bemærker, at beslutningerne om de behandlede fusionsforslag har taget særligt hensyn til forbrugernes interesser.

8.8. ØSU noterer med tilfredshed, at der er blevet taget skridt til at undersøge fusioner, som, skønt de finder sted uden for EU, kunne have alvorlige følger for konkurrencen inden for EU (som i Boeing-McDonnell Douglas-sagen). Som denne udtalelse allerede har påpeget (se punkt 2.8), er det nødvendigt at opfølge sådanne initiativer med foranstaltninger til at kontrollere, at alle angivne vilkår overholdes (fx for at Boeing ikke indgår eksklusive forsyningsaftaler med sine kunder).

8.9. ØSU er bekymret over, at Kommissionens procedure for detailbehandling af forslag om fusionering til tider kan blive urimeligt forlænget. ØSU mener, at Kommissionen bør acceptere, at beslutninger (så vidt muligt) skal træffes inden for de fastsatte tidsfrister.

9. Statsstøtte: Overblik

9.1. Inden for EU er det ikke ualmindeligt med statsstøtte og/eller skattebegunstigelser til virksomheder i forskellige sektorer. Tildelingen af statsstøtte reguleres især ved hjælp af vilkårene i traktaternes artikel 92 og 93. På et integreret enhedsmarked kan brugen af statsstøtte dog fordreje konkurrencen og give indtryk af, at der hersker et ulige forhold mellem virksomhederne, idet kun nogle modtager støtte.

9.2. Skønt mange frygter, at der ydes for meget statsstøtte, som det også er blevet understreget af Kommissionens seneste undersøgelse (se afsnit 10), er en revision af reglerne til regulering af statsstøtte afhængig af en bedre forståelse af de situationer, hvor statsstøtte kan være berettiget, og hvor meget statsstøtte, der kan ydes. For at opnå enighed om dette bør visse vanskelige spørgsmål tages op til fornyet overvejelse.

9.3. Det er nemt nok at støtte princippet om, at statsstøtte kan være berettiget, når de negative sociale eller miljømæssige følgevirkninger og de normale økonomiske kræfter (eller markedskræfterne) vejer tungere end virkningerne af den mulige konkurrencefordrejning, som støtten kan forårsage. Dette princip åbner på sin side mulighed for, at statsstøtte kan medvirke til at bevare eller skabe beskæftigelse i områder med høj arbejdsløshed, eller hvor andre forandringer gør omstrukturering påkrævet. Statsstøtte kan også anvendes i situationer, hvor formålet er at fremskynde udviklingen inden for en bestemt industri, sektor eller virksomhedstype (fx for at bistå ved udviklingen af SMV'er).

9.4. Skønt der er bred interesse i at reducere statsstøttens omfang og omkostninger til et niveau, der står i forhold til de vedtagne målsætninger, er der inden for EU også bred interesse i at undgå uønskede konkurrencefordrejninger, som skyldes en urimelig brug af statsstøtte i visse lande, industrier eller regioner. Der er et anerkendt behov for at harmonisere statsstøttens tilladte omfang og betingelserne for at modtage statsstøtte. ØSU anser det i stigende grad for vigtigt, at man i diskussionen om statsstøttens virkninger såvel bør tage hensyn til skattemæssige forskelle som til andre former for mere direkte økonomisk støtte.

9.5. Kommissionen opnåede i november 1996 Rådets tilslutning til sit forslag om at udarbejde forslag til to forordninger på grundlag af traktatens artikel 94: Den første skal modificere procedurereglerne i forbindelse med statsstøtte, den anden skal give Kommissionen mulighed for at fritage bestemte typer støtte (miljø, SMV, F& U, erhvervsuddannelse og beskæftigelsesstøtte) fra anmeldelsespligten under bestemte vilkår, eftersom støtte af denne type kan betragtes som værende i overensstemmelse med det fælles marked, så længe visse kriterier er opfyldt.

9.6. ØSU hilser denne revision velkommen og ønsker at blive hørt om forslag til ændring af rammerne for statsstøtte, både i forbindelse med forslag til formelle rådsbeslutninger (som ØSU normalt skal høres om) og i forbindelse med vedtagelsen af formelle procedureregler og retningslinjer, som vil blive anvendt af medlemsstaterne (og som ellers ikke vil blive forelagt ØSU til udtalelse). I denne diskussion bør man også se på forholdet mellem statsstøtte og strukturfondenes og samhørighedsfondens rolle og aktiviteter, som er under revision for øjeblikket.

9.7. Det grundlæggende formål med revisionen er at styrke EU's muligheder for at bistå de mindre velstillede regioner og regioner, der er berørt af langvarige konjunkturtilbageslag i nøglesektorer, med henblik på at forbedre levestandarden og beskæftigelsesmulighederne for indbyggerne i disse regioner.

10. Femte oversigt over statsstøtte ()

10.1. Den femte oversigt over statsstøtte er en så omfattende vurdering, som det er muligt for Kommissionen at foretage, i betragtning af problemerne med at indhente data fra medlemsstaterne samt med at bestemme omfanget af indirekte støtte, dvs. skattebegunstigelser. ØSU roser Kommissionen for at have færdiggjort oversigten, om end en del af det statistiske materiale ikke er så pålideligt, som man kunne have ønsket.

10.2. Den femte oversigt indbefatter statsstøtte til fremstillingsindustrien og visse andre sektorer, og det skønnes, at medlemsstaterne i 1994 (12 medlemmer på daværende tidspunkt) i gennemsnit brugte mere end 95 mia. ecu om året på offentlig bistand til fremstillingsindustrien, landbruget (med undtagelse af prisgarantierne under den fælles landbrugspolitik), transport, fiskeri og kulminedrift. Alene fremstillingsindustrien modtog 43 mia. ecu om året.

10.3. Om end oplysningerne er af bedre kvalitet i den femte oversigt end i dennes forgængere, er en sådan oversigt så værdifuld for fastlæggelsen af den fremtidige politik, at ØSU håber Kommissionen vil udarbejde en tilsvarende oversigt på halvårlig basis i et standardiseret format, og at de medlemsstater, hvis oplysningskilder er mangelfulde eller utilstrækkelige, bliver anmodet om at forbedre kvaliteten og kvantiteten af de tilgængelige data.

10.4. Selvfølgelig er omkostningerne ved visse former for støtte såsom låne- eller rentegarantier, kapitalinteresser og mere gunstige skatteordninger i sagens natur vanskelige at bestemme, og der vil altid være tale om en mere subjektiv beregning. Indirekte er dette selvfølgelig endnu et argument for at anmode medlemsstaterne om at fremsætte tilbud om støtte i en mere gennemsigtig form ().

10.5. Ifølge den femte oversigts opgørelse er den skønnede omkostning ved statsstøtte stor. Kommissionen har kommenteret statsstøttens omfang, koncentration, distribution pr. sektor og land, samt den generelle tendens, som efter Kommissionens opfattelse ikke opviser de nedskæringer, som Kommissionen har efterlyst.

10.6. Uanset forbeholdene bekræfter den femte oversigt, at nær ved 43 mia. ecu i 1994 (til 1993-priser) blev stillet til rådighed for fremstillingsindustrien alene. Dette svarede til 3,8 % af fremstillingsindustriens merværdi, 1 472 ecu pr. beskæftiget person og 20,7 % af værdien af eksporten inden for EU. Det er indlysende, at støtte i denne størrelsesorden kan påvirke medlemsstaternes indbyrdes handelsvilkår.

10.7. Man kan tilføje det forbehold, at disse globale indikatorer, som foreligger oplyst for hver enkelt medlemsstat (12), viser statsstøttens betydning, men ikke dens indvirkning på bestemte regioner eller sektorer. For eksempel svarede statsstøtten til 3,8 % af merværdien i hele fremstillingsindustrien. Skønt det måske endnu ikke er muligt at udarbejde bedre beregninger, er det indlysende, at dette tal ville være højere, hvis det målte værdien af statsstøtte som en del af merværdien i de virksomheder, der modtog statsstøtte. Dette er af særlig betydning i de tilfælde, hvor kun visse regioner (eller visse sektorer) i en national økonomi er berettiget til at modtage statsstøtte.

10.8. En del af støtten til andre sektorer afgøres af kriterier, der er relevante for den pågældende sektor. For eksempel påvirkes statsstøtte til jernbanesektoren kraftigt af, at jenbaneselskaberne skal opfylde deres offentlige tjenesteforpligtelser og sociale forpligtelser, og den udgør i gennemsnit mere end 32,6 mia. ecu om året. Støtte til kulmineindustrien koster 13,2 mia. ecu. Statsstøtten til disse to sektorer kan siges at bygge på begrundelser, der er væsensforskellige fra den begrundelse, der anvendes for fremstillingsindustrien.

10.9. Næsten halvdelen af den samlede statsstøtte, dvs. 45 %, er målrettet mod fremstillingssektoren. Hvad angår industri-, regional- og konkurrencepolitikken, er støtten til fremstillingssektoren det vigtigste spørgsmål i diskussionen om den fremtidige politik.

10.10. Det statistiske materiale i den femte oversigt er ikke så præcist om tendensen og omfanget af støtte til fremstillingsindustrien, som ØSU kunne have ønsket. Ét eksempel: Selv om Kommissionen om perioden 1990-1994 konkluderer, at »den gradvise nedadgående tendens, der tidligere har kunnet observeres, nu i hvert fald midlertidigt har nået en afslutning.« (punkt 9), drager man denne konklusion uden at tage direkte hensyn til de ekstra ressourcer, der overføres til de »nye« delstater i Tyskland. Hvis man ser bort fra disse beløb, fordi de repræsenterer en ny, stor og usammenlignelig faktor i dette årti, var den årlige omkostning i 1993/1994 lavere end i 1990-1992. Den kendte årlige værdi i 1993-priser var på lige under 29 mia. ecu både i 1993 og 1994, sammenlignet med over 40 mia. ecu i 1990. Her bliver der imidlertid ikke taget hensyn til den sandsynlige omfordeling af statsstøtte i Tyskland til fordel for de nye delstater.

10.11. Selv om betænkeligheden ved statsstøttens gavn og omfang er et vigtigt element i Kommissionens ræsonnement, kan det være tegn på fremskridt, hvis den samlede statsstøtte til fremstillingsindustrien på et sammenligneligt grundlag fortsætter med at falde, og dette kan have en vis indflydelse på de politiske prioriteringer.

10.12. Effekten af de nye tyske delstater påvirker også andre dele af analysen. Ifølge en af de krasse konklusioner (punkt 38) er »ad hoc«-støtten steget fra 7 % af den samlede støtte i 1990 til 36 % i 1994. Dette kunne tyde på, at en større politisk kursændring har fundet sted i denne periode, hvis det ikke havde været for den efterfølgende kommentar, at denne støtte hovedsageligt består af »støtte til redningsog omstruktureringsplaner for virksomheder og støtte fra Treuhandanstalt [i de nye delstater]«. Man kunne have ønsket, at Kommissionen havde præsenteret dette materiale på en mere hjælpsom måde. For at kunne drage nogen som helst konklusioner er det nødvendigt med data om tildelingen af »ad hoc«-støtte i hver enkelt medlemsstat og med specifikke oplysninger om følgerne af forandringerne i Tyskland.

11. Politiske spørgsmål på baggrund af den femte oversigt

11.1. På baggrund af den femte oversigt og andet materiale, der har været til rådighed for Kommissionen, bliver følgende politiske konklusioner fremhævet i Kommissionens offentliggjorte reaktioner:

a) Dialog med medlemsstaterne er nødvendig for at fastsætte præcise mål og en tidsplan for at reducere støttebudgetterne sideløbende med, at Kommissionen selv træffer foranstaltninger.

b) Det er nødvendigt med tiltag for at modvirke de skadelige virkninger af nationale støttepolitikker på den økonomiske samhørighed i Europa. De rige, centrale regioner modtager 85 % af den samlede støtte, mens samhørighedslandenes andel, undtagen Irlands, er faldende.

c) Kommissionen foreslår nye retningslinjer for den regionalstøtte, som medlemsstaterne yder, herunder muligvis et forslag om at sænke de tilladte lofter for maksimal økonomisk støtte med en tredjedel.

d) Kommissionen agter at foreslå en forenkling af procedurereglerne for anerkendelse af støtteordninger, der bidrager til gennemførelsen af EU's målsætninger.

e) Kommissionen foreslår en yderligere opstramning af reglerne om støtte med henblik på at redde og omstrukturere kriseramte virksomheder.

f) Kommissionen agter at foreslå et sæt generelle retningslinjer, der vil give den mulighed for en kritisk gennemgang af enkeltsager, hvor der skal udbetales store støttebidrag, og som kan forårsage alvorlige konkurrenceforvridninger.

11.2. Hvert af disse forslag rejser spørgsmål, som det er nødvendigt at undersøge grundigt, inden der træffes beslutninger om forandringernes retning og omfang i forbindelse med anvendelsen af statsstøtte.

11.3. Ved hjælp af den femte oversigt kan disse spørgsmål anskues under kompetencefordelingen mellem medlemsstaterne (og de nationale administrative strukturer) og Fællesskabet - repræsenteret af Kommissionen - som faktuelt perspektiv.

11.4. De styrker også diskussionen om statstøttens omfang og motiverer til en undersøgelse af Kommissionens synspunkt, at statsstøtten er alt for stor og ikke falder hurtigt nok.

11.5. Af afgørende og direkte betydning for politikken er diskussionen om støttens omfang og om de »fattigere« medlemsstaters finansieringskilder, eftersom budgetmæssige begrænsninger er vigtigere for disse end spørgsmålet om de tilladte lofter for statsstøtte. I denne forbindelse er EU nødt til at formulere en entydig politik om tildeling af midler fra fællesskabsbudgettet, enten via strukturfondene eller samhørighedsfonden, eller via rekonstruerede finansieringsinstrumenter.

11.6. Konferencen om samhørighedspolitikken, som blev afholdt for nylig, var en nyttig indførelse i visse af disse spørgsmål. Offentliggørelsen af Agenda 2000 frembyder en passende lejlighed til at tage dem op til fornyet overvejelse.

11.7. ØSU håber, at alle disse emner vil komme til at indgå i den revision, som Kommissionen nu har søsat om de konkurrencepolitiske begrænsninger af statsstøtten. Som det organ, der ved siden af Europa-Parlamentet måske repræsenterer det bredeste udsnit af Europas borgere, er ØSU desuden villig til at bidrage til denne debat, og det forventer at blive hørt af Kommissionen på et tidligt stadium.

11.8. På dette tidlige stadium i revisionsprocessen foreslår ØSU, at Kommissionen udvælger en række principper til at understøtte de politiske beslutninger. ØSU ønsker især at minde Kommissionen om relevansen af dens egen Første Rapport om Økonomisk og Social Samhørighed, der udsendtes i 1996, og som ØSU har afgivet udtalelse om ().

11.9. Desuden anbefaler ØSU en klar skelnen mellem (1) Fællesskabets rolle ved fastsættelsen af retningslinjer for statsstøtte inden for regional- eller industripolitikken og (2) Fællesskabets rolle ved afsættelsen af økonomiske ressourcer til støtte for en acceptabel politik i medlemsstaterne eller i deres regioner. Den førstnævnte er af afgørende betydning for samordningen af politikken i hele Fællesskabet og er især vigtig for de rigere medlemsstater ud fra det princip, at aktioner skal gennemføres på det mest passende niveau. Sidstnævnte er et centralt element i diskussionen om en reform af fællesskabsbudgettet.

11.10. Når Kommissionen foreslår reviderede retningslinjer vedrørende det tilladte omfang af statsstøtte for individuelle erhvervsprojekter, konstaterer ØSU, at der er en konflikt mellem at sikre, (1) at støtten kun tildeles virksomheder (både nye virksomheder og virksomheder, der er genstand for en redningsaktion), der har udsigt til at kunne gennemføre projektet og ikke behøver ekstra støtte, (2) at støtten er stor nok til at opveje den ugunstige udgangsposition i en industri eller region, (3) at støttelofterne gradvist sænkes og (4) at formålet med at stille støtten til rådighed er at begrænse den ugunstige økonomiske og sociale situation i bestemte regioner eller industrier.

11.11. Der er et særligt presserende behov for, at Kommissionen offentliggør forslag til en fremtidig politik om, hvordan støtte kan bruges til at redde og omstrukturere kriseramte virksomheder. De nuværende retningslinjer udløber i slutningen af 1997. ØSU anerkender, at det er nødvendigt at finde et kompromis mellem at undgå tab af arbejdspladser i kriseramte virksomheder og at beskytte virksomhedernes stilling i konkurrencen. Selv om formålet må være at skabe så varige arbejdspladser som muligt i gennemførlige projekter, er det vigtigt at undgå faren for, at kortsigtede planer tilsidesætter langsigtede mål.

11.12. I de tilfælde, hvor der ser ud til at være brug for omfattende økonomisk bistand for at starte en ny virksomhed eller bevare en eksisterende virksomhed, anbefaler ØSU, at Kommissionen grundigt gennemgår bistanden for at vurdere, om virksomheden kan overleve som en konkurrencedygtig enhed. Denne markedsundersøgelse, som gennemføres af medlemsstaten på det samme grundlag som Kommissionens fusionskontrolprocedurer og i bestemte enkeltsektorer, bør finde anvendelse på virksomheder i alle sektorer og omfatte en undersøgelse af virkningerne på andre virksomheders konkurrencestilling inden for samme sektor.

12. Foranstaltninger vedrørende statsstøtte i 1996

12.1. Beretningen om konkurrencepolitikken i 1996 afspejler i sin vurdering af statsstøtten den spirende politiske diskussion og rapporterer også om Kommissionens foranstaltninger i løbet af året. Der blev taget en række initiativer, som tydeliggør visse aspekter af de kriterier, der i dag anvendes til at vurdere støtten under artikel 92 og 93.

12.2. I et forsøg på at begrænse sin indblanding i anmeldt bistand, som sandsynligvis ikke vil være af betydeligt omfang eller kunne fordreje handelen i EU, fremlagde Kommissionen en meddelelse om henholdsvis »de minimis«-støtte (), om nye retningslinjer for statsstøtte til SMV'er, der som noget nyt opererer med støtte til immaterielle investeringer, eventuelt i form af teknologioverførsler (), samt om rammerne for at udvide omfanget af statsstøtte til virksomheder i fattige byområder ().

12.3. ØSU hilser hvert af disse initiativer velkommen, idet de vil give Kommissionen mulighed for i højere grad at koncentrere sig om de mere vanskelige beslutninger vedrørende statsstøtte. ØSU håber dog, at Kommissionen, efter at have indhøstet de første erfaringer med virkningerne af at lempe reglerne for statsstøtte i afgrænsede, ugunstigt stillede byområder, vil være parat til at udvide listen over aktiviteter, som er berettiget til sådanne fremmetiltag.

12.4. I løbet af det forgangne år fortsatte Kommissionen med at forbedre de elementer ved foranstaltningerne, der juridisk og teknisk betragtes som støtte og som derfor falder ind under artikel 92, stk. 1. ØSU ser positivt på de fire annoncerede kriterier, som alle skal være opfyldt, og som afgør, hvornår artikel 92, stk. 1, finder anvendelse.

12.5. Tre af de fire kriterier vil sandsynligvis ikke møde nogen modstand. Støtten skal give virksomheden en fordel. Den skal tildeles af staten, eller gøre anvendelse af statslige ressourcer, og den skal påvirke handelen mellem medlemsstaterne.

12.6. Det fjerde kriterium er mindre sikkert. Dette kriterium kræver, at støtten skal være specielt udformet, endda således at den fremmer »bestemte virksomheder« eller fremstillingen af bestemte varer. ØSU påpeger, at denne betingelse er åben for fortolkning. For at illustrere den eventuelle forskel bør Kommissionen præcisere, hvorvidt denne betingelse ville være til stede, hvis en medlemsstat kun ydede støtten til fabrikanter i stedet for til alle virksomheder, eller hvorvidt betingelsen kun ville være til stede, hvis kriteriet fandt anvendelse på en mindre industrisektor. Kommissionen udgår fra en skelnen mellem »almene« foranstaltninger, som alle virksomheder har adgang til, og »særlige« foranstaltninger, som kun er tilgængelig for en begrænset gruppe. Uden yderligere præcisering kan denne skelnen dog ikke være noget svar på ovennævnte spørgsmål. ØSU foreslår, at Kommissionen præciserer, hvordan begrebet »bestemte virksomheder« skal defineres.

12.7. At definere støtten til »bestemte virksomheder« har været et tilbagevendende problem for Kommissionen. I løbet af 1996 var spørgsmålet relevant i forbindelse med beslutningerne om at yde støtte til at mindske lønomkostningerne. Kommissionen har besluttet, at foranstaltninger til at mindske lønomkostningerne i medlemsstaterne ikke skal behandles under artikel 92, stk. 1. En mindskelse af lønomkostningerne i bestemte industrisektorer ville dog falde ind under artiklen. Detaljerne er blevet offentliggjort i en meddelelse (). ØSU hilser dette skridt velkommen, idet det er med til at tydeliggøre Kommissionens holdning.

12.8. Kommissionen stiler imod en række specifikke statsstøttepolitikker for flere forskellige sektorer, heriblandt skibsbyggeri, stål, kul, motorkøretøjer, syntetiske fibre, konfektion og tekstil, transport, landbrug og fiskeri. ØSU har bemærket, at disse politikker er blevet anvendt konsekvent i 1996.

12.9. Ikke desto mindre beklager ØSU, at den foreslåede internationale aftale om skibsbyggeri, som støttes af OECD, endnu ikke er blevet ratificeret af alle deltagere. USA's forsinkelse har nu sat spørgsmålstegn ved denne aftales fremtid. ØSU minder Kommissionen om en tidligere ØSU-udtalelse, hvori det blev foreslået, at Kommissionen i tilfælde af en sådan forsinkelse hurtigst muligt skulle fremsætte alternative forslag, og ØSU bemærker, at et nyt udkast til forordning faktisk er blevet offentliggjort ().

12.10. ØSU har bemærket, at en ekspertgruppe har anbefalet, at de specifikke sektorielle rammebestemmelser for tekstil- og konfektionsindustrierne afskaffes og erstattes af den samme ordning, der generelt gælder for andre virksomheder (se punkt 194 i årsberetningen). Denne beslutning blev udskudt til 1997. På grund af de særlige omstændigheder i denne sektor, hvor konkurrencen er meget voldsom, ønsker ØSU at mane til forsigtighed, så denne forandring ikke gør det endnu vanskeligere for denne sektors virksomheder at overleve, og dermed fører til tab af arbejdspladser.

12.11. ØSU har noteret, at de retningslinjer, der fastslår, hvornår beskæftigelsesstøtte er acceptabel, har haft en beskeden succes i det første år, hvor man har anvendt dem. ØSU bemærkede også de positive resultater ved at koble støtte sammen med miljøbeskyttelse.

12.12. ØSU har med større bekymring bemærket, at Kommissionen nu er blevet opmærksom på, at visse »direkte investeringer i udlandet« kan resultere i konkurrenceforvridning i Fællesskabet (se punkt 224 i årsberetningen). ØSU forstår, at dette rejser vanskelige spørgsmål om, hvorvidt (a) støtte tildeles og (b) frekvensen af denne støtte, i modsætning til (c) investeringens placering. ØSU anmoder Kommissionen om at indlede en bred høring af alle berørte kredse, inden man drager endelige konklusioner om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at anvende de nuværende støtteregler i sådanne sager.

13. Udsigterne for 1997

13.1. Kommissionen har i årsberetningen for 1996 tilføjet et afsnit, som giver en oversigt over det påtænkte arbejdsprogram for 1997. ØSU ser positivt på den øgede gennemsigtighed i forbindelse med Kommissionens aktiviteter.

13.2. Mange af de lovgivningsmæssige prioriteringer følger logisk af de politikker, som allerede er blevet vurderet i denne udtalelse. ØSU er enig i, at de alle er af stor betydning. ØSU ønsker dog at minde om, at en del af de politiske vurderinger fortjener en åben og tilbundsgående debat, inden der træffes nogen beslutninger. ØSU skal især anmode om mulighed for at kommentere de nye retningslinjer for tildeling af statsstøtte og reglerne for sektorbestemt støtte og regionalstøtte.

13.3. ØSU bifalder også erkendelsen af, at behovet for en effektiv håndhævelsespolitik vokser i takt med, at konkurrencepolitikkens procedureregler gøres mere komplicerede og omfattende.

14. Konklusioner

14.1. ØSU roser Kommissionen for den hurtige offentliggørelse af Beretningen om konkurrencepolitikken (1996) og Femte oversigt over statsstøtte (punkt 1.5).

14.2. På grund af verdenshandelens voksende betydning har ØSU med særlig interesse bemærket henstillingen til Verdenshandelsorganisationen om at nedsætte en arbejdsgruppe, der kan begynde at udarbejde de internationale rammer for konkurrencereglerne. ØSU håber, at Kommissionen vil videreudvikle sin strategi, sin politik og sine metoder vedrørende konkurrencepolitikkens globale aspekter (punkt 3.5). Til støtte for dette arbejde bør Kommissionen bruge EU-delegationerne i andre lande til at indsamle oplysninger om den lokale udformning af konkurrencepolitikken, der ofte er til skade for EU-virksomhederne.

14.3. Denne udtalelse har vurderet en række aspekter af konkurrencepolitikken, som de er skitseret i beretningen for 1996. Den afspejler også ØSU's umiddelbare reaktioner på offentliggørelsen af Den Femte Oversigt over Statsstøtte. ØSU håber, at Kommissionen vil inddrage de her skitserede forslag i videreudviklingen af sit vigtige arbejde med at sikre, at konkurrencepolitikken kommer alle EU's borgere til gode.

14.4. ØSU ønsker især (og blandt andet) at henlede Kommissionens opmærksomhed på følgende konklusioner:

- En dominerende stilling inden for EU bør ikke kun vurderes i forhold til det indre marked, når det relevante marked er internationalt (3.4).

- Der bør træffes passende foranstaltninger for at sikre, at EU's politik vedrørende konkurrenceregler og statsstøtte udvikles i alle ansøgerlandene inden udvidelsen (3.8).

- Fællesskabets konkurrencelovgivning bør omsættes til national lovgivning i alle medlemsstater og derefter håndhæves i bestemte typer sager af de nationale myndigheder (4.10).

- I forbindelse med vurderingen af aftaler i henhold til artikel 85 kan den eksisterende procedure ændres ved at indbygge en række udløsningsmekanismer, der automatisk godkender en ansøgning ved at anvende tilsvarende begreber som de, der allerede er indbygget i fusionskontrolsystemet (4.17).

- Målretningen af statsstøtten (og støtten fra Fællesskabet) bør være så nøjagtig og disciplineret, at virkningerne på konkurrencen bliver minimale, subsidiernes omfang begrænses og statsstøtten så vidt muligt reduceres.

- Ved en fornyet vurdering af statsstøttens virkninger bør der tages hensyn til skatteforskelle såvel som til andre former for mere direkte finansiel støtte (9.4). Vurderingen bør tage højde for den adfærdskodeks, som blev vedtaget af Rådet (økofin) i december 1997.

- Ved en fornyet vurdering af statsstøttens virkninger bør der også tages klart hensyn til beskæftigelsesproblematikken.

- Forholdet mellem statsstøtten og strukturfondenes og samhørighedsfondens rolle og opgaver bør også tages op til fornyet vurdering.

- Der bør foretages en klar skelnen mellem (1) Fællesskabets rolle ved fastsættelsen af retningslinjer for statsstøtte inden for regional- eller industripolitikken og (2) Fællesskabets rolle ved afsættelsen af økonomiske ressourcer til fremme af en acceptabel politik i medlemsstaterne eller i deres regioner (11.9).

- Efter af have gjort de første erfaringer med virkningerne af at lempe reglerne for statsstøtte i afgrænsede, ugunstigt stillede byområder, bør Kommissionen udvide listen over aktiviteter, som er berettiget til sådanne fremmetiltag (12.3).

- Kommissionen bør forklare, hvordan man nøjagtigt skelner mellem almene foranstaltninger og særlig støtte i forbindelse med forskellige grupper af virksomheder (12.6).

14.5. ØSU påpeger, at forslagene i denne udtalelse vil være af relevans i diskussionerne om Agenda 2000, offentliggjort i juli 1997, der har en indvirkning på konkurrence-, regional-, industri- og landbrugspolitikken på den anden side af årtusindskiftet.

14.6. I betragtning af, at flere afgørende elementer ved konkurrencepolitikken er blevet udviklet i de seneste år, kan dette være en passende lejlighed til på ny at overveje, hvordan konkurrencepolitikken skal anvendes. Man kan måske revidere de generelle principper og derefter bruge dem som grundlag for en omplacering af håndhævelsesansvaret, hvilket både åbner mulighed for at decentralisere og anvende nærhedsprincippet. På denne måde vil man kunne øge åbenheden og gennemsigtigheden og gradvis sætte større fokus på forbrugernes behov og SMV'ernes rolle.

14.7. Eftersom globaliseringen i stigende grad påvirker konkurrencen, foreslår ØSU, at Kommissionen udvider sin årsberetning om konkurrencen med en vurdering af konkurrencepolitikken hos EU's vigtigste konkurrenter, især hvor disses foranstaltninger kan påvirke EU-virksomheders aktiviteter.

Bruxelles, den 10. december 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() SEK(97) 628 endelig udg., punkt 1.3, citat fra en tidligere meddelelse om »Forsyningspligtydelser i Europa«.

() EFT L 31 af 9.2.1996.

() EFT C 262 af 10.9.1996.

() EFT C 207 af 18.7.1996.

() EFT C 29 af 30.1.1997.

() EFT C 23 af 23.1.1997.

() EFT L 107 af 30.4.1996.

() ØSU's udtalelse af 19.12.1996, punkt 11, EFT C 75 af 10.3.1997, s. 30.

() ØSU's udtalelse af 9.7.1997, EFT C 296 af 29.9.1997, s. 19.

() ØSU's udtalelse af 28.5.1997, EFT C 287 af 22.9.1997, s. 8.

() Kommissionens meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa, EFT C 281 af 26.9.1996, og ØSU's udtalelse af 29.5.1997, EFT C 287 af 22.9.1997, s. 85.

() Direktiv om mobil- og personkommunikation, EFT L 20 af 26.1.1996, offentliggjort efter ØSU's udtalelse, EFT C 15 af 20.1.1996.

() Direktiv om gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester, EFT L 74 af 22.3.1996, offentliggjort efter ØSU's udtalelse, EFT C 39 af 12.2.1996.

() Direktiv om fælles regler for det indre marked for elektricitet, EFT L 27 af 30.1.1997, offentliggjort efter ØSU's udtalelse, EFT C 73 af 15.3.1993.

() Udkast til meddelelse fra Kommissionen om anvendelse af konkurrencereglerne på postsektoren, SEK(95) 830 endelig udg. af 26.7.1995. ØSU's udtalelse EFT C 174 af 17.6.1996.

() Direktiv om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, EFT L 272 af 25.10.1996, offentliggjort efter ØSU's udtalelse, EFT C 301 af 13.11.1995.

() Forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989.

() ØSU's udtalelse, EFT C 295 af 7.10.1996.

() Der er selvfølgelig behov for at forstå, hvordan statsstøtten virker i tredjelande og hvordan den indvirker på virksomhedsbeslutninger, der indirekte er relevante for EU's politik. OECD 's revision af »Offentlig støtte til industrien« (1996) illustrerer fordelene ved at placere EU-oversigten i en international kontekst.

() ØSU's udtalelse, EFT C 206 af 7.7.1997.

() EFT C 68 af 6.3.1996.

() EFT C 21 af 23.7.1996.

() SEK(96) 1706/2.

() EFT C 1 af 3.1.1997.

() EFT C 153 af 22.5.1997.

() KOM(97) 170 endelig udg.