Meddelelse fra Kommissionen om retningslinjer for politikken for den bedste udførelse af ordrer ved salg af misligholdte lån på sekundære markeder

(2022/C 405/01)

Indholdsfortegnelse

ORDLISTE OG DEFINITIONER 3

RESUMÉ 7

INDLEDNING 11

1. Transaktionsstruktur: Udvælgelse af portefølje 12

1.1. Nøgleaktiviteter 12

1.2. Vurdering af juridiske/skattemæssige/forbrugerbeskyttelsesmæssige begrænsninger 13

1.3. Mål for processen for udvælgelse af porteføljer 14

1.4. Tekniske aspekter af processen for udvælgelse af porteføljer 16

1.5. Overvejelser om den nødvendige anvendelse af interne ressourcer og et potentielt yderligere behov for ekstern bistand 17

1.6. Organisatoriske spørgsmål 17

2. Forberedelsesfase 18

2.1. Nøgleaktiviteter 18

2.2. Antal faser i processen og tidsplanen 18

2.3. Udarbejdelse af de vigtigste dokumenter 19

2.4. Udarbejdelse af lånedata og indhentning af dokumentation 19

2.5. Beslutning om oprettelse af VDR 20

2.6. Udarbejdelse af lånsalgs- og -købsaftalen 21

3. Fasen før markedsføring 22

3.1. Nøgleaktiviteter 22

3.2. Markedssonderinger 22

3.3. Definition af den bedste markedsføringsstrategi 23

3.4. Forberedelse af proces- og markedsføringsmateriale til den ikkebindende og bindende fase 25

4. Ikkebindende tilbudsfase (fase 1) 27

4.1. Nøgleaktiviteter 27

4.2. Lancering af udbudsproceduren og distribution af informationspakken 28

4.3. Tilbudsgivere, der foretager den indledende due diligence 29

4.4. Indgivelse af ikkebindende tilbud fra tilbudsgiverne og udvælgelse af tilbudsgivere, der skal gå videre til anden runde 29

5. Fasen med bindende tilbud (fase 2) 29

5.1. Nøgleaktiviteter 29

5.2. Leverancer fra sælger 30

5.3. Bedste praksis 30

6. Underskrivelse af transaktionen og afslutning 34

6.1. Nøgleaktiviteter 34

6.2. Centrale risikoovervejelser 35

6.3. Overvejelser vedrørende lånsalgs- og -købsaftalen 36

6.4. Andre betragtninger 36

6.5. Prisallokering 36

7. Efter afslutning 37

7.1. Nøgleaktiviteter 37

7.2. Migrationsprocessen 37

7.3. Sælgers ansvar 38

7.4. Aktiviteter efter salg 38

BILAG

ORDLISTE OG DEFINITIONER

1-faseproces En salgsproces for misligholdte lån, som kun omfatter en bindende tilbudsfase (fase 2). 2-faseproces En salgsproces for misligholdte lån, der omfatter både en ikkebindende tilbudsfase (fase 1) og en fase med bindende tilbud (fase 2). Bekæmpelse af hvidvask af penge Hvidvaskning af penge er en form for økonomisk kriminalitet. Det drejer sig om at tage indtægter fra kriminelle handlinger (»beskidte penge«) og skjule deres oprindelse, så de ser ud til at komme fra en lovlig kilde. Bekæmpelse af hvidvask af penge henviser til de aktiviteter, som finansielle institutioner udfører for at opnå overholdelse af retlige krav om aktivt at overvåge og indberette mistænkelige aktiviteter. Analyserapport Når sælger modtager de ikkebindende tilbud fra fase 1-investorer, vil sælgeren sammenligne og analysere dem, hvilket resulterer i en analyserapport om de ikkebindende tilbud. Dette understøtter sælgerens udvælgelse af de relevante tilbudsgivere, som derefter kan gå videre til fase 2. Når sælger modtager de bindende tilbud fra fase 2-investorer, vil sælgeren igen sammenligne og analysere dem, hvilket resulterer i en analyserapport om de bindende tilbud. Auktionstyper Sælgeren kan vælge en auktionstype for det påtænkte salg af misligholdte lån. En liste over almindeligt anvendte auktionstyper er vedlagt som bilag 4 til disse retningslinjer. Rapport om aftalte procedurer Rapporten om aftalte procedurer er en del af sælgerens due diligence, der bør udleveres til investorer. Opgaver vedrørende aftalte procedurer indebærer, at en fagperson udfører specifikke procedurer, som er blevet aftalt mellem aktøren, sælgeren og eventuelle relevante tredjeparter. På grundlag af de faktiske resultater af en sådan due diligence-indsats udarbejder fagpersonen en rapport om aftalte procedurer, som deles med de parter, der har accepteret procedurerne. Bindende tilbud Det bindende tilbud, der skal afgives af fase 2-investorerne. Dato for bindende tilbud Den frist, som sælgeren har fastsat for modtagelse af et bindende tilbud fra fase 2-investorerne. Retningslinjer for bindende tilbud Skriftlige retningslinjer fra sælger til fase 2-investorer med nærmere oplysninger om det bindende tilbuds form og indhold. Bred auktion En bred auktion er en typisk 2-faseproces, hvor en stor liste af investorer opfordres til at indsende et vejledende ikkebindende tilbud. Efter denne første auktionsfase gennemføres der en due diligence-proces med en begrænset liste af investorer, som opfordres til at indsende et endeligt bindende tilbud. Efter denne anden auktionsfase udvælges en enkelt foretrukken tilbudsgiver, med hvem sælgeren indleder forhandlinger om lånsalgs- og -købsaftalen og eventuelt yderligere transaktionsaftaler. Retningslinjerne afspejler en bred auktionsproces. Afslutning Den dato, hvor transaktionen med misligholdte lån er juridisk afsluttet, og normalt den dato, hvor købsprisen betales, og ejerskabet til de misligholdte lån overføres til køberen. Skæringsdato Sælger fastsætter og meddeler normalt fase 2-investorerne en skæringsdato, fra hvilken indtægterne fra de misligholdte lån tilfalder køberen. Defekte misligholdte lån Misligholdte lån, som enten ikke opfylder alle egnethedskriterier eller opfylder mindst ét udelukkelseskriterium. Kvalificerende oplysning Sælger kan kvalificere visse erklæringer og garantier til offentliggørelse. Et eksempel kunne være: »Sælger garanterer, at alle værdipapirer er pant af 1. prioritet, medmindre andet er behørigt oplyst af sælger (i en form, der kan dokumenteres af sælger) til køber frem til [dato for sidste oplysning].« Due diligence og due diligence-dokumentation Som led i en due diligence-undersøgelse giver sælger sædvanligvis på en juridisk overensstemmende måde fysisk eller virtuel adgang til relevant due diligence-dokumentation, på grundlag af hvilken juridiske og operationelle eksperter fra fase 2-investorerne kan gennemgå og kontrollere dokumenternes kvalitet og tilgængelighed, validere antagelser i prisfastsættelsen og vurdere erklærings- og garantikrav til lånsalgs- og -købsaftalen. Udelukkelseskriterier eller egnethedskriterier Egnethedskriterier er kriterier, der er fastlagt i lånsalgs- og -købsaftalen, og som alle skal opfyldes af hvert solgt misligholdt lån. Udelukkelseskriterier er kriterier, der er aftalt i lånsalgs- og -købsaftalen, og som ingen af de solgte misligholdte lån opfylder eller bør opfylde. Eksterne tjenesteudbydere Eksterne tjenesteydere er tjenesteudbydere, der tilbyder en sælger generel støtte til en salgsproces for misligholdte lån, herunder finansielle rådgivere, tekniske rådgivere, transaktionsplatforme og VDR-udbydere. Yderligere oplysninger om specifikke kategorier af eksterne tjenesteydere findes i bilag 3. Informationsmemorandum Informationsmemorandummet giver en kort præsentation af de vigtigste træk ved de misligholdte lån, der skal sælges. Investors redigerede version af lånsalgs- og -købsaftalen Redigeret version af udkastet til lånsalgs- og -købsaftalen fra en fase 2-investor i fase 2, sædvanligvis leveret på datoen for det bindende tilbud. KYC Kend din kunde- eller kend din klient-standarderne (KYC-standarderne) anvendes inden for den finansielle serviceindustri og fastsætter krav til verifikation af identitet, egnethed og risici i forbindelse med opretholdelse af et forretningsforhold. Procedurerne passer ind i det bredere anvendelsesområde for politikken til bekæmpelse af hvidvask af penge. Lånedata Lånedataene betegner en elektronisk fil eller et sæt filer, der registrerer data om udlånsprodukter fra en finansiel virksomheds systemer. De kan betragtes som et øjebliksbillede af en delmængde af en sælgers kreditporteføljeoplysninger. De omfatter de oplysninger, som sælger gav i fase 2 til fase 2-investorerne. Lånsalgs- og -købsaftale Lånsalgs- og -købsaftalen, undertiden også kaldet salgs- og købsaftalen eller gældssalgsaftalen. I retningslinjerne anvendes betegnelsen lånsalgs- og -købsaftale. Lånsalgs- og -købsaftalevilkår Et sæt lånevilkår på højst 2-4 sider, som indeholder de vigtigste vilkår for lånsalgs- og -købsaftalen (f.eks. den planlagte transaktionsstruktur, sælgers erklæringer og garantier, ansvarsordning), som sælger ønsker at få feedback om tidligt i løbet af processen, f.eks. i fase 1. Ledelsesmøde Møde(r), som sælger tilbyder til fase 2-investorer, hvor fase 2-investorer vil modtage baggrundsoplysninger om de misligholdte lån, der skal sælges, og forklaringer på gældssanerings- eller forbehandlingsaktiviteter, og hvor fase 2-investorer kan stille spørgsmål til sælgerens ansatte, som har indgående kendskab til de misligholdte lån, der skal sælges, samt forudgående gældssaneringsaktiviteter. Forhandlet salg Det forhandlede salg er en bilateral proces, der involverer en enkelt potentiel investor. På grund af den manglende konkurrence varierer de vigtigste trin (med relevant dokumentation) og resultatet af markedsføringsprocessen betydeligt fra den brede auktion. Ikkebindende tilbud Det ikkebindende tilbud, dvs. et vejledende tilbud afgivet af en fase 1-investor, dvs. et tilbud, som ikke er juridisk bindende for tilbudsgiveren. Dato for ikkebindende tilbud Den frist, som sælger har fastsat for modtagelse af et ikkebindende tilbud fra fase 1-investorerne. Hemmeligholdelsesaftaler (NDA’er) En hemmeligholdelsesaftale er en fortrolighedsaftale undertegnet af sælger og interesserede investorer. I NDA’en er der fastsat betingelser for, hvornår sælger er villig til at dele fortrolige oplysninger. Investorer skal underskrive aftalen, før de får adgang til de relevante data og indleder due diligence. Misligholdte lån Et banklån anses for at være misligholdt, hvis der er tegn på, at låntageren sandsynligvis ikke vil tilbagebetale lånet (dvs. underkategorien »vil sandsynligvis ikke betale«), eller der går mere end 90 dage, uden at låntageren betaler de aftalte afdrag eller renter. Fase 1 = ikkebindende tilbudsfase Den fase, hvor sælgeren forventer at modtage ikkebindende tilbud fra alle fase 1-investorer. Fase 1-investor En investor, som sælger har godkendt til at deltage i fase 1 i en salgsproces for misligholdte lån. Fase 2 = bindende tilbudsfase Den fase, hvor sælgeren forventer at modtage bindende tilbud fra alle fase 2-investorer. Fase 2-investor En investor, der af sælgeren blev optaget i fase 2 i en salgsproces for misligholdte lån. Fase 2-data og -dokumenter Data og dokumenter, som sælger har udarbejdet i forberedelsesfasen, og som skal stilles til rådighed for fase 2-investorer i begyndelsen af fase 2. Bortset fra data for hvert enkelt lån for alle misligholdte lån indeholder fase 2-data og -dokumenter sædvanligvis due diligence-dokumentation, der skal gennemgås af fase 2-investorer. Fase 2-data og -dokumenter bør også indeholde eventuelle omkostninger eller gebyrer, som sælgeren forventer, at køberen skal afholde. Foretrukken tilbudsgiver Den investor, der efter sælgers opfattelse fremlagde det bedste bindende tilbud. Ideelt set og i de fleste tilfælde svarer den foretrukne tilbudsgiver til køberen. Procesbeskrivelse En procesbeskrivelse er et dokument, der viser de forskellige trin i salgsprocessen og de frister, der skal overholdes af alle involverede aktører. Køber Den investor, med hvem sælgeren indgår en lånsalgs- og -købsaftale. Q&A-procedure En procedure, der normalt gennemføres i fase 2, hvor fase 2-investorer kan stille spørgsmål, som sælger skal besvare. Erklæringer og garantier Erklæringer og garantier, der gives i en lånsalgs- og -købsaftale, mens sælgers erklæringer og garantier kan omfatte erklæringer og garantier for de misligholdte lån, de underliggende aktiver, forbehandling osv. Overgangsdato for servicering Den dato, hvor køberen eller et administrationsselskab, der handler på køberens vegne, overtager serviceringen af de erhvervede misligholdte lån. Overgangsdatoen for servicering er normalt identisk med afslutning, men kan ligge efter afslutning, hvis det aftales mellem sælger og køber. Underskrivelse Underskrivelse af den endelige lånsalgs- og -købsaftale, der blev forhandlet mellem sælger og køber og underskrevet af sælger og køber. Afhængigt af transaktionens kompleksitet kan underskrivelsen enten gå forud for eller ske samtidigt med afslutningen. Målrettet auktion En målrettet auktion er en konkurrenceproces, der svarer til den brede auktion, men som omfatter en kortere liste over potentielle investorer (ca. 2-8). Denne mulighed giver typisk sælgeren mulighed for at få bedre kontrol over processen og samtidig drage fordel af et stadig konkurrencedygtigt miljø. Der er normalt tale om en 2-faseproces, selv om den første fase under særlige omstændigheder og navnlig i situationer med stort tidspres kan udelades. Teaser En teaser er et anonymt markedsføringsdokument, der indeholder den vigtigste baggrund for transaktionen og sammenfattende data om de misligholdte lån, der skal afhændes. Den opsummerer de vigtigste elementer i investeringsmuligheden. Transaktionsplatforme Transaktionsplatforme er onlinemarkedspladser, der forbinder købere og sælgere af misligholdte lån og hjælper med at tilrettelægge salgsprocessen. De letter transaktioner af misligholdte lån ved at give adgang til investorer og teknologisk støtte (herunder et VDR). Transaktionsplatforme tilbyder at gennemføre auktioner over misligholdte lån online, mens sælgeren kan vælge den ønskede auktionstype. Sælgers due diligence En gennemgang foretaget af sælgeren, hvis resultat deles med investorerne. Sælgers due diligence kan f.eks. omfatte: revaluering af fast ejendom, overensstemmelseskontrol af lånedata, gennemgang af juridisk dokumentation. VDR Virtuelt datarum, som sælger kan bruge til at levere oplysninger, data og dokumenter til alle investorer i fase 2 (og fase 1, medmindre sælger kun etablerer et VDR for fase 2). VDR-udbyder En (teknologi)virksomhed, der tilbyder opsætning og organisering af et VDR med henblik på salg af misligholdte lån.

RESUMÉ

Som bebudet i handlingsplanen af 16. december 2020 har Kommissionen i tæt samarbejde med medlemmer og observatører af Kommissionens Rådgivende Panel om Misligholdte Lån udarbejdet retningslinjer for politikken for den bedste udførelse af ordrer ved salg af misligholdte lån på sekundære markeder. Formålet med disse retningslinjer er at tilskynde til gode processer på sælger- og købersiden i forbindelse med transaktioner med misligholdte lån på EU's sekundære markeder og især at hjælpe sælgere og købere, som måske har mindre erfaring med transaktioner på sekundære markeder.

Dokumentet er baseret på bedste praksis og beskriver rækkefølgen af de vigtigste aktiviteter, der skal udføres i forbindelse med forberedelsen af den konkurrenceprægede transaktionsproces. Retningslinjerne skitserer visse former for praksis og betingelser, der anses for nødvendige for at opnå et vellykket resultat. Selv om markedsdeltagerne ikke er forpligtet til at følge retningslinjerne, giver de sælgere og købere af misligholdte lån en klar og struktureret proces, der bør sætte dem i stand til at opnå et vellykket resultat.

Dokumentets hovedstruktur følger et kronologisk ræsonnement. Hvert hovedkapitel fokuserer på en af de specifikke faser, der skal følges under hele salgsproceduren. Som standard defineres en standardmarkedstransaktion i dette dokument som en bred auktionsproces, der omfatter flere faser med to hovedfaser: en ikkebindende tilbudsfase (fase 1) og en bindende tilbudsfase (fase 2).

Nedenstående tabel giver et stiliseret resumé af dokumentet, der spænder over alle faser af transaktionsprocessen. Den fremhæver de vigtigste aktiviteter og de vigtigste resultater for hver fase. Yderligere oplysninger om hvert af disse elementer findes i de relevante kapitler i retningslinjernes hoveddel.

Fase Nøgleaktiviteter Vigtigste delmål — Vurdere eventuelle juridiske/skattemæssige/forbrugerbeskyttelsesmæssige begrænsninger — Gennemgå det eksisterende IT-system for at gøre det muligt at optimere udvælgelsesprocessen — Definere transaktionsafgrænsningen/udvælgelse af den portefølje, der skal sælges — Træffe afgørelse om brugen af eksterne tjenesteydere og/eller andre eksterne rådgivere — Fastlægge den mest effektive organisatoriske struktur til at gennemføre processen (hvis det er relevant med støtte fra eksterne tjenesteydere) — Andre overvejelser omkring servicering, porteføljemodellering og fastsættelse af »mindsteprisen« — Mulige ændringer af IT-systemet — Udvælge portefølje til salg — Etablere en organisationsstruktur til styring af transaktionsprocessen — Kontrakter med eksterne tjenesteydere (hvis relevant/påkrævet) — Fastlæggelse af antallet af faser i processen (dvs. 2-faseproces med ikkebindende tilbud og bindende tilbud eller direkte 1-faseproces med bindende tilbud) — Fastsætte tidsplanen — herunder interne trin og tilgang til markedet (under hensyntagen til inddragelse af juridiske rådgivere og konsulenter) — Udarbejde de vigtigste markedsføringsdokumenter (hovedsagelig teaser og informationsmemorandum). Der kan være behov for en ledelsespræsentation under due diligence i den bindende tilbudsfase. Udarbejdelse af de vigtigste procesdokumenter (hovedsagelig investor-NDA, procesbeskrivelse (om nødvendigt særskilt for fase 1 og fase 2), retningslinjer for bindende tilbud og, hvis det er relevant, retningslinjer for ikkebindende tilbud) — Forberede lånedata og indhente dokumentation — Opsætte VDR (1) (herunder et detaljeret VDR-indeks), medmindre en cost-benefit-analyse fraråder brugen af VDR, især for små porteføljer — Forberede lånsalgs- og -købsaftalen — Investor-VDR (fase 1-VDR klar til åbning, fase 2-VDR under forberedelse) — Teaser — Informationsmemorandum — Tidligt udkast til ledelsespræsentation — Tidligt udkast til procesbeskrivelse — Tidligt udkast til lånsalgs- og -købsaftale — Lånedata — Udkast til NDA — VDR-regler (for fase 1 og 2) — Markedssonderinger — Definition af den bedste markedsføringsstrategi — Forhandling af NDA'er — Forberedelse af lånsalgs- og -købsaftalevilkår — Fortsætte udarbejdelsen af proces- og markedsføringsmateriale (f.eks. investorpræsentation) til fase 1 og fase 2 — Procesbeskrivelse — Opgørelse over materiale, der er omfattet af due diligence — Lånsalgs- og -købsaftalevilkår — Underskrevne NDA'er — Lang liste over investorer — Valgfrit: Interessetilkendegivelser — Forvalte fase 1-investor-VDR (herunder åbning, bruger- og adgangsstyring, VDR-rapportering osv.) — (Fortsat) forberede fase 2-data og -dokumenter samt investor-VDR, hvis det er relevant — Offentliggøre proces- og markedsføringsmateriale for fase 1 — Offentliggøre (meningsfulde) lånedata til investorer (via VDR) — Forvalte en (begrænset) Q&A-procedure, hvis det er relevant på grund af afgrænsningens kompleksitet og/eller antallet af tilbudsgivere — Analysere indsendte ikkebindende tilbud og bemærkninger til lånsalgs- og -købsaftalevilkårene, hvis det er relevant — Udvælge en kort liste over tilbudsgivere, der skal deltage i den bindende tilbudsfase — Udvælge en auktionstype og forberede auktion — Færdiggøre porteføljen af misligholdte lån, eventuelt ved at udelukke visse uegnede misligholdte lån fra porteføljen, i) hvis de ikke (længere) opfylder de oprindelige udvælgelseskriterier, eller ii) på grundlag af investorernes rimelige anmodning. — Investor-VDR (fase 2-VDR klar til åbning) eller andre midler til udveksling af data med investorer — Lånedata (komplet sæt) — Valgfrit: Udarbejde materiale til sælgers due diligence (rapport om aftalte procedurer, juridisk due diligence osv.) — VDR-rapportering (f.eks. om tilbudsgivers aktivitet og interesseområder) — Svar på spørgsmål baseret på Q&A, hvis det er relevant — Analyserapport om ikkebindende tilbud og kort liste over tilbudsgivere — Valgfrit (hvis det ikke indgår i procesbeskrivelsen): Udkast til retningslinjer for Q&A-proceduren (til fase 2) — Levere fase 2-data og -dokumenter til fase 2-investorer — Forvalte Q&A-proceduren — Valgfrit: Tilrettelægge ledelsesmøde(r) og sammenfatte/fremlægge resultater til alle fase 2-investorer — Tilrettelægge auktion — Analysere indgivne bindende tilbudsbreve og investors redigerede versioner af lånsalgs- og -købsaftalen — Udvælge foretrukken tilbudsgiver/køber — Valgfrit: KYC-procedure — Færdiggøre porteføljen af misligholdte lån, eventuelt ved at udelukke visse uegnede misligholdte lån fra porteføljen, i) hvis de ikke (længere) opfylder de oprindelige udvælgelseskriterier, eller ii) på grundlag af investorernes rimelige anmodning. — Tilvejebringe procesinformation til fase 2-investorer — Levere udkast til lånsalgs- og -købsaftalen til fase 2-investorer — Levere retningslinjer for bindende tilbud til fase 2-investorer — Endelig ledelsespræsentation — Nye eller ajourførte oplysninger (herunder eventuelle omkostninger i forbindelse med misligholdte lån eller den transaktion, som sælger ønsker, at køber skal påtage sig), der skal gives til investorer via VDR og Q&A-proceduren — Valgfrit: Sælgers due diligence-rapporter, der skal stilles til rådighed for fase 2-investorer — Valgfrit og hvis relevant: VDR-rapportering (f.eks. om tilbudsgivers aktivitet og interesseområder) — Analyserapport for bindende tilbud og udvælgelse af foretrukken tilbudsgiver — Forvalte en gnidningsløs exit fra porteføljen, når salget af misligholdte lån er afsluttet, bl.a. ved at definere sælgers og købers eftersalgsaktiviteter — Gennemføre lånsalgs- og -købsaftalen og, hvis det er relevant, yderligere transaktionsdokumentation — Finansiel afslutning — Afslutte forberedelsen af overførsel af data og dokumenter — Forhandle og aftale om overgangen af serviceringen af misligholdte lån fra det nuværende administrationsselskab til køberen eller dennes administrationsselskab — Regnskabsmæssig behandling af transaktionen — Ved afslutning: Migrationsproces: overførsel af misligholdte lån og relevant information og dokumentation til køberen for at sikre en gnidningsløs onboarding. — VDR-arkiver — Endelig lånsalgs- og -købsaftale — Udføre og gennemføre forpligtelser efter afslutningen i henhold til lånsalgs- og -købsaftalen — Samarbejde mellem sælger og køber som fastsat i lånsalgs- og -købsaftalen og, hvis det er relevant, på ad hoc-basis, hvis der opstår problemer, eller hvis uforudsete foranstaltninger bliver nødvendige.

INDLEDNING

Covid-19-pandemien har ført til et kraftigt økonomisk tilbageslag i EU og resten af verden. Trods omfattende støtteordninger, der gennemføres af regeringer, er bankerne eksponeret for virksomheder og enkeltpersoner, som er blevet finansielt mere sårbare, navnlig små og mellemstore virksomheder (SMV'er). En af de vigtigste erfaringer fra den seneste økonomiske krise er, at en ny ophobning af misligholdte lån på bankernes balancer bør afhjælpes så tidligt som muligt. I denne forbindelse er der behov for yderligere strukturelle foranstaltninger for at forhindre akkumuleringen af misligholdte lån på bankernes balancer som følge af den igangværende pandemi og de dermed forbundne virkninger.

For at give bankerne et yderligere redskab til at imødegå udfordringerne i forbindelse med kreditrisikoen som følge af covid-19-pandemien har Kommissionen skitseret en målrettet indsats for at forbedre de sekundære markeder for misligholdte lån i sin handlingsplan fra december 2020 om »Bekæmpelse af misligholdte lån i kølvandet på covid-19-pandemien«. Videreudviklingen af sekundære markeder for nødlidende gæld er et af de vigtigste politikområder i denne henseende. Et dybt og likvidt sekundært marked for nødlidende aktiver i hele EU vil give bankerne bedre mulighed for at reducere deres misligholdte lån ved at sælge dem til tredjepartsinvestorer. Hvis bankerne er bedre i stand til at fjerne misligholdte aktiver fra deres balance via sekundære markeder, vil det hjælpe dem med at fokusere på deres udlånsaktiviteter, frigøre plads på deres balancer til nye udlån og dermed sætte dem i stand til at finansiere den økonomiske genopretning (2). Lettere markedsadgang og -deltagelse bør fremmes, navnlig for mindre sælgere og købere, som kan være afgørende for afviklingen af misligholdte lån på lokalt plan.

Efterhånden som de økonomiske konsekvenser af covid-19-pandemien er slået igennem, faldt handelsaktiviteten i forbindelse med misligholdte lån i første omgang markant, men er på det seneste igen steget. Når de nationale støtteforanstaltninger udfases, er det sandsynligt, at antallet af konkurser kan stige, og bankernes balancer kan blive påvirket af denne belastning. Bankerne skal være parate til at identificere debitorproblemer tidligt, samarbejde proaktivt med deres låntagere i tide og overveje passende omstrukturering, når det er nødvendigt (3). Hvis salg af (porteføljer af) misligholdte lån til tredjepartsinvestorer anses for at være en passende tilgang, bør bankerne være parate til at gennemføre en effektiv og virkningsfuld transaktionsproces, der fører til det bedst mulige resultat. Dette vil resultere i en bedre pris for misligholdte lån, der sælges til en velrenommeret køber, som sikrer overholdelse af lovgivningen, herunder forbrugerbeskyttelsen.

Med henblik herpå meddelte Kommissionen i sin handlingsplan, at den ville udarbejde retningslinjer for sælgere af misligholdte lån i samarbejde med Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) og relevante interessenter. Kommissionen offentliggør derfor retningslinjerne for politikken for den bedste udførelse af ordrer ved salg af misligholdte lån på sekundære markeder. Formålet med disse retningslinjer er at tilskynde til gode processer på sælger- og købersiden i forbindelse med transaktioner med misligholdte lån på EU's sekundære markeder og især at hjælpe sælgere og købere, som måske har mindre erfaring med transaktioner på sekundære markeder. Retningslinjerne kan føre til en række fordele for EU's sekundære markeder ved at muliggøre mere standardisering af processer, øge effektiviteten og gennemsigtigheden af tidsplanen for transaktioner og forbedre markedspraksis i medlemsstaterne, navnlig når de sekundære markeder er mindre udviklede.

Dette dokument opsummerer bedste praksis efter rækkefølgen af de vigtigste aktiviteter, der skal udføres i forbindelse med forberedelsen af den konkurrenceprægede transaktionsproces. Gennem alle de forskellige faser indeholder retningslinjerne klare forslag til, hvad der vil udgøre en effektiv og virkningsfuld tilgang. Dokumentet beskriver detaljeret de(n) vigtigste proces og materialer, der leveres til eksterne investorer i standardmarkedstransaktioner. I betragtning af den store betydning af at dele relevante data og oplysninger indeholder retningslinjerne forslag specifikt om omfanget af offentliggørelse i de respektive faser.

Retningslinjerne skitserer visse former for praksis og betingelser, der anses for nødvendige for at opnå et vellykket resultat. Banker (som sælgere af misligholdte lån) er den vigtigste målgruppe og navnlig mindre institutter, der har mindre erfaring med at afhænde misligholdte lån på sekundære markeder. Retningslinjerne afspejler dog også de større bankers perspektiv, da dette dokument kan blive en standard for markedspraksis for alle sælgere af misligholdte lån. Ud over banksektoren kan retningslinjerne også udgøre et referencedokument for andre institutter, der beskæftiger sig med salg af misligholdte lån.

Markedsdeltagerne er ikke forpligtet til at følge retningslinjerne. Disse skal snarere støtte sælgere og købere af misligholdte lån i at følge en klar og struktureret procesbeskrivelse, der vil gøre det muligt at nå frem til et vellykket resultat. Retningslinjerne indeholder navnlig oplysninger om specifikke skridt, som sælger og køber kan tage for at forbedre processens effektivitet. Retningslinjerne peger også på visse skridt, der er vigtigere for en bestemt type (og i visse tilfælde en bestemt størrelse) transaktioner og/eller aktivklasse.

Med hensyn til transaktionstyperne dækker retningslinjerne direkte salg af (store) porteføljer af misligholdte lån og henviser til (store) enkeltnavnstransaktioner (4). Både usikrede og sikrede lån tages i betragtning, herunder følgende kategorier af misligholdte lån:

— Sikrede beboelsesejendomme: Der er behov for mange kontroller, og korrekt dokumentation er af afgørende betydning.

— Sikrede erhvervsejendomme: meget heterogen karakter med forskellige karakteristika afhængigt af beliggenhed, størrelse, industri, anvendelse osv.

— Eksponeringer for små og mellemstore virksomheder (SMV'er): Der er behov for et stærkt fokus på værdiansættelse af sikkerhedsstillelse, pengestrømsanalyse og anvendelse af statistiske metoder og stikprøver.

— Forbrugere uden sikkerhed: Porteføljer består typisk af små eksponeringer.

— Virksomheder uden sikkerhed: indebærer strengere due diligence.

— Leasing: har særlige karakteristika og specialisering (5).

Ovenstående indebærer, at misligholdte lån er et »særligt« produkt. Salg af misligholdte lån er ofte meget porteføljespecifikt. En fuldstændig standardisering af processen ville derfor ikke være mulig og er ikke formålet med retningslinjerne.

Dokumentets hovedstruktur følger et kronologisk ræsonnement. Hvert hovedkapitel fokuserer på et af de specifikke trin, der bør følges under hele salgsproceduren. De to vigtigste alternative standardstrategier for etablering af en konkurrenceproces er en målrettet auktion og et forhandlet salg. Retningslinjerne uddyber disse to alternative strategier, hvor det er relevant, og deres mulige konsekvenser, hvis de vælges. Retningslinjerne repræsenterer en bred auktionsproces, som er en typisk 2-faseproces.

Dette dokument blev udarbejdet af Kommissionen i tæt samarbejde med medlemmer og observatører af Kommissionens Rådgivende Panel om Misligholdte Lån. Sidstnævntes medlemskab findes i bilag 1.

1. Transaktionsstruktur: Udvælgelse af portefølje

1.1. Nøgleaktiviteter

Udvælgelsen af porteføljen danner grundlag for en vellykket transaktion. Det er vigtigt at udvælge en omsættelig portefølje, der opfylder interne strategiske mål og tiltrækker investorernes efterspørgsel. Tidlig inddragelse af den øverste ledelse i porteføljeudvælgelsesprocessen øger sikkerheden i forbindelse med gennemførelsen, hvilket er vigtigt for både sælger og køber. En markedsegnet og veludvalgt portefølje reducerer gennemførelsesrisikoen og undgår dermed ineffektiv anvendelse af ressourcer fra alle involverede parter.

De vigtigste aktiviteter i denne første fase er følgende:

— vurdering af juridiske/skattemæssige/forbrugerbeskyttelsesmæssige begrænsninger

— gennemgang af det eksisterende IT-system for at gøre det muligt at optimere udvælgelsesprocessen

— definition af transaktionsafgrænsningen/udvælgelse af den portefølje, der skal sælges.

— beslutning om i) anvendelse af interne ressourcer i forhold til eksterne tjenesteydere, forudsat at der altid vil være behov for et vist niveau af interne ressourcer (6), og ii) definition af den mest effektive organisatoriske struktur til at gennemføre processen

— finjustering af andre overvejelser vedrørende servicering, porteføljemodellering og fastsættelse af »mindsteprisen«.

For at optimere udvælgelsesprocessen og undgå høje omkostninger til datavalidering, dataafstemning og tidskrævende manuelle ændringer bør det eksisterende IT-system om nødvendigt revideres og justeres. Jo mere kompleks en transaktion er, jo mere sandsynligt er det, at det anbefales at udforme sælgers interne organisatoriske opbygning som et projekt, for så vidt som det giver mulighed for en bedre tilpasning af alle interne interessenter i en transaktion og en tættere overvågning af transaktionens forløb.

Porteføljeudvælgelse spiller en vigtig rolle i enhver transaktion, da det rigtige valg af en portefølje er afgørende for en vellykket gennemførelse. Porteføljeudvælgelsesprocessen skal afspejle sælgers krav og strategiske mål og samtidig tiltrække investorkrav, som måske ikke nødvendigvis er tilpasset sælgeren. Sælgers mål kan være drevet af ændringer i strategi, reguleringspres og/eller ændringer i risikovilligheden. Selv om sælger kan have forventninger om at sælge mere komplekse eksponeringer til en høj pris, kan det være nødvendigt at justere disse mål, fordi investorerne har forskellige forventninger om afkast og omkostningsberegning for afviklingsstrategier for de tilbudte misligholdte lån. Beslutningen om at sælge eller at beholde for at drage fordel af yderligere opadgående tendenser er hovedsagelig drevet af interne synspunkter i sælgerorganisationen (inddrivelsesværdi efter fradrag af håndhævelsesomkostninger kombineret med P&L-effekt for forskellige kundesegmenter) i forhold til opfattet markedssyn (gældende for portefølje eller enkelt sag).

Porteføljeudvælgelsesprocessen kan også være nødt til at udelukke aktiver, som kan være vanskelige at håndhæve over for en låntager og/eller overdrage til en tredjepart, eller som er specifikt markeret i porteføljen. Et godt eksempel er eksponeringer med tredjepartsrettigheder eller eksponeringer, der på anden måde er behæftede, såsom garantier. I sådanne tilfælde er det ofte vanskeligt eller usandsynligt at opnå det nødvendige samtykke til at overføre aktivet fra modtageren. Dette kan føre til situationer, hvor en del af låntagerens eksponering, f.eks. langfristede lån, kan overføres til køberen, mens de mest arbejdskraftintensive eksponeringer forbliver hos banken. Dette viser også, hvor vigtigt det er, at transaktionsteamet (hvis det er adskilt fra afviklingsteamet) fører en åben dialog med de respektive afviklingsmedarbejdere.

Det er værd at bemærke, at porteføljen stadig kan undergå ændringer senere i processen, bl.a. vil begrundet uberettigede krav blive udelukket, når de opdages. I fase 1 og fase 2 fortsætter sælgeren med at kontrollere misligholdte lån og kontrollerer, om visse lån bør udelukkes fra den endelige portefølje i overensstemmelse med egnetheds- og udelukkelseskriterierne. Den foretrukne tilbudsgiver (som i sidste ende/ideelt set også er køber i de fleste tilfælde) kan ligeledes anmode om at udelukke visse misligholdte lån. På dette grundlag færdiggøres porteføljen. Kronologisk set omfatter denne fremgangsmåde følgende trin:

— anvendelse af de vigtigste udvælgelseskriterier (type, modpart, status, størrelse, geografi osv.)

— udelukkelse af lån, der ikke kan overføres (7) og

— udelukkelse af lån i henhold til forhandlingerne mellem sælger og køber.

1.2. Vurdering af juridiske/skattemæssige/forbrugerbeskyttelsesmæssige begrænsninger

Inden en portefølje af misligholdte lån sammensættes og sælges, er der flere juridiske kontroller, der skal afklares, og som varierer fra land til land:

— Er det tilladt at sælge lånene til tredjepart (f.eks. bankhemmelighed, særlige lånebetingelser osv.), og hvilke krav er der til tredjeparten (som foreskrevet i den lokale lov til gennemførelse af direktivet om kreditservicevirksomheder og kreditkøbere (8))?

— Er det tilladt at dele data med tredjeparter, og hvilke data kan deles, og hvilke kan ikke deles, eller kun med en databehandlingsaftale (9)?

— Er det nødvendigt at anmode om tilladelse fra nogen tilsynsorganer under hensyntagen til de særlige forhold ved den påtænkte transaktion (samt bestemmelserne i den lokale lovgivning til gennemførelse af direktivet om kreditservicevirksomheder og kreditkøbere)?

— Er der nogen forpligtelser i porteføljen fra en kontrakt med en aktuel kreditservicevirksomhed/advokat (f.eks. advokatsalærer, bøder osv.) ved salg til tredjepart?

— Er lånene underlagt restriktioner, eller omfatter de børsnoterede selskaber med særlige begrænsninger (f.eks. intern viden, sælgerens ansatte, tildelingsrestriktioner fastsat ved lov)?

— Er det nødvendigt med samtykke fra en offentlig/statsejet udviklingsbank (f.eks. Finnreva, KfW), når der sælges til en tredjepart?

— Hvad er de skattemæssige konsekvenser alt efter sælgers jurisdiktion?

Hvis de kontrakter, der ligger til grund for misligholdte lån, er blevet opsagt (»opsagte lån«), er hele eksponeringen normalt på anfordring og forfalder på forhånd, hvilket gør direkte salg mulig. For underkategorien af misligholdte lån med eksponeringer i kategorien »vil sandsynligvis ikke betale« er situationen imidlertid mere kompliceret, fordi de underliggende kontrakter stadig er gyldige, og både tilgodehavender og kontrakter bør tages i betragtning med henblik på at gennemføre afhændelsen (10).

Med hensyn til at sikre passende forbrugerbeskyttelse er der, hvor det er relevant, visse lokale/nationale retlige oplysningskrav over for forbrugerne, som skal kontrolleres og overholdes.

1.3. Mål for processen for udvælgelse af porteføljer

Udvælgelsen af porteføljen spiller en central rolle med hensyn til at reducere gennemførelsesrisikoen. Afbødning af denne risiko er afgørende for et effektivt porteføljesalg af misligholdte lån og er en af de vigtigste faktorer i transaktioner for både sælgere og købere. Risikoen for, at en transaktion slår fejl, især når sælger og køber har investeret betydelig tid og betydelige ressourcer, bør ikke undervurderes, og kan også føre til omdømmemæssige problemer for sælgeren og/eller køberen. Hvis en sælger ikke er i stand til at gennemføre en transaktion, vil investorerne, afhængigt af de specifikke årsager, muligvis ikke deltage igen i fremtidige transaktioner, der organiseres af den samme sælger. Sælgere, der tidligere har annulleret transaktioner, vil måske ikke blive betragtet som lige så attraktive/pålidelige som andre, da de kan blive forbundet med større usikkerhed og risiko for at afbryde transaktioner igen. Investorer foretrækker at afsætte deres begrænsede ressourcer, personale og kapital til transaktioner på markedet, hvor de forventer at have den største sandsynlighed for udførelse og for ikke at spilde en potentielt betydelig mængde finansielle såvel som andre (interne) ressourcer på due diligence. På den anden side vil fase 1-investorer, der trækker sig ud af processen efter at have indsendt urealistiske ikkebindende tilbud, måske ikke blive inviteret af sælgeren til fremtidige transaktioner.

Det er afgørende at anvende udvælgelsen af porteføljer som et middel til at afveje de forskellige og ofte modstridende interesser hos alle interesserede parter. En porteføljeafhændelse kræver ofte inddragelse af mange forskellige interne interessenter, herunder som minimum gruppen for forvaltning af misligholdte låneforhold samt repræsentanter for finans, risiko, IT, jura og overholdelse. Den interne forvaltning af forventninger er derfor vigtig for at opnå de godkendelser, der er nødvendige for at udføre en handel. I betragtning af de forskellige involverede interne afdelinger kan selv en veludformet og veludført proces imidlertid resultere i, at sælgerorganisationen bruger store mængder ressourcer. Desuden kan det være nødvendigt at forbedre de interne IT-systemer, hvilket medfører yderligere omkostninger. I tilfælde, hvor der er behov for ekstern støtte til datarådgivning og -validering, vejledende priser osv., kan de samlede direkte og indirekte omkostninger blive væsentlige. Sælger bør derfor anerkende, at der kan være betydelige omkostninger, uanset om transaktionen fuldføres med succes eller ej.

Eksempler på faktorer, der kan føre til, at transaktioner ikke fuldføres, omfatter:

— Manglende opnåelse af den nødvendige interne godkendelse (bl.a.) på grund af: — de indsendte priser ligger et godt stykke under de forventede priser — manglende og/eller utilstrækkelig inddragelse af den øverste ledelse og/eller — fremkomsten af uventede faktorer (f.eks. negativ pressedækning, ændring af lovgivning osv.).

— Dårlig markedstidspunkt på grund af investorernes manglende interesse og/eller intet marked for den udbudte portefølje.

— Tekniske årsager, f.eks. overførselsrestriktioner, der materialiserer sig under transaktionsprocessen. Normalt vil sådanne begrænsninger være forudsigelige, og den valgte afgrænsning bør ikke omfatte misligholdte lån, hvor en sådan risiko forefindes.

— Manglende data og/eller problemer med datakvaliteten, som har en negativ indvirkning på prisfastsættelsen og/eller overførslen.

— Retlige/skattemæssige begrænsninger for salg af misligholdte lån i visse jurisdiktioner, f.eks. specifikke licenskrav til købere (som bør ophøre med at eksistere, når direktivet om kreditservicevirksomheder og kreditkøbere er blevet gennemført), forhåndsbetingelse for retlig inddrivelse før salg, beskatning, der gør transaktionen kommercielt urentabel osv (11).

De fleste af disse faktorer kan afbødes med en velovervejet porteføljeudvælgelse og en velundersøgt/planlagt salgsproces, inden en transaktion iværksættes. En porteføljeudvælgelse baseret på en bekræftet strategisk beslutning truffet af den øverste ledelse vil typisk opnå relevante godkendelser, da den normalt allerede er tilpasset forvaltningsmålene og bankens strategiske plan for afhændelse af misligholdte lån. Årsagerne til og de mulige mål for gennemførelsen af en transaktion er omhandlet i bilag 2.

Selv om der ikke findes nogen foruddefineret eller omfattende strategi for et aktivt salgsprogram for misligholdte lån, bør en porteføljeudvælgelse altid baseres på de overordnede interne mål og KPI'er og være i overensstemmelse med interne retningslinjer. Det er vigtigt at bemærke, at interne strategiske mål ikke nødvendigvis skal opfyldes fra sag til sag. Det er muligt, at tilføjelse af eksponeringer, der ikke opfylder kriterierne på enkeltnavnsbasis, stadig kan øge værdien af porteføljens samlede omsættelighed. Aktiver, for hvilke der er en klar interesse i markedet, kan f.eks. føjes til porteføljen, selv om de ikke opfylder alle transaktionsmål. En sådan tilføjelse kan øge tilbuddets tiltrækningskraft i absolutte tal og udvide investorgrundlaget, hvilket fører til en højere pris.

Udvælgelse af en portefølje, der opfylder sælgers forventninger, er bestemt en forudsætning, om end kun en del af en vellykket transaktion. Porteføljen skal også tiltrække investorernes interesse og bør også give dem mulighed for at opfylde deres forventninger. Markedsoplysninger og markedssonderinger er afgørende for at mindske denne risikofaktor. Det er åbenbart, at det er formålsløst at vælge en portefølje, der opfylder sælgerens krav/overvejelser, men som ikke finder nogen efterspørgsel på markedet. Ved udvælgelse af porteføljer afstemmes markedets efterspørgsel med interne sælgermål i udvælgelsesprocessen.

Det tilrådes at sammensætte en homogen portefølje rettet mod specifikke investorgrupper. I porteføljens sammensætning bør det desuden undgås at blande for mange forskellige aktivklasser, selv om der er en række blandede porteføljesalg, da investorerne for det meste er specialiseret i specifikke aktivklasser. I de fleste tilfælde vælger investorerne mellem:

— forbrugere ELLER virksomheder ELLER offentlige

— sikret med faste aktiver (f.eks. fast ejendom, fly, biler osv.) ELLER usikret og

— konkursramt ELLER ikke konkursramt.

Det tilrådes endvidere at sammensætte en homogen portefølje af misligholdte lån med hensyn til jurisdiktion, dvs. udvælgelse af misligholdte lån (og ideelt set også sikkerhed i fast ejendom) fra kun én jurisdiktion. Antallet af investorer vil falde for porteføljer, der omfatter misligholdte lån fra forskellige jurisdiktioner og tværnationale porteføljer, hvilket vil øge kompleksiteten med hensyn til forskellige parametre for den planlagte transaktion for både sælger og køber (juridisk, skattemæssigt, servicering). Når sælgeren ser på jurisdiktion, bør den tage hensyn til:

— Hvor er det misligholdte lån rent faktisk »bogført«, dvs. i hvilken jurisdiktion sælgeren befinder sig?

— Hvilket lands lovgivning finder anvendelse på de underliggende låneaftaler?

— Hvor er låntagerne bosiddende/hvor er deres hjemsted eller registrerede kontor (på det tidspunkt, hvor lånet blev ydet, og på nuværende tidspunkt)?

— Hvor befinder sikkerheden (fast ejendom) sig?

Et andet relevant kriterium, der skal tages i betragtning, er porteføljens størrelse og potentielle købspris. Investorer skal investere tid og ressourcer i due diligence-processen, som skal indgå i beregningen af deres potentielle investeringsafkast. Desuden vil en sådan investering måske slet ikke blive tilbagebetalt, hvis en anden part vinder aftalen. Hvis porteføljen er for lille med hensyn til investerbare midler, og det forventede afkast er for lavt, kan de potentielle due diligence-omkostninger være højere end det forventede afkast af den udbudte portefølje, eller sælger kan være nødt til at overveje at indføre omfattende erklæringer og garantier i lånsalgs- og -købsaftalen for at opveje risikoen for ikke at muliggøre due diligence og/eller give mulighed for at lære en portefølje at kende. I dette tilfælde er der en høj risiko for, at ingen vil deltage i processen eller afgive et tilbud. Da due diligence-omkostninger er en betydelig irreversibel omkostning, i tilfælde af at man ikke vælges som foretrukken tilbudsgiver, samt en funktion af kompleksiteten, skal der findes den rette balance mellem størrelse, erklæringer og garantier og pris/afkast for porteføljen for at skabe interesse på markedet.

1.4. Tekniske aspekter af processen for udvælgelse af porteføljer

Det er vigtigt at tage hensyn til de mere tekniske aspekter af en porteføljeudvælgelsesproces. IT-systemer i banker er ofte ikke specifikt udformet til porteføljefrasalg, da sådanne systemer normalt er udformet til at støtte den interne afviklingsproces og den ansvarlige for udførelsen i deres daglige opgaver. En bank tilbyder forskellige produkter til sine kunder og skal offentliggøre en væsentlig mængde regnskabs- og lovgivningsmæssige oplysninger, hovedsagelig på et samlet eksponeringsniveau. En banks forretningsmodel i forbindelse med anlægsbeholdningen tager imidlertid normalt ikke sigte på ofte at købe og sælge aktiver. En banks IT-system er ikke udformet til hyppige transaktioner. Det afspejler normalt eksponeringsperspektivet, da dette er vigtigt for banken. De afspejler ikke nødvendigvis et mere juridisk eller kontraktmæssigt synspunkt, som kan være afgørende set ud fra et transaktionsmæssigt synspunkt. Det kan derfor være en udfordring for en bank at give oplysninger til potentielle investorer på en hensigtsmæssig måde, og de oplysninger, der anvendes til at udarbejde lånedata, kræver normalt validering (udarbejdelsen af lånedata er fremhævet i afsnit 2).

For enkeltstående transaktioner kan valideringen og, hvor det er relevant, korrektionen af data ofte ske manuelt. I tilfælde, hvor der planlægges mere regelmæssige transaktioner, giver det mening at forbedre IT-systemet for at muliggøre en mere effektiv proces. Dette kan omfatte en gennemgang af det eksisterende IT-system og ændring og/eller oprettelse af en række (yderligere) felter til transaktionsformål. Forbedringerne af IT-systemet bør gøre det muligt for sælger rettidigt at levere relevante data om alle positioner under hele transaktionsprocessen. Dette vil mindske omkostningerne i forbindelse med due diligence for investorerne og reducere de samlede transaktionsomkostninger og dermed forbedre prisfastsættelsen.

En innovativ tilgang til støtte for effektive transaktioner er implementeringen af et specifikt felt i frontofficesystemet, som gør det muligt for lånemedarbejderen (eller afviklingsmedarbejderen) at klassificere en eksponering som egnet til transaktionsformål. Da låneforvalterne bør have det bedste overblik over værdien af en eksponering, kan de være bedre i stand til at anbefale en intern afviklingsstrategi eller en salgsstrategi. Dette felt giver derfor låneforvaltere mulighed for at klassificere specifikke lån som disponible og sætter dem i stand til at fokusere på lån, som de kan tilføre mere værdi.

Desuden bør transaktionsledelsesteamet kunne filtrere specifikke forvaltningsmål og medtage misligholdte lån, der opfylder forvaltningsmålene. Medtagelsen af disse misligholdte lån kræver normalt godkendelse fra den pågældende låneforvalter. En sådan tilgang gør det også muligt for transaktionsteamet at styre timingen af en transaktion bedre, hvilket kan være nyttigt, hvis der er for mange andre sælgere, der er aktive på markedet. Det er et meget enkelt og effektivt redskab til at etablere en intern lageropgørelsesfunktion. Eftersom dette felt anvendes aktivt af låneforvalteren, vil det også muliggøre en tættere forbindelse mellem den ansvarlige lånemedarbejder og transaktionsteamet.

Når transaktionsteamet konkluderer, at der er nået en tilstrækkelig størrelse, og tidsplanen for at gå på markedet anses for at være attraktiv, kan relevante data fra frontofficesystemet uploades til et system, der anvendes (og i visse tilfælde er specielt udviklet) af transaktionsteamet. Softwaren gør det muligt at foretage en detaljeret analyse af porteføljen, vise stratificeringstabeller, udfylde de relevante felter og i sidste ende udarbejde lånedataene. På grundlag af dataene vil den øverste ledelse få forelagt en første vurdering af en mulig købspris. Efter sidstnævntes godkendelse kan transaktionsprocessen indledes. I forbindelse med en »almindelig« portefølje med fuldstændige og komplette datasæt og en fuldstændig og komplet lånsalgs- og -købsaftale fungerer den ovenfor beskrevne proces godt og kan give hurtig indsigt i en potentiel portefølje og de relevante virkninger af et salg. I tilfælde af større eller specifikke transaktioner, der ikke følger et klart rationale (salgsårsag), og porteføljer, der er sammensat ustruktureret og blandet på tværs af aktivklasser, er det uundgåeligt at foretage en detaljeret analyse fra sag til sag. Der vil være behov for en yderligere indsats, navnlig med hensyn til organisatoriske spørgsmål.

1.5. Overvejelser om den nødvendige anvendelse af interne ressourcer og et potentielt yderligere behov for ekstern bistand

Inden forberedelsen af porteføljesammensætningen og salget bør sælgeren overveje de tilgængelige interne ressourcer til de planlagte salgsaktiviteter og det potentielle behov for at inddrage en ekstern tjenesteyder, f.eks. en transaktionsplatform (se også bilag 3).

Følgende spørgsmål kan bidrage til beslutningsprocessen:

— Har sælgeren interne eksperter med erfaring i at gennemføre en salgsproces?

— Har sælgeren adgang til en bred investordatabase for at udvælge de mest hensigtsmæssige og konkurrencedygtige investorer til transaktionen?

— Ved sælger, hvad investorerne forventer i due diligence-processen?

— Har sælgeren behov for støtte til udarbejdelse af data?

— Har sælger en dedikeret intern advokat, eller er der behov for støtte i form af juridisk rådgivning/skatterådgivning til dokumentationen (NDA, lånsalgs- og -købsaftale)

— Har sælgeren sin egen tekniske kapacitet til at dele dataene, eller er der behov for en VDR-udbyder eller en transaktionsplatform?

1.6. Organisatoriske spørgsmål

Ved planlægning af en transaktion er et dedikeret internt team og/eller en ekstern tjenesteudbyder ressourcer, der er værd at overveje. I dette afsnit fokuseres der primært på interne aspekter og overvejelser. Planlægning og gennemførelse af en vellykket transaktion kan ikke overlades til låneforvalteren/afviklingslederen, men kræver snarere, som tidligere nævnt, en række færdigheder fra mange afdelinger, og her kan en rådgivers faciliterende rolle være nyttig. Arbejdsmængden bør ikke undervurderes. På samme måde er værdien af et eksisterende netværk af købere og erfaringen med at gennemføre flere transaktioner meget vigtig.

Et andet vigtigt hensyn er, om de personlige mål for en låneforvalter/afviklingsleder kan (eller synes at) være i modstrid med det overordnede ledelsesmål for transaktionen. Det kan være kompliceret at tilpasse de individuelle mål for en låneforvalter/afviklingsleder til de mål, der ville blive opnået ved at sælge det misligholdte lån på markedet, og derved reducere vedkommendes arbejdsbyrde. Det kan også være tilfældet, at låneforvaltere/afviklingsledere nærer en personlig bekymring for, at salg af deres eksponeringer på markedet kan gøre deres rolle overflødig. En mulighed for at afhjælpe dette problem kunne være, i lighed med muligheden for at inkludere et felt for omsættelige aktiver i IT-systemet (se forrige afsnit), at justere de årlige mål for låneforvaltere/afviklingsledere for at tilskynde låneforvaltere/afviklingsledere til at »sætte kryds i feltet«. Dette har vist sig at være en vellykket metode til at tilskynde til en hensigtsmæssig og effektiv identifikation af lån til et salgsprogram.

Det kan anbefales mange sælgere at oprette dedikerede (og ideelt set uafhængige) transaktionsteams/afdelinger for transaktioner (hvis det er økonomisk effektivt), og det vil yderligere forbedre den organisatoriske struktur med henblik på at lette og gennemføre effektive transaktioner med misligholdte lån. Et sådant specialiseret team kunne opbygge viden om markederne for misligholdte lån og erfaring med markedsdynamikken (i forskellige lande/jurisdiktioner). Dette vil gøre det muligt for teamet at rådgive om udvælgelse af porteføljer af misligholdte lån, mulige markedspriser og de økonomiske fordele ved at sælge en bestemt portefølje. Dette letter til gengæld den nødvendige (forudgående) godkendelse og støtte fra (den øverste) ledelse til at deltage i transaktioner med misligholdte lån.

For større transaktioner kunne det tilrådes at oprette transaktionen som et (særskilt) projekt. Projektet bør ledes af det interne transaktionsteam (eventuelt støttet af eksterne tjenesteydere) af de grunde, der er anført ovenfor.

Hvis der er tale om større sælgende institutioner, kunne det anbefales, at transaktionsteamet opretter et projektforvaltningskontor, som skal koordinere de forskellige arbejdsgange, oprette fælles mapper til udveksling af oplysninger mellem de forskellige arbejdsgange og tilrettelægge kommunikationen med styringsudvalget. Styringsudvalget bør omfatte alle relevante øverste ledere for at sikre, at de konsekvent informeres om, hvordan transaktionen skrider frem, og for at bringe dem i overensstemmelse med det relevante resultat. Dette bidrager til at mindske risikoen for, at salgsgodkendelsen nægtes. Med hensyn til etablering og gennemførelse af forskellige arbejdsgange har sælgerne generelt en vis fleksibilitet. Store arbejdsgange skal dog være i stand til at udføre deres funktioner og bør ikke forstyrres af en alt for kompleks struktur. Sådanne processer omfatter validering/korrektion/berigelse af lånedata, data/due diligence (som bør ledes af låneforvalteren/afviklingslederen), finans, markedsføring (ledet af transaktionslederen) og jura.

En sådan struktur, herunder et projektforvaltningskontor, er muligvis ikke levedygtig for en mindre sælger, der ønsker at sælge en portefølje af misligholdte lån, der af markedet anses for at være lille, men som alligevel er af en betydelig størrelse for sælgeren. Den (mindre) sælgers interne analyse bør afspejle den mest effektive og omkostningseffektive organisationsstruktur under hensyntagen til størrelsen og kompleksiteten af de misligholdte lån, der skal sælges.

2. Forberedelsesfase

2.1. Nøgleaktiviteter

På grundlag af de ovenfor beskrevne foranstaltninger og overvejelser bør sælger tage sig af følgende nøgleaktiviteter i forberedelsesfasen:

— fastlægge antallet af faser i processen (dvs. 2-faseprocessen med ikkebindende tilbud og bindende tilbud eller direkte 1-faseproces med bindende tilbud)

— fastsætte tidsplanen — herunder interne trin og tilgang til markedet (under hensyntagen til inddragelse af juridiske rådgivere og konsulenter samt tidsplan for imødekommelse af anmodninger, som investorer kan have)

— udarbejde de vigtigste markedsføringsdokumenter (hovedsagelig teaser og informationsmemorandum). Der kan være behov for en ledelsespræsentation under due diligence i fase 2. Udarbejdelse af de vigtigste procesdokumenter (primært investor-NDA'er, procesbeskrivelse (om nødvendigt særskilt for fase 1 og fase 2), retningslinjer for bindende tilbud og, hvis det er relevant, retningslinjer for ikkebindende tilbud)

— forberede lånedata og indhente dokumentation

— oprette VDR (12) (herunder et detaljeret VDR-indeks)

— udarbejde lånsalgs- og -købsaftalen.

2.2. Antal faser i processen og tidsplanen

For det første bør det besluttes, om der skal gennemføres en 2-fase- eller 1-faseproces i overensstemmelse med den type portefølje, der skal bringes på markedet, og de forventede frister (hvis aktivtypen f.eks. er velkendt med en god forståelse af de forventede priser, kan en 1-faseproces foretrækkes for at afkorte tidsplanen). Der bør fastlægges en tidsplan, herunder alle relevante interne skridt og milepæle for at henvende sig til markedet, under hensyntagen til:

1. konsekvens i godkendelsesvejen som følge af bestyrelsens delegation af beføjelser og underskriftsbeføjelser (13)

2. opstilling af en liste over mulige investorer, der skal inviteres. I tilfælde af afhændelse skal alle interne overensstemmelseskrav (f.eks. KYC) behandles

3. opstilling af en liste over mulige administrationsselskaber, der skal indbydes for enhver investor, der potentielt er interesseret i erhvervelsen, men som i øjeblikket ikke har adgang til et administrationsselskab)

4. etablering af en konkurrencepræget udbudsramme for at opnå tilstrækkelige prisspændinger, alt efter hvad der er relevant. I tilfælde af en lille portefølje af misligholdte lån eller en enkeltnavnstransaktion bør sælgeren imidlertid også afveje øgede transaktionsomkostninger og bestræbelser mod muligheden for bilaterale forhandlinger

5. definition af transaktionsdokumentation — NDA, lånsalgs- og -købsaftalen og potentielt yderligere transaktionsdokumenter skal aftales af de relevante interne juridiske funktioner, eventuelt støttet af en ekstern juridisk rådgiver. Lånsalgs- og -købsaftalen skal desuden underskrives af skatteafdelingen og revisorerne

6. den tid, der er nødvendig for at udføre sælgers due diligence-/datakorrektion, udarbejde teaser og informationsmemorandum og lånedata.

2.3. Udarbejdelse af de vigtigste dokumenter

Instituttet bør derefter udarbejde dokumentationen vedrørende misligholdte lån og det kommercielle materiale. En teaser indeholder den vigtigste baggrund for transaktionen og sammenfattede data om de misligholdte lån, der skal afhændes, en procesbeskrivelse med alle relevante transaktionstrin og -tidspunkter (se også afsnit 3.4) og et informationsmemorandum med yderligere oplysninger om transaktionsstrukturen og porteføljen af misligholdte lån. Informationsmemorandummet indeholder en detaljeret beskrivelse af målporteføljen af misligholdte lån/en enkelt eksponering, der tjener som det primære markedsføringsdokument i udbudsproceduren. Det indeholder også et resumé, investeringsovervejelser, salgsstruktur, udbudsmetode, anslået indtjening osv.

I disse dokumenter skal alle regler for engagement i processen, herunder tidsplan, betingelser osv., angives tydeligt. Betydningen af klar og gennemsigtig kommunikation i den indledende fase bør understreges for at forklare potentielle investorer, hvorfor transaktionen finder sted, og hvilke regler der gælder for engagement. Dette kunne ellers føre til misforståelser og i sidste ende bringe aftalen i fare. Sælgerne bør ikke overse disse bløde fakta, da de kan motivere en investor til at overveje en transaktion.

2.4. Udarbejdelse af lånedata og indhentning af dokumentation

I denne fase bør det sælgende institut begynde at indsamle data om misligholdte lån (og eventuel sikkerhedsstillelse) i porteføljen med henblik på at oprette de lånedata, der vil blive stillet til rådighed for investorerne. Sælgeren bør udarbejde et sæt lånedata, der som minimum omfatter oplysninger på følgende centrale områder:

— samlet udestående beløb og opdeling efter hovedstol, renter, gebyrer og omkostninger

— dato for oprindelse

— låntagernes art

— fordringens/låntagers status (f.eks. insolvent)

— dato for misligholdelse og oplysninger om foranstaltninger, der er truffet for at undgå forældelse

— historiske betalinger, ideelt set for hvert enkelt lån

— status for inddrivelsesprocedurer og forventede inddrivelser (forretningsplan), hvis en sådan foreligger

— gældens retlige status (f.eks. førretlig, igangværende retssag, allerede tinglyst og pågående håndhævelsesforanstaltninger (14))

— hvis der er stillet sikkerhed for lånet: Der kan være behov for flere oplysninger om sikkerhedsstillelse, herunder panterettighedernes prioritet, registeroplysninger (registrerede beløb), tredjeparters rettigheder, tilgængelige åbne markedsværdier, personlige garantier osv. For lån til erhvervsejendomme kan der være behov for flere oplysninger om leje-/belægningsstatus, afkast, bruttomarkedsleje. I tilfælde af erhvervslån kan det være nødvendigt at tilføje låntagernes årsregnskaber osv.

For at opnå en mere nøjagtig prisfastsættelse af kreditporteføljer anbefales det at bestræbe sig på ikke blot at tage et øjebliksbillede af dataene, men også at fremlægge data om tidligere resultater, navnlig om inddrivelsesprocenter. Data om tidligere resultater bør omfatte de faktiske bruttoopkrævningspengestrømme (herunder detaljerede oplysninger om foreløbig inddrivelse og indeståender i retten) vedrørende porteføljen på lån- eller låntagerniveau plus sagsomkostninger og juridiske omkostninger. Data om tidligere resultater kan omfatte aggregerede inddrivelseskurver, der afspejler det sælgende instituts generelle erfaring med afvikling. På grund af det uordnede forhold til låntageren er oplysninger om den retlige status også meget nyttige. Det tilrådes også at udføre en intern sælgers due diligence for at kontrollere fuldstændigheden og korrektheden af de lagrede oplysninger og i sidste ende forbedre datakvaliteten gennem ad hoc-afhjælpning. Sælgers due diligence kan udføres internt eller med støtte fra en (specialiseret) ekstern tjenesteyder, som kan give et yderligere neutralt (og potentielt tydeligere) syn på de centrale relevante oplysninger, der skal offentliggøres, og som hovedsagelig påvirker priserne.

Det er vigtigt at bemærke, at EBA's standardiserede dataformularer for misligholdte lån, som første gang blev udviklet i 2017 for at bidrage til at fremme finansiel due diligence og værdiansættelsen af transaktioner med misligholdte lån, vil spille en stadig vigtigere rolle i fremtiden. Efter anmodning fra Kommissionen og efter vedtagelsen af direktivet om kreditservicevirksomheder og kreditkøbere er EBA i øjeblikket i færd med at gennemgå dataformularerne og strømline dem for at hjælpe bankerne med at forberede sig bedre som led i deres strategier for forvaltning af misligholdte lån i kølvandet på covid-19-pandemien. Anvendelsen af formularerne har hidtil været frivillig, men direktivet om kreditservicevirksomheder og kreditkøbere (15) giver EBA mandat til at videreudvikle dem til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for kreditinstitutter. I overensstemmelse med betingelserne i direktivet vil kreditinstitutter fremover skulle anvende formularerne til overførsler af misligholdte kreditaftaler (herunder overførsler til andre kreditinstitutter). Under hensyntagen til markedsdeltagernes erfaringer på køber- og sælgersiden forventes det, at de reviderede formularer bliver enklere, mere forholdsmæssige og mere effektive, hvilket vil gøre det muligt at fastsætte priser på en ensartet måde i hele det indre marked.

Sælger kan udføre fuldstændighedskontrol, nøjagtighedskontrol og andre datakvalitetskontroller og oprette lånedata i det specifikke format, der kræves til transaktions- eller reguleringsformål. I den forbindelse tilrådes det at anvende Den Europæiske Banktilsynsmyndigheds dataformular for misligholdte lån, som vil blive obligatorisk i fremtiden. En ekstern tjenesteyder kan også bidrage til fastsættelsen af en forventet pris for den specifikke portefølje.

Udarbejdelsen af dokumentationen bør omfatte de faktiske lånedossierer eller en stikprøve heraf, som investorerne vil kræve i forbindelse med due diligence-undersøgelsen. Under alle omstændigheder vil tilgængeligheden af dokumentation blive et emne i den bindende tilbudsfase, da investorerne normalt anmoder om erklæringer og garantier med hensyn til tilgængelig dokumentation. Dokumentation i en overførbar form skal være klar inden underskrivelse/afslutning. Kendskab til, hvilke data og hvilken dokumentation der kan leveres i hvilken form, er en forudsætning, når der indledes en salgsproces for misligholdte lån.

Indsamling af fysisk dokumentation er muligvis ikke en uvæsentlig formalitet. Manglende dokumentationskvalitet kan sænke prisen. Afhængigt af låneaftalen kan den omfatte en række forskellige dokumenter og optegnelser:

— Dokumentation for lån: — Kontrakter eller skøder med debitorer — Juridisk dokumentation — kumentation vedrørende insolvens

— Tillæg til mere langfristede lån

— Dokumentation for sikkerhedsstillelse

— Korrespondance med klienten eller domstolene

— Korrespondance med advokater

Hvis sælger beslutter kun at dele en stikprøve af dokumenter med investorer, skal der gives en god forklaring på processen for oprettelse af stikprøver, og alle låntagere, der indgår i stikprøven, bør tydeligt markeres i lånedataene. Sælgeren bør udarbejde stikprøvedokumentation for en (statistisk) tilfældig stikprøve. Hvis de valgte misligholdte lån ikke (ser ud til at) udgøre en tilfældig stikprøve, vil analytikere på investorniveau påpege dette, og investorerne vil sandsynligvis anmode om yderligere dokumentation, hvilket kan forsinke den samlede proces, eller, hvis sælgeren ikke opfylder anmodningen, kan føre til lavere priser, da investorerne frygter, at datakvaliteten ikke er ensartet for de misligholdte lån i porteføljen.

2.5. Beslutning om oprettelse af VDR

For at udveksle oplysninger anbefales det i forbindelse med større transaktioner med primært digitalt tilgængelige oplysninger at anvende et VDR (intern VDR-løsning og/eller ekstern tjenesteyder, der tilbyder VDR-løsninger). Dette gør det muligt at spore downloads af dokumenter og den enkelte potentielle investors aktiviteter på en måde, der let kan kontrolleres. Desuden giver VDR normalt mulighed for Q&A-sessioner og kan også gøre det muligt at dele enhver anmodning om yderligere oplysninger til alle investorer, hvilket fremmer en retfærdig og gennemsigtig proces. Sælger kan oprette et VDR internt eller i samarbejde med en ekstern tjenesteyder (se også bilag 3 for yderligere oplysninger).

Hvis sælger vælger at gøre brug af et VDR, deles alle (elektronisk tilgængelige) data og dokumenter via VDR. Hvis sælgeren ikke gør brug af et VDR, vælger sælger et andet sikkert medium til dataoverførsel.

Beslutningen om at oprette og anvende et VDR bør træffes fra sag til sag for at tilgodese alle deltagende parters interesser. Navnlig for små porteføljer eller enkeltnavnstransaktioner bør der foretages en cost-benefit-analyse, som kan afskrække fra at anvende et VDR og foreslå alternative løsninger, der kan være mere omkostningseffektive under sådanne omstændigheder.

Når der anvendes et VDR, bør retningslinjerne i et specifikt dokument fastsætte de regler, som investorerne skal følge ved anvendelsen af et VDR (adgang til et VDR og anvendelse af de oplysninger, der offentliggøres deri). Dokumentet indeholder typisk listen over personer, der skal gives adgang til et VDR, datarumsregler og tilladelsesrettigheder (f.eks. tilladelsesniveauer for downloads, udskrivningsmuligheder osv.). VDR-reglerne bør være afbalancerede og indeholde bestemmelser om, at aftaler i NDA'en har forrang i tilfælde af konflikt. Det kan skabe en betydelig forsinkelse, hvis VDR-reglerne indeholder strengere krav end NDA'en, herunder potentielt personligt ansvar for personer, der deltager i VDR'et. Hvis investoranalytikere nægter at deltage i et VDR på grundlag af f.eks. klausuler om personligt ansvar, er det ikke i sælgers interesse eller i processens interesse i almindelighed.

Dokumenter, der uploades i et VDR, skal overholde den gældende lovgivning om beskyttelse af personoplysninger og bankhemmelighed. Derfor skal personoplysninger (dvs. personnummer, fornavn/efternavn osv.) og/eller følsomme oplysninger, hvis det er relevant, sortmærkes efter rådgivning fra intern/ekstern transaktionsrådgiver.

På den anden side giver sælger i denne fase investorer adgang til væsentlige oplysninger i form af lånedataene for at muliggøre porteføljeanalyse. Jo mere relevante oplysningerne er, jo mere sandsynligt vil sælgeren opnå realistiske ikkebindende pristilbud. De relevante oplysninger bør mindst omfatte følgende: samlet udestående beløb, segment af debitorer (privatpersoner, små virksomheder, store virksomheder osv.), dato for misligholdelse, historiske betalinger, gældens retlige status, oplysninger om sikkerhedsstillelse (hvis lånet er sikret). Hvis der er tale om store porteføljer, indeholder VDR'et muligvis ikke fuldstændig dokumentation i fase 1. Der kan derefter fremlægges en stikprøve af lånedokumentation i fase 2. Omfanget af oplysningerne om lånedokumentationen kunne gives til fase 1-investorer i fase 1, således at de medregner dette i deres ikkebindende tilbud. Det kan være nødvendigt at oplyse investorerne om stikprøvekriterierne på behørig vis, da de kan indgå i lånsalgs- og -købsaftalen i form af erklæringer og garantier. Hvis der ansættes eksterne tjenesteydere, tilrådes det dem at kontrollere og godkende stikprøvekriterierne.

2.6. Udarbejdelse af lånsalgs- og -købsaftalen

Ud over data og dokumentation vil vilkårene i lånsalgs- og -købsaftalen påvirke prisen. Processen omkring lånsalgs- og -købsaftalen bør således allerede indledes i forberedelsesfasen og være en del af den dokumentation, der skal deles med investorer via VDR, inden det bindende tilbud indgives, og udgøre et centralt element, der skal tages i betragtning for det bindende tilbud selv.

Sælgeren bør træffe afgørelse om processen vedrørende lånsalgs- og -købsaftalen:

— På hvilket sprog tilbydes investorerne lånsalgs- og -købsaftalen? Det anses for almindelig markedspraksis, at engelsk er det foretrukne sprog, forudsat at specifikke juridiske udtryk også bør henvise til den pågældende juridiske term på det lokale sprog. Hvis målinvestorerne imidlertid (udelukkende) er lokale investorer, vil det lokale sprog dog sandsynligvis være acceptabelt.

— Vil aftalen blive udarbejdet af interne advokater, eller vil der blive givet mandat til ekstern juridisk rådgivning?

— Er skabeloner til lånsalgs- og -købsaftaler tilgængelige fra brancheforeninger eller transaktionsplatforme?

— Hvilke oplysninger skal advokaterne have for at tilpasse lånsalgs- og -købsaftalen til porteføljen?

— Hvilke erklæringer og garantier kan sælger give? Her er det bydende nødvendigt med input fra afviklingsteamet.

— Hvem skal underskrive lånsalgs- og -købsaftalen internt, før den gives til investorerne (16)?

— Fastlæggelse af en rimelig tidsplan for investorernes udarbejdelse af en revideret version og dermed tage hensyn til den ekstra tid, der kan være nødvendig, hvis lånsalgs- og -købsaftalens sprog ikke er engelsk, men der er internationale selskaber/fonde blandt investorerne.

— Fastsættelse af interne tidsfrister: Hvad skal der gøres og hvornår for at kunne overholde tidsplanen for levering?

— Hvornår vil udkastet til lånsalgs- og -købsaftalen blive leveret til investorerne?

Udkastet til lånsalgs- og -købsaftalen bør videreudvikles i næste fase (se også afsnit 3.4).

3. Fasen før markedsføring

3.1. Nøgleaktiviteter

Fasen før markedsføring indebærer en foreløbig vurdering af markedets villighed til at modtage feedback om en transaktion. Resultatet af denne fase er det endelige valg af transaktionsstruktur og -afgrænsning, procesbeskrivelsen, der beskriver transaktionens regler og tidsplan, og en væsentlig due diligence-oversigt, der beskriver, på hvilket tidspunkt i processen det centrale materiale vil blive videregivet til potentielle investorer.

De vigtigste aktiviteter er følgende:

— Markedssonderinger

— Definition af den bedste markedsføringsstrategi

— Fortsættelse af udarbejdelsen af proces- og markedsføringsmateriale til den ikkebindende og den bindende tilbudsfase.

Omfanget og dybden af den forudgående markedsføring defineres af de ofte modstridende krav, som sælgeren opererer under. Sælgeren skal afbalancere:

— sit behov for gennemsigtighed i transaktionen som krævet af sine interessenter (f.eks. regulerende myndigheder, aktionærer osv.) og

— det overordnede mål (f.eks. maksimering af inddrivelser/værdi, hastighed og omkostninger, minimering af forstyrrelser, diskretion, hensyntagen til kunder i nødlidende situationer osv.).

3.2. Markedssonderinger

I denne fase kan sælger foretage en »markedssondering« baseret på kendetegnene ved den planlagte transaktion og udarbejde en lang liste over potentielle investorer for at vurdere deres interesse i transaktionen. Eksterne begrænsninger i processen tillader måske ikke en åben indbydelse til så mange investorer som muligt, og/eller sælgeren har måske ikke kendskab til de mest sandsynlige investorer. Det er derfor vigtigt at have adgang til og opretholde den bredest mulige investorpulje uden begrænsninger. I denne henseende kan eksterne tjenesteydere for visse sælgere i en række jurisdiktioner hjælpe med at finde de rigtige investorer via deres investordatabaser.

Som led i markedssonderingen kan sælgeren udgive teaseren, der præsenterer den planlagte proces (med en generel tidsplan), reglerne for adgang til oplysninger og udbudsproceduren. Det er vigtigt at præcisere forventningerne og beskrive processen så detaljeret som muligt. Det er derfor afgørende at fastsætte en konkret tidsplan, angive, hvornår sælgerleverancerne vil blive leveret, hvornår tilbuddene forventes, og på hvilket grundlag osv.

Teaseren er et anonymt markedsføringsdokument, som sammenfatter hovedelementerne i det foreslåede salg af misligholdte lån. Den kan gives til potentielle investorer inden underskrivelsen af en NDA (og giver en første indikation af, hvornår NDA'en skal underskrives/gennemføres). Navnlig i forbindelse med salg af misligholdte lån med sikkerhed i fast ejendom er det vigtigt, at sådanne teasere udarbejdes med et sæt af visuelt materiale, kort osv., der er så omfattende som muligt. I det omfang det er muligt uden at offentliggøre fortroligt materiale, bør teaseren som minimum behandle centrale ejendomsforhold, ejendomslokalisering, investeringssøgninger, låntagers oversigt, aktuel fase i lånets retlige proces, finansielle nøgleindikatorer, billede (17) og kontaktoplysninger (18).

Teaseren distribueres med henblik på at målrette den mod investorer for at introducere dem til de vigtigste karakteristika ved den påtænkte transaktion. Sælger indsamler interessetilkendegivelser fra potentielle investorer. Efter modtagelsen af de skriftlige interessetilkendegivelser kan sælger overveje at indbyde yderligere investorer til salgsprocessen.

Sælgers interne/eksterne juridiske rådgiver skal forhandle NDA'er med de potentielle investorer og deres respektive juridiske rådgivere. Ved udgangen af denne fase skal potentielle investorer underskrive disse NDA'er. Efter gennemførelsen af NDA'en vil sælger kunne distribuere en indledende proceskrivelse og et informationsmemorandum til fase 1-investorer.

Da NDA'er udgør et komplekst emne, kan det tage lang tid at forhandle en NDA med erfarne investorer, der har deres egne interne regler og retningslinjer, de skal overholde. Dette skal afspejles i tidsplanen. Det er muligt, at en investor er klar til at underskrive hurtigt, og at processen alligevel bliver forsinket i flere uger, fordi der skal forhandles om NDA'en med en anden investor. Det tilrådes at centralisere de interesserede investorers onboarding ved hjælp af strenge teamansvarsområder og moderne teknologier (via interne systemer eller via f.eks. transaktionsplatforme).

Elementer, der skal tages i betragtning, når der markedsføres/reklameres for et salg:

Valget af investorernes bopæl og sproget i markedsføringsmaterialet er meget vigtigt. Som en tommelfingerregel vil transaktioner med en mulig kontantpris (nettoprovenu) på under 5 til 20 mio. EUR (afhængigt af landet og de særlige forhold i porteføljen af misligholdte lån) kun være attraktive for lokale investorer. Større transaktioner bør markedsføres til både lokale og internationale investorer. Internationale investorer vil typisk forvente, at transaktionen omfatter almindeligt accepterede markedsdokumenter og -processer (f.eks. LMA, NDA), og de har brug for en engelsk dokumentation for transaktionsprocessen. For mindre transaktioner bør man også overveje engelsk dokumentation, da »lokale investorer« kan være tilknyttet større selskaber med hjemsted i udlandet, hvor det er nødvendigt at indhente bestyrelsens godkendelse.

Det er også vigtigt at uddybe udvælgelsen af investorer på grundlag af præferencen i den specifikke aktivkategori. Investorerne på markedet for misligholdte lån opdeler for det meste deres interesse i henhold til en række faktorer (se også afsnit 1.3). Viljen til at købe kan også påvises via en finansiel forpligtelse (f.eks. tilbagebetalingspligtigt indskud). Med hensyn til sidstnævnte mulighed bør sælgeren afveje størrelsen af den sikkerhed, der stilles, mod den yderligere indsats, der følger af, at det er nødvendigt at forhandle et andet dokument og håndtere de finansielle indskud fra forskellige investorer, som i sidste ende skal tilbagebetales (undtagen for køberen, for hvem det deponerede beløb kan trækkes fra betalingen af købsprisen).

3.3. Definition af den bedste markedsføringsstrategi

Som nævnt ovenfor skal der træffes et valg mellem en 1-faseproces og en 2-faseproces. Sidstnævnte er kendetegnet ved to oplysningsniveauer: Først får tilbudsgiverne oplysninger på højt niveau i den ikkebindende tilbudsfase. Efterfølgende får udvalgte investorer adgang til et andet oplysningsniveau i den bindende tilbudsfase, som generelt omfatter mere detaljeret due diligence-materiale (rapport om aftalte procedurer, revalueringer, gennemgang af servicering osv.). Omvendt får alle tilbudsgivere i en 1-faseproces samme niveau af oplysninger med det samme.

Der er en række fordele ved at have en ikkebindende tilbudsfase:

(i) Det øger konkurrencen, da den oprindelige pulje af tilbudsgivere er større.

(ii) Investorer udvælges til den følgende fase på grundlag af deres ikkebindende tilbudsbreve, således at den mere arbejdsintensive bindende fase og due diligence kun gennemføres med en begrænset gruppe af investorer, hvilket gør den overordnede proces mere effektiv og lettere at forvalte.

(iii) Investorer har mulighed for at anmode om yderligere data i den ikkebindende tilbudsfase, som sælger kan udarbejde og derefter levere i den bindende fase. De nødvendige oplysninger om porteføljens kvalitet kan øge porteføljens prisfastsættelse (hvilket vil føre til en mere nøjagtig prisfastsættelse) og gøre drøftelserne om lånsalgs- og -købsaftalen lettere.

(iv) Prisfastsættelsen kan være vigtigere for porteføljer, der sandsynligvis ikke vil kunne betale, hvilket kan blive mere almindeligt i kølvandet på covid-19-krisen, end det var tilfældet for de tidligere misligholdte lån, der er blevet handlet i de sidste 10 år.

(v) Mere følsomme data/oplysninger (såsom private kontraktmæssige og retlige oplysninger om låntageren selv, revalueringer af ejendomme, fuld gennemgang af administrationsselskaber osv.) gives kun til udvalgte tilbudsgivere i fase 2.

På den anden side omfatter ulemperne ved en ikkebindende tilbudsfase:

(i) Transaktionen kan tage længere tid på grund af processens 2-fasede karakter.

(ii) Der skal udarbejdes to datasæt. Ikke desto mindre bør det andet sæt lånedata drage fordel af det delvise arbejde, der blev udført i den første fase, og som tilføjer en højere grad af færdiggørelse.

(iii) Et bredere investoropsøgende arbejde kan mindske transaktionernes fortrolighed.

Generelt kan en 2-faseproces anbefales, hvis antallet af potentielle investorer endnu ikke er blevet reduceret til f.eks. 5 eller derunder. Hvis sælgeren allerede ved, at antallet af investorer vil være begrænset, og at konkurrence måske endda vil være kontraproduktivt, kan sælgeren overveje en hurtigere (og sandsynligvis mere rentabel) indsnævringsproces.

Længden af oplysningsfaserne: fase 1 varer i gennemsnit op til ca. 4 uger og anden fase 4-12 uger (afhængigt af, om porteføljen er sikret eller ej, og afhængigt af, om sælgeren vil overholde sine egne leveringsfrister). I betragtning af porteføljernes forskelligartethed og disse transaktioners skræddersyede karakter afhænger den nøjagtige varighed imidlertid af den enkelte portefølje og af investorgrundlaget.

Når der er truffet beslutning om at vælge enten en 1-fase-proces eller en 2-faseproces baseret på markedspraksis, er de tre standardstrategier for etablering af en konkurrenceproces en bred auktion, en målrettet auktion og et forhandlet salg. Nedenfor gives en oversigt over disse tre løsningsmodeller og angivelser af, hvad der udgør den bedste markedsføringsstrategi i forskellige scenarier.

Bred auktion:

En bred auktion er en typisk 2-faseproces, hvor en stor liste af investorer opfordres til at indsende et vejledende ikkebindende tilbud. Efter denne første auktionsfase gennemføres der en due diligence-proces med en begrænset kort liste over investorer, som opfordres til at indsende et endeligt bindende tilbud. Efter denne anden auktionsfase udvælges en enkelt foretrukken tilbudsgiver, med hvem sælgeren indleder forhandlinger om lånsalgs- og -købsaftalen og eventuelt yderligere transaktionsaftaler.

På grundlag af ovennævnte fordele ligger hovedfordelen ved denne proces i det større antal potentielle investorer:

— øget konkurrence, der fører til højere salgsresultater

— investorerne vil blive behandlet i en mere gennemsigtig udvælgelsesproces baseret på prisen og ikke på personlige relationer og

— fra et overholdelsesperspektiv er der en mere repræsentativ markedspris og en sammenlignelig prisfastsættelse.

De største ulemper er yderligere ressourcer, der er nødvendige for at forvalte transaktionen, dele fortrolige oplysninger med flere deltagere, sælgernes omdømmemæssige risici og en eventuel risiko for mislykket gennemførelse med nye investorer. Med hensyn til lange investorlister er risikoen for at have en alt for lang liste, at de investorer, der har en reel interesse i transaktionen, kan være mere tilbageholdende med at bruge tid og ressourcer på due diligence i en sådan situation på grund af den meget høje konkurrence og opfattelsen af, at processen er mindre fokuseret.

For transaktioner, der forsøger at nå ud til et bredt publikum, kan transaktionsplatforme for visse sælgere i en række jurisdiktioner tilbyde en effektiv måde til at minimere ulempen ved at handle med et stort antal investorer. Transaktionsplatforme er udformet med henblik på at flytte kompleksiteten ved at interagere med flere mulige investorer fra sælger til en målrettet platform.

Målrettet auktion:

En målrettet auktion er en konkurrenceproces, der svarer til den brede auktion, men som omfatter en kortere liste over potentielle investorer (ca. 2-8). Denne mulighed giver typisk sælgeren mulighed for at få bedre kontrol over processen og samtidig drage fordel af et stadig konkurrencedygtigt miljø. Der er normalt tale om en 2-faseproces, selv om den første fase under særlige omstændigheder og navnlig i situationer med stort tidspres kan udelades.

De vigtigste fordele er knyttet til det snævrere grundlag af potentielle investorer:

— Mindre kompleksitet (færre interaktioner, mindre due diligence-indsats på dette tidspunkt).

— Deltagerne er velkendte, hvilket fremskynder tidslinjen og succesraten. Det giver også mulighed for at få et bedre engagement fra hver enkelt deltager, da de tror, at de har en bedre chance for at blive udvalgt som den foretrukne tilbudsgiver, hvilket ansporer dem til at bruge flere ressourcer og fokusere mere på due diligence, hvilket kan have en positiv indvirkning på prisen og lånsalgs- og -købsaftalen.

— Q&A-proceduren med investorer er mere håndterbar for bankens team.

— Begrænsning af potentielle problemer med oplysningernes fortrolighed og begrænsede omdømmemæssige risici.

De største ulemper ved en snæver fremlæggelse af markedsføringsoplysninger er begrænset konkurrence, navnlig mulig udelukkelse af nytilkomne, der kunne have været interesseret i transaktionen. Dette kan føre til et lavere salgsprovenu og i værste fald til en senere kontrol fra tilsynsmyndighederne.

Forhandlet salg:

Det forhandlede salg er en bilateral proces, der involverer en enkelt potentiel investor. På grund af den manglende konkurrence varierer de vigtigste trin (med relevant dokumentation) og resultatet af markedsføringsprocessen betydeligt fra den brede auktion. Denne strategi vil sandsynligvis blive anvendt i scenarier, hvor hastighed og fortrolighed i forbindelse med transaktionen er afgørende for sælgeren, eller i følgende tilfælde:

— I den foreløbige markedsvurdering viste kun et begrænset antal investorer (en eller to) interesse for transaktionen.

— Forhandlingerne mellem sælger og den potentielle køber er blevet ført på forhånd, eller der er tale om en gentagen/opfølgende transaktion, og derfor er der måske ikke behov for at indlede en konkurrenceproces.

De vigtigste fordele vil være knyttet til særlig viden om/interesse i debitor/kreditor:

— Investorer, der allerede er investeret i en bestemt debitor (virksomhed), vil kunne betale en højere pris på grund af en reduceret indsats og risiko i forbindelse med due diligence-undersøgelser.

— Investorer/administrationsselskaber, der allerede yder servicering til kreditoren, har udviklet specifik knowhow/procedurer over tid, som muliggør højere pris og sikkerhed i forbindelse med udførelsen.

— Indsatsen for at dele due diligence-dokumenter er meget lille.

De største ulemper er den mulige indsamling af begrænsede referencepriser og snævre tilbagemeldinger fra markedet.

Afhængigt af valget mellem de tre ovennævnte muligheder kan følgende tidsfrister overvejes:

Procedure Forberedelsesfaser Ikkebindende tilbudsfase (fase 1) Bindende tilbudsfase (fase 2) Forhandling og underskrivelse Bred auktion — 2-faseproces 8-12 uger 4-6 uger 6-10 uger 2-4 uger Målrettet auktion — 2-faseproces 6-10 uger 4-6 uger 6-10 uger 2-4 uger Målrettet auktion — 1-faseproces 6-8 uger I/R 6-10 uger 2-4 uger Forhandlet salg — 1-faseproces 4-8 uger I/R 6-8 uger 2-4 uger (19)

3.4. Forberedelse af proces- og markedsføringsmateriale til den ikkebindende og bindende fase

Forberedelse af proces- og markedsføringsmateriale til den ikkebindende fase:

Det endelige mål med fasen forud for markedsføring er at forberede de proces- og markedsføringsmaterialer, der passer til den valgte markedsføringsstrategi (f.eks. bred, målrettet, forhandlet). Resultatet er en procesbeskrivelse (20), som deles med investorer, der har underskrevet en NDA. Procesbeskrivelsesdokumentet definerer:

(i) den procedure og de regler, som salgsdeltagerne skal følge og

(ii) opgørelsen over materiale, der er omfattet af due diligence, og som beskriver, hvilket materiale der er udarbejdet i de foregående faser (f.eks. teaser, lånedata, lånedokumenter, vurderinger, rapport om aftalte procedurer, juridisk due diligence-rapport, lånsalgs- og -købsaftaler osv.), vil indgå i den ikkebindende og den bindende tilbudsfase (hvis der er truffet beslutning om at have en opdelt proces).

Betydningen af denne fase må ikke undervurderes. Investorerne opbygger tillid til en proces, der er baseret på den professionelle ånd omkring »spillereglerne«, som defineret af sælger i procesbeskrivelsen. Investorer foretrækker typisk at investere due diligence-omkostninger i processer, hvor de har stor tillid til sælgers tidsplan og mål. Omvendt skader salgsprocesser, der synes at have glidende tidsplaner, ændrede regler osv., ikke blot udsigterne for den individuelle salgsproces, men også sælgers udsigter til at gennemføre yderligere salg. Sælgere bør tage hensyn til dette, når de iværksætter en salgsproces for misligholdte lån, og overveje, at investorerne er mindre tilbøjelige til at deltage i processen igen, hvis de har observeret et af følgende forhold:

— Sælger synes blot at være interesseret i at krydstjekke den bogførte værdi af sine misligholdte lån.

— Sælger iværksætter regelmæssigt en transaktionsproces for den samme (eller lignende) portefølje, men sælger ikke på grund af manglende opfyldelse af sine prisforventninger, og afslører aldrig sin mindstepris.

Tilsvarende mindsker investeringerne i denne fase risikoen for retsomkostninger, myndighedskontrol og ansvar senere. Procesbeskrivelsen fastlægger investorernes forventninger til udbudsprocedurens proces, tidsplan og format. Det giver dem mulighed for at tildele ressourcer og fastlægge deres strategi.

Procesbeskrivelsen bør som minimum omhandle:

— Begrænsninger på, hvilken type enheder der kan byde: Baseret på rådgivning fra interne eller eksterne juridiske (lovgivningsmæssige) rådgivere bør sælgeren specificere licens- eller andre krav, der gælder for køberen. Selv om det juridisk set primært er køberens forpligtelse at sikre en sådan overholdelse, har sælgeren ikke interesse i at risikere en forsinkelse i processen eller at lade investorer, der ikke kan opfylde kravene, deltage i fase 2.

— Måder, hvorpå en tilbudsgiver anerkender og accepterer procesbeskrivelsen: f.eks. skriftlig bekræftelse forud for afgivelse af tilbud, ved afgivelse af et tilbud osv.

— Alle frister, der gælder for den relevante transaktionsfase, herunder sælgerleverancer såsom data, stikprøvedokumentation for lån og lånsalgs- og -købsaftalen.

— KYC: På hvilket tidspunkt en potentiel tilbudsgiver skal fremlægge KYC-materiale.

— Procedure for afgivelse af bud: — Hvordan vil due diligence blive udført, og på hvilke stadier vil de forskellige niveauer af materiale blive frigivet? For eksempel vil anonymiserede lånedata blive stillet til rådighed i den ikkebindende tilbudsfase, og der vil blive stillet detaljerede lånedata til rådighed i den bindende tilbudsfase. — Hvordan vil spørgsmål vedrørende due diligence blive behandlet? Indsendelsesproces, målsætning for behandlingstid osv. — Depositum: Kræves der et depositum for at afgive tilbud, og hvad er instrukserne for at stille depositum, hvis det er påkrævet? — Hvordan bud skal indgives: f.eks. e-mail, elektronisk platform, telefon, fysisk osv. — Budtype: Om salget vil blive gennemført som et forseglet bud, en engelsk auktion, en hollandsk auktion eller en hybridmodel (se også bilag 4 for yderligere oplysninger). — Hvad et gyldigt bud er: F.eks. om delbud vil blive taget i betragtning, om bud, der afhænger af ændringer af lånsalgs- og -købsaftalen, vil blive taget i betragtning osv. — I hvilket tidsrum skal buddene være bindende (f.eks. i 72 timer), hvis det er i fase 2?

— Skæringsdato: Hvad er beregningsdatoen for lån, hvor der påløber renter? Hvordan vil betalinger af hovedstol og renter modtaget efter denne dato blive behandlet?

— Budfrist: Hvornår skal buddene senest være indsendt, og tages sene bud i betragtning?

— Nomenklatur for bud: Skal buddene afgives som en procentdel af den udestående hovedstol eller den bogførte bruttoværdi eller som et beløb i budvalutaen osv.?

— Bekræftelse af bud: Hvordan sælger vil bekræfte modtagelsen af buddet, og hvad tilbudsgiveren skal gøre, hvis denne ikke modtager en bekræftelse.

— Hvordan buddene vil blive vurderet: Hvad vil processen f.eks. være, hvis der modtages identiske bud, er sælgeren forpligtet til at sælge uanset værdien af det højeste bud, er sælgeren tvunget til at sælge til den højest bydende osv.?

— Tildeling af bud: Hvordan vil de vindende og tabende tilbudsgivere blive informeret?

— Afslutningsproces: for den vindende tilbudsgiver, procedure og tidsplan for afslutning, f.eks.: — depositum i god tro. Hvis der kræves et depositum, hvordan beregnes det, hvad er fristen, og under hvilke omstændigheder vil det blive returneret? — gennemførelse af lånsalgs- og -købsaftalen. Hvornår påtænkes underskrivelse?

— Andet: andre faktorer, som sælger forudser. Som eksempler herpå kan nævnes, om sælger tilbyder finansiering, at der kræves myndighedsgodkendelse osv.

I de tidligere faser af forberedelsesprocessen er der udarbejdet alle de dokumenter og det materiale, der skal stilles til rådighed for investoren. I oversigten over due diligence-materialer vil det blive fastsat for sælgerteamet og potentielle investorer, på hvilket tidspunkt materialet vil blive frigivet. Frigivelsen af dataene er baseret på:

— Databeskyttelseslovgivning: Sælger ønsker at beskytte og minimere risikoen for overtrædelse af databeskyttelseslovgivningen.

— Konkurrencespørgsmål: Sælgerne ønsker måske at begrænse de data, som konkurrenter ser, og som kan give deres konkurrenter en fordel i forhold til dem.

— Maksimering af indtægter og gennemsigtighed: Som en generel regel gælder det, at jo hurtigere potentielle investorer får adgang til det fulde due diligence-materiale (godt eller dårligt), jo højere er deltagelsen og buddene.

Forberedelse af proces- og markedsføringsmateriale til den bindende tilbudsfase

I en 2-faseproces vil den bindende tilbudsfase gøre brug af den dokumentation, der er udarbejdet i den foregående ikkebindende tilbudsfase, navnlig procesbeskrivelsen med de deri indeholdte salgsbetingelser. VDR'et kan give højere tilladelsesniveauer for download af detaljerede oplysninger inden for rammerne af databeskyttelse og bankhemmelighed.

Udkastet til lånsalgs- og -købsaftalen er den endelige hoveddokumentation, der skal udarbejdes og offentliggøres i begyndelsen af den bindende tilbudsfase. De vigtigste emner, der skal omfattes af lånsalgs- og -købsaftalen, er anført i bilag 6.

4. Ikkebindende tilbudsfase (fase 1)

4.1. Nøgleaktiviteter

Det overordnede mål for sælger er at modtage ikkebindende tilbud fra alle fase 1-investorer på datoen for ikkebindende tilbud i den form, som sælgeren har anmodet om.

Når der er truffet beslutning om at følge en 2-faseproces, anmoder sælgeren først om ikkebindende tilbud og derefter om bindende tilbud. Som en kritisk del af forberedelsesfasen har sælger udvalgt en passende gruppe af potentielle investorer og indsamlet tilsvarende kontaktoplysninger. Sælgeren (eventuelt støttet af eksterne tjenesteydere) identificerer og sammensætter en liste over passende fase 1-investorer.

I begyndelsen af fase 1 skal sælger give hver fase 1-investor i) oplysninger om, at en sådan investor blev optaget i fase 1, og ii) en specifik/detaljeret tidsplan med angivelse af hvert større trin, herunder eventuelle data, dokumenter eller oplysninger, som sælger skal fremlægge.

De vigtigste aktiviteter er følgende:

— Hvis der anvendes et VDR: forvaltning af fase 1-investor-VDR (herunder åbning, bruger- og adgangsstyring, VDR-rapportering osv.)

— (Fortsat) forberedelse af fase 2-investor-VDR

— Offentliggørelse af proces- og markedsføringsmateriale for fase 1

— Offentliggørelse af (meningsfulde) lånedata til fase 1-investorer

— Forvaltning af en (begrænset) Q-A-proces, hvis det er relevant på grund af afgrænsningens kompleksitet og/eller antallet af tilbudsgivere

— Udvælgelse af en auktionstype for fase 2

— Valgfrit: udlevering af lånsalgs- og -købsaftalevilkår til fase 1-investorer

— Analyse af de indsendte ikkebindende tilbud

— Udvælgelse af en kort liste over tilbudsgivere, der skal deltage i fase 2

— Færdiggørelse af porteføljen, eventuelt ved at udelukke visse uegnede misligholdte lån fra porteføljen, i) hvis de ikke (længere) opfylder de oprindelige udvælgelseskriterier, eller ii) på grundlag af investorernes rimelige anmodning.

4.2. Lancering af udbudsproceduren og distribution af informationspakken

Markedsføringsmaterialet er den første formelle introduktion af porteføljen af misligholdte lån/en enkelt eksponering til investorerne. Det er afgørende for at vække investorernes interesse og skabe et positivt første indtryk. Sammen med teaseren er de vigtigste yderligere markedsføringsdokumenter for en første runde af den ikkebindende tilbudsfase informationsmemorandummet, (meningsfulde) lånedata (21) og procesbeskrivelsen.

Fase 1-procesbeskrivelsen indeholder reglerne for den ikkebindende tilbudsfase. Sælger kan allerede dele udkastet til lånsalgs- og -købsaftalen i fase 1, men det er ikke sædvanligt at anmode investorerne om at forberede investors redigerede version af lånsalgs- og -købsaftalen i fase 1, da i) investorer kan være tilbageholdende med at bruge penge (ekstern juridisk rådgiver) og ressourcer hertil i fase 1, og ii) sælgeren ønsker ikke at gennemgå investors redigerede version af lånsalgs- og -købsaftalen for alle fase 1-investorer. Hvis sælgeren imidlertid ønsker at bruge kommentarer til kontraktlige emner som udvælgelseskriterium, kan sælgeren vælge at distribuere et (kortfattet) sæt lånsalgs- og -købsaftalevilkår med angivelse af de vigtigste parametre, der vil være indeholdt i lånsalgs- og -købsaftalen. På dette grundlag kan fase 1-investorerne blive bedt om at indsende en erklæring om disse parametre sammen med deres ikkebindende tilbud. Dette giver sælgeren mulighed for at tage hensyn til fase 1-investorernes præferencer, inden man går videre til fase 2, hvilket hjælper sælgeren med at videreudvikle og færdiggøre udkastet til lånsalgs- og -købsaftalen. Desuden vil sælgeren blive gjort opmærksom på det, hvis lånsalgs- og -købsaftalevilkårene indeholder kontraktlige ordninger, som alle eller flertallet af investorerne afviser.

Hvis en professionelt udarbejdet lånsalgs- og -købsaftale ikke frigives til kommentering så tidligt som muligt i processen, udsætter sælgeren sig selv for risikoen for »re-trading« (forhandlingsstrategi anvendt af køberen, der går ud på at bruge forhandlingen af lånsalgs- og -købsaftalen som en mulighed for at vinde økonomisk værdi tilbage efter at have forpligtet sig til en købspris i løbet af udbudsproceduren). Det anbefales derfor, at:

— lånsalgs- og -købsaftalevilkårene deles med investorer i fase 1

— lånsalgs- og -købsaftalen udarbejdes i forberedelsesfasen og afsluttes i fase 1, med henblik på at blive frigivet senest i begyndelsen af fase 2

— investorer forpligtes til at indsende investors redigerede version af lånsalgs- og -købsaftalen som en del af deres bindende tilbud.

Sammen med procesbeskrivelsen vil det materiale, som fase 1-investorerne skal modtage, også indeholde detaljerede linje for linje-baserede porteføljedata og, hvor det er relevant, yderligere detaljerede oplysninger om alle eller de største lån. Procesbeskrivelsen eller en anden del af det materiale fra fase 1, som sælgeren videregiver, fastsætter bl.a. følgende:

— den detaljerede tidsplan for fase 1 og ideelt set allerede den omtrentlige tidsplan for fase 2. I tilfælde af forsinkelser fra sælgers side meddeler sælger straks dette aktivt til alle fase 1-investorer, herunder oplysninger om udsættelse af frister, som sælger oprindeligt meddelte. Den tidsplan, der oprindeligt blev meddelt fase 1-investorerne, bør være realistisk, og ændringerne bør gøres gennemsigtige, således at sælger kan bevare et omdømme for pålidelighed

— oplysninger om sælgerens krav til det ikkebindende tilbuds format og indhold. Det er tilrådeligt for sælgeren at anmode fase 1-investorer om at specificere f.eks. alle oplysninger og due diligence-krav, som de ønsker til fase 2, samt de antagelser, som deres ikkebindende tilbud er baseret på, så sælgeren kan tage hensyn hertil i forbindelse med planlægningen af fase 2 og fastlægge en realistisk tidslinje for fase 2.

I det omfang sælgeren har foretaget noget arbejde i forbindelse med sælgers due diligence (f.eks. revaluering af fast ejendom, overensstemmelseskontrol af lånedata, gennemgang af juridisk dokumentation), kan det være nyttigt at oplyse omfanget af en sådan sælgers due diligence i fase 1. Dette vil gøre det muligt for investorerne at vurdere det potentielle due diligence-arbejde, der kræves i fase 2, og medregne dette som en del af deres ikkebindende tilbud.

4.3. Tilbudsgivere, der foretager den