GLOSSAR

Akkrediteringsorgan : Et offentligt eller privat organ, der formelt godkender et kontrolorgans kompetence til at udføre inspektion og certificering i henhold til økologiske standarder. I Den Europæiske Union skal økologikontrolorganer akkrediteres i henhold til europæisk standard EN 45011 eller ISO-vejledning 65.

Erhvervsdrivende : En fysisk person eller en erhvervsvirksomhed, der fremstiller, oplagrer, forarbejder, transporterer, eksporterer eller importerer økologiske produkter.

Faser af produktionen, tilberedningen og distributionen : Enhver fase fra og med primærproduktionen af et økologisk produkt til og med dets oplagring, forarbejdning, transport, salg eller levering til den endelige forbruger og, hvor det er relevant, mærkning, reklame, import, eksport og underleverancer.

Kompetent myndighed : Den centrale myndighed i en medlemsstat, der er ansvarlig for at tilrettelægge den offentlige kontrol af økologisk produktion, eller en anden myndighed, som har fået overdraget ansvaret herfor; dette omfatter ligeledes, hvor det er relevant, den tilsvarende myndighed i et tredjeland.

Kontrolorgan : En uafhængig privat tredjepart, der udfører inspektion og certificering inden for økologisk produktion.

Kontrolorgan, der er godkendt med henblik på overensstemmelse : Kontrolorgan, der udøver virksomhed i et tredjeland, og som Kommissionen har godkendt som værende i stand til at garantere, at målene og principperne for økologisk produktion samt produktions- og mærkningsreglerne i tredjelandet er de samme som dem, der gælder for økologisk produktion og mærkning i Fællesskabet.

Kontrolorgan, der er godkendt med henblik på ækvivalens : Kontrolorgan der udøver virksomhed i et tredjeland, og som Kommissionen har godkendt som værende i stand til at garantere, at produktions- og mærkningsreglerne i tredjelandet, samt de kontrolforanstaltninger, der gælder for de erhvervsdrivende i tredjelandet, svarer til dem, der gælder for økologisk produktion og mærkning i Fællesskabet.

Manglende overholdelse : Det forhold, at en specifik standard eller et specifikt certificeringskrav ikke er overholdt.

Sporbarhed : Muligheden for at kunne spore og følge en fødevare, et foder, et dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, eller et stof, der er bestemt til, eller som kan forventes at blive tilsat en fødevare eller et foder gennem alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled

Supplerende kontrolbesøg : Kontrolbesøg, som et kontrolorgan aflægger hos en erhvervsdrivende ud over det obligatoriske årlige kontrolbesøg hos den pågældende erhvervsdrivende.

Tredjeland, der er godkendt som ækvivalent : Tredjeland, der er godkendt af Kommissionen som overholdende produktionsregler og kontrolstandarder, der er ækvivalente med dem, der anvendes for økologisk produktion i Fællesskabet, og som dermed kan opfylde de samme mål og principper ved at anvende regler, der sikrer samme grad af sikkerhed for overensstemmelse.

Undersøgelse for restkoncentrationer : Laboratorieanalyse af økologiske produkter med henblik på at teste for tilstedeværelse af stoffer, der ikke er godkendt til økologisk produktion, eller teste for produktionsteknikker, der ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne om økologisk produktion, som f.eks. brug af syntetiske pesticider og gødningsstoffer, antibiotika samt bestemte tilsætningsstoffer og tekniske hjælpestoffer.

Økologisk produktion : Et samlet system til landbrugsforvaltning og fødevareproduktion, der sigter mod bæredygtigt landbrug, fremstilling af produkter af høj kvalitet og brug af processer, der ikke skader miljøet eller bringer menneskers, planters eller dyrs sundhed og dyrs velfærd i fare.

FORKORTELSER

ELFUL : Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne

FVO : Europa-Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor

GMO : Genetisk modificerede organismer

MANCP : Flerårig national kontrolplan

OFIS : Informationssystem for økologisk landbrug

SCOF : Den Stående Komité for Økologisk Landbrug

RESUMÉ

I. Økologisk produktion er et samlet system til landbrugsforvaltning og fødevareproduktion, der sigter mod bæredygtigt landbrug, fremstilling af produkter af høj kvalitet og brug af processer, der ikke skader miljøet eller bringer menneskers, planters eller dyrs sundhed og dyrs velfærd i fare. Det økologiske marked har udviklet sig hurtigt og haft årlige vækstrater på over 10 % i de sidste to årtier. Det europæiske marked for økologisk fødevarer har en værdi af ca. 20 milliarder euro årlig og skønnes dermed at tegne sig for 1,5 % af det samlede fødevaremarked.

II. EU’s retlige rammer for økologisk produktion sigter mod at skabe grundlag for en bæredygtig udvikling af den økologiske produktion og samtidig garantere fair konkurrence, sikre forbrugernes tillid og beskytte forbrugerinteresser samt sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende. Med henblik herpå er der oprettet en kontrolordning, der omfatter alle led i den økologiske forsyningskæde, såsom produktion på bedrifterne, fødevareforarbejdning, distribution, import og detailhandel. Hver enkelt erhvervsdrivende i denne kæde skal overholde samme regelsæt for økologisk produktion, forarbejdning, distribution, mærkning og kontrol.

III. Rettens revision fokuserede på kontrolordningens effektivitet og på, hvordan de forskellige involverede institutioner og organer (Kommissionen og de kompetente myndigheder, akkrediteringsorganer og kontrolorganer i medlemsstaterne) har opfyldt deres forpligtelser, for så vidt angår både kontrolordningen i EU og forvaltningen af de importordninger, der anvendes i dag.

IV. Det overordnede revisionsspørgsmål, der søgtes besvaret, var: Giver ordningen for kontrol af økologiske produkter tilstrækkelig sikkerhed for, at de centrale krav til økologisk produktion, forarbejdning, distribution og import bliver opfyldt?

V. Ordningen for kontrol af økologiske produkter, som den er fastlagt i EU-forordningerne, sigter mod at garantere fremstillingsprocesserne, men ikke selve produkternes økologiske karakter. Det skyldes, at der ikke findes nogen videnskabelig metode til at afgøre, om et produkt er økologisk. Retten mener, at det med henblik på at give tilstrækkelig sikkerhed for, at ordningen fungerer effektivt, og sikre, at forbrugernes tillid ikke undergraves, vil være hensigtsmæssigt at afhjælpe de svagheder, der blev påpeget under Rettens revision.

VI. På grundlag af resultaterne af denne revision konkluderede Retten, at:

a) en række kompetente myndigheder ikke udøver deres tilsynsfunktion over for kontrolorganerne godt nok. En følge heraf er, at nogle af kontrolorganerne ikke opfylder en række af EU’s krav og ikke benytter lejligheden til at gennemføre en række gode praksis

b) udvekslingen af oplysninger internt i medlemsstaterne og fra medlemsstaterne til Kommissionen og til de andre medlemsstater endnu ikke er tilstrækkelig til at sikre, at ordningen fungerer tilfredsstillende

c) de kompetente myndigheder i medlemsstaterne støder på vanskeligheder, når de skal sikre sporbarheden for de økologiske produkter på det geografiske område, deres myndighed dækker. Sporbarheden er endnu vanskeligere at opnå for produkter, der krydser grænser

d) Kommissionen ikke har prioriteret tilsynsvirksomhed, herunder audit, højt nok til at sikre, at medlemsstaternes kontrolordninger fungerer, som de skal

e) Kommission ikke har tilstrækkelige oplysninger til at kunne forvisse sig om, at ordningen for kontrol af økologisk produktion i tredjelande, der er godkendt som ækvivalente, bliver ved med at opfylde lovkravene, så længe landene bevarer denne status. Retten noterer herudover, at der er et betydeligt efterslæb med hensyn til vurderingen af ansøgninger om ækvivalens fra tredjelande

f) der er svagheder ved ordningen for tildeling af importtilladelser.

VII. På grundlag af de svagheder, Retten konstaterede, fremsætter den følgende anbefalinger:

a) De kompetente myndigheder bør styrke deres tilsyn med kontrolorganerne ved at anvende passende dokumenterede procedurer for godkendelse af og tilsyn med kontrolorganer, ved at fremme harmoniseringen af definitionen af overtrædelser, uregelmæssigheder og dermed forbundne sanktioner og ved at fremme identificerede gode praksis

b) Informationsudvekslingen internt i medlemsstaterne, mellem medlemsstaterne og Kommissionen og mellem medlemsstaterne bør forbedres, så det sikres, at kontrollen og tilsynet er af høj kvalitet

c) Kontrollerne bør styrkes, så det sikres, at de erhvervsdrivende opfylder sporbarhedskravene i forordningerne, og i den forbindelse bør Kommissionen klart fastlægge de forskellige aktørers roller og ansvar

d) Kommissionen bør styrke sin overvågning af medlemsstaternes kontrolordninger ved at aflægge auditbesøg samt indsamle de fornødne data og oplysninger og udnytte dem

e) For så vidt angår import bør Kommissionen sikre et passende tilsyn med landene på listen over lande, der er godkendt som ækvivalente med henblik på økologisk produktion, og i tide foretage en vurdering af ansøgningerne fra de tredjelande, der ansøger om at blive optaget på listen

f) Retten glæder sig over den forenkling, der er underforstået i Kommissionens initiativ til udfasning af importtilladelsesordningen. Så længe ordningen gælder, bør medlemsstaterne imidlertid sikre, at den anvendes korrekt. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne bør styrke kontrollen af de kontrolorganer, der er godkendt til at udstede kontrolattester.

INDLEDNING

ØKOLOGISK PRODUKTION I EU

1. Økologisk produktion er et samlet system til landbrugsforvaltning og fødevareproduktion, der sigter mod bæredygtigt landbrug, fremstilling af produkter af høj kvalitet og brug af processer, der ikke skader miljøet eller bringer menneskers, planters eller dyrs sundhed og dyrs velfærd i fare. Økologiske produkter fremstilles således i overensstemmelse med et særligt regelsæt med f.eks. sædskifte, forbud mod at anvende genetisk modificerede organismer og meget strenge begrænsninger for anvendelse af syntetisk pesticid og kunstgødning, antibiotika til husdyr, tilsætningsstoffer til fødevarer og tekniske hjælpestoffer. Økologiske produkter anses for kvalitetsprodukter og sælges derfor generelt til højere priser end traditionelle produkter.

FIGUR 1

DET EUROPÆISKE MARKED FOR ØKOLOGISKE FØDE- OG DRIKKEVARER: DE TI EU-LANDE, DER HAVDE DE STØRSTE SALG I 2009 (MILLIARDER EURO)

+++++ TIFF +++++

Kilde:Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market, http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

2. Det økologiske marked har udviklet sig hurtigt og har haft årlige vækstrater på mellem 10 og 15 % i de sidste to årtier [1]. EU er en af verdens største producenter og forbrugere af økologiske produkter. I perioden 2000-2008 voksede det samlede økologiske areal [2] i EU’s 27 medlemsstater (EU-27) i gennemsnit med 7,4 % om året. I 2008 tegnede det sig for 4,3 % af det udnyttede landbrugsareal (ULA), dvs. et skønnet areal på 7,6 millioner ha. Det anslås, at ca. 197000 bedrifter samme år var involveret i økologisk landbrug i EU-27 [3]. Ca. 15 % af de økologiske produkter, der forbruges i Europa, er importeret fra ikke-EU-lande, navnlig produkter, der ikke eller kun sjældent dyrkes i EU (kaffe, bananer, bomuld mv.) [4]. Det europæiske marked for økologiske fødevarer har en værdi af ca. 20 milliarder euro [5] om året, og skønnes dermed at tegne sig for 1,5 % af det samlede fødevaremarked [6]. Figur 1 viser de EU-medlemsstater, der har det største salg af økologiske føde- og drikkevarer [7], og figur 2 viser de EU-medlemsstater, der har de største økologiske landbrugsarealer.

FIGUR 2

DE TI EU-MEDLEMSSTATER MED DE STØRSTE ØKOLOGISKE LANDBRUGSAREALER (UNDER OMLÆGNING OG FULDT UD OMLAGTE) I 2009 (1000 HA)

+++++ TIFF +++++

Kilde:Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market, http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

FINANSIEL STØTTE TIL ØKOLOGISK LANDBRUG I EU

3. EU yder finansiel støtte til økologiske landbrugspraksis gennem betalingerne for miljøvenligt landbrug under Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL). Betalingerne for miljøvenligt landbrug gennemføres generelt via aftaler mellem et offentligt organ i medlemsstaterne og en støttemodtager (landbruger eller arealforvalter). Disse aftaler forpligter støttemodtageren til at anvende specifikke landbrugspraksis. En af de landbrugspraksis, støttemodtagere kan vælge, er økologisk landbrug. Ved udgangen af 2010 androg forpligtelserne vedrørende offentlig støtte til økologisk landbrug under de miljøvenlige landbrugsforanstaltninger over 690 millioner euro (EU-27) [8]. ELFUL-støtte tegner sig for 58 % af den samlede offentlige støtte, mens nationale bidrag udgør resten.

4. Økologisk produktion kan også støttes indirekte gennem andre foranstaltninger under ELFUL (modernisering af landbrugsbedrifter, uddannelse mv.) eller gennem særlig støtte [9]. En række medlemsstater har prioriteret støtte til bedrifter eller projekter, der udvikler økologisk produktion.

RETSGRUNDLAGET

5. EU’s retlige rammer for økologisk produktion sigter mod at skabe grundlag for en bæredygtig udvikling af den økologiske produktion og samtidig garantere fair konkurrence, sikre forbrugernes tillid og beskytte forbrugerinteresser samt sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende.

BILLEDE 1 — EKSEMPLER PÅ ØKOLOGISK PRODUKTION

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

© Den Europæiske Union.

Kilde: Den Europæiske Revisionsret.

6. Økologisk produktion dækker alle led i forsyningskæden, såsom produktion på bedrifterne, fødevareforarbejdning, -distribution og -detailhandel. Hver enkelt erhvervsdrivende i denne kæde skal overholde samme regelsæt om økologisk produktion, forarbejdning, distribution, mærkning og kontrol. I EU er disse regler fastsat i en række forordninger:

- Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2092/91 [10]

- Kommissionens forordning (EF) nr. 889/2008 af 5. september 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter, for så vidt angår økologisk produktion, mærkning og kontrol [11]

- Kommissionens forordning (EF) nr. 1235/2008 af 8. december 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 for så vidt angår ordninger for import af økologiske produkter fra tredjelande [12].

Herudover skal økologiske fødevarer overholde den generelle fødevarelovgivning (forordning (EF) nr. 178/2002 [13]), og økologisk produktion er omfattet af forordning (EF) nr. 882/2004 [14], som er den mere generelle lovgivning om offentlig fødevare- og foderstofkontrol [15].

BILLEDE 2 — EU’S LOGO FOR ØKOLOGISK LANDBRUG

+++++ TIFF +++++

© Den Europæiske Union.

Kilde: Kommissionens forordning (EU) nr. 271/2010 af 24. marts 2010 om ændring af forordning (EF) nr. 889/2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 834/2007, for så vidt angår Den Europæiske Unions logo for økologisk produktion (EUT L 84 af 31.3.2010, s. 19).

7. I EU kan økologiske produkter således certificeres som "økologiske" og mærkes som sådan, når produktionsreglerne stemmer overens med kravene i de ovennævnte EU-forordninger. Siden 1. juli 2010 har det været obligatorisk at mærke færdigpakkede fødevarer med EU-logoet. Det er frivilligt for importerede produkter.

8. I overensstemmelse med artikel 37 i forordning (EF) nr. 834/2007 har Kommissionen oprettet Den Stående Komité for Økologisk Landbrug (SCOF), som er Kommissionens forskriftsudvalg for økologisk produktion. Kommissionen varetager formandskabet i udvalget, som er sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne. Dets sigte er at sikre, at Europa-Kommissionens ansvar for gennemførelsen af afledt ret udøves i nært samråd med medlemsstaternes regeringer.

9. Kommissionen har i samarbejde med medlemsstaterne afsluttet arbejdet med "Working document of the Commission services on official controls in the organic sector" (Kommissionens tjenestegrenes arbejdsdokument om offentlig kontrol i den økologiske sektor) [16]. Dette dokument er ganske vist ikke juridisk bindende, men det viser Kommissionens bestræbelser på at udvikle mere konkrete retningslinjer til brug for medlemsstaterne ved gennemførelsen af forordningerne om økologisk produktion.

ORDNINGEN FOR KONTROL AF ØKOLOGISK PRODUKTION

10. Der er indført en kontrolordning, som for hver enkelt erhvervsdrivende i forsyningskæden (landbrugere, forarbejdningsvirksomheder og importører) verificerer og certificerer, at produktionsreglerne er anvendt korrekt. Kontrolordningen sigter mod at garantere fremstillingsprocesserne og ikke selve produkterne, da der ikke findes en videnskabelig metode til at afgøre, om et produkt er økologisk [17]. Markedet for økologiske produkter er i høj grad afhængigt af forbrugernes tillid og derfor af, at certificeringsordningen giver en garanti for rigtige økologiske produkter. Ifølge Kommissionen bør forbrugerne hver gang, de køber f.eks. et økologisk æble eller et stykke økologisk oksekød i deres lokale supermarked, kunne stole på, at produktet er fremstillet i overensstemmelse med strenge bestemmelser med sigte på beskyttelse af miljø og dyr.

11. I henhold til EU-retten skal medlemsstaterne oprette en kontrolordning (jf. figur 3). Kommissionen er ansvarlig for revision af medlemsstaternes kontrolordninger.

12. Medlemsstaterne kan vælge at oprette en offentlig, en privat eller en blandet kontrolordning, og de udpeger en eller flere kompetente myndigheder til ansvarlige for kontrollen. Afhængigt af, hvilken ordning der er valgt, udpeger den kompetente myndighed offentlige kontrolmyndigheder, private kontrolmyndigheder eller en blanding af disse to. De fleste medlemsstater (18) har vedtaget en ordning med private kontrolorganer, mens fem medlemsstater har udpeget offentlige kontrolmyndigheder, og fire har en blandet ordning med en udpeget offentlig kontrolmyndighed og godkendte private kontrolorganer. De kompetente myndigheder er ansvarlige for godkendelse og overvågning af kontrolorganer og kontrolmyndigheder. De kompetente myndigheder skal tilrettelægge den nødvendige revision og inspektion af kontrolorganerne og om fornødent trække godkendelsen tilbage, hvis kontrolorganerne ikke opfylder kravene.

FIGUR 3

INSTITUTIONER OG ORGANER, DER ER INVOLVERET I ORDNINGEN FOR KONTROL AF ØKOLOGISKE PRODUKTER

+++++ TIFF +++++

Kilde: "Economic concepts of organic certification" 29.7.2009, CERTCOST — Økonomisk analyse af certificeringssystemer vedrørende økologiske fødevarer og økologisk landbrug.

13. Hvis en medlemsstat vælger en ordning med private kontrolorganer, skal disse organer akkrediteres [18]. Hver enkelt EU-medlemsstat har udpeget ét enkelt nationalt akkrediteringsorgan. Den kontrol, som disse akkrediteringsorganer udfører, vedrører kontrolorganernes tekniske kompetence, deres uafhængighed, deres upartiskhed og deres faglige integritet. Offentlige kontrolmyndigheder behøver ikke at blive akkrediteret.

14. Kontrolorganerne (eller kontrolmyndighederne, som de kaldes i offentlige ordninger) er det centrale element i kontrolordningen. De udfører kontrol hos de enkelte erhvervsdrivende. Forbrugerne, medlemsstaternes myndigheder og Kommissionen forlader sig i vid udstrækning på disse organers arbejde. Kontrollen af økologiske erhvervsdrivende omfatter typisk fysisk inspektion af produktions- eller forarbejdningsstedet, verifikation af regnskabet samt stikprøveudtagning af endelige produkter, høstede produkter, blade eller jord med henblik på testning for brug af ikke-tilladte stoffer. Omkostningerne til de certifikater, kontrolorganerne udsteder, betales af de enkelte erhvervsdrivende.

IMPORT AF ØKOLOGISKE PRODUKTER FRA TREDJELANDE

15. For så vidt angår økologiske produkter fremstillet uden for EU opereres der med fire forskellige importordninger i forordning (EF) nr. 834/2007 (jf. tabel 1), men kun to af dem var virksomme, da revisionen fandt sted.

TABEL 1

IMPORTORDNINGER I HENHOLD TIL FORORDNING (EF) NR. 834/2007

Importordning | Forvaltet af | Virksom, da revisionen fandt sted |

Liste over tredjelande, der er godkendt som ækvivalente | Europa-Kommissionen | JA |

Liste over kontrolorganer/-myndigheder, der er godkendt med henblik på ækvivalens | Europa-Kommissionen | NEJ — Første liste over ækvivalente kontrolorganer ikke offentliggjort af Kommissionen, da revisionen fandt sted |

Liste over kontrolorganer/-myndigheder, der er godkendt med henblik på overensstemmelse | Europa-Kommissionen | NEJ — Frist for modtagelse af ansøgninger med henblik på opstilling af den første liste udsat til 31. oktober 2014 |

Importtilladelser | Medlemsstaterne | JA |

16. Tredjelandenes produktionsvilkår kan afvige meget fra EU’s, og derfor kan der måske ikke anvendes nøjagtig samme regler for produktion eller kontrol. Kommissionen godkender derfor tredjelande, hvis ordninger for produktion og kontrol af økologiske produkter den anser for ækvivalente, hvilket betyder, at produkter, der er attesteret som økologiske i dette tredjeland, accepteres som økologiske i EU. Listen over tredjelande godkendt som ækvivalente omfatter i dag Argentina, Australien, Canada, Costa Rica, Indien, Israel, Japan, Schweiz, Tunesien, New Zealand og — med virkning fra 1. juni 2012 — De Forenede Stater.

17. Hertil kommer to nye importordninger, der er under gennemførelse, og som skal sikre, at økologiske produkter kan importeres fra tredjelande, der endnu ikke er blevet godkendt. Det drejer sig om listen over kontrolorganer/-myndigheder, der er godkendt med henblik på ækvivalens (ikke offentliggjort, da revisionen fandt sted) og listen over kontrolorganer/-myndigheder, der er godkendt med henblik på overensstemmelse (ansøgningsfristen er udsat til oktober 2014).

18. Den fjerde ordning, importtilladelsesordningen, blev oprettet med kun en midlertidig karakter ved Rådets forordning (EØF) nr. 2083/92. Siden da er muligheden for at give importtilladelser blevet forlænget flere gange [19]. I henhold til den gældende forordning, forordning (EU) nr. 1267/2011 af 6. december 2011, vil der ikke længere kunne gives importtilladelser fra den 1. juli 2014. I henhold til samme forordning udløber de tilladelser, der er udstedt fra og med 1. juli 2012, senest efter 12 måneder. Alligevel anvendes denne importordning stadig i vidt omfang, eftersom de forskellige EU-medlemsstater (især Tyskland, Frankrig, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige) giver ca. 4000 importtilladelser om året.

19. Det er af stor betydning, at procedurerne for kontrol af indførsler (som garanterer, at importerede produkter mindst opfylder ækvivalente produktions- og kontrolbetingelser) implementeres korrekt med henblik på at sikre et velfungerende indre marked med fair konkurrence mellem produkter fremstillet uden for og produkter fremstillet i EU.

REVISIONEN

REVISIONENS OMFANG

20. Revisionen fokuserede på kontrolordningens effektivitet og på, hvordan de involverede institutioner og organer (Kommissionen og de kompetente myndigheder, akkrediteringsorganer og kontrolorganer i medlemsstaterne) har opfyldt deres forpligtelser. Det overordnede revisionsspørgsmål, der søgtes besvaret, var:

Giver ordningen for kontrol af økologiske produkter tilstrækkelig sikkerhed for, at de centrale krav til økologisk produktion, forarbejdning, distribution og import bliver opfyldt?

21. Mere specifikt sigtede revisionen mod at besvare følgende spørgsmål:

a) Er implementeringen af procedurerne for kontrol af økologisk produktion i EU passende

- for så vidt angår medlemsstaternes godkendelse af og tilsyn med kontrolorganerne?

- for så vidt angår medlemsstaternes udveksling af oplysninger internt i medlemsstaterne, med Kommissionen og med andre medlemsstater?

- som garanti for produkternes sporbarhed?

- for så vidt angår Kommissionens overvågning af medlemsstaternes kontrolordninger?

b) Er implementeringen af procedurerne for kontrol af import af produkter passende

- for så vidt angår Kommissionens forvaltning af listen over ækvivalente tredjelande?

- for så vidt angår medlemsstaternes tildeling af importtilladelser?

- for så vidt angår EU-kontrolorganernes tjek af specifikke importørkrav?

22. For så vidt angår procedurerne for kontrol af økologisk produktion i EU omfattede revisionen den periode, der startede, da forordning (EF) nr. 834/2007 trådte i kraft, dvs. fra januar 2009. I relation til procedurerne for kontrol af import af produkter omfattede revisionen den periode, der startede, da Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 [20] og ændringerne til den trådte i kraft (dvs. fra juni 1991 for så vidt angår listen over tredjelande godkendt som ækvivalente og fra juli 1992 for så vidt angår importtilladelser).

REVISIONSMETODEN

23. Revisionsbeviset blev indsamlet gennem:

- en gennemgang af Kommissionens sagsakter, herunder en gennemgang af den dokumentation, Kommissionen havde modtaget fra tredjelande i forbindelse med de forskellige importordninger, og møder med tjenestegrenene i Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter (GD AGRI) og i Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugere (GD SANCO — Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret)

- revisionsbesøg i seks medlemsstater (Det Forenede Kongerige — England, Tyskland — Nordrhein-Westfalen, Italien — Emilia-Romagna, Spanien — Andalucía, Frankrig og Irland [21]). Besøgene omfattede dokumentgennemgange, møder med de kompetente myndigheder, med akkrediteringsorganerne og med to private kontrolorganer pr. medlemsstat samt besøg på stedet hos producenter, forarbejdningsvirksomheder og importører. På besøgene på stedet ledsagede revisorerne inspektørerne for at evaluere kvaliteten af inspektionen og få et indblik i, hvordan de udførte bilagskontrol og kontrollerede produktionspraksis

- sporbarhedskontrol af 85 produkter, hvor det blev verificeret a) om hele kæden af erhvervsdrivende, der havde været involveret i leveringen af produkterne, kunne identificeres, b) om alle de erhvervsdrivende besidder en økologiattest, og c) om alle de erhvervsdrivende havde modtaget et inspektionsbesøg det forudgående år (flere detaljer kan findes i bilag I)

- laboratorietest af 73 produkter med henblik på at kontrollere kontrolorganernes procedurer for stikprøveudtagning og fortolkning af laboratorieresultater (flere detaljer kan findes i bilag II)

- en vurderingsrapport udført af en internationalt anerkendt ekspert, som Retten havde indgået kontrakt med (med fokus på kvaliteten af kontrolorganernes procedurer for udførelse af laboratorietest og på fortolkningen af laboratorieresultaterne vedrørende de 73 produkter)

- en gennemgang af de foreliggende flerårige nationale kontrolplaner (MANCP) og de relaterede årsrapporter, som de 27 medlemsstater havde sendt til Kommissionen.

TIDLIGERE REVISIONER

24. Retten har tidligere udsendt særberetning nr. 3/2005 om udvikling af landdistrikterne: kontrol af udgifterne til miljøvenligt landbrug [22], som dækkede en del af ordningen for kontrol af økologisk produktion (jf. punkt 43), og særberetning nr. 7/2011 om udformningen og forvaltningen af støtten til miljøvenligt landbrug [23].

BEMÆRKNINGER

IMPLEMENTERINGEN AF PROCEDURERNE FOR KONTROL AF ØKOLOGISK PRODUKTION I EU

RETTEN KONSTATEREDE SVAGHEDER VED MEDLEMSSTATERNES PRAKSIS MED HENSYN TIL GODKENDELSE AF OG TILSYN MED KONTROLORGANERNE

25. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne bør have dokumenterede procedurer for godkendelse af og tilsyn med kontrolorganerne med henblik på at sikre, at kravene i forordningerne bliver opfyldt. De bør også fremme anvendelsen af gode praksis. Kontrolorganerne (eller kontrolmyndighederne for så vidt angår offentlige systemer) er det centrale element i kontrolordningen. Kontrolorganerne skal overholde EU-forordningerne, når de kontrollerer økologiske erhvervsdrivende.

TEKSTBOKS 1

EKSEMPLER PÅ, AT DE KOMPETENTE MYNDIGHEDERS GODKENDELSES- OG TILSYNSPROCEDURER HAR VÆRET FORSINKEDE ELLER IKKE DETALJEREDE NOK

I Det Forenede Kongerige blev den kompetente myndigheds procedurer for godkendelse af og tilsyn med kontrolorganerne først godkendt formelt den 18. oktober 2010, mens forordning (EF) nr.834/2007 om økologisk produktion var trådt i kraft i januar 2009.

I Frankrig havde den kompetente myndighed ikke fastlagt procedurer eller tjeklister med henblik på valideringen af kontrolorganernes kontrolplaner, der er det helt centrale dokument, som kontrolorganerne skal fremlægge.

I Spanien – Andalucía havde den kompetente myndighed ingen tjeklister til tilsynet med kontrolorganerne i henhold til artikel 27, stk. 8 og 9, i forordning (EF) nr. 834/2007 (som f.eks. verifikation af, at hver enkelt erhvervsdrivende kontrollernes mindst én gang om året) eller efter andre procedurer, hvilket ville være god praksis, som f.eks. verifikation af stikprøveudtagningspolitikken, af resultaterne af analyser eller af udvekslingen af oplysninger mellem kontrolorganet og andre enheder.

I Irland fremgik det ikke af procedurerne for godkendelse af kontrolorganer, hvilke kontroller der skulle udføres —der var kun en henvisning til det administrative arbejde, der skal udføres ved behandlingen af nye ansøgninger. Der fandtes ikke procedurer for inddragelse af kontrolorganers godkendelse.

PROCEDURERNE FOR GODKENDELSE AF OG TILSYN MED KONTROLORGANERNE ELLER FOR INDDRAGELSE ER IKKE TILSTRÆKKELIG DOKUMENTERET

26. De kompetente myndigheder godkender kontrolorganerne og delegerer kontrolopgaverne til dem, hvis de har tilstrækkelig sikkerhed for, at kontrolorganerne fungerer i overensstemmelse med kravene i EU-forordningerne. Et af de grundlæggende krav til kontrolorganerne er, at de skal være akkrediteret. Akkrediteringsorganerne giver den oprindelige akkreditering og overvåger, at kravene til akkreditering fortsat opfyldes. Men det er de kompetente myndigheder, der har det endelige ansvar for at føre tilsyn med kontrolorganerne og overvåge, at kravene i EU-forordningerne fortsat opfyldes.

27. Retten udførte revision i seks medlemsstater, der havde en ordning med private kontrolorganer, og konstaterede i tre af dem, at procedurerne for godkendelse, inddragelse af godkendelse eller overvågning af kontrolorganerne ikke var detaljerede nok (med f.eks. procedurer, der detaljeret beskriver kontrollerne i forbindelse med validering af kontrolorganernes kontrolplaner eller i forbindelse med stedlig kontrol på kontrolorganniveau). I ét tilfælde var de ikke blevet ajourført i rette tid (jf. tekstboks 1).

DE KOMPETENTE MYNDIGHEDER HAR IKKE TILSTRÆKKELIGE OPLYSNINGER TIL AT SIKRE, AT ALLE ERHVERVSDRIVENDE UNDERKASTES KONTROL MINDST ÉN GANG OM ÅRET SOM KRÆVET I FORORDNINGEN

28. Kontrolorganerne er ansvarlige for at kontrollere de erhvervsdrivende og for at udstede økologiske attester i overensstemmelse med EU-bestemmelserne. Et af de centrale krav er, at kontrolorganerne/-myndighederne mindst én gang om året underkaster de erhvervsdrivende, det være sig producenter, forarbejdningsvirksomheder eller importører, kontrol (artikel 27, stk. 3, i forordning (EF) nr. 834/2007). Sigtet med dette krav er at garantere forbrugerne, at de erhvervsdrivende til stadighed overholder reglerne for økologisk produktion.

Forordning (EF) nr. 834/2007, artikel 27 – Kontrolordning

"3. [...] skal alle erhvervsdrivende med undtagelse af grossister, der kun handler med færdigpakkede produkter, og erhvervsdrivende, der sælger til den endelige forbruger eller bruger, jf. artikel 28, stk. 2, mindst én gang om året underkastes en kontrol af, om de overholder deres forpligtelser."

29. De kompetente myndigheder forventes at overvåge, at kontrolorganerne overholder denne forpligtelse. De kompetente myndigheder har imidlertid ikke tilstrækkelige oplysninger til en egentlig overvågning af dette forhold, fordi:

a) de oplysninger, kontrolorganerne giver i henhold til artikel 27, stk. 14, i forordning (EF) nr. 834/2007, ikke egner sig til en verifikation af dette krav. De sammenfattende rapporter, der indsendes til de kompetente myndigheder, angiver for eksempel det samlede antal kontroller, der er udført i årets løb. Her tages der ikke hensyn til, at erhvervsdrivende kan indtræde i eller forlade kontrolordningen i løbet af året, og det derfor ikke kan verificeres, at hver enkelt individuelle erhvervsdrivende har modtaget et kontrolbesøg det pågældende år

Forordning (EF) nr. 834/2007, artikel 27 – Kontrolordning

"14. Kontrolmyndighederne og -organerne sender senest den 31. januar hvert år de kompetente myndigheder en liste over de erhvervsdrivende, som var undergivet deres kontrol den 31. december det foregående år. Der skal senest den 31. marts hvert år forelægges en sammenfattende rapport over de kontrolforanstaltninger, der er gennemført i det foregående år."

b) Nogle kompetente myndigheder forlader sig på akkrediteringsorganets arbejde, men akkrediteringsorganernes evalueringsrapporter indeholder ikke tilstrækkelige oplysninger til at bekræfte, at kravet om årlig inspektion er overholdt. Akkrediteringsorganerne forlader sig ofte kun på beskrivelsen af kontrolorganernes procedurer og ikke på kontrol af, om disse procedurer faktisk anvendes. I forbindelse med akkrediteringscyklussen, som varer fire-fem år, kræves det desuden ikke, at EU’s krav om en årlig inspektion verificeres hvert år.

KONTROLORGANERNES PROCEDURER OG PRAKSIS I FORBINDELSE MED INSPEKTION AF ERHVERVSDRIVENDE KAN FORBEDRES

30. I overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 27, stk. 3, i forordning (EF) nr. 834/2007 og artikel 65, stk. 4, i forordning (EF) nr. 889/2008 bør kontrolorganerne anvende systematisk risikovurdering af deres erhvervsdrivende i forhold til de risikofaktorer, der knytter sig til arten af deres aktivitet (såsom mængden af de pågældende produkter og risikoen for, at økologiske produkter ombyttes med traditionelle produkter), for at kunne træffe beslutning om supplerende kontrolbesøg (dvs. ud over de årlige kontrolbesøg, jf. punkt 28). En høj forekomst af uregelmæssigheder i forbindelse med et bestemt produkt eller en bestemt aktivitetstype bør da føre til supplerende overvågning i form af kontrolbesøg hos tilfældigt udvalgte erhvervsdrivende med den samme profil. Syv af de 12 kontrolorganer, der blev besøgt under revisionen, tager imidlertid ikke hensyn til de risikofaktorer, der knytter sig til arten af de erhvervsdrivende, når de træffer beslutning om supplerende kontrolbesøg.

Forordning (EF) nr. 834/2007, artikel 27 — Kontrolordning

"3. Som led i denne forordning fastsættes arten og hyppigheden af kontrolforanstaltningerne på grundlag af en vurdering af risikoen for uregelmæssigheder og overtrædelser med hensyn til overholdelse af kravene i denne forordning. [...]"

Forordning (EF) nr. 889/2008, artikel 65 — Kontrolbesøg

"4. Desuden skal kontrolmyndigheden eller -organet aflægge overvejende uanmeldte kontrolbesøg hos tilfældigt udvalgte erhvervsdrivende, baseret på en generel vurdering af risikoen for manglende overholdelse af reglerne for økologisk produktion, hvor der som minimum tages hensyn til resultaterne af tidligere kontrolbesøg, mængden af de pågældende produkter og risikoen for ombytning af produkter."

31. Selv om forordningerne ikke indeholder noget krav herom, er det god forvaltningspraksis i kontrolorganer at have en rotationsordning for inspektørerne, som reducerer risikoen for sammenspisthed inspektør og erhvervsdrivende imellem. Revisionen viser imidlertid, at kun fire af de 12 besøgte kontrolorganer havde fastlagt rotationsordninger for inspektørerne (jf. tekstboks 2).

TEKSTBOKS 2

EKSEMPEL PÅ ET KONTROLORGAN, DER IKKE ANVENDER ROTATIONSORDNING FOR INSPEKTØRERNE

I Italien pålagde et af de besøgte kontrolorganer ikke sine inspektører en tvungen rotation efter et vist antal år, selv om det skulle have truffet korrigerende foranstaltninger, efter at det i 2009 fik en advarsel af en af den pågældende regions kompetente myndigheder i forbindelse med dennes tilsynsvirksomhed. Ifølge kontrolorganet arbejdes der med at få etableret en rotationsordning for inspektører, f.eks. hvert fjerde år.

UNDERSØGELSER FOR RESTKONCENTRATIONER KAN BRUGES BEDRE SOM ET VÆRKTØJ TIL KONTROL AF FREMSTILLINGSPROCESSER

32. Begrænsninger i brugen af kemikalier og andre stoffer er et centralt krav til økologiske produktionsmetoder. Undersøgelse for restkoncentrationer kan i tvivlstilfælde levere bevis på brug af ikke-tilladte stoffer, såsom forbudte pesticider, GMO, tilsætningsstoffer til fødevarer eller farmaceutiske produkter. Undersøgelse for restkoncentrationer er et af de værktøjer, kontrolorganerne bør anvende for at sikre, at de erhvervsdrivende overholder de produktionsregler, der er fastsat i de forskellige forordninger. De gældende forordninger indeholder ikke bestemmelser om, hvor mange laboratorietest der som minimum skal udføres, men kun krav om, at der skal testes, hvor der er mistanke om brug af produkter, der ikke er godkendt til økologisk produktion. Derfor har kontrolorganerne forskellige fortolkninger af, hvornår der er mistanke, og bruger dette værktøj forskelligt.

TEKSTBOKS 3

EKSEMPLER PÅ KONTROLORGANER MED EN GOD PLAN FOR STIKPRØVEUDTAGNING TIL LABORATORIETEST

I Italien havde de to besøgte kontrolorganer en plan for udtagning af stikprøver til rutinemæssige laboratorieanalyse af produkter. Deres plan for stikprøveudtagning var fastlagt på grundlag af en risikoanalyse. Når der er tale om lavrisikoerhvervsdrivende, udtages der kun stikprøver i tilfælde af mistanke. I kategorien middelrisikoerhvervsdrivende udtages der stikprøver hos en procentuel andel af det samlede antal erhvervsdrivende, mens der udtages stikprøver hos 100 % af de højrisikoerhvervsdrivende.

I Frankrig opstiller et af de besøgte kontrolorganer et program for laboratorietestning hvert år på grundlag af en risikoanalyse, hvor alle forhold, der har tiltrukket sig opmærksomhed, og resultaterne fra det foregående år tages i betragtning. Siden 2009 har certificeringsudvalget opstillet et foreløbigt testningsprogram med fastsættelse af, hvor mange stikprøver der som minimum skal analyseres, og hvor mange test der som minimum skal udføres af disse stikprøver.

Et andet kontrolorgan, der blev besøgt i Frankrig, har en strategi for testning, som er fastsat i kontrolplanen, som fastsætter, under hvilke omstændigheder der kan iværksættes en analyse. Disse omfatter særlige omstændigheder, f.eks. erhvervsdrivende med flere produktionsformer (økologiske og konventionelle) og GMO-risiko. Den ansvarshavende udarbejder en årlig vejledning med anbefalinger vedrørende testning inden for den økologiske landbrugssektor, og den bruges til at forbedre definitionerne af antallet og arterne af testene. Det er stadig inspektøren selv, der træffer beslutningen om at udføre en analyse. Certificeringsudvalget fastsætter et årligt budget for testning, og den enkelte inspektør/revisor får tildelt sit eget årlige budget afhængigt af sektorens karakteristik.

33. Med henblik på at evaluere ordningen for undersøgelse for restkoncentrationer i de medlemsstater, Retten besøgte, købte Retten et sortiment af varer og fik medlemsstaterne til at anvende deres normale test til afsløring af ikke-tilladte stoffer (flere detaljer kan findes i bilag II). Resultaterne af testene og de metoder, der blev anvendt, blev derefter evalueret af en uafhængig ekspert. Retten konstaterede, at en række kontrolorganer følger gode praksis ved undersøgelse for restkoncentrationer. Andre kontrolorganer kan også anvende dem:

a) Procedurerne i de kontrolorganer, der blev besøgt i to af de besøgte medlemsstater, kan betragtes som god praksis, da de fastlægger en risikoorienteret årlig eller flerårig plan for udtagning af stikprøver til rutinemæssig laboratorietest, selv om EU-lovgivningen om økologisk landbrug kun kræver stikprøveudtagning i tilfælde af mistanke (jf. tekstboks 3). Fem besøgte kontrolorganer har imidlertid ikke en plan for udtagning af stikprøver, der definerer et minimumsantal analyser, eller som er baseret på en risikoanalyse.

b) Alle de besøgte kontrolorganer udtager stikprøver med henblik på testning for pesticider og kunstgødning, nogle af de stoffer, der ikke er tilladt i henhold til EU-lovgivningen om økologisk produktion, men ét af dem tester ikke for andre stoffer såsom foder- og tilsætningsstoffer til fødevarer eller tekniske hjælpestoffer.

c) Analyseresultater skal altid fortolkes kvalificeret [24]. Retten har bemærket, at procedurerne i to besøgte kontrolorganer ikke omfatter en passende beskrivelse af, hvordan analyseresultater skal fortolkes, og af, hvordan der skal følges op på analyseresultaterne, såfremt de er positive.

d) Arten af de stikprøver, der udtages (f.eks. fødevare, blade, jord), og den tidsmæssige placering skal være tilpasset til hypotesen om anvendelse af forbudte stoffer i en fase af produktionen eller forarbejdningen [25]. Således vil en analyse af blade eller jord ofte give langt bedre resultater end en analyse af den høstede afgrøde eller det forarbejdede produkt (f.eks. marmelade). De fleste kontrolorganer, hos hvilke dette forhold blev undersøgt, tager hensyn til arten af de udtagne stikprøver med henblik på at udnytte analysen bedst muligt. Men et af de kontrolorganer, der blev besøgt i Spanien, begrænser så vidt muligt sine stikprøver til endelige produkter på bekostning af kontrol af produktionsprocesserne.

34. Retten konstaterede også, at to ud af ti kontrolorganer, hvor dette forhold blev undersøgt, ikke anvendte hensigtsmæssige procedurer for udtagning og analyse af stikprøver. I Spanien udtager de to besøgte kontrolorganer ikke mere end én stikprøve fra erhvervsdrivende. Det er ikke i overensstemmelse med artikel 11, stk. 5 og 6, i forordning nr. 882/2004, og hertil kommer, at det stiller kontrolorganet svagt i tilfælde af, at den erhvervsdrivende beslutter at bestride resultaterne, da der ikke er kontraprøver at udføre test af. Retten mener, at de kompetente myndigheder kunne forbedre deres godkendelses- og overvågningsfunktion ved at sikre, at kontrolorganerne opfylder EU-krav som det omtalte.

Forordning (EF) nr. 882/2004, artikel 11 — Prøveudtagnings- og analysemetoder

"5. De kompetente myndigheder fastlægger hensigtsmæssige procedurer for at sikre, at foderstof- og fødevarevirksomhedsledere, hvis produkter underkastes prøveudtagning og analyse, får adgang til at anmode om en supplerende ekspertudtalelse, uden at dette berører de kompetente myndigheders forpligtelse til straks at gribe ind i krisesituationer.

6. De skal navnlig sikre, at foderstof- og fødevarevirksomhedsledere kan opnå et tilstrækkeligt antal prøver til at få en supplerende ekspertudtalelse, medmindre dette er umuligt i tilfælde af meget let fordærvelige produkter eller ubetydelige mængder til rådighed stående substrat."

OVERTRÆDELSER, UREGELMÆSSIGHEDER OG DE SANKTIONER, DER PÅLÆGGES HERFOR, VARIERER FRA MEDLEMSSTAT TIL MEDLEMSSTAT, INTERNT I MEDLEMSSTATERNE OG ENDOG I DE ENKELTE KONTROLORGANER

35. I en række medlemsstater har de kompetente myndigheder ikke i detaljer defineret kategorier af overtrædelser og sanktionerne herfor (Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige). Derfor definerer hvert enkelt kontrolorgan i en medlemsstat overtrædelserne forskelligt og pålægger sanktioner forskelligt. Dette medfører, at erhvervsdrivende i en og samme medlemsstat får pålagt forskellige sanktioner for samme overtrædelse.

36. Forskellige kontrolorganer pålægger forskellige sanktioner for samme overtrædelser, pålægger ikke den relevante sanktion (i henhold til deres kontrolplan eller i henhold til den kompetente myndigheds instrukser) eller pålægger sanktioner, der ikke er fastsat i deres kontrolplan (jf. tekstboks 4).

37. Undersøgelser udført af anerkendte akademikere har påpeget, at kontrolorganerne har væsentlig forskellige kontrolresultater [26]. Retten konstaterede, at ét kontrolorgan i én medlemsstat ikke havde inddraget noget certifikat i 2009 og kun havde vedtaget tre suspensioner (svarende til 0,38 inddragelser eller suspensioner pr. 1000 erhvervsdrivende), mens et andet kontrolorgan i en anden medlemsstat samme år havde vedtaget 5,26 inddragelser eller suspensioner pr. 1000 erhvervsdrivende. I første instans de kompetente myndigheder og på EU-plan Kommissionen kunne med stor fordel overvåge sådanne forskelle i kontrolresultater og følge op på dem i forbindelse med deres tilsynsvirksomhed.

TEKSTBOKS 4

EKSEMPLER PÅ, AT DER PÅLÆGGES FORSKELLIGE SANKTIONER

Den manglende opfyldelse af ét specifikt krav vedrørende animalsk produktion [27], som i Italien medfører "inddragelse af økologisk mærkning", ville i ét kontrolorgan i Frankrig medføre en "advarsel", mens et andet kontrolorgan i Frankrig ville anvende en "anmodning om en korrigerende foranstaltning". Revisorerne konstaterede eksempler på, at erhvervsdrivende i Italien, der ikke havde opfyldt dette krav, blev pålagt sanktionen "inddragelse af økologisk mærkning", dvs. at de ikke måtte sælge deres produkter som økologiske, mens erhvervsdrivende i Frankrig i forbindelse med den samme overtrædelse fortsat har kunnet sælge deres produkter som økologiske.

Et af de kontrolorganer, Retten besøgte i Italien, medtager i sine inspektionsrapporter til producenterne et afsnit med "Anbefalinger og foranstaltninger med henblik på håndhævelse af forordningerne" ud over det afsnit, der indeholder listen over tilfælde af manglende overholdelse. Revisorerne konstaterede i et tilfælde, at en manglende overholdelse var rapporteret i dette afsnit i stedet for at blive klassificeret og medføre sanktion i henhold til procedurerne.

RETTEN KONSTATEREDE MANGLER VED UDVEKSLINGEN AF OPLYSNINGER INTERNT I MEDLEMSSTATERNE, MED KOMMISSIONEN OG MED ANDRE MEDLEMSSTATER

38. Informationsstrømme er et centralt element i kontrolordningen. Uden ordentlige informationsstrømme er der en risiko for, at kontrolordningen ikke fungerer effektivt. De følgende afsnit præsenterer Rettens revisionsresultater på to af de niveauer, Retten anser for mest relevante: informationsstrømmene mellem ordningen for kontrol af økologisk produktion og ordningen for kontrol af betalinger for miljøvenligt landbrug og informationsstrømmene fra medlemsstaterne til andre medlemsstater og til Kommissionen.

INFORMATIONSSTRØMMENE MELLEM ORDNINGEN FOR KONTROL AF ØKOLOGISK PRODUKTION OG ORDNINGEN FOR KONTROL AF BETALINGER FOR MILJØVENLIGT LANDBRUG BØR FORBEDRES

39. Inden for rammerne af den fælles landbrugspolitiks søjle "udvikling af landdistrikterne" er en række praksis inden for økologisk landbrug berettigede til støtte gennem Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne. I henhold til artikel 36, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1975/2006 [28] skal der udveksles oplysninger mellem de tjenester og organisationer, der er involveret i kontroller vedrørende kriterierne for berettigelse til denne støtte.

Forordning (EF) nr. 1975/2006, artikel 36 — Kontroloplysninger til betalingsorganet

"1. Er det ikke betalingsorganet, der foretager kontrollen, sørger medlemsstaten for, at betalingsorganet får tilstrækkelige oplysninger om den udførte kontrol. Det er op til betalingsorganet at bestemme, hvilke oplysninger det har brug for.

[…]."

40. I to medlemsstater, Retten besøgte, var informationsstrømmene utilstrækkelige mellem ordningen for kontrol af økologisk produktion [29] og ordningen for støtte til udvikling af landdistrikterne [30] vedrørende subsidier til økologisk landbrug under de miljøvenlige landbrugsforanstaltninger. I Frankrig meddeles resultaterne af de kontroller, kontrolorganerne udfører, ikke til betalingsorganet vedrørende støtte til miljøvenlige landbrugsforanstaltninger. Der er derfor en risiko for, at overtrædelser, som afsløres af et kontrolorgan, og som indvirker på betingelserne for at modtage betalinger til miljøvenlige landbrugsforanstaltninger, ikke resulterer i nedsættelse eller inddrivelse af betalingerne. I Det Forenede Kongerige er der heller ikke nogen tilbagegående informationsstrøm, og der er en risiko for, at manglende overholdelse for så vidt angår økologiske landbrugspraksis, som betalingsorganet har afsløret via sine inspektioner, ikke fører til, at kontrolorganet pålægger sanktioner. Kommissionen har også erkendt, at der er svagheder på dette område (jf. punkt 53).

MEDLEMSSTATERNES RAPPORTERING STEMMER IKKE FULDT UD OVERENS MED FORORDNINGERNE

41. Medlemsstaterne skal overholde en række rapporteringsforpligtelser:

- Årlig rapportering om gennemførelsen af den flerårige nationale kontrolplan, herunder oplysninger om kontrol og audit, der er gennemført, tilfælde af manglende overholdelse og sanktioner (artikel 44, stk. 3, i forordning (EF) nr. 882/2004).

Forordning (EF) nr. 882/2004, artikel 44 — Årsrapporter

"3. Medlemsstaterne færdiggør deres rapporter, sender dem til Kommissionen senest seks måneder efter udgangen af det år, rapporterne omhandler."

- Rapportering om uregelmæssigheder og overtrædelser, der har betydning for et produkts økologiske status (artikel 30, stk. 2, i forordning (EF) nr. 834/2007).

Forordning (EF) nr. 834/2007, artikel 30 — Foranstaltninger i tilfælde af overtrædelser og uregelmæssigheder

"2. Oplysninger om uregelmæssigheder eller overtrædelser, der har betydning for et produkts økologiske status, udveksles omgående mellem de berørte kontrolorganer, kontrolmyndigheder, kompetente myndigheder og medlemsstater og meddeles, hvor det er relevant, Kommissionen.

Hvilket niveau oplysningerne udveksles på, afhænger af, hvor alvorlig og omfattende uregelmæssigheden eller overtrædelsen er.

[…]."

42. De fleste medlemsstater indsender deres rapporter om gennemførelsen af den flerårige kontrolplan til Kommissionen væsentlig senere end de frister, der er fastsat i forordningerne. Ved begyndelsen af 2011 havde to medlemsstater stadig ikke indsendt rapporterne for 2009. For så vidt angår rapporternes indhold skal medlemsstaterne følge Kommissionens retningslinjer [31] for udarbejdelse af årsrapporten og medtage et minimum af oplysninger om afslørede overtrædelser, registrerede erhvervsdrivende, inspektionsbesøg, analyserede stikprøver og pålagte sanktioner. I praksis er årsrapporternes oplysninger om økologikontrolordningen imidlertid meget begrænsede. Hovedparten af medlemsstaterne fremlagde ikke en analyse af overtrædelser eller centrale data om den økologiske sektor (jf. figur 4).

FIGUR 4

ANTAL MEDLEMSSTATER, DER I DERES SENESTE TILGÆNGELIGE ÅRSRAPPORT [32] HAR MEDTAGET OPLYSNINGER I RELATION TIL FØLGENDE SPØRGSMÅL [33]

+++++ TIFF +++++

43. I særberetning nr. 3/2005 om "udvikling af landdistrikterne: kontrol af udgifterne til miljøvenligt landbrug" identificerede Retten en række svagheder i forbindelse med medlemsstaternes rapportering om økologisk landbrug [34]. Da Retten udførte revision i 2005, skulle medlemsstaterne i henhold til forordning (EØF) nr. 2092/91 indsende en særlig rapport om økologisk produktion. Dette krav blev imidlertid ophævet ved forordning (EF) nr. 882/2004, hvor det blev fastsat, at økologisk landbrug skulle medtages i den generelle rapportering om offentlig foderstof- og fødevarekontrol. Tabel 2 giver et overblik over nogle af revisionsresultaterne i denne beretning sammen med Rettens vurdering af forholdene i 2011. Men selv i betragtning af de ændrede rapporteringskrav er den årlige rapportering fra medlemsstaterne utilfredsstillende.

TABEL 2

BEMÆRKNINGER I SÆRBERETNING NR. 3/2005 OM MEDLEMSSTATERNES RAPPORTERING OM ØKOLOGISK LANDBRUG MED EN VURDERING AF SITUATIONEN I DAG (JF. DEN FULDSTÆNDIGE TABEL I BILAG III)

Revisionsresultater i SB nr. 3/2005 | Rettens vurdering af situationen i 2011 |

De årlige gennemførelsesrapporter | |

Ikke alle medlemsstater indsender årsrapporterne. | Flertallet af medlemsstaterne rapporterer alt for sent om deres kontrolaktiviteter. |

I årsrapporterne er der ingen konklusion om, hvordan ordningen fungerer. | Årsrapporternes oplysninger om økologikontrolordningen er stadig meget begrænsede. |

Kommissionen anvender kun i begrænset omfang rapporterne. | Kommissionens gennemgang af årsrapporterne og dens feedback fokuserer mere på at identificere, hvilke oplysninger der mangler, end på at analysere rapporterne med henblik på kontrolordningens udformning og funktion. |

Kvaliteten er ikke altid tilfredsstillende, og rapporterne indeholder fejl og inkonsekvenser. | Kvaliteten af medlemsstaternes rapporter er stadig utilfredsstillende. |

Selv om rapporterne var fuldstændige og nøjagtige, ville de alligevel ikke give sikkerhed for, at den gennemførte kontrol er objektiv og effektiv. | Kommissionen mangler grundlæggende oplysninger om, hvordan kontrolordningen fungerer i medlemsstaterne. |

44. I henhold til den gældende forordning skal medlemsstaterne omgående udveksle oplysninger om uregelmæssigheder og overtrædelser, der har betydning for et produkts økologiske status, med andre medlemsstater og med Kommissionen. Med henblik på at en medlemsstat skal kunne udveksle oplysninger om uregelmæssigheder og overtrædelser, som angiveligt er opstået i en anden medlemsstat, har Kommissionen indført informationssystemet for økologisk landbrug (OFIS). Selv om oplysningerne skal udveksles "omgående", varierer den tid, der går, fra uregelmæssigheden eller overtrædelsen identificeres, til der udveksles oplysninger om den via OFIS, betragteligt fra tilfælde til tilfælde, spændende fra ca. én til syv måneder. En af årsagerne til disse variationer er, at medlemsstaterne i praksis fortolker det forskelligt, fra hvilket øjeblik termen "omgående" finder anvendelse. Hvis det f.eks. drejer sig om afsløring af ikke-tilladte stoffer, er det ikke klart, om indberetningen bør finde sted i) efter det første sæt laboratorieresultater eller ii) efter et andet sæt laboratorieresultater, som bekræfter det første.

45. Når indberetningen har fundet sted i OFIS, forventer Kommissionen, at det land, der er blevet indberettet, efterforsker de mulige årsager til uregelmæssigheden og svarer via OFIS inden for 30 dage [35]. Medlemsstaternes svar på indberetningerne gives heller ikke rettidigt. Den 20. januar 2011 var 38 indberetninger stadig uafsluttede. For 36 af disse indberetningers vedkommende, var svarfristen ikke overholdt. I alt 100 indberetninger om EU-uregelmæssigheder blev givet i OFIS i 2009 og 2010. I de tilfælde, hvor der kom svar fra den indberettede medlemsstat, gik der i gennemsnit 106 dage mellem indberetning og svar.

VANSKELIGT AT SIKRE SPORBARHEDEN FOR PRODUKTERNE

46. Medlemsstaterne bør sikre sporbarheden for de økologiske produkter i overensstemmelse med artikel 27, stk. 13, i forordning (EF) nr. 834/2007. Kommissionen anfører, at sporbarheden for fødevarer er et vigtigt element for forbrugernes tillid [36] og gør det muligt at verificere, at alle de erhvervsdrivende, der har været involveret i nogen af faserne af produktionen, tilberedningen og distributionen, har opfyldt EU-kravene til økologisk produktion. Når der er konstateret et tilfælde af manglende overholdelse, gør den det muligt at spore denne tilbage til kilden og isolere problemet, så det forhindres, at de pågældende produkter når frem til forbrugerne (jf. tekstboks 5 og 6).

Forordning (EF) nr. 834/2007, artikel 27 – Kontrolordning

"13. Medlemsstaterne sørger for, at den indførte kontrolordning i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EF) nr. 178/2002 sikrer sporbarhed for hvert produkt i alle faser af produktionen, tilberedningen og distributionen, således at forbrugerne navnlig får sikkerhed for, at de økologiske produkter er produceret i overensstemmelse med kravene i denne forordning."

47. I alle de besøgte medlemsstater medtog kontrolorganerne kontrol af identifikationen af leverandører og kunder for at verificere, at den erhvervsdrivende havde opfyldt sine forpligtelser vedrørende regnskab [37]. Også de kompetente myndigheder i medlemsstaterne udfører tilsynskontrol. Nogle kompetente myndigheder kontrollerer selv sporbarheden for det endelige produkt (Spanien, Frankrig og Italien), mens de kompetente myndigheder i andre medlemsstater kontrollerer den obligatoriske dokumentation for sporbarheden som led i deres tilsyn af kontrolorganer (Tyskland og Italien).

TEKSTBOKS 5

GOD PRAKSIS: ONLINE DATABASER TIL FORBEDRING AF SPORBARHED

I Italien har en række kontrolorganer udviklet online databaser, der gør det muligt for forbrugere og virksomheder, der køber økologiske produkter fra erhvervsdrivende, som de har certificeret, at kontrollere rigtigheden af den erhvervsdrivendes transaktionsdokumenter eller overholdelsesattest. Retten mener, at sådanne procedurer er god praksis med henblik på gennemsigtighed og sporbarhed.

TEKSTBOKS 6

REVISIONSRESULTAT KONSTATERET UNDER GENNEMFØRELSEN AF SPORBARHEDSUNDERSØGELSEN

Via den sporbarhedsundersøgelse, Retten udførte, blev der fundet ét svigagtigt økologitransaktionsdokument. Retten købte økologisk mel, og den efterfølgende kontrol viste, at dokumenterne var falske, og dermed ikke bekræftede produktets økologiske status. Dette forhold er omfattet af en større undersøgelse af påstået svig, der blev annonceret ved udgangen af 2011, og som de ansvarlige nationale myndigheder er i færd med at gennemføre.

48. Selv om der i de besøgte medlemsstater er indført ordninger til kontrol af sporbarhedskravene, viser en sporbarhedsundersøgelse, som Retten udførte (jf. bilag I for yderligere oplysninger) af 85 produkter med forskellig oprindelse og sammensætning, at sporbarheden tilbage til producenten ikke er sikret for alle produkterne. Inden for undersøgelsens oprindelige tidshorisont (tre måneder) [38] kunne 40 % af produkterne ikke spores tilbage til producenten, og de udbedte oplysninger (identifikation af de erhvervsdrivende tilbage til producenten og overholdelsesattesten for hver enkelt af de identificerede erhvervsdrivende) var kun fuldstændige for 48 % af produkternes vedkommende. Når man medtager de supplerende oplysninger, som nogle medlemsstater fremlagde, efter at undersøgelsen var afsluttet, dvs. inden for en samlet tidshorisont på 6 måneder, kunne 32 % af produkterne stadig ikke spores tilbage til producenten, og kun for 56 % af produkternes vedkommende var den fremlagte dokumentation fuldstændig (jf. også figur 5 for en oversigt over resultaterne fordelt efter produktets oprindelse). I tilfælde, hvor produkter eller bestanddele af produkter har krydset EU’s interne og eksterne grænser, er en væsentlig forklaring på dette forhold, at medlemsstaterne ikke har myndighed over erhvervsdrivende uden for deres territorium.

FIGUR 5

OVERSIGT OVER RESULTATERNE AF RETTENS SPORBARHEDSUNDERSØGELSE (PRODUKTER, FOR HVILKE DE UDBEDTE OPLYSNINGER VAR FULDSTÆNDIGE) [39]

+++++ TIFF +++++

49. Derudover har sporbarhedsundersøgelsen afsløret en række faktorer, der indvirker negativt på kontrolordningens pålidelighed, f.eks. at der mangler en klar henvisning til producenter eller producentsammenslutninger på kollektive certificeringer, at der foreligger kollektive certificeringer for andre lande end udviklingslande, eller at der foreligger dokumenter, der ligner overholdelsesattesten, men ikke har den samme værdi [40].

BILLEDE 3 — EKSEMPEL PÅ EN SPECIALFORRETNING I ENGLAND MED ØKOLOGISKE PRODUKTER

+++++ TIFF +++++

© Den Europæiske Union.

Kilde: Den Europæiske Revisionsret.

RETTEN MENER IKKE, AT KOMMISSIONEN HAR GJORT NOK FOR AT SIKRE, AT MEDLEMSSTATERNES KONTROLORDNINGER FUNGERER EFTER HENSIGTEN

50. I henhold til artikel 45 i forordning (EF) nr. 882/2004 skal Kommissionen foretage audit af medlemsstaternes offentlige kontrol. Kommissionen har et generelt ansvar for tilsyn med og samordning af ordningen for kontrol af økologisk produktion, og den bør sikre, at medlemsstaterne lever op til deres ansvar. En primær betingelse for, at man kan håndhæve en kontrolordning, er, at man har adgang til oplysninger om, hvordan den fungerer. En sekundær betingelse er, at der foreligger proportionale håndhævelsesforanstaltninger, der kan anvendes over for medlemsstaterne.

51. Som anført i punkt 41-45 er medlemsstaternes rapportering til Kommissionen meget begrænset, ofte ufuldstændig og væsentligt forsinket. Derfor har Kommissionen ikke adgang til de grundlæggende data, som den behøver for at forbedre sin egen overvågning, informere offentligheden eller besvare forespørgsler fra Parlamentet og skabe et pålideligt grundlag for den politiske beslutningsproces. For så vidt angår de flerårige nationale kontrolplaner og de relaterede årsrapporter har Kommissionens tjenestegrene ikke truffet nogen foranstaltninger til at fremskaffe årsrapporterne fra medlemsstaterne i rette tid. Når rapporterne er modtaget, gennemgår GD AGRI dem, identificerer, hvilke oplysninger der mangler, analyserer rapporterne og kommenterer om fornødent indholdet af de afgivne oplysninger.

52. Siden 2001 har Kommissionen ikke foretaget audit i medlemsstaterne [41] for at verificere, at den offentlige kontrol vedrørende økologisk produktion foretages i overensstemmelse med EU-forordningerne. Ifølge Kommissionen er arbejdsgangen mellem GD AGRI og GD SANCO fortsat under diskussion, og fra 2012 skulle økologisk landbrug indgå regelmæssigt i FVO’s [42] årlige inspektionsprogram. Men FVO’s auditprogram er prioriteret på grundlag af risikovurdering, og "fødevaresikkerhed" anses fortsat for at være den vigtigste risikofaktor. Da revisionen fandt sted, indgik spørgsmål vedrørende økologisk produktion ikke i det årlige inspektionsprogram.

53. Kommissionen (GD AGRI) aflægger auditbesøg i medlemsstaterne som et led i revisionen af udgifterne til landdistriktsudvikling. Gennemgangen af auditrapporterne vedrørende besøgene [43] viser imidlertid, at de oplysninger, der fremskaffes, ikke kan sammenlignes medlemsstaterne imellem.

54. Såfremt EU-lovgivningen vedrørende økologisk produktion ikke er anvendt, har Kommissionen den generelle mulighed at sende medlemsstaterne føråbningsskrivelser eller at indlede en overtrædelsesprocedure. Men forordningerne vedrørende økologisk produktion indeholder ikke bestemmelser om specifikke håndhævelsesforanstaltninger, som Kommissionen kan anvende, når medlemsstaterne ikke opfylder deres forpligtelser. Kommissionen stilede seks føråbningsskrivelser til fire medlemsstater [44]. Denne procedure er imidlertid meget omstændelig og tidskrævende.

GENNEMFØRELSEN AF PROCEDURERNE FOR KONTROL AF IMPORT AF PRODUKTER

RETTEN KONSTATEREDE SVAGHEDER VED FORVALTNINGEN AF LISTEN OVER ÆKVIVALENTE TREDJELANDE

55. I henhold til artikel 33, stk. 2, i forordning (EF) nr. 834/2007 kan Kommissionen godkende de tredjelande, hvis produktionssystem overholder principper og produktionsregler svarende til dem, der er fastlagt i forordning (EF) nr. 834/2007, og hvis kontrolforanstaltningers effektivitet svarer til effektiviteten af dem, der er fastlagt i nævnte forordning, og den skal opstille en liste over disse lande. De lande, der i dag er godkendt som ækvivalente, er Argentina, Australien, Canada, Costa Rica, Indien, Israel, Japan, Schweiz, New Zealand, Tunesien og - med virkning fra 1. juni 2012 — De Forenede Stater. De økologiske produkter, der er certificeret som økologiske i disse tredjelande, accepteres derfor som økologiske i EU.

56. Kommissionen har det overordnede ansvar for forvaltningen af denne liste, men deler i nogen grad ansvaret med medlemsstaterne, som bistår Kommissionen i forbindelse med godkendelse og tilsyn. En korrekt forvaltning af listen bør omfatte, at der gennemføres klare procedurer for optagelse af tredjelande i overensstemmelse med EU-forordningens formål og anvendelsesområde, og at der gives garantier, der er tilstrækkelige til at sikre, at tredjelande, der én gang er godkendt som ækvivalente, til stadighed opfylder kravene.

KOMMISSIONEN HAR IKKE TILSTRÆKKELIG KAPACITET TIL AT BEHANDLE ANMODNINGER OM OPTAGELSE PÅ LISTEN OVER ÆKVIVALENTE TREDJELANDE

57. Når Kommissionen undersøger anmodninger om godkendelse, skal den vurdere de oplysninger [45], tredjelandet har fremlagt, og den kan beslutte at foretage kontrol på stedet af det pågældende tredjelands produktionsregler og kontrolforanstaltninger.

58. I praksis er Kommissionens vurdering af ansøgerlandenes ækvivalens generelt i overensstemmelse med bestemmelserne i forordningen. Kommissionen bruger en standardiseret "sammenligningstabel" til dokumentation af den kontrol, den har udført ved vurderingen af, om produktionsstandarderne er ækvivalente, og om den kontrolordning, der anvendes i tredjelandene, er effektiv. Herudover har den aflagt mindst ét besøg i hvert ansøgerland, undtagen Argentina, Australien, New Zealand og Schweiz (jf tabel 4), før den optog det på listen. Siden 2010 har Kommissionen vedtaget at anvende standardiserede tjeklister til brug ved besøg i tredjelande.

59. Flere og flere tredjelande ansøger om optagelse på listen over ækvivalente tredjelande. Mellem 2000 og 2011 indkom der femogtyve ansøgninger, hvoraf Kommissionen kun har kunnet undersøge otte. Hertil kommer, at flere af de lande, der allerede er optaget på listen, har ansøgt om at få omfanget af ækvivalensen udvidet. Kommissionens store og stadigt voksende antal forpligtelser i en situation, hvor der kun er begrænsede ressourcer til rådighed, har givet meget store forsinkelser i forvaltningen af specifikke ansøgninger (f.eks. indsendte Bolivia sin ansøgning i 2006, og Chile sin første ansøgning i 2000 og supplerende oplysninger i 2009, men Kommissionen er endnu ikke færdig med at behandle de fremlagte oplysninger).

KOMMISSIONENS PROCEDURER ER UTILSTRÆKKELIGE TIL AT GARANTERE, AT TREDJELANDE, DER ER GODKENDT SOM ÆKVIVALENTE, FORTSAT OPFYLDER KRAVENE I FORORDNINGEN

60. Tredjelande, der er godkendt som ækvivalente, har pligt til hvert år at rapportere til Kommissionen om de kontrolaktiviteter, der er udført i det forløbne år [46]. I henhold til forordningen skal medlemsstaterne bistå Kommissionen ved vurderingen af årsrapporterne [47]. På grundlag af oplysningerne i årsrapporterne skal Kommissionen, bistået af de medlemsstater, der fungerer som medreferenter, sikre et passende tilsyn med de godkendte tredjelande. Arten af dette tilsyn skal fastlægges på grundlag af en vurdering af risikoen for uregelmæssigheder eller overtrædelser af bestemmelserne i EU-forordningen [48]. Kommissionen har imidlertid ikke detaljerede procedurer for forvaltningen og gennemgangen af listen over ækvivalente tredjelande, og der er ikke fastlagt en formel risikovurdering af tredjelandene.

61. Kommissionens analyse af årsrapporterne er ikke standardiseret (der anvendes f.eks. ikke tjeklister eller standardiserede rapportformater), og analysen afføder ikke specifikke foranstaltninger (f.eks. en skriftlig note fra Kommissionen). I en række tilfælde (f.eks. Israelrapporten for 2008/2009, Argentina) kunne det ikke bevises, at Kommissionen havde gennemgået rapporten (der var f.eks. ingen håndskrevne noter eller anden dokumentation). Ofte kunne det ikke bevises, at de medlemsstater, der var udpeget til medreferenter, bistod Kommissionen med at sikre en passende overvågning (f.eks. med feedback om årsrapporterne) som fastsat i forordningen. Kommissionen har ikke givet de medlemsstater, der er udpeget til medreferenter, retningslinjer vedrørende indholdet af deres rapporter.

62. Retten analyserede en stikprøve af årsrapporterne fra tredjelande, der i dag er godkendt som ækvivalente. Disse årsrapporter er ikke fuldstændige, da de mangler oplysninger om overvågningsaktiviteter, om antallet og arten af de inspektioner, kontrolorganerne har udført, eller om antallet af laboratorietest, der er udført, og om resultaterne af dem. I to tilfælde indeholder de ingen forklaring vedrørende korrigerende foranstaltninger, der er truffet som følge af uregelmæssigheder afsløret i den rapporterede periode, og som er meddelt Kommissionen (jf. tabel 3). Kommissionen har først for nylig (i 2011) sendt tredjelandene retningslinjer for indholdet af disse årsrapporter.

TABEL 3

RESULTATERNE AF RETTENS ANALYSE AF INDHOLDET AF DE SENESTE ÅRSRAPPORTER, DER FORELÅ, DA REVISIONEN FANDT STED

Emne | Argentina | Israel | Indien | New Zealand | Tunesien [4444] | Costa Rica |

Overvågnings- og tilsynsvirksomhed udført af den kompetente myndighed i tredjelandet | Ja | Nej | Ja | Ja | i.r. | Ja |

Korrigerende foranstaltninger truffet af den kompetente myndighed i tredjelandet | Ja | Nej | Ja | Ja | i.r. | Nej |

Antal kontrolorganer, der arbejder i tredjelandet | Ja | Ja | Ja | Ja | i.r. | Ja |

Antal og art af inspektioner udført af kontrolorganer | Nej | Nej | Nej | Nej | i.r. | Nej |

Antal udførte laboratorietest og resultaterne af dem | Nej | Ja | Nej | Nej | i.r. | Ja |

63. Da Kommissionens tjenestegrene ikke har interne procedurer for, hvordan tilsynet med de godkendte tredjelande bør føres, er det usikkert, hvornår Kommissionen bør aflægge besøg på stedet, efter at tredjelandene er blevet optaget på listen. Retten noterer i den forbindelse, at der ikke er aflagt regelmæssige besøg på stedet i tredjelande (f.eks. fandt sidste besøg i Israel sted i 1999, og sidste besøg i Costa Rica i 2000) (jf. tabel 4).

64. Da oplysningerne i årsrapporterne fra de ækvivalente tredjelande er mangelfulde, og Kommissionen samtidig ikke aflægger jævnlige besøg på stedet i de ækvivalente tredjelande, kan Kommissionen ikke garantere, at produktionsstandarderne og kontrolordningernes effektivitet i tredjelandene på listen forbliver ækvivalente.

TABEL 4

OPLYSNINGER OM KOMMISSIONENS BESØG PÅ STEDET I TREDJELANDE

Tredjelande godkendt som ækvivalente | Året for optagelse på listen | Året for besøg på stedet aflagt før tredjelandets optagelse på listen over ækvivalente tredjelande | Året for besøg på stedet aflagt efter tredjelandets optagelse på listen over ækvivalente tredjelande [5555] |

Argentina | 1996 | - | 1999 og 2000 |

Australien | 1996 | - | 1999 |

Canada | 2011 | 2010 | - |

Costa Rica | 2003 | 2000 | - |

Indien | 2006 | 2004 | - |

Israel | 1996 | 1994 | 1999 |

Japan | 2010 | 2001 og 2009 | - |

New Zealand | 2002 | - | 2003 |

Schweiz | 1996 | - | 2001 |

Tunesien | 2009 | 2008 | - |

RETTEN KONSTATEREDE SVAGHEDER VED FORVALTNINGEN AF IMPORTTILLADELSESORDNINGEN

65. Økologiske produkter, der er fremstillet uden for EU, kan importeres gennem importtilladelsesordningen. Importtilladelser udstedes for et fastsat tidsrum af den kompetente myndighed i hver enkelt medlemsstat, de gælder for højst ét år [49], for en specifik importør og for veldefinerede produkter og kan trækkes tilbage, hvis de krav, der er opstillet i artikel 33, stk. 1, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 834/2007 ikke længere er opfyldt.

Forordning (EF) nr. 834/2007, artikel 33 — Import af produkter, der giver tilsvarende garantier

"1. Et produkt, der importeres fra et tredjeland, kan også markedsføres i Fællesskabet som økologisk, hvis:

a) produktet er fremstillet i overensstemmelse med produktionsregler svarende til dem, der er omhandlet i afsnit III og IV

b) de erhvervsdrivende har været omfattet af kontrolforanstaltninger, der er lige så effektive som dem, der er omhandlet i afsnit V, og sådanne kontrolforanstaltninger er blevet faktisk anvendt og anvendt til stadighed

[…]."

66. Kommissionen har en tilsynsfunktion og kan kræve, at en medlemsstat, der har givet en tilladelse, skal trække den tilbage, hvis den vurderer, at kravene ikke er opfyldt (jf. tekstboks 8).

67. EU’s 27 medlemsstater giver hvert år ca. 4000 importtilladelser. Det er yderst vanskeligt at sikre, at de kompetente myndigheder i de 27 medlemsstater har en harmoniseret tilgang ved udstedelsen af importtilladelser. På grund af disse vanskeligheder skal ordningen med importtilladelser være udfaset ved udgangen af juni 2015. Rettens besøg i medlemsstaterne i forbindelse med denne revision har vist følgende svagheder dels ved den kontrol, de kompetente myndigheder udfører, dels i Kommissionen.

MEDLEMSSTATERNE GIVER IMPORTTILLADELSER UDEN AT FORETAGE TILSTRÆKKELIG KONTROL

68. Hver enkelt sending af økologiske produkter, der importeres gennem denne ordning, skal ledsages af en kontrolattest. Denne kontrolattest bør udstedes af et kontrolorgan i tredjelandet. Kontrolorganet bør være godkendt af den kompetente myndighed i den medlemsstat, der giver importtilladelsen. Når den kompetente myndighed i den medlemsstat, der giver tilladelsen, giver en importtilladelse, skal den derfor godkende, at det kontrolorgan, som den importør, der ansøger om importtilladelsen, indstiller, er kompetent til at udstede kontrolattester. EU-forordningerne definerer imidlertid ikke, på hvilket grundlag denne godkendelse skal gives.

69. I praksis træffer de fleste kompetente myndigheder deres beslutning om at godkende et kontrolorgan i et tredjeland som kompetent til at udstede kontrolattester på grundlag af kontrol af, om det pågældende kontrolorgan er akkrediteret. Men de kompetente myndigheder i medlemsstaterne kontrollerer ikke aktivt, om de kontrolorganer, som det påhviler at udstede kontrolattesterne, ajourfører deres akkreditering, og om omfanget af den akkreditering, der er givet, er relevant med henblik på at sikre ækvivalens med EU-standarderne.

70. Retten bemærkede, at kun nogle få medlemsstater (Irland, Spanien, Italien) udfører supplerende kontrol og kræver, at importører, der ansøger om importtilladelser, fremlægger inspektionsrapporter udstedt af de pågældende kontrolorganer i tredjelandene, så de kan efterprøve, om kontrolpraksis svarer til dem, der kræves i EU-forordningen. Alle medlemsstaternes kontroller er udelukkende baseret på kontrol af dokumentation, og ingen af de besøgte medlemsstater aflægger kontrolbesøg på stedet.

71. Når en importtilladelse først er givet, forlader de pågældende erhvervsdrivende i EU sig på den kontrolattest, der ledsager hver enkelt sending af importerede produkter, og hvor det (i attestens rubrik 15 i overensstemmelse med artikel 13, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1235/2008) erklæres, at der er anvendt ækvivalente produktionsregler og ækvivalente kontrolforanstaltninger i tredjelandet.

Forordning (EF) nr. 1235/2008, artikel 13 — Kontrolattest

"4. Myndigheden eller organet, der udsteder kontrolattesten, udsteder først kontrolattesten og påtegner erklæringen i rubrik 15:

a) når den/det har foretaget dokumentkontrol på grundlag af alle relevante kontroldokumenter, herunder navnlig produktionsplanen for de pågældende produkter, transportdokumenter og handelspapirer, og

b) når den/det enten har foretaget fysisk kontrol af den pågældende sending eller har modtaget en udtrykkelig erklæring fra eksportøren om, at den pågældende sending er blevet produceret og/eller tilberedt i henhold til artikel 33 i forordning (EF) 834/2007; myndigheden/organet foretager en risikoorienteret kontrol af erklæringens troværdighed.

Myndigheden/organet giver hver attest et løbenummer og fører et kronologisk register over de udleverede attester."

72. Påtegningen i attestens rubrik 15 er i realiteten en selvindberetning afgivet af det kontrolorgan i tredjelandet, der udsteder kontrolattesten. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne udfører ikke nogen kontrol for at vurdere erklæringens troværdighed. Dette understreger, at det er ekstremt vigtigt, at de kompetente myndigheder i de medlemsstater, der har givet tilladelsen, kontrollerer kompetencen i det kontrolorgan, der udsteder denne attest, før de giver en importtilladelse.

KOMMISSIONEN HAR IKKE ADGANG TIL SÅ PÅLIDELIGE DATA, AT DEN KAN VURDERE, OM DE IMPORTTILLADELSER, MEDLEMSSTATERNE HAR GIVET, OPFYLDER BETINGELSERNE I FORORDNINGEN

73. Kommissionens retningslinjer for indholdet af de årsrapporter, medlemsstaterne sender til Kommissionen, indeholder ikke bestemmelser om, at der skal medtages oplysninger om importtilladelser givet af medlemsstaterne.

74. OFIS gør det muligt at sende oplysninger om importtilladelser mellem medlemsstaterne og Kommissionen, som fastsat i artikel 19, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1235/2008. De besøg i medlemsstaterne, der blev aflagt i forbindelse med denne revision, har vist eksempler på, at de oplysninger om importtilladelserne, medlemsstaterne har givet i OFIS, ikke er pålidelige og fuldstændige (jf. tekstboks 7).

Forordning (EF) nr. 1235/2008, artikel 19 — Overgangsbestemmelser for ækvivalent import af produkter, der ikke har oprindelse i tredjelande, som er optaget på listen

"2. Medlemsstaterne underretter de øvrige medlemsstater og Kommissionen om de tilladelser, de giver i henhold til denne artikel, og giver i den forbindelse oplysninger om de gældende produktionsnormer og kontrolforanstaltninger."

75. En gennemgang af Den Stående Komité for Økologisk Landbrugs protokol (årene 2010 og 2011) har vist, at dette udvalg ikke i tilstrækkelig grad udfører sin funktion med hensyn til udveksling af oplysninger om, hvordan importtilladelsesordningen fungerer.

TEKSTBOKS 7

OPLYSNINGERNE OM IMPORTTILLADELSERNE I OFIS ER IKKE PÅLIDELIGE

Revisionen viste, at af de 26 importtilladelser, Tyskland inddrog i 2009, figurerede kun 11 korrekt i OFIS, 11 var blevet mærket "udløbet" i stedet for "inddraget", og 4 var slet ikke blevet registreret i OFIS.

I 2009 suspenderede Tyskland midlertidigt 8 importtilladelser, fordi der var påvist pesticidrester i en række sendinger. Den gældende EU-forordning giver imidlertid ikke mulighed for at suspendere en importtilladelse. Derfor var fire af tilladelserne blevet mærket "udløbet", da OFIS ikke giver mulighed for at registrere statussen "suspenderet", og én var blevet mærket "inddraget". Tre af importtilladelserne var slet ikke registreret i OFIS.

Én importtilladelse fra Italien for 2009 var fejlagtigt mærket "inddraget", selv om den stadig skulle have været aktiv.

76. Siden 2001 har Kommissionen ikke foretaget audit i medlemsstaterne med henblik på at verificere, at de kun giver importtilladelser, når betingelserne i forordningen er opfyldt. Da der ikke er aflagt besøg på stedet i medlemsstaterne i de sidste ti år, har Kommissionen ingen ajourførte oplysninger, som gør det muligt at vurdere, om der kan og bør gives importtilladelser.

77. Når det ved behandlingen af en importtilladelse konstateres, at der ikke er blevet anvendt ækvivalente produktionsregler og ækvivalente kontrolforanstaltninger i tredjelandet [50], kan Kommissionen anmode den medlemsstat, der har givet importtilladelsen, om at inddrage den [51]. I de næsten 20 år, importordningen har eksisteret, har Kommissionen aldrig anvendt denne procedure. I ét tilfælde har Kommissionen dog anbefalet (men ikke krævet), at medlemsstaterne inddrog importtilladelser vedrørende et bestemt produkt, men ikke alle medlemsstaterne fulgte anbefalingen (jf. tekstboks 8).

TEKSTBOKS 8

ET PRODUKT IMPORTERET FRA ET TREDJELAND

Efter en stigning i antallet af tilfælde, hvor der var påvist ikke-tilladte stoffer i et bestemt produkt, der var importeret fra ét tredjeland, udsendte Kommissionen i oktober og november 2009 to meddelelser til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne via SCOF. I disse meddelelser anbefalede Kommissionen, at importtilladelserne vedrørende dette produkt fra det pågældende tredjeland blev inddraget. Hovedparten af medlemsstaterne fulgte anbefalingen og inddrog de pågældende importtilladelser. Retten identificerede tre medlemsstater, som ikke fulgte den. Den 1. marts 2010 udsendte Kommissionen en meddelelse til SCOF’s delegerede, hvori den gav mulighed for nye tilladelser vedrørende det pågældende produkt. Da var nogle medlemsstater allerede begyndt at give nye importtilladelser vedrørende det samme produkt.

FÆLLES IMPORTBESTEMMELSER – KONTROLORGANERNES KONTROL AF IMPORTØRERNE ER UFULDSTÆNDIG

78. For importerede produkter skal de første led i produktionskæden kontrolleres i tredjelandet med henblik på ækvivalente produktionsregler og ækvivalente kontrolforanstaltninger (jf. punkt 55-77). Når disse produkter først er ankommet til EU, kan den kontrolordning, der fungerer i EU, kun kontrollere det sidste led i produktionskæden, nemlig importøren. Retten har bemærket, at den kontrol, der udføres i den forbindelse, ofte ikke er fuldstændig.

KONTROLORGANERNES KONTROL AF IMPORTØRER OG IMPORTEREDE PRODUKTER ER OFTE UFULDSTÆNDIG

79. Rettens besøg i medlemsstaterne i forbindelse med denne revision har givet anledning til følgende resultater med hensyn til kontrolorganernes opfyldelse af deres forpligtelser i henhold til artikel 82 og 84 i Kommissionens forordning (EF) nr. 889/2008:

- Tre af de otte kontrolorganer, hvor dette forhold blev undersøgt, sikrede ikke, at importørerne gav en fuldstændig beskrivelse af enheden med et tilsagn om at ville sørge for, at alle anlæg anvendt til opbevaring af produkterne ville blive kontrolleret (artikel 82 i forordning (EF) nr. 889/2008).

Forordning (EF) nr. 889/2008, artikel 82 — Kontrolforanstaltninger

"1. Drejer det sig om importøren, skal den fuldstændige beskrivelse af enheden, jf. artikel 63, stk. 1, litra a), omfatte importørens lokaler og hans importaktiviteter med angivelse af, hvor produkterne indføres til Fællesskabet, og hvilke andre anlæg importøren vil anvende til opbevaring af de indførte produkter, indtil de leveres til den første modtager.

Desuden skal den erklæring, der er omhandlet i artikel 63, stk. 2, indeholde importørens tilsagn om at ville sørge for, at alle anlæg, som importøren vil anvende til opbevaring af produkterne, kontrolleres [...]."

- Fem af de syv kontrolorganer, hvor dette forhold blev undersøgt, krævede ikke, at importørerne skulle give dem meddelelse om alle importerede sendinger (artikel 84 i forordning (EF) nr. 889/2008).

Forordning (EF) nr. 889/2008, artikel 84 — Information om importerede sendinger

"Importøren skal i god tid underrette kontrolorganet eller -myndigheden om alle sendinger, der skal importeres til Fællesskabet [...]".

BILLEDE 4 — EKSEMPEL PÅ ET IMPORTERET PRODUKT MÆRKET ØKOLOGISK OG SOLGT I EU

+++++ TIFF +++++

© Den Europæiske Union.

Kilde: Den Europæiske Revisionsret.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

80. Ordningen for kontrol af økologiske produkter, som den er fastlagt i EU-forordningerne, sigter mod at garantere fremstillingsprocesserne, men ikke selve produkternes økologiske karakter. Det skyldes, at der ikke findes nogen videnskabelig metode til at afgøre, om et produkt er økologisk. Med henblik på at give tilstrækkelig sikkerhed for, at ordningen fungerer effektivt, og sikre, at forbrugernes tillid ikke undergraves, vil det være hensigtsmæssigt at afhjælpe de svagheder, som blev påpeget under Rettens revision.

81. Retten konstaterede, at de kompetente myndigheder i nogle tilfælde ikke i udøver deres tilsynsfunktion over for kontrolorganerne godt nok. En følge heraf er, at nogle kontrolorganer ikke opfylder en række af EU’s krav og ikke benytter lejligheden til at gennemføre en række gode praksis. (punkt 27, 29-31, 33-37 og 79). Retten anbefaler:

ANBEFALING 1

De kompetente myndigheder bør styrke deres tilsyn med kontrolorganerne ved at anvende passende dokumenterede procedurer for godkendelse af og tilsyn med kontrolorganerne, ved at fremme harmonisering af definitionen på overtrædelser, uregelmæssigheder og de sanktioner, der pålægges herfor, og ved at fremme identificerede gode praksis.

82. Udvekslingen af oplysninger internt i medlemsstaterne samt fra medlemsstaterne til Kommissionen og til de andre medlemsstater er endnu ikke tilstrækkelig til at sikre, at ordningen fungerer tilfredsstillende (punkt 40 og 42-45). Retten anbefaler:

ANBEFALING 2

Medlemsstaterne bør sikre en direkte strøm af alle relevante oplysninger om overtrædelser og uregelmæssigheder fra kontrolorganerne til de udbetalende organer og vice versa, og Kommissionen bør præcisere formen af og tidsfristerne for meddelelser om overtrædelser og uregelmæssigheder, indføre passende foranstaltninger til at sikre, at medlemsstaterne opfylder deres rapporteringsforpligtelser, og revidere det informationssystem, der stilles til rådighed til indberetning af overtrædelser og uregelmæssigheder, samt overveje at medtage indberetninger, der omfatter tredjelande.

83. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne støder på vanskeligheder, når de skal sikre sporbarheden for de økologiske produkter på det geografiske område, deres myndighed dækker. Sporbarheden er endnu vanskeligere at opnå for produkter, der krydser grænser (punkt 48-49). Retten anbefaler:

ANBEFALING 3

Kontrollerne bør styrkes, så det sikres, at de erhvervsdrivende opfylder sporbarhedskravene i forordningerne, og i den forbindelse bør Kommissionen præcisere de forskellige aktørers roller og ansvar.

84. Kommissionen har ikke prioriteret tilsynsvirksomhed, herunder audit, højt nok til at sikre, at medlemsstaternes kontrolordninger fungerer, som de skal (punkt 51-54). Retten anbefaler:

ANBEFALING 4

Kommissionen bør styrke sin overvågning af medlemsstaternes kontrolordninger ved at aflægge auditbesøg samt indsamle de fornødne data og oplysninger og udnytte dem.

85. Kommission ikke har tilstrækkelige oplysninger til at kunne forvisse sig om, at ordningen for kontrol af økologisk produktion i tredjelande, der er godkendt som ækvivalente, bliver ved med at opfylde lovkravene, så længe landene bevarer denne status. Retten noterer herudover, at der er et betydeligt efterslæb med hensyn til vurderingen af ækvivalensansøgninger fra tredjelande (punkt 59-64). Retten anbefaler:

ANBEFALING 5

Kommissionen bør sikre et passende tilsyn med landene på listen over lande, der er godkendt som ækvivalente med henblik på økologisk produktion, og i tide foretage en vurdering af ansøgningerne fra de tredjelande, der ansøger om at blive optaget på listen.

86. Retten konstaterede svagheder ved ordningen for tildeling af importtilladelser (punkt 68-77). Retten glæder sig over den forenkling, der er underforstået i Kommissionens initiativ til udfasning af importtilladelsesordningen, og anbefaler:

ANBEFALING 6

Så længe importtilladelsesordningen gælder, bør medlemsstaterne sikre, at den anvendes korrekt. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne bør styrke kontrollen af de kontrolorganer, der er godkendt til at udstede kontrolattester.

Vedtaget af Afdeling I, der ledes af Ioannis SARMAS, medlem af Revisionsretten, i Luxembourg på mødet den 28. marts 2012.

På Revisionsrettens vegne

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Formand

[1] Kilde: http://ec.europa.eu/agriculture/organic/consumer-confidence/consumer-demand_da

[2] Fuldt ud omlagt + under omlægning.

[3] Kilde: An analysis of the organic sector, juni 2010, Europa-Kommissionen. Dataene er for EU-27 for 2008.

[4] Der findes ikke konsoliderede statistikker til støtte for dette, da der i EU’s handelsdatabaser ikke skelnes mellem økologiske og konventionelle landbrugs- og fødevareprodukter.

[5] Kilde: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market, http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf.

[6] Kilde: Research Institute of Organic Agriculture FiBL, Landbrugsmarkedsinformationsservice (AMI) (Agrarmarkt Informations-Gesellschaft), Bonn, Tyskland. Data for 2008.

[7] Økologiske fødevarer er kun én type økologiske produkter. Andre økologiske produkter er f.eks. økologiske kosmetiske produkter, økologiske tekstiler og økologisk foder til selskabsdyr.

[8] Ifølge skøn baseret på overvågningsdata fra medlemsstaterne i de årlige statusrapporter.

[9] Artikel 68 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30 af 31.1.2009, s. 16). Pr. 15.3.2012 blev det vedtaget at afsætte 348 millioner euro til de aktiviteter, der er omhandlet i denne artikel med henblik på perioden 2010-2013. Der findes ikke tal for den indirekte ELFUL-støtte.

[10] EUT L 189 af 20.7.2007, 1. Forordningen blev ændret ved forordning (EF) nr. 967/2008 (med en udsættelse af den obligatoriske anvendelse af EU’s økologiske logo) (EUT L 264 af 3.10.2008, s. 1).

[11] EUT L 250 af 18.9.2008, s. 1. Forordningen blev ændret ved forordning (EF) nr. 1254/2008 (indførelse af nye bestemmelser om produktion af økologisk gær) (EUT L 337 af 16.12.2008, s. 80).

[12] EUT L 334 af 12.12.2008, s. 25. Forordningen blev ændret ved forordning (EF) nr. 537/2009 (EUT L 159 af 20.6.2009, s. 6), forordning (EU) nr. 471/2010 (EUT L 134 af 1.6.2010, s. 1) og gennemførelsesforordning (EU) nr. 590/2011 (EUT L 161 af 21.6.2011, s. 9).

[13] Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1).

[14] Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1).

[15] Økologiske fødevarer skal desuden overholde den specifikke lovgivning, der finder anvendelse for de relevante råvarer, f.eks. forordning (EF) nr. 852/2004 om fødevarehygiejne, forordning (EF) nr. 853/2004 om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer og forordning (EF) nr. 1760/2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter blot for at nævne nogle få eksempler.

[16] Version af 8. juli 2011 — Forelagt i SCOF den 27. og 28. september 2011.

[17] Jf. også punkt 32-33.

[18] I henhold til den seneste version af den europæiske standard EN 45011 eller ISO-vejledning 65 (generelle krav til organer, der udfører produktcertificering).

[19] Ved Rådets forordning (EØF) nr. 2083/92 (EFT L 208 af 24.7.1992, s. 15) blev der givet mulighed for importtilladelser til 31. juli 1995, ved Rådets forordning (EF) nr. 1935/95 (EFT L 186 af 5.8.1995, s. 1) blev fristen forlænget til 31. december 2002, ved Rådets forordning (EF) nr. 1804/1999 (EFT L 222 af 24.8.1999, s. 1) blev fristen forlænget til 31. december 2005, ved Rådets forordning (EF) nr. 1567/2005 (EUT L 252 af 28.9.2005, s. 1) blev fristen forlænget til 31. december 2006, ved Rådets forordning (EF) nr. 1991/2006 (EUT L 411 af 30.12.2006, s. 18) blev fristen forlænget til tolv måneder efter offentliggørelsen af den første liste over kontrolorganer og kontrolmyndigheder, anerkendt med henblik på ækvivalens, og ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1235/2008 (EUT L 334 af 12.12.2008, s. 25) blev fristen fastsat til 1. januar 2013.

[20] Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91af af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT L 198 af 22.7.1991, s. 1).

[21] Medlemsstaterne blev udvalgt til besøg på grundlag af deres betydning på EU-markedet (jf. punkt 2). Irland blev udvalgt med henblik på testning og optimering af revisionsmetoden.

[22] EUT C 279 af 11.11.2005, s. 1.

[23] http://eca.europa.eu

[24] Hvis analyseresultaterne er positive, er det vigtigt at identificere, hvad der kan være forureningskilden, og at udvikle foranstaltninger, hvormed man kan undgå forurening i fremtiden.

[25] Moderne pesticider er udviklet, så de nedbrydes hurtigt, og anbefalingerne af, hvordan de skal anvendes, sigter mod at minimere pesticidresterne. Hovedparten af anvendelserne af pesticider vil ikke efterlade påviselige restkoncentrationer i de endelige produkter.

[26] "Supervision of an organic control system in Europe — an analysis of German control data", CERTCOST-projekt, præsenteret ved Biofach Nürnberg 19.2.2010 og Zorn o.a., "Monitoring of the organic control system in Germany — an opportunity to increase consumer’s trust", Jahrbuch der Österreichischen Gesellschaft für Agrarökonomie, 2010, bind 19(1): s. 71-80.

[27] I henhold til artikel 24, stk. 5, i forordning (EF) nr. 889/2008 skal tilbageholdelsesperioden mellem den sidste indgift af et allopatisk veterinærlægemiddel til et dyr under normale anvendelsesbetingelser og produktion af økologisk producerede fødevarer fra sådanne dyr være dobbelt så lang som den lovbestemte tilbageholdelsesperiode eller, hvis en sådan periode ikke er fastsat, 48 timer.

[28] Kommissionens forordning (EF) nr. 1975/2006 af 7. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 for så vidt angår kontrol og krydsoverensstemmelse i forbindelse med støtteforanstaltninger til udvikling af landdistrikterne (EUT L 368 af 23.12.2006, s. 74).

[29] Omfattet af forordning (EF) nr. 834/2007 og gennemførelsesforordningerne hertil.

[30] Omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 277 af 21.10.2005, s. 1) og gennemførelsesforordningerne hertil.

[31] Kommissionens beslutning 2008/654/EF af 24. juli 2008 om retningslinjer for medlemsstaterne vedrørende udarbejdelse af årsrapporten om den integrerede, flerårige, nationale kontrolplan i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 (EUT L 214 af 9.8.2008, s. 56).

[32] I februar 2011 havde Revisionsretten fået forelagt følgende rapporter: i) årsrapport for 2009: Estland (men rapporten kunne ikke analyseres på grund af tekniske problemer med at læse filerne), ii) årsrapport for 2008: Østrig, Frankrig, Letland, Malta, Polen og Sverige, iii) for 19 medlemsstaters vedkommende var årsrapporten for året 2007 den seneste foreliggende, men årsrapporten fra Bulgarien kunne ikke analyseres på grund af tekniske problemer med at læse filerne, iv) for Portugal forelå der ingen rapport.

[33] Årsrapporterne for Bulgarien, Estland og Portugal blev ikke analyseret (jf. note 1).

[34] I forordning (EF) nr. 1698/2005 medtages økologisk landbrug som en af de miljøvenlige landbrugsforanstaltninger.

[35] Som fastsat i "Procedure to follow-up notifications from Member States accordning to article 92(2) of Regulation (EC) No 889/2008 on measures in case of infringements and irregularities", vedtaget i SCOF den 28.- 29. januar 2009.

[36] http://ec.europa.eu/agriculture/organic/the-farm/farm-fork_da og http://www.trace.eu.org/doc/TRACE_consumer-info-EA.pdf.

[37] Som defineret i artikel 66 i forordning (EF) nr. 889/2008.

[38] Tyskland gav oplysninger efter 9 uger (13 produkter), Spanien efter 4 uger (21 produkter), Frankrig efter 8 uger (23 produkter), Italien efter 9 uger (15 produkter), og Det Forenede Kongerige efter 13 uger (15 produkter).

[39] 31 produkter blev fremstillet og solgt i samme medlemsstat, 26 produkter blev fremstillet i én medlemsstat, men solgt i en anden, 20 produkter indeholdt mindst én ingrediens, der var indført under importtilladelsesordningen, og 8 produkter indeholdt mindst én ingrediens, der var importeret fra et land, der var betragtet som ækvivalent.

[40] I Italien udsteder kontrolorganerne et "virksomhedsegnethedscertifikat" (attestato di idoneità aziendale), hvorved det attesteres, at den erhvervsdrivende er omfattet af kontrolordningen. I Frankrig udsteder kontrolorganerne en "licence", en erklæring om, at de erhvervsdrivende forpligter sig til at overholde økologiske produktionsmetoder i forbindelse med deres økologiske aktiviteter som helhed. Disse dokumenter omfatter ikke listen over produkter, attesteringen omfatter.

[41] Før 2001 blev der ved audit foretaget af Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret (FVO) fremhævet en række væsentlige mangler ved ordningen for kontrol af økologisk produktion.

[42] FVO er en tjeneste under GD SANCO.

[43] En af svagheder, Kommissionen har påpeget, er, at der ikke sker en ordentlig udveksling af oplysninger mellem ordningen for økologisk produktion og støtteordningen for betalinger til miljøvenligt landbrug.

[44] Fire skrivelser drejede sig om godkendelse af kontrolorganer. En femte skrivelse drejede sig om antallet og resultaterne af kontroller, der var udført, opfølgning på uregelmæssigheder, der var afsløret, opfølgning på et konkret tilfælde af suspension og opfølgning på et auditbesøg, FVO havde aflagt i 2000. Yderligere en skrivelse blev sendt i juli 2011, mens Rettens revision fandt sted.

[45] Som defineret i artikel 8, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1235/2008.

[46] Artikel 12, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1235/2008.

[47] Artikel 16, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1235/2008.

[48] Artikel 33, stk. 2, i forordning (EF) nr. 834/2007.

[4444] Tunesien var blevet optaget på listen over ækvivalente lande i 2009, havde ikke indsendt nogen årsrapport i september 2010, men indgav årsrapporten for 2009 i november 2010.

[5555] De lande, der er markeret med rødt, er ikke blevet besøg på stedet, efter at de blev optaget på listen, eller det sidste besøg på stedet fandt sted for over 7 år siden. De lande, der er markeret med grønt, er blevet besøgt på stedet for nylig, efter at de blev godkendt som ækvivalente, eller de er blevet optaget på listen for nylig.

[49] Den maksimale gyldighedsperiode er for nylig blevet begrænset til 12 måneder (forordning (EU) nr. 1267/2011). Tidligere var importtilladelsernes nøjagtige gyldighedsperiode ikke fastsat i EU-forordningerne.

[50] Artikel 33, stk. 1, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 834/2007.

[51] Artikel 19, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1235/2008.

--------------------------------------------------

BILAG I

SPORBARHEDSUNDERSØGELSE — METODE

1. I artikel 27, stk. 13, i forordning (EF) nr. 834/2007 hedder det:

"13. Medlemsstaterne sørger for, at den indførte kontrolordning i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EF) nr. 178/2002 sikrer sporbarhed for hvert produkt i alle faser af produktionen, tilberedningen og distributionen, således at forbrugerne navnlig får sikkerhed for, at de økologiske produkter er produceret i overensstemmelse med kravene i denne forordning."

2. Til den sporbarhedsundersøgelse, der indgik i revisionen, udbad Retten sig en række dokumenter vedrørende 85 produkter indkøbt under besøg i medlemsstaterne for at spore produkterne tilbage til deres oprindelse. De oplysninger, Retten udbad sig, var:

detaljerede oplysninger til identifikation af alle de erhvervsdrivende, der har været involveret i at levere produktet (tilbage til producentniveau) — for så vidt angår produkter med mere end én ingrediens anmodede Retten om disse oplysninger vedrørende de to vigtigste økologiske ingredienser (med hensyn til vægt)

økologicertificeringen for hver af de erhvervsdrivende, der blev identificeret under det forudgående punkt, og

den sidste inspektionsrapport for hver af de identificerede erhvervsdrivende.

3. Der blev udvalgt forskellige typer produkter, der skulle indgå i undersøgelsen med henblik på at få dækket en række risici forbundet med følgende variabler:

forskellig sammensætning (produkter med kun én ingrediens af vegetabilsk oprindelse, med kun én ingrediens af animalsk oprindelse, med mere end én ingrediens)

forskellig oprindelse (produkter fremstillet i den medlemsstat, som de blev købt i, fremstillet i en anden medlemsstat end den medlemsstat, de blev købt i, fremstillet i et tredjeland)

forskellige ordninger for import af produkterne (produkter importeret via nationale importtilladelser, importeret via listen over ækvivalente tredjelande).

4. Med henblik på gennemførelsen af undersøgelsen gjorde Rettens revisorer følgende for hver enkelt medlemsstat, de besøgte:

De opstillede en liste over produkter, der skulle købes (under hensyntagen til den dækning, der er omtalt i punkt 3), som omfattede produkter, der var attesteret af de kontrolorganer, der udøver virksomhed i den besøgte medlemsstat, eller som udøver virksomhed i de øvrige medlemsstater, som Retten besøgte, og købte produkterne

De anmodede den kompete