^ft. KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
a " ft i 
ft ft | ft ft i 
ft^ft 
Bruxelles, den 29.04.1998 
KOM(1998) 251 endelig udg. 
98/0158 (SYN) 
98/0159 (SYN) 
MEDDELELSE 
om en fælles politik om bemanding af fast 
passager- og færgesejlads i og mellem medlemsstaterne 
Forslag til 
RÅDETS FORORDNING (EF) 
om ændring af forordning (EØF) nr. 3577/92 
om anvendelse af princippet om fri udveksling 
af tjenesteydelser inden for søtransport 
i medlemsstaterne (cabotagesejlads) 
Forslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om bestemmelser vedrørende bemanding af fartøjer 
i fast passager- og færgefart mellem medlemsstaterne 
(forelagt af Kommissionen) 

MEDDELELSE 
1. INDLEDNING 
1. Formålet med den fælles søfartspolitik omfatter en række emner, som er 
indbyrdes forbundne. Det drejer sig om: at sikre, at forbrugere af søfartstjenester 
har et stort udvalg af konkurrencedygtige tjenesteydelser, at øge søfartens 
kvalitet og sikkerhed, at fremme den økonomiske udvikling af EF's søfart og de 
dermed forbundne maritime industrier, at fremme beskæftigelsen for veluddan­
nede EF-søfolk og, mere generelt, at fremme yderligere udvikling af maritim 
knowhow i EF. Der henvises til også til artikel 2 i traktaten, som udtrykkeligt 
nævner fremme af et højt beskæftigelsesniveau og et højt socialt beskyttelses­
niveau som en af Fællesskabets opgaver. 
Der er blevet gjort gode fremskridt på mange af disse områder. Den fortsatte 
stræben efter fri adgang til søfartsmarkeder i hele verden og den fortsatte indsats 
for større kvalitetsstandarder i internationale fora har sikret, at der nu foreligger 
et bredt udvalg af særdeles konkurrencedygtige søfartstjenesteydelser. Situatio­
nen er dog mindre tilfredsstillende, hvad angår beskæftigelsen af EF-søfolk. I det 
sidste tiår er beskæftigelsen støt faldet på grund af udflagning, udskiftning af 
EF-søfolk med billigere arbejdskraft fra tredjelande og tekniske, arbejdskraft­
besparende rationaliseringsforanstaltninger. 
2. I december 1996 blev der i Kommissionens regi afholdt en international 
konference i Dublin med henblik på at drøfte "The European seafarer, an 
endangered species?" (Er den europæiske sømand en udryddelsestruet art?). 
Konferencen viste, at der virkelig er grund til alvorlig bekymring. EF-sømæn-
denes antal er ikke alene faldet stærkt, den gennemsnitlige alder for EF-sømænd 
er nu vel over 40 år, og der kommer ikke nok unge ind, til at erstatte de søfolk, 
der forlader branchen. Dette illustrere spørgsmålet: mellem 1985 og 1995 faldt 
antallet af EU-statsborgere på EU-flagede fartøjer fra 206 000 til 129 000 
(- 37%), mens antallet af ikke-EU-statsborgere steg fra 29 000 til 33 000 
(+ 14%)1. Det viste sig endvidere, at 51% af tabet skyldtes udflagning. Hidtil er 
det hovedsageligt fragtskibene, der har lidt under denne tendens, men hvis der 
ikke træffes modforanstaltninger kan tendensen brede sig til passagerfærger (se 
ogsåpkt.4,16,17 og 18). 
3. Kommissionens papir om søfartsstrategi af 19962 viste, at der er behov for i 
højere grad at understrege fremme af EF-sømænds beskæftigelse i forbindelse 
med forbedring af EF-flags konkurrenceevne. Kommentarerne til papiret var ge­
nerelt positive, og Kommissionen påtog sig at revidere statsstøtteretningslinjerne 
for søfart3 som en første konkret foranstaltning til at underbygge denne politik. 
Man mente, at den næstbedste måde at bremse udflagning på var at skabe lige 
betingelser. Dette betyder, at medlemsstaterne skal have lov til at tilbyde redere 
under deres flag skattemæssige og arbejdsmæssige betingelser der (så vidt mu­
ligt) er sammenlignelige med betingelser andetsteds. Ni måneder efter offent­
liggørelse af de reviderede retningslinjer kan man nu konstatere en konvergens i 
1 Kilde: TECNECON, august 1996, "Study on maritime professions in the European Union' 
2 KOM(96) 81 endelig udg. "Mod en ny søfartsstrategi" af 13.3.1996. 
3 EFT C 205 af 5.7.1997, s. 5. 
medlemsstaternes politikker. De fleste medlemsstater har indført eller foreslået 
foranstaltninger i denne retning, og man har kunnet konstatere de første positive 
virkninger for EF-registrenes og EF-sømændenes konkurrencemæssige situation, 
navnlig hvad angår langfart. 
4. Opmærksomheden må nu særlig rettes mod EF-søfarernes "hjemmemarked", 
navnlig mod fast passagersejlads i og mellem medlemsstaterne. Ovennævnte 
undersøgelse om søfartserhverv i EU (august 1996) antydede, at næsten 50% af 
alle medlemsstaternes personale til søs (kabinepersonale og cateringpersonale 
inkluderet) er beskæftiget på sådanne passagerfartøjer. Fast passagersejlads er en 
vigtig beskæftigelseskilde både i Syd- og Nordeuropa. Markedet betjenes i 
begge tilfælde af virksomheder, der er etableret i Fællesskabet. Markedsstruk­
turerne er dog forskellige. I Sydeuropa ligger hovedvægten på passagercabotage 
forbundet med øerne. (Cabotage betyder transport af passagerer eller gods ad 
søvejen mellem to havne i samme medlemsstat). Rutepassagersejlads mellem 
medlemsstaterne er begrænset til et par ruter, hvoraf Grækenland-Italien, og 
Korsika-Italien er de vigtigste. I Nordeuropa er indenlandsk passagersejlads 
navnlig vigtig i Danmark og i UK, men størstedelen af denne form for sejlads 
foregår mellem medlemsstaterne. 
5. Markedet for fast passagersejlads i og mellem medlemsstaterne adskiller sig fra 
andre sektorer i søtransportmarkedet i en række henseender (se f.eks. pkt. 9, 10 
og 20). Markedet betjenes af virksomheder, der er etableret i medlemsstaterne, 
der hovedsageligt anvender skibe, der fører medlemsstaternes flag, og besæt­
ningen består hovedsagelig af medlemsstaternes statsborgere. Der foregår dog 
nogle udviklinger som giver sømændene anledning til bekymring vedrørende 
deres fremtidige beskæftigelsessituation. Den kommende liberalisering af 
ø-cabotage den 1. januar 1999 opfattes af mange sømænd i Sydeuropa som en 
trussel. Færgevirksomheder på andre markeder konstaterer, eller forventer, en 
nedgang i deres indtægt på grund af udviklinger, der i stadig højere grad presser 
dem til at reducere driftsomkostningerne. En delvis udskiftning af den nuvæ­
rende arbejdskraft med billigere arbejdskraft fra tredjelande er i denne forbin­
delse en mulighed. 
Hovedformålet med denne meddelelse er at undersøge beskæftigelsessituationen 
på hele markedet for fast passagersejlads mellem medlemsstaternes havne og at 
foreslå en strategi for fremtiden ved hjælp af de to vedlagte forslag til retsakter, 
idet forslagene dog må være forenelige med Fællesskabets internationale for­
pligtelser. 
2. CABOTAGE 
6. Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 19924 fastsætter, at prin­
cippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for maritim cabotage gælder 
for EF-skibsredere (som defineret i forordningens artikel 2, stk. 2), hvis skibe er 
registreret i en medlemsstat og fører dettes flag, forudsat skibene opfylder alle 
betingelser for at udføre cabotage i denne medlemsstat. Forordningen fastsætter 
en trinvis liberalisering af forskellige sektorer af cabotagemarkedet. Ø-cabotage 
i Sydeuropa (defineret i artikel 6, stk. 2), liberaliseres pr. 1. januar 1999. For-
EFTL 364 af 12.12.1992, s. 7. 
ordningen fastsætter essentielt følgende vedrørende bemanding af skibe, der ud­
fører ø-cabotage: 
- artikel 3, stk. 2: alle anliggender vedrørende bemanding henhører under 
værtsstaten; 
- artikel 3, stk. 3: for fragtskibe på over 650 BT, som udfører ø-cabotage, som 
følger efter en international tur, skal alle anliggender vedrørende bemanding 
dog henhøre under flagstaten (pr. 1.1.1999); 
- artikel 3, stk. 4: Kommissionen forelægger en rapport for Rådet om de 
økonomiske og sociale virkninger af liberaliseringen af ø-cabotage (inden den 
1.1.1997) og forelægger Rådet et forslag, der kan indeholde tilpasninger af de 
bemandingsbestemmelser, der er fastlagt i stk. 2 og 3, således at den endelige 
ordning godkendes i Rådet i god tid og før den 1.1.1999. 
Ovennævnte rapport blev forelagt Rådet5 den 17.6.1997. Det i artikel 3, stk. 4, 
nævnte forslag er vedlagt denne meddelelse. 
Efter forelæggelsen af ovennævnte rapport har nogle medlemsstater foreslået, at 
bestemmelserne i artikel 3, stk. 2 og 3 bør forblive uændrede i en ubestemt 
periode. Kommissionen deler ikke denne holdning af nedennævnte grunde. Ved 
analyse af situationen skelnes der mellem godstransport til øer (se pkt. 8) og 
passagertransport til øer (pkt. 9-11). 
Hvad angår godscabotage er der behov for en forenkling af de eksisterende be­
stemmelser. Man minder om, at artikel 3, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3577/92 
fastsætter, at alle anliggender vedrørende bemanding af fartøjer, der udfører 
fastlandscabotage henhører under den stat, hvori fartøjet er registreret (flag­
staten), undtagen for skibe på under 650 BT6, hvor værtsstatens betingelser kan 
anvendes. 
I henhold til artikel 3, stk. 3 gælder flagstatens bestemmelser også for 
godsfartøjer på over 650 BT, når den foretager tilknyttet7 ø-cabotage med gods 
pr. 1.1.1999. Det eneste udestående spørgsmål er således, om ø-cabotage med 
gods med fartøjer på over 650 BT, som ikke følger efter eller går forud for en 
international transport, (og som på nuværende tidspunkt er underkastet værts­
landets bestemmelser) fortsat skal undtages fra den normale flagstats bestem­
melse. 
KOM(97) 296. Rapport fra Kommissionen til Rådet om gennemførelse af Rådets forordning (EØF) 
nr. 3577/92 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i 
medlemsstaternes (cabotagesejlads) (1995-1996) og om de økonomiske og sociale virkninger af libe­
raliseringen af ø-cabotage. 
Operationer med fartøjer på under 650 BT betragtes som udelukkende værende af lokal vigtighed og 
kan derfor fortsat falde under værtsstatens bemandingsbestemmelser i henhold til forordning (EØF) nr. 
3577/92. 
Dvs., når den pågældende søtransport følger efter eller går forud for en søtransport til eller fra en anden 
medlemsstat. 
4 
Kommissionen mener, at der ikke er nogen økonomisk begrundelse for en ved­
varende undtagelse fra flagstatsbestemmelserne af de grunde, der er fremsat i 
ovennævnte rapport af 17.6.1997. Godscabotage udføres ofte af fartøjer, som i 
perioder skiftevis udfører international og indenlandsk handel. Bemandings-
betingelserne for denne type cabotage bør derfor ikke adskille sig fra accepteret 
praksis for international handel, dvs., at flagstaten udsteder certifikatet for sikker 
bemanding (i overensstemmelse med bestemmelserne i de relevante interna­
tionale konventioner) og afgør alle andre anliggender forbundet med bemanding. 
Enhver anden fremgangsmåde vil medføre, at sammensætningen af og/eller ar­
bejdsbetingelserne for besætningen på et fartøj, der opererer under en med­
lemsstats flag, skal ændres for at fartøjet kan deltage i ø-cabotage med gods. 
Dette betragtes som en uacceptabel og unødvendig hindring for gennemførelse 
af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser. Det foreslås derfor at fjerne 
denne hindring ved at anvende flagstatsbestemmelsen, som allerede godkendt 
for tilknyttet ø-cabotage og fastlandscabotage, således at den gælder for al 
godscabotage (med fartøjer på over 650 BT). 
9. Markedet for fast passagersejlads forbundet med ø-cabotage adskiller sig fra 
godscabotagemarkedet på en række områder. Først og fremmest er der ingen 
økonomisk forbindelse med det internationale marked, som er sammenlignelig 
med godsmarkedet. Det er almindeligt, at passagerfærger, der betjener en be­
stemt ø-rute, forbliver på samme rute mange år ad gangen og meget ofte, så 
længe de fungerer som færger. Besætningen på disse skibe bor rent faktisk i det 
pågældende område og ansættes ofte lokalt. Alle medlemsstater i Sydeuropa 
kræver (i overensstemmelse med EF-ret) at 100% af besætningen på en sådan 
rute skal bestå af EF-statsborgere. Medlemsstaterne kan endvidere, i henhold til 
Rådets direktiv 94/5 8/EF8, kræve, at en vis procentdel af besætningen, navnlig 
de besætningsmedlemmer der i henhold til mønstringslisterne er udpeget til at 
assistere passagererne i nødsituationer, skal have kommunikationsfærdigheder, 
der svarer til formålet, og som bl.a. kan bestå i at tale det sprog eller de sprog, 
som tales af de nationaliteter, der hovedsagelig befordres på en særlig rute. Den 
omstændighed, at en stor del af besætningen skal være i stand til at tale det eller 
de lokale sprog underbygger argumentet om, at rutepassagersejlads adskiller sig 
fra godssejlads. 
10. Fast passagersejlads er også generelt langt mere arbejdsintensivt end gods­
sejlads. Passagersejlads er derfor en vigtig beskæftigelseskilde for lokale sø­
mænd. Det fremgik af Kommissionens rapport KOM(97) 296 af 17.6.1997, at 
70% af al beskæftigelse i ø-cabotage er forbundet med passagertransport. Den 
omstændighed, at denne form for sejlads er meget arbejdsintensiv indebærer 
også, at konkurrencebetingelserne mellem virksomheder med fartøjer, der fører 
andre medlemsstaters flag, påvirkes mere af forskelle i bemandingsbestem-
melserne. Det kan navnlig betragtes som illoyalt, hvis virksomheder, der driver 
lokale passagerfærger, skal opfylde kravet om at 100% af besætningen skal 
bestå af EF-statsborgere samtidig med at de skal konkurrere med virksomheder 
fra andre medlemsstater, der kan bruge billig arbejdskraft fra tredjelande, fordi 
dette er tilladt i følge bemandingsbestemmelserne i deres flagstat. 
8 EFT L 319 af 12.12.1994, s. 28. 
11.1 betragtning af det særlige forhold forbundet med markedet for fast passa­
gersejlads ved ø-cabotage, mener Kommissionen, at det er påkrævet med be­
stemte foranstaltninger for at sikre lige betingelser for operatører fra forskellige 
medlemsstater, der bruger fartøjer under forskellige flag. Det foreslås blandt 
andet at tillade værtsmedlemsstaterne at kræve, at al personale beskæftiget på 
førnævnte passagerfartøjer, som opererer på deres territorium, skal bestå af 
EF-statsborgere, selvfølgelig forudsat, at denne bestemmelse også gælde for 
fartøjer, der fører medlemsstatens flag. 
Den foreslåede fremgangsmåde bygger på princippet om, at tredjelandes sø­
mænd, som er beskæftiget ved fast passagersejlads skal modtage samme be­
handling som fast bosiddende i Fællesskabet. Dette princip vil også få positive 
virkninger for sikkerhed til søs i betragtning af den menneskelige faktors 
altovervældende betydning, når det drejer sig om sikkerhed. 
SÆRLIGE BETRAGTNINGER FORBUNDET MED VEDLAGTE FORSLAG TIL RÅDETS 
FORORDNING OM CABOTAGESEJLADS 
12. Gennemførelse af kravet om 100% EF-statsborgerskab - som er almindelig 
praksis i alle de sydeuropæiske medlemsstater - giver betingelser, som gør det 
muligt fuldt ud at gennemføre princippet om fri udveksling af tjenesteydelser på 
det relevante marked. Man minder endvidere om, at bestemmelserne i direktiv 
94/5 8/EF tillader værtsmedlemsstaterne at kræve, at et tilstrækkeligt antal af 
besætningen skal være i stand til at tale det eller de lokale sprog. Enhver 
yderligere afvigelse fra de sædvanlige bemandingsprincipper i flagstaten udgør 
en uretmæssig hindring for gennemførelse af princippet om fri udveksling af tje­
nesteydelser. Andre anliggender vedrørende bemanding forbliver under flag­
statens kompetence, det gælder f.eks. ansvaret for at udstede certifikatet om 
sikker bemanding i forbindelse med den påkrævede sammensætning af besæt­
ningen, som afhænger af skibets tekniske forhold og i henhold til de relevante 
internationale konventioner. 
13. Beskæftigelsesbetingelserne (f.eks. lønninger, overtidsbetaling, maksimale ar­
bejdstid, antal årlige feriedage) for EF-sømænd, der arbejder på skibe under 
medlemsstaternes flag, fastlægges normalt ved kollektive overenskomster 
og/eller ved de gældende bestemmelser i flagstaten. Det kan fortolkes som væ­
rende i modstrid med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser at kræve, at 
beskæftigelsesbestemmelserne for bemandingen skal ændres og bringes på linje 
med de tilsvarende bestemmelser i værtsmedlemsstaten, hvis et fartøj, der fører 
en medlemsstats flag, i nogle perioder anvendes til rutesejlads med passagerer i 
en anden medlemsstat (værtsstaten). For at undgå enhver risiko for social 
dumping fastsætter den reviderede tekst i artikel 3, stk. 3, se vedlagte forslag til 
forordning (EØF) nr. 3577/92 dog, at når værtsmedlemsstaten tillader beskæf­
tigelse af statsborgere fra tredjelande på fartøjer, der foretager fast passager­
sejlads, skal værtsmedlemsstaten kræve, at disse sømænd hvad angår arbejds­
betingelser og -forhold skal behandles som bosiddende i den medlemsstat, hvor 
det pågældende fartøj er registreret. Man minder i denne forbindelse om, at 
artikel 1 i forordning (EØF) nr. 3577/92 garanterer fri udveksling af tjeneste­
ydelser til Fællesskabets redere, hvis deres fartøjer er registreret i en medlems­
stat og fører medlemsstatens flag. 
14. Den væsentlige forskel mellem gods- og passagersejlads, som berettiger sær­
behandling af passagersejlads er, som tidligere nævnt, for det første, at inden­
landsk fast passagersejlads næsten ikke er forbundet med det internationale mar­
ked og, for det andet, at passagersejlads er mere arbejdsintensivt og konkur­
rencebetingelserne påvirkes derfor mere af forskelle i arbejdsbetingelserne. 
Disse træk gælder i høj grad også de såkaldte faste krydstogter forbundet med 
cabotage (dvs. krydstogtfartøjer, som i en hel sæson sejler i henhold til et fast 
mønster mellem havnene i en eller i samme medlemsstat). Vedlagte cabotage-
forslag inkluderer denne form for sejlads i samme kategori som fast passager- og 
færgesejlads. 
3. FAST PASSAGER- OG FÆRGEFART MELLEM MEDLEMSSTATERNE 
15.1 modsætning til cabotage foreligger ingen flagningskrav for ydelse af 
søtransport mellem medlemsstaterne. Rådets forordning (EØF) nr. 4055/869 af 
22. december 1986 fastsætter, at alle EF-virksomheder, der er etableret i med­
lemsstaterne10 kan yde sådanne tjenesteydelser uafhængigt af, om de opererer 
under et EF-flag eller tredjelands flag. Hvad angår det særlige marked for fast 
passager- og færgefart mellem medlemsstaterne er situationen imidlertid, at 
denne sejlads hovedsagelig udføres af skibe under medlemsstaternes flag, og 
overvejende er bemandet af statsborgere i disse stater. Disse former for sejlads 
er som tidligere nævnt en væsentlig beskæftigelseskilde for EF-sømænd. 
16. Der har i de senere år været nogle få tilfælde, hvor virksomheder påbegyndte 
fast passager- og færgefart med tredjelandes arbejdskraft i direkte konkurrence 
med EF-bemandede færger. Disse forsøg medførte en kraftig reaktion fra fag­
foreningerne. Lignende situationer kan dog igen opstå. 
17. Man har hørt om andre tilfælde, hvor EF-virksomheder delvis har erstattet 
EF-bemandingen med tredjelandes statsborgere i de seneste år. I henhold til 
Kommissionens oplysninger beskæftiges ca. 600-700 statsborgere fra tredje­
lande (ca. 3% af den relevante arbejdsstyrke) som besætningsmedlemmer på 
passagerfærgefart, som opererer mellem medlemsstaterne. De pågældende far­
tøjer opereres under fire forskellige medlemsstaters flag. Beskæftigelsesbetin­
gelserne for disse besætningsmedlemmer er forskellige. For eksempel kræver en 
af disse fire medlemsstater tilsyneladende, at tredjelandes statsborgere på dets 
intra-EF færger skal tilbydes samme beskæftigelsesbetingelser som dets egne 
statsborgere. Det er for de andre tre medlemsstater bekræftet, at besætning fra 
tredjelande beskæftiges på betingelser, der ikke er så gunstige som statsbor­
gernes betingelser. 
Der foreligger for øjeblikket ingen EF-bestemmelser, som kan skabe harmo­
nisering i tilfælde som de ovennævnte. 
18. Konkurrenceforholdene på det arbejdskraftsintensive marked for rutesejlads med 
passagerer påvirkes, som tidligere nævnt, i høj grad af besætningens arbejds-
9 EFT L 368 af 31.12.1986, s. 1. 
10 Inklusive statsborgere/rederier, der er etableret uden for EF, som er kontrolleret af statsborgere i en 
medlemsstat, hvis deres fartøjer er registreret i den medlemsstat i henhold til medlemsstatens lov­
givning. 
betingelser. Der foreligger eksterne faktorer (f.eks. ophævelse af toldfri handel, 
færdiggørelse af bestemte faste forbindelser) som giver anledning til at tro, at 
presset på operatørerne på dette marked hvad angår reduktion af omkostningerne 
bliver endnu større i de kommende år. Hvis nogle virksomheder kan reducere 
deres omkostninger ved at erstatte EF-besætningen med en besætning fra 
tredjelande, som beskæftiges på mindre gunstige vilkår, må deres konkurrenter 
formentlig følge trit. Der er fare for en gradvis nedbrydning af arbejdsforholdene 
for hele besætningen, som vil medføre betydeligt tab af arbejdspladser for 
EF-sømænd. 
En sådan udvikling er i modstrid med målsætningen for den fælles søfarts-
politik. Kommissionen mener derfor, at der bør indføres nogle bestemmelser for 
at sikre, at det indre marked fungerer korrekt og for at undgå forstyrrelser på 
grund af social dumping. 
19. Det forslag til Rådets direktiv, der er vedlagt denne meddelelse, beskæftiger sig 
med arbejdsbetingelserne for tredjelandes statsborgere, der er beskæftiget på 
skibe, der anvendes til fast passager- og færgefart mellem medlemsstaterne, og 
fastsætter princippet, at sådanne arbejdstagere bør have beskæftigelsesbetingel­
ser og -forhold, der er sammenlignelige med de bestemmelser og betingelser, der 
gælder for EF-borgere, der arbejder i branchen ved at definere et bestemt 
minimumsniveau. 
Det er vigtigt, at det søfarende personale på skibe, der ligger i fast passager- og 
færgefart mellem to havne i Fællesskabet reelt bor i Fællesskabet, da de for­
bliver inden for grænserne af det indre marked i hele deres kontraktperiode. Det 
søfarende personale på sådanne passagerfærger sover i de fleste tilfælde om bord 
i de uger, de er på arbejde, og er kun i deres fritid i land i en af medlemsstaterne. 
Det er derfor ikke overraskende, at i hvert fald en af medlemsstaterne på 
nuværende tidspunkt anvender en bestemmelse om, at ikke-EF-statsborgere skal 
behandles som bosiddende i landet, når vedkommende der beskæftiget på dets 
intra-færger. Det er almindelige praksis, at medlemsstaternes bestemmelser om 
forpligtelse til indkomstskat, sociale bidrag, minimumsløn, minimalt antal 
betalte fridage osv. gælder for alle fastboende i staten. Den bestemmelse, der 
foreslås i artikel 2, i vedlagte forslag til Rådets direktiv, ligger nært op ad dette 
princip. 
Der henvises i denne forbindelse også til Europa-Parlamentets og Rådets 
direktiv 96/71/EF11 af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere 
som led i udveksling af tjenesteydelser. Undersøgelsen af forslagets forenelig­
hed med Fællesskabets eller medlemsstaternes internationale forpligtelser, 
herunder særligt sådanne der er afledt fra FN's Havretskonvention, OECD og 
WTO, er blevet foretaget med særlig omhyggelighed. 
Fastsættelse af et arbejdsforholdsniveau for alle besætningsmedlemmer, der 
bygger på europæiske standarder, burde også påvirke sikkerheden til søs posi­
tivt, som nævnt i pkt. 11. 
11 EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1. 
20. Man kan spørge, om det indeholdte forslags anvendelsesområde bør udvides til 
også at omfatte andre søfartstjenester, f.eks. rutesejlads med gods mellem 
EF-havne og krydstogter. Svaret må være negativt, da situationen ikke er 
sammenlignelig. Godssejlads er ikke særlig arbejdsintensiv, og godssejlads 
mellem EF-havne (f.eks. container feeder tjenester) er langt mere snævert 
forbundet med det globale søfartsnet end fast passager- og færgefart. Dette 
gælder også internationale krydstogter. Fartøjer til internationale krydstogter 
flytter normalt med sæsonerne til forskellige dele af verden. Besætningen på 
sådanne fartøjer kan ikke betragtes som reelt fastboende i EF. 
21. Særlige bemærkninger til vedlagte forslag til Rådets direktiv 
Kommentarer til artiklerne: 
-Artikel 1: 
Stk. 2 dækker den såkaldte græske egenart, dvs. redere, der er etableret uden for 
• staten, men hvis fartøjer alligevel er registreret i staten og fører statens flag. Den 
foreslåede formulering svarer til den, der anvendes i Rådets forordning (EØF) 
nr. 4055/86, artikel 1, stk. 2. 
Stk. 3 specificerer, at arbejdsforholdene for medlemsstaternes sømænd ikke på­
virkes. 
- Artikel 2: 
Statsborgere fra tredjelande, der er beskæftiget på skibe, der fører medlems­
staternes flag, skal behandles på samme måde som bosiddende i medlems­
staterne, der er beskæftiget på disse skibe (flagstatsbetingelser). I tilfælde af 
færger, der fører tredjelandes flag, skal arbejdsbetingelserne for sådanne besæt­
ningsmedlemmer være på linje med gældende bestemmelser for bosiddende i 
den medlemsstat, som ruten er nærmest forbundet med (værtsstaten)12. Den 
måde, hvorpå ejeren af virksomheden har arrangeret en passagerrute mellem to 
medlemsstater definerer normalt, hvilken af værtsstaterne virksomheden er mest 
knyttet til. Følgende faktorer er vigtige: det sted, hvorfra operationen reelt for­
valtes og det sted, hvor ikke-EF-besætningsmedlemmer opholder sig når de ikke 
er i tjeneste. 
-Artikel 3: 
Stk. 1 giver mulighed for afvigelse fra princippet i artikel 2 vedrørende arbejdere 
fra tredjelande, som kun opholder sig en ganske kort periode i Fællesskabet. 
Stk. 2 giver mulighed for fleksibilitet, når det f.eks. drejer sig om en færge med 
besætning, der bliver chartret for at kompensere for en akut kapacitetsmangel på 
grund af uforudsete omstændigheder. En sådan situation kan f.eks. opstå, hvis en 
færge har været involveret i en alvorlig ulykke. De pågældende medlemsstater 
skal sikre, at situationen normaliseret inden for et rimeligt tidsrum. 
12 Se Rom-konventionen af 1980, EFT C 27 af 26.1.1998. 
9 
-Artikel 4: 
Aktivt samarbejde mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder og Kom­
missionen er påkrævet for at sikre korrekt gennemførelse af dette direktivs be­
stemmelser. 
22. Berettigelse for valg af Rådets direktiv 
14.a) Hvilke formål har den påtænkte handling set i lyset af EF's for­
pligtelser og hvad er problemets EF-dimension (f.eks. hvor mange 
medlemsstater berøres heraf, og hvorledes er problemet hidtil ble­
vet behandlet)? 
Fællesskabets formål er at sikre loyale konkurrencebetingelser/lige betingelser 
for alle leverandører af fast passager- og færgefart mellem medlemsstaterne og 
at beskytte EF-sømænds beskæftigelse ved at garantere at alle arbejdsbetingelser 
og -forhold for søfarende personale i denne branche er på linje med den stan­
dard, der generelt anvendes i Fællesskabet. Forslaget bygger på artikel S4, stk. 2, 
i traktaten. 
Størstedelen af medlemsstaterne (13 ud af 15) har søhavne og er forbundet med 
andre medlemsstater ved hjælp af fast passager- og færgefart. 
Medlemsstaternes bestemmelser om arbejdsforhold for statsborgere fra tredje­
lande, der er beskæftiget på færger, der sejler mellem medlemsstaterne er for­
skellige. En fælles løsning, der gælder for alle virksomheder på markedet, kan 
kun opnås ved en EF-foranstaltning. 
15.b) Hører den påtænkte handling under EF's enekompetence, eller er 
der tale om en kompetence, som EF deler med medlemsstaterne? 
Den påtænkte handling hører ikke under EF's enekompetence. 
16.c) Kan problemet løses mest effektivt af EF eller af medlemsstaterne? 
I betragtning af den dimension passagertransport ad søvejen har i forhold til det 
indre marked er den mest effektive løsning at gennemføre fælles krav på 
EF-niveau for behandling af søfolk fra tredjelande på skibe, der udfører fast 
passager- og færgefart mellem medlemsstaterne. 
17.d) Hvilke yderligere konkrete fordele er forbundet med den handling, 
EF påtænker, og hvad vil omkostningerne være ved at forholde sig 
passiv? 
Hvis man forholdt sig passiv, kan passagerfærgevirksomheder, der sejler mellem 
medlemsstaterne, erstatte EF-sømænd med billig arbejdskraft fra tredjelande. 
Dette vil medføre en konkurrenceforvridning mellem operatørerne i det rele­
vante marked. Det vil også medføre en konstant nedbrydning af arbejdsfor­
holdene for sømændene generelt og tab af arbejdspladser for EF-sømænd i det 
lange løb. 
De konkrete fordele består af forebyggelse af denne negative udvikling. 
10 
18.e) Hvilke handlingsmuligheder har EF (henstilling, finansiel støtte, 
retsforskrifter, gensidig anerkendelse)? 
En retsakt er den eneste handlingsmulighed, EF har, som kan få den ønskede 
virkning. 
19.f) Er det nødvendigt med ensartede forskrifter, eller er det tilstræk­
keligt at opstille de generelle mål i et direktiv, der derefter gennem­
føres af medlemsstaterne? 
Et direktiv er tilstrækkeligt i henhold til proportionalitetsprincippet, da det 
fastsætter fælles krav for alle operatører på det relevante marked samtidig med 
at valget af praktiske og tekniske procedurer til gennemførelse heraf overlades 
til den enkelte medlemsstat. 
11 
98/0158 (SYN) 
Forslag til 
RÅDETS FORORDNING ÆF) 
om ændring af forordning (EØF) nr. 3577/92 
om anvendelse af princippet om fri udveksling 
af tjenesteydelser inden for søtransport 
i medlemsstaterne (cabotagesejlads) 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig 
artikel 84, stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen13, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg14, og 
i henhold til proceduren i artikel 189 C i traktaten15 og i samarbejde med Europa-Par­
lamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Rådets forordning (EØF) nr. 3577/9216 fastsætter princippet om, at fri udveksling af 
tjenesteydelser ikke nødvendigvis anvendes ensartet for alle former for sejlads, idet der 
tages hensyn til specifikke tjenesteydelsers egenart; 
artikel 3 i forordningen fastsætter derfor forskellige bemandingsbestemmelser for fast­
lands- og ø-cabotage og forpligter Kommissionen til at forelægge Rådet et forslag på 
grundlag af en rapport om de økonomiske og sociale virkninger af liberaliseringen af 
ø-cabotage, der kan indeholde tilpasninger af de bemandingsbestemmelser med hensyn til 
nationalitet, der findes i artikel 3, således at den endelige ordning kan godkendes af Rådet 
inden den 1. januar 1999; 
ovennævnte rapport blev af Kommissionen forelagt Rådet den 17. juni 1997; det fremgår 
af den foretagne forskning, at den eksisterende bestemmelse, som for ø-cabotage fast­
sætter, at alle anliggender forbundet med bemanding henhører under værtsstaten, udgør 
en unødvendig hindring for det indre marked; 
godscabotagesektoren er nært forbundet med det internationale søfartsmarked, og der er 
ikke konstateret tvingende økonomiske grunde til at berettige en vedvarende afvigelse fra 
de sædvanlig flagstatsbetingelser, undtagen for tjenester, der kun er af lokal betydning; 
et af traktatens formål er fremme af beskæftigelse i Fællesskabet; 
13 
14 
15 
16 EFT L 364 af 12.12.1992, s. 7. 
12 
de særlige træk forbundet med fast passager- og færgefart berettiger særlige bestem­
melser for at modvirke en eventuel forstyrrelse af konkurrencevilkårene på grund af 
anvendelse af besætninger fra tredjelande, som betales i henhold til deres hjemlands løn­
ninger; samme argumenter gælder for faste cabotagekrydstogter; 
det er rimeligt at kræve, at tredjelandes statsborgere, der beskæftiges i ovennævnte sek­
torer, ikke behandles mindre gunstigt end bosiddende inden for EF; 
forordning (EF) nr. 3577/92 bør derfor ændres i overensstemmelse med det ovenfor 
anførte -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel 1 
Artikel 3 i forordning (EØF) nr. 3577/92 affattes således: 
"Artikel 3 
1. For fartøjer, der udfører anden cabotage end den i stk. 2 nævnte, skal alle an­
liggender vedrørende bemanding henhøre under den stat, hvori fartøjet er regi­
streret (flagstaten) undtagen for skibe under 650 BT, som kan underlægges de 
betingelser, der gælder i den stat, hvor fartøjet udfører sit arbejde (værtsstaten). 
2. For skibe, der udfører fast passager- og færgefart, herunder blandet passager/gods­
transport og fast krydstogtfart, finder de gældende bestemmelser om den påkræ­
vede andel af EF-statsborgere i besætningen (dvs. alt personale om bord) i værts-
staten anvendelse. Alle andre anliggender vedrørende bemanding henhører under 
flagstaten. 
3. Hvis værtsstaten tillader, at tredjelandes statsborgere beskæftiges om bord på 
skibe, der udfører cabotage som nævnt i stk. 2, kræver de, at disse besætnings­
medlemmer behandles som bosiddende i den medlemsstat, der er flagstat, hvad 
angår arbejds- og ansættelsesvilkårene. Værtsstaten anvender sine egne arbejds-
og ansættelsesvilkår på sømænd fra tredjelande om bord på statens egne fartøjer 
under udførelse af sådanne tjenesteydelser. 
4. Medlemsstatens foranstaltninger til gennemførelse af bestemmelserne i denne ar­
tikel meddeles Kommissionen i overensstemmelse med artikel 9." 
13 
Artikel 2 
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelse i De Europæiske 
Fællesskabets Tidende. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlems­
stat. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
14 
98/0159 (SYN) 
Forslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om bestemmelser vedrørende bemanding af fartøjer 
i fast passager- og færgefart mellem medlemsstaterne 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig 
artikel 84, stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen17, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg18, 
i henhold til proceduren i artikel 189 C i traktaten og i samarbejde med Europa-Par­
lamentet19, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet 
om fri udveksling af tjensteydelser på søtransportområdet mellem medlemsstaterne og 
mellem medlemsstater og tredjelande20, ændret ved forordning (EØF) nr. 3573/9021, 
gjorde samtlige traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser gældende 
for søtransport mellem medlemsstaterne; 
bestemmelserne om bemanding for tjenesteydelser ved fast passager- og færgefart 
mellem medlemsstaterne henhører normalt under fartøjets registreringsstat (flagstaten); 
Rom-konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser22, 
giver mulighed for andre ordninger; der skal også tages hensyn til de interesser, der gør 
sig gældende hos Fællesskabet og de medlemsstater, mellem hvis territorier sådan sejlads 
foregår; 
princippet om, at søfartsvirksomheder, der er etableret uden for Fællesskabet ikke skal 
modtage gunstigere behandling end skibsfartsvirksomheder, der er etableret på en med­
lemsstats område, bør bevares; 
de særlige forhold forbundet med markedet for fast passager- og færgefart mellem 
medlemsstaterne kræver foranstaltninger til at sikre det indre markeds funktion ved at 
garantere, at arbejds- og ansættelsesvilkårene for sømænd er i overensstemmelse med den 
sociale standard, der generelt gælder i Fællesskabet; 
EFT L 378 af 31.12.1986, s. 1. 
21 EFT L 353 af 17.12.1990, s. 16. 
22 EFT L 266 af 9.10.1980, s. 1 ; konsolideret udgave i EFT C 27 af 26.1.1998, s. 34. 
15 
målene for de påtænkte foranstaltninger, fastsættelse af regler for arbejdsforholdene for 
tredjelandes statsborgere, der er beskæftiget på færger, der driver sejlads mellem med­
lemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne; de kan derfor i 
overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 3 B, på grund af de 
påkrævede bestemmelsers omfang og virkninger bedre gennemføres på fællesskabsplan; i 
overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, er dette direktiv 
begrænset til det minimum, der er påkrævet for at nå disse mål, og Fællesskabet handler 
ved direktivet kun i det omfang, det er nødvendigt med henblik herpå; 
det bør kræves, at tredjelandes statsborgere, som arbejder inden for ovennævnte sektorer; 
ikke behandles mindre gunstigt end arbejdstagere, der er bosat i Fællesskabet; 
medlemsstaterne bør kunne indrømme undtagelse fra forpligtelsen til at behandle tredje­
landes sømænd som EF-bosiddende på fast passager- og færgefart mellem medlemsstater, 
når det gælder arbejdskontrakter af meget kort varighed, eller når der er akut mangel på 
færgekapacitet på grund af uforudsete forhold; 
de kompetente organer i de forskellige medlemsstater bør samarbejde med hinanden i 
forbindelse med anvendelsen af dette direktiv; 
hver medlemsstat fastsætter de sanktioner, der skal pålægges i tilfælde af overtrædelse af 
de bestemmelser, der vedtages med henblik på gennemførelse af dette direktiv -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
1. Dette direktiv finder anvendelse på medlemsstaternes statsborgere og på søfarts-
virksomheder, der er etableret i en medlemsstat og som driver fast passager- og 
færgefart, herunder blandet passager/godstransport mellem havne i forskellige 
medlemsstater. 
2. Bestemmelserne i dette direktiv finder også anvendelse på statsborgere i med­
lemsstater, der er etableret uden for Fællesskabet og på søfartsvirksomheder, der 
er etableret uden for Fællesskabet og kontrolleret af en medlemsstats statsborgere, 
hvis deres fartøjer er registreret i denne medlemsstat og fører dens flag i over­
ensstemmelse med dens lovgivning, og disse statsborgere og søfartsvirksomheder 
yder de tjenesteydelser, der er nævnt i stk. 1. 
3. Dette direktiv finder også anvendelse i den udstrækning, de i stk. 1 og 2 nævnte 
statsborgere og søfartsvirksomheder beskæftiger statsborgere fra tredjelande om 
bord på skibe, der anvendes til at udføre de i stk. 1 nævnte tjenesteydelser. 
4. Andre søfartsvirksomheder end de i stk. 2 nævnte, der er etableret uden for Fæl­
lesskabet, må ikke gives gunstigere behandling end de i stk. 1 og 2 nævnte stats­
borgere og søfartsvirksomheder. 
Artikel 2 
1. Uanset hvilke retsregler, der finder anvendelse på arbejds- og ansættelsesvilkå­
rene, sikrer medlemsstaterne, at de i artikel 1, stk. 1 og 2, nævnte statsborgere og 
søfartsvirksomheder, som driver fast passager- og færgefart mellem medlems-
16 
staterne, garanterer statsborgere fra tredjelande, der er beskæftigede på skibe, der 
udfører sådanne tjenesteydelser, de arbejds- og ansættelsesvilkår, der er fastsat: 
a) ved love og administrative bestemmelser og/eller 
b) ved kollektive aftaler eller ved voldgiftskendelser, som er blevet erklæret ge­
nerelt gældende for så vidt de vedrører de i artikel 1, stk. 1, nævnte aktivi­
teter, og som er gældende for bosiddende i skibets registreringsstat. 
2. Hvis det pågældende skib ikke er registreret i en medlemsstat, skal de i stk. 1 om­
handlede arbejds- og ansættelsesvilkår være dem, der er gældende for bosiddende 
i en af de medlemsstater, mellem hvis havne sejladsen foregår, og hvormed 
tjenesteydelsen har den nærmeste forbindelse. Den nærmeste forbindelse afgøres 
på grundlag af det sted, hvorfra sejladsen reelt administreres og det sted, hvor de 
pågældende sømænd er bosiddende. 
3. De i stk. 1 nævnte arbejds- og ansættelsesvilkår omfatter følgende: 
a) maksimal arbejdstid og minimal hviletid 
b) minimalt antal betalte fridage pr. år 
c) mindsteløn, herunder overtidsbetaling 
d) sikkerhed, sundhed og hygiejne på arbejdspladsen 
e) beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til arbejds- og ansættelsesvilkår for 
gravide kvinder og kvinder, der lige har født, samt for børn og for unge 
f) ligebehandling af mænd og kvinder samt andre bestemmelser vedrørende 
ikke-forskelsbehandling 
g) foranstaltninger til hjemsendelse af sømænd og betaling af ikke-erlagt løn, 
samt sociale bidrag i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens. 
4. Stk. 1, 2 og 3 er ikke til hinder for anvendelse af arbejds- og ansættelsesvilkår, 
som er gunstigere for arbejdstagerne. 
5. Ved kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, som er blevet erklæret generelt 
gældende, forstås kollektive aftaler eller voldgiftkendelser, der skal overholdes af 
alle de pågældende søfartsvirksomheder på nationalt niveau. 
Hvis der ikke findes et system til at erklære, at kollektive aftaler eller voldgifts­
kendelser er generelt gældende, baserer medlemsstaterne sig på: 
a) kollektive aftaler eller voldgiftkendelser, som finder generel anvendelse for 
alle søfartsvirksomheder som nævnt i artikel 1, stk. 1 og 2, og/eller 
b) kollektive aftaler, der er blevet indgået af de mest repræsentative arbejds­
giver- og arbejdstagerorganisationer på det relevante marked på nationalt ni­
veau. 
17 
Andet afsnit er betinget af, at anvendelsen af de pågældende aftaler og kendelser 
på de i artikel 1, stk. 1 og 2, nævnte søfartsvirksomheder sikrer ligebehandling 
hvad angår de anliggender, der er nævnt i stk. 3 i nærværende artikel, for alle de 
pågældende søfartsvirksomheder. 
Artikel 3 
1. Medlemsstaterne kan, efter høring af arbejdsgivere og arbejdstagere i henhold til 
skik og brug i den enkelte medlemsstat, beslutte ikke at anvende bestemmelserne i 
artikel 2, stk. 3, litra b) og c), hvis den periode, hvori de pågældende tredjelands­
statsborgere er beskæftigede, ikke overstiger en måned inden for en tolvmåneders-
periode. 
2. Medlemsstaterne kan indrømme undtagelse, for et tidsrum på to måneder, fra be­
stemmelserne i artikel 2, stk. 3, litra b) og c), til en leverandør af tjenesteydelser, 
som nævnt i artikel 1, stk. 1, for skibe, der er blevet chartret for at kompensere for 
akut kapacitetsmangel på en færgerute, som er opstået på grund af uforudsete 
omstændigheder. Undtagelser for perioder, der overstiger to måneder, kræver 
Kommissionens forudgående godkendelse. 
3. Medlemsstaten underretter straks Kommissionen om undtagelser i henhold til 
stk. 2 samt om de omstændigheder, der ligger til grund for undtagelserne. 
Artikel 4 
1. Med henblik på gennemførelsen af dette direktiv udpeger medlemsstaterne i over­
ensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis et eller flere forbindel-
seskontorer eller et eller flere kompetente nationale organer. 
2. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til samarbejde mellem de offentlige 
myndigheder, som i henhold til national lovgivning har ansvaret for at overvåge 
de i artikel 2 nævnte arbejds- og ansættelsesvilkår. 
Gensidig forvaltningsmæssig bistand ydes gratis. 
3. Hver medlemsstat meddeler de andre medlemsstater og Kommissionen de i stk. 1 
nævnte forbindelseskontorer og/eller kompetente organer. 
Artikel 5 
Medlemsstaterne fastsætter de sanktioner, der finder anvendelse i tilfælde af overtrædelse 
af de nationale foranstaltninger, der fastsættes på grundlag af dette direktiv, og træffer de 
fornødne foranstaltninger til at sikre gennemførelsen af disse bestemmelser. Sanktionerne 
skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virk­
ning. Medlemsstaterne meddeler disse bestemmelser til Kommissionen senest den i 
artikel 6 nævnte dato og meddeler eventuelle senere ændringer snarest muligt. 
Artikel 6 
Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at 
efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 1999. De underretter straks Kommissionen 
herom. 
18 
De anvender disse love og administrative bestemmelser med virkning fra den 
1. januar 2000. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de inde­
holde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en 
sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne. 
Artikel 7 
Direktivet træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelse i De Europæiske Fælles­
skabers Tidende. 
Artikel 8 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
19 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 251 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 07 06 01 10 
Katalognummer: CB-CO-98-287-DA-C 
ISBN 92-78-35503-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2986 Luxembourg 
20