Nr. C 160/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 7. 85 
Udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet vedrørende miljøbeskyttelse i 
middelhavsbækkenet (J) 
{85/C 160/02) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 8. maj 1984 under henvisning til EØF-trak-
tatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om «Meddelelse fra 
Kommissionen til Rådet vedrørende miljøbeskyttelse i middelhavsbækkenet«. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for miljøbeskyttelse, sundhedsvæsen og 
forbrug, som udpegede Michel de Grave til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 5. marts 
1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 225. plenarforsamling, den 27. marts 1985, 
enstemmigt følgende udtalelse: 
I. Generelle bemærkninger 
1. Udvalget godkender det initiativ, Kommissionen har 
taget med sit forslag, som i det mindste rummer tilløb til en 
strategi og en handlingsplan for miljøbeskyttelse i Middel-
havsregionen. 
I denne region er der specifikke, akutte problemer, som ikke 
altid kan løses på nationalt, og ikke engang altid på EF-plan. 
I den forbindelse rejser Udvalget det spørgsmål, om det ikke 
ville være mere hensigtsmæssigt på en eller anden måde at 
medinddrage de lande, som for tiden ansøger om medlem­
skab, i det forskningsarbejde, Kommissionen anbefaler. 
Middelhavsbækkenet omfatter jo visse regioner i disse lande, 
og der er derfor vigtigt allerede nu at kende de fremtidige 
partneres økologiske problemer. 
2. Forskellige internationale organisationer omfattende 
lande eller byer på begge sider af Middelhavet har også 
udviklet forskellige aktioner på miljøområdet. Udvalget 
opfordrer Kommissionen til at arbejde så tæt som muligt 
sammen med disse organisationer. Det er vigtigt at drage 
fordel af deres erfaringer, at støtte deres indsats og finde en 
bredere geografisk ramme, som kan sikre, at de tre middel­
havslande, der er medlemmer af EF, ikke kommer til at stå 
alene med deres aktion, som dermed ville være dømt til kun 
at blive en delvis succes. 
I øvrigt bør de aftaler, der indgås mellem Fællesskabet og 
tredjelande ved Middelhavet, for fremtiden også omfatte 
samarbejde på miljøområdet. På det område har man hidtil 
ikke i tilstrækkeligt omfang udnyttet de muligheder, der 
foreligger. 
Hvad angår Adriaterhavet f .eks. intensiveres de miljøbeskyt­
telsesprojekter, som Jugoslavien og EF gennemfører i fæl­
lesskab som led i deres samarbejdsaftale. 
3. Udvalget anmoder endvidere Kommissionen om at 
arbejde så tæt som muligt sammen med private institutioner, 
laboratorier, stiftelser osv., som beskæftiger sig med miljøet i 
middelhavsbækkenet. 
0) EFT nr. C 133 af 21. 5. 1984, s. 12. 4. På den anden side konstaterer Udvalget en vis uover­
ensstemmelse mellem dokumentets titel »Miljøbeskyttelse i 
middelhavsbækkenet« og indholdet af bilagene vedrørende 
handlingsprogrammet og navnlig de specifikke aktioner. 
Udvalget kunne ønske, at bilagene rummede en strategi og en 
global handlingsplan fremfor en sidestilling af forskellige 
projekter, der i øvrigt allerede forekommer forældede. 
Kommissionen anfører: »Det er i denne henseende vigtigt at 
sørge for, at de påtænkte aktioner ikke blot tager sigte på 
miljøbeskyttelse, men også på miljøforbedring«. Men i resten 
af dokumentet finder man kun lidt om miljøforbedring. 
Udvalget beklager, at der intetsteds i forslaget findes planer, 
der kan løse middelhavsbækkenets miljøproblemer. 
Udvalget har somme tider det indtryk, at nogle regeringer, alt 
imens de støtter miljøbeskyttelsesprogrammer, fortsat god­
kender opførelse af forurenende anlæg. 
5. Udvalget understreger, at der allerede findes adskillige 
juridiske instrumenter, der kan bidrage til at forbedre miljøet 
i middelhavsbækkenet. Kommissionen har dertil foreslået 
andre, som Rådet bør vedtage. 
Det drejer sig dels om konventioner, der specifikt vedrører 
middelhavsområdet: 
Konventionen om beskyttelse af Middelhavet mod for­
urening, med protokol vedrørende forebyggelse af foru­
rening af Middelhavet ved dumpning fra skibe eller 
luftfartøjer, 
protokol om samarbejde om bekæmpelse af forurening af 
Middelhavet med olie og andre skadelige stoffer i tilfælde 
af kritiske situationer, 
protokol vedrørende beskyttelse af Middelhavet mod 
landbaseret forurening, 
1. 7. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 160/3 
— protokol om særligt beskyttede områder i Middelha­
vet. 
Dels kan visse direktiver eller direktivforslag af generel 
karakter finde specifik anvendelse i middelhavsområdet, 
f.eks. på følgende områder: 
— landbrug i bjergområder, 
— fiskeripolitik (ressourceforvaltning, f.eks. mini-
mumsstørrelser for fangede fisk), 
# 
— landbrugsforskning (valg af middelhavsarter, sygdomme 
hos visse sorter), 
— badevand, 
— støtte til pilotprojekter inden for bevarelse af arkitektur­
arven, 
— en fællesskabspolitik for turisme, 
— beskyttelse af trækfugle, 
— integrerede middelhavsprogrammer, 
— gensidig støtte i tilfælde of olieforurening og bekæmpelse 
af skovbrande, 
— udledning af farlige stoffer i vandmiljøet (tungmetaller, 
organiske klorforbindelser og olie osv.), 
— økologisk kortlægning, 
— sikkerhedsnormer for skibe/kontrol i Fællesskabets hav­
ne, 
— FN's adfærdskodeks vedrørende havretskonferencer, 
— konvention om sikkerhed til søs. 
Hvad angår den økologiske kortlægning minder Udvalget 
om sin udtalelse af 28. marts 1984, hvori det opfordrer 
Kommissionen til »på et senere stadium at udvide informa­
tionsystemet til også at omfatte EF's farvande«. Udvalget 
understregede endvidere det nødvendige i, »at der straks 
indledes et samarbejde med internationale organisationer, 
som allerede har erfaringer på dette område (!)«. 
Meddelelsen bør udtrykkeligt henvise til alle eller en del af 
ovennævnte instrumenter, ligesom der bør tilvejebringes et 
nærmere samarbejde mellem de berørte generaldirektora­
ter. 
Mange projekter kunne iværksættes ved hjælp af det juridi­
ske instrument »Lokale beskæftigelsesinitiativer«. 
I ØSU's initiativudtalelse om »jobskabende miljøforanstalt­
ninger« (2) er der ligeledes mange forslag, der kan medvirke 
til at realisere målsætningerne i Kommissionens forslag. 
(a) EFT nr. C 140 af 28. 5. 1984. Udtalelse om forslag til Rådets 
afgørelse om vedtagelse af et arbejdsprogram for første fase i 
anvendelsen af et informationssystem vedrørende miljø og 
naturressourcer i Fællesskabet (1984 til 1987). 
(2) EFT nr. C 341 af 19. 12. 1983, s. 43. 6. Finansiering 
6.1. Udvalget mener, at medlemsstaterne i alle tilfælde 
bør deltage i finansieringen af projekter, der vedrører dem. 
Derfor bør Fællesskabet aldrig finansiere særlige aktioner i 
en bestemt medlemsstat med 100%. 
7. Visse punkter, som fortjener større opmærksomhed 
7.1. Udvalget undrer sig over, at der ikke findes nogle 
henvisninger til bevarelse af følsomme land- og vandbiotoper 
i Middelhavet eller i middelhavsbækkenet. Truede planter 
eller dyrearter (munkesæl, pyrenæerbjørn osv.) fortjener 
større opmærksomhed. 
Det er absolut nødvendigt at foretage optælling af disse arter 
og at oprette naturreservater for at beskytte visse sjældne 
biotoper på middelhavskysten. 
Middelhavet er f.eks. fattigt på plankton, og vegetationen 
dækker kun en smal stribe langs kysten, som på havbunden 
næppe overstiger 20 til 30 m. Denne vegetation er absolut 
nødvendig for at stabilisere havbunden, opfange søgangen, 
undgå erosion af strandene, ilte havvandet, og beskytte og 
ernære livet i havet. 
Disse havbunde må absolut bevares, men dertil kræves et 
bedre kendskab til dem. 
En særlig aktion kunne omfatte visse plantearter (store 
havherbarier) f.eks. gennem oprettelse af gen-banker. 
7.2. Lystbådenes forankringssystemer bør tilpasses for at 
undgå skader forårsaget af ankrene. Ejere af lystfartøjer, og 
de der er ansvarlige for udstyret af skibe, bør først og 
fremmest have en bedre information, for at de kan skabe 
forankringssystemer, som reducerer hvert enkelt lystfartøjs 
virkninger på havbunden. 
Også andre problemer i forbindelse med sø-turisme bør i 
øvrigt undersøges. 
7.2 bis. Turistkoncentrationen i visse dele af året rejser 
særlige problemer vedrørende vandforsyning og bortskaffel­
se af affald. 
7.3. Den fælles forskningspolitik kan spille en rolle, f. eks. 
i forbindelse med opsporing af midler til bekæmpelse af den 
kemiske forurening af havet med tungmetaller og organiske 
klorforbindelser, samt ved udforskning af denne forurenings 
konsekvenser for øko-systemerne og for menneskers og 
havdyrs fødekæder (et eksempel er kviksølvindholdet i tun 
fra Middelhavet). 
Nr. C 160/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 7. 85 
7.4. Forurening med skadelige flydende stoffer, der trans­
porteres enten emballeret eller uemballeret, har en ødelæg­
gende virkning på øko-systemerne og på fødekæderne i 
havet. Bestemmelserne i Marpol-konventionen fra 1973 og 
1978 - navnlig bilag II og III - bør hurtigst muligt finde 
anvendelse. Disse bilag indeholder bestemmelser, ifølge 
hvilke der kun må udledes affald i modtagerinstallationer, 
medmindre bestemte betingelser er opfyldt. Fællesskabet kunne yde disse bestræbelser videnskabelig 
støtte, dels som led i samarbejdspolitikken, dels fordi 
fænomenet muligvis vil få konsekvenser for de økologiske 
forhold og for klimaet i EF's middelhavsregioner. 
7.8. Udvalget har tidligere udtrykt ønske om bedre 
samordning mellem forskellige former for politik, og dermed 
om bedre samarbejde mellem forskellige generaldirektorater 
i Kommissionen. 
7.5. Generelt går man i dette dokument for let hen over 
forurening forårsaget af dumpning. Protokollen vedrørende 
forebyggelse af forurening af Middelhavet ved dumpning fra 
skibe eller luftfartøjer trådte i kraft den 12. februar 1978. 
Når først dette instrument finder reel anvendelse, vil det få 
stor indflydelse på miljøbeskyttelsen i middelhavsområdet, 
idet det både vil begrænse de dumpede affaldsmængder og 
arten af affald. 
7.6. Genetablering af havmiljøet må udgøre en integre­
rende del af bevarelsen af dette miljø. 
Arbejdsmiljøet for dem, der tjener deres brød til søs, må ikke 
blot beskyttes mod forureningskatastrofer, men må også i 
tilfælde af olieudslip eller anden forurening hurtigt gen­
etableres. I den forbindelse ville det være en god idé at finansiere 
forskning og afprøvning af prototyper med henblik på 
indførelse af ny europæisk teknologi på områder som 
følgende: 
— Udstyr til bekæmpelse af forskellige slags katastrofer fra 
luften (skovbrande, forurening af havet med olie, red­
ningsaktioner til søs, højhusbrande osv.); 
— materiel til kratrydning; 
— materiel til rengøring af strandbredder, som ikke skader 
miljøet; 
— genvinding af energi fra affald (det ville allerede være af 
stor interesse, om den nu foreliggende viden og kunnen 
blev udbredt); 
— udstyr til overvågning af havet ved dag og nat (olie­
udslip); 
Der kan være tale om foranstaltninger til sikring af arter, som 
ikke er berørt af katastrofen, såvel som om genskabelse af 
havbundens liv. 8. Udvalget finder, at Det rådgivende Udvalg vedrørende 
miljøaktioner i Middelhavsområdet er et udmærket forum til 
at udvælge projekterne. 
Der bør også i almindelighed sættes ind for at bevare havets 
fauna og flora, såvel som den ramte regions omdømme. 
7.7. Som led i den agronomiske forskning og inden for 
forskningsprogrammet »Miljø og klimatologi« kunne der 
udvikles aktioner på området klimatologi og tørke (virknin­
ger for landbrug og skovbrug). De meteorologiske satellitter 
(Nimbus, Météosat, osv.) kunne være til stor hjælp i en sådan 
aktion. Ørkenens konstante fremtrængen i Nordafrika er et 
yderst alvorligt problem, og Fællesskabet kan spille en meget 
aktiv rolle i bekæmpelsen af det. Dette udvalg bør ikke bare bestå af budgetspecialister, men 
også rumme de mest kompetente miljøeksperter. 
Udvalget ønsker, at repræsentanter for erhvervs- og sam­
fundslivets organisationer permanent inviteres til at deltage 
i dette udvalg sammen med repræsentanter for regerin­
gerne. 
II. Særlige bemærkninger til meddelelsen 
Pkt. 7.2. — De områder, hvor der er størst behov for 
miljøforanstaltninger 
Efter konferencen i Dakar den 24. juli 1984 om ørkenens 
fremtrængen foreslog 22 afrikanske lande, at der nedsættes 
et samarbejdsudvalg til at bekæmpe fænomenet. Vedrørende dette punkt henviser Udvalget til de generelle 
bemærkninger (pkt. 7). 
Pkt. 7.2. i) 
Eksperter har foreslået udarbejdelse af et regionalt samar­
bejdsprogram, baseret på bevarelse af vand, jord og vegeta­
tion. Dette punkt bør affattes således: 
»Øget adgang til og beskyttelse af vandressourcerne med 
hensyn til den specifikke anvendelse af disse«. 
1. 7. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 160/5 
III. Bemærkninger til bilagene til meddelelsen 
1. Problemer i tilknytning til vandressourcernes kvantitet og 
kvalitet 
1.1. Udvalget konstaterer, at forøgelse af turiststrømmen 
i visse perioder af året forudsætter, at bygherrer, som står for 
boligbyggeri, hotellerne eller det offentlige, tilvejebringer og 
driver offentlige installationer til behandling af vandet. Efter 
princippet »forureneren betaler« kan sådanne installationer i 
det mindste delvis finansieres via den opholdsskat, som 
turisterne betaler til det offentlige. 
Man må også sørge for, at de eksisterende installationer 
faktisk udnyttes. Den bemærkning gælder i øvrigt andre 
regioner end middelhavsbækkenet (Atlanterhavskysten, 
Nordsøen, Genévesøen, Bodensøen, Luganosøen osv.). 
1.2. Der er desuden påtrængende behov for faciliteter ved 
kysterne (shore reception facilities) til opsamling af olieaffald 
fra skibe. Det er et aspekt, der ikke er fremhævet tilstræk­
keligt. En indsats er presserende, for det er en betragtelig 
mængde olie, der ender i Middelhavet. 
For at løse dette problem, der kræver store investeringer -
hvortil kommer byggetiden - kan Kommissionen overveje 
at anvende oplagte olietankere, som kan udstyres til at laste 
lokalt affald. 
Skibene skal bare udstyres med vandudskillere, installationer 
til behandling af brugt vand og forbrændingsanlæg. 
Progammet kan finansieres af EF i samarbejde med de 
pågældende stater, jf. pkt. 6 ovenfor. for og kilder til forurening, hvad der resulterer i store 
mængder affald. 
Hvad angår forurening forårsaget af byerne og af industrien 
- to vigtige kilder til forurening på landjorden - understre­
ger Udvalget betydningen af Athen-protokollen til Barcelo­
na-konventionen om beskyttelse af Middelhavet mod land­
baseret forurening. 
Skønt Fællesskabet er gået i gang med at føre mange af denne 
konventions bestemmelser ud i livet, understreger Udvalget 
det alvorlige problem, som illegal deponering af by- og 
industriaffald udgør. Det påpeger, at de trufne foranstaltnin­
ger bør suppleres med tilvejebringelse af infrastruktur til 
behandling af by- og industriaffald. 
Angående forureningskatastrofer forårsaget af skibsfarten 
lægger Udvalget vægt på, at det forurenende affald op­
samles. 
Det er dets ønske, at det ikke skal kunne gentage sig, at 
affaldet ender i klitterne eller, mere generelt, i offentligt 
tilgængelige kystområder. 
Udvalget konkluderer, at forvaltning af affald fra byer, 
industri og skibsulykker må prioriteres lige så højt som anden 
miljøbeskyttelse. For så vidt godkender det bestemmelserne i 
bilag II til Kommissionens meddelelse. 
Affaldsforvaltning er en integrerende del af en miljøbeskyt-
telsespolitik, som hænger nøje sammen med genetableringen 
af forureningsramte vandmiljøer og regioner. 
Det bør i en forordning pålægges medlemsstaterne at sørge 
for fyldestgørende installationer. 
Kommissionen bør undersøge dette spørgsmål sammen med 
de internationale organisationer, der allerede beskæftiger sig 
med det, nemlig UNEP og Den Internationale Søfartsorga-
nisation. 
1.3. Udvalget understreger, at direktivet om badevand og 
andre allerede eksisterende direktiver skal anvendes bedre og 
mere ensartet. 
1.4. Hvad angår pkt. 3.3. (»Uddannelse af ledende 
personale«) er udtrykket »ledende personale« for restriktivt. 
Personale på flere forskellige niveauer skal være omfattet af 
uddannelsesordningen. 
2. Problemer i tilknytning til forvaltning af affald 
Der må gøres en indsats for affaldsforvaltning i middel­
havsområdet - en havregion, hvor der findes mange former 3. Problemer i tilknytning til rationel forvaltning af 
arealer 
Informationssystemet om miljøet og naturressourcerne, »den 
økologiske kortlægning«, må iværksættes snarest muligt. 
Det drejer sig om den første analyse på EF-plan af, hvilke 
økonomiske og finansielle konsekvenser genoprettelse af 
miljøet ved hjælp af en række aktioner vil påføre ikke blot -
som nævnt i dokumentet turismen (økoturismen), men også 
fiskebestanden og generelt de biologiske ressourcer. 
I bestemte havområder, hvor der f.eks. er sket olieforure­
ningskatastrofer, har der delvis kunnet iværksættes en 
miljøsanering, dog ikke på EF-plan. Miljøsanering omhand­
les i øvrigt nu i de nye erstatningsbestemmelser, som er 
vedtaget af IMCO, Den mellemstatslige rådgivende Søfarts-
organisation, (Protokol til CLC-konventionen fra 1969 og 
Protokol til FUND-konventionen fra 1971). Disse bestem­
melser er ganske vist endnu ikke sat i kraft; alligevel giver de 
Nr. C 160/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 7. 85 
en ide om den juridiske udvikling angående oprettelige 
skader. 
Udover at opfordre til ratifikation af disse bestemmelser kan 
Fællesskabet vedtage en række retningslinjer med henblik på 
iværksættelse af miljøsaneringsplaner. 
Der kunne være tale om følgende forløb: 
— Biologisk, økologisk, socio-økonomisk analyse af for­
ureningsskader. 
— Registrering af skaderne (monitoring) og af bl.a. teknis­
ke, infrastrukturmæssige og finansielle aktionsmidler til 
genopretning af miljøet. 
— Justering af genoprettelsesplaner - der er for øjeblikket 
ikke mange eksempler, men der eksisterer dog specifikke 
tilfælde af (delvis) genoprettelse efter forureningskata­
strofer. Som eksempel kan nævnes reden i Brest, Bretag-det muligt at anvende visse direktiver, navnlig Rådets 
direktiv 76/464 af 4. maj 1976 om forurening forårsaget af 
udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vand­
miljø i1), hvis bilag indeholder to lister over farlige stoffer, 
hvoraf visse falder ind under anvendelsesområdet for den 
kommende internationale HNS-konvention. 
Konklusionen af dette vigtige punkt er, at man nu ikke mere 
kan behandle havmiljøet i EF-sammenhæng uden at inddrage 
princippet om sund konkurrence og fjernelsen af økonomi­
ske forvridninger. 
En økonomisk aktivitet, som f.eks. skibsfart, der påfører en 
medlemsstat økologiske problemer og skader almenvellet i 
Fællesskabet, må medføre et krav om erstatning til ofrene og 
om genoprettelse af det beskadigede miljø. 
Der er grund til atter at tage problemet om erstatning for 
forureningsskader op. 
4. En international strategi 
Denne genoprettelse af miljøet tilsigter at begrænse ulemper­
ne for de katastroferamte lokalsamfund og regioner, turist­
erhvervene og naturligvis også for dem, der lever af havet. 
Ofte er det kun de såkaldte turisterhverv, der nævnes som 
ofre for forurening. Regionerne kan miste skatteindtægter, 
og haverhvervene (havsfiskere, østersavlere osv.) er blandt de 
vigtigste potentielle ofre for forurening - enten direkte ved 
beskadigelse af grejet, f.eks. både eller ved, at de må ligge 
stille og derved mister indtægter, eller indirekte i form af 
kommercielle følgevirkninger. Fællesskabet kan give en betydningsfuld tilskyndelse, men 
følgende er et vigtigt punkt: 
Fællesskabets aktion for beskyttelse af Middelhavet skal 
omfatte hele området, og alle de instrumenter, som er blevet 
udviklet af de berørte internationale organisationer og inden 
for rammerne af samarbejdsaftalerne mellem Fællesskabet 
og de sydlige middelhavslande. 
Derfor må der på kortere eller længere sigt findes genopret-
ningsformer, endnu før de internationale bestemmelser 
træder i kraft: 
— på kort sigt 
angående identificeret forurening; 
— på længere sigt 
angående uidentificeret forurening. 
På EF-plan kan man vente, at dette vil få en dobbelt 
virkning: 
— for det første på det økonomiske plan: ensartet anven­
delse af normerne og konsekvenser for princippet om 
forbud mod konkurrenceforvridning; 4.1. Handlingsplanen for Middelhavet 
a) Barcelona-konventionen, 
Protokollerne. 
b) Integreret planlægning af udviklingen og forvaltningen 
af ressourcerne i middelhavsbækkenet (»den blå plan« og 
programmet for prioriterede aktioner). 
c) Et koordineret program for kontinuerlig overvågning og 
forskning vedrørende forurening af Middelhavet 
(MED-POL). 
4.2. Bilaterale samarbejdsaftaler indgået af Fællesskabet 
siden 1972 inden for rammerne af dets generelle politik. 
Disse aftaler omfatter bl.a. samarbejde på miljøområdet. 
— for det andet rent miljøpolitisk. 
Det kan inspirere til ensartet anvendelse af denne kon­
vention, men også angående skadelige og farlige stoffer. 
Fælles vedtagelse af HNS-konventionens regler vil gøre Udvalget rejser det spørgsmål, hvorledes Det europæiske 
Fællesskab inden for sit kompetenceområde kan arbejde for 
en gennemførelse af internationale instrumenter som f.eks. 
H EFTnr. L 129 af 18. 5. 1976. 
1. 7. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 160/7 
Barcelona-konventionen af 1976 med tilhørende proto­
koller. 
Miljøbeskyttelse og forureningsbekæmpelse kan ikke foregå 
i en så begrænset ramme som Fællesskabet. Ansøgerlandet 
Spanien og de sydlige middelhavslande må inddrages i 
Fællesskabets indsats. 
Talrige vanskeligheder af teknisk art (og politisk-juridiske 
problemer) stiller sig hindrende i vejen for effektiv gennemfø­
relse af aftalerne. 
Det regionale center på Malta til bekæmpelse af carbonhy-
dridforurening har tekniske problemer, navnlig med tele­
kommunikation. På møder mellem aftaleparterne er det 
kommet frem, at »telekommunikationsfaciliteterne synes at 
være blevet forringet, idet det nu af tekniske årsager tager 
længere tid at opnå forbindelse til og fra centeret. Denne 
forringelse kan komme til at betyde en stærk indskrænkning i 
den hjælp, som centeret kan yde i en kritisk situation. Der må 
træffes nye foranstaltninger til forbedring af telekommuni­
kationsfaciliteterne . . .«. 
Bortset fra dette tekniske problem er det klart, at centeret 
ikke kan udfylde sin rolle uden informationer og meldinger 
fra de stater, som har tilsluttet sig konventionen og ikke 
mindst protokollerne. 
Fællesskabet kunne tilskynde alle medlemsstater til at oprette 
interventionscentre til bekæmpelse af ildebrande og havfor­
urening, som det der allerede eksisterer i Frankrig, nemlig i 
Valabre nær Marseille. Sådanne centre ville lette samarbejdet 
mellem medlemsstaterne i forbindelse med større katastro­
fer. Allerede nu kan man gå i gang med at uddanne ledende 
personale og udbygge den gensidige information mellem 
medlemsstaterne. 
4.3. Athen-protokollen vedrørende landbaseret forurening 
fra 1980 
Udvalget kan fuldt ud støtte tanken om (bilag IV, pkt. 2.3.2. 
i meddelelsen) en tilbundsgående undersøgelse af landbaseret 
forurening og fænomener i forbindelse med forureningens 
spredning, bl.a. i flodmundinger og de omgivende kystom­
råder. 
Ligesom inden for forebyggelse af forurening forårsaget af 
skibsfarten, er det vigtigt at yde en indsats inden for teknisk 
samarbejde og teknologioverførsel for at sikre en faktisk 
anvendelse af protokollen. 
Hvad angår anvendelsen har protokollen visse mangler, 
nemlig et svagt program til fortsat kontrol og overvågning af 
udledning af forurenende stoffer. Udvalget kan derfor støtte enhver EF-aktion både på det finansielle og det teknologiske 
plan med henblik på en effektiv iværksættelse af protokollens 
bestemmelser om landbaseret forurening. 
For øvrigt henvises der i bilag IV ikke til protokollen om 
dumpning, skønt denne forureningskilde udgør en vigtig og 
farlig del af den samlede forurening af Middelhavet. 
Udvalget kan derfor støtte det planlagte møde i 1984 om en 
samordnet strategi på miljøområdet i middelhavsbæk-
kenet. 
5. Særforanstaltninger 
5.1. Udvalget noterer sig, at de foreslåede »særforanstalt­
ninger« i virkeligheden allerede i vidt omfang er forældede 
eller må udbygges. For eksempel kunne projektet vedrørende 
eutrofiering af kystvande (Abruzzi) slås sammen med de 
igangværende foranstaltninger bl.a. i Emilia Romagna, 
Languedoc og i Katalonien efter Spaniens optagelse i EF. 
Det konstaterer, at nogle af forslagene kun behandler et 
geografisk stærkt begrænset aspekt af problemer, der gør sig 
gældende i større målestok, f.eks.: 
— eutrofiering af kystvande (Abruzzi), 
— øers vandforsyning (Sicilien), 
— jordbundserosion (øerne i Det ægæiske Hav). 
Selv om Udvalget erkender, at ikke alle undersøgelser og 
foranstaltninger kan være relevante for mere end én region, 
mener det, at man, såfremt der er tale om pilotundersøgelser, 
må sørge for, at de ikke overlapper undersøgelser, der 
allerede er gennemført, eller gentager pilotundersøgelser, der 
allerede er foretaget i andre regioner. Så må man i stedet gå 
videre til næste stadium. 
Samtidig må man fra begyndelsen inddrage alle berørte 
regioner i særaktionerne, så regionerne kan få det størst 
mulige udbytte heraf. 
Udvalget havde gerne set disse pilotundersøgelser indføjet i 
en strategi og en generel aktion vedrørende vandenes eutro­
fiering, alle vandfattige egnes øko-klimatologi, ørkendannel­
se, jordbundserosion etc. 
5.2. I øvrigt foreslår Udvalget en studie i form af et 
pilotprojekt gående ud på etableringen af en økologisk park i 
Venezia-lagunen. 
Det foreslår videre en indledende studie og dernæst en 
specifik foranstaltning vedrørende skaderne som følge af 
søturisme. 
5.3. Udvalget bemærker, at visse specifikke aktioner ikke 
er specielle for middelhavsbækkenet. Det er således tilfældet 
Nr. C 160/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1. 7. 85 
med undersøgelserne om affald fra svineavl. Dette problem 
har allerede været genstand for mange udbytterige pilotpro­
jekter i andre regioner. Kommissionen burde udsende resul­
taterne til alle ansvarlige, både i middelhavsområdet og i 
andre regioner, og eventuelt planlægge yderligere suppleren­
de aktioner, idet der tages hensyn til hvert problems særlige 
art, f.eks. i Arta bugten. 
Udvalget ønsker ikke at udtale sig om finansieringen gennem 
EF af en undersøgelse af affald fra nikkelmalm. En sådan 
aktion kan betragtes som et alvorligt brud på »forureneren 
Bruxelles, den 27. marts 1985. 
I. Indledning 
1. Den første periodiske beretning blev offentliggjort af 
Kommissionen i februar 1981, og Udvalget fremsatte sin 
udtalelse den 30. juni 1982 (x). 
2. Med udgangspunkt i det makroøkonomiske mål at 
opnå konvergens i EF-regionernes økonomi og levestandar­
der, og i betragtning af den dengang foreslåede og senere 
vedtagne nye regionalfondsforordning gav Udvalget den­
gang udtryk for, at der var blevet ydet en rosværdig indsats 
for at løse en kompliceret og vanskelig opgave. Man havde i 
det mindste gjort et første skridt for at finde frem til en 
metode til vurdering af situationen i de forskellige regioner på 
grundlag af nogenlunde sammenlignelige statistikker. 
(») EFT nr. C 252 af 27. 9. 1982, s. 20. betaler«-princippet og kan dermed danne præcedens for alle 
andre virksomheder, som har vanskeligheder i forbindelse 
med fjernelse af affald fra non ferro-metaller. Udvalget 
ønsker derfor ikke at tage stilling, før den får nærmere 
oplysninger om de påtænkte aktioner. 
Særforanstaltning nr. 10 
Udvalget mener, at bevillingerne til denne aktion er util­
strækkelige. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
3. Udvalget er nu blevet bedt om at afgive en udtalelse om 
den anden periodiske beretning af 4. april 1984. 
Denne anden beretning indeholder en række forbedringer i 
sammenligning med den første, og Kommissionen har i flere 
henseender været lydhør over for kritikken af den første 
beretning. 
II. Formålet med den anden periodiske beretning 
1. Kommissionen har vedtaget den anden periodiske 
beretning om den sociale og økonomiske situation i Fælles­
skabets regioner. Beretningen omhandler regionernes situa­
tion først i 1980'erne og udviklingen siden 1973, hvor man 
oplevede det første olieprischok. Den indeholder også et 
fremadskuende perspektiv, idet man kommer ind på udsig­
terne for udviklingen på de regionale arbejdsmarkeder i 
1980'erne og et skøn over den mulige virkning af Fællesska-Udtalelse om anden periodiske beretning om den sociale og økonomiske situation i Det europæiske 
Fællesskabs regioner 
(85/C 160/03) ! 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 10. april 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte beretning. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for regionaludvikling, som udpegede 
Michael T. Fuller til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 15. februar 1985. 
Det økonomiske og sociale udvalg vedtog på sin 225. plenarforsamling, den 27. marts 1985, 
enstemmigt følgende udtalelse: