MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET - LÅNGIVNINGS- OG GARANTIKAPACITET (EF/EURATOM) TIL FORDEL FOR EKSTERNE FORANSTALTNINGER

1. INDLEDNING

Garantifondsmekanismen dækker långivning i tredjelande via tre meget forskellige instrumenter, nemlig garantistillelse for EIB's eksterne långivning, for Euratoms eksterne långivning og for lån ydet som led i EF's makrofinansielle bistand. Den tjener til at beskytte Fællesskabets budget mod de direkte følger af misligholdelsen af lån ydet gennem en af ovennævnte långivningsinstrumenter og er desuden med til at sætte en grænse for EF/Euratom-långivningen og EF/Euratom-garantistillelsen.

Garantifondsmekanismen har fungeret tilfredsstillende i sin rolle som en slags støddæmper. Den samlede portefølje af udestående lån beløber sig til omkring 15 mia. EUR, hvoraf mere end 13 mia. EUR har form af garanteret EIB-långivning. Via Garantifonden er der desuden blevet udbetalt i alt 459 mio. EUR til dækning af misligholdte lån, som det ellers ville have været nødvendigt at dække direkte over budgettet.

Det årlige långivnings- og garantibeløb er betinget af reserven for tilførsel til Garantifonden, og loftet herfor er fastsat i de finansielle overslag for 2000-2006. Dette reservebeløb og reglerne for Garantifonden begrænser den samlede långivnings- og garantikapacitet til omkring 3 mia. EUR om året. I princippet gælder det, at når der træffes afgørelse om et nyt lån eller en nye lånegaranti, skal en vis del af lånebeløbet eller garantibeløbet dækkes af reserven. Sammen med reservebeløbet er tilførselssatsen derfor bestemmende for omfanget af den potentielle långivning eller garantistillelse. Hvis f.eks. samtlige lån og garantier skulle være fuldt dækket, og tilførselssatsen udgjorde 10 %, ville et reservebeløb på 100 EUR begrænse långivnings- og garantikapaciteten til 1 000 EUR om året.

I praksis er situationen mindre ligetil.

* For det første forholder det sig således, at i forbindelse med garanteret EIB-långivning til eksterne foranstaltninger stiller EF garanti for en portefølje af lån snarere end for individuelle lån. Eftersom EF stiller en sådan globalgaranti, finder man det ikke nødvendigt at fastsætte en 100 %-garanti for den samlede låneportefølje. Ifølge de nuværende regler er det kun 65 % af de fleste EIB-lånerammer til fordel for tredjelande, som EF stiller garanti for, og til dækning af hvilke der derfor foretages indbetalinger til Garantifonden. I praksis indebærer det dog, at der ydes fuld garanti for individuelle EIB-lån, indtil 65 % af den samlede portefølje er blevet misligholdt.

* For det andet er reglerne for timingen af tilførslen komplicerede, eftersom långivningen, selv ved långivning til et bestemt projekt eller til et enkelt land i forbindelse med makrofinansiel bistand, kan strække sig over en årrække, således at hver enkelt del af lånet er behæftet med betydelig usikkerhed.

I 2001 er garantireserven blevet totalt opbrugt, og situationen i årene 2002-2004 og indtil det tidspunkt, hvor udvidelsen burde fjerne noget af presset, tegner til at blive uholdbar. Der presses stærkt på for at forøge långivningen gennem hvert af ovennævnte tre instrumenter, så der er nu behov for at undersøge, hvordan prioriteringerne fordeles mellem dem, og om det vil være hensigtsmæssigt at sikre større fleksibilitet gennem garantimekanismen.

2. FREMTIDSUDSIGTERNE

Tabellen i bilag 1 giver et overblik over fremtidsudsigterne. Den viser, at garantireserven vil komme under stort pres i de kommende år.

EIB's eksterne långivning er allerede vokset betydeligt de seneste år i takt med udvidelsen af lånerammerne for Central- og Østeuropa, det vestlige Balkan, Middelhavsområdet og Sydafrika. Det generelle långivningsmandat er for nylig blevet udvidet til også at omfatte lån til Kroatien og til det særlige handlingsprogram som led i toldunionen med Tyrkiet, og der er blevet iværksat en særlig långivningsaktion til fordel for miljøprojekter i området langs Ruslands Østersøkyst. Resultatet er, at der nu er behov for at tilføre reserven flere midler, nemlig op til 3 152 mio. EUR i 2003 og 2004 mod 2 210 mio. EUR i 2000. Tabellen viser også, at det vil blive nødvendigt at tilføre reserven midler til dækning af udvidelsen af EIB-långivningen til Forbundsrepublikken Jugoslavien og til den særlige genopbygningsfacilitet for Tyrkiet. Desuden er der allerede blevet givet foreløbige meldinger om, at det ville være rimeligt at stille EIB-lån til rådighed for Ukraine, Moldova og visse centralasiatiske lande, og Rusland presser altid på for få adgang til flere EIB-lån. Alt dette taget i betragtning kan der blive behov for et supplerende garantibeløb på 300-400 mio. EUR om året.

Der er allerede blevet tilført midler til dækning af omkring 500 mio. EUR ud af det foreslåede Euratom-lån på 657 mio. EUR til K2/R4, ligesom der allerede er blevet tilført midler til dækning af et andet Euratom-lån på omkring 210 mio. EUR i Bulgarien. Da spørgsmålet om sikkerheden på de sovjetisk byggede atomkraftværker imidlertid bliver mere og mere akut, vil der blive presset på for at få udvidet Euratom-långivningen, og det vil igen kræve nye indbetalinger. Potentielle nye Euratom-tilsagn kunne beløbe sig til 200-300 mio. EUR om året. Eventuel ny Euratom-långivning vil også gøre det nødvendigt at hæve loftet for Euratom-lån, der er underlagt en særlig lovgivningsmæssig procedure.

Långivningen i forbindelse med makrofinansiel bistand varierer betydeligt fra år til år. Den seneste bistand er især gået til lavindkomstlandene på Vestbalkan og har i stigende grad inkluderet et gaveelement. I 2001 har det imidlertid været nødvendigt at tilføre midler til dækning af lån på 225 mio. EUR til Forbundsrepublikken Jugoslavien. På længere sigt ser det ud til, at et årligt rammebeløb på omkring 400-500 mio. EUR kunne være tilstrækkeligt til at dække de potentielle behov i forbindelse med den makrofinansielle bistand, men endnu foreligger der praktisk taget ingen beregninger af behovene i årene 2002-2004. Tabellen inkluderer et meget lille beløb for Ukraines vedkommende, for hvilket det antages, at den hidtidige indbetaling kan reaktiveres, og at der kun vil skulle skabes dækning for den ekstra långivning på 18 mio. EUR. Der er også blevet afholdt nogle indledende drøftelser om nye lån til Bosnien-Hercegovina, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Forbundsrepublikken Jugoslavien. I hvert af disse tilfælde vil der blive tale om et forholdsvist lille beløb, men samlet vil de udgøre en meget stor belastning for garantimekanismen. Det samme gælder dels den potentielle bistand til et land som Tyrkiet, som uundgåeligt vil involvere meget store beløb, dels en eventuel yderligere udvidelse af den makrofinansielle bistands geografiske rækkevidde.

3. BEHOV FOR HANDLING

Det er vanskeligt at vurdere sandsynligheden for, at en eller flere af disse potentielle nye långivnings- eller garantiaktioner som led i hvert af de tre instrumenter rent faktisk vil blive iværksat, og derfor er det også vanskeligt at udforme nogle effektive procedurer, der kan benyttes til at afgøre prioriteringen mellem dem. Men i betragtning af det allerede på nuværende tidspunkt lille spillerum, selv efter det, der allerede er blevet besluttet, er det vigtigt at skride til handling.

Kommissionen er af den opfattelse, at det først er nødvendigt at se nærmere på, hvordan anvendelsen af hvert af de tre instrumenter er fordelt og drøfte de prioriteringer, som brugen af dem bygger på.

Hvis det med udgangspunkt heri besluttes at forøge långivnings- og garantikapaciteten, vil det være nødvendigt enten at hæve det nuværende loft for garantireserven eller at ændre reglerne knyttet til garantimekanismen. For at kunne hæve reserveloftet vil være nødvendigt at ændre de nuværende finansielle overslag (2000-2006), så det kunne være nyttigt at udforske andre alternativer, herunder en justering af garantimekanismen, navnlig for perioden 2002-2004, for at tilvejebringe en større långivnings- og garantikapacitet gennem en eller anden kombination af en nedsættelse af tilførselssatsen for Garantifonden og af garantiprocenten for EIB-lån.

Den første justering ville bestå i en sænkning (i garantifondsforordningen) af tilførselssatsen i forbindelse med nye lån eller garantier til fordel for tredjelande fra de nuværende 9 % til 8 %. Denne ændring vil på ingen måde få indflydelse på Garantifondens støddæmperfunktion. Fonden har nu nået sit målniveau, og hvert år flyder der betydelige beløb (165 mio. EUR i 2001), der overskrider dette målbeløb, tilbage til Fællesskabets budget. En tilførselssats på 8 % i forbindelse med nye lån eller garantier vil være tilstrækkelig til at fastholde fondens midler på målniveauet, især takket være renteindtægterne fra fondens aktiver.

En anden justering kunne bestå i at sænke den generalgaranti, som EF yder EIB (i beslutningen om EIB's samlede eksterne långivningsmandat). En sænkning af denne garanti fra 65 % til 60 % eller endda 50 % ikke vil gøre nogen større forskel og navnlig ikke rokke ved Bankens adgang til de finansielle markeder på de bedst mulige vilkår. EIB's risiko for at miste et beløb på over 50 % af den garanterede portefølje er meget lille. EIB accepterede lignende forslag fra Kommissionen i 1996 og 1999.

De kvantitative virkninger for EF's långivnings- og garantikapacitet som følge af ændringer i tilførselssatsen og/eller den procentvise garanti, der ydes EIB, fremgår af bilag 2.

Hvis Rådet og Parlamentet kan tilslutte sig disse tanker, vil Kommissionen fremlægge forslag til den nødvendige lovgivning.

BILAG 1

Skøn over långivning og lånegarantier, der skal dækkes af garantireserven

(i mio. EUR)

>TABELPOSITION>

BILAG 2

EF's långivnings- og garantikapacitet under garantifondsmekanismen (tal for 2002)

(i mio. EUR)

>TABELPOSITION>