KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 06.03.1996 
KOM(96)86 endelig udg. 
Den økonomiske årsberetning 1996 
(forelagt af Kommissionen) 

DEN ØKONOMISKE ÅRSBERETNING 1996 
DEL A: DEN ØKONOMISKE UDVIKLING I FÆLLESSKABET 
RESUMÉ OG KONKLUSIONER i 
KAPITEL 1: BEHOV FOR AT PUSTE NYT LIV I OPSVINGET 1 
1.1. MARKANT OPBREMSNING i VÆKSTEN 11995 1 
1.1.1. Hovedtendenser 1 
1.1.2. Faktorer bag opbremsningen i væksten 2 
1.2. FORNYET FREMGANG I DEN ØKONOMISKE AKTIVITET VENTET 11996 7 
1.2.1. De underliggende økonomiske forudsætninger er gunstige 7 
1.2.2. Betydelige risiko- og usikkerhedsmomenter på kort sigt 13 
1.3. FORTSAT FREMSKRIDT HEN IMOD NOMINEL KONVERGENS 14 
1.3.1. Historisk lave og konvergerende prisstigninger 15 
1.3.2. Utilstrækkelige fremskridt med hensyn til at nedbringe budgetunderskuddene 16 
1.4. FORBEDRING I ARBEJDSMARKEDSFORHOLDENE GABT I STÅ 19 
1.4.1. Den seneste udvikling 19 
1.4.2. Jobskabelsen i EU i historisk perspektiv 20 
1.4.3. Karakteren af ledigheden i EU 22 
1.5. DE MELLEMFRISTEDE MÅLSÆTNINGER I HVIDBOGEN BRAGT I FARE 25 
BOKS 1: VIRKNINGEN PÅ VÆKSTEN AF VALUTAUROEN I 1995 5 
BOKS 2: DE NUVÆRENDE UDSIGTER SET I HISTORISK PERSPEKTIV 12 
BOKS 3: LEDIGHEDENS ØKONOMISKE SAMMENSÆTNING 24 
KAPITEL 2: ØKONOMISK POLITIK TIL FREMME AF VÆKST OG BESKÆFTIGELSE... 28 
2.1. DET ØNSKEDE POLICY-MIX 28 
2.2. PENGEPOLITIK 29 
2.2.1. Inflation og pengepolitik i mellemfristet perspektiv 29 
2.2.2. Den monetære stabilitet påvirket af interne såvel som eksterne faktorer i 1995 33 
2.2.3. Plads til yderligere lempelse af pengepolitikken 36 
2.3. BUDGETPOLITIK 39 
2.3.1. De senere års udvikling samt udsigterne på kort sigt 39 
2.3.2. Mellemfristede fordele ved en fortsat og øget konsolidering 42 
2.3.3. Finanspolitisk konsolidering og udsigterne for vækst på kort sigt 48 
2.3.4. Prioriterede konsolideringsområder 49 
2.4. LØNUDVIKLING 53 
2.4.1. En passende lønudvikling 53 
2.4.2. Løntilpasning i EU siden 1980 56 
2.4.3. Forventet lønudvikling 58 
2.5. STRUKTURPOLITIK 59 
2.5.1. Et vigtigt supplement til det makroøkonomiske policy-mix 59 
2.5.2. Initiativer i 1995 for at forbedre varemarkedernes funktion 67 
2.5.3. Arbejdsmarkedsreformer: Brug for en større indsats 69 
BOKS 4: DOLLAREN OG EMS-SAMARBEJDET 35 
BOKS 5: EKSEMPLER PÅ VELLYKKET FINANSPOLITISK KONSOLIDERING 51 
BOKS 6: PRODUKTIVITET OG BESKÆFTIGELSESVÆKST 61 
BOKS 7: EU I VERDENSØKONOMIEN 63 
6.03.96 
A (^ 
DEL B: DEN ØKONOMISKE SITUATION OG DE ØKONOMISK-POLITISKE 
PROBLEMSTILLINGER I DE ENKELTE MEDLEMSSTATER 
BELGIEN .....73 
DANMARK 77 
TYSKLAND 80 
GRÆKENLAND 85 
SPANIEN 89 
FRANKRIG 94 
IRLAND 98 
ITALIEN 102 
LUXEMBOURG 107 
NEDERLANDENE 110 
ØSTRIG 113 
PORTUGAL 117 
FINLAND 121 
SVERIGE 125 
DET FORENEDE KONGERIGE 129 
6.03.96 
/?*> 
Del A 
Den økonomiske udvikling i Fællesskabet 
6.03.96 
Resumé og konklusioner 
Den økonomiske årsberetning for 1996 indeholder Kommissionens vurdering af den aktuelle 
økonomiske situation og peger på de vigtigste økonomisk-politiske problemstillinger i 
Fællesskabet. Formålet med beretningen er at danne grundlag for en debat om de muligheder i 
økonomiske politik, der skal tages i betragtning ved udformningen af 1996-udgaven af de 
overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i Fællesskabet og i Medlemsstaterne. 
Jobskabelse er det vigtigste sociale, økonomiske og politiske mål for Unionen, og realiseringen af 
dette mål kræver en lang række forskellige tiltag. Denne beretning koncentrerer sig om den 
makroøkonomiske politik men behandler også strukturpolitikker, særlig dem, der er iværksat og 
aftalt på EU-niveau. Der er detaljeret redegjort for disse politik-områder i en række andre 
rapporter, herunder navnlig den fælles beskæftigelsesrapport, der blev godkendt i december 1995 
på Del Europæiske Råds møde i Madrid. 
Fællesskabet må fastholde den afstukne kurs 
Jobskabelse og arbejdsløshedsbekæmpelse er den altoverskyggende udfordring, som 
Fællesskabet står overfor. De økonomisk-politiske myndigheder i EU befinder sig i en 
situation, hvor de beslutninger, der træffes i den nærmeste tid, fundamentalt vil påvirke 
Fællesskabets vækst-, beskæftigelses- og konvergensudvikling i de kommende år. De 
nuværende konjunkturbetingede vanskeligheder kombineret med langsomme fremskridt 
med hensyn til strukturreformer har skabt usikkerhed om de økonomiske udsigter på 
kort sigt. Det har skabt behov for at bekræfte, at den politik, som regeringerne i EU 
fører, er både effektiv og rigtig, og for at formulere de økonomisk-politiske mål mere 
effektivt for at stabilisere forventningerne og mobilisere politisk støtte til de opstillede 
mål. Dette er særlig væsentligt for at undgå at viljen til at gennemføre de nødvendige 
tiltag svækkes i den nuværende vanskelige økonomiske situation. 
Situationen har visse træk til fælles med vilkårene i første halvdel af 1980'erne, men 
dengang gav omfattende og samordnede foranstaltninger det skub, der skulle til for at 
vende tilliden og den økonomiske udvikling. Udfordringen for de politiske 
beslutningstagere er derfor: 
• at genoplive opsvinget ved hjælp af nationale og koordinerede EU-
foranstakninger, der sigter på at genoprette tilliden, og 
• at opnå dette samtidig med at man understøtter den mellemfristede orientering af 
den økonomiske politik i EU med henblik på at gøre opsvinget til en stærk og 
holdbar vækstproces, som understøttes af kapacitetsskabende og 
beskæftigelsesskabende investeringer, samt at gøre de nødvendige fremskridt hen 
imod nominel konvergens. 
En fastholdelse af den mellemfristede orientering i den økonomiske politik er afgørende 
for at realisere de to gensidigt understøttende mål i Fællesskabets politik, nemlig: 
• en betydelig reduktion af arbejdsløshedsniveauet, og 
• en vellykket overgang til Den Økonomiske og Monetære Union pr. 1. januar 
1999. 
6.03.96 
/] Å 
-11 -
En skuffende væksttrend i 1995... 
EU-økonomien er i øjeblikket inde en markant afmatning. I modsætning til de 
fremherskende forventninger i begyndelsen af 1995 om en produktionsvækst på omkring 
3% pr. år i 1995 og 1996 aftog den økonomiske ekspansion mærkbart i løbet af året 
1995 og gik praktisk taget i stå i årets sidste måneder. Alt i alt var udviklingen 
skuffende, ikke kun med hensyn til den gennemsnitlige vækstrate (de foreliggende tal 
tyder på en BNP-vækst på omkring 2xh%), men særlig fordi fremgangen var 
utilstrækkelig til at hindre arbejdsløsheden i at vokse i adskillige medlemsstater ved årets 
udgang, og fordi der kun blev gjort beskedne fremskridt i den finanspolitiske 
konsolidering. Bedre resultater på disse to fronter er afgørende for troværdigheden af 
EU's målsætninger på mellemlang sigt. 
Afmatningen blev oprindeligt sat i gang af iboende konjunkturbetingede kræfter, især 
afsvækkelsen af den impuls, der i begyndelsen af opsvinget udgik fra lageropbygningen. 
Disse kræfter blev forværret af stigningen i de lange renter i 1994, valutauroen i foråret 
1995 og den efterfølgende svækkelse af tilliden i den private sektor. De pludselige og 
store valutakursbevægelser - der afspejlede en kombination af en svag dollar og tvivl på 
de finansielle markeder om troværdigheden af finans- og strukturpolitikken i en række 
EU-lande - øgede den finansielle usikkerhed og skabte tvivl om hvorvidt det indre 
marked's funktion kunne blive truet. Denne udvikling i kombination med utilstrækkelige 
resultater i arbejdsløshedsbekæmpelsen har bidraget til at svække tilliden, købelysten og 
villigheden til at ansætte flere medarbejdere. 
.... truer tilliden i Fællesskabet 
EU går derfor ind i 1996 i et mindre tillidsfuldt klima. Selv om de fleste faktorer synes 
at pege i retning af en fornyet styrkelse af aktiviteten, tyder den nuværende forringelse 
af virksomhedernes og forbrugernes tillid på, at tillidsskabende foranstaltninger fortsat 
er vigtige for at hindre en forlængelse af den nuværende pause i den økonomiske 
aktivitet. Den voksende usikkerhed blandt forbrugere og virksomheder skyldes en række 
forhold. Eksternt påvirkes EU's økonomi af den globale teknologiske revolution, den 
øgede konkurrence fra lavtlønslande og hurtigere strukturændringer på alle områder i 
økonomien. Internt påvirkes investorernes og forbrugernes forventninger negativt af den 
utilstrækkelige reduktion af den høje arbejdsløshed og af usikkerheden omkring 
implementeringen af foranstaltninger, der er nødvendige for at realisere de vigtigste 
økonomiske og politiske mål på mellemlang sigt. 
6.03.96 
s * 
- ill 
Denne pessimisme er overdrevet på baggrund af gunstige fundamentale 
økonomiske forhold... 
Forståelig, vil en stor del af årsagerne efter alt at dømme vise sig at være af kortfristet 
karakter. De underliggende økonomiske vilkår i EU er i øjeblikket ganske gunstige. 
Importefterspørgslen blandt EU's handelspartnere fortsætter med at vokse i et sundt 
tempo, den gennemsnitlige investeringslønsomhed er i bedring og er betydeligt højere 
end i anden halvdel af 1980'erne, inflationen ligger på et historisk lavt niveau, 
rentesatserne er blevet reduceret væsentligt, og de tidligere overdrevne 
valutakursudsving er delvis blevet korrigeret. Desuden gøres der fremskridt i retning af 
større nominel konvergens. Fællesskabet befinder sig derfor i en paradoksal situation. 
Den aktuelle forsigtighed og ubeslutsomhed står i modsætning til de gunstige 
fundamentale økonomiske forhold og med den høje grad af enighed blandt regeringerne 
vedrørende både de mål, der bør efterstræbes, og midlerne til at nå dem. 
... men tillidsskabende foranstaltninger er nødvendige. 
Inden for de overordnede rammer for den økonomiske politik, der blev fremlagt i 
Kommissionens hvidbog fra 1993 om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, og som 
er konkretiseret i de overordnede økonomiske retningslinjer, som Rådet har vedtaget 
hvert år siden 1993, peges der derfor på tillidsskabende foranstaltninger for at overvinde 
den aktuelle kortsigtede usikkerhed og bekymring. Økonomisk-politiske tiltag på 
nationalt og/eller EU-plan vil kunne bidrage til at skabe den tiltro, der er nødvendig for 
at sætte nyt liv i opsvinget og dermed udnytte de gunstige underliggende vilkår. Dette er 
hovedformålet med det nylige forslag fra Kommissionens formand om en europæisk 
beskæftigelsespagt. I denne sammenhæng har Kommissionen foreslået, at der stilles 
yderligere ressourcer til rådighed med henblik på at sikre en succesrig gennemførelse af 
de transeuropæiske netværk (TEN) og med henblik på at fremme forskning og 
udvikling. Efter konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Madrid foreslår 
Kommissionen endvidere en handlingsplan til fordel for små og mellemstore 
virksomheder. En fælles indsats på disse områder vil skabe tillid til, at medlemsstaterne 
og EU er i stand til at nå fælles mål. Samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter og 
regeringerne om et omfattende program for stabilitet og beskæftigelse vil desuden kunne 
fremme tilliden og forbedre investeringsklimaet. Sådanne aftaler bør ikke blot tage højde 
for kortsigtede problemer, men indgå som en del af en samlet overordnet pakke af 
foranstaltninger på mellemlang sigt. For at et sådant initiativ alt i alt kan blive en 
succes, skal disse økonomisk-politiske pakker være troværdige, give klare signaler om 
den økonomisk-politiske kurs, være forenelige med den udstukne makroøkonomiske 
strategi, indeholde detaljerede initiativer om midlerne til at gennemføre 
strukturreformer, og de skal sammensættes på en sådan måde, at de kan accepteres af de 
forskellige interessegrupper i samfundet. 
6.03.96 
- IV 
Gennemførelse af det ønskede skift i det makroøkonomiske policy-mix... 
Målet for den økonomiske politik må være at sætte nyt liv i opsvinget samtidig med at 
troværdigheden af den stabilitetsorienterede politik på mellemlang sigt fastholdes. For så 
vidt angår budgetpolitikken er der praktisk taget ikke nogen manøvremargen i 
hovedparten af medlemsstaterne i den aktuelle situation. På baggrund af risikoen for 
uønskede reaktioner på finans- og valutamarkederne kan enhver slækkelse i den 
finanspolitiske konsolideringsindsats få negative virkninger. Tværtimod er det vigtigste 
bidrag, den makroøkonomiske politik kan yde i øjeblikket, at tilvejebringe et fortsat 
skift i policy-mixet. Det primære mål for pengepolitikken er at sikre og fastholde en lav 
inflation. Men hvis budgetkonsolideringsindsatsen videreføres beslutsomt og 
lønudviklingen forbliver tilfredsstillende, vil betingelserne være til stede for en 
yderligere og varig lempelse af de pengepolitiske vilkår. Denne årsberetning fremhæver 
det forhold, at et sådan skift sidste år blev bremset af en ufuldstændig gennemførelse af 
retningslinierne for den økonomiske politik i nogle medlemsstater. Hvis en 
længerevarende økonomisk afmatning derfor skal undgås, vil det i væsentligt omfang 
afhænge af, at alle medlemsstater viser vilje og evne til at gøre deres overordnede 
økonomisk-politiske rammevilkår troværdige. 
... vil afhænge af en troværdig budgetpolitisk konsolideringsproces... 
På trods af de generelt lovende tendenser til en større finanspolitisk ansvarlighed i de 
seneste to år udøver de alt for store budgetunderskud fortsat et nedadgående pres på den 
aktuelle og fremtidige levestandard i EU. I en række medlemsstater skaber de store 
budgetmæssige ubalancer inflationsforventninger og bidrager til høje rentespænd. Store 
budgetunderskud reducerer den samlede opsparing, medfører højere forventede 
skattesatser, svækker supplerende foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløshed, 
bremser bestræbelserne på at øge produktionskapaciteten og beskæftigelsespotentialet 
samt reducerer finanspolitikkens evne til at reagere på økonomiske tilbageslag. Alle 
medlemsstater erkender, at det haster med at træffe finanspolitiske 
konsolideringsforanstaltninger i EU. 
På trods af de positive virkninger på mellemlang sigt er det muligt at visse regeringer i 
øjeblikket vil være tilbageholdende med at fortsætte budgetreformerne, da de er 
bekymrede for virkningen på kort sigt. Afhængig af de særlige omstændigheder, som et 
givet land befinder sig i, kan denne virkning imidlertid meget vel være begrænset, eller 
den kan endda være positiv i lande med høje rentespænd og en utilstrækkelig 
finanspolitisk troværdighed. De rette fundamentale vilkår er på plads for at fremme en 
betydelig "crowding-in" af efterspørgsel i den private sektor. Virkningen afhænger også 
af den samlede pakke af foranstaltninger og den måde, hvorpå implementeringen sker. 
Den vigtigste betingelse er, at budgetkonsolideringen skal indgå som en del af en 
samlet, troværdig økonomisk strategi. 
6.03.96 
•v V 
v -
.... og en fortsat passende lønudvikling 
Inden for rammerne af den makroøkonomiske politik bærer arbejdsmarkedets parter et 
afgørende ansvar for at fastholde en passende lønudvikling. I de overordnede 
økonomisk-politiske retningslinjer understreges nødvendigheden af at sikre nominelle 
lønstigninger, som er forenelige med de pengepolitiske myndigheders inflationsmål. 
Reallønsudviklingen bør desuden sikre en fortsat opgang i investeringernes rentabilitet, 
samtidig med at der levnes plads til stigninger i levestandarden. 
Fra et makroøkonomisk synspunkt lægger den seneste og forventede samlede 
lønudvikling ikke en alvorlig begrænsning på væksten i de fleste medlemsstater. I nogle 
medlemsstater har lønudviklingen imidlertid ikke været helt forenelig med de 
pengepolitiske myndigheders stabilitetsmål og/eller med behovet for at forbedre og 
bevare økonomiens vækstpotentiale. På mikroniveau ligger lønomkostningsniveauet ikke 
altid på linje med produktivitetsniveauet. En højere grad af kvalifikationsrelateret, 
regional og sektoral lønomkostningsspredning vil derfor være en forudsætning for at 
sikre en mere beskæftigelsesskabende vækstproces. 
Den makroøkonomiske politik skal ledsages af strukturreformer 
Bestræbelserne på at sætte ny gang i væksten bør gå hånd i hånd med bestræbelserne på 
at realisere EU's vigtigste målsætninger på mellemlang sigt med hensyn til 
arbejdsløshedsbekæmpelse og overgangen til en fælles valuta. For at nå disse mål skal 
den makroøkonomiske politik ledsages af en indsats på struktursiden, der i alt væsentligt 
tjener tre formål: i) at sikre en spændingsfri makroøkonomisk vækstproces ved hjælp af 
foranstaltninger, der forbedrer vare- og tjenestemarkedernes virkemåde kombineret med 
en større fleksibilitet på arbejdsmarkedet; ii) at forstærke de underliggende vækstkræfter 
ved hjælp af foranstaltninger, der fremmer innovation og konkurrence og forbedrer 
uddannelsesniveau og kvalifikationer; og iii) at øge beskæftigelsesintensiteten i væksten 
gennem en udvidelse af lønomkostningsskalaen, særlig ved at reducere de indirekte 
lønomkostninger i den lave ende og ved at omorganisere arbejdstilrettelæggelsen. 
De nationale myndigheder har i det store og hele ansvaret for strukturpolitikkerne, men 
for at øge deres gennemslagskraft og effektivitet bør de nationale foranstaltninger, i det 
omfang det er hensigtsmæssigt, koordineres og suppleres med specifikke foranstaltninger 
på EU-plan. I øjeblikket omfatter EU-foranstaltningerne en række konkurrenceevne- og 
arbejdsmarkedsinitiativer med særlig vægt på det indre marked, de transeuropæiske 
netværk (TEN) og overvågningen af implementeringen af EU's beskæftigelsesstrategi, 
der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Madrid i december sidste år. Denne 
strategi fokuserer på foranstaltninger på fem nøgleområder, der blev fastlagt på Det 
Europæiske Råds møde i Essen: i) forbedring af beskæftigelsesmulighederne ved at 
6.03.96 
A l 
VI 
fremme investeringer i erhvervsuddannelse; ii) forøgelse af beskæftigelses intensiteten i 
væksten (flexibel arbejdstilrettelæggelse, passende lønaftaler, miljømæssige og sociale 
serviceaktiviteter); iii) reduktion af de indirekte lønomkostninger i et omfang, der er 
tilstrækkeligt til at sikre en mærkbar virkning på virksomhedernes 
rekrutteringsbeslutninger, særlig for så vidt angår ufaglært arbejdskraft; iv) forbedring 
af arbejdsmarkedspolitikkens effektivitet på en sådan måde, at man undgår 
foranstaltninger, der skader lysten til at søge arbejde, samt at man går fra en passiv til 
en aktiv arbejdsmarkedspolitik; og v) forbedring af foranstaltningerne for de grupper, 
der er særlig hårdt ramt af arbejdsløshed. 
Fuld gennemførelse af de overordnede retningslinjer spiller en central rolle 
Nøglen til at løse EU's aktuelle problemer på kort sigt og til at realisere målsætningerne 
på mellemlang sigt ligger derfor samlet set i en troværdig gennemførelse af de 
overordnede retningslinjer og af den beskæftigelsesstrategi, som Det Europæiske Råd i 
Essen og på senere topmøder blev enige om. Dette indebærer makroøkonomiske, 
arbejdsmarkedspolitiske og strukturpolitiske initiativer, som vil virke gensidigt 
forstærkende, og som er afgørende for, at man både kan fremme væksten og 
beskæftigelsen og realisere ØMU'en pr. 1. januar 1999. 
6.03.96 
'/' A 
Kapitel 1 : Behov for at puste nyt liv i opsvinget 
1.1. Markant opbremsning i væksten i 1995 
1.1.1. Hovedtendenser 
Figur 1 
Kvartalsvise BNP-vækstrater, EUR-9* 
Procentvis ændring i faste priser (årsbasis) 
92 | 93 
EUR-9=D,F,I,UK.E,NL,S,AIFIN Det overraskende kraftige opsving 
i EU-økonomien i 1994 blev i 
løbet af 1995 afløst af en markant 
opbremsning i vækstraten. 
Tempoet i produktionsfremgangen 
blev gradvis reduceret fra 3 Vi-4% 
(på årsbasis) gennem det meste af 
1994 til ca. 2% i andet og tredje 
kvartal af 1995 (figur 1). At 
dømme efter de senest 
tilgængelige indikatorer er EU-
økonomien på det nærmeste 
stagneret i årets sidste kvartal. Det er endog sandsynligt, at væksten var negativ i nogle 
lande, bl.a. Tyskland og Frankrig. Hvis disse forventninger holder stik, vil den 
økonomiske vækst i EU for 1995 som helhed blive på lidt under de 2,7%, der blev 
forudsagt i Kommissionens økonomiske prognose fra november 1995, sandsynligvis i 
størrelsesordenen Vk%. 
Mens den økonomiske aktivitet i 
1995 fortsat blev holdt oppe af 
en sund eksport til tredjelande 
uden for EU, skete der en 
opbremsning i den indenlandske 
efterspørgsel i EU-landene. I 
årets første halvdel skete der en 
kraftig reduktion i bidraget fra 
lagerinvesteringer, og 
boliginvesteringerne aftog 
uventet. Investeringerne i 
maskiner m.v. øgedes i solidt 
tempo, mens det private forbrug 
fortsatte med at stige moderat. I 
årets sidste halvdel skete der en 
markant opbremsning i både 
investeringerne og det private 
forbrug. Tabel 1 
EU-økonomien: 
Hovedposter på forsyningsbalancen 
(Årlig procentvis ændring i faste priser) 
Privat forbrug 
Offentligt forbrug 
Faste bruttoinvesteringer 
- heraf: maskiner m.v. 
- heraf: boliger 
Lagre (bidrag i % af BNP) 
Indenlandsk efterspørgsel (inkl. 
lagre) 
Eksport af varer og 
tjenesteydelser b) 
Import af varer og 
tjenesteydelser b) 
Bruttonationalprodukt 1986-
90 
3.7 
2.0 
5.7 
7.1 
4.8 
0.1 
3.9 
VA 
6 
3.3 1991-
92 
1.8 
1.9 
-1.3 
-2.3 
-0.5 
-0.2 
1.0 
3V* 
4 
1.2 1993 
-0.3 
1.1 
-6.6 
-10.7 
-3.3 
-0.7 
-2.0 
8 
-3 
-0.6 1994 
1.6 
1.0 
2.5 
2.6 
2.4 
0.9 
2.5 
10 
41/2 
2.8 1995 
a) 
1.9 
1.0 
4.5 
8.0 
1.9 
0.1 
2.3 
81/2 
51/2 
2.7 
a) Prognose fra november 1995. Tallene vil formentlig blive nedjusteret. 
b) Kun samhandelen med lande uden for EU (skøn). 
6.03.96 
•< 4 
2-
Afmatningen var særlig markant i lande, hvis valutaer steg kraftigt i værdi i foråret 
1995, men vækstraten faldt i praktisk taget alle medlemslande. I førstnævnte gruppe af 
lande fladede eksporten generelt ud, og investeringerne voksede i langsommere tempo 
end tidligere ventet. Mens det private forbrug til at begynde med holdt sig oppe, førte 
de forværrede udsigter på arbejdsmarkedet til, at forbrugerne holdt igen på udgifterne i 
anden halvdel af året. I lande, hvis valutaer faldt kraftigt i værdi, blev den heraf 
følgende stimulering af eksportmarkedsandelene i nogen grad opvejet af en langsommere 
vækst på eksportmarkederne, og høje realrentesatser og negative bytteforholdseffekter 
lagde en dæmper på den indenlandske efterspørgsel. 
1.1.2. Faktorer bag opbremsningen i væksten 
Figur 2 Opbremsningen i opsvinget synes i det væsentlige at have været forårsaget af to typer 
kræfter. For det første blev den oprindelige dæmper på væksten fremkaldt af, hvad der 
kunne kaldes "iboende konjunkturbetingede kræfter", der indebar, at impulsen fra 
lagerinvesteringerne i den tidlige fase af opsvinget ophørte, og at der gradvis skete et 
skift i de kræfter, der drev opsvinget. De samme faktorer har også under tidligere 
konjunkturopsving fremkaldt en kortvarig vækstpause. For det andet er denne 
konjunkturpause blevet forværret af en række indbyrdes relaterede kræfter: 
eftervirkningerne af stigningen i den lange rente i løbet af 1994, valutauroen i foråret 
1995 og, delvis som et resultat af disse faktorer, en vedholdende svækkelse af tilliden i 
den private sektor. 
Vækstpause ikke i sig selv usædvanlig 
Betydningen af de "iboende 
konjunkturbetingede kræfter" træder 
tydeligt frem, hvis man sammenligner 
vækstprofilen og lagerinvesteringernes rolle 
under det seneste opsving med tidligere 
erfaringer. Igennem 1994 havde 
lagerinvesteringerne en kraftig indflydelse 
på fremgangen i den økonomiske aktivitet, 
idet de tegnede sig for næsten et helt 
procentpoint af BNP-vækstraten på 2,7%, 
men opsvinget i 1994 var ikke i højere grad 
end tidligere opsving baseret på 
lagerinvesteringerne. Også under de to 
foregående konjunkturopsving var der 
senere i konjunkturforløbet et midlertidigt 
negativt bidrag fra lager investeringerne, der 
førte til en kortvarig vækstpause (figur 2). 
En sådan vækstpause, forårsaget af Lagerinvesteringernes rolle under et opsving, 
EUR-4* 
1975 3. kv.-1977 4. kv. 
Kv1 Kv2 Kv3 Kv4 KvS Kv6 Kv7 Kv8 Kv9 Kv10 
19811. kv. -1983 2. kv. 
wfp»v«i<«t i imt &m* 
liwiiiBjifffiiiiirt^^ 
Kv1 Kv2 Kv3 Kv4 Kv5 Kv6 Kv7 Kv8 Kv9 Kv10 
1993 2. kv. -1995 3. kv. 
!Wr'V*k«t <«*«**« 
Kv1 Kv2 Kv3 Kv4 Kv5 Kv6 Kv7 Kv8 Kv9 Kv10 
' EUR-4 : D, F, I, UK 
6.03.96 
-3 
konjunkturbetingede faktorer primært med relation til lagerinvesteringsforløbet, er altså 
ikke usædvanlig og giver derfor ikke nødvendigvis anledning til bekymring. Den 
nuværende opbremsning i konjunkturopsvinget kan dog vise sig mere intens og 
længerevarende end de tidligere vækstpauser som følge af uheldige udviklingstendenser 
på de finansielle markeder. 
De lange rentesatser steg markant i 1994 
Først indtraf den markante stigning i de lange 
rentesatser på de internationale og europæiske 
finansielle markeder i 1994. I perioden fra december 
1993 til december 1994 steg afkastet på lange 
obligationer med ca. 225 basispoint i EU i 
gennemsnit, mens inflationen generelt var for 
nedadgående. Denne stigning havde til dels sin 
forklaring i en "afsmittende effekt" fra en 
tilsvarende stigning i afkastet i USA og til dels i den 
overraskende styrke i det økonomiske opsving i 
Europa, der gav anledning til forventninger om enten 
en opbygning af inflationspres. Der var betydelige 
medlemsstat til medlemsstat, hvilket bl.a. var en 
resultater, den førte politik og troværdigheden heraf, 
kraftigere i lande, hvor der herskede usikkerhed om 
hvis offentlige finanser efter markedernes opfattelse 
bæredygtig udvikling. Tabel 2 
Lange rentesatser 
D 
E 
F 
1 
S 
UK 
EUR15 Dec. 
1993 
5.5 
8.1 
5.8 
9.2 
7.6 
6.3 
6.8 Dec. 
1994 
7.3 
11.1 
8.3 
11.8 
10.9 
8.6 
9.0 April 
1995 
6.8 
11.8 
7.7 
12.8 
11.4 
8.4 
8.8 Jan. 
1996 
5.3 
9.1 
6.3 
10.0 
8.3 
7.8 
7.4 
en pengepolitisk stramning eller 
variationer i rentestigningen fra 
afspejling af deres økonomiske 
Den lange rente steg betydeligt 
den fremtidige finanspolitik, og 
endnu ikke var inde i en klart 
Stigningen i de lange rentesatser ventedes at medføre en opbremsning i den økonomiske 
aktivitet i 1995 via dens efterspørgselsdæmpende virkning, specielt på 
boliginvesteringerne, men i sammenhæng med det igangværende opsving blev 
virkningen anset for at være beskeden. Set i bakspejlet ser det dog ud til, at de højere 
lange rentesatser sammenholdt med visse andre faktorer, ikke destomindre lagde en 
kraftigere bremse på virksomhedernes og forbrugernes udgiftsbeslutninger i 1995 end 
ventet. 
Valutauro og svigtende tillid 
Den vigtigste af disse andre faktorer var den valutauro, der brød ud i foråret 1995. De 
pludselige og voldsomme udsving i valutakurserne øgede usikkerheden på de finansielle 
markeder og undergravede tilliden til udsigterne om et stabilt opsving. Valutauroen 
synes primært at være forårsaget af to forhold. For det første blev den amerikanske 
dollar kraftigt svækket i kølvandet på krisen for den mexicanske peso og et 
stemningsskifte på markedet om det indbyrdes styrkeforhold mellem de største 
internationale valutaer. For det andet blev det pres, der i forvejen blev øvet på de 
6.03.96 
-4 
europæiske valutaer som følge af den svage dollar, forstærket af usikkerheden om det 
fremtidige forløb i budgetkonsolideringen i visse medlemsstater og/eller opfattelsen af 
en risiko for fornyet inflationspres. De heraf følgende valutakursbevægelser, der i 
mange tilfælde lå i forlængelse af tidligere kursbevægelser, måtte uvægerligt få en 
væsentlig indvirkning på økonomien i apprecierende såvel som i deprecierende lande og 
kom til at spille en afgørende rolle for opbremsningen i EU-økonomien som helhed (se 
boks 1). 
Figur 3 Valutauro og tillid 
EUR 
2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 1012 2 4 6 8 1012 
Tyskland 
2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 
| 92 | 93 | 94 | 95 
Italien Omend der allerede var indtrådt 
en beskeden afdæmpning i 
industrivirksomhedernes 
forventninger før marts 1995, 
udløste valutauroen en vedvarende 
nedjustering af 
produktionsforventningerne i 
industrien og en afsvækkelse af 
forbrugertilliden (figur 3). 
Nedjusteringen af forventningerne 
i industrien var generelt mere 
udtalt i apprecierende lande 
(eksemplificeret i figuren med 
Tyskland), hvilket afspejlede 
bekymring over tabet af 
konkurrenceevne, mens tilliden 
blandt forbrugerne var tilbøjelig 
til at vige i deprecierende lande 
(især Italien), hvor forbrugerne 
forudså en udhuling af 
købekraften, samtidig med at de 
stod over for stigende rentesatser. 
Det samme mønster kunne i høj 
grad spores under valutakrisen i 
september 1992, da det britiske 
pund og den italienske lire forlod valutakursmekanismen. Også dengang var tilliden til 
økonomien begyndt at forringes inden valutakrisen, men sidstnævnte forværrede i vid 
udstrækning faldet i tilliden, specielt blandt virksomhederne i apprecierende lande og 
blandt forbrugerne i deprecierende lande. 
Udviklingen i begyndelsen af 1995, herunder indgåelsen af uhensigtsmæssigt høje 
lønaftaler i Tyskland samtidig med at D-marken steg i værdi, undergravede industriens 
konkurrenceevne og lønsomhed. Den fik desuden virksomhederne til at dæmpe deres 
forventninger til den fremtidige omsætning, til at nedjustere deres ønskede 
lagerbeholdning og til at udskyde investeringsbeslutninger. Dette fald i købsaktiviteten 
svækkede erhvervstilliden yderligere, hvilket derefter havde følgevirkninger for udgifts-
og rekrutter ingsbeslutninger ne. Svækkelsen af tilliden i erhvervslivet fortsatte året 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 
| 92 | 93 | 94 | 95 
Indeks: 1987 1.kv.=100 
6.03.96 
5-
igennem, omend den synes at være standset på det seneste. Efterhånden som tilliden til 
et fortsat økonomisk opsving svækkedes og forbedringen på arbejdsmarkedet tog af, 
svækkedes tilliden blandt forbrugerne gradvis i løbet af årets andet halvår. 
Alt i alt gælder det, at den gradvise forværring i den økonomiske aktivitet i løbet af året 
i stor udstrækning skyldes en "ond cirkel" af faldende tillid og voksende forsigtighed i 
udgifts- og rekrutteringsbeslutningerne. Dette havde hovedsagelig sin forklaring i uroen 
på de finansielle markeder, for de underliggende økonomiske kræfter var reelt ikke 
blevet forværret i en sådan grad, at dette nødvendiggjorde eller begrundede en så 
markant opbremsning i den økonomiske aktivitet i EU. Dette peger på et behov for både 
større troværdighed i den førte politik i EU og en øget indsats på internationalt plan for 
at forhindre store og pludselige bevægelser i de største internationale valutaer. 
Boks 1: Virkningen på væksten af valutauroen i 1995 
I perioden fra december 1994 til april 1995 faldt den amerikanske dollar med 12% i forhold til den 
tyske mark, hvilket kom oven i et 10% fald i løbet af 1994. 
Dollarens fald kombineret med usikkerhed om budget- og 
inflationsudsigterne i visse medlemsstater udløste 
omfattende bevægelser mellem de europæiske valutaer 
indbyrdes. Fra december 1994 til april 1995 faldt den 
italienske lire i nominelle effektive termer med ca. 13%, og 
det britiske pund og den svenske krone svækkedes 
betragteligt. Inden for valutakursmekanismen blev den 
spanske peseta og den portugisiske escudo's centralkurs 
nedskrevet i marts. Den tyske mark og de valutaer, der er 
tæt knyttet til DEM, blev styrket væsentligt i 
handelsvægtede termer, nemlig med op til 6% i perioden fra 
december til april. Tabel B 1.1 
Nominelle effektive valutakurser 
Indeks, August 1992=100 
B 
D 
F 
I 
E 
S 
UK Dec. 
1993 
99.9 
100.8 
100.9 
75.1 
78.4 
74.6 
88.7 Dec. 
1994 
103.3 
103.1 
102.4 
72.7 
78.2 
77.5 
87.1 April 
1995 
107.9 
109.3 
106.3 
63.2 
77.1 
73.0 
83.1 Jan. 
1996 
105.9 
106.7 
106.7 
71.7 
80.6 
83.2 
82.1 
Eksportmængden i de fire største EU-lande 
140 Indeks 1902 3. kv.« 100 De store forskydninger i 
valutakurserne førte til 
betydelige ændringer i den 
relative pris- og 
omkostningskonkurrenceevne. 
Som det også var tilfældet efter 
valutakursbevægelserne i 
september 1992, havde det en 
markant, omend ikke utvetydig, 
virkning på medlemsstaternes 
eksport i forhold til hinanden. 
Efter september 1992 
forbedredes Italien og UK's 
eksport i forhold til Tyskland og 
Frankrigs med næsten 10% i 
løbet af 2-3 kvartaler (se 
figuren). Derefter var 
eksportvæksten stort set lige stor frem til udgangen af 1994, hvorefter den stærke D-mark igen fik 
Tysklands eksport til at vokse langsommere, og den svage lire gav den italienske eksport et skub 
fremad. De mindre markante ændringer i Frankrigs og UK's nominelle effektive valutakurs Lkv. 2.kv. 3. kv. 4. kv. 
1995 
6.03.96 
-6 
medførte, at valutakursudsvingene havde en mindre dominerende, men stadig synlig, indvirkning 
på eksportvæksten i disse lande..Valutauroen i begyndelsen af 1995 påvirkede den 
makroøkonomiske udvikling i EU på en række måder. For det første skete der gennemsnitligt en 
opskrivning af de europæiske valutaer i forhold til de lande EU konkurrerer med, hvilket betød tab 
af priskonkurrenceevne på verdensmarkederne. For det andet, for de lande, hvis valutaer blev 
kraftigt svækket, blev den kortsigtede forøgelse af eksportmarkedsandele til en vis grad 
neutraliseret af lavere vækst på eksportmarkederne og af stigende rentesatser og udhuling af 
forbrugernes købekraft på grund af højere inflation på hjemmemarkedet. For det tredje medførte 
den negative indvirkning på eksporten og de indsnævrede profitmargener i lande, hvis valutaer 
blev styrket kraftigt, at investeringerne voksede mindre end de ellers ville have gjort. For det 
fjerde havde valutauroen af alle disse grunde negative konsekvenser for tilliden i erhvervslivet og 
blandt forbrugerne, hvilket mindskede villigheden at øge efterspørgslen. 
Det er kun muligt at foretage en kvantitativ vurdering af den samlede indvirkning på den 
økonomiske aktivitet, hvis denne sker ud fra bestemte antagelser. Et fingerpeg om 
størrelsesordnen kan fås ved hjælp af simulationer med Kommissionens Quest-model. 
Simulationerne bygger på en antagelse om en uændret realrente (idet der ses bort fra en 
stramning af pengepolitikken i deprecierende lande, der ligger ud over stigningen i inflationen) og 
tager ikke højde for direkte indvirkninger på tilliden, som valutauroen kan have forårsaget. Tabel 
B1.2 viser den simulerede virkning på væksten i 
1995 og 1996 af dels valutakursændringerne i 
perioden fra december 1994 til april 1995 og 
dels den delvise neutralisering der indtraf i 
perioden fra april til december 1995. Den 
simulerede virkning på væksten i Tyskland af 
den oprindelige appreciering (og generelt i 
lande, hvis valutaer er nært knyttede til DEM) 
ligger i størrelsesordenen 1 procentpoint i det 
første år og omtrent halvt så meget i det andet 
år. Modsat ville den italienske produktion blive 
øget med omtrent !4%, heraf størstedelen i 
løbet af det første år. 
For EU som helhed viser modelsimulationerne, 
at valutauroen kan have resulteret i et fald i 
produktionen med næsten !4 procentpoint i 1995. Det er dog sandsynligt, at valutauroens 
indflydelse på tilliden og en del landes rentespænd i forhold til DEM reelt førte til en større negativ 
indvirkning på væksten. Den delvise neutralisering af kursudsvingene, der indtraf i den resterende 
del af 1995, vil efter alt at dømme få positive virkninger for væksten i 1996 i apprecierende lande 
samt for EU som helhed, hvorved anden års virkningerne af forårets valutauro neutraliseres. 
Også her vil de positive virkninger i kraft af tillidseffekter og de reducerede rentesatser formentlig 
blive større, end det fremgår af modelsimulationen. Tabel B1.2 
Simuleret virkning på 
BNP-væksten 
(Procentpoint) 
D 
F 
I 
UK 
EUR Valuta­
uroen i 
foråret 
(dec. 94 - april 95) 
1995 
-1.1 
-0.3 
0.4 
0.1 
-0.4 1996 
-0.4 
-0.1 
0.2 
0.0 
-0.2 Efterfølgende 
delvis 
neutralisering 
(april - dec.95) 
1995 
0.1 
0.0 
-0.1 
0.0 
0.0 1996 
0.3 
0.1 
-0.3 
0.0 
0.2 
6.03.96 
1.2. Fornyet fremgang i den økonomiske aktivitet ventet i 
1996 
På grund af forværringen i den økonomiske situation siden Kommissionens prognose fra 
november 1995 er vækstudsigterne for 1996 blevet mindre lovende end hidtil ventet. 
Mens produktionen i EU som helhed tidligere blev forudset til at vokse med 2,6% i 
1996, synes det nu sandsynligt, at væksten vil komme til at ligge på under 2%. Denne 
nedjustering af forventningerne er primært en afspejling af det ringere udgangspunkt og 
af forventningen om fortsat lav økonomisk aktivitet i de første måneder af 1996. 
Grundlæggende set er det ræsonnement, der lå til grund for prognosen fra november 
1995, ikke desto mindre stadig gyldigt. Under forudsætning af, at troværdigheden i den 
økonomiske politik ikke svækkes, er de vigtigste kræfter bag vækstudsigterne for den 
europæiske økonomi gunstige og peger i retning af en fornyet fremgang i den 
økonomiske aktivitet i løbet af året. Under disse omstændigheder tyder alt på, at der vil 
komme gang i væksten fra en afdæmpet fremgang i begyndelsen af året til en vækstrate 
på omkring 3% (på årsbasis) i årets sidste halvdel. Selv om gennemsnitstallet for året 
ventes at blive lavere end i 1995, vil den underliggende tendens derimod være positiv. 
Fremgangen i den økonomiske aktivitet vil efter al sandsynlighed blive drevet af 
stigende investeringer i maskiner m.v., understøttet af en vedholdende fremgang i EU-
landenes eksport og en gradvis genoplivning af forbruget, hjulpet på vej af moderate 
stigninger i reallønnen og beskæftigelsen. Bolig- og erhvervsbyggeriet ventes at se 
fornyet fremgang, og efterhånden som det nuværende lageroverhæng nedbringes, vil 
lagerinvesteringerne på ny kunne bidrage med en positiv vækstimpuls. 
1.2.1. De underliggende økonomiske forudsætninger er gunstige 
Blandt de vigtigste positive vækstkræfter kan nævnes: 
i. Verdensøkonomien uden for EU synes at fortsætte med at ekspandere i et sundt 
tempo. 
ii. De underliggende forudsætninger for den europæiske økonomi i form af lav 
inflation, moderat lønpres og en sund investeringslønsomhed er gunstige. 
iii. Pengepolitikken er blevet lempet, den lange rente er faldet, og der er delvis blevet 
rettet op på de overdrevne valutakursudsving i foråret 1995. 
6.03.96 
Figur 4 
BNP-vækst på verdensplan*, eksklusive EU 
Realvækst i % pr. ir Verdensøkonomien ekspanderer fortsat i et sundt tempo 
Den økonomiske aktivitet uden for EU 
har været i kraftig fremgang siden 
1992, og verdenshandelen er vokset i et 
tempo, der ligger klart over 
gennemsnittet i de sidste to årtier (figur 
4). Importvæksten i 1993-1995 i 
landene uden for EU var endda 
kraftigere end man normalt ville have 
ventet på basis af den konstaterede 
produktionsfremgang. Dette har til dels 
sin forklaring i sammensætningen af 
væksten i verdensefterspørgslen i de 
senere år, ikke mindst i USA, der har 
været drejet i retning af investeringer 
og lageropbygning, som begge typisk 
har et stort importindhold. Derudover 
kan den fornyede dynamik i 
verdenshandelen også tilskrives den hastige integrering af de voksende markeder i Asien 
og Central- og Østeuropa i verdensøkonomien samt de handelsliberaliserende 
foranstaltninger, der blev aftalt under Uruguay-runden af GATT-forhandlingerne. 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
Importvækst på verdensplan*, eksklusive EU 
Realvwktt i % pr. ir 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
* Eksklusive landene i Central' og Østeuropa 
Tabel 3 
Den internationale økonomi 
(Real årlig procentvis ændring) 
Verden, ekskl. EU 
USA 
Japan 
DAL a) 
CEEC og FSU b) 
Verden, ekskl. EU 
USA 
Japan 
DALa) 
CEEC og FSU b) 
Markeder uden for EU 
Eksport uden for EU 1993 1994 1995 1996 
Real BNP-vækst 
3.0 
3.4 
-0.2 
6.8 
-8.4 3.8 
4.1 
0.5 
7.9 
-7.4 3.6 
2.1 
0.4 
7.9 
-4.3 4.4 
2.3 
2.3 
7.4 
4.0 
Import-vækst 
10.1 
11.9 
7.0 
13.4 
4.6 
6.8 
9% 11.4 
15.0 
13.3 
15.8 
7.0 
10.2 
10Y4 10.8 
12.3 
11.4 
14.4 
7.3 
9.2 
9 9.2 
7.7 
10.5 
12.4 
9.0 
8.5 
6V2 
a) Dynamiske asiatiske lande. 
b) Central- og Østeuropa og det tidligere USSR 
Kilde: Skøn og prognoser fra Kommissionen Ud over en stærk vækst på 
eksportmarkederne har EU haft fordel af en 
kraftig forbedring af sin konkurrencestilling i 
perioden fra 1992 til 1994, som havde sin 
forklaring i beskedne stigninger i 
enhedslønomkostningerne og et betragteligt 
fald i EU-landenes handelsvægtede 
valutakurs. På grund af disse faktorer 
voksede EU-landenes eksport til lande uden 
for EU kraftigt i 1993-1995, nemlig med 
gennemsnitligt 9lÅ% på årsbasis (tabel 3). 
EU-landenes eksport steg kraftigt på de fleste 
større markeder, bl.a. USA, Japan, 
Sydøstasien og landene i Central- og 
Østeuropa. 
Den kraftige fremgang på eksportmarkederne 
synes at være aftaget noget, og erobringen af 
markedsandele på eksportmarkederne er 
6.03.96 
-9 
sandsynligvis ophørt som følge af, at EU-valutaerne blev styrket på handelsvægtet basis 
igennem 1995. Alligevel er udsigterne for udenrigshandelen relativt gunstige. Den 
økonomiske fremgang i USA aftog til under 3% i løbet af 1995. Eftersom der ikke 
findes inflationspres, ventes produktionen at vokse i et tempo, der ligger tæt ved den 
potentielle vækstrate i 1996 (tabel 3). I Japan ventes nedskrivningen af JPY kombineret 
med en omfattende vækststimulerende penge- og finanspolitik at give stødet til det længe 
ventede opsving i løbet af året. Udvidelsen af den økonomiske aktivitet i landene uden 
for OECD ventes også at øges i 1996-1997, idet den fortsat høje produktionsvækst i 
Asien, Latinamerika og Østeuropa vil blive ledsaget af afslutningen på de senere års 
alvorlige produktionsnedgang i det tidligere Sovjetunionen. Uanset at den økonomiske 
aktivitet uden for EU øges, ventes væksten i verdensimporten at blive mere moderat i 
1996, fordi de senere års høje importelasticitet ikke ventes at fortsætte uændret. Men 
væksten på eksportmarkederne uden for EU (dvs. den vejede importvækst hos EU's 
handelspartnere) ventes efter historisk målestok at vedblive at være høj i 1996. Så selv 
om EU's eksportører gennemsnitligt har mistet priskonkurrenceevne som følge af 
valutakursændringerne, ventes EU's eksport til tredjelande at fortsætte med at stige i 
forholdsvis støt tempo. 
Sunde underliggende forudsætninger på udbudssiden 
Figur 5 Inflation og lønninger i EU 
% på årsbasis Forholdene på udbudssiden af 
EU-økonomien i form af en 
behersket inflation, disponible 
ressourcer og en kraftig og 
stigende rentabilitet er gunstige 
for en vedholdende fornyet 
styrkelse af efterspørgslen. 
Inflationen i EU målt ved 
privatforbrugsdeflatoren aftog 
yderligere til omkring 3% i 
1995. På nuværende tidspunkt er 
inflationen enten på under 3% 
eller for nedadgående i alle medlemsstater. Set under ét kan EU-landenes 
inflationsresultat måle sig med selv de bedste resultater fra 1960'erne (figur 5). 
Derudover viser den seneste udvikling, at selv om der i nogle lande er blevet indgået 
skuffende høje lønaftaler i begyndelsen af 1995, vil lønstigningerne holde sig på et 
forholdsvis moderat niveau i den nærmeste fremtid. Alt tyder derfor på, at 
prisstabilitetsgevinsterne inden for EU fastholdes og fortsat danner en positiv ramme for 
pengepolitikken. 60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
6.03.96 
- 10-
Figur 6 
120 Investeringsrentabiliteten i EU 
(Nettoafkast på nettokapitalapparatet) 
60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 90 92 94 Kapitalforrentningen inden 
for EU ligger gennemsnitligt 
på et højt niveau og er 
næsten tilbage på niveauet 
fra I960'er ne, efter at den i 
1970'erne og begyndelsen af 
1980'erne kom ud for en 
kraftig og langvarig 
forringelse. Hvis renta­
biliteten i perioden 
1961-1973 sættes til 100, 
ligger investeringsrenta­
biliteten nu på 96 (EUR-15 i 1995) efter at have været nede på et minimum på 65 i 
1981. 
Kapitalforrentningen er i dag højere end under den kraftige konjunkturopgang i 
1986-1990, hvor investeringerne i maskiner m.v. steg næsten dobbelt så hurtigt som 
BNP-vækstraten. Den sunde rentabilitet vil sandsynligvis sætte skub i øgede 
investeringer, ikke blot ved at øge den forventede forrentning af nyinvesteringer, men 
også ved at øve en gunstig indflydelse på virksomhedernes egenkapital og derved på 
deres finansieringsmidler. 
Forbedrede monetære og finansielle betingelser 
Efter valutauroen i foråret 1995 har mange regeringer taget skridt til at fastholde og i 
mange tilfælde øge tempoet i budgetkonsolideringen i 1996. Dette har bragt betydelige 
fordele med sig. 
For det første er der med hjælp fra en moderat genopretning i den amerikanske dollar 
sket en delvis neutralisering af de valutakursudsving, der indtraf i foråret 1995. DEM 
og de valutaer, der er nært knyttet til DEM, er faldet noget på handelsvægtet basis, og 
valutaerne i en række lande, som opnåede en øget troværdighed i budgetpolitikken, ikke 
mindst Italien og Sverige, blev styrket kraftigt set i forhold til deres mest 
undervurderede niveau i april 1995. For det andet er den lange rente i EU faldet 
betydeligt i løbet af 1995, hjulpet af en sammenfaldende nedgang i den lange rente i 
USA. På samme måde som høje lange rentesatser i 1994 spillede en betydelig rolle i 
henseende til at lægge en bremse på den økonomiske aktivitet i EU i 1995, skulle det 
efterfølgende rentefald blive en vigtig stimulerende faktor for den økonomiske aktivitet i 
1996. 
Ud over disse faktorer, vil den ændringerne i den monetære politik i EU i andet halvår 
af 1995 efter al sandsynlighed få en positiv indvirkning på den økonomiske aktivitet i 
1996. Som der detaljeret redegøres for i kapitel 2, blev den korte rente sat ned i 
Tyskland og de lande, hvis valutaer er nært knyttet til DEM (i Frankrig skete dette først, 
6.03.96 
efter at der i november 1995 blev indført omfattende 
budgetkonsolideringsforanstaltninger), samt i de lande, der var blevet tvunget til at hæve 
renten under valutauroen i foråret for at forsvare deres valutakurs og afværge 
inflationære konsekvenser af en depreciering. 
Figur 7 
Monetære forhold og BNP-vækst, EUR-4 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 
15 
110 fteaiestraktttr 
BNP 
{QV*r4tor,)[ 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 Selv om den monetære politik 
langt fra er den eneste faktor, der 
har betydning for den økonomiske 
aktivitet, har der været et nært 
forhold mellem den korte rente og 
den efterfølgende vækst i 
produktionen (over de 
efterfølgende fire kvartaler) inden 
for EU igennem de seneste to 
årtier (figur 7, øverste halvdel). 
De nominelle rentesatser er blot 
én indikator for pengepolitikkens 
stramhedsgrad. I en detaileret 
vurdering skal der også tages 
hensyn til andre indikatorer såsom 
den korte realrente, 
rentestrukturen, væksten i 
pengemængden og kredit­
givningen osv. (se kapitel 2). Den 
nederste halvdel af figur 7 
illustrerer forholdet mellem 
hældningen på rentestruktur­
kurven i EU (forskellen mellem 
den lange og den korte rente) og den efterfølgende vækst i produktionen. Rentekurven 
er til dels en afspejling af den nuværende pengepolitiske situation og til dels af de 
finansielle markeders forventninger til væksten, inflation og den fremtidige økonomiske 
politik. 
I lyset af den seneste tids rentefald synes den nuværende monetære politik at være rettet 
mod en fornyet, men moderat fremgang i væksten i EU som helhed i 1996. Derudover 
betyder det beherskede inflationspres og de intensiverede budgetkonsoliderings-
bestræbelser i en række lande - forudsat at troværdigheden i den overordnede politik 
styrkes - at betingelserne formentlig i stigende grad vil være til stede for, at 
centralbankerne vil kunne sænke renten yderligere og/eller holde renten lav uden at 
bringe stabilitetsmålsætningen i fare. 
6.03.96 
12-
Boks 2: De nuværende udsigter set i historisk perspektiv 
I denne boks gennemgås tre begivenheder, der har bestemte træk til fælles med den nuværende 
situation, og som vil kunne medvirke til at kaste lys over prognosen om en fornyet 
vækstfremgang i 1996. 
Opsvinget i begyndelsen af 1980'erne - En sammenligning mellem den nuværende situation 
og opsvinget i begyndelsen af 1980'erne viser en række ligheder, men også betydelige forskelle. 
Også dengang var der tydeligvis en pause i opsvinget, efterhånden som den oprindelige 
lageropbygningseffekt aftog. Væksten var endda midlertidigt negativ i tredje kvartal af 1982. 
Desuden skete opsvinget i begyndelsen af 1980'erne også på baggrund af store 
budgetunderskud, og finanspolitikken blev strammet i næsten samme grad som nu, hvis det 
måles ved de årlige reduktioner i det konjurtkturkorrigerede budgetunderskud. Der er dog tre 
fundamentale forskelle, som tegner godt for de nuværende økonomiske udsigter. For det første 
gælder det, at mens væksten i verdenshandelen var meget beskeden i 1980-1983, har 
udenrigshandelen tegnet sig gunstig i 1993-1995 og forventes at fortsætte hermed i 1996. For det 
andet er investeringsrentabiliteten blev forringet i mindre grad under den seneste recession og 
forbedrer sig således fra et forholdsvis højt niveau. For det tredje er inflationen meget lavere nu 
(3%) end i begyndelsen af 1980'erne (stadig over 10% i 1982). Dette skaber betydeligt gunstigere 
forudsætninger for fastlæggelsen af de monetære og finansielle vilkår. 
Den amerikanske dollars fald i 1985-86 - Dollarens styrtdyk fra dens ekstremt overvurderede 
niveau på 3,3 DEM i februar 1985 havde til at begynde med kun ringe indflydelse på 
erhvervslivets tillid inden for EU, dels fordi faldet ikke var helt uventet, og dels fordi dollarens 
niveau fortsat var forholdsvis gunstigt. Men dollarens fortsatte fald ind i 1986 medførte et 
mærkbart fald i erhvervslivets tillid i dette års første halvdel og havde en øjeblikkelig og betydelig 
negativ virkning for investeringerne. Virkningen af denne forringelse på realøkonomien var dog 
kortvarig, og genopretningen af investeringerne indtraf hurtigt takket være lempeligere monetære 
forhold. Dengang drog økonomien desuden stor fordel af det kraftige fald i oliepriserne og den 
stærkere forbrugertillid. De fleste af de faktorer, der er forudsætningen for en hurtig genoplivning 
af væksten, synes også at være til stede I den nuværende situation. 
Børskrakket i 1987 - Aktiekurserne styrtdykkede på verdens finansmarkeder med rundt regnet 
en tredjedel Inden for nogle få dage i september 1987, og tilliden i erhvervslivet fik en kraftig 
dukkert. Delvis på grund af forsigtighed blandt virksomheder og forbrugere som reaktion herpå 
aftog væksten i EU sidst i 1987. De monetære myndigheder tog dog hurtigt og handlekraftigt 
skridt til at reducere rentesatserne i kølvandet på børskrakket. Denne lempelse af pengepolitikken 
var medvirkende til at overvinde chokket fra uroen på finansmarkedet og vende udviklingen i 
økonomien 1-2 kvartaler senere. Ser man tilbage på begivenhederne nu, var kombinationen af 
denne pengepolitiske lempelse og en overdrevent løs finanspolitik alt for ekspansiv. Væksten 
satte hurtigt og kraftigt ind, og BNP i EU voksede med 4,2% i 1988 efter 2,9% pr. år i 1986-87. 
Den efterfølgende overophedning af EU-økonomien, der blev forværret af de to Tysklandes 
forening, medførte en opbygning af inflationspres, der derefter gav stødet til en langvarig og 
smertefuld økonomisk tilbagegang for at genetablere prisstabiliteten. 
6.03.96 
3-
1.2.2. Betydelige risiko- og usikkerhedsmomenter på kort sigt 
Mens forventningerne går på, at der vil ske en fornyet fremgang i den økonomiske 
aktivitet senest i andet halvår af 1996, har det stadigt værre økonomiske klima gennem 
de seneste måneder skabt risiko for en længerevarende periode med begrænset vækst. 
Den mest umiddelbare risiko i den nærmeste tid er, at den selvforstærkende 
nedadgående spiral i tilliden og efterspørgslen intensiveres. I den nærmeste fremtid vil 
produktionen formentlig vokse langsommere end den endelige efterspørgsel (indtil 
lagertilpasningen er ophørt), hvilket indebærer risiko for, at jobskabelsen på det 
nærmeste går i stå eller måske i nogle lande eller erhvervssektorer endda går tilbage. 
Specielt under forhold, hvor virksomhederne står over for en hård konkurrence på 
globalt plan og hastige teknologiske og strukturelle forandringer, vil de være tilbøjelige 
til at afvente solidere efterspørgselsudsigter, førend de igen ønsker at ansætte ny 
arbejdskraft. Forbrugerne er nødt til at tage bestik af de usikre beskæftigelses- og 
indkomstudsigter på kort sigt samt virkningerne af de nødvendige sociale reformer og 
pensionsreformer i nogle lande på lang sigt. Dette kan få husholdningerne til at øge 
opsparingen af forsigtighedshensyn, hvilket vil give stødet til en yderligere opbremsning 
i forbruget. Hvis denne risiko bliver til virkelighed, vil konjunkturtilbagegangen - på 
trods af forbedrede monetære og finansielle forhold - kunne blive alvorligere og måske 
også længerevarende end oprindeligt ventet. 
Opbremsningen i væksten har rejst tvivl i nogle kredse om, hvorvidt et tilstrækkelig 
stort antal medlemsstater vil blive klar til at deltage i ØMU på startdatoen den 1. januar 
1999 fra Maastricht-traktaten ud fra det synspunkt, at en lavere økonomisk aktivitet 
lægger en bremse på de nødvendige fremskridt hen imod en sundere budgetstilling. En 
længerevarende periode med lav vækst vil efter al sandsynlighed øge denne usikkerhed. 
Dette kunne føre til fornyet ustabilitet på de finansielle markeder og derved gøre 
vækstudsigterne for EU endnu mere dystre. 
Et andet, men hermed beslægtet sæt af risikomomenter, vedrører den økonomiske 
politik, der føres. Utålmodighed med det langsomme tempo i opsvinget sammenholdt 
med frygt for social uro kan svække eller endog lamme regeringernes bestræbelser på at 
gennemføre de nødvendige budget- og strukturreformer. Hvis imidlertid regeringerne 
gør sig håb om at høste kortsigtede fordele af en mindre stram finanspolitik, vil dette 
håb sandsynligvis blive gjort til skamme. Hvis der opstod usikkerhed omkring 
regeringernes vilje og evne til at føre deres budgetkonsolideringsplaner ud i livet, ville 
dette afspejle sig i højere lange rentesatser i de pågældende lande og formentlig tvinge 
centralbankerne til at hæve de korte rentesatser for at understøtte landets valuta på 
valutamarkederne og derved forsøge at bevare troværdigheden i den overordnede 
6.03.96 
14 
politik. Hvis budgetkonsolideringsindsatsen inden for EU blev lempet, ville der 
formentlig på ny opstå omfattende spændinger på valutamarkederne. Den kombinerede 
virkning af en så ugunstig rente- og valutakursudvikling ville få alvorlige og skadelige 
virkninger for erhvervslivets tillid og derved for chancerne for et fornyet, vedholdende 
opsving. 
Det er også vigtigt at fastholde den nuværende konsensus inden for EU om, at det er 
ønskeligt med løntilbageholdenhed. Ethvert forsøg på at stimulere efterspørgslen ved at 
tilskynde til højere lønninger vil efter al sandsynlighed give bagslag. Dette ville blot 
forværre Europas langvarige problemer med en utilstrækkelig international 
konkurrenceevne, for få investeringer og for høje arbejdskraftomkostninger i forhold til 
omkostningerne ved de øvrige produktionsfaktorer. Selv på kort sigt ville de negative 
virkninger af disse faktorer gøre sig gældende. En reduceret konkurrenceevne, en 
forringet tiltrækningskraft som produktionssted og en lavere kapitalforrentning ville have 
en negativ indvirkning på eksporten og investeringerne. For forbrugerne ville en højere 
lønindtægt pr. beskæftiget blive delvis opvejet af højere priser, af virksomhedernes 
forringede muligheder for at bevare rentable arbejdspladser, af et nedsat indtægtsniveau 
for selvstændige og af en reduceret kapitalindkomst. Hvad der måske har størst 
betydning er dog, at hvis lønningerne steg mere, end hvad der er foreneligt med de 
pengepolitiske myndigheders stabilitetsmålsætninger, ville den efterfølgende stramning 
af de monetære og finansielle betingelser indebære, at der ville være en negativ samlet 
virkning for efterspørgslen og beskæftigelsen. 
Nogle af de usikkerhedsmomenter, der knytter sig til vækstudsigterne, kan dog også 
pege i positiv retning. Eftersom EU for øjeblikket har de bedste underliggende 
økonomiske forudsætninger siden 1960'erne, kunne opgangen i den økonomiske 
aktivitet overraske i positiv retning, når tilliden én gang er blevet genoprettet. Dette 
forudsætter bl.a., at regeringerne tager alle mulige skridt til at overbevise de 
økonomiske beslutningstagere om, at de er fast besluttet på at opfylde de fastsatte 
målsætninger. 
1.3. Fortsat fremskridt hen imod nominel konvergens 
Der blev i 1995 gjort yderligere fremskridt hen imod at opfylde konvergenskriterierne, 
selv om det ikke i alle tilfælde skete i tilstrækkeligt højt tempo. Konvergensen på 
inflations- og rentefronten gjorde stort set tilfredsstillende fremskridt; der blev også 
gjort fremskridt med konsolideringen af offentlige finanser, selv om de finanspolitiske 
resultater var mindre end tilfredsstillende i en række medlemsstater; derudover 
6.03.96 
15 
stabiliserede situationen på valutamarkederne sig efter at have været udsat for 
voldsomme udsving i løbet af foråret1. 
1.3.1. Historisk lave og konvergerende prisstigninger 
I 1995 faldt den gennemsnitlige inflationsrate i 
EU målt ved privatforbrugsdeflatoren 
marginalt til 3,1%. Priskonvergensen blev 
styrket, og elleve medlemsstater havde 
inflationsrater, der lå på eller under 
referenceværdien for overholdelse af 
inflationskriteriet i Maastricht-traktaten. 
Inflationskonvergensen blev fastholdt i de 
medlemsstater, der har deltaget i 
valutakursmekanismen længe, og hvis valutaer 
deltog i det snævre bånd inden udvidelsen af 
udsvingsmargenerne i august 1993 (Belgien, 
Danmark, Tyskland, Frankrig, Irland og 
Nederlandene). Derudover havde Det 
Forenede Kongerige og de tre nye 
medlemsstater (Østrig, Finland og Sverige) 
alle inflationsrater, der lå under 
referenceværdien. Østrig har længe haft en 
stabil valutakurs i forhold til den tyske mark, 
og i Det Forenede Kongerige, Sverige og 
Finland føres centralbankpolitikken under 
hensyntagen til overholdelsen af et 
inflationsmål. Blandt de resterende lande 
oplevede Italien en stigning i inflationsraten 
til 5Vi%, primært som resultat af 
nedskrivningen af liren. Inflationen i Spanien 
holdt sig på omkring 5%, Portugal oplevede 
en kraftig opbremsning i inflationen til 4lA%, 
og Grækenland kunne notere et betragteligt 
fald i inflationen med over VA procentpoint, 
selv om inflationsraten fortsat lå over EU-
gennemsnittet. Tabel 4 
Inflationsudviklingen 
(procentvis ændring, 
privatforbrugsdeflator) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR15 
Reference 
- værdi 1992 
2.0 
1.8 
4.8 
15.1 
6.4 
2.4 
2.5 
5.4 
0.1 
3.1 
3.9 
11.1 
4.1 
2.2 
4.7 
4.6 
2.8 1993 
3.1 
1.0 
3.9 
13.6 
5.5 
2.2 
1.7 
5.1 
4.4 
2.3 
3.4 
7.1 
4.2 
5.8 
3.5 
4.0 
3.1 1994 
3.0 
1.0 
2.7 
10.8 
4.9 
1.8 
2.7 
4.8 
2.6 
2.4 
3.0 
5.5 
1.3 
3.0 
2.4 
3.2 
2.9 1995 
1.5 
2.0 
2.0a 
9.2 
4.9 
1.9 
2.5 
5.6 
1.9 
1.6 
2.4 
4.1a 
1.1a 
2.8 
3.0 
3.1 
3.0 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
Referenceværdien beregnes som gennemsnittet af de 
3 lande med lavest inflation plus 1,5 procentpoint, 
a) Under hensyntagen til senere oplysninger. 
FlgurS 
Inflatlonskonvergens i 
Grækenland, Spanien og Italien* 
^^^'IW l» • • I'I'HIM 'm inirtijii ' 
1992 1993 1994 1995 
1 For en nærmere analyse af denne problematik, se Europa-kommissionens "Rapport om konvergensen i 
Den Europæiske Union i 1995" fra november 1995. Den her foreliggende beretning behandler kun 
konvergensen med hensyn til prisstabilitet og sunde offentlige finanser. 
6.03.96 
16-
De generelt gunstige inflationsresultater har sin forklaring i forskellige faktorer: 
- indførelsen af uafhængighed for centralbanken i en række lande har øget 
troværdigheden i prisstabilitetsmålsætningerne, og lav inflation bliver i stigende grad 
indarbejdet i forventningerne 
- centralbankernes politik, specielt i de lande, hvis valutaer faldt betydeligt i værdi, 
eller hvor der blev indgået lønaftaler på et forholdsvis højt niveau, bekræftede 
fastheden og troværdigheden i den inflationsbekæmpende politik opbremsningen i 
- BNP-væksten betød, at produktionen lå under fuld kapacitetsudnyttelse 
- uanset at der ved årets begyndelse blev indgået lønaftaler i nogle lande, der indebar 
højere lønstigninger end ventet, steg de nominelle lønninger pr. beskæftiget med 
relativt beskedne 3%% sidste år i EU som helhed; sammenholdt med en 
produktivitetsstigning på 2% indebar dette en forholdsvis beskeden stigning i de 
nominelle lønomkostninger pr. produceret enhed på 1 3Å % 
- priserne på råmaterialer faldt i første halvår af 1995 og holdt sig på et lavt niveau 
derefter. 
Ud fra en forventning om en videreførelse af disse faktorer og navnlig den styrkede 
troværdighed vedrørende inflationsmålsætningen overalt i EU ser udsigterne for 
priskonvergensen i 1996 forholdsvis lovende ud. Den nylige styrkelse af valutaerne i 
nogle af landene med en forholdsvis høj inflationsrate skulle være en yderligere hjælp i 
denne proces. Der er dog behov for fortsat årvågenhed, hvis der på ny skulle vise sig 
inflationspres. Dette gælder i særlig grad lande, der har oplevet betydelige 
valutanedskrivninger i en ikke for fjern fortid, idet der er forskel på, med hvor stor 
tidsforsinkelse sådanne valutabevægelser slår igennem i den indenlandske inflation. 
1.3.2. Utilstrækkelige fremskridt med hensyn til at nedbringe 
budgetunderskuddene 
Budgetstillingen i medlemsstaterne forbedredes generelt set i 1995. Det offentlige 
underskud blev reduceret i det store flertal af medlemsstater, men der var væsentlige 
undtagelser fra denne regel. Den offentlige gæld som en procentdel af BNP fortsatte 
med at stige i de fleste medlemsstater, men med et par undtagelser skete forringelsen i et 
betydeligt langsommere tempo end i de foregående år. 
De seneste skøn fra Kommissionen over budgetudviklingen i EU stammer fra den 
økonomiske prognose fra efteråret 1995 (tabel 5). Den uventet kraftige 
6.03.96 
17-
konjunkturnedgang i nogle lande hen imod slutningen af 1995 sammenholdt med 
budgetforringelser i mindst et par medlemsstater indebærer, at budgetunderskuddet i en 
række lande formentlig vil blive noget højere end forventet i prognosen. Det er specielt 
nedslående, at det offentlige underskud viste sig at blive væsentligt højere end ventet i 
Tyskland (3,6% af BNP i forhold til et forventet underskud på 2,9% af BNP), og 
dermed oversteg referenceværdien i Maastricht-traktaten. 
Tabel 5 
Budgetunderskud 
(i % af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
-7.1 
-2.9 
-2.8 
-11.7 
-4.2 
-4.0 
-2.4 
-9.5 
0.8 
-3.9 
-2.1 
-3.3 
-5.9 
-7.8 
-6.3 
-5.2 1993 
-6.7 
-4.5 
-3.5 
-12.1 
-7.5 
-6.1 
-2.4 
-9.6 
1.8 
-3.2 
-4.3 
-7.1 
-8.0 
-13.4 
-7.8 
-6.3 1994 
-5.3 
-3.8 
-2.6 
-11.4 
-6.6 
-6.0 
-2.1 
-9.0 
2.2 
-3.2 
-4.4 
-5.7b 
-5.8 
-10.4 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.5 
-2.0 
-3.6fc 
-9.3 
-5.9 
-5.0 
-2.5a 
-12b 
0.4 
-3.1 
-5.5 
-5.2* 
-5.6b 
-7.0 
-5.1 
-4.7 
Kilde .Kommissionens prognose, nov. 1995 
a) Dette tal inkluderer betaling af restancer af 
sociale ydelser i henhold til ligebehandlings-
direktivet og tager højde for de seneste 
oplysninger i det irske budget. 
b) Ifølge de seneste oplysninger. Som følge heraf vil det offentlige underskud i 
EU set under ét i 1995 næsten helt sikkert vise 
sig at blive større end de 4,7% af BNP, der blev 
skønnet i den seneste prognose, og vil 
sandsynligvis komme til at ligge på 5% af BNP. 
I sammenligning med situationen i 1993, hvor 
recessionen kraftigt forringede de fleste landes 
offentlige finanser, er det samlede offentlige 
underskud alligevel blevet reduceret med rundt 
regnet VA procentpoint af BNP. Egentlige 
økonomisk-politiske foranstaltninger bidrog med 
mere end halvdelen til denne forbedring, mens 
resten af forbedringen kunne tilskrives de 
positive virkninger af opsvinget i 1994 og 
begyndelsen af 1995. 
Selv om budgetstillingen i nogle lande viste sig 
at blive ringere end ventet, lykkedes det de 
fleste medlemsstater at reducere 
budgetunderskuddet i 1995. Den kraftigste 
forbedring ventes i Sverige (med mere end 3% 
af BNP), mens Danmark, Grækenland, 
Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige ventes at reducere deres budgetunderskud 
med 1-2 procentpoint. Andre lande kan notere forbedringer på under 1% af BNP. I 
Tyskland, Irland og Østrig er budgetunderskuddet set i forhold til BNP derimod blevet 
forringet, dels på grund af en lavere økonomisk vækst end ventet (Tyskland og Østrig) 
og dels på grund af en lempelse af budgetdisciplinen. 
Den gennemsnitlige gældskvote i EU som helhed steg i 1995 med omkring 3 
procentpoint til 71%. Dette skyldtes især den tyske forbundsregerings gældsovertagelser 
i forbindelse med genforeningen (især Treuhandanstalt), men selv uden denne faktor 
ville gældskvoten være steget. Faktisk forværredes gældskvoten i elleve af 
medlemsstaterne. På den mere positive side kan det noteres, at faldet i gældskvoten i de 
øvrige medlemsstater lå på fra Vi procentpoint i Italiens tilfælde til over 5 
6.03.96 
18-
procentpoint i Irlands tilfælde. Den 
fortsatte stigning i gældskvoten i flertallet 
af medlemsstater under opsvinget viser, at 
der er et presserende behov for en 
finanspolitisk stramning i mange lande. 
Hvad de kortsigtede udsigter angår, vil de 
mindre gunstige vækstudsigter i 1996 i sig 
selv gøre det vanskeligere at gøre 
fremskridt hen imod lavere 
budgetunderskud. På den anden side har en 
række regeringer for nylig taget omfattende 
og undertiden modige skridt til at bringe de 
offentlige finanser ind på en sundere kurs. 
Uanset den nuværende opbremsning vil de 
fremskridt, der gøres i henseende til at 
reducere de strukturelt betingede 
underskud, vedblive intakte og derved 
styrke grundlaget for at opfylde 
ØMU-målsætningerne uafhængig af 
konj unkturforholdene. 
Hvad de kortsigtede udsigter angår, vil de 
mindre gunstige vækstudsigter i 1996 i sig 
selv gøre det vanskeligere at gøre 
fremskridt hen imod lavere 
budgetunderskud. På den anden side har en række regeringer for nylig taget omfattende 
og undertiden modige skridt til at bringe de offentlige finanser ind på en sundere kurs. 
Uanset den nuværende opbremsning vil de fremskridt, der gøres i henseende til at 
reducere de strukturelt betingede underskud, vedblive intakte og derved styrke 
grundlaget for at opfylde ØMU-målsætningerne uafhængig af konjunkturforholdene. 
Det er af afgørende betydning, at regeringerne ikke bruger konjunkturafmatningen som 
påskud for at lempe den strukturelt betingede budgetkonsol iderings indsats. Kun stram 
finanspolitisk disciplin kan sikre den genopbygning af tilliden og de lavere rentesatser, 
der er nødvendige for på ny at styrke den økonomiske aktivitet. Selv om det er åbenlyst, 
at en række lande endnu mangler at gennemføre betydelige reduktioner af deres 
underskud for at kunne overholde ØMU-målsætningerne, er de fremskridt, der skal 
gøres, ikke så store, at de må betragtes som urealistiske. En række medlemsstater ventes 
at indføre yderligere stramninger i perioden fra nu og frem til 1997, hvilket yderligere 
vil øge konvergensen på budgetområdet. Tabel 6 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
B 
DK1 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Niveau 
1993 
137.5 
80.3 
48.2 
114.5 
60.4 
45.3 
97.4 
119.4 
6.3 
81.3 
62.8 
67.2 
57.3 
76.2 
48.5 
66.2 1994 
136.0a 
75.6 
50.2 
113.0 
63.0 
48.4 
91.1 
125.4 
5.9 
78.0 
65.2 
69.4 
59.8 
79.3 
50.3 
68.1 1995 
133.8a 
73.6 
58.8 
114.4 
64.8 
51.5 
85.9 
124.9 
6.3 
78.4 
68.0 
70.5 
60.3a 
81.4 
52.5 
71.1 Ændring 
95/94 
-2.2a 
-2.0 
8.6 
1.4 
1.8 
3.1 
-5.2 
-0.5 
0.4 
0.4 
2.8 
1.1 
0.5a 
2.1 
2.2 
3.0 95/93 
-3.7a 
-6.7 
10.6 
-0.1 
4.4 
6.2 
-11.5 
5.5 
0.0 
-2.9 
5.2 
3.3 
3.0a 
5.2 
4.0 
4.9 
Kilde: Kommissionens prognoser fra november 1995. 
1) Statens indlån i centralbanken, statens behold­
ninger af ikke-statsobligationer og gæld i tilknyt­
ning til offentlige virksomheder udgjorde 20% af 
BNP i 1995. 
a) Ifølge de seneste oplysninger. 
6.03.96 
19 
Figur 9 
Beskæftigelse og ledighed i EU" 
12 % af den civile arbejdsstyrke 
10 Ledighedsprocent 
(venstre skala) 1.4. Forbedring i arbejdsmarkedsforholdene gået i stå. 
1.4.1. Den seneste udvikling 
Beskæftigelsen 
Styrken i begyndelsesfasen af det 
nuværende opsving medførte en 
vis forbedring af 
arbejdsmarkedsforholdene, og 
beskæftigelsen begyndte langsomt 
at stige i løbet af 1994, for første 
gang siden 1991. Gennem de 
første tre kvartaler af 1995 steg 
den samlede beskæftigelse 
yderligere en smule, men under 
indflydelse af opbremsningen i 
den økonomiske aktivitet vendte 
den positive tendens i årets sidste del. Følgen er, at beskæftigelsen sandsynligvis er 
steget betydeligt mindre end de 3/4%, der var ventet i prognosen fra november 1995, og 
at nettojobskabelsen som følge heraf ikke nåede op på de 1,1 million job, der tidligere 
var håb om. Variation i antallet af beskæftigede 
(højre skala) 
78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 
Inklusive de fem nye tyske delstater siden 1991 91 92 93 94 95 
Uanset hurtige produktivitetsgevinster var 
beskæftigelsesfremgangen for 1995 som helhed 
kraftigst i Irland (tidligere forventet med VA%), 
drevet af en sprudlende fremgang i den økonomiske 
aktivitet på omkring 7%. Beskæftigelsesfremgangen 
var også kraftig i Danmark, Luxembourg, Sverige 
og Finland (formentlig i størrelsesordenen VA-3%) 
på grund af en økonomisk vækst over gennemsnittet 
samt indhentning af det forsømte på 
rekrutteringsfronten på grund af forøgelsen af 
antallet af arbejdstimer pr. person under det 
økonomiske opsving i 1994. I Spanien har 
foranstaltninger sigtende mod en mere fleksibel 
arbejdstilrettelæggelse formentlig bidraget til at 
nedsætte beskæftigelsestærsklen i væksten. Antallet 
af beskæftigede steg med 2Vz% på baggrund af en 
produktionsvækst på omkring 3%. Derimod 
fortsatte beskæftigelsen med at falde eller i bedste 
fald stagnerede i 1995 i Belgien, Tyskland, Italien, 
Østrig og Portugal. I en række af disse lande 
fortsatte de seneste tendenser med at pege i nedadgående retning. I de øvrige 
medlemsstater skete der en opbremsning i forbedringen hen imod årets udgang. Tabel 7 
Vækst i beskæftigelsen 
(% på årsbasis) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
-0.4 
0.1 
-1.9 
1.5 
-2.1 
-0.7 
0.4 
-0.6 
2.5 
2.0 
1.8 
-1.8 
-7.1 
-4.3 
-2.0 
-1.3 1993 
-1.4 
-2.3 
-1.8 
0.9 
-4.4 
-1.0 
0.6 
-6.8 
1.8 
-0.1 
0.6 
-1.9 
-6.1 
-5.5 
-1.5 
-2.5 1994 
-0.7 
-0.2 
-0.7 
1.9 
-0.9 
0.1 
2.6 
-1.6 
1.3 
0.1 
0.3 
-0.2 
-1.3 
-1.0 
0.7 
-0.4 1995 
0.4a 
2.1 
-0.2a 
1.0 
2.7a 
1.1 
3.5 
0.1 
2.5 
1.2 
0.2 
-0.6 
2.2a 
1.7 
0.8 
0.7 
a) Ifølge de seneste oplysninger 
Kilde: Kommissionens prognose, nov. 1995 
6.03.96 
20 
Ledigheden 
Den fornyede jobskabelse i løbet af året 1994 førte 
til at begynde med til et fald i ledigheden fra 
toppunktet på 11,3% af arbejdsstyrken i foråret 
1994 til 10,6% i september 1995. Men på grund af 
opbremsningen i beskæftigelsesfremgangen i løbet 
af 1995 indtrådte en forværring, og 
arbejdsløshedsprocenten steg til 10,9 i december 
1995. Arbejdsløsheden fortsatte med at falde i 
Danmark, Spanien, Finland og Det Forenede 
Kongerige. I Irland og Grækenland blev betydelige 
beskæftigelsesgevinster ikke omsat i væsentlige 
fremskridt med at reducere arbejdsløsheden på 
grund af kraftig vækst i arbejdsstyrken. Igennem 
de sidste måneder af 1995 krøb 
arbejdsløshedsprocenten opad i Tyskland, 
Frankrig, Italien og Sverige. 
Hvis de skøn langsommere Tabel 8 
Ledighedsprocent 
(% af den civile arbejdsstyrke) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
7.3 
9.2 
6.6 
7.9 
18.5 
10.4 
15.4 
9.0 
2.1 
5.6 
3.6 
4.2 
13.1 
5.8 
10.1 
9.3 1993 
8.9 
10.1 
7.9 
8.6 
22.8 
11.7 
15.7 
10.3 
2.7 
6.6 
4.2 
5.7 
17.9 
9.5 
10.4 
10.9 1994 
10.0 
8.2 
8.4 
8.9 
24.1 
12.3 
15.1 
11.4 
3.5 
7.0 
4.4 
7.0 
18.4 
9.8 
9.6 
11.3 1995 
10.2 
6.9 
8.3 
8.9 
22.5 
11.5 
14.9 
11.7 
3.8 
6.7 
4.5 
7.2 
17.2 
9.1 
8.5 
10.7 
Kilde : Kommissionens prognose nov. 1995. 
seneste skøn om en 
økonomisk aktivitet i begyndelsen af 1996 holder stik, ser udsigterne på det korte sigt 
for arbejdsmarkedet mindre lyse ud end tidligere forventet. Hvis der praktisk taget ikke 
sker nogen fremgang i beskæftigelsen i EU som helhed, vil ledigheden stige yderligere 
inden for den nærmeste tid. Hvis den økonomiske aktivitet tager til igen som forventet, 
skulle ledigheden dog begynde at falde igen i årets sidste halvdel. 
1.4.2. Jobskabelsen i EU i historisk perspektiv 
EU mistede mange arbejdspladser 
under den økonomiske afmatning i 
begyndelsen af 1980'erne. Den 
efterfølgende fremgang i den 
økonomiske vækst til 
gennemsnitligt 2,8% pr. år i 
perioden 1984-1991 førte til, at der 
netto blev skabt 10,5 millioner nye 
arbejdspladser i EU. Mens 
beskæftigelsen i den private sektor 
stagnerede og derefter faldt 
markant i perioden 1975-1983, 
sammenfaldende med en stigende beskæftigelse i den offentlige sektor, skete 
nettojobskabelsen i perioden 1984-1991 primært i den private sektor. De små og 
mellemstore virksomheder ydede et væsentligt bidrag hertil. I årene 1988-1990 steg Tabel 9 
Jobskabelse i EU 
(ENS-basis; millioner job) 
1 alt, EUR-15-
I alt, EUR-133)-
- heraf: private sektor 
- heraf: offentlige sektor 1976-
1980 
2,9 
2,8 
0,0 
2,8 1981-
1983 
-3.0 
-3,1 
-4,1 
1,0 1984-
1991 
10.4 
10,0 
7.4 
2.6 1992-
1994 
-4.4 
-4.4 
-3.4 
-1.0 1995 
1.1 b> 
1.1 b> 
1.2b) 
-0.1b) 
a) EUR-15 minus Portugal og Grækenland. 
b) Prognose fra november 1995; inklusive de nye tyske delstater. 
Kilde: Nationalregnskaber og skøn fra Kommissionen. 
6.03.96 
21 
beskæftigelsen i de små og mellemstore virksomheder med 2lA% pr. år, mens 
beskæftigelsen i de større virksomheder steg med 3/4% pr. år. Perioden 1984-1991 var 
en klar demonstration af den europæiske økonomis evne til at skabe nye arbejdspladser, 
hvis blot der opretholdes en robust, ikke-inflationsskabende vækst. Under den 
efterfølgende konjunkturnedgang i perioden 1992-1994 gik der derimod 4,5 million 
arbejdspladser tabt2 . Selv om konjunkturnedgangen berørte både de små og mellemstore 
virksomheder og de store virksomheder, var beskæftigelsesnedgangen mindre udtalt i de 
små og mellemstore virksomheder. 
Udviklingen i beskæftigelsen under 
det nuværende opsving synes ikke at 
bekræfte den ofte fremsatte frygt for 
en "jobløs vækst". På trods af de 
stærkt konkurrenceprægede forhold i 
industrien og de heraf følgende 
bestræbelser på at beskære 
omkostningerne var EU-økonomien i 
stand til at fastholde en positiv 
nettojobskabelse i de første tre 
kvartaler af 1995, og beskæftigelses-
tærsklen for væksten - dvs. den 
produktionsvækst, hvorover den 
samlede beskæftigelse øges - lå på 
samme niveau som gennemsnittet 
gennem de seneste to årtier for EU 
som helhed. Beskæftigelsestærsklen 
har dog været tilbøjelig til at variere 
fra én medlemsstat til en anden og til 
at udvise udsving over tid i de enkelte 
lande. 
En langsom jobskabelse eller endog 
tab af job i bestemte sektorer med 
kraftige produktivitetsstigninger kan 
indirekte bidrage til at skabe 
beskæftigelse i andre sektorer af 
økonomien via en nedsættelse af den 
relative pris for førstnævnte sektorers 
produkter, hvorved købekraften hos 
alle forbrugerne øges, og den samlede 
efterspørgsel efter varer og 
tjenesteydelser skubbes i vejret, 
herunder også efter varer og Figur 10 
BNP-væksten i EU 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Beskæftigelsesvæksten i EU 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Produktivitetsvæksten i EU 
?444$«tfi«**tt*ntø 
Ay^ 
_L 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Figur 11 Beskæftigelsestendenser 
i hovedsektorer 
Indeks 1970=100 
70 
Kilde: 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
OECD (1994-data baseret pi Eurostat-skan) 
2 Derudover blev der nedlagt omkring 1 million job i de nye tyske delstater som følge af omstrukturering. 
6.03.96 
22 
tjenesteydelser fremstillet i arbejdskraftintensive sektorer med lave 
produktivitetsstigninger. De små og mellemstore virksomheder, der er tilbøjelige til at 
yde et relativt større bidrag til beskæftigelsen i mindre kapitalintensive sektorer, spiller 
en nøglerolle i forbindelse med at skabe beskæftigelsesmuligheder. Gennem de seneste 
25 år har beskæftigelsen været for nedadgående i de erhvervssektorer, der har haft store 
produktivitetsstigninger, nemlig landbrugetog industrien (figur 11). I industrien, hvor 
konjunkturudsvingene i beskæftigelsen er mere markante, har der været perioder med en 
kraftig jobskabelse, specielt i højvækstperioden i slutningen af 1980'erne. Den 
nedadgående tendens i beskæftigelsen, der igennem længere tid har været i industrien og 
landbruget, er imidlertid et trukturelt betinget fænomen, der er blevet opvejet af en 
stigende beskæftigelse i servicesektoren. Denne opadgående tendens blev midlertidigt 
afbrudt under den seneste recession, hvor beskæftigelsen i servicesektoren begyndte at 
aftage, dels på grund af mere konkurrenceprægede vilkår inden for f.eks. finansielle 
tjenesteydelser og dels på grund af den udsatte situation, mange af de små og 
mellemstore servicevirksomheder, der var blevet stiftet under den foregående 
højvækstperiode, befandt sig i. 
Udviklingstendensen i EU igennem 1980'erne og forbedringen i beskæftigelsen fra 
midten af 1994 til midten af 1995 peger i retning af, at grunden til, at det ikke er 
lykkedes at reducere ledigheden væsentligt, ikke primært er en manglende evne til at 
skabe job under de rette betingelser, men snarere en manglende evne til at fastholde en 
jobskabende vækst tilstrækkelig længe uden at støde på makroøkonomiske hindringer 
eller strukturelt betingede barrierer på arbejdsmarkedet. 
1.4.3. Karakteren af ledigheden i EU 
Omfanget af strukturledigheden i Europa understreges af, i hvor høj grad ledigheden 
rammer bestemte arbejdskraftgrupper, navnlig ufaglærte og arbejdstagere med ringe 
erhvervserfaring, og ofte bliver til langtidsledighed. 
For så vidt angår kvalifikationskravene, er efterspørgslen efter ufaglært arbejdskraft i 
Europa blevet reduceret af de hastige forandringer, den europæiske økonomi undergår 
under indtryk af teknologiudviklingen, de nye organisatoriske strukturer, den skærpede 
konkurrence og den øgede globalisering. De hastige forandringer på efterspørgselssiden 
er imidlertid ikke blevet modsvaret af en lige så hastig udvikling på udbudssiden af 
arbejdsmarkedet i henseende til nye færdigheder og kvalifikationer samt faglig og 
geografisk mobilitet. 
Desuden udkonkurreres ufaglært og uerfaren arbejdskraft ofte prismæssigt af markedet, 
fordi denne type arbejdskrafts produktivitet ikke anses for at modsvare de samlede 
lønomkostninger inklusive arbejdsgiverbidrag. De indirekte lønomkostninger udgør i 
mange europæiske lande en betydelig andel af de samlede lønomkostninger og vejer 
generelt tungere hos de lavtlønnede. 
6.03.96 
-23 
Graden af social sikring via 
indkomststøtteordninger indebærer 
endvidere i nogle tilfælde at der er meget 
små forskelle i den disponible 
nettoindkomst mellem at være i arbejde og 
ikke at være i arbejde. Derved kan det 
sociale sikringssystem - alle dets generelle 
fordele ufortalt - komme til at sætte en 
nedre grænse for aflønningen af den 
ufaglærte og uerfarne arbejdskraft, hvilket 
medvirker til at udkonkurrere denne 
arbejdskraft på prisen. 
Disse mekanismer forstærker de 
vanskeligheder, som de unge og uerfarne 
samt langtidsledige, hvis 
færdighedsudvikling er gået i stå, har med 
at vinde og fastholde et fodfæste på det 
aktive arbejdsmarked. 
De unge rammes fortsat særlig hårdt af 
arbejdsløshed, og de synes at have båret en 
uforholdsmæssig stor andel af den øgede 
arbejdsløshedsrisiko under den seneste 
økonomiske afmatning. Desuden er 
ledigheden fortsat betydeligt større blandt 
kvinder end blandt mænd, selv om der i de 
senere år er blevet mindre uligevægt i, 
hvem ledigheden rammer. Under den 
økonomiske afmatning steg 
ledighedsprocenten mere blandt mænd end 
blandt kvinder, hvilket delvis afspejler det 
forhold, at en større del af de mandlige 
arbejdstagere arbejder i 
konjunkturfølsomme sektorer. Tabel 10 
Ledigheden i hovedtræk, 1994 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NI, 
P 
UK 
A 
S 
FIN 
FAJR Ledigheds­
procent Ledigheds­
procent 
blandt 
unge 
% 
10.0 
8.2 
8.4 
8.9 
24.3 
12.3 
14.7 
11.4 
3.5 
7.0 
7.0 
9.6 
9.8 
18.4 
11.2 24.1 
10.7 
8.6 
27.7 
45.3 
29.1 
23.3 
32.3 
7.7 
10.7 
15.1 
17.0 
22.6 
33.6 
21.8 Langtids­
ledige 2) Ufaglærte 
ledige 
3) 
Andel af den totale ledighed 
58 
32 
44 
51 
53 
38 
59») 
62 
30 
49 
43 
45 
10» 
21 
48 52 
31 
22 
40 
68 
46 
64 
59 
63 
32 
79 
58 
50 
1) 1993 2) Arbejdsløs mere end 12 måneder 
3) Arbejdsløse med kortvarig eller ingen uddannelse; andel 
beregnet for 15-59-årige. 
Kilde : Eurostat, Arbejdsstyrkeundersøgelse 1994; nationale 
statistiske institutter for S, FIN 
Figur 12 
Ledighedsprocent 
(efter alder) i EU* 
tâWSBâr 
83 84 85 91 92 93 94 
(efter køn) 
83 84 85 86 87 88 89 90 
'EUR 12 
Kilde: Eurostat, harmoniserede iedighedsmàl 91 92 93 94 
6.03.96 
-24 
Boks 3: Ledighedens økonomiske sammensætning 
Fra et økonomisk synspunkt kan ledigheden opdeles i en konjunkturbetinget og en ikke-konjunkturbetinget 
del. Konjunkturledighed opstår, når den samlede efterspørgsel er mindre end svarende til fuld udnyttelse 
af den disponible produktionskapacitet. Eftersom en del af den ledige arbejdsstyrke er umiddelbart 
arbejdsdygtig, kan konjunkturledigheden absorberes af en stigning i efterspørgslen i de første stadier af et 
opsving svarende til en tilbagevenden til en normal udnyttelse af den bestående kapacitet. Men eftersom 
konjunkturledigheden i 1994 blev skønnet til kun at udgøre lidt over 2% af arbejdsstyrken, vil en afskaffelse 
af denne del af ledigheden ikke være nok til at bringe ledigheden ned på et acceptabelt niveau. 
Den økonomiske sammensætning af 
ledigheden i EU* 
(% af den civile arbejdsstyrke) 
frfflttWiSSft:^^ 
72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 
'EUR 12 Den ikke-konjunkturbetingede del af 
ledigheden har i første række sin baggrund i 
en mangel på beskæftigelsesmuligheder ved 
et givet reallønsomkostningsniveau, dvs. i 
sidste ende i en mangel på kapacitet, der kan 
udnyttes rentabelt ved et givet løn- og 
prisniveau. I denne situation fører en stigende 
efterspørgsel til inflation i stedet for en varig 
forøgelse af beskæftigelsen. En del af den 
ikke-konjunkturbetingede ledighed kan 
absorberes gennem en kraftig, 
investeringsbaseret vækst, der indebærer en 
udvidelse af produktionskapaciteten via en 
øget investeringsrentabilitet. De stillinger, der 
derved skabes, kan så besættes med dem, 
der fortsat er til rådighed på arbejdsmarkedet, og som hurtigt kan ansættes uden megen omskoling. 
En del af den ikke-konjunkturbetingede ledighed udgøres dog af en del af arbejdsstyrken, der ikke nemt kan 
udfylde den type job, der bliver stillet til rådighed via vækstprocessen. Denne del udgør den hårde kerne af 
strukturledigheden. Størrelsen af denne del er vanskelig at vurdere, men ifølge skøn fra Kommissionen 
udgør den mindst 4% af arbejdsstyrken3 . Andelen af langtidsledige (omkring 51/4% af den erhvervsaktive 
befolkning) kan også bruges som en grov indikator. Denne hårde kerne af strukturledighed kan kun 
nedbringes gennem aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger, der er målrettet mod problemgrupper og 
langtidsledige. Foranstaltninger af denne art tjener en vigtig social målsætning og er medvirkende til at 
mindske social udelukkelse. Men hvis der ikke skabes tilstrækkelig mange job, vil man ikke kunne drage 
fuld fordel af disse foranstaltninger, og de indebærer derved risiko for at blive en kilde til frustration for dem, 
de henvender sig til, hvis disse personer som førhen ikke er i stand til at finde arbejde. 
Ud fra en anden synsvinkel kan der opstå spændinger på arbejdsmarkedet, selv inden niveauet for den 
hårde kerne af strukturledighed er nået. En markant fremgang i beskæftigelsen kan blive bremset, hvis der 
opstår en NAIRU-grænse ("Non Accelerating Inflation Rate of Unemployment") i form af en accelererende 
løninflation, inden ledigheden er nedbragt tilstrækkeligt. Når ledigheden falder, kan den forbedrede 
forhandlingsposition hos dem, der allerede har trygge jobs, eller regionale flaskehalse og flaskehalse inden 
for bestemte fag i kombination med en stiv lønstruktur, føre til accelererende lønninger. Det er dog 
forbundet med stor usikkerhed at foretage et empirisk skøn over NAIRU, til dels fordi NAIRU ikke er en 
universel konstant, men en strukturelt betinget, endogen parameter for det økonomiske system og 
løndannelsen. Et nyligt skøn3 over NAIRU i EU som helhed satte den til over 6% i 1994, men dette skøn er 
behæftet med meget stor usikkerhed. Risikoen for, at en fornyet løninflation lægger en bremse på 
jobskabelsen, kan formindskes gennem strukturreformer på arbejdsmarkedet, således som det blev 
foreslået som en prioriteret opgave på Det Europæiske Råds møder i Essen og Madrid. 
3 Se "The composition of unemployment from an economic perspective" Europæsk Økonomi nr. 59, 1995. 
6.03.96 
-25 
1.5. De mellemfristede målsætninger i hvidbogen bragt i fare 
Siden Kommissionen i 1993 udsendte hvidbogen "Vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse", har der været bred enighed i EU om, at en solid vækst på mellemlang 
sigt er en forudsætning for en væsentlig nedbringelse af arbejdsløsheden. Den 
nuværende økonomiske afmatning har skabt tvivl om muligheden for at opnå en sådan 
kraftig vækst og skabe beskæftigelse i EU inden for de kommende 4-5 år og navnlig om 
muligheden for at halvere arbejdsløsheden i perioden fra 1994 til år 2000. 
Hvidbogen blev ledsaget af en række mellemfristede fremskrivninger af forskellige 
scenarier for perioden 1994-2000. "Referencescenariet" illustrerede det mulige resultat, 
hvis medlemsstaterne, lige så snart deres økonomi var kommet på fode, førte en 
budgetpolitik, der var i overensstemmelse med den ønskede konvergens, og hvis 
lønudviklingen blev holdt inden for passende rammer. Hvis disse betingelser blev 
opfyldt, ville der kunne føres en mindre stram pengepolitik end ellers, og 
valutakursstabiliteten ville blive genoprettet. 
Vækstprofilen i dette scenario indebar et 
forholdsvis langsomt opsving i 1994-95 
efterfulgt af en yderligere acceleration i 
væksten i 1996-97 og en stabilisering af 
den gennemsnitlige vækstrate i EU på 
omkring VA% pr. år i de efterfølgende 
år. Gennemsnitsvæksten i årene 1994-
2000 ville blive på 2,9%, lige under de 
3% pr. år, der kunne noteres i perioden 
1984-1990. I dette scenario ville væksten 
blive drevet af en kraftig fremgang i 
investeringerne takket være en 
tilfredsstillende udvikling i den endelige 
efterspørgsel kombineret med en høj og 
stigende rentabilitet. Udvidelsen af 
produktionskapaciteten ville således 
holde trit med produktionen, og scenariet 
betød ikke en gentagelse af 
overophedningsproblemerne i perioden 
1988-1990 (figur 13). Figur 13 
Faktisk og potentielt BNP i EU 
1983-2000 (hvidbogens scenario) 
(BNP og produktionskapaciteten) 
1983 1986 1989 1992 1995 1998 
BNP og produktionskapaciteten 
% på årsbasis 
1983 1986 1989 1992 1995 
(*) Forholdet mellem det faktiske og potentielle BNP 1998 
6.03.96 
26 
Figur 14 
Prognosen fra november 1995 sammenholdt 
med hvidbogens referencescenarie 
(Gennemsnitlig årlig vækstrate i % ) 
a. Real BNP 
1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 
b. Private investeringer 
~mmtsr" 
I iilllllMIIII.cnilllMllllllillll.il 
1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 
c. Ledighed 
L, „ptøgiMtt*-
i i in .mi i n 11111 i i n i mm u t M IH I. 
1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 Reelt var opsvinget dog meget 
kraftigere i 1994 og - på trods af 
den stadig kraftigere opbremsning i 
årets løb - også bedre end ventet i 
1995 i gennemsnit (figur 14). På 
tidspunktet for udarbejdelsen af 
Kommissionens prognose fra 
november 1995 forekom 
hvidbogens vækstscenario stadig at 
være en realistisk mulighed. Den 
efterfølgende forværring af 
udsigterne for 1996 vil imidlertid 
gøre det vanskeligere at realisere 
scenariet i hvidbogen, selv om 
muligheden stadig ikke kan 
udelukkes. 
Hvis, og kun hvis, tilliden genoprettes hurtigt, vil der på ny kunne igangsættes et 
opsving i EU som helhed på basis af grundlæggende sunde vækstforudsætninger. 
Væksten kunne i andet halvår af 1996 og i 1997 meget vel blive så kraftig som 3% eller 
mere. Dette ville lægge fundamentet til en kraftig, investeringsledet og vedholdende 
vækst i årene 1998-2000. Hvis væksten fra og med 1997 imidlertid bliver for kraftig, vil 
dette indebære risiko for spændinger omkring udnyttelsen af produktionskapaciteten. 
Politikerne må være årvågne for at undgå en gentagelse af den overophedning af 
økonomien, der indtraf i 1988/89 i kølvandet på omstændigheder ikke helt ulig de 
nuværende omstændigheder . 
6.03.96 
-27 
Figur 15 
Hvidbogens scenario og antagelser om væksten for 1997 
1993 1994 1995 1996 1997 1 1999 2000 Hvis væksten vender stærkt 
tilbage i 1997, vil det blive muligt 
at slå ind på vækstscenariet i 
hvidbogen igen, og dette kunne 
føre til en væsentlig nedbringelse 
af ledigheden. En kraftigere vækst 
synes ikke mulig, uden at der vil 
opstå spændinger. En 
tilbagevenden til vækstscenariet i 
hvidbogen kombineret med en 
strukturpolitik, der tager sigte på 
at tilvejebringe en vækst uden spændinger, gøre arbejdsstyrken lettere at få i arbejde o g 
gøre den økonomiske vækst mere beskæftigelsesskabende, er nødvendig, hvis der skal 
gøres fremskridt i retning af at realisere hvidbogens ambitioner for ledigheden. 
Kommissionens rapport til Det Europæiske Råds møde i Madrid om de gensidigt 
forstærkende virkninger af en øget koordinering af den makroøkonomiske politik og 
strukturpolitikken konkluderede, "at der ikke kan skabes en stærk vækst eller ske en 
væsentlig nedbringelse af ledigheden i Den Europæiske Union uden en beslutsom og 
velkoordineret iværksættelse af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. 
Den største risiko - som kom til udtryk under valutauroen i foråret 1995 - er manglende 
troværdighed i gennemførelsen af den fælles strategi i en række medlemsstater, hvilket 
har negative følger for alle medlemsstater. 1 så tilfælde vil resultatet være inoptimalt for 
alle. De politisk ansvarlige og arbejdsmarkedets parter i alle medlemsstater bør derfor 
beslutsomt gennemføre de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik". Dette 
bør ske efter de retningslinjer, der er fastsat i den resterende del af denne rapport. 
6.03.96 
28-
Kapitel 2: Økonomisk politik til fremme af vækst 
og beskæftigelse 
2.1. Det ønskede policy-mix 
Det makroøkonomiske policy-mix bestemmes hovedsagelig af tre kræfter - nemlig 
pengepolitikken, budgetpolitikken og lønudviklingen - som tre forskellige grupper af 
aktører har ansvaret for. Pengepolitikken føres af de stadigt mere uafhængige 
centralbanker, hvis vigtigste målsætning er at opnå og bevare prisstabilitet. Ansvaret for 
budgetpolitikken ligger hos de suveræne regeringer og parlamenter, hvis handlefrihed 
imidlertid begrænses af traktatens bestemmelser og af det presserende behov for 
finanspolitisk konsolidering. Lønforhandlingerne varetages normalt af arbejdsmarkedets 
parter med store forskelle i løndannelsen i de enkelte medlemsstater. Lønudviklingen bør 
respektere betingelserne for prisstabilitet og bidrage til den nødvendige rentabilitet af de 
beskæftigelsesskabende investeringer. En effektiv samordning mellem de forskellige 
politiske aktører er af væsentlig betydning, hvis det skal lykkes at undgå politiske konflikter 
af den type, der blev set i slutningen af 1980'erne/begyndelsen af 1990'erne, og som var en 
af de vigtigste faktorer bag 1992/1993-recessionen. 
Det vigtigste bidrag, disse tre kræfter kan yde, når det drejer sig om igen at fa gang i 
opsvinget, opnå en høj grad af bæredygtig konvergens og sikre et betydeligt og varigt fald i 
et foruroligende arbejdsløshedstal, består i at frembringe et yderligere skift i det 
makroøkonomiske policy mix. I Fællesskabet er der mulighed for en yderligere lempelse af 
de monetære forhold. En fornuftig og effektiv udnyttelse af disse muligheder forudsætter 
imidlertid, at de to andre kræfter er forenelige med målsætningen om prisstabilitet. Mere 
målbevidste og troværdige finanspolitiske tilpasninger i en række medlemsstater og en 
fortsat passende lønudvikling vil nemlig give mulighed for yderligere velfunderede 
reduktioner i den korte og lange rente. 
For at klare den nuværende pause i væksten og lede Fællesskabets økonomi i retning af en 
stærk, ikke-inflatorisk og jobskabende vækst på mellemlang sigt må en således skabt 
afbalancering af den makroøkonomiske politik styrkes og samordnes gennem en bred vifte 
af strukturpolitikker. Sidstnævnte bidrager til den samlede strategi på hovedsagelig tre 
måder: i) sikring af en jævn makroøkonomisk vækstproces gennem foranstaltninger, der 
tager sigte på at forbedre vare- og tjenestemarkedernes virkemåde samt på at opnå en 
bedre fleksibilitet på arbejdsmarkedet; ii) styrkelse af de endogene vækstfaktorer gennem 
foranstaltninger, der er rettet mod større innovation, konkurrence og forbedring af 
uddannelse og kvalifikationer; iii) styrkelse af beskæftigelsesintensiteten i væksten gennem 
6.03.96 
-29-
en udvidelse af lønomkostningsskalaen, navnlig gennem en reduktion af de indirekte 
arbejdsomkostninger i den nedre ende af skalaen, omorganisering af 
arbejdstilrettelæggelsen osv. 
2.2. Pengepolitik 
2.2.1. Inflation og pengepolitik i mellemfristet perspektiv 
Siden begyndelsen af 1980'erne har pengepolitikken i Fællesskabet i stadig stigende grad 
været rettet mod opnåelse af prisstabilitet. Denne strategiske omlægning af pengepolitikken 
skyldtes skuffelse over Fællesskabets makroøkonomiske resultater i 1970'erne, som gjorde 
det klart, at der ikke kunne opnås lav arbejdsløshed blot på bekostning af højere inflation, 
og at det rent faktisk ikke var nødvendigt at vælge mellem enten lav arbejdsløshed eller en 
lav inflation. Desuden blev regeringerne og erhvervslivet mere og mere overbevist om 
ulemperne ved høj inflation og indrettede deres adfærd herefter. 
Høj inflation ledsages typisk af en højere grad af prisusikkerhed. Dette afspejles normalt i 
højere reale lange rentesatser end ellers (gennem indarbejdelse af en risikopræmie) og gør 
langsigtede investerings- og opsparingsbeslutninger mere usikre, idet det er vanskeligere at 
bevare indtægternes og velstandens reale værdi, når det fremtidige prisniveau er uvist. 
Disse faktorer resulterer i et suboptimalt investerings- og opsparingsniveau og fører således 
til et lavere produktionspotentiale end ellers. En høj og variabel inflation fordrejer ligeledes 
prissignalerne og kan bidrage til en forkert fordeling af ressourcerne. En høj inflation har 
endvidere negative fordelingsmæssige virkninger, idet husholdningerne i de lavere 
indtægtsgrupper har mindre adgang til varige forbrugsgoder eller finansielle investeringer 
med gode realværdikarakteristika. Endelig medfører en uventet inflation en omfordeling af 
ressourcerne fra kreditor til debitor. I 1970'erne blev den offentlige sektor en stor låntager, 
som alt for ofte gav penge ud til forbrug frem for investeringer. En lempelig pengepolitik 
gjorde det lettere for staten at kanalisere midlerne denne vej. I 1980'erne bidrog 
inflationsdæmpningen og en høj realrente til at øge statens gældsbyrde, der voksede 
drastisk som en del af BNP. 
Det forhold, at en bæredygtig vækst er bedre tjent med prisstabilitet, førte til, at 
pengepolitikken med stadig større held blev udformet med dette mål for øje. Inflationen i 
medlemsstaterne faldt markant i første halvdel af 1980'erne og har siden da ligget betydeligt 
lavere end i 1970'erne. Den gennemsnitlige inflation i Fællesskabet (baseret på 
6.03.96 
-30 
Figur 16 
Inflation og lønomkostninger i EU forbrugerprisdeflatoren) faldt fra 
over 12% i begyndelsen af 80'erne 
til 3,6% i 1987 (figur 16). Mens 
bestræbelserne på at forbedre 
prisstabiliteten i kølvandet på det 
andet olieprischok sammen med 
tilbageslaget hos Fællesskabets 
handelspartnere var en af de 
vigtigste faktorer bag 
lavkonjunkturen i begyndelsen af 
1980'erne, blev den yderligere 
reduktion i inflationen fra 1983-
1987 opnået sammen med en fornyet jobskabelse og hurtigere økonomisk vækst. 
Troværdigheden af valutakursmekanismen (ERM) på basis af et stabilt nominelt anker 
bidrog i høj grad til denne positive udvikling. «fth*fW#mw^ytnln9»r «Tenuis M#8NP 
t t. . * > 7 ) . I 
1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
Den inflationsdæmpende proces blev midlertidigt afbrudt i slutningen af 1980'erne, da et alt 
for ekspansivt monetært/finanspolitisk policy mix gav anledning til en overophedning af 
Fællesskabets økonomi. Den ledsagende stigning i inflationen og inflationsforventningerne 
øgedes som følge af den tyske genforening og olieprisstigningerne som følge af Golf­
krigen. Pengepolitikken blev herefter igen tilrettelagt med et klart inflationsbekæmpende 
sigte i slutningen af 1990, og inflationen faldt gradvis tilbage til lige over 3% i 1995 efter at 
have toppet med over 5Vi% i 1991. I mellemtiden bidrog den alvorlige stramning af 
pengepolitikken i Tyskland og resten af Fællesskabet efter den tyske genforening til 
valutauroen i ERM, fordi den forværrede økonomiske situation i en række medlemsstater -
efter markedernes opfattelse - krævede forskellige politiske reaktioner. Recessionen i 1993, 
da det reale BNP i Fællesskabet faldt med 0,6%, var også derfor alvorlig. 
De betydelige fremskridt hen imod prisstabilitet kan tilskrives en kombination af faktorer. 
Figur 17 
%pa Efterspørgselspres og inflation i EU 
1980 1982 1984 1986 1992 For det første traf 
pengemyndighederne passende 
foranstaltninger, da de i 
stigende grad blev klar over 
betydningen af en lav inflation. 
Mens den nominelle korte rente 
i gennemsnit i Fællesskabet 
faldt med jævne mellemrum 
igennem 1980'erne - svarende 
til den faldende tendens i 
væksten i pengemængden i hele 
Fællesskabet - oplevede den 
reale korte rente en stigende 
6.03.96 
-31 -
tendens indtil 1986-1987. I slutningen af 1987 sænkedes rentesatserne i kølvandet på det 
dramatiske globale fald i aktiekurserne, som skabte frygt for en umiddelbart forestående 
økonomisk afmatning. Økonomien blev i stedet overophedet, og fra 1989 til 1992 steg 
rentesatserne betydeligt. Både de nominelle og reale satser toppede i august/september 
1992 med henholdsvis 12,4% og ca. 73/4%. Allerede i 1989 faldt væksten i pengemængden, 
og i 1991 gjaldt dette også for inflationen. I en række medlemsstater blev målene for 
pengemængden imidlertid overskudt i begyndelsen af 1990'erne, så det var først fra 1993 
og fremefter, at centralbankerne i forbindelse med en dæmpet økonomisk vækst var i stand 
til at foretage en væsentlig lempelse i pengepolitikken. I slutningen af 1995 lå den 
gennemsnitlige nominelle korte rente i Fællesskabet med 6,4% lavere end på noget 
tidspunkt i 1980'erne, og den reale rente lå 3!/2% lavere end i 1983. Til trods for 
sænkningen af rentesatserne dykkede væksten i pengemængden i 1994-1995, og målene 
blev ikke nået (tabel 11 ), hvilket antyder, at pengepolitikken kunne have været lempet 
tidligere uden at bringe prisstabiliteten i fare. Overskridelsen af målene for pengemængden i 
visse medlemsstater og valutakursuroen i andre forhindrede dette i at ske. 
For det andet - og i relation til den første faktor - var der et markant fald i lønstigningerne. 
Enhedslønomkostningerne - som er af afgørende betydning for inflationen sammen med 
fortjenstmargener, importpriser og indirekte skatter - udviste en voldsom opbremsning i 
første halvdel af 1980'erne og steg generelt mindre end inflationen. Efter en stærk stigning i 
1989-1990 reduceredes enhedslønomkostningerne igen mellem 1991 og 1994 (figur 16). 
Udviklingen i enhedslønomkostningerne kan sammenlignes med* udviklingen i forholdet 
mellem M2 og det reale BNP. Med en passende antagelse om pengenes omløbshastighed 
giver dette forhold et fingerpeg om stigningen i pengemængden ud over det, der er 
nødvendigt for at finansiere reale transaktioner. Faldet i M2/realt BNP-forholdet i 
1980'erne afspejler det forhold, at der var mindre likviditet til rådighed til at finansiere 
nominelle transaktioner. En udvidelse af forskellen mellem ændringen i M2/realt BNP-
forholdet og ændringen i enhedslønomkostningerne antyder, at pengepolitikken 
akkomoderer lønpres, mens en indsnævring antyder, at pengepolitikken er forholdsvis 
stram som i slutningen af 80'erne/begyndelsen af 90'erne. Forskellen indsnævredes igen i 
1994-1995. Dette kan tyde på, at der enten har været en stigning i pengenes 
omløbshastighed, eller at pengepolitikken var forholdsvis stram i 1995 for så vidt angår det 
moderate lønpres. 
Fra midten af 1980'erne og fremefter førte skabelsen af det indre marked (herunder 
liberaliseringen af kapitalbevægelserne) sammen med en generel tendens hen imod 
deregulering af markederne endelig til en styrkelse af konkurrencen og en bedre 
ressourceallokering. Dette bidrog til at afdæmpe prisstigningerne. 
6.03.96 
-32 
Tabel 11 
Pengemængde-, kredit- og inflationsmål 
samt resultater 
(%P-a.) 
1994 1995 
Mål­
variabel Mål 
(mellemfristet Resultat Mål 
(mellemfristet) Resultat Mens alle medlems­
stater fører en 
politik, der tager 
sigte på prisstabi­
litet, er de penge­
politiske rammer i 
de enkelte med­
lemsstater rettet 
mod forskellige 
målvariable. Disse 
rammer er blevet 
mindre ensartede i 
Fællesskabet i de 
seneste år (tabel 
11) i etforsøg på at 
formulere det mest 
hensigtsmæssige og 
troværdige svar på 
de ændrede økono­
miske og finansielle 
forhold. Inden for 
ERM fokuseres der 
på valutakursen, 
dog i forskellig grad. Hidtil har valutakursmålet været mest bindende i Belgien, 
Nederlandene og Østrig, mens fasthed i valutakurserne har været mindre udtalt i Spanien 
og Portugal. I Spanien og Frankrig suppleres valutakursmålet med et mål for henholdsvis 
inflation og pengemængde. Tyskland er det eneste land, som fortsat lægger stor vægt på 
kontrollen med pengemængden. Uden for ERM fokuserer de politiske beslutningstagere i 
Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige på målsætningen for inflationen. Tyskland 
Frankrig 
Spanien 
Italien 
UK 
Finland 
Sverige M3 
M3 
EITa 
M3 
ALP+CP 
ALP 
CPIb 
M2 
M4 
MO 
DPIXb 
FPIYO 
FPIb 4-6 
(ca. 5) 
4.5-7.5 
5-7 
3-9 
0-4 
1-4 
-(2) 4,9 
1,1 
4,2 
8,2 
7,6 
8,2 
4,7 
1,6 
4,5 
6,7 
2,4 
1,3 
2.4 4-6 
(ca. 5 ) 
(<3) 
5 
1-4 
(<2.5) 
2 
(2) 
2±1 
(2±D 2.5 (Dec) 
3,9 (Nov) 
4,8 (Okt) 
10,7 (Nov) 
9.2 (Nov) 
9,7 (Nov) 
4.3 (Dec) 
2.2 (Dec) 
9.3 (Dec) 
5.6 (Dec) 
3,0 (Dec) 
-0,6 (Nov) 
2,6 (Dec) 
Pengemængdemål: MO, M2, M3, M4; ALP; Kreditgivningsmål: EIT 
Inflationsmål: FPI (forbrugerprisindeks); FPIY (forbrugerprisindeks 
eksklusiv indirekte skatter, statstilskud og kapitaludgifter i forbindelse med 
boliger; DPIX (detailprisindeks eksklusiv realkreditrentebetalinger) 
6.03.96 
-33 
2.2.2. Den monetære stabilitet påvirket af interne såvel som eksterne 
faktorer i 1995 
Efter valutakursuroen i 1992 og 1993 oplevede valutakurserne i EU-landene en rolig 
periode, som varede indtil udgangen af 1994. Derefter udviste medlemsstaternes valutaer 
igen en udtalt volatilitet, navnlig i marts og april 1995. Til trods for visse afbrydelser var 
roen vendt tilbage til markederne ved slutningen af 1995 (figur 18). De korte og lange 
renter udviste ligeledes store udsving i 1995 med forskellige tendenser (figur 19), hvilket i 
en vis grad afspejlede spændingerne på valutamarkederne, men desuden var en reaktion på 
udviklingen og udsigterne for inflationen og den økonomiske aktivitet. En række interne og 
eksterne faktorer forhindrede, at pengepolitikken blev mere afbalanceret i begyndelsen af 
1995 og forsinkede den nødvendige lempelse af de pengepolitiske betingelser. 
Valutakursspændinger på internationalt plan, 
som stod i forbindelse med den finansielle 
krise i Mexico, og som navnlig påvirkede 
dollarmarkederne, lå til grund for presset på 
adskillige europæiske valutaer i begyndelsen af 
året (jf. boks 4). Den italienske lire led mest 
under valutauroen og mistede mere end 16% 
af sin værdi i forhold til DEM mellem 
slutningen af 1994 og april 1995. Politisk 
usikkerhed og tvivl om den politiske vilje til 
budgetkonsolidering spillede en afgørende 
rolle for svækkelsen af valutaen. En række 
lignende problemer plagede den svenske krone 
og - inden for ERM - den spanske peseta, som 
sammen med den portugisiske escudo blev 
devalueret den 6. marts med henholdsvis 7% 
og 3,5%o. Den voldsomme opskrivning af visse 
fællesskabsvalutaer og den samtidige stigning i 
rentesatserne i lande, hvis valutaer var 
kommet under pres, udgjorde en betydelig 
stramning af den pengepolitiske situation i 
Europa. Figur 18 Udviklingen i en række 
EU-valutaer i forhold til DM 
Indeks 1. Januar 1994 = 100 
JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV JAN 
1994 | 1995 11996 
110 
105 fc 
100 
95 
90 
85 
80 
75 
JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV JAN 
1994 I 1995 11996 
Den langsomme vækst i pengemængden i Tyskland og bedre inflationsudsigter fik 
Bundesbank til at nedsætte de officielle satser i slutningen af marts; der fulgte yderligere to 
nedsættelser (i august og december). Dette gav de øvrige medlemsstater den nødvendige 
plads til ligeledes at lempe pengepolitikken. Dette skete i forskelligt omfang og med 
forskellige hastigheder, som blev bestemt af den seneste udvikling i inflationen og 
6.03.96 
-34-
situationen på valutamarkederne, og afspejlede bl.a. tiltroen til, at regeringerne holder 
en stabilitetsorienteret økonomisk politik. sig til 
Figur 19 
Kortfristede rentespænd 
i forhold til DM 
JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV JAN 
1994 I 1995 11996 Næsten alle ERM-deltagere var i stand til at 
foretage en betydelig nedsættelse af satserne. 
De nederlandske og østrigske 
pengemarkedssatser fulgte nøje udviklingen i 
Tyskland, selv om det korte rentespænd i 
sidstnævnte udvidedes. I Belgien udvidedes 
rentespændet over for DEM midlertidigt og 
nåede 2% i marts, men forsvandt derefter, og 
de belgiske satser var i stand til at følge 
udviklingen i den korte rente i Tyskland. I 
Danmark, Frankrig og Irland skete der 
ligeledes store fremskridt i andet halvår, da 
valutakursspændingerne svækkedes. Der var 
en kort pause for Frankrig i efteråret, men 
efter indførelsen af troværdige finanspolitiske 
konsolideringsforanstalt-ninger indsnævredes 
rentespændet betydeligt. De korte rentespænd 
over for Tyskland lå imidlertid fortsat højere i 
forhold til begyndelsen af året i Frankrig og 
Irland. Spanien var ikke i stand til at nedsætte 
satserne i væsentlig grad, fordi markederne 
tvivlede på den politiske stabilitet og budgetsituationen, mens rentesatserne i Portugal 
fortsat lå mere end 5% højere end i Tyskland. 0 \^.,,,.i^ 
JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV JAN 
1994 I 1995 11996 
Uden for ERM, hvor centralbankernes foranstaltninger er gearet mere direkte til 
udviklingen i den nationale inflation, strammedes pengepolitikken gradvis i Sverige og 
Italien, fordi inflationsudsigterne forværredes. Pengemarkedssatserne forblev forholdsvis 
stabile i Det Forenede Kongerige, hvor de svingede mellem 6,50% og 6,75%. I 
Grækenland gav de bedre inflationsudsigter mulighed for en betydelig nedsættelse af 
rentesatserne, mens rentesatserne i Finland - efter en stigning i marts - blev reduceret i flere 
trin fra efteråret og fremefter, og de korte rentespænd atter indsnævredes til 70 basispoint. 
I slutningen af 1995 svarer den monetære situation godt til de overordnede retningslinjer 
for den økonomiske politik. Valutakursstabiliteten var på vej tilbage (figur 18), og 11 
medlemsstater nåede målet med en inflation på mellem 2 og 3% som et skridt på vej mod 
6.03.96 
35-
stabilitet. Denne udvikling er opmuntrende, når det drejer sig om at fastholde inflationen på 
et lavt niveau. De største fremskridt skete i de medlemsstater, der allerede har en lav 
inflation, samt i Grækenland og Portugal. I Italien øgedes inflationen med 2 procentpoint til 
6,0%, mens den stort set forblev uændret i Spanien. Pengepolitikken ydede et stort bidrag 
til den samlede positive udvikling, men førte af og til til spændinger, når der kunne 
konstateres en manglende finanspolitisk disciplin, eller når inflationsforventningerne fik ny 
næring gennem overdrevne lønkrav. 
Boks 4: Dollaren og EMS-samarbejdet 
Selv om forskellige indenlandske årsager, der skal ses i relation til den politiske usikkerhed eller kravet 
om budgetkonsolidering, delvis forklarer valutakursudsvingene i ERM, havde en række eksterne 
faktorer en stor indflydelse. ERM's følsomhed over for den eksterne udvikling fremgår af 
nedenstående graf, som viser, hvordan USD/DEM-kursen indvirker på spændinger i ERM, 
repræsenteret ved forskellen mellem den stærkeste og svageste valuta. Det bemærkes, at en 
opskrivning af den tyske mark over for dollaren har en tendens til at udvide forskellen. Det ses også, 
at der var en klar forskydning i forholdet efter justeringen af centralkurserne den 6. marts. 
Den transmissionsmekanisme, der forklarer dette fænomen, er som følger. Når den amerikanske dollar 
svækkes, strømmer der mere kapital over i tyske mark end i andre europæiske valutaer, fordi 
markederne tror, at visse lande har forholdsvis større vanskeligheder ved at acceptere en højere dollar. 
Dette presser den tyske mark opad inden for ERM og forskellen øges. Denne form for inter-europæisk 
ustabilitet vil naturligvis forsvinde blandt medlemmerne af ØMU. Selv om den amerikanske dollar på 
visse tidspunkter tilsyneladende har et stort ansvar for uro i ERM, kan den ikke anses for den eneste 
grund hertil; for flere andre valutaers vedkommende udvides den bilaterale valutakursforskel rent 
faktisk ikke efter et fald i dollaren over for DEM 
USD-kursudvikling og spændet mellem den 
stærkeste og den svageste valuta i EMSens 
valutakursmekanisme (1995) 
DM/USD 
(venstre skala) 
EMS spænd (højre skala 
N'D US-dollar indflydelse på EMSen 
1995 
1,36 1,40 1,44 1,48 1,52 1,56 
DM/USD-valutakurs 
6.03.96 
-36-
2.2.3. Plads til yderligere lempelse af pengepolitikken 
I begyndelsen af 1995 var medlemsstaterne i ERM - af hensyn til stabiliteten -
tilbageholdende med at lempe de pengepolitiske betingelser. Denne politik faldt heldigt ud 
med hensyn til det ønskede mål (lav inflation, lav vækst i pengemængden eller stabil 
valutakurs), men på baggrund af den mere restriktive finanspolitiske situation og dollarens 
lave niveau ser den ud til at have været forholdsvis stram i første halvdel af 1995. Da det 
senere på året blev klart, at økonomien var ramt af en markant afmatning, var 
medlemsstaterne i forskellig grad i stand til at lempe pengepolitikken. Dette resulterede i et 
mere afbalanceret policy mix. Efter den stærke stigning i de lange satser i 1994 - på grund 
af bedre vækstudsigter, internationale arbitragesstrømme og mindre sikre udsigter for 
inflationen, men også fordi pengepolitikken ikke var tilstrækkelig fri som følge af 
budgetsituationen - vendte de lange satser næsten udviklingen fuldstændig i 1995. 
Efterhånden som de lange rentesatser faldt hurtigere i løbet af året end de korte rentesatser, 
blev rentestrukturen fladere (figur 20). Mens forskellen mellem tremånedersrenten og 
afkastet på en tiårig obligation udgjorde 2,5% i gennemsnit i Fællesskabet i januar, faldt 
den til 1,2% i december 1995. Da rentekurvens hældning til dels afspejler 
markedsforventningerne til det fremtidige inflationspres, antyder denne udfladning, at 
inflationsforventningerne var ved at tage af. Det betyder også, at de officielle 
rentesænkninger som helhed har været troværdige. Disse rentesænkninger er imidlertid 
endnu ikke overført fuldstændigt til økonomien, idet bankernes udlånssatser fortsat er høje 
(figur 20), hvilket antyder, at kreditinstitutterne ikke i fuldt omfang gav denne fordel videre 
til kunderne, men øgede deres fortjenestmargener. Dette er af særlig betydning for små og 
mellemstore virksomheder, som har mindre let adgang til kapital- og pengemarkederne -
hvor rentesatserne faldt markant - men i højere grad er afhængige af bankkredit. Det samme 
gælder for husholdningssektoren, og dette kan lægge en dæmper på forbrugernes udgifter. 
En velfungerende og konkurrencepræget transmissionsmekanisme er et væsentligt element, 
når det gælder om at fa fuldt udbytte af de lavere rentesatser. 
Uden for ERM var pengepolitikken stort set fortsat stram som reaktion på det opståede 
inflationspres. I Italien steg de korte renter med ca. 1,5% i første kvartal af 1995 og forblev 
høje. Efter valutakursreaktionen at dømme blev denne politik anset for særdeles troværdig i 
Sverige og Finland. I sidstnævnte land kunne det korte rentespænd over for DEM 
reduceres betydeligt (figur 19). 
I øjeblikket synes inflationen at være under kontrol i de fleste medlemsstater, mens der er 
truffet passende foranstaltninger, hvor dette i mindre grad har været tilfældet, hovedsagelig 
i lande med en svagere valutakurs. Faren for, at denne positive tendens stopper, synes 
heller ikke særlig stor. Der kunne opstå en sådan risiko i forbindelse med et fremtidigt 
6.03.96 
-37-
positivt produktionsgab og/eller en større vækst i enhedslønomkostningerne. De lange 
rentesatser - korrigeret for (den nuværende) inflation - lå fortsat højt i 1995. Dette kunne 
afspejle en generel stigning i det reale investeringsafkast, hvilket vil være en positiv 
udvikling. Liberaliseringen af kapitalbevægelserne og den finansielle deregulering fra 
administrerede rentesatser til markedsstyret adfærd bidrog allerede i 1980'erne til de højere 
realrentesatser. På den anden side kan de nuværende høje lange realrentesatser i en vis grad 
også afspejle en risikopræmie for et højere niveau og/eller højere ustabilitet i inflationen 
fremover. Denne form for prisusikkerhed synes i højere grad at skyldes tilbageværende tvivl 
på markederne med hensyn til viljen til budgetkonsolidering og i forbindelse hermed viljen 
til at opfylde ØMU-målsætningerne snarere end overdrevne lønkrav. Denne risiko gør den 
pengepolitiske situation mere restriktiv, end det ellers ville være nødvendigt for at bevare 
stabiliteten. 
Figur 20 
RENTER OG RENTEFORVENTNINGER I EU 
Udviklingen i de gennemsnitlige rentesatser - EUR 15 
10 I den forbindelse henvises der i markedsanalyser ofte til tilstedeværelsen af en risikopræmie 
på tyske lange obligationer, fordi det antages, at pengepolitikken i ØMU vil være mindre 
restriktiv end den 
nuværende tyske 
pengepolitik. Denne 
fortolkning er baseret på 
den stejle hældning i 
rentekurven i forhold til 
den forholdsvis flade 
hældning i USA og en 
højere lang rente i Tyskland 
end i USA. Der er 
imidlertid en anden 
fortolkning, der er lige så 
gyldig. Den nuværende 
konstellation af rentesatser 
svarer nemlig til en 
forventning om en styrkelse 
af den amerikanske dollar 
over for den tyske mark i 
forhold til dens nuværende 
lave niveau. assssaft^ 
Feb Apr Jun Aug Okt Dec Feb Apr Jun Aug Okt Dec 
94 I 95 
Tre-måneders futures-kontraktcr i december 95 og januar 96 
TE3 
Med de nuværende 
vækstudsigter og på 
baggrund af den vellykkede 
lempelse af pengepolitikken 
samt den gradvise 
genopretning af misforhold 
i valutakurserne siden marts 
6.03.96 
-38 
1995 synes målet med lav inflation at være foreneligt med en yderligere lempelse af 
pengepolitikken. Dette forudsætter, at lønpres og valutakursspændinger kan undgås, og at 
en budgetkonsolidering fortsat er troværdig. Mulighederne for en lempelse er fortsat til 
stede, selv om de korte renter i Tyskland og visse andre lande nærmer sig lave niveauer. 
Der er tidligere set endnu lavere rentesatser. I Tyskland lå diskontoen lavere i 1959 og i 
slutningen af 1987/begyndelsen af 1988, altså den periode, der fulgte efter børskrakket i 
oktober 1987 (henholdsvis 2,75% og 2,50%). Futures-aftaler udgør en indikator for 
markedets generelle forventninger til de fremtidige rentesatser (figur 20). 
Renteforventningerne er justeret nedad som illustreret ved det rentefald, der antydes i 
futures-aftalerne, hvilket viser, at markedsforventningerne svarer til en yderligere lempelse 
af pengepolitikken. I Frankrig og Italien er det forventede fald i de korte renter større end i 
Tyskland, således at det korte rentespænd kan indsnævres, hvilket er et tegn på stabilitet på 
valutamarkederne. I Tyskland og UK er den rente, der ligger i december 96-aftalen højere 
end for en række tidligere aftaler, hvilket antyder, at den korte rente måske når bunden i 
løbet af 1996. Den forventede rente i slutningen af 1996 ligger imidlertid lavere end den 
gennemsnitlige rente i januar. 
Fortsat løntilbageholdenhed og større tillid til en finanspolitisk konsolidering kan skabe de 
rette betingelser for en holdbar lempelse af pengepolitikken i Europa. 
6.03.96 
39 
2.3. Budgetpolitik 
2.3.1. De senere års udvikling samt udsigterne på kort sigt 
Oprindelsen af de nuværende budgetuligevægte 
De foruroligende budgetstillinger, som Fællesskabet som helhed og de fleste medlemsstater 
står over for, skyldes i det store og hele kombinationen af tre vigtige faktorer: for det første 
udnyttede medlemsstaterne som helhed ikke den stærke økonomiske ekspansion i anden 
halvdel af 1980'erne til at reducere de eksisterende store strukturelle uligevægte, for det 
andet blev disse uligevægt forværret i begyndelsen af 1990'erne som følge af den 
underliggende forværring i Tyskland (i forbindelse med genforeningen) og i en lang række 
af de øvrige medlemsstater, og endelig indtrådte en stærk konjunkturbetinget forringelse 
som følge af recessionen i 1992/1993. 
Da afmatningen først i 1980'erne havde nået bunden var Fællesskabets samlede 
budgetunderskud vokset til et uhørt højt niveau på omkring 5% af BNP. Til trods for at de 
politiske beslutningstagere var stadig mere enige om, at budgetpolitikken må orienteres hen 
imod konsolidering på mellemlang sigt, var indsatsen for at reducere den strukturelle 
uligevægt i løbet af 1980'erne utilstrækkelig. Fællesskabets samlede budgetunderskud faldt 
til sit laveste niveau på 2Vi% af BNP i slutningen af årtiet, men denne forbedring var 
hovedsagelig konjunkturbetinget. Det strukturelle underskud lå nemlig fortsat uændret på 
det høje niveau på ca. 314% af BNP under den langvarige og sunde økonomiske ekspansion 
i 1980'erne (figur 21). 
Figur21 
Output gap og budgetunderskud, EUR 
-1.5 I begyndelsen af 1990'erne var 
der tale om en betydelig og 
hurtig forværring af 
budgetsituationen som følge af 
både diskretionære tiltag og 
konjunkturelle faktorer. I løbet 
af kun fire år steg 
Fællesskabets 
budgetunderskud med næsten 
4 procentpoint til det 
rekordhøje niveau på 6,3% af 
BNP i 1993. Oprindelig skete 
der en stærk forværring af det 
konjunkturkorrigerede 
budgetunderskud for Fællesskabet som helhed. Dette kunne i høj grad tilskrives 
genforeningens indvirkning på Tysklands offentlige finanser. Det skyldtes imidlertid også en 
bevægelse hen imod en ekspansiv finanspolitik i visse medlemsstater (tabel 12), som til dels -6 îqr^ftj^kt«rfc^â«^yd^nij 
80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 
6.03.96 
40-
afspejlede bestræbelserne på at afbøde den virkning, som den samtidige stramning af 
pengepolitikken havde på væksten. 
Efter at recessionen satte ind i anden halvdel af 
1992, afspejlede den yderligere forværring af 
Fællesskabets samlede budgetstilling fuldt ud 
konsekvenserne af den konjunkturelle afmatning. 
Denne blev delvis opvejet af en mindre, men under 
omstændighederne nødvendig indsats for at rette op 
på de strukturelle uligevægte. 
Landene reagerede meget forskelligt på den stadig 
større afmatning. I Tyskland begyndte man i 1992-
1993 for alvor at rette op på de uligevægte, der var 
opbygget som følge af genforeningen. På samme 
måde skete der en betydelig stramning af 
budgetpolitikken i Belgien, Irland, Italien og 
Nederlandene, som stort set opvejede recessionens 
negative indvirkning på budgettet. Alle disse lande 
stod over for stor budgetuligevægte i begyndelsen af 
1990'erne. Flere lande (Danmark, Frankrig, Finland, 
Sverige og UK) forsøgte derimod at afbøde den 
økonomiske afmatning gennem finanspolitiske 
stimuli. I disse lande voksede de strukturelle 
underskud med mindst 1 procentpoint i 1992-1993. 
Når man ser tilbage, kan det konstateres, at forsøget på at anvende budgetpolitikken til at 
modvirke den pengepolitiske stramning ikke faldt heldigt ud i de fleste medlemsstater. 
Eftersom Fællesskabet ikke havde haft held til at rette op på de finanspolitiske uligevægte i 
den tidligere opgangsperiode, havde det endvidere mistet kontrollen over et potentielt 
vigtigt politisk instrument under recessionen i 1992-1993. 
Utilstrækkelige konsolideringsbestræbelser i 1994-1995 
De fleste medlemsstater gik derfor i gang med en række ambitiøse mellemfristede 
finanspolitiske konsolideringsplaner, da opsvinget først satte ind. For EU som helhed blev 
den offentlige nettolåntagning i november 1995-prognosen anslået til at være faldet til 4,7% 
af BNP i 1995 siden det toppede med 6,3% af BNP i 1993 som et resultat af bedre 
konjunkturer samt besparelsesforanstaltninger. Til trods for denne forbedring udviste 
forholdet mellem statsgæld og BNP i Fællesskabet som helhed en markant stigning på Tabel 12 
Konjunkturkorrigerede underskud 
1985-95 
(i procent af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1985 
-7.6 
-3.4 
-0.3 
-13.7 
-4.8 
-1.8 
-10.3 
-11.9 
7.7 
-2.4 
-1.9 
-4.8 
2.9 
-3.7 
-1.7 
-3.5 1989 
-7.2 
-0.5 
0.5 
-15.5 
-4.9 
-2.4 
-1.4 
-10.9 
-5.2 
-2.9 
-3.6 
1.2 
2.2 
-3.3 
-3.7 1991 
-8.2 
-1.4 
-5.2 
-12.0 
-7.3 
-3.1 
-2.3 
-10.9 
-4.5 
-3.4 
-8.3 
-0.7 
-2.4 
-2.6 
-5.4 1993 
-5.9 
-2.4 
-3.3 
-11.7 
-6.4 
-5.0 
-1.1 
-8.3 
2.8 
-2.7 
-3.6 
-6.7 
-2.4 
-9.3 
-5.8 
-5.1 1995a 
-4.0 
-2.2 
-3.2 
-8.9 
-4.9 
-4.5 
-3.3 
-6.8 
0.6 
-3.0 
-5.4 
-4.6 
-3.5 
-5.4 
-4.5 
-4.2 
a) Kommissionens prognose november 1995; 
EUR inklusive de fem nye tyske delstater fra 1991. 
Bemærkning: Skøn fra Kommissionens 
tjenestegrene. Metoden er beskrevet i European 
Economy, nr. 60,1995, s. 35-90. 
6.03.96 
-41 -
næsten 5 procentpoint i årene 1994-1995. Selv om denne udvikling til dels skyldes 
exceptionelle faktorer, understreger den, at der er sket en utilstrækkelig justering af de 
offentlige underskud.Den anslåede diskretionære stramning i Fællesskabet i årene 1994-
1995 ligger lige under 1% af BNP. I de sidste to år blev der foretaget store 
konsolideringsforanstaltninger - som har resulteret i reduktioner i de strukturelle underskud 
på 1 procentpoint af BNP eller mere - i omkring halvdelen af medlemsstaterne, herunder 
dem med den mest foruroligende budgetsituation. Ikke desto mindre ligger de strukturelle 
underskud i langt de fleste medlemsstater stadig over 3% af BNP ved indgangen til 1996. 
To lande (Irland og Østrig) anslås at have haft en betydelig strukturel forværring i den 
undersøgte periode. I Irland giver den budgetmæssige lempelse (over 2 procentpoint af 
BNP i 1994-19954) anledning til en vis bekymring, selv om den er sket ud fra et lavt 
niveau. For så vidt angår Østrig forværredes den underliggende budgetstilling markant (VA 
procentpoint), idet de yderligere omkostninger ved EU-medlemskabet i 1995 kun tegnede 
sig for en begrænset del af denne forværring. 
Mange lande udnyttede tydeligvis ikke til fulde muligheden for at gennemføre 
finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger i forbindelse med de forholdsvis gode 
økonomiske vilkår, der var fremherskende i 1994 og begyndelsen af 1995. Den 
forskelligartede stigning i den lange rente i 1994, valutauroen i begyndelsen af 1995 og den 
tilhørende stramning af pengepolitikken i flere lande hang derfor delvis sammen med at, i de 
finansielle markeders øjne, konsolideringsbestræbelserne havde været mindre, og mindre 
hurtige, end ønsket. På denne måde spillede den manglende troværdighed i finanspolitikken 
en betydelig rolle som katalysator i forbindelse med afmatningen i Fællesskabets økonomi i 
løbet af 1995. 
1996: Forstærkede finanspolitiske konsolideringsbestræbelser 
Flere medlemsstater har truffet omfattende og ofte modige foranstaltninger til at nedbringe 
budgetunderskuddet i 1996. Ifølge overslag fra Kommissionens tjenestegrene over 
konjunkturkorrigerede underskud vil de diskretionære konsolideringsforanstaltninger, der 
vil blive gennemført i Fællesskabet i 1996, føre til et fald i det samlede strukturunderskud 
fra 4,2% af BNP i 1995 til 3,4% i 1996. Denne diskretionære stramning er stort set dobbelt 
så omfattende som den indsats, der blev gjort i 1995. Alle femten medlemsstater forventes 
Ca. et halvt procentpoint af BNP skyldes exceptionelle faktorer (jf. note i tabel 5 i kapitel 1). 
6.03.96 
-42-
at reducere deres strukturelle underskud i år. Der gøres en særlig stor indsats i lande, der i 
øjeblikket har høje underskud eller gældsproblemer. 
Mens forbedringen i de strukturelle budgetbalancer ikke i sig selv vil blive påvirket af de 
forværrede vækstudsigter i 1996, er der fare for, at de faktiske budgetunderskud bliver 
større under indflydelse af de negative konjunkturer. Det vil imidlertid være uklogt at tillade 
en afvigelse fra de annoncerede mål. Begynder markedet at tvivle på, om regeringerne 
virkelig er fast besluttet på at holde fast ved de finanspolitiske justeringsprogrammer, er der 
fare for et øjeblikkeligt omslag i den positive udvikling i den korte og lange rente, som i 
øjeblikket konstateres i mange medlemsstater. I disse lande vil den negative indvirkning på 
budgetstillingerne, som skyldes, at den økonomiske aktivitet i 1996 har været lavere end 
forventet, endvidere blive opvejet affaldende rentebetalinger på gælden som følge af lavere 
rentesatser. Denne virkning afhænger bl.a. af størrelsen af den udestående gæld og dennes 
forfaldsstruktur. I Belgien og Italien, som er lande med en stor offentlig gæld, er der f.eks. 
tale om en meget stor virkning: et fald på 1 procentpoint i rentesatsen anslås at reducere 
budgetunderskuddet med 0,3 til 0,4% af BNP i det første år og med henholdsvis 0,5 og 
0,8% af BNP (kumulativt) i det andet år. 
Heldigvis er det almindeligt anerkendt i Fællesskabet, at det er nødvendigt at undgå enhver 
afvigelse fra de annoncerede konsolideringsplaner. Mens der er et tydeligt behov for en 
fortsat finanspolitisk konsolidering, ligger de anførte mål fortsat inden for rækkevidde, 
forudsat at der sker et forholdsvis stærkt opsving i væksten i løbet af 1996, og at dette 
styrkes i 1997. 
2.3.2. Mellemfristede fordele ved en fortsat og øget konsolidering 
God orden i Fællesskabets offentlige finanser kan forventes at give et højt udbytte på 
mellemlang og længere sigt. I de fleste medlemsstater er en troværdig finanspolitisk 
konsolidering en forudsætning for: 
i) at gøre udviklingen i de offentlige finanser holdbar igen, øge den økonomiske 
effektivitet og bidrage til opnåelse af en vedvarende vækst på mellemlang sigt 
ii) at aflaste pengepolitikken og genskabe mulighederne for, at der kan træffes 
konjunkturmodgående foranstaltninger, når det er nødvendigt 
iii) at deltage i ØMU. 
Holdbar udvikling i de offentlige finanser 
Den fortsatte tilstedeværelse af store budgetunderskud (på over 3% af BNP i det meste af 
perioden efter det første oliechok) har resulteret i en stærk stigning i den offentlige gæld i 
6.03.96 
-43 
Figur 22 
Offentlig bruttogæld (konsolideret), EUR* 
71 7i 75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
' 1970-1977: EUR11 (excl. Danmark, Frankrig, Nederlandene og Portugal). 
Offentligt budgetunderskud, EUR* forhold til BNP, idet den ligger på over 
70% af BNP i Fællesskabet i 1995 (figur 
22). Den stadige stigning i den offentlige 
sektors gældskvote har været ledsaget af 
en stærk stigning i rentebetalingerne på 
den eksisterende gæld, som er steget fra 
1,8% af BNP i 1973 til de nuværende 
foruroligende 5!/2% af BNP. Denne 
udvikling betyder, at der er fare for, at 
statens finanser udvikler sig i en uholdbar 
retning, og den fører til, at mere produktiv 
anvendelse af offentlige midler skubbes til 
side. 
Mens en stigning i den offentlige gæld har 
været et almindeligt fænomen i de fleste 
medlemsstater, var stigningen særdeles 
stor i Belgien (i 1980'erne), i Grækenland, 
Spanien og Italien (i 1980'erne og 
1990'erne) og Finland og Sverige (i 1990'erne). Denne udvikling har været ledsaget af en 
hurtig stigning i rentebetalingerne på gælden, som ligger tæt på eller overstiger 10% af 
BNP i de tre mest forgældede medlemslande (Belgien, Grækenland og Italien). 71 73 75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
'1970-1978: EUR11 (excl. Grækenland, Luxembourg, Portugal ogSverlge). 
Det primære underskud er den politisk 
bestemte nøglefaktor, der afgør 
ændringen i gældskvoten. Forbedringen 
i den primære balance i perioden 1982-
1989 (fra et underskud på 1,3% af BNP 
til et overskud på 2,2% af BNP) var alt 
for langsom til at standse stigningen i 
gældskvoten, fordi de reale rentesatser, 
som lå over den reale vækst i 
produktionen, satte yderligere gang i en 
negativ "sneboldeffekt" (figur 23). I 
begyndelsen af 1990'erne skete der en 
stærk stigning i gældskvoten (kvoten 
steg fra 55% af BNP i 1990 til 68% i 
1994) hovedsagelig som følge af en 
lempelse af budgetdisciplinen, som førte 
til en forværring af primærbalancen. 
Eftersom et primært overskud på 3A% 
af BNP i 1995 var utilstrækkeligt til at Figur 23 
Bevægelser i den offentlige bruttogæld, EUR* 
% af BNP A * *rlig ændrin9 I bruttogældskvoten 
Bidrag til ændringen I gældskvoten 
% af BNP B - Primært underskud 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
* 1970-1978: EUR11 (excl. Danmark, Frankrig, Nederlandene og Portugal). 
6.03.96 
44 
stabilisere gældskvoten i gennemsnit i Fællesskabet, er der et påtrængende behov for en 
målrettet indsats for at opnå større overskud på primærbalancerne. 
Øget økonomisk effektivitet 
Uligevægten i budgetterne er normalt opstået i forbindelse med en stigning i den offentlige 
sektors andel i det samlede BNP. Den offentlige sektors samlede indtægter og udgifter, 
som udgjorde 34% af Fællesskabets BNP i 1961, steg til henholdsvis 46% og 51% af BNP 
i 1995. En asymmetrisk politisk adfærd under konjunktursvingningerne ligger til grund for 
den stigende tendens i forholdet mellem statens udgifter og BNP. Mens udgifterne steg 
markant under hver økonomisk afmatning, skete der kun begrænsede korrektioner i de 
efterfølgende perioder med opsving. Skattetrykket tilpassede sig typisk til den nye 
udgiftssituation om end kun delvis og med en vis forsinkelse. 
I Tabel 13 I 
Den offentlige sektors indtægter og udgifter - EURa 
(% af BNP) 
Niveau Ændring 
1961 1973 1985 1989 1993 1995 1961-73 1973-85 1985-89 1989-93 1993-95 
Løbende indtægter 34.3 37.6 45.2 44.8 46.2 46.2 3.3 7.6 -0.4 1.4 0.0 
-heraf 
1. Indirekte skatter 13.9 12.7 13.5 13.4 13.6 13.9 -1.2 0.8 -0.1 0.2 0.3 
2. Direkte skatter 8.7 10.2 12.9 13.3 12.9 12.8 1.5 2.7 0.4 -0.4 -0.1 
3. Sociale bidrag 10.2 12.0 14.9 14.6 15.9 16.0 1.8 2.9 -0.3 1.3 0.1 
4. Andre løbende indtægter 1.5 2.7 4.1 3.4 3.7 3 4 1.2 1.4 -0.7 0.3 -0.3 
Samlede udgifter 33.6 38.5 49.4 46.8 52.5 50.9 4.9 10.9 -2.6 5.7 -1.6 
-heraf 
5. Løbende overførsler 11.5 16.1 21.8 20.7 23.7 23.4 4.6 5.7 -1.1 3.0 -0.3 
5a. heraf til husholdninger 13.1 17.9 17.1 20.0 19.8 4.8 -0.8 2.9 -0.2 
6. Faktiske rentebetalinger 3.1 1.8 5.0 4.6 5.5 5.4 -1.3 3.2 -0.4 0.9 -0.1 
7. Offentligt forbrug 13.7 16.1 19.2 18.2 19.5 18.9 2.4 3.1 -1.0 1.3 -0.6 
8. Nettokaprtaloverførsler 0.8 0.9 1.0 0.9 1.0 0.6 0.1 0.1 -0.1 0.1 -0.4 
9. Bruttoinvesteringer 4.5 3.6 2.9 2.8 2.8 2.6 -0.9 -0.7 -0.1 0.0 -0.2 
P.M. 
10. Bruttoopsparing 6.0 3.7 -0.6 1.2 -2.5 -1.6 -2.3 -4.3 1.8 -3.7 0.9 
11.Nettolångivning(+)/ 0.7 -0.9 -4.5 -2.4 -6.3 -4.7 -1.6 -3.6 2.1 -3.9 1.6 
låntagning(-) 
12. Offentlig bruttogæld13 65.2 36.8 53.9 54.1 66.2 71.0 -28.4 17.1 0.2 12.1 4.8 
a 1961 og 1973 : EUR 15 ekskl. Grækenland, Portugal, Østrig, Sverige og Finland. 
b 1961 og 1973 : EUR 15 ekskl. Frankrig, Nederlandene, Grækenland, Portugal, Østrig, Sverige og Finland. 
På udgiftssiden stammede det vigtigste bidrag til udviklingen i statens andel af BNP fra 
stigende overførsler til husholdningerne, som er steget fra 12% af BNP i 1973 til 20% i 
1995, hovedsagelig i forbindelse med stigende arbejdsløshed og øgede alderspensioner samt 
større rentebetalinger på det offentliges gæld (stigning på VA procentpoint). Den stærke 
stigning i overførslerne til husholdningerne blev kun delvis modsvaret af en stigning i 
socialsikringsbidragene, hvilket indebærer, at en stadig større del af disse overførsler (ca. 
3% af BNP i øjeblikket) skal finansieres via skatteindtægterne. Mens de indirekte skatters 
6.03.96 
-45 
andel stort set har været uændret i de sidste to årtier, steg det direkte skattetryk med 
gennemsnitligt 4 procentpoint i Fællesskabet. 
Overførsler til husholdninger 
og ledighedsprocent, EUR 
71 73 75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 Der er stadig mere der tyder på, at det Figur 24 
nuværende omfang og strukturer af 
den offentlige sektors indtægter og 
udgifter svækker effektiviteten og 
fleksibiliteten i Fællesskabets 
økonomi, hvilket giver sig udtryk i en 
svækket aktivitet i den private sektor, 
højere skattebyrder, en stigende kile 
mellem arbejdsomkostninger og 
nettoløn samt mindre fleksibilitet på 
arbejdsmarkedet. En større erkendelse 
af disse skadelige virkninger har 
bidraget til at gøre en reduktion af 
statens andel i økonomien til et vigtigt 
mål for budgetpolitikken i Fællesskabet. 
Bidrag til opnåelse af en bæredygtig og stærk vækst på mellemlang sigt 
Givet behovet for at bevæge sig i retning af en bæredygtig og sund vækst på mellemlang 
sigt er foranstaltninger, der tager sigte på sundere offentlige finanser af afgørende 
betydning, hvis det skal lykkes at opnå en stigning i den samlede opsparing, et fald i 
realrenten og et opsving i de private investeringer. Selv om der kan opnås et højt 
investeringsniveau ved at trække på udenlandsk opsparing, er en sådan situation ikke 
holdbar i et længere tidsrum og ikke hensigtsmæssig for Fællesskabet som helhed som følge 
af dets plads i verdensøkonomien og økonomiske udviklingsgrad. De seneste empiriske 
analyser viser samstemmende, at en vedvarende finanspolitisk uligevægt og en faldende 
samlet opsparing (i Fællesskabet og andre steder) i høj grad har bidraget til de høje lange 
rentesatser i Fællesskabet og på verdensplan siden 1980'erne og til den faldende udvikling i 
investeringerne. 
Et højt niveau for den samlede opsparing må 
derfor gå hånd i hånd med Fællesskabets 
ambitioner om at frembringe de højere 
investeringsniveauer, der er nødvendige for 
at understøtte en tilfredsstillende vækst på 
mellemlang sigt. Med den konstaterede 
langsigtede stabilitet i den private opsparing 
er der udbredt enighed om, at den mest 
direkte og ønskelige måde til at øge den 
samlede opsparing består i en stigning i Figur 25 
Samlet, privat og offentlig opsparing, EUR 
% af BNP 
60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
6.03.96 
-46 
statens opsparing. Genskabelse af en situation med en positiv offentlig opsparing må derfor 
være en integreret del af budgetstrategien. 
Aflastning af pengepolitikken 
Ved at fremme forventningerne om en lav og stabil inflation, gør et lavt budgetunderskud 
og en lav offentlig gæld det lettere at opfylde pengepolitikkens vigtigste mål, som er at 
opnå og fastholde nominel stabilitet. Særlig i lande, hvor de korte renter i høj grad afgøres 
af valutarelaterede overvejelser, spiller en troværdig finanspolitik en afgørende rolle for, 
hvor restriktiv en stabilitetsorienteret pengepolitik behøver være. Dette blev klart bevist ved 
den tilbagevendende valutauro i de seneste år. Tvivl på de finansielle markeder med hensyn 
til visse regeringers vilje til at opnå en vedvarende reduktion i budgetunderskuddet førte til 
pres på valutaerne, som medførte en stramning af renten i de pågældende lande. Endvidere 
er der tale om store risikopræmier på de lange rentesatser i adskillige lande, til trods for at 
der er sket en markant udvikling hen imod lav inflation og der er forholdsvis stor uudnyttet 
kapacitet i økonomien. Mens dette i en vis grad afspejler de konstaterede mulige 
stabilitetsrisici i tilknytning til den store nedskrivning af disse valutaer i de seneste år, synes 
en stor finanspolitisk uligevægt også at have påvirket forventningerne til den fremtidige 
inflation i en række medlemsstater. Endelig vil sunde offentlige finanser også reducere 
sandsynligheden for eller de økonomiske omkostninger ved, at markedet eventuelt afprøver 
de uafhængige centralbankers troværdighed med hensyn til inflationsbekæmpelse. 
Som følge heraf vil kombinationen af en sund finanspolitik med en mindre restriktiv 
pengepolitik formentlig føre til en udvikling i væksten, som frembringer større 
investeringslyst og således en hurtigere og vedvarende ekspansion i den potentielle 
produktion end en kombination af en slæk finanspolitik med højere realrentesatser. 
Genskabelse af råderummet for konjunkturmodgående finanspolitske 
foranstaltninger 
Stor uligevægt på budgettet reducerer mulighederne for at træffe konjunkturmodgående 
finanspolitiske foranstaltninger. Når den inderliggende budgetsituation er sund, vil fuld 
udnyttelse af de automatiske stabilisatorer have en tendens til at udjævne 
konjunkturudsving i den økonomiske aktivitet, og muligheden for at anvende en aktiv 
finanspolitik kan være en vigtig forsikring i tilfælde af alvorlige økonomiske forstyrrelser. I 
tilfælde af alvorlig uligevægt på budgettet kan brugen af budgetpolitikken til at modvirke 
konjunkturudsving imidlertid virke destabiliserende på økonomien, hvis de finansielle 
markeder frygter, at situationen ikke kan opretholdes, hvilket kan føre til en stigning i den 
lange rente eller valutauro. Den stabiliserende funktion kan derfor ikke betragtes isoleret. 
6.03.96 
-47 
Figur 26 
% af BNP Konjunkturbetinget del af 
det offentlige budgetunderskud I Fællesskabet udgør 
konjunkturkomponenten ofte 
en ret stor del af 
budgetunderskuddet, men 
dens størrelse varierer 
betydeligt fra år til år og fra 
den ene medlemsstat til den 
anden. Den negative virkning 
af de automatiske 
stabilisatorer svarede til eller 
oversteg 2% af BNP i mindst 
én medlemsstat i ca. 
halvdelen af tiden i de sidste 
to årtier (figur 26). 
Endvidere ser der ud til at 
være en tydelig relation mellem omfanget af konjunkturkomponenten og landets størrelse: 
små, åbne økonomier, som er forholdsvis mere sårbare over for den eksterne udvikling og 
sædvanligvis mindre diversifieret, er tilbøjelige til at kræve større råderum. Andre faktorer, 
som indvirker på størrelsen af de automatiske stabilisatorer, er den samlede størrelse af den 
offentlige sektor, progressiviteten i skattesystemet, arbejdsløshedsunderstøttelsens niveau 
generøsitet og arbejdsløshedens følsomhed over for svingninger i produktionen. 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
* For hvert år viser maximum (minimum) værdien for den medlemsstat med 
den højeste (laveste) værdi blandt alle 15 lande. 
I Fællesskabet svingede den gennemsnitlige konjunkturbetingede komponent i 
budgetunderskuddet inden for en margen på lidt under +/- 2% af BNP i de sidste to årtier. 
For at holde det faktiske budgetunderskud nede på under 3% af BNP i Fællesskabet som 
helhed under økonomiske afmatninger er det derfor vigtigt at fa balance i det strukturelle 
underskud (i forhold til et anslået niveau på over 4% af BNP i 1995). 
Deltagelse i ØMU 
Maastricht-traktatens budgetkonvergenskriterier er en effektiv ramme for medlemsstaternes 
bestræbelser, idet den spiller en nyttig disciplinerende rolle med hensyn til at rette op på de 
eksisterende uforholdsmæssigt store underskud og gældskvoter. Når der rettes op på disse 
uligevægte vil det give den nødvendige grad af finanspolitisk disciplin under fase 3 og støtte 
den fremtidige europæiske centralbanks inflationsbekæmpende bestræbelser, hvilket er 
væsentligt for at sikre et optimalt policy mix under tredje fase. 
Fællesskabets budgetpolitik skal derfor omfatte Maastricht-traktatens konvergenskriterier 
såvel som det overordnede mellemfristede budgetmål om at opnå balance, således som det 
er anført i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, der blev godkendt af 
6.03.96 
-48-
Rådet i juli 1995. Den passende reference-målsætning i dette perspektiv bør være bred 
ligevægt i den "strukturelle" budgetbalance, samtidig med at der bliver mulighed for, at den 
faktiske balance kan svinge omkring denne værdi i overensstemmelse med konjunkturerne. 
Budgetpolitikken vil således være i stand til at spille en symmetrisk stabiliseringsrolle i 
perioder med økonomisk ekspansion og afmatning, uden at den genskabte bæredygtighed 
bringes i fare. Denne støddæmpende rolle for budgetpolitikken vil være særdeles vigtig, når 
først den fælles valuta er kommet på plads, for så vidt angår dens rolle med hensyn til at 
modvirke økonomisk forstyrrelse i de enkelte lande. 
2.3.3. Finanspolitisk konsolidering og udsigterne for vækst på kort sigt 
Regeringerne anerkender, at der på mellem langt sigt er store fordele forbundet med en 
finanspolitisk konsolidering. Derfor går alle medlemsstater ind for målet med sunde 
offentlige finanser. Ikke desto mindre er regeringerne ofte tilbageholdende med hensyn til at 
gennemføre planlagte nedskæringsforanstaltninger, fordi det formodes, at disse på kort sigt 
vil begrænse den økonomiske aktivitet og forværre arbejdsmarkedssituationen. Det er klart, 
at den direkte virkning af en finanspolitisk konsolidering er tilbøjelig til at lægge en dæmper 
på efterspørgslen og væksten via en reduktion i det offentliges indkøb eller i den disponible 
indkomst i den private sektor. Med den nuværende pause i vækstprocessen er det således 
forståeligt, at visse medlemsstater eventuelt er bekymrede for, at deres eksisterende 
konsolideringsplaner skal fa en negativ virkning på væksten. 
Denne efterspørgselsbegrænsende virkning kan imidlertid opvejes af en række indirekte 
virkninger. Reduktioner i budgetunderskuddet vil sandsynligvis gøre det lettere for en 
stabilitetsorienteret pengepolitik at bidrage til et bedre policy mix. Endvidere kan en 
finanspolitisk konsolidering begrænse den negative virkning på efterspørgslen via en 
reduktion i de lange renter. I et miljø med fremadskuende finansielle markeder, som i højere 
grad fokuserer på bæredygtigheden af budgetpolitikken, bidrager en høj og stigende 
offentlig gældskvote til høje risikopræmier på rentesatserne. Forudsat at de finansielle 
markeder anser de bebudede tilpasningsforanstaltninger for troværdige - dvs. de fjerner 
frygten for en fremtidig "monetarisering" af den offentlige gæld og således stigende 
inflation - kan en finanspolitisk konsolidering, navnlig i højt forgældede lande, der er 
bebyrdet med høje risikopræmier, medføre et væsentligt fald i de lange renter, hvilket til 
gengæld stimulerer investeringerne og letter rentebetalingerne på gælden. Mindre 
restriktive pengepolitiske betingelser og lavere lange renter vil have en positiv virkning på 
investeringerne og dæmpe virkningen på privatforbruget. Dette kan eventuelt opveje den 
direkte virkning af en reduktion i den finanspolitiske impuls, selv på kort sigt. 
6.03.96 
-49-
Den nuværende høje rentabilitet vil formentlig bidrage til at sikre en crowding-in af 
investeringer, og en hurtig tilbagevenden til en positiv offentlig opsparing kan bidrage til at 
finansiere disse. Et hurtigt og omfattende opsving i investeringerne er ikke blot af væsentlig 
betydning, når det drejer sig om at udvide den fremtidige produktionskapacitet, men også 
når det drejer sig om at fastholde forventningerne om en lav inflation. 
Som følge af forventningerne kan en troværdig finanspolitisk tilbageholdenhed endvidere 
have en positiv indvirkning på forbrugernes adfærd. Der er tilstrækkelige teoretiske og 
empiriske beviser på, at hvis en budgetstramning signalerer en permanent nedskæring i de 
offentlige udgifter og skatter på mellemlang sigt, så er forbrugerne tilbøjelige til at reagere 
hurtigt ved at reducere opsparingen. 
I bred forstand behøver en troværdig pakke af konsolideringsforanstaltninger formentlig 
ikke at have en betydelig negativ kortsigtet virkning, forudsat at der tages passende hensyn 
til en række faktorer. Konsolideringsindsatsen skal lægges på det rette tidspunkt, den skal 
være tilstrækkelig omfattende og skal især tage sigte på udgiftssiden. Foruden disse 
grundlæggende krav er det vigtigt, at budgetkonsolideringen opleves som et element i en 
overordnet økonomisk strategi, som er afbalanceret og sammenhængende. Under disse 
omstændigheder vil gennemførelsen af den overordnede økonomiske strategi svare til en 
slags regimeskifte (jf. boks 5). 
2.3.4. Prioriterede konsolideringsområder 
Det er klart, at en gennemgribende finanspolitisk konsolidering på mellemlang sigt 
forudsætter grundlæggende budgetreformer, som kan give anledning til negative politiske 
reaktioner. Det er derfor af største betydning, at den nødvendige indsats fordeles ligeligt for 
at sikre den nødvendige sociale accept, som er af afgørende betydning for udfaldet af den 
samlede tilpasningsproces. 
Selv om de specifikke foranstaltninger, der skal træffes, skal være skræddersyet til 
situationen i de enkelte medlemsstater, er det vigtigste mål i praktisk talt alle medlemsstater 
- som anført i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik fra 1995 - at 
fremme den finanspolitiske konsolidering gennem nedbringelse af de strukturelle 
underskud. For så vidt angår de faktiske budgetunderskud kan de mindre gunstige 
økonomiske forhold måske skjule omfanget af de finanspolitiske tilpasninger, der 
gennemføres, men der skulle dog kunne vise sig betydelige konsolideringsresultater på 
mellemlang sigt, efterhånden som konjunkturerne forbedres. 
6.03.96 
-50-
Det er almindeligt anerkendt, at begrænsning af væksten i det offentliges udgifter er den 
foretrukne strategi. Fællesskabets samlede skattebyrde er allerede høj, navnlig i forhold til 
de vigtigste partnerlande, og skatteforhøjelser vil øge de forvridende virkninger. Der er i 
øvrigt udbredt og stærk politisk modvilje mod højere beskatning. Omvendt kan 
foranstaltninger, der tager sigte på at dæmme op for stigningen i det offentliges udgifter og 
ligeledes på at omstrukturere sidstnævnte, ledsages af en øget effektivitet i den offentlige 
sektor. På mellemlang sigt kan de lukke op for nye og mere udbytterige initiativer, som 
feks. yderligere udgifter til bekæmpelse af langtidsarbejdsløsheden, til forbedring af 
uddannelsesmulighederne eller til bestræbelser på at vende den nedadgående tendens i de 
offentlige investeringer. De kan ligeledes gøre det lettere at klare de mere langsigtede 
udfordringer i tilknytning til befolkningens aldring, som uundgåelig vil lægge øget beslag på 
et allerede anstrengt budget til sociale udgifter. Endelig vil en nedskæring af de offentlige 
udgifter give mulighed for en reduktion i den samlede skattebyrde, når først 
budgetunderskuddet viser en klart faldende tendens og nærmer sig ligevægt. 
Efter adskillige års bestræbelser på at kontrollere det offentliges udgifter, som imidlertid 
blev udlignet af konstante renters rente effekter og en høj og stigende arbejdsløshed, er der 
kun ringe muligheder for lette og smertefrie foranstaltninger i de fleste medlemsstater. 
Disse lande står over for den mere ubehagelige opgave at skulle gennemføre 
gennemgribende reformer i statens grundlæggende udgiftsprogrammer. Blandt de områder, 
der skal behandles, er behovet for at sikre et holdbart grundlag for pensionsforpligtelserne, 
begrænse stigningen i sundhedsudgifterne, reducere konkurrencefordrejende og bekostelig 
statsstøtte, øge effektiviteten af sociale overførsler og forbedre de offentlige 
tjenesteydelsers funktion og effektivitet. 
I lande med høje budgetuligevægte ser det endelig ud til at være umuligt at opnå en drastisk 
reduktion i budgetunderskuddet uden en vis stigning i skattebyrden. I denne forbindelse vil 
det formentlig være bedst at øge de indirekte skatter frem for de direkte skatter, idet de 
forvridende virkninger formentlig vil være mindre. Medlemsstaterne kan endvidere også fa 
udbytte af at udvide skattegrundlaget, reducere uforholdsmæssigt høje 
marginalskattesatser, ændre skattestrukturerne på måder, som kan fremme vækst og 
beskæftigelse, samt indføre foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre 
skatteadministrationen. Medlemsstaterne bør være særligt opmærksomme på en reduktion i 
arbejdsgivernes sociale bidrag i den nedre ende af lønskalaen, som dog skal suppleres med 
alternative finansieringsmetoder eller større tilbageholdenhed med udgifter for ikke at 
bringe det overordnede mål om større budgetdisciplin i fare. 
6.03.96 
-51 
Boks 5: Eksempler på vellykket finanspolitisk konsolidering 
Der er i Fællesskabet bred enighed om nødvendigheden af finanspolitisk konsolidering, og alle regeringer 
fører en politik, der tager sigte på en finanspolitisk konsolidering på mellemlang sigt. Samtidig med at 
mange politiske beslutningstagere er enige i, at en troværdig indsats for at reducere de uforholdsmæssigt 
høje budgetunderskud har en entydig positiv makroøkonomisk virkning på mellemlang sigt, frygter de, at 
vidtrækkende finanspolitiske stramninger på kort sigt vil få en negativ virkning på den samlede 
efterspørgsel og således bringe væksten i produktionen i fare og øge arbejdsløsheden. 
De seneste økonomiske analyser og erfaringer viser, at det ikke altid er berettiget at nære denne 
bekymring, navnlig ikke i lande med uforholdsmæssigt høje budgetunderskud. Erfaringerne i en række 
medlemsstater i 1980'erne viser rent faktisk, at en større finanspolitisk stramning kan gå hånd i hånd 
med høj vækst og stor jobskabelse. To tydelige eksempler herpå er det danske finanspolitiske 
tilpasningsprogram fra 1983 og det irske program for nedbringelse af underskuddet fra 1987. På en 
dårlig økonomisk baggrund indførte begge lande en række meget stramme foranstaltninger, som viste sig 
at være særdeles effektive med hensyn til at vende tendensen til en hurtig forværring i 
budgetstillingerne, samtidig med at der skete en væsentlig forbedring i økonomien på kort sigt. 
Danmark 
Budgetbalance ('/> af BNP) 
Primærbalance {'/, af BNP) 
Offentlig bruttogæld (% af BNP) 
BNP (real % p.a.) 
Indenlandsk efterspørgsel 
(real '/• p.a.) 
- heraf investeringer {'/, p.a.) 
Lang rente (%) 
Inflation ('/• p.a.) 
Beskæftigelse (V. p.a.) 
Ledighed (%) 1982 
-9.1 
-3,1 
63,9 
3,0 
3,5 
7,1 
20,5 
10,2 
0,2 
8,9 1983 
-7,2 
0,9 
73,4 
2,5 
1,4 
1,9 
14,4 
6,8 
0,7 
9,0 1984 
-4,1 
5,5 
75,1 
4.4 
5,1 
12,9 
14,0 
6,4 
2,9 
8,5 1985 
-2,0 
7,8 
72,0 
4,3 
5,4 
12,6 
11,6 
4,3 
2,6 
7,1 1986 
3,4 
12,2 
63,7 
3,6 
6,1 
17,1 
10,6 
2,9 
4.3 
5,4 
Danmark 
Bruttogæld (i % af BNP) 
-101234567 
Konjunkturkorrigeret offentligt underskud (i % af BNP) I perioden 1982-1986 forvandlede 
Danmark et underskud på 9,1% af BNP 
til et overskud på 3,4% af BNP, dvs. en 
forbedring på 12,5% af BNP. 
Troværdigheden af denne omlægning af 
politikken afspejledes i en halvering af de 
lange rentesatser og et markant fald i 
inflationen. Fremfor at kaste økonomien 
ud i et tilbageslag blev den finanspolitiske 
tilpasning ledsaget af en kraftig 
økonomisk ekspansion til trods for et 
ugunstigt internationalt klima i den 
indledende fase. I denne periode lå 
væksten i det reale BNP på gennemsnitlig 
3,5%, dvs. næsten det dobbelte af 
gennemsnittet i Fællesskabet. Væksten 
blev hovedsagelig drevet frem af et 
opsving i de private udgifter; 
privatforbruget og især de private 
investeringer ekspanderede voldsomt. 
Som følge af en stigende økonomisk 
aktivitet faldt arbejdsløsheden fra 8,9% i 
1982 til 5,4% i 1986. Denne 
opgangsperiode sluttede pludselig i anden 
halvdel af 1980'erne. Overophedning og 
høje lønstigninger, som afspejlede en 
spændt situation på arbejdsmarkedet, 
resulterede i en stramning af den 
økonomiske politik og en svækkelse af 
forventningerne. Dette resulterede til 
gengæld i en længere periode med dæmpet vækst, svækkelse af de offentlige finanser og stigende 
arbejdsløshed. 
6.03.96 
52 
Irland 
Budgetbalance ('/• af BNP) 
Primærbalance (V. af BNP) 
Offentlig bruttogæld (V. af BNP) 
BNP (real V. p.a.) 
Indenfandsk efterspørgsel 
(real % af BNP) 
- heraf Investeringer 
Lang rente ('/•) 
Inflation (% p.a.) 
Beskæftigelse (% p.a.) 
Ledighed (V.) 1986 
-106 
-1.4 
1149 
03 
2.1 
0.0 
11.1 
3 7 
02 
168 1987 
-8.5 
0.8 
116 0 
4.7 
0 3 
-2.3 
11.3 
2 4 
0.8 
16.6 1988 
-44 
42 
111.6 
43 
1.3 
-1.6 
9.4 
40 
0.0 
16.1 1989 
-1.8 
60 
101 7 
6.1 
7.6 
13.8 
8.9 
40 
-0.2 
14.7 1990 
-2.3 
55 
96 5 
78 
5 7 
11.1 
10.1 
20 
4.2 
13.4 
Bruttogæld (i % af BNP) Irland I Irland resulterede budgettilpasningsplanen fra 
1987 i en markant nedgang i det offentliges 
nettolåntagning fra 10'/*% af BNP i 1987 til 
1,8% af BNP i 1989, hvilket afspejles i et 15 
point stort fald i det offentliges gældskvote i 
forhold til BNP i samme periode. Den 
finanspolitiske konsolidering hindrede ikke en 
høj økonomisk vækst, idet væksten i det reale 
BNP voksede fra reel stagnation i 1986 til en 
vækst på 6% i 1989. Mens en bedre 
konkurrenceevne og en positiv ekstern 
udvikling hjalp med til at sætte skub i det 
markante opsving både på produktions- og 
budgetsiden, reagerede den indenlandske 
økonomi ligeledes positivt på omlægningen af 
politikken, idet den forudgående fase med en 
stærkt presset indenlandsk efterspørgsel veg 
for en betydelig stigning i investeringerne og 
forbruget. Endvidere faldt arbejdsløsheden, om 
end mindre markant, fra 16,6% i 1987 til 
14,7% i 1989. Et centralt element i den irske 
strategi var, at den finanspolitiske konsolidering 
blev støttet af en aftale med arbejdsmarkedets 
parter om en omfattende tilpasningsplan, hvor 
moderate lønstigninger var en afgørende faktor. 
I modsætning til situationen i Danmark fortsatte 
væksten i produktionen med at stige i den 
efterfølgende periode, og den offentlige 
gældskvote faldt støt til trods for en 
opbremsning af de finanspolitiske 
konsolideringsbestræbelser. De vellykkede 
finanspolitiske konsolideringsbestræbelser i Danmark og Irland står imidlertid i kontrast til erfaringerne i 
mange andre lande. 
Der er en række vigtige træk i såvel de danske som de irske erfaringer, der adskiller dem fra andre mindre 
vellykkede bestræbelser: 
1 begge lande udgjorde en finanspolitisk stramning en del af et troværdigt regimeskifte i den 
økonomiske politik. Regimeskiftet indebar, at man på ny tilstræbte stabile valutakurser og lav 
inflation støttet af budgetkonsolidering og passende lønudvikling. Der var også tale om andre 
faktorer {bedre konkurrenceevne; liberalisering af kapitalbevægelserne), men det var utvivlsomt de 
positive forventninger til virkningerne af politikændringen, der satte økonomien i stand til at høste 
frugterne af denne udvikling. 
Selv om den direkte virkning af en langsommere vækst i de offentlige udgifter var negativ, viste 
der sig store indirekte virkninger - i tilknytning til de større forventninger - i form af betydelige fald i 
den lange rente og et opsving i tilliden i den private sektor. 
Forskellen mellem de danske og irske erfaringer og andre mindre vellykkede forsøg på stramninger 
består ikke blot i omfanget af den gennemførte tilpasning, men også den positive indvirkning på den 
private sektors forventninger, som kan tilskrives en troværdig politik, der tog sigte på at fastholde 
budgettilpasningen på mellemlang sigt. Mens der var en vis stigning i skattebyrden, bestod 
tilpasningen hovedsagelig i at kontrollere væksten i de offentlige udgifter, hvilket førte til positive 
forventninger til et varigt fald i det offentliges andel i økonomien. 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 
Konjunkturkorrigeret offentligt budgetunderskud (i % af BNP) 
6.03.96 
-53 
2.4. Lønudvikling 
2.4.1. En passende lønudvikling 
Mens pengepolitikken føres af stadig mere selvstændige centralbanker og finanspolitikken 
af uafhængige regeringer, er lønudviklingen normalt et resultat af forhandlinger mellem 
arbejdsmarkedets parter. Ikke desto mindre er lønudviklingen en nøglefaktor i den 
makroøkonomiske politik og i strukturpolitikken. Den makroøkonomiske lønsum (inklusive 
alle sociale bidrag) udgør ca. 50% af EU's BNP, hvilket stort set svarer til de samlede 
offentlige udgifter i økonomien. Den samlede lønudvikling og lønforskelle har derfor stor 
indflydelse på inflation, vækst, beskæftigelse og vækstens beskæftigelsesintensitet. På grund 
af lønudviklingens økonomiske betydning er det nødvendigt, at de politisk ansvarlige, 
samtidig med at de respekterer den uafhængighed, der er tillagt arbejdsmarkedets parter på 
dette område, følger lønudviklingen nøje og viser vej ved at indgå passende 
lønoverenskomster i den offentlige sektor. 
For bedre at kunne vurdere, om lønudviklingen er tilfredsstillende er der på EU-niveau 
udarbejdet nogle pejlemærker i forbindelse med overvågningen af den økonomiske 
udvikling og den økonomiske politik. På det makroøkonomiske niveau skal man især være 
opmærksom på to områder. For det første er det af afgørende betydning, at den forventede 
inflationstakt, der er indkalkuleret i lønoverenskomsten, i så høj grad som muligt er 
forenelig med centralbankens prisstabilitetsmålsætning. Hvis det er tilfældet, vil 
lønudviklingen de facto ikke i urimelig grad påvirke pengepolitikken. Lønstigninger, der er 
uforenelige med målet om at sikre og/eller fastholde en lav inflation, vil ødelægge denne 
stabilitet, således som det var tilfældet i begyndelsen af 1990'erne. 
For det andet er det for reallønningernes vedkommende vigtigt, at udviklingen på det 
makroøkonomiske niveau afspejler behovet for at bevare, og om nødvendigt forbedre, 
rentabiliteten af investeringer. Kommissionen foreslog i den henseende i sin hvidbog fra 
1993 en tommelfingerregel: i løbet af de kommende år skulle reallønsstigningen være 
omkring et procentpoint lavere end stigningen i den samlede produktivitet. Denne regel har 
siden været alment accepteret. Den indgår i Rådets overordnede retningslinjer fra 1994 og i 
konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Essen. Reglen er baseret på den hidtidige erfaring 
og erkendelsen af betydningen af en højere rentabilitet for EU's mulighed for på mellemlang 
sigt at sikre en vedvarende produktivitetsstigning og en beskæftigelsesfremmende vækst. I 
6.03.96 
54 
perioden 1982-89, hvor der var en konstant rentabilitetsforbedring, lå reallønsstigningen i 
gennemsnit et procentpoint under stigningen i produktiviteten. Denne mærkbare forbedring 
af rentabiliteten bidrog til et vældigt investeringsopsving, bl.a. i produktionsudstyr, og til 
stigende faktiske og potentielle vækstrater i anden halvdel af 1980'erne. 
Overholdelsen af denne regel kombineret med stigende beskæftigelse muliggør ligeledes en 
passende stigning i forbruget og i efterspørgslen generelt, hvilket er nødvendigt for 
investeringerne og for at sikre en passende balance mellem "capital-widening" og "capital-
deepening" investeringer. Endvidere vil en passende lønudvikling forbedre økonomiens 
eksterne omkostningskonkurrenceevne og fremme nyetableringen af virksomheder. 
I denne sammenhæng skal det bemærkes, at profitandelen i gennemsnit i Unionen allerede 
ligger over niveauet i 1960'erne. Dette er imidlertid nødvendigt for at opveje den 
forholdsvis højere kapitalkoefficient. I de kommende år vil rentabiliteten kunne nå det 
niveau, der var i perioden med næsten fuld beskæftigelse. Men i lyset af de enorme 
kapitalkrav og for at kompensere for det forholdsvis højere realrenteniveau (i forhold til 
niveauet i 1960'erne) er det nødvendigt med en yderligere rentabilitetsstigning. Da 
produktiviteten forbedres, jo større kapitalindsatsen er, vil arbejdstagernes levestandard 
blive positivt påvirket på mellemlang sigt. 
Det er klart, at en passende lønspredning også er vigtig for at fremme beskæftigelsen. Den 
politik, der føres, bør imidlertid sigte mod lavere lønomkostninger i den nederste ende af 
lønskalaen, uden at de lavtlønnedes disponible indkomst derved reduceres. I bestræbelserne 
på at sikre højere beskæftigelse, bør der i de kollektive overenskomster fastsættes en 
passende lønspredning efter kvalifikationer, men også efter geografiske områder, sektorer 
og virksomheder. Markedskræfterne trækker i den retning. I mange lande danner samspillet 
mellem skattesystemet og det sociale sikringssystem imidlertid udgangspunkt for en 
"indirekte mindsteløn", der forhindrer væsentlige produktivitetsbetingede løntilpasninger i 
nedadgående retning. En større lønspredning nederst på lønskalaen ville give en mere 
beskæftigelsesintensiv vækst, men et sådant skridt vanskeliggøres af de sociale/politiske 
krav om at bevare den europæiske sociale model. Jo tættere forbindelsen er mellem løn og 
produktivitet for et givet job, jo bedre muligheder vil der være for at indføre aktiviteter i 
produktionsprocessen, hvis produktivitet ligger under gennemsnittet. På denne måde ville 
man kunne rentabilisere aktiviteter med lav produktivitet, der hidtil er blevet presset ud af 
det officielle marked på grund af prisen eller "overført" til udenlandske 
lavtlønsproducenter. Denne fremgangsmåde ville ligeledes gøre det muligt at begrænse 
udskiftningen af arbejdskraft med kapitalinvesteringer. 
6.03.96 
55-
En sådan lønspredning på den nederste del af lønskalaen kan gennemføres på to måder. 
Man kan lade markedskræfterne forårsage en betragtelig lønnedgang for den lavt 
kvalificerede arbejdskraft, således som det er sket i USA. Dette kan i ekstreme tilfælde fa 
alvorlige økonomiske og sociale følger ("working poor"-syndromet). Der er imidlertid 
mulighed for en vis øget spredning, samtidig med at den europæiske sociale model 
reformeres. Bruttolønomkostningerne kan nedbringes ved at lempe arbejdsgivernes sociale 
bidrag eller ved en samtidig sænkning af løn- og skatteniveauet for de lave lønninger, uden 
at det berører nettoindkomsten. Den første tilgang anvendes allerede i flere medlemslande 
(f.eks. Frankrig, Belgien, Nederlandene, Irland og Det Forenede Kongerige). Der kan 
allerede spores nogle positive resultater på nationalt niveau, men de er endnu for svage til 
at fa en mærkbar makroøkonomisk indflydelse på EU-niveau. For at neutralisere virkningen 
på budgetunderskuddet og undgå negative økonomiske bivirkninger, er det vigtigt 
omhyggeligt at udforme sådanne foranstaltninger og målrette dem mod den nederste del af 
lønskalaen. 
Kravet om en passende lønfleksibilitet har ligeledes en række regionale aspekter. Den 
betydelige samhandel mellem regionerne inden for Fællesskabet har medført en indsnævring 
af de regionale løn- og produktivitetsforskelle. Der er imidlertid fortsat store forskelle både 
mellem medlemsstater og regioner hvad angår den samlede aflønning pr. ansat, og der 
eksisterer stort set identiske forskelle mellem arbejdskraftens samlede produktivitet. Derfor 
er enhedslønomkostningerne sammenlignelige i alle medlemsstaterne. For at de mindre 
begunstigede regioner i EU fuldt ud kan udnytte deres konkurrencemæssige fordele hvad 
angår lønninger og indirekte lønomkostninger, er det vigtigt, at reallønsstigninger i forhold 
til produktivitetsfremgang er passende. Det skulle gøre det muligt for disse regioner at 
opleve en mere dynamisk udvikling i vækst, produktivitet og beskæftigelse, hvilket på sigt 
skulle give mulighed for større forholdsmæssige reallønsstigninger og således fremskynde 
disse regioners indhentningsproces. 
I konstellationen lønninger-rentabilitet-investeringer-beskæftigelse skal der ligeledes tages 
højde for lønninger, der er mere fleksible, og som kan være overskudsrelaterede. En sådan 
fleksibilitet er især ønskelig på sektor-/virksomhedsniveau for på passende vis at afspejle 
ændrede sektor-/virksomhedsspecifikke økonomiske forhold. I den forbindelse har 
erfaringen vist, at hvis der ikke er en sådan fleksibilitet, vil tilpasninger til et negativt chok 
resultere i et uforholdsmæssigt stort tab af arbejdspladser. 
Ovenstående betragtninger, der understreger nødvendigheden af en passende lønudvikling, 
har særlig betydning i lyset af den stigende integration af de europæiske økonomier. Som 
6.03.96 
56 
følge af kapitalbevægelsernes liberalisering foretages investeringerne nu i de geografiske 
områder, hvor den forventede rentabilitet er højest. Selv om rentabiliteten afhænger af en 
række strukturelle og mikroøkonomiske faktorer, spiller lønudviklingen en stor rolle i den 
henseende. Når der med indførelsen af ØMU'en bliver én fælles valuta, og den 
finanspolitiske frihed begrænses, vil lønningernes evne til at reagere på ændringer i den 
økonomiske situation blive af større betydning. Det vil derfor være af afgørende betydning, 
at arbejdsmarkedets parter udviser den nødvendige fleksibilitet i lønforhandlingerne. Alle 
disse problemstillinger må diskuteres af arbejdsmarkedets parter. 
2.4.2. Løntilpasning i EU siden 1980 
Figur 27 
Nominelle lønstigninger og inflation - EUR 
% p.a. 
16 
, forbruø I de sidste 15 år har udviklingen i de 
nominelle lønninger i EU generelt 
ikke blot ledsaget, men også 
fremmet den bemærkelsesværdige 
inflationsafdæmpningsproces. Som 
det fremgår af figur 27 har store 
løntilpasninger i høj grad bidraget til 
det betragtelige fald i inflationen, 
der fandt sted i den lange 
ekspansionsperiode i 1980'erne. Fra 
begyndelsen af det årti faldt 
stigningstakten i enhedslønom­
kostningerne mærkbart, og dette 
fald skete faktisk hurtigere end faldet i inflationstakten. Den løntilpasning, der fandt sted i 
perioden 1980-89, var så meget mere bemærkelsesværdig, som den i de første år fandt sted 
i en situation med kraftigt stigende importpriser. 
Det var først i slutningen af 1980'erne, at den lovende moderate lønudvikling brat ophørte, 
og lønudviklingen blev i 1990-92 klart uforenelig med de pengepolitiske myndigheders 
stabilitetsmålsætning. Overophedningen af EU's økonomi i 1988-89, der var en følge af den 
førte politik, satte påny en inflationsbølge i gang og førte til forventninger om inflation. 
Lønningerne fulgte inflationsstigningen, dog med en lille forsinkelse; således steg de 
nominelle lønninger pr. ansat fra 5,4% i 1987 til 7,4% i 1990. På grund af denne stigning 
blev der fra slutningen af 1988 ført en strammere pengepolitik, der blev særdeles stram i 
1991-92. Dette brud på stabiliteten blev forværret af det opsving, som Vesttyskland 
oplevede efter Tysklands samling, og som førte til flaskehalse på arbejdsmarkedet og store 
lønstigninger. Siden 1993 har lønudviklingen generelt været mere fornuftig. De nominelle 
6.03.96 
-57 
lønstigninger er aftaget kraftigt, hvilket har fremmet en ny prisstabiliserende udvikling i EU. 
Figur 28 
%p.a. Realløn og produktivitet - EUR 
^wïï ^i^i^ortk^wfnjngw 
< • ...i • •> • i •>• •• i t - ' t ^ i ^ i- 1, • ,f,.„,,t 
80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 Den langsigtede makro­
økonomiske reallønsud­
vikling i forhold til 
arbejdsproduktiviteten og 
rentabiliteten af investeringer 
kan sammenholdes med 
udviklingen i de nominelle 
indikatorer. I løbet af 
1980'erne var realløns-
stigningerne ganske vist 
positive, men de lå klart 
under arbejdsproduktivitets-
stigningen, hvilket medførte 
et mærkbart fald i de reale 
enhedslønomkostninger. Denne bemærkelsesværdige lønudvikling var en af de væsentligste 
årsager til den forbedrede investeringsrentabilitet, der steg støt fra det laveste niveau i 
1980, hvor den udgjorde ca. 65% af gennemsnittet i perioden 1961-73, til næsten 90% af 
dette gennemsnit i 1989 (jf. figur 6 i kapitel 1). Denne forbedring ophørte under 
afmatningen i begyndelsen af 1990'erne, da reallønningerne med en vis forsinkelse 
reagerede på det konjunkturbestemte fald i arbejdsproduktivitetsstigningen. Da 
beskæftigelsen imidlertid i højere grad reagerede på den økonomiske situation, var faldet 
markant mindre end i de foregående recessionsperioder. I den forbindelse er udviklingen i 
1992 bemærkelsesværdig, da produktiviteten pr. ansat her steg mere end den langsigtede 
tendens på grund af det store antal afskedigelser. De således opnåede 
produktivitetsstigninger skulle derfor ikke fordeles på dem, der beholdt deres job. I de 
seneste to år har lønudviklingen igen generelt set fulgt Rådets henstillinger i de 
overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Den hastigt stigende produktion og 
virkningen af omstruktureringsforanstaltningerne har faet arbejdsproduktiviteten til at stige 
hurtigere end reallønningerne, der dog også er stigende. Dette har givet grundlag for en ny 
rentabilitetsstigning, der satte ind i 1994. 
Hvad angår stigende fleksibilitet på arbejdsmarkedet i forhold til arbejdsløsheden viser 
empiriske undersøgelser, at lønfleksibiliteten i EU i første halvdel af 1980'erne blev 
forringet, men at den herefter stabiliserede sig. Hvad angår lønspredningen er der ikke 
noget klart billede i Unionen. I Frankrig og Det Forenede Kongerige var der i 1980'erne en 
klar tendens til større lønspredning, mens spredningen var stort set uændret i Italien og 
aftog en smule i Tyskland5. 
Baseret på tal fra "The OECD jobs study, Implementing the strategy", 1995, s. 14. 
6.03.96 
58-
2.4.3. Forventet lønudvikling 
Efter en mindre stigning sidste år i forhold til det lave niveau i 1994, forventes de nominelle 
lønninger i EU, i henhold til Kommissionens prognose fra november 1995, at stige ca. 33/4% 
i år og næste år. Reallønningerne forventes at stige ca. 1% efter stort set at have være 
stagnerende i to år, mens arbejdsproduktivitetsstigningen forventes at vende tilbage til den 
langsigtede tendens på ca. 2%. Denne hidtidige og fremtidige udvikling synes at indikere, at 
der ud fra et makroøkonomisk synspunkt er tale om en passende gennemsnitlig 
lønudvikling i EU, der skulle kunne bidrage positivt til at opnå og fastholde prisstabilitet, til 
at sikre en betydelig beskæftigelsesintensiv vækst samt til at forbedre EU's eksterne 
konkurrencesituation. Med udgangspunkt i en langsigtet tendens til en årlig, gennemsnitlig 
produktivitetsstigning på 2% i EU, fremgår det af de overordnede retningslinjer, at en 
gennemsnitlig stigning på ca. 3,5% i den nominelle aflønning pr. ansat i EU er forenelig 
med målet om en inflation på 2-3% i en mellemliggende fase på vej mod opnåelse af 
prisstabilitet, således at det fortsat er nødvendigt at forbedre investeringsrentabiliteten og 
sikre en passende indenlandsk efterspørgselsstigning. 
Selv om lønudviklingen i de fleste medlemsstater er i overensstemmelse med 
prisstabilitetsmålet og en yderligere styrkelse af rentabiliteten, er der visse landespecifikke 
tendenser, der gør sig gældende. I flere lande, der allerede har en lav inflation, en svag 
efterspørgsel og især en ringe konkurrenceevne som følge af valutaopskrivninger, er der 
begrænsede muligheder for at vælte lønomkostninger og enhedslønomkostningerne over på 
prisen. Dette er bl.a. tilfældet i Tyskland, hvor de forholdsvis store lønstigninger, der blev 
aftalt i begyndelsen af sidste år, og den kraftige effektive opskrivning af DEM førte til 
mærkbart lavere avancer i eksporterhvervene. Det er klart, at lønudviklingen ikke straks 
kan tilpasses valutakursudsving, og hvis der er tale om en overvurdering af valutaen, er den 
bedste løsning klart en markedsbetinget valutakursjustering. Ikke desto mindre er det 
vigtigt, at Tyskland, og også andre medlemslande, for at bevare konkurrenceevnen og 
fortsat være attraktive for investorer i den private sektor, sikrer en begrænset lønudvikling 
og samtidig iværksætter produktivitets- og beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. 
Forslag i den henseende diskuteres i øjeblikket i flere medlemslande af arbejdsmarkedets 
parter, ofte i samråd med regeringen. 
Omvendt har den faktiske inflationsrate i nogle lande, feks. Spanien og Italien, hvis valuta 
er blevet svækket, været højere end den inflationsrate, der blev sat som mål under sidste års 
6.03.96 
-59-
lønoverenskomster. Dette har ført til en reallønsnedgang for andet år i træk. Ifølge 
prognoserne forventes de nominelle lønninger at stige og ligge på 41/2-5%. I de to 
ovennævnte lande er det vigtigt, at arbejdstagerne ikke forsøger at kompensere for de 
foregående års tab af købekraft ved at fremsætte højere lønkrav, idet det vil give næring til 
en løn-pris-spiral. En fortsat moderat lønudvikling samt en troværdig budgetstramning er 
nødvendig for at muliggøre en revaluering af disse landes valutaer, der vil kunne lette det 
(importerede) inflationspres. Der ser ud til at foregå en sådan udvikling i Spanien og Italien, 
og en lignende policy mix blev med succes iværksat i Sverige sidste år. I sidstnævnte land 
tyder det imidlertid på, at de kommende overenskomstforhandlinger fører til en klar 
stigning i de nominelle lønninger, hvilket kan vise sig at være uforeneligt med målsætningen 
om stabilitet, og sammen med den betragtelige opskrivning af kronen, skade landets 
konkurrenceevne. I atter andre medlemsstater, som f.eks. Grækenland, er 
inflationsbekæmpelsen stadig langt fra målet. 
2.5. Strukturpolitik 
2.5.1. Et vigtigt supplement til det makroøkonomiske policy-mix 
Formålet med det beskrevne, ønskede skifte i det makroøkonomiske policy mix er tosidet. 
For det første at bryde den nuværende afmatning i opsvingsprocessen, og for det andet på 
mellemlang sigt igen at få Unionens økonomi ind i en solid vækstudvikling. For det sidste 
måls vedkommende udgør de makroøkonomiske politikker den nødvendige ramme for en 
traditionel dynamisk vækst sammen med beskæftigelsesfremmende investeringer. Dette er 
nødvendigt for at sikre en signifikant stigning i både den faktiske og potentielle vækstrate i 
EU. Hvis produktivitetsstigningen kan fastholdes på omkring 2%, vil det kunne føre til en 
betydelig jobskabelse. Men for at denne vækstudvikling kan blive varig og dermed få en 
stærk beskæftigelsesfremmende effekt, skal de makroøkonomiske politikker ledsages og 
støttes af strukturelle foranstaltninger på både vare- og tjenestemarkedet samt af 
arbejdsmarkedsreformer. 
Strukturpolitikken er en afgørende faktor for EU's vækst- og beskæftigelsesstrategi, 
væsentligst af følgende tre grunde. For det første skaber strukturreformer de betingelser, 
der er nødvendige for en større økonomisk ekspansion, uden at der på et tidligt tidspunkt 
udløses et inflationspres med negative virkninger. For det andet styrkes de underliggende 
vækstfaktorer, idet økonomiens globale konkurrenceevne og effektivitet forbedres. For det 
tredje spiller sådanne reformer en afgørende rolle for vækstens beskæftigelsesintensitet og 
6.03.96 
-60-
for en nedbringelse af den strukturelle arbejdsløshed. Endvidere skal der i 
strukturpolitikken tages højde for nødvendigheden af at bevare et rent miljø. 
i) En makroøkonomisk vækst uden inflationspres - Velfungerende vare- og 
tjenestemarkeder bidrager til en højere vækst og beskæftigelse, idet de relative priser 
derved hurtigt kan tilpasses ændringer i den økonomiske situation. Endvidere vil den 
økonomiske nytte af foranstaltninger, der har til formål at øge fleksibiliteten på 
arbejdsmarkedet, afhænge af, i hvilken grad de bidrager til at fjerne 
flaskehalsproblemer og undgå nye lønstigninger, når arbejdsløsheden falder. Sådanne 
foranstaltninger har derfor stor betydning i forbindelse med en nedbringelse af NAIRU 
(Non-accelerating Inflation Rate of Unemployment). Foranstaltninger, der har til 
formål at forbedre gennemsigtigheden på arbejdsmarkedet, fremme fleksibiliteten hvad 
angår både faglig og geografisk mobilitet samt omskole de grupper, der er ramt af 
social udstødelse eller industriel omstrukturering, vil gøre det nemmere at integrere de 
arbejdsløse, når efterspørgslen efter arbejdskraft igen tager til. Der er allerede i nogle 
medlemsstater annonceret foranstaltninger på disse områder, og disse støttes af EU's 
programmer i forbindelse med strukturfondene. Sådanne foranstaltninger skaber 
imidlertid ikke i sig selv nye arbejdspladser. 
ii) En styrkelse af Unionens underliggende vækstfaktorer - Særlige foranstaltninger, der 
tager sigte på at styrke konkurrenceevne og innovation vil danne grundlag for 
betydelige produktivitetsstigninger og dermed en reelt højere levestandard og velfærd. 
En politik, der har til formål fuldt ud at udnytte det indre markeds fordele, øge 
investeringer i ny teknologi, fremme gennemførelsen af de transeuropæiske 
infrastrukturnet, stimulere SMV, øge kvaliteten af uddannelse og kvalifikationer og 
fremme investeringer i svagtstillede regioner, vil styrke den europæiske økonomis 
endogene vækstfaktorer ved generelt at øge produktiviteten. Ifølge de nye vækstteorier 
vil disse politikker taget under ét kunne føre til en højere vækstrate i Unionen takket 
være en forbedring af de økonomiske strukturers samlede produktivitet. 
Afetføvirkningen af disse politikker vil i sidste instans afhænge af, i hvor høj grad der 
sker en harmonisk fordeling af produktivitetsfremgangen sektorerne imellem hvad 
angår efterspørgsel efter arbejdskraft (se boks 6). For at denne proces kan forløbe 
tilfredsstillende, skal der være en fleksibel justering af de relative priser, de 
sektormæssige udsving, der følger af denne proces, skal være bredt økonomisk og 
socialt accepteret, og endelig skal væksten være så høj, at det giver en positiv 
nettobalance hvad angår jobskabelse i alle sektorer. For at man kan 
6.03.96 
61 -
Boks 6: Produktivitet og beskæftigelsesvækst 
Som nævnt i hvidbogen om "Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse" og af arbejdsmarkedets 
parter er initiativer til fremme af produktiviteten ikke uforenelige med nettojobskabelse, forudsat 
at den velstand, der skabes i sektorer med stor produktivitetsstigning, fordeles retfærdigt i 
økonomien og på den måde muliggør jobskabelse i sektorer med lav produktivitetsstigning. Et 
vigtigt middel til fordeling af produktivitetsstigninger er at sænke de relative priser i sektorer med 
stor produktivitetsstigning, hvilket øger forbrugernes købekraft og dermed efterspørgslen efter 
varer og tjenester generelt, især i beskæftigelsesintensive sektorer med lav produktivitetsstigning 
og stigende relative priser. Som det fremgår af nedenstående tabel har denne mekanisme 
fungeret godt i EU i 1960'erne og i perioden 1986-90. 
Beskæftigelse, produktivitet og relative priser i de hovedsektorer 
(EUR5, in % jåhrlich)3 
Indikator 
Værditilvækst 
Beskæftigelse 
Produktivitet 
Relative priser Periode 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 lait 
4.9 
2.1 
3.1 
0.3 
0.2 
1.0 
4.6 
1.9 
2.1 
--Landbrug 
1.8 
1.7 
1.7 
-4.6 
-2.9 
-3.1 
6.5 
4.7 
4.9 
-0.4 
-2.5 
-2.0 Industri 
5.5 
1.0 
2.4 
0.5 
-1.4 
0.3 
5.0 
2.4 
2.1 
-1.0 
-0.4 
-0.4 Markeds­
mæssige 
tjenester 
5.6 
3.5 
4.0 
1.6 
1.7 
2.4 
4.0 
1.5 
1.6 
0.7 
0.5 
0.4 Ikke-markeds-
mæssige 
tjenester 
3.7 
2.3 
1.4 
2.2 
2.0 
1.0 
1.5 
0.3 
0.4 
3.4 
3.5 
2.9 
a) Sammenlignelige data for hele perioden findes kun for B, D, F, I og NL. 
Kilde: Eurostat og Kommissionens tjenestegrene. 
For at en sådan proces kan forløbe effektivt, skal tre betingelser være opfyldt samtidig: 
• De relative produktpriser sektorerne imellem skal kunne ændre sig i den rigtige retning uden 
kunstig stivhed. Det indre marked og opnåelse af konvergens samt presset fra den 
internationale konkurrence i en stadig mere åben international økonomi sikrer, at den 
krævede markedsfleksibilitet bevares og styrkes i alle Unionens medlemslande. De 
statistiske data viser, at denne proces er påbegyndt og fortsættes. 
• Sektormæssige ændringer skal være økonomisk funderede og socialt acceptable. For de 
sektormæssige ændringers vedkommende viser de statistiske data ligeledes, at de er godt i 
gang. Der kan konstateres fremskridt på de fem nøgleområder, som blev fastlagt på Det 
Europæiske Råd i Essen, især en nyorientering af arbejdsmarkedspolitikken fra passive 
indkomstoverførsler til mere aktive foranstaltninger, som f.eks. reform og styrkelse af 
uddannelsessystemerne. Disse fremskridt er af stor betydning, da de understøtter 
reformprocessen, samtidig med at de dæmper eventuelle sociale omkostninger. 
• Endelig skal vækstraten frem for alt være tilstrækkelig høj, således at der bliver en positiv 
balance mellem jobskabelse og nedlæggelse af job i hele økonomien. Hvis det er tilfældet, 
vil processen være et vigtigt bidrag til opnåelse af Unionens beskæftigelsesmål. På 
nuværende tidspunkt er denne vækstbetingelse ikke opfyldt, hvilket understreger 
nødvendigheden af en overbevisende og troværdig iværksættelse af de politikker, der er 
fastlagt i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. __^^ 
6.03.96 
-62-
tale om nettojobskabelse er det nødvendigt, at udnyttelsen af det nyskabte 
konkurrence- og produktivitetspotentiale giver sig udslag i høje effektive vækstrater. I 
modsat fald vil de arbejdsmarkedsrelaterede foranstaltninger fremkalde frustrationer 
hos den bedre uddannede arbejdskraft, og langtidsledigheden vil fortsat ødelægge den 
menneskelige kapital. 
iii) En mere beskæftigelsesintensiv vækst - At væksten er mere beskæftigelsesintensiv 
betyder i det væsentligste, at en given stigning i BNP skaber flere arbejdspladser. I en 
statistisk sammenhæng vil dette vise sig ved, at væksten i den samlede skønnede 
produktivitet vil falde. Det er naturligvis klart, at et sådant resultat ikke skal opnås ved 
en negativ påvirkning af virksomhedernes eller en given sektors produktivitet. 
Teoretisk kan vækstens beskæftigelsesintensitet øges ved en makroøkonomisk 
udvikling af de relative faktorpriser, der favoriserer anvendelse af arbejdskraft fremfor 
kapital. En sådan udvikling af de relative faktorpriser vil på grund af øget rentabilitet 
først og fremmest stimulere den traditionelle vækstproces, der næres af 
kapacitetsforbedrende og jobskabende investeringer. Det vil imidlertid tage lang tid, 
før en sådan udvikling far indflydelse på vækstens beskæftigelsesintensitet. 
Bortset fra denne makroøkonomiske substitutionsproces, kræver en styrkelse af 
vækstens beskæftigelsesintensitet væsentligst en større lønspredning, en ændret 
arbejdstid og en anden arbejdstilrettelæggelse. Den europæiske sociale model gør det 
kun muligt i begrænset omfang at anvende den første mulighed ved at reducere 
nettolønnen nederst på lønskalaen (se ovenfor). En mere lovende mulighed er at sænke 
de indirekte lønomkostninger for denne kategori. Den anden mulighed, der indebærer 
større arbejdstidsfleksibilitet, som i nogle tilfælde kan kombineres med nedsat 
arbejdstid, vil, hvis den tilpasses virksomhedernes og de ansattes særlige behov, kunne 
give en bedre udnyttelse af kapitaludstyret og skabe nye job og højere 
erhvervsfrekvens. Ud over disse to tilgange kan fremme af lokale og regionale 
initiativer, feks. inden for området sociale tjenester, bidrage væsentligt til at øge 
vækstens beskæftigelsesintensitet. Dette gælder ligeledes industri og tjenester inden for 
miljøbeskyttelse, hvor jobskabelsen har været meget højere end i resten af økonomien. 
Der er således mulighed for at styrke vækstens beskæftigelsesintensitet uden at rokke 
ved grundliggende sociale værdier. Når der gennemføres sådanne foranstaltninger, skal 
det sikres, at de er neutrale med hensyn til omkostninger og de offentlige budgetter. 
Hvis disse betingelser er opfyldt, er det klart, at sådanne foranstaltninger har en 
betydelig positiv indflydelse på beskæftigelsen. De anvendes i forskellig grad i 
medlemsstaterne. Imidlertid er omfanget af disse foranstaltninger endnu ikke 
tilstrækkeligt til, at det på EU-niveau giver signifikante virkninger. 
6.03.96 
-63 
Boks 7: EU i verdensøkonomien 
Der sker en fortsat "internationalisering" af verdensøkonomien. Handelssamkvemmet mellem de 
industrialiserede lande er stigende, og de nye økonomier i Asien og Central- og Østeuropa får 
stadig større betydning som handelspartnere. Endvidere er de internationale kapitalbevægelser 
blevet mere mobile, og både de finansielle og de direkte udenlandske investeringsstrømme er 
steget markant (selv om bruttostrømmene er steget stærkt, gælder det normalt ikke for 
nettokapitalstrømmene, som modsvares af betalingsbalancens løbende poster). 
Internationaliseringen af markederne er blevet lettet af de fremskridt, der er gjort inden for 
transport og kommunikationsteknologi, liberalisering af samhandelen og af investeringer samt af 
ændringer i virksomhedernes organisation og strategi 6. 
Tabel B7.1 
Stigning i samhandel og BNP 
(årlig ændring i %) 
Verdenshandel3) 
Verdens BNP 
EUs BNP 1970-79 
7 
4 
3.4 1980-89 
4% 
372 
2.2 1990-95 
6 
21/2 
1.7 
a) Gennemsnit af eksport og import af varer 
samlede vækst i produktionen. Denne udvikling spiller en vigtig rolle for 
EU's økonomi. På nuværende tidspunkt 
udgør vare- og tjenesteeksporten ud af 
Unionen ca. 10% af EU's produktion (EUR-
15). Procentdelen af BNP er kun steget 
svagt i de sidste to årtier, men da priserne 
i den internationale varehandel er steget 
langsommere end det samlede prisniveau, 
betyder det, at den internationale handel er 
steget meget mere i faste priser end den 
EU er en af de væsentligste deltagere i verdenshandelen. Tabel B7.2 viser, at EU's andel i 
vareeksporten på verdensplan (med undtagelse af samhandelen i Unionen) har holdt sig på et 
højt niveau (23%), men at den har været en smule faldende siden begyndelsen af 1970'erne. 
Dette fald skyldes i nogen grad det 
faktum, at EU's andel af eksporten inden 
for det højteknologiske område, hvor der 
er en kraftig efterspørgsel, er forholdsvis 
lille i forhold til USA og Japan (26% af 
EU's samlede eksport, mod 30% i USA 
og 35% i Japan7 ). Endvidere har EU en 
forholdsvis lille andel af eksporten til 
vækstmarkederne, hvilket i nogen grad 
skyldes geografiske faktorer. F.eks. udgør 
eksporten til Japan, de nyligt 
industrialiserede lande og Kina, hvor 
importstigningen er særdeles lovende på 
mellemlang sigt, kun 14% af EU's 
eksport, mens det tilsvarende tal er på 23% for USA og 27% for Japan. Unionen har imidlertid 
gode muligheder for at drage nytte af den forventede stærke vækst i handelen med de central- og 
østeuropæiske lande i de kommende år. I 1994 gik ca. 9% af eksporten ud af Unionen (EUR-12) 
til de central- og østeuropæiske lande og det tidligere Sovjetunionen, og denne eksport er i 1994-
1995 steget med ca. 15-20% (i løbende priser). Tabel B7.2 
Andel i verdenshandelen (varer)3) 
(procent) 
EUR12 
US 
Japan 
DALb) 
Verden 1972-74 
25.3 
19.0 
10.6 
5.6 
100.0 1982-84 
23.2 
17.6 
12.5 
10.9 
100.0 1992-94 
23.5 
18.4 
14.2 
15.1 
100.0 
a) Eksport; Verden- og EU-handel ekskl. intra-EU handel 
b) Dynamiske asiatiske lande 
Det skal nævnes, at internationaliseringen af økonomien målt som handelens andel af det samlede BNP for mange 
landes vedkommende ikke er mere betydelig i dag end før 1914, dvs. i perioden med frihandel og faste 
valutakurser under guldvekselfoden. På samme måde er kapitalmobiliteten udtrykt i ncttostrømme ikke større i 
dag end i ovennævnte periode. 
"European Competitiveness in the Triad", note til EPC, Kommissionens tjenestegrene 1995. 
6.03.96 
-64 
Tabel B7.3 
Udenlandske direkte investeringer, EUR12 
(mrd. ECU) 
Indadgående 
investeringer 
- fra OECD 
- fra USA 
- fra Japan 
Udadgående 
investeringer 
- til OECD 
- til US 
- til Japan 
- til øvrige Asien 
- til Central og 
Østeuropa 
Nettotilstrømning 1984 
6.2 
5.0 
3.0 
0.4 
17.4 
13.0 
11.5 
0.3 
n.a. 
n.a. 
-11.2 1989 
27.9 
23.0 
9.8 
4.4 
33.3 
26.8 
24.1 
0.7 
n.a. 
n.a. 
-5.4 1993 
21.0 
16.0 
9.0 
1.7 
21.9 
13.4 
10.2 
-1.2 
1.8 
2.4 
-0.8 
Kilde: Eurostat, Investeringsstrømme omfatter ikke reinvesteret 
fortjeneste Den øgede samhandel er blevet ledsaget 
af en stigning i udlandets direkte 
investeringer. I anden halvdel af 1980'erne 
steg både de indad- og udadgående 
udenlandske direkte investeringer. 
Udlandets investeringer i EU har udviklet 
sig kraftigt, fordi de udenlandske 
investorer har ønsket at være klar til det 
indre marked, og nettoudstrømning af 
udenlandske direkte investeringer faldt 
mærkbart. Fra 1989-1993 (sidste år for 
hvilket der foreligger data) faldt både de 
indadgående og udadgående udenlandske 
direkte investeringer en smule på grund af 
afmatningen i økonomien, men set i et 
historisk perspektiv er niveauet forblevet 
relativt højt. For hele Fællesskabet (EUR-
12) var der i 1993 stort set ligevægt i de 
indad- og udadgående strømme. 
Indtil for nylig var de udadgående 
investeringer væsentligst rettet mod andre 
industrialiserede lande, mens investeringer 
i lavtlønslandene spillede en mindre rolle. I de fleste sektorer er formålet med de udadgående 
direkte investeringer væsentligst at få adgang til de lokale vare- og tjenestemarkeder. 
Servicesektorerne, hvor mange virksomheder er nødt at være fysisk til stede på det lokale 
marked, tiltrækker næsten en lige så stor del af de udadgående udenlandske direkte investeringer 
som fremstillingssektoren. De udadgående udenlandske direkte investeringer i lavtlønslandene 
udgør kun en lille men stadig stigende del af EU's investeringer. 
Der er almindelig enighed om, at EU's og handelspartnernes økonomi generelt kun kan drage 
fordel af en stigende international samhandel; ikke desto mindre er der en frygt for, at visse 
grupper i EU bliver tabere i denne proces (medmindre deres tab opvejes på en eller anden 
måde). Den stærkere konkurrence fra lavtlønslandene nævnes som årsagen til det nedadgående 
pres på de ufaglærte arbejderes lønninger og/eller den stigende arbejdsløshed blandt den 
ufaglærte arbejdskraft i de fleste europæiske lande. Det er imidlertid meget vanskeligt at skelne 
mellem dels følgerne af den stigende internationalisering af samhandelen og dels virkningerne af 
de teknologiske ændringer, der ligeledes fører til mindre efterspørgsel efter ufaglært arbejdskraft. 
De seneste analyser har ikke givet noget klart bud på omfanget af disse virkninger. Forfatterne til 
en nylig gennemført oversigt over kendte analyser konkluderer, at konkurrencen fra 
lavtlønslandene har haft negative følger for beskæftigelsen i nogle sektorer i EU, men at de ikke 
har været særlig markante. De kan vel være blevet opvejet af stigende beskæftigelse i andre 
sektorer. Samhandelen med de udviklede økonomier har generelt haft større positive og/eller 
negative følger. I EU, med undtagelse af Det Forenede Kongerige, har den stigende indtrængning 
af import fra lavtlønslande ført til et fald i beskæftigelsen for ufaglært arbejdskraft, mens dette 
fænomen i USA og Det Forenede Kongerige har fremkaldt en lønnedgang for manuel 
arbejdskraft. 
For EU er en aktiv deltagelse i internationaliseringsprocessen af afgørende betydning for at sikre 
en fortsat stigende levestandard samt generelt bedre beskæftigelsesmuligheder. For imidlertid 
fuldt ud at drage nytte af en sådan international integration, er det nødvendigt, at Unionen træffer 
drastiske og omfattende foranstaltninger for at fremme strukturtilpasningerne og 
omskolingsprocessen. 
6.03.96 
-65-
iv) Fremme af en miljømæssigt bæredygtig økonomisk udvikling - Det bliver stadig 
mere klart, at der ikke er et simpelt lineært forhold mellem økonomisk vækst og 
miljøbelastningen. Selv om en stigning i produktionen af varer og tjenester a priori vil 
føre til et større ressourceforbrug og mere forurening, vil modsatrettede kræfter, som 
f.eks. den tekniske udvikling, strukturændringer og større ønsker om et rent miljø, ofte 
kunne opveje denne udvikling. Man kan derfor sige, at hvis de passende politiske 
rammer er til stede, er der ingen iboende konflikt mellem økonomisk udvikling og 
bevarelse af miljøet. Faktisk vil den økonomiske udvikling på lang sigt formodentlig 
forudsætte et rent miljø. 
En af hovedbetingelserne for en harmonisk udvikling af den økonomiske aktivitet og af 
miljøet er, at markedsdeltagerne i overensstemmelse med princippet om, at forureneren 
betaler, far de rette prissignaler. Kun hvis markedspriserne afspejler både de 
omkostninger, som markedsdeltagerne har, og miljøomkostningerne, vil det være 
muligt at sikre en miljømæssigt bæredygtig økonomisk udvikling. 
Det er vigtigt at understrege, at der skal føres en selvstændig miljøpolitik, men en 
sådan miljøpolitik kan ikke desto mindre have positive jobskabende virkninger. Dette 
kan bl.a. ske ved at anvende provenuet fra miljøskatter til at opveje nedgangen i de 
sociale bidrag væsentligst fra de lavtlønnede arbejdstagere. Man skal imidlertid være 
realistisk hvad angår den potentielle jobskabende effekt, som kan forventes af en sådan 
skattereform, og være opmærksom på de særlige betingelser, der i den henseende skal 
være opfyldt. De til rådighed værende analyser synes at vise, at en veludformet 
miljøpolitik kan have positive beskæftigelsesmæssige virkninger, men disse virkninger 
vil formodentlig være meget begrænsede og vil under ingen omstændigheder 
fuldstændig kunne løse det arbejdsløshedsproblem, som Europa har i øjeblikket. 
Energisektoren kan også bidrage til den økonomiske vækst og beskæftigelse, hvis den 
bliver mere konkurrencedygtig. Etablering af et indre marked for gas- og 
elektricitetssektoren er i denne sammenhæng en forudsætning. 
En aktiv arbejdsmarkeds- og uddannelsespolitik kan forbedre arbejdsmarkedets effektivitet 
ved at tilpasse udbuddet af arbejdskraft til efterspørgslen. Strukturreformer er koncentreret 
om at øge arbejdstagernes "ansættelighed", især de grupper, der er indfanget af 
strukturarbejdsløshed, og de gør det derfor endvidere muligt at behandle nogle af de 
grundliggende årsager til social udstødelse. En aktiv beskæftigelses- og uddannelsespolitik 
har ligeledes en vigtig social dimension, idet den bidrager til at bevare og styrke 
samhørigheden og den sociale konsensus i Unionen. 
6.03.96 
-66-
De stadig hurtigere teknologiske fremskridt, tilsynekomsten af nye fabrikanter af 
traditionelle produkter samt den tiltagende internationalisering fører til større konkurrence 
både på verdensmarkedet og på de nationale markeder. Dette fører til grundliggende 
sektor- og virksomhedsmæssige ændringer samt ændrede kvalifikationskrav. Økonomierne 
bevæger sig hen imod en produktionsform af varer og tjenester, der i højere grad er 
brancheoverskridende og vidensbaseret, og virksomhederne er organiseret mindre 
hierarkisk og mere decentralt, hvilket giver nye muligheder for højt kvalificeret arbejdskraft 
på grund af mere komplekse aktiviteter. Denne strukturelle ændringsproces åbner uden 
tvivl mange muligheder, men ulempen kan være, at den samtidig kræver dybtgående 
ændringer, ikke blot organisatoriske men også kvalifikationsmæssige. 
Denne internationaliseringsproces skal imidlertid ikke ses som et negativt fænomen, da den 
til syvende og sidst medfører en mere effektiv, verdensomspændende ressourceallokering. 
Det skal ligeledes understreges, at den stigende konkurrence, som nødvendigvis følger af 
internationaliseringen, ikke må fremkalde uhensigtsmæssige krav om protektionistiske 
foranstaltninger eller en drastisk nedgang i lønniveauet. Den nye situation kræver derimod, 
at der føres en politik, der fremmer EU's naturlige komparative fordele, herunder især en 
højt kvalificeret og højt uddannet arbejdskraft. Der er en klar sammenhæng mellem på den 
ene side multilateral handelsliberalisering og en øget adgang for EU's producenter til 
markeder i tredjelande og på den anden side højere vækst og bedre 
beskæftigelsesmuligheder i Unionen. Kommissionen har netop udarbejdet en strategi til 
forbedring af markedsadgangen8, der helt er baseret på WTO's handelsdisciplin og 
rettigheder, samtidig med at liberaliseringsbestræbelserne fortsættes. 
Det kan derfor konkluderes, at de makroøkonomiske og strukturelle politikker skal 
iværksættes sideløbende i en situation med øget tillid og større social konsensus. Denne 
holdning er der enighed om blandt de europæiske arbejdsmarkedsparter9 Uden vækst er det 
vanskeligere at gennemføre en strukturpolitik, og den kan endda fa uønskede virkninger. 
En politik, der har til formål at forbedre vare- og tjenestemarkedets funktion, kan således 
resultere i en generel produktivitetsstigning uden nettojobskabelse. Samtidig kan de fleste 
arbejdsmarkedspolitikker kun lykkes, hvis væksten sikrer, at der faktisk skabes et 
tilstrækkeligt antal arbejdspladser og samtidig sikrer den nødvendige finansiering. Det er 
endvidere nødvendigt med en øget konkurrenceevne og et bedre fungerende arbejdsmarked 
« "The Global Challenge of International Trade: A Market Access Strategy for the European 
Union", meddelelse fra Kommissionen 1996, KOM(96) 53. 
"The Social Partners guidelines for turning recovery into a sustained and job-creating growth 
process", fælles udtalelse udarbejdet af "The Macroeconomic Group of the Social Dialogue" den 
16. maj 1995. 
6.03.96 
-67 
for at fastholde en varig vækst på mellemlang sigt og mindske risikoen for inflationspres på 
produktionspriser og lønninger. 
2.5.2. Initiativer i 1995 for at forbedre varemarkedernes funktion 
I årenes løb er det i Fællesskabets beretninger og andre rapporter med god grund blevet 
understreget, at det er nødvendigt at iværksætte reformer for at styrke de underliggende 
vækstfaktorer og de europæiske økonomiers dynamik og konkurrenceevne. I den 
henseende er især betydningen af fuldt ud at udnytte det indre markeds muligheder blevet 
fremhævet. På Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 blev det bekræftet, at der 
lægges stor vægt på gennemførelsen af dette initiativ, der allerede har haft stor succes, idet 
Rådet understregede nødvendigheden af at styrke konkurrencen i en række sektorer for at 
forbedre konkurrenceevnen og jobskabelsen. Hvad angår medlemsstaternes gennemførelse 
af direktiverne om det indre marked på dette område var gennemførelsesprocenten pr. 21. 
november 1995 på 93,2, med en mindste gennemførelsesprocent i medlemsstaterne på 87,8 
og en højeste på 99,1. Problemer i forbindelse med gennemførelse (dvs. forsinkelser, delvis 
gennemførelse, manglende overensstemmelse) ses på følgende områder: offentlige 
indkøbsaftaler, forsikring, fri bevægelighed for personer, ny teknologi og nye audiovisuelle 
tjenester samt intellektuelle og industrielle ejendomsrettigheder. 
Bestræbelserne på sikre en effektiv drift af de europæiske virksomheder og fremme deres 
konkurrenceevne fortsatte i 1995. I juli fremlagde Gruppen Vedrørende Forenkling af 
Lovgivning og Administration sin endelige rapport, og Kommissionen indvilgede i at 
udarbejde konkrete foranstaltninger for at sikre, at der gennemføres en sådan 
forenklingsproces. I den henseende henviste Det Europæiske Råd i Madrid til 
Kommissionens rapport om ovennævnte gruppes analyse og opfordrede Kommissionen til 
at fremsætte nye forslag til en konsolidering af fællesskabsretten og anmodede Rådet om så 
hurtigt som muligt at tage skridt på dette område. Rådet godkendte Kommissionens 
handlingsprogram til fremme af industriens konkurrenceevne, og Kommissionen nedsatte 
den rådgivende gruppe om konkurrenceevne, der har Ciampi som formand, og som består 
af eksperter på højt niveau og virksomhedsledere. Denne gruppe forelagde sin rapport om 
konkurrenceevne på Det Europæiske Råd i Madrid, der opfordrede Rådet til at se nærmere 
på rapportens henstillinger. 
Hvad angår informationssamfundet har Kommissionen i 1995 fremlagt en række 
initiativer på telekommunikationsområdet. Formålet med disse initiativer, der væsentligst 
6.03.96 
-68-
vedrører infrastrukturer og tilrådighedsstillelse af universelle tjenester, var at sikre en større 
reguleringsmæssig liberalisering. 
På nøgleområdet små og mellemstore virksomheder bemærkede Det Europæiske Råd i 
Madrid sig Kommissionens rapport om små og mellemstore virksomheders rolle som kilde 
til større beskæftigelse, vækst og konkurrenceevne. Kommissionen understreger i 
rapporten, at det er nødvendigt at forenkle de administrative formaliteter, der gælder for 
små og mellemstore virksomheder, fjerne de hindringer, der vanskeliggør deres virke i det 
indre marked, forbedre de finansielle forhold og give dem bedre adgang til information, 
erhvervsuddannelse og forskning. Det Europæiske Råd opfordrede Kommissionen til så 
hurtigt som muligt at følge op på rapportens konklusioner. Kommissionen forventer i den 
henseende at vedtage et nyt flerårigt program for små og mellemstore virksomheder i marts 
måned og forelægge dette for Rådet. Det næste integrerede program for små og 
mellemstore virksomheder er ligeledes under forberedelse. 
Hvad angår de transeuropæiske net (TEN) blev der gjort nogle fremskridt i 1995. 
Gennemgangen af de forskellige forslag på samtlige områder - transport, 
telekommunikation og energi - fortsatte. Hvad angår energisektoren fastlagde Rådet i juni 
en fælles holdning til retningslinjerne. Formålet var dobbelt. For det første at fremme 
udviklingen af netværk generelt og lette gennemførelsen af de projekter, der blev prioriteret 
på Det Europæiske Råd i Essen i december 1994. I efteråret vedtog Rådet formelt 
finansforordningen i relation til finansieringen af TEN, og Kommissionen kunne derfor i 
december træffe beslutning om samfinansiering af en række forundersøgelser på 
energiområdet. På Det Europæiske Råd i Madrid blev det bekræftet, at TEN vil kunne 
bidrage væsentligt til at forbedre konkurrenceevnen, jobskabelsen og samhørigheden i 
Unionen. Det Europæiske Råd udtrykte tilfredshed med de seneste fremskridt på området 
og opfordrede Rådet og Parlamentet til hurtigt at udfylde den lovgivningsmæssige ramme. 
Det opfordrede endvidere medlemsstaterne til at give topprioritet til en effektiv 
gennemførelse af projekterne, især de projekter der er tillagt særlig betydning. Endelig 
anmodede Det Europæiske Råd om, at Rådet (økonomi og finans) efter forslag fra 
Kommissionen vedtog de beslutninger, der er nødvendige for at supplere de finansielle 
ressourcer, der på nuværende tidspunkt er til rådighed for gennemførelsen af disse net. 
Dette forslag forventes snarest at blive forelagt Rådet. 
Struktur- og samhørighedsfondene har fortsat bidraget til en velafbalanceret udvikling af 
EU. Der blev således af strukturfondenes midler brugt 22 mia. ECU i de svagest stillede 
regioner; disse midler blev væsentligst investeret i produktionskapacitet, fysisk infrastruktur 
6.03.96 
-69-
og i forbedret uddannelse og kvalifikationer. Der blev af samhørighedsfondens midler 
anvendt over 2 mia. ECU i de fattigste lande fordelt på transport og miljøforanstaltninger. 
På miljøområdet blev den klare og afgørende indsats som EU yder inden for 
miljøbeskyttelse på internationalt plan hilst med tilfredshed af Det Europæiske Råd i 
Madrid. Med henblik på at iværksætte økonomisk effektive foranstaltninger for at hjælpe 
Unionen med at opfylde sine internationale forpligtelser hvad angår en stabilisering af 
emission af drivhusgas, forelagde Kommissionen i maj 1995 et ændret udkast til direktiv 
om C02/energiafgift. Dette udkast til direktiv indeholdt retningslinjer, der vil gøre det 
muligt for medlemsstaterne at indføre C02/energiafgifter, der er forenelige med EU's 
lovgivning. Det er også på andre områder nødvendigt med en retfærdig og effektiv 
prisfastsættelse for at sikre en bæredygtig udvikling i Unionen. I december 1995 
offentliggjorde Kommissionen en grønbog, der skal danne grundlaget for en bred debat om 
mulighederne for internalisering af de eksterne omkostninger ved transport. Endvidere vil 
der blive indført finansielle incitamenter for demonstrationsprojekter, der fremmer 
bæredygtige produktionsteknikker, bedre arealanvendelse og andre foranstaltninger, når 
Rådets forordning om LIFE II er blevet vedtaget. Endelig annoncerede Kommissionen i 
1995 et pilotprojekt om økonomisk vækst og miljø, der har til formål at tilbyde økonomisk 
hjælp i form af lånegarantier til mindre virksomheder, der investerer i energibesparende 
eller andre miljøforbedrende foranstaltninger. Endelig udgav Kommissionen i december 
1995 en hvidbog om en energipolitik for Den Europæiske Union, der tillægger 
markedsintegration en central og afgørende rolle i EU's energipolitik. Energisektoren kan 
bidrage til at styrke den europæiske økonomis konkurrenceevne ved at gøre 
energisystemernes organisation mere effektiv og sikre en mere effektiv tilrådighedsstillelse 
af energitjenester. Hvidbogen foreslår, at der samarbejdes på området og opstilles rammer, 
der fremmer en dialog, gennemsigtighed og fælles analyser af energipolitiske problemer, 
således at der kan opstilles fælles energipolitiske mål. 
2.5.3. Arbejdsmarkedsreformer: Brug for en større indsats 
Jobskabelsen og kampen mod arbejdsløshed er EU's vigtigste økonomiske og sociale mål. I 
den henseende er det opmuntrende at konstatere, at EU for første gang har udarbejdet en 
beskæftigelsesstrategi, der dels er baseret på en stabilitetsorienteret makroøkonomisk 
politik, der skal fremme den økonomiske vækst, og dels på strukturforbedringer. Initiativer 
på sidstnævnte område involverer både en fortsat forbedring af vare- og 
tjenestemarkederne, således som nævnt i punkt 2.5.2., og iværksættelse af 
6.03.96 
70-
beskæftigelsespolitikker, der har til formål at højne kvalifikations- og kompetenceniveauet 
og generelt sikre en større fleksibilitet, hvilket er helt afgørende for at styrke økonomiens 
vækstpotentiale. 
Det er naturligvis vigtigt at analysere problemet og udarbejde en passende strategi, men den 
største udfordring ligger i gennemførelsesfasen. Med udgangspunkt i den generelle 
beskæftigelsesstrategi, der blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Essen i december 1994, 
er medlemsstaterne begyndt at omdefinere og styrke deres beskæftigelsespolitik i 
overensstemmelse med de fem hovedmålsætninger, der blev fastlagt på sidstnævnte 
topmøde og understreget på topmødet i Cannes i juni 1995. 
Siden lanceringen af Essen-strategien er der i forskelligt omfang i flere medlemsstater 
blevet indført en række foranstaltninger, der har til formål at forbedre de lavt uddannedes 
kvalifikationsniveau, nedsætte de samlede lønomkostninger, gøre arbejdsmarkedspolitikken 
mere effektiv og fremme arbejdskraftens mobilitet. Kommissionen, Rådet (økonomi og 
finans), Rådet (arbejds- og socialministrene) og arbejdsmarkedets parter foretog en 
foreløbig vurdering af de indførte foranstaltninger forud for Det Europæiske Råd i Madrid i 
december 1995. Det fremgår af disse forskellige rapporter, at foranstaltningerne hidtil har 
været nyttige, idet det dog præciseres, at beskæftigelsessituationen i Unionen ikke kan 
forbedres afgørende, hvis der ikke hurtigt gennemføres arbejdsmarkedsreformer. Med dette 
in mente blev der fastsat en række områder, hvor reformerne på nationalt niveau skal 
fortsættes eller styrkes. 
Disse henstillinger blev indarbejdet i den fælles rapport, som Rådet (økonomi og finans og 
socialministrene) og Kommissionen forelagde Det Europæiske Råd i Madrid, der 
godkendte dokumentet og gentog, at der ville blive givet absolut prioritet til 
beskæftigelsesfremmende foranstaltninger i de kommende år. Det Europæiske Råd udtrykte 
tilfredshed med den måde, hvorpå Essen-strategien, der tager udgangspunkt i et tæt 
samarbejde mellem alle berørte parter, er blevet iværksat i 1995, og det blev understreget, 
at denne strategi fortsat ville danne rammen om medlemsstaternes flerårige programmer og 
udviklingen af deres beskæftigelsespolitik. Konkret blev medlemsstaterne opfordret til at 
give prioritet til nedenstående områder i deres flerårige beskæftigelsesprogrammer og især 
styrke indsatsen over for visse kategorier af særligt dårligt stillede arbejdstagere, som f.eks. 
unge, der søger deres første job, langtidsarbejdsløse og arbejdsløse kvinder: 
• værksættelse af særlige uddannelsesprogrammer, der især henvender sig til arbejdsløse 
6.03.96 
71 -
• gøre virksomhedernes strategier mere fleksible hvad angår arbejdstilrettelæggelse 
og arbejdstider 
• fortsætte den nuværende løntilbageholdenhed ved at knytte lønningerne til 
produktiviteten, hvilket er helt afgørende for at fremme en intensiv anvendelse af 
arbejdskraften 
• sikre så effektive sociale sikringssystemer som muligt, samtidig med at de i så høj 
grad som muligt holdes på det nuværende niveau, således at de ikke på noget 
tidspunkt bliver et attraktivt alternativ 
• ændre de passive arbejdsmarkedspolitikker, der beskytter de arbejdsløse, til aktive 
jobskabende foranstaltninger 
• forbedre informationsudvekslingen mellem dem, der tilbyder, og dem, der søger job 
• fremme lokale beskæftigelsesinitiativer. 
Endelig opfordrede Det Europæiske Råd i Madrid Rådet (arbejds- og socialministrene) og 
Kommissionen til fortsat at overvåge og vurdere medlemsstaternes fremskridt i relation til 
de flerårige beskæftigelsesprogrammer og at forelægge endnu en fælles rapport på mødet i 
december 1996. På denne måde bekræftede Det Europæiske Råd, at det fortsat giver høj 
prioritet til jobskabelsesstrategien, der tager udgangspunkt i nødvendigheden af at fa 
økonomien ind i en vækstudvikling, der i højere grad er jobskabende, og som støttes af 
strukturreformer, der skal fjerne den nuværende stivhed og gøre medlemsstaternes og EU's 
arbejdsmarked mere effektivt. 
6.03.96 
72 
DELB 
DEN ØKONOMISKE SITUATION OG 
DE ØKONOMISK-POLITISKE PROBLEMSTILLINGER 
I DE ENKELTE MEDLEMSSTATER 
6.3.1996 
73 
BELGIEN 
Svagt forbrug dæmper væksten 
For 1995 anslås den økonomiske vækst i Belgien til 1,9%, hvilket omtrent er Vi procentpoint 
lavere end i 1994. Efter en stærk vækst i den økonomiske aktivitet i sidste kvartal af 1994 og 
første kvartal af 1995 aftog den økonomiske aktivitet i andet og tredje kvartal 1995. 
Arbejdsløsheden (Eurostat-definition) steg for 1995 som helhed, fra 10,0% i 1994 til 10,2%. I 
1995 gjorde Belgien betydelige fremskridt hen imod nominel konvergens: i) inflationen faldt til 
1 Vi%, således at den forblev blandt de laveste i Unionen, ii) det offentlige budgetunderskud faldt 
fra 5,3% af BNP i 1994 til et skønnet underskud på 4]/2%. 
I 1995 aftog den reale BNP-
vækst fra 2,2% i 1994 til 1,9%. 
Nøglefaktorerne bag denne 
udvikling var svækkelsen af det 
private forbrug, der i mængder 
voksede med kun 1,4% i 1995 
(stort set samme vækst som i det 
foregående år), og et skønnet 
neutralt vækstbidrag fra 
lagerændringer (i 1994 gav 
lagerændringerne et positivt 
nettobidrag på 0,3%). Skønt husholdningernes opsparingskvote faldt i både 1994 og 1995, 
udgør den fortsat omkring 19% af den disponible indkomst, hvilket er et relativt højt niveau 
efter europæisk målestok. Manglen på dynamik i det private forbrug afspejler hovedsagelig tre 
faktorer: i) langsom vækst i den disponible indkomst, ii) ugunstige udsigter for arbejdsmarkedet, 
iii) usikkerheden omkring en yderligere finanspolitisk stramning og virkningen af den planlagte 
reform af socialsikringssystemet. 
Investeringsudgifterne, særlig inden for fremstillingsvirksomhed, spillede en vigtig rolle med 
hensyn til at skabe økonomisk vækst i 1995. Virksomhedsinvesteringerne voksede med omkring 
5% i 1995, hvilket afspejlede de høje kapacitetsudnyttelsesgrader inden for 
fremstillingsvirksomhed siden 1994 og en forbedret rentabilitet. Boligbyggeriet anslås at have 
vokset med omkring 1% i 1995. Væksten i eksporten i 1995 lå omtrent på samme niveau som Titbell 
Belgien: Makroøkonomiske nøgletal 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BNP-vækstrate 3.0 0.8 2.2 1.9 * 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 3.8 0.8 1.4 1.5 * 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 1.1 -0.6 -0.7 0.4 * 
Ledighedsprocent (%) 8.7 7.6 10.0 102 
Inflation (procentvis ændring) 2.3 2.5 3.0 1.5 
Betalingsbalancens løbende poster 1.4 2.6 4.3 5.0 
(% af BNP) 
For definitioner se tabel 2. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
6.3.19% 
74 
det foregående år på trods af afmatningen i den udenlandske efterspørgsel og den effektive reale 
appreciermg af den belgiske franc. Lønmoderationen som følge af reallønsfastfrysningen i den 
private sektor og vedtagelsen af den såkaldte "sundhedsindeks" til justering af lønningerne1 
forventes at forbedre konkurrenceevnen. 
Bedre nominel konvergens 
Den meget tilfredsstillende pengepolitiske stabilitet i Belgien i de seneste år fortsatte i 1995. 
Inflationsraten (målt ved forbrugerprisindekset) faldt fra 2,4% i 1994 til omkring V/2% i 1995, 
og Belgien er således blandt de EU-lande, der har den laveste inflation. I 1996 forventes 
inflationen fortsat at blive lav. 
Tabel 2 
Belgien: Økonomisk-politiske indikatorer 
~ 1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i pengemængden 9.1 -4.8 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -7.2 -6.8 -5.3 -4.5 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 131.4 133.0 136.0* 133.8 * 
(% afBNP) I 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 3.8 5.7 4.9 2.7 I 
(procentvis ændring) 
Realten pr. beskæftiget 1.5 3.1 1.8 1.1 
(procentvis ændring) 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 199 S 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
Definitioner 
Arbejdsløshedsprocent Harmoniseret EUROSTAT definition, undtagen for Østrig 
hvor de r e r brugt O ECD data. 
Inflation: privatforbrugsdefla toren. 
Vækst i pengemængden: penge i bred forstand (M2/M3). 
Offentlig sektors saldo: den offentlige sektors ncttolangivnkig/låntagning. 
Offentlig bruttogæld: den offentlige sektor. 
Nominelle lønninger: aflønning pr. beskæftiget 
Realløn: aflønning pr. beskæftiget deflate ret med privatforbrugsdefla to ren. I 1995 blev der noteret betydelige 
fremskridt med hensyn til at reducere 
skævhederne på de offentlige 
budgetter. Budgetunderskuddet faldt 
fra 5,3% af BNP i 1994 til anslået 
4V2%, hvilket hovedsagelig afspejler 
reduktionen i de reale primære 
udgifter på omkring Vi% og lavere 
renteudgifter, der både skyldes lavere 
rentesatser og forbedrede 
gældsstyringsteknikker. Det 
offentliges bruttogældskvote faldt for 
andet år i træk og kom ned på 
133,8% af BNP i 1995 (137,9% i 
1993). 
Disse to foranstaltninger blev truffet inden for rammerne af "Helhedsplanen" i november 1993. 
"Sundhedsindekset" er det officielle forbrugerprisindeks, hvor tobak, alkoholprodukter, benzin og diesel ikke 
medregnes. "Sundhedsindekset" udelukker fra forbrugerprisindekset de produkter, der mere direkte påvirkes 
af (forhøjelser i) punktafgifterne, således at forbindelsen mellem prisforhøjelser og automatisk lønindeksering 
i praksis delvis brydes. 
6.3.1996 
75 
Siden indførelsen af konvergensprogrammet i 1992 har regeringen vedtaget adskillige 
finanspolitiske pakker. Forbundsbudgettet for 1996 er det seneste sæt af foranstaltninger, der 
sigter på at reducere det offentlige underskud til 3% afBNP i 1996, og som indeholder samlede 
besparelser på 118 mia. BEF (eller 1,4% af BNP), hvoraf en tredjedel er 
engangsforanstaltninger. Det offentlige underskud anslås at falde fra 4,5% i 1995 til næsten 3% i 
1996. 
Siden udgangen af 1993 har den belgiske franc været blandt de stærkeste valutaer i EMS'en. I 
løbet af 1995 blev det korte rentespænd over for DEM gradvis reduceret og forsvandt ved 
udgangen af 1995. Det lange rentespænd over for DEM er også indsnævret betydeligt. 
Renteudviklingen afspejler i vid udstrækning en forbedret vurdering af Belgiens fundamentale 
økonomiske forhold og en øget troværdighed til den finanspolitiske konsolideringsproces. 
Fortsat skævhed på arbejdsmarkedet 
Siden 1993 har Belgien registreret et betydeligt overskud på betalingsbalancens løbende poster 
på over 4% afBNP. Belgien har imidlertid faet en svækket priskonkurrenceevne siden 1990; 
mellem 1990 og 1995 forværredes de relative enhedslønomkostninger udtrykt i en fælles valuta 
med næsten 13% over for en gruppe af 19 konkurrerende lande. På baggrund af 
apprecieringstrenden i den nominelle effektive valutakurs i forbindelse med "den stærke francs 
politik" er det nødvendigt for Belgien at sikre, at stigningen i produktionsomkostningerne bliver 
lavere end gennemsnittet for samhandelspartnerne. Dette kan enten nås i) ved at sikre relativt 
lavere stigninger i arbejdsomkostningerne udtrykt i lokal valuta, og/eller ii) ved at opnå højere 
produktivitetsgevinster. 
I betragtning af den utilstrækkelige grad af lønmoderation i første halvdel i 1990'erne er de 
belgiske virksomheder tvunget til at øge arbejdsproduktiviteten for at forblive 
konkurrencedygtige og til at indføre kapitalintensive produktionsteknikker, som ikke bidrager til 
jobskabelse. 
Mellem 1985 og 1995 voksede produktionen med omkring 25%, mens beskæftigelsen steg med 
kun V/2%. Der er muligheder for at revurdere arbejdsmarkedspolitikken i 1996, da den 
nuværende reallønsfastfrysning udløber i begyndelsen af 1997, og der synes at være en bred 
6.3.1996 
-76-
social og politisk konsensus om behovet for at revidere loven om "bevarelse af 
konkurrenceevnen "2. 
Figur 1 -Belgien 
Erhvervsfrekvens i Belgien og EUR3 (D*, F, NL) 
arbejdsstyrken i % af befolkningen 15-64 år Forskel i procentpoint 
60 Belgien EUR3 — Forskellen mellem EUR3 og B 
(højre skala) 
Ipli^lililfllill 
1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
* Det forenede Tyskland fra 1991 og fremefter 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Erhvervsfrekvensen er 
relativ lav i Belgien, og 
den gennemsnitlige 
varighed af arbejdsløshed 
er høj. Dette tyder på, at 
der muligvis er en 
sammenhæng mellem de 
relativt lempelige regler 
for de forskellige 
arbejdsløsheds- og 
orlovsordninger og den 
lave erhvervsfrekvens. 
Foranstaltninger, der 
sigter på at gøre det mindre tiltrækkende at stå uden for arbejdsmarkedet, kunne give væsentlige 
fordele på det mellemlange til lange sigt og dermed reducere skævhederne på arbejdsmarkedet 
og lette finansieringen af social sikringsordningen. 
Budgettet for 1996 indeholdt en række foranstaltninger til at stimulere beskæftigelsesskabelsen, 
nemlig foranstaltninger til fremme af arbejdsdeling, midlertidige nedsættelser i 
socialsikringsbidragene for lavtlønsjobs og foranstaltninger for bestemte problemgrupper (f.eks. 
unge arbejdsløse, langtidsarbejdsløse osv.). 
Belgien har opnået betydelige fremskridt i de seneste år for så vidt angår nominel konvergens. I 
samme periode er der imidlertid blevet opbygget store skævheder på arbejdsmarkedet, der 
kræver yderligere korrigerende foranstaltninger for at forbedre arbejdsmarkedets virkemåde og 
for væsentligt at nedbringe arbejdsløsheden på det mellemlange sigt. 
Loven om "bevarelse af konkurrenceevnen" (31.1.1989) indførte en række objektive kriterier til at vurdere 
konkurrenceevneudviklingen og træffe hensigtsmæssige korrigerende foranstaltninger. 
6.3.1996 
77 
DANMARK 
Stærk vækst understøttet af en balanceret økonomisk politik 
Opsvinget i Danmark startede allerede i 1993, noget tidligere end i de øvrige kontinentale 
medlemsstater, og tog til i det følgende år, hvor produktionen udviste en stærk vækst på 4,4%. 
1995 var alt i alt også et år med god vækst og fortsat fald i arbejdsløsheden. I årets løb blev 
konjunkturmønstret imidlertid mere som i de andre europæiske lande, idet væksten var stærk i 
de første måneder af 1995, men aftog derefter. 
Ligesom i hovedparten af de øvrige medlemsstater er de fundamentale økonomiske forhold i 
Danmark sunde, og der er grund til at tro, at den nuværende afdæmpning i væksten er af 
midlertidig karakter. Rentabiliteten er god, de lange og korte rentesatser er lave, og 
forbrugertilliden ligger fortsat på en højt niveau, hvilket alt sammen synes at pege i retning af 
fornyet vækst. 
Det private forbrug var fortsat dæmpet i anden halvdel af 1995. Dette skal imidlertid ses på 
baggrund af en meget stærk vækst i 1994 og relativt høje lange realrentesatser, som har 
stimuleret opsparingen. 
Materielinvesteringerne steg 
kraftigt i 1995, hovedsagelig 
som følge af den høje 
kapacitetsudnyttelse i industrien 
og den gode rentabilitet i 
fremstillingsvirksomhed. Bygge-
og anlægsvirksomheden udviste 
på den anden side kun en 
beskeden stigning på baggrund 
af de høje rentesatser tidligere på 
året. Indikatorerne for bygge- og 
anlægsvirksomhed i slutningen af 1995 tyder på et moderat opsving. Da tidligere investeringer 
har øget produktionskapaciteten og ordretilgangen ser ud til at have været stagnerende, steg 
nyinvesteringerne i maskiner m.v. sandsynligvis ikke yderligere i anden halvdel af 1995. Tabel 1 
Danmark: Makroøkonomiske nøgletal 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 [ 
BNP-vækstrate 1.4 12 4.4 3.4 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 0.4 0.0 52 4.5 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 0.9 -1.1 -0.2 2.1 
Ledighedsprocent (%) 6.4 92 82 6.7 
Inflation (procentvis ændring) 3.7 1.8 1.0 2.0 
Betalingsbalancens løbende poster -2.1 22 2.0 1.5 
(% afBNP) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
6.3.1996 
78 
Tabel 2 
Danmark: Økonomisk-politiske indikatorer 
|| 1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i pengemængden 6.3 6.8 -5.6 3.9 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 0.9 -32 -3.8 -2.0 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld ' 60.7 71.3 75.6 73.6 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 5.1 3.4 32 3.3 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 1.4 1.6 22 1.3 
(procentvis ændring) Den svækkede vækst på de 
vigtigste eksportmarkeder har 
påvirket dansk eksport negativt, 
og kronens appreciering i første 
halvdel af 1995 kan have trykket 
eksporten yderligere. Importen 
udviste en mere afdæmpet vækst 
sammenlignet med den tocifrede 
vækstrate i 1994, og der var 
fortsat et solidt overskud på 
betalingsbalancens løbende poster. 
Lavere rentebetalinger på den 
udenlandske gæld som følge af 
både faldende udenlandsk gæld og lavere rentesatser bidrog til dette. Udsigterne for dansk 
eksport næste år kan blive påvirket positivt af en større valutakursstabilitet, mens 
vækstudsigterne på eksportmarkederne på den anden side er blevet forringet på det seneste. For definitioner se tabe 12 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
' Statens indestående i Nationalbanken, den offentlige sektors beholdning af 
realkreditobligationer og gæld relate re (til offentlige virksomheder udgjorde ca.23% af 
BNP i 1994. 
Figur 1 - Danmark 
Diskonto og reposatser i 1994 og 1995 
6,5 
6 
5.5 
5 
4,5 
4 —Diskonto 
I I — Reposats 
' i i i i i i II i i i i i i i i i_i 
J !•' M A M J J A S O N [) J [•' M A M J J A S O N D J 
1994 1995 1996 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Trods stærk vækst og en 
kraftig nedgang i den 
registrerede arbejdsløshed 
forblev den danske 
inflationsrate lav. I 1995 
voksede forbrugerpriserne 
med 2%. Den gunstige 
inflationsudvikling kan delvis 
forklares ved kronens 
appreciering. Det ser også ud 
til, at de danske 
lønoverenskomster er ved at tilpasse sig til de lave danske forbrugerprisstigninger, således at 
risiciene for en uønsket løn/pris-spiral reduceres. 
Samtidig med implementeringen af en strammere finanspolitik har de korte og lange rentesatser 
været faldende på linje med satserne i de fleste andre lande (figur 1). Nøglerentesatserne blev 
hævet i foråret 1995, da den danske krone kom under pres. Siden dette tidspunkt er kronen 
sammen med andre af EMS'ens kernevalutaer apprecieret over for de fleste andre valutaer, og 
6.3.1996 
79 
på baggrund af den internationale udvikling sænkede de pengepolitiske myndigheder diskontoen 
og andre nøglerentesatser. De lange rentesatser var også faldende i 1995. 
Den registrerede arbejdsløshed i Danmark havde været stigende siden 1987, men i 1994 
ændredes situationen, da arbejdsløsheden begyndte at falde. Den gunstige udvikling i 
arbejdsløsheden fortsatte i 1995, da beskæftigelsen voksede hurtigere end arbejdsstyrken, og da 
de aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger (orlovsordninger, førtidspensioneringsordninger og 
særlige uddannelses- og aktiveringsordninger) yderligere reducerede den registrerede 
arbejdsløshed. Den forbedrede beskæftigelsessituation har ikke medført kraftige lønstigninger, 
selv om den registrerede arbejdsløshed nu nærmer sig et niveau, som kunne føre til 
inflationspres. 
Fortsat finanspolitisk stramning og strukturreformer 
Efter den midlertidige finanspolitiske ekspansion, der blev gennemført for at modvirke 
recessionen i 1992/1993, har den danske regering siden 1995 ført en stram finanspolitik. Dette 
fulgte bl.a. af skattereformen fra 1993, der skal gennemføres i perioden 1994-1998, og som 
indebærer, at de personlige indkomstskatter i et vist omfang skal erstattes af grønne afgifter. De 
offentlige finanser er blevet markant forbedret som følge af diskretionære budgetpolitiske 
foranstaltninger og stærke automatiske stabilisatorer. For 1995 anslås den offentlige 
nettolåntagning til ca. 2% af BNP, og den offentlige bruttogældskvote har sandsynligvis fortsat 
vist en nedadgående tendens. På kort sigt forventes der fortsat at ske en reduktion af 
underskuddet og gælden. 
Strukturpolitikken spiller fortsat en vigtig rolle, ikke mindst på baggrund af den vedvarende høje 
arbejdsløshed. I 1995 blev der udfoldet øgede bestræbelser for at forbedre 
uddannelsesmulighederne og øge mobiliteten for at undgå spændinger på arbejdsmarkedet. Der 
er fastsat yderligere strukturforbedringer i forbindelse med budgettet for 1996, der sigter på at 
hindre ungdomsarbejdsløshed, stramme dagpengereglerne, forbedre offentligt støttede 
jobmuligheder og efteruddannelse samt skabe jobs for ældre eller handicappede personer. Den 
maksimale periode for at modtage dagpenge er ligeledes reduceret fra syv til fem år. Disse 
meget nødvendige strukturforanstaltninger vil blive implementeret i de kommende år. 
Den finanspolitiske stramning og de videreførte strukturreformer er vigtige foranstaltninger, 
som går i den rigtige retning. Det er imidlertid nødvendigt at udfolde en øget indsats for at sikre 
en positiv makroøkonomisk udvikling på mellemlang sigt, særlig via en øget 
arbejdsmarkedsfleksibilitet og uddannelsesmuligheder. 
6.3.1996 
80-
TYSKLAND 
Afdæmpning af opsvinget i 1995 
I 1994 kom Tyskland ud af recessionen med et ret kraftigt opsving, idet BNP voksede med 
2,9%. Opsvinget skyldtes hovedsagelig en kraftig vækst i eksporten og investeringerne, særlig 
inden for bygge- og anlægsvirksomhed. Tempoet i opsvinget aftog noget i anden halvdel af 
1994 og mere markant i 1995, således at den økonomiske vækst kom op på 2% i 1995, hvilket 
dog var betydeligt lavere end oprindeligt forventet. 
En af hovedfaktorerne bag afmatningen var, at investeringerne gradvis mistede fremdrift. I sidste 
kvartal af 1994 voksede de faste investeringer stadig med næsten 7% på årsbasis, men i tredje 
kvartal af 1995 var de faldet til et niveau, der var lavere end det foregående år. Der var ikke blot 
tale om en afdæmpning inden for bygge- og anlægsvirksomhed, men også inden for 
maskininvesteringer på trods af en forholdsvis høj kapacitetsudnyttelse. Eksporten aftog også 
gradvis, delvis fordi væksten på eksportmarkederne blev svagere end i 1994. Derimod udviste 
det indenlandske forbrug, selv om det ikke var særligt dynamisk, en langsom opadgående 
tendens, efter at det havde været ret svagt i 1994. 
Figur 1 - Tyskland 
Tillidsindikatorerne glider, og investeringerne svækkes 
Fremstillingsvirksomhed Bygge- og anlægsvirksomhed 
Indeks 1985 = 100 130 Årlig procentasndring Indeks 1985 = 100 Årlig procentændring 
120 Y 
110 
100 
90 Tremåneders glidende gennemsnit 
—tillidsindikntorsk. (venstreskal«) 
maskininvesteringer (hnjre skala) 
_i i i i L__I L_I i L _1_J i _i_i .i L__l _i._ 
1994 I 1995 
Kilde: Statistisches Bundesamt, Kommissionens tjenestegrene 
I begyndelsen af året konstateredes en forværring af forventningerne til den økonomiske 
udvikling, hvilket afspejlede sig i en efterfølgende afdæmpning af investeringerne. Tilliden i 
industrien, der var nået op på et meget højt niveau under det foregående opsving, faldt 
6.3.1996 
81 
dramatisk efter januar 1995. Inden for bygge- og anlægssektoren havde man i vidt omfang 
foregrebet en afmatning, hovedsagelig som følge af nedtrapningen af skattemæssige 
incitamenter (figur 1). 
Tabel 1 
Tyskland: Makroøkonomiske ung I et al 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BNP-vækstrate 2.9 1.9 + 
(procentvis ændring) 
Samletindenlandsk efterspørgsel 2.8 1.8 * 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) : -0.7 -02 + 
Ledighedsprocent (%) 6.7 8.4 8.3 
Inflation (procentvis ændring) : 2.7 2.0 * 
Betalingsbalancens løbende poster : -1.0 -1.3 -0.8 * 
(% afBNP) 
For definitioner se tabel2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt Sideløbende med forringelsen af 
tilliden opstod der fornyet 
bekymring for den tyske 
industris konkurrenceevne, der 
allerede var negativt påvirket af 
kombinationen af en stærk DEM 
og høje lønstigninger (figur 2). 
Stram omkostningskontrol, 
omstrukturering, omfattende 
lønnedskæringer og 
lønmoderation begyndte at 
redressere tendensen i 1994; men en revaluering af DEM i sommeren i dette år, forholdsvis 
høje lønstigninger i begyndelsen af 1995 og endelig en yderligere appreciering af DEM i 
marts 1995 forværrede i betydeligt omfang situationen. På dette tidspunkt var DEM's 
nominelle effektive valutakurs steget med 8,3% på tolv måneder3. På den indenlandske front 
havde skatteforhøjelser negative virkninger på efterspørgselsudsigterne. 
Figur 2 - Tyskland 
Indikatorer for den internationale priskonkurrenceevne 
(Tyskland sammenlignet med tyve industrilande) lnocRs ly©/ — luu 
120 
—nominel effektiv valutakurs 
—real effektiv valutakurs (deflator for den samlede eksport) 
1991 | 1992 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Det forringede klima 
medførte, at 
virksomhederne var 
meget forsigtige med at 
rekruttere arbejdskraft. I 
Vesttyskland fortsatte 
beskæftigelsen med at 
falde længere tid efter 
opsvingets begyndelse 
end under det 
foregående opsving. Alt 
i alt udviste 
beskæftigelsen i 1995 ikke nogen forbedring i forhold til 1994, idet jobskabelsen i 
Effektiv kurs over for atten industrilande. 
6.3.1996 
-82-
Østtyskland som følge af den hurtige økonomiske konvergens ikke fuldt ud kunne 
kompensere tabene i Vesttyskland. Arbejdsløsheden voksede gradvis i løbet af året. Trods en 
svækkelse af forbrugertilliden forblev opsparingskvoten stort set uændret. 
Ved årets udgang var der tegn på forbedring, selv om indikatorerne for nogle sektorer ikke 
tydede på en mere positiv udviklingstendens. Den afmatning, der noteredes i 1995, behøver 
dog ikke at fortsætte i 1996. Flere negative faktorer forventes at falde væk eller at spille en 
mindre rolle, således at vækstudsigterne gradvis vil blive forbedret i løbet af året. 
Navnlig vil det stærke fald i rentesatserne, der indtrådte i 1995, stimulere økonomien, 
ligesom stigningen i 1994 var 
en faktor bag afmatningen. De 
nominelle korte rentesatser faldt 
med mere end 200 basispoint i 
1995, og de reale korte renter 
ligger i øjeblikket lidt over 2%. 
Der er chancer for en yderligere 
lempelse af de korte renter. 
Apprecieringen af DEM ser ud 
til at være stoppet, således at 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. "^==——— ^ ^ udenlandske 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt konkurrenter Også skulle aftage 
'Heri ikke inkluderet gæld relateret til den tyske genforening overtaget af den tyske nOffet 
forbundsregering i 1995 vedrørende Treuhand og østtyske udlejningsejendomme 
svarende til 235 mia. DM (6.75% afBNP). Tabel 2 
Tyskland: Økonomisk-politiske indikatorer 
°°| 1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i pengemængden 83 1.6 23 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo ' -3.2 -2.6 -3.6 + 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 44.6 50.2 58.8 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 32 3.7 * 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 05 1.7 * 
(procentvis ændring) 
Forbundsregeringen har erkendt den nuværende vækstpause i sin årlige økonomiske rapport 
og har reduceret vækstforventningerne for 1996 til Vh%. Det antages, at aktiviteten vil tage 
til i styrke i løbet af 1996. Eftersom den svage start på året gør en højere årlig vækstrate 
usandsynlig, forventer regeringen, at den samlede beskæftigelse fortsat vil falde, og at 
arbejdsløsheden vil stige yderligere i 1996 til omkring 10% af den tyske arbejdsstyrke eller 
næsten 4 millioner. 
Arbejdsmarkedssituationen har presset arbejdsmarkedets parter og forbundsregeringen til at 
blive enige om en beskæftigelsespagt. Der var bred enighed om det ambitiøse mål om at 
halvere den registrerede arbejdsløshed inden dette årtis udgang. For at nå dette mål er det 
nødvendigt med beslutsomme foranstaltninger for at forbedre betingelserne på den tyske 
6.3.1996 
83-
økonomis udbudsside på mellemlang sigt, og i den årlige økonomiske rapport fremsatte den 
tyske regering med dette mål for øje et program med 50 punkter. 
Østtyskland: konvergensen fortsætter, men der er fortsat grundlæggende problemer 
Efter en markant stigning i tidligere år udviste det østtyske BNP igen i 1995 en stærk vækst 
på 6%. Industriproduktionen fortsatte med at stige endnu hurtigere, da nye og moderniserede 
anlæg begyndte at producere, mens opsvinget inden for bygge- og anlægssektoren, hvor 
aktiviteten var vokset med 21 % i 1994, ebbede ud. I 1995 steg beskæftigelsen for andet år i 
træk, og arbejdsløsheden faldt igen. Arbejdsløsheden er dog kommet lidt højere op end sidste 
sommer, hvilket afspejler den aftagende vækst og en mindre støtte fra 
arbejdsmarkedspolitikken. 
Da de østtyske (nominelle) enhedslønomkostninger fortsat overstiger det vesttyske niveau 
med omkring en tredjedel, blev der i 1995 kun opnået få fremskridt med hensyn til 
omkostningskonkurrenceevnen. Lønstigningerne aftog, men produktivitetsgevinsterne 
afdæmpedes også. Produktionsanlæggene er mere forskellige end andre steder: nogle er 
teknologisk meget avancerede og i stand til at bære det vestlige lønniveau, mens mange er 
mindre produktive og har vanskeligheder med at overleve selv med de lavere østtyske 
lønninger. En måde at tackle dette problem kunne være at indgå kollektive lønaftaler om 
relativt lave lønninger, således at der blev råderum for løndifferentiering i form af en positiv 
lønglidning på de områder, hvor situationen tillader det. 
Den meget svage østtyske konkurrencemæssige stilling er stadig tydelig inden for mange 
områder. Selv om der er et voksende antal moderne produktionsanlæg og den østtyske 
eksport til EU voksede med omkring 30% i 1995, udgør den østtyske eksport fortsat kun 2% 
af den samlede tyske eksport sammenlignet med, at Østtyskland har en andel på 11% af 
BNP. Med den nuværende gennemsnitlige rentabilitet vil det tage lang tid at få samme 
indkomstfordeling som i Vesttyskland. Profitterne er fortsat lave, og virksomhederne er 
sårbare over for chok. Østtyskland vil fortsætte med at være stærkt afhængigt af vestlige 
transfereringer, der i øjeblikket udgør 4Vfc% af det østtyske BNP. 
Offentlige finanser: ingen yderligere konsolidering i 1995 
Den offentlige sektors lånebehov androg 3,5% af BNP i 1993 og faldt til 2,6% i 1994. I 
begyndelsen af 1995 forventedes underskuddet at falde yderligere. Siden da er 
6.3.1996 
84 
underskudsudsigterne imidlertid blevet forværret, og det foreløbige officielle tal for 1995 
blev sat til 3,6%4. 
Dette omsving skyldtes hovedsagelig faldende indtægter. Ud over konsekvenserne af, at 
væksten i 1995 blev lavere end forventet, noteredes et større provenutab for de direkte 
skatter end oprindeligt anslået, hvilket hang sammen med flere specielle, hovedsagelig 
midlertidige faktorer, f.eks. virkningen af recessionen i 1995 på den endelige skattebetaling, 
der fandt sted sidste år. De samlede skatter i forhold til BNP lå ikke desto mindre på et 
rekordhøjt niveau på 43% % BNP, hvilket afspejlede genindførelsen af solidaritetsskatten på 
7,5%. 
De offentlige udgifter accelererede, særlig på socialsikringsområdet. Sundhedsudgifterne 
viste sig at blive mere dynamiske end forventet, og der blev indført en ny langsigtet 
forsorgsforsikring. Alligevel blev de territoriale myndigheders udbetalinger mindre end 
oprindeligt forventet. Gennemførelsen af forbundsbudgettet blev fra starten forsinket som 
følge af valget i oktober 1994, og senere blev udgifterne effektueret restriktivt på et ad hoc-
grundlag på alle regeringsniveauer, da provenumankoen blev tydelig. På baggrund af de 
hurtigt stigende renteudgifter som følge af gældsovertagelser voksede de primære udgifter, 
eksklusive socialsikring, knap nok i reale termer. 
Den offentlige gæld voksede til omkring 59% af BNP ved udgangen af 1995. Overtagelsen 
af Treuhands og de østlige boligselskabers gæld tegnede sig alene for et spring i den 
offentlige gældskvote på 63Å procentpoint. Forpligtelserne i forbindelse med 
genforeningsprocessen, der delvis var blevet holdt uden for budgettet, er nu i det store og 
hele allerede blevet overtaget af forbundsregeringen. De har i høj grad bidraget til at øge 
gældskvoten, der kun udgjorde 41,5% i 1991. 
Tallet blev offentliggjort af de tyske myndigheder i begyndelsen af 1996. Tallet omfatter ikke 
gældsovertagelsen fra Treuhand og østlige boligselskaber, der udgør op til 6,75% af BNP. 
6.3.1996 
-85 
GRÆKENLAND 
Makroøkonomisk tilpasning - resultater i 1995 
De makroøkonomiske tendenser var i 1995 præget af to centrale udviklinger, nemlig en 
vellykket indsats for at begrænse inflationen og fortsatte bestræbelser på at rette op på de 
offentlige finanser. Sideløbende hermed viste realrenterne, der fortsat er høje, en faldende 
tendens, og drakmens depreciering har i det store og hele været i overensstemmelse med den 
græske centralbanks pengepolitiske målsætninger. Den økonomiske vækst ventes at stige i 
1996, hovedsageligt på grund af styrket indenlandsk efterspørgsel. 
De første tegn på opsving viste sig for den græske økonomi i 1994, hvilket først og fremmest 
afspejler påvirkningen fra bedre eksterne økonomiske vilkår, hvorimod den indenlandske 
efterspørgsel fortsat var svag. Væksten steg yderligere i 1995. Den indenlandske 
efterspørgsel og især de faste bruttoinvesteringer styrkedes, hvorimod det private forbrug 
forblev uændret. De offentlige investeringer nåede relativt gode resultater, hovedsageligt på 
grund af støtte fra EF's strukturfonde. Bedringen af den indenlandske aktivitet blev ligeledes 
ledsaget af en beskeden stigning i underskuddet over for udlandet. 
Tabel 1 
Grækenland: Makroøkonomiske nøgletal 
1986-90 1991-93 1994 1995 Det private forbrug, som i 1995 
steg med 1,4% (mængder), var 
fortsat svagt, hvilket hovedsageligt 
afspejler beskedne 
realindkomststigninger. Reallønnen 
steg i 1995 med 0,5%, efter en 
stigning i 1994 på 1,3%. Den reale 
disponible indkomst stagnerede 
imidlertid fortsat i 1995. De 
vigtigste faktorer i denne udvikling 
var indførelse af ny skattelovgivning i 1994, hvilket førte til en stigning i provenuet fra 
direkte skatter, samt rentefaldet, som har bremset stigningen i restindkomsten. Det private 
forbrug blev understøttet af et fald i opsparingen fra 18,9% af den disponible bruttoindkomst 
i 1994 til 17,9% i 1995. Den lavere opsparing er sandsynligvis udtryk for en kombination af 
de lavere realrenter og den delvise afklaring på skatteområdet. Hertil kommer tegn på BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent(%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% afBNP) 1.7 
2.4 
07 
6.6 
17.0 
^».8 1.0 
1.5 
0.0 
7.8 
15.8 
-4.5 1.5 
1.3 
1.9 
8.9 
10.8 
-2.6 1.7 
2.2 
1.0 
8.9 
9.2 
-2.7 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
6.3.1996 
86 
Tabel 2 
Grækenland Økonomisk-politiske indikatorer 
^| 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
Vækst i pengemængden 21.1 13.9 8.9 10.4 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -13.0 -11.7 -11.4 -9.3 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 66.6 97.1 113.0 114.4 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 16.7 10.7 12.8 9.8 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget -0.3 -4.4 1.8 0.6 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 begyndende bedring af forholdene på arbejdsmarkedet. Ledigheden, som toppede under 
lavkonjunkturen, har nu stabiliseret sig på 9,5% af arbejdsstyrken. 
Grækenlands relativt høje 
inflation har været aftagende 
siden midten af 1993, og for 
første gang i mere end 22 år holdt 
forbrugerprisinflationen sig på et 
etcifret niveau i det meste af 
1995. Med udgangspunkt i 
deflatoren for det private forbrug 
holdt inflationen sig 
gennemsnitligt på 9,2% i 1995 
sammenholdt med et gennemsnit 
på knap 16% i de første tre år i 
90'erne. Den positive inflationsudvikling har været understøttet af flere faktorer. Først og 
fremmest er finanspolitikken i løbet af de seneste to år gradvis blevet mere restriktiv end 
tidligere. Dernæst blev penge- og valutakurspolitikken mere restriktiv efter 1991. Den 
importerede inflation er således blevet begrænset gennem en strammere valutakurspolitik, og 
underindekseringen af inflationsspændet til Grækenlands EU-partnere har ført til en stigning i 
den reale valutakurs. Dette har bidraget til at ændre de relative priser til fordel for importen, 
men det har også medvirket til at dæmpe inflationsforventningerne og har sammen med 
fremskridtene i budgetkonsolideringen haft en disciplinerende virkning på den interne 
prisfastsættelse. Endelig har den vellykkede begrænsning af inflationen sandsynligvis lagt en 
dæmper på inflationsforventningerne på vare- og arbejdsmarkederne (i de seneste år har 
overenskomsterne for nominelle lønninger været toårige, hvilket sammen med bestemmelser, 
der beskytter mod en kraftig inflationsstigning, generelt har bidraget til at lette 
omkostningspresset på priserne). 
Med udgangspunkt i en inflationshæmmende strategi, der hovedsageligt er baseret på 
finanspolitisk tilpasning og på at underindeksere drakmens depreciering i forhold til 
Grækenlands inflationsspænd over for ECU, er valutakursmålsætningen blevet understøttet af 
en positiv vurdering af stabiliserings- og deprecieringsudsigterne. Efter midt på året i 1994 
på vellykket vis at have afbødet en kurskrise forårsaget af liberaliseringen af de resterende 
restriktioner på kapitalbevægelser, er Grækenlands valutareserver steget til et hidtil uset 
niveau, og stor autonom nettokapitaltilstrømning understøtter drakmens eksterne værdi. Ved 
6.3.1996 
87 
udgangen af september 1995 udgjorde Grækenlands reserver 16,1 mia. USD. 
Kapitaltilstrømningen blev i vidt omfang steriliseret for at undgå, at den indenlandske 
likviditet ikke overskred målsætningerne i den græske centralbanks pengepolitiske program 
for 1995. 
Realrenterne, som i 1995 fulgte en let faldende tendens, er fortsat høje. Den fortsat høje 
inflation samt usikkerheden om varigheden af såvel inflationsgevinster som gevinster ved 
budgetkonsolideringen understøtter fortsat risikopræmier ved rentefastsættelsen. 
Strategier for at genoprette balance og fremme konvergens 
Grækenlands offentlige underskud har været i bedring siden 1994, hvor regeringens 
budgetmål i det store og hele blev nået. Den vellykkede indsats for at nedbringe 
budgetunderskuddet og bremse øget gældsætning fortsatte i 1995. Underskuddet for den 
samlede offentlige sektor er reduceret fra det hidtil højeste niveau i 90'erne, nemlig 12,1% 
af BNP i 1993, til 9,3% af BNP i 19955. Primærbalancen har tilsvarende været i overskud 
siden 1992. Underskuddet ventes at falde yderligere i 1996, ligesom det primære overskud 
ventes at stige i forhold til sidste år. Budgetpolitikken belastes imidlertid fortsat af store 
rentebetalinger, som i 1995 beløb sig til 13,4% af BNP og udgjorde næsten 35% af den 
offentlige sektors indtægter. 
Rentebetalingernes størrelse afspejler Grækenlands omfattende gældsætning og de fortsat 
høje renter på den offentlige gæld. På trods af en konstant høj inflation nåede gælden 
114,4% af BNP i 1995, en stigning fra 82,6% i 1990. Den stærke stigning afspejler 
hovedsageligt, at nogen gæld uden for den offentlige sektor nu medregnes. Det står klart, at 
primæroverskuddet i de seneste år endnu ikke er tilstrækkeligt til at stabilisere gælden i 
forhold til BNP, men kun kan bidrage til at dæmpe en stigning i gælden målt i forhold til 
BNP. 
Bugettilpasningen har taget udgangspunkt i at hæve indtægterne ved at bekæmpe 
skatteunddragelser, udvide skattegrundlaget og forbedre beskatningsmekanismens effektivitet 
og ligeledes bremse væksten i primærudgifterne. Den offentlige sektors samlede indtægter er 
steget fra 32% af BNP i 1990 til 36,4% af BNP i 1995, hvilket for en stor dels 
vedkommende skyldes indførelse af ny skattelovgivning i april 1994. Der er ikke gjort så 
5 De græske myndigheder gik i sommeren 1995 over til at medregne offentlige regnskabsposter, som førhen 
enten var udeladt eller ikke fuldstændigt medregnet. De reviderede tal, som nu anvendes, har ført til et lavere 
underskud for den samlede offentlige sektor helt tilbage til 1992. Den nye opgørelsesmetode berører ikke 
hastigheden i budgettilpasningcn mellem 1993 og 1995, målt ved ændringen i underskudskvoten, selv om 
niveauet for kvoten nu er mere end et procentpoint lavere med hensyn til BNP i 1993. 
6.3.1996 
store fremskridt med hensyn til at bremse væksten i primærudgifterne. Primærudgifterne 
udgjorde næsten 31% afBNP i 1995 mod 29,4% i 1992. 
Figur 1 - Grækenland 
Budgettilpasning (samlede offentlige sektor) 
Koryunkturkomgerede variable i % af BNP-trend Konjunkturkorhgerede variable i % af BNP-trend 
40 
36 
32 — Primcrudgiftcr (venstre skalt) — 
ED Underskud (højre skala) Indtægter (venstre skala) 
Primærbalance (hejre skala) 6 
4 
2 
0 
-2 
-4 
-6 
-N 
-10 
-12 
-14 
-16 
1988 1989 1990 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1995 Figur 1 viser 
budgettilpasningens 
sammensætning siden 
slutningen af 80'erne ved 
at sammenholde data om 
indtægter og 
primærudgifter, der er 
korrigeret for 
konjunktursvingninger 
og udtrykt i forhold til 
BNP-trenden. Tallene 
kan derfor anses for at 
afspejle de diskretionære økonomisk-politiske foranstaltninger. Primærunderskuddet er blevet 
nedbragt løbende siden 1992, hovedsageligt som følge af diskretionære forhøjelser af 
indtægterne målt i forhold til BNP, nemlig fra 32,3% af BNP-trenden i 1990 til 38,0% i 
1995. De konjunkturkorrigerede primærudgifter har på den anden side i det store og hele 
holdt sig stabile på nær ved 34% af BNP. 
Det centrale element i politikken er at sikre og øge gevinsterne ved inflationsbekæmpelsen og 
budgetkonsolideringen. Det er centrale forudsætninger for at kunne sænke realrenterne samt 
skabe og opretholde økonomisk vækst. På trods af resultaterne med hensyn til traktatens 
konvergenskriterier i de seneste to år, er Grækenland fortsat så langt fra målet, at 
tilpasningspolitikken betingelsesløst må videreføres. 
6.3.1996 
-89-
SPANBEN 
Sundere økonomisk opsving, men præget af en del usikkerhedsmomenter 
Trods nedgang i den økonomiske aktivitet siden foråret steg Spaniens BNP i 1995 med 3%. 
Beskæftigelsen voksede hurtigt i 1995 (2,7%) som følge af den økonomiske vækst, 
løntilbageholdenhed og et mere fleksibelt arbejdsmarked. Der var imidlertid kun et beskedent 
fald i arbejdsløsheden på grund af en stigning i erhvervsfrekvensen. Inflationen bevægede sig 
på ny nedad i maj 1995, hvorimod underskuddet i den offentlige sektor stemte overens med 
konvergensmålene for 1995. Selv om importen igen steg mere end eksporten i 1995, var der 
næsten balance i stillingen over for udlandet, delvis som følge af en forbedring af 
bytteforholdet. 
Den økonomiske aktivitet i Spanien er steget støt siden midten af 1993, men begyndte at 
aftage i andet kvartal 1995. Trods dette anslås BNP i 1995 at være steget 3% mod 2% i 
1994. 
Efter to års vækst ført an af et eksportoverskud, som til dels skyldtes pesetaens kursfald, var 
det i 1995 den indenlandske efterspørgsel, der skabte væksten, hvorimod den eksterne sektor 
bidrog negativt til BNP-udviklingen. Det markante opsving i den indenlandske efterspørgsel i 
1995 skyldtes en stærk stigning i såvel bygge- og anlæginvesteringer som 
materielinvesteringer, hvorimod det private forbrug fortsat var præget af træghed. 
Efter et kumuleret fald på 14% i 
1992 og 1993 begyndte 
investeringerne at stige i 1994 som 
følge af en øget endelig 
efterspørgsel i starten anført af en 
stærkt øget eksport, forbedret 
erhvervsrentabilitet, lavere 
gældsætning i produktionssektoren 
og højere kapacitetsudnyttelse. På 
grund af et svagt privatforbrug og 
nogen afdæmpning i stigningen i 
den eksterne efterspørgsel begyndte investeringerne at vige i midten af 1995. Tabel 1 
Spanien: Makroøkonomiske nøgletal 
|| 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP-vækstrate 4.5 0.6 2.1 3.0 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 6.6 -i) 2 1.1 3.3 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 3.2 -2,1 -0.9 2.7 • 
Ledighedsprocent^) 18.9 19,2 24.3 22.7 
Inflation (procentvis ændring) 6.6 6.1 4.9 4.9 
Betalingsbalancens løbende poster -1.3 -2.7 -1.2 -1.3 
(% afBNP) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
6.3.1996 
90 
Figur 1 - Spanien 
Privatforbrug, beskæftigelse og opsparingskvote 
Årlig ændring i % 
• Samlet beskæftigelse 
— Privatforbrug 
—-Husholdningernes opspaiingskvotc (lurjre skal; Privatforbruget vurderes 
forøget med 1,6% i 1995, 
hvilket er relativt lavt i 
betragtning af den stærkt 
øgede beskæftigelse 
(figur 1) og stigningen i 
den disponible 
realindkomst (3,1%). 
Husholdningernes 
opsparingskvote anslås 
forøget til 12,8% i 1995 
som følge af den stigende 
usikkerhed om den fremtidige indkomstudvikling. Det kan forklares af en lavere 
jobsikkerhed som følge af arbejdsmarkedsreformen i 1994, erindringer om den drøje 
lavkonjunktur i 1992-93, vanskeligere adgang til arbejdsløshedsunderstøttelse og usikkerhed 
om fremtidens pensionssystemer, hvilket også kommer til udtryk i væksten i private 
pensionssystemer. Hvordan udviklingen i den økonomiske aktivitet bliver i Spanien, hænger 
derfor, som i andre medlemsstater, snævert sammen med husholdningernes forbrugsplaner. 1986 1987 1988 1989 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1993 
Tabel 2 
Spanien: Økonomisk-politiske indikatorer 
| 1986-90 1991-93 1991 1995 
Vækst i pengemængden 14.5 15 7.6 8.8 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -3.8 -5.5 -6.6 -5.9 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 44.1 51.5 63.0 64.8 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 7.7 82 3.1 3.9 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 1.0 2.0 -1.7 -0.9 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 Der er sket en afdæmpning af 
såvel eksport som import efter 
den meget stærke stigning i 
1994. Det er dog i mere 
udpræget grad gået ud over 
eksporten som følge af de 
aftagende virkninger af 
pesetaens tidligere depreciering 
og den stigende indenlandske 
efterspørgsel. 
Spaniens situation over for 
udlandet er blevet markant bedre i løbet af de seneste år som følge af pesetaens kursfald i 
1992-94 og den mere udprægede lavkonjunktur i Spanien sammenholdt med EU som helhed. 
Vare- og tjenestebalancen gik fra et underskud på 3,2% af BNP i 1991 til balance i 1994. 
6.3.1996 
91 
Selv om væksten i importen igen i 1995 var større end væksten i eksporten, bidrog en 
forbedring af bytteforholdet til at opretholde balance på vare- og tjenestebalancen. 
Beskæftigelsen steg betydeligt i 1995 som følge af den stabile økonomiske vækst, 
løntilbageholdenhed og et mere fleksibelt arbejdsmarked, idet de to sidstnævnte faktorer har 
ført til en lavere tærskel for jobskabelse og en tydelig produktivitetsstigning. Ledigheden 
faldt dog kun lidt og forblev over 20% i 1995 på grund af den fortsatte stigning i 
erhvervsfrekvensen, som hænger sammen med kvindernes stigende deltagelse på 
arbejdsmarkedet. 
Forholdet mellem underskuddet i den offentlige sektor og BNP vurderes yderligere reduceret 
til 5,9% i 1995 mod 6,6% i 1994 og 7,5% i 1993. Trods faldet steg den offentlige 
gældskvote fortsat om end i et afdæmpet tempo til ca. 64% af BNP ved udgangen af 1995. 
Det årlige forbrugerprisindeks er siden maj 1995 steget langsommere. Inflationen forblev 
dog gennemsnitligt uændret i 1995 i forhold til 1994, hovedsageligt forårsaget af 
virkningerne af de højere indirekte afgifter, som indførtes i januar 1995, hvilket pressede 
inflationen op i de første måneder af 1995. Den nedadgående inflationstendens understøttes 
af beskedne lønstigninger, en stabil valuta, afdæmpede importprisstigninger og den spanske 
centralbanks inflationsbegrænsende politik. 
Den spanske centralbank vedtog ved udgangen af 1994 en ny monetær strategi, der bl.a. 
omfatter en række mellemsigtede mål for inflationen, og hvor en stabil valutakurs anses for 
at være af særlig afgørende betydning for opfyldelsen af målet. Tegn på stort inflationspres 
gav anledning til, at den spanske centralbank i løbet af første halvår 1995 hævede 
rentesatserne med 190 basispoint i alt. Udsigten til en bedre inflationsudvikling for andet 
halvår banede sammen med den stærke peseta vejen for, at rentesatserne sænkedes med 
25 basispoint i december 1995. Forskellen mellem den langfristede spanske og tyske 
rentesats mindskedes en del i løbet af året, men udgjorde fortsat 390 basispoint i december. 
Valutauroen i begyndelsen af 1995 resulterede i et voldsomt kursfald for pesetaen, som 
toppede med en 7% devaluering af pesetaens centralkurs inden for valutakursmekanismen 
(EMS) den 6. marts. Herefter steg pesetaen over for den tyske mark og steg hurtigt mod den 
nye centralkurs. I årets sidste kvartal styrkedes pesetaen yderligere og bevægede sig gradvis 
opad i ERM-paritetsgitteret for ved udgangen af året at være den næststærkeste valuta i 
gitteret. 
6.3.1996 
92 
De fundamentale økonomiske forhold synes nu at udgøre et sundere grundlag for mere stabil 
økonomisk vækst i Spanien end i tidligere opgangskonjunkturer, navnlig sidst i 80'erne. 
Opsvinget er anført af eksporten og investeringer, og der er plads til en stigning i det private 
forbrug, uden at det vil skabe større betalingsbalancespændinger. Et mere fleksibelt 
arbejdsmarked, som også har bidraget til løntilbageholdenhed, har dannet et bedre 
udgangspunkt for mere afbalanceret økonomisk vækst. 
Den største usikkerhed i forbindelse med opsvingets varighed hænger nu sammen med 
udviklingen på de eksterne markeder og forbrugeradfærden, som den kommer til udtryk i 
husholdningernes opsparingskvote. 
Stort offentligt underskud og høj ledighed er fortsat de to vigtigste udfordringer 
Det reviderede 1994-konvergensprogram danner grundlag for spansk økonomisk politik. Der 
sigtes på at opfylde ØMU-kriterierne gennem strukturelle reformer og et mere 
velafbalanceret policy mix. Finanspolitisk tilpasning er af central betydning. Den skulle 
kunne føre til et underskud i den offentlige sektor på 3% af BNP i 1997. 
Figur 2 - Spanien 
Budgetnøgletal for den offentlige sektor (i % af BNP) De spanske myndigheder 
har vundet i troværdighed 
ved at opfylde deres mål 
for 
konvergensprogrammet 
og budgetunderskuddet i 
1994 og 1995. Som det 
fremgår af figur 2 er dette 
hovedsageligt lykkedes 
gennem en reduktion af 
primærunderskuddet 
(hvor rentebetalinger ikke 
er medregnet). Den tidligere tendens blev vendt ved at reducere driftsudgifterne, bortset fra 
rentebetalinger, fra 39,1 % af BNP i 1993 til 37,2% i 1995, hvilket mere end opvejer faldet i 
de løbende indtægter fra 41,8% afBNP i 1993 til 40,7% i 1995. 1990 1991 
Kild» Kommissionens tjenestegrene 
6.3.1996 
93 
Den finanspolitiske tilpasning var i vid udstrækning planlagt til at blive gennemført i 1996 og 
1997 sammen med konvergensprogrammet. I udkastet til finansloven for 1996 var målet for 
underskuddet fastlagt som i konvergensprogrammet, nemlig til 4,4% af BNP, men 
finansloven blev nedstemt af parlamentet. Finansloven for 1995 blev derfor videreført for 
1996 med enkelte finanspolitiske tilpasninger, som skulle føre til samme virkninger for 
underskuddet som udkastet til finansloven for 1996. Budgetnedskæringerne forventes i 1996 
at medføre et primæroverskud for første gang i 90'erne. En streng overholdelse af 
budgetmålene er af afgørende betydning for at fremme yderligere rentefald og således 
- amtidig med at dette stimulerer økonomien - lette den ellers stigende byrde af 
rentebetalinger, som allerede udgør mere end 5% afBNP. 
Beskæftigelsessituationen har været i gunstig udvikling siden begyndelsen af 1994. Selv om 
væksten i beskæftigelsen aftog i fjerde kvartal 1995, steg den samlede beskæftigelse i det 
kvartal med 3,2% (i forhold til fjerde kvartal 1994) og med gennemsnitligt 2,7% for hele 
året. Dette skabte mulighed for en stigning i det traditionelt lave aktivitets- og 
beskæftigelsesniveau. Trods forbedringer forblev ledigheden imidlertid 22,8% i fjerde 
kvartal 1995, og andelen af midlertidigt ansatte i den samlede beskæftigelse var 34,5%. For 
at rette op på de mange skævheder på det spanske arbejdsmarked er der behov for yderligere 
reformer på såvel vare- som tjenestemarkedet, navnlig i konkurrencebeskyttede sektorer. 
Dette vil kunne bidrage til at sænke inflationen og forbedre effektiviteten samt øge 
produktionen og beskæftigelsen yderligere. 
6.3.1996 
94-
FRANKRIG 
Økonomisk vækst bremses af svagere indenlandsk efterspørgsel 
Farten gik en smule af fransk økonomi i begyndelsen af 1995, hvorefter der skete en 
voldsom afmatning med en vækst i BNP (på årsbasis), der faldt fra mere end 4% i første 
kvartal til mindre end 1% i sidste kvartal. Det meget betydelige vækstbidrag fra 
lagerinvesteringerne i 1994 skjulte i nogen grad den mangel på dynamik, der prægede de 
andre komponenter i den indenlandske efterspørgsel, som i 1995 ikke understøttede 
aktiviteten i tilstrækkelig grad. 
Der er endnu ikke kommet mere 
gang i forbruget, og de 
støtteforanstaltninger, der blev 
truffet for 1994, videreførtes i 
1995. Den tydelige 
købekraftsstigning for den 
personlige disponible indkomst 
som følge af højere beskæftigelse 
og en mere gunstig gennemsnitlig 
For definitioner se tabel2 for Belgien. ° 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 lønudvikling forårsagede kun en 
beskeden forbrugsfremgang i 1995, eftersom opsparingskvoten voksede betydeligt. 
Husholdningernes forventninger med hensyn til ledighed og indkomst faldt efter 
sommerperioden, hvilket påvirkede forbruget og den generelle økonomiske aktivitet negativt. 
Det opsving i erhvervsinvesteringerne, der satte ind i foråret 1994, vil formentlig fortsætte 
efter 1995. Trods et fald i kapacitetsudnyttelsen siden midten af 1995 og lidet lyse udsigter 
for efterspørgslen betyder de lave investeringer i de foregående år, at der er et stort 
investeringsbehov. Rentabiliteten er ligeledes steget i løbet af de seneste to år. Der er skabt 
en betydelig finansieringskapacitet gennem de sidste år, og den bremse, som de høje 
realrenter har lagt på investeringsaktiviteten er delvis fjernet i begyndelsen af 1996. 
Eksportfremgangen var ekstraordinært stor og bidrog i væsentlig grad til væksten i 1994 og 
første kvartal 1995, men en vis stilstand har kunnet mærkes siden foråret. Selv om 
virksomhederne har draget fordel af lavere enhedslønomkostninger, har en stigning i den 
effektive valutakurs været til skade for priskonkurrenceevnen, og har tvunget 
6.3.1996 Tabel 1 i 
Frankrig: Makroøkonomiske nøgletal I 
j ~|1 1986-90 1991-93 1994 1995 j 
BNP-vækstrate 32 02 2.7 2.8 I 
(procentvis ændring) I 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 3.8 -05 2.9 2.4 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 1.1 -0.5 0.1 12 
ledighedsprocent (%) 9.8 10.5 12.3 11.5 
Inflation (procentvis ændring) 2.9 2.6 1.8 1.9 | 
Betalingsbalancens løbende poster -0.3 02 1.1 1.4 I 
(% afBNP) j 
-95-
virksomhederne til at reducere fortjenstmargenen. Situationen for betalingsbalancens løbende 
poster er nu sund i Frankrig. Efter et underskud svarende til 0,5% af BNP i 1991 blev der i 
1994 registreret et overskud på 0,6% af BNP, og der forventes for 1995 et overskud på ca. 
1,0% afBNP. 
Inflationen er underfuld kontrol, men arbejdsmarkedssituationen er bekymrende 
Forbrugerpriserne steg mindre 
end 2% i 1995. Trods en 
forhøjelse på to procentpoint af 
standardmomssatsen pr. 
1. august 1995 steg 
detailpriserne ikke mere i 1995 
end i 1994. Salgspriserne i 
industrien er dæmpet siden 
begyndelsen af 1995, og fordi 
forbrugerne udviser stor 
forsigtighed, vil detailhandlernes 
fortjenstmargener sikkert fortsat 
være under pres. Tabel 2 
Frankrig: Økonomisk-politiske indikatorer 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i penge mængden 8.9 1.4 1.9 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -1.8 -4.1 -6.0 -5.0 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 33.7 402 48.4 51.5 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 4.2 3.6 2.1 3.0 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 1.3 0.9 0.3 1.1 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
Enhedslønomkostningerne vurderes at være steget med ca. 1 % i 1995 som følge af en lavere 
stigning i produktiviteten og højere lønninger. Et centralt element i inflationsbekæmpelsen 
har været at få disse omkostninger under kontrol. Udtrykt i den nationale valuta faldt 
enhedslønomkostningerne med ca. 10% mellem 1987 og 1995 sammenholdt med udviklingen 
i de øvrige industrialiserede lande, hvorimod de steg ca. 5% i EU som helhed. 
Figur 1 - Frankrig 
Værditilvækst, lønnet beskæftigelse og produktivitet i de 
ikke-landbrugsmæssige markedssektorer (sæsonkorrigeret) 
Værditilvækst og beskæftigelse (kvartalsmæssige ændringer i %) Produktivitet (første kvartal 1988 = 100) 
J 1 L_J L_J I I I l_.i. _J I L..J 1 L.-J 1 .._1_J Ll_ 
I9K8 | 1989 | 1990 | 1991 | 1902 | 1993 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, INSKIi Ændringerne i 
beskæftigelsen stemmer 
overens med den 
almindelige 
produktiv itetscyklus. 
Beskæftigelsen, som kun 
steg beskedent i 
begyndelsen af 
opsvinget og dermed 
førte til en voldsom 
stigning i 
6.3.1996 
96 
produktiviteten i første halvår 1994, voksede derefter med 0,4% på kvartalsbasis i de ikke-
landbrugsmæssige markedssektorer. Der blev i stor udstrækning skabt nye jobs i 
forretningsservicesektoren, som bl.a. omfatter vikarbureauer, og i hjemmeservicesektoren. 
Beskæftigelsen steg fortsat indtil midten af 1995, hvorimod BNP stagnerede, hvilket førte til 
et fald i produktiviteten. Efter at have været stabil siden sommeren 1994 begyndte 
ledigheden igen at stige fra efteråret 1995. Produktivitetsgevinsterne kan for 1996, som for 
1995, vise sig at ligge en smule under trenden, da den beskæftigelsesfremmende politik 
ventes at føre til en uforholdsmæssig stor jobskabelse i forhold til væksten. 
Reduktion af det offentlige underskud, en forudsætning for beskæftigelse og vækst 
Budgetkonsolidering er en nødvendig forudsætning for stabile makroøkonomiske forhold, der 
kan føre til vækst og beskæftigelse. Den bør skabe rum for en pengepolitisk lempelse, der er 
forenelig med målet om monetær stabilitet, og som bør kunne opveje de negative virkninger 
af de finanspolitiske stramninger for den økonomiske aktivitet. Regeringen har ligeledes 
iværksat strukturelle foranstaltninger for at effektivisere arbejdsmarkedet. 
Figur 2 - Frankrig 
Komponenterne i den offentlige sektors nettolåntagning 
i% afBNP Nettolåntagningen i den samlede offentlige sektor steg markant efter 1991 og udgjorde i 1994 
6% af BNP. Det offentlige underskud ventes at udgøre 5% af BNP i 1995, hvilket 
harmonerer med regeringens målsætning. Foranstaltningerne i 1995 for at få de offentlige 
finanser under kontrol fokuseredes i vid udstrækning på statens underskud, som skulle 
nedbringes fra 4,9% til 4,2% af BNP. Skattestigningerne og udgiftsnedskæringerne i 
tillægsfinansloven fra august 1995 gjorde det muligt at finansiere nye udgifter til 
beskæftigelsesformål, samtidig med at underskudsmålet i den oprindelige finanslov 
opretholdtes. Der blev dog 
ved udgangen af året truffet 
yderligere foranstaltninger 
for at opveje et 
utilstrækkeligt 
skatteprovenu. 
Konsolideringen af 
statsfinanserne kommer til 
at fortsætte ind i 1996, og 
der vil blive gjort 1987 1988 1989 1990 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, INSEE 
6.3.1996 
97 
bestræbelser på at rette op på det tilbagevendende underskud i de sociale kasser, som udgør 
en væsentlig hindring for opfyldelsen af konvergenskriterierne. Den igangværende reform af 
socialsikringsordningen sigter på at nedbringe underskuddet fra 0,8% af BNP i 1995 til 0,2% 
i 1996 og at nå til et overskud i 1997. Konsolideringen skal ske gennem bedre kontrol med 
sygesikringsudgifterne og øgede skatter og socialsikringsbidrag. 
Det er regeringens mål at reducere nettolåntagningen med 1% af BNP årligt for at nå 3% 
eller derunder i 1997. Kommer der ikke på ny gang i væksten, kan det imidlertid blive 
nødvendigt med yderligere foranstaltninger for at opfylde regeringens finanspolitiske mål. 
De to centrale pengepolitiske målsætninger er at sikre stabilitet i de indenlandske priser og 
opretholde francens paritet inden for EMS. Disse mål blev nået i 1995. I løbet af 1995 var de 
franske renter imidlertid fortsat høje, ligesom renteforskellen til Tyskland var betydelig. De 
store offentlige underskud og den høje ledighed er begge to faktorer, der underminerer 
francens troværdighed, hvorfor renterne fortsat omfatter en risikopræmie. Selv om de 
langfristede rentesatser faldt en smule i løbet af hele året, steg de kortfristede voldsomt i 
marts, da den tyske mark steg over for de øvrige europæiske valutaer. Da de politiske og 
budgetpolitiske usikkerhedsmomenter gradvis afklaredes efter juni måned, blev den franske 
centralbank i stand til at lempe pengepolitikken. 
Strukturelle foranstaltninger er nødvendige for at forbedre arbejdsmarkedet. Frankrig vedtog 
f.eks. i år en flerårig beskæftigelsesplan på foranledning af Det Europæiske Råds møde i 
Essen. Der er for nyligt truffet foranstaltninger inden for de områder, der prioriteres højt af 
Det Europæiske Råd. I 1995 fokuseredes politikken på at nedbringe omkostningerne for 
ufaglært arbejdskraft samt at skaffe beskæftigelse til unge og langtidsledige. Regeringen har 
besluttet at intensivere en række foranstaltninger, der blev iværksat i juli 1993, for at 
reducere arbejdsgiverbidragene for de lavtlønnede. Virkningen på budgettet af at nedbringe 
omkostningerne for ufaglært arbejdskraft forventes at beløbe sig til 0,6% af BNP i 1996 og 
svare til 9% af de samlede lønomkostninger på under 1,3 gange minimumslønnen (SMIC). 
Fornyet vækst i løbet af 1996 er mulig, hvis husholdningerne på ny kommer til at se 
fortrøstningsfuldt på fremtiden, nu da usikkerheden om finanspolitikken er delvist afklaret. 
Den finanspolitiske konsolidering og en fortsat lav inflation burde danne et gunstigt grundlag 
for et yderligere rentefald. 
6.3.1996 
98 
IRLAND 
Fortsat økonomisk vækst i 1995 
Den irske økonomis nuværende dynamik er baseret på en række faktorer, som fremmer både 
stabilitet og vækst. Både forbrugerne og erhvervslivet har genfundet den tillid, som var 
blevet dæmpet af de midlertidigt højere rentesatser i første kvartal af 1995. De nominelle 
renters efterfølgende fald til et relativt lavt niveau og den stærke indenlandske efterspørgsel 
giver et gunstigt klima for investeringer. En fortsat stram finanspolitik og et heraf følgende 
fald i gældsbyrden har også bidraget til at skabe nominel stabilitet. Prisstabiliteten fremmes 
desuden af, at arbejdsmarkedets parter overholder lønaftalen, som åbner mulighed for 
kumulative lønstigninger i takt med den forventede inflationsudvikling, men lavere end den 
forventede produktivitetsstigning. Den deraf følgende forbedrede konkurrenceevne, 
sammenholdt med udsigterne til en gunstig udvikling i den internationale handel, har 
medført, at nettoeksporten har bidraget positivt til den generelle vækst i BNP. 
Den irske økonomi oplevede 
stærk vækst i 1995 og fortsatte 
dermed i den vækstbane, der 
startede i 1994. Ligesom i 1994 
forventes BNP at vokse med 
over 6% i 1995, men modsat 
tidligere års tendenser, hvor 
væksten primært blev drevet af 
nettoeksporten, vil det i 1995 
være den indenlandske 
efterspørgsel, der yder det 
væsentligste bidrag til væksten. Tabel 1 
Irland: Makroøkonomiske nøgletal 
[ | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BNP-vækstrate 4.6 3.1 6.7 6.7 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 3.3 -02 42 5.9 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 1.0 0.4 2.6 35 
Ledighedsprocent (%) 15.5 15.3 14.7 14.4 
Inflation (procentvis ændring) 32 2.4 2.7 25 
Betalingsbalancens løbende poster -12 3.4 5.1 6.0 
(% afBNP) 
For definitioner se tabel2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
Den stigende indenlandske efterspørgsel har haft en gunstig virkning på de mere 
arbejdskraftintensive indenlandske økonomiske sektorer og har medført en betydelig 
ekspansion i beskæftigelsen på 49 000 frem til medio april 1995 (+4,1%). Den kraftige 
stigning i beskæftigelsen er imidlertid ikke blevet fulgt af en tilsvarende nedgang i 
ledigheden, hvilket hovedsageligt er en følge af den stigende erhvervsfrekvens fra et relativt 
lavt niveau, især den betydelige stigning i den kvindelige erhvervsfrekvens. Da denne 
tendens forventes at fortsætte på mellemlang sigt, og da antallet af personer i den 
erhvervsdygtige alder ventes at stige, indebærer det, at beskæftigelsesudviklingen skal 
fastholdes på et højt niveau i de kommende år, medmindre emigrationen tager til, for at der 
kan ske et mærkbart fald i ledigheden. Stigningen i antallet af erhvervsaktive, kombineret 
6.3.1996 
99 
med en fortsat afdæmpet udvikling i reallønnen, bidrog ikke desto mindre til væksten i det 
private forbrug. Dertil kommer, at husholdningsindkomsterne steg i sidste halvdel af 1995 
som følge af ekstraordinære udbetalinger over de offentlige budgetter, mens et fald i den 
private opsparing, som kan tilskrives den øgede forbrugertillid, skønnes at have skubbet 
yderligere til stigningen i det private forbrug, som forventes at have været på over 4% i 
1995. Det lave renteniveau, den fortsatte optimisme inden for industrien, en stigende 
industriproduktion og en sund opsparingskvote medvirkede til at forbedre væksten i 
investeringerne i forhold til det opsving, som startede i 1994, og hvor stigningstakten lå på 
7,3%. Væksten i investeringerne skønnes at være nået op på ca. 8% i 1995. Opsvinget var 
dels drevet af den private sektors øgede aktivitet, og dels afspejlede det en vis stigning i de 
offentlige investeringer. De øgede offentlige investeringer afspejler bestræbelser på at 
indhente det tabte fra et relativt lavt niveau i 1994, hvor sene udbetalinger fra 
strukturfondene havde en afdæmpende virkning på anlægsprogrammet. Den stabile 
forbedring i den irske økonomis konkurrenceevne bevirkede, at eksportmængden voksede 
med ca. 10% i 1995, hvilket bidrog væsentligt til den økonomiske vækst, skønt bidraget var 
lavere end i tidligere år. De offentlige finanser er fortsat sunde, og skønt der var et 
opadgående pres i 1995, forventes underskuddet at forblive på sit nuværende niveau, 
komfortabelt under 3% af BNP. Det økonomiske opsving er indtil nu ikke blevet fulgt af et 
kraftigere prispres, og forbrugerprisindekset registrerede således kun en stigning på 2,4% i 
sidste kvartal af 1995 i forhold til sidste år. 
Udviklingen på valutamarkederne i det første kvartal af 1995 blev domineret af en stadig 
mere svækket USD, en styrket DEM og en genopblussen af spændingerne inden for 
valutakursmekanismen. Spændingerne bevirkede en kraftig depreciering af IEP først på året. 
Den irske centralbank reagerede på valutauroen ved interventioner for at stabilisere det irske 
pund. IEP blev ligeledes styrket af en 1%-stigning i renten på centralbankens korte 
kreditfaciliteter i begyndelsen af marts måned. Samme måned gav den irske finansminister 
udtryk for, at han gerne så, at IEP lå højere inden for valutakursmekanismen, også selv om 
det betød, at kursen over for GBP lå over pari. IEP brød straks igennem parikursen og 
bevægede sig hurtigt til et interval på 1,02-1,03 over for GBP. Over for DEM kom IEP 
ligeledes ind i en apprecicringslase Ira april måned og frem, men har dog oplevet kortvarige 
tilbagefald i perioder, hvor GBP har været svag. I årets anden halvdel og med 
inflationspresset under kontrol fulgte den irske centralbank Bundesbanks rentenedsættelser i 
august og december og nedsatte den irske rente med i alt 75 basispoint. Ved årets udgang var 
IEP blevet yderlige styrket i forhold til GBP og havde samtidig indsnævret afstanden til de 
stærkeste valutaer i valutakursmekanismens paritetsgitter. 
6.3 1996 
100-
Tabel2 
Irland: Økonomisk-politiske indikatorer 
| ~~| 1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækstipengemængden 7.3 11.8 9.7 14.0 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo1 -5.5 -2.3 -2.1 -25 * 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 108.1 962 91.1 85.9 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 6.0 5.2 3.2 2.7 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 2.7 2.8 0.4 0.2 
(procentvis ændring) Gunstig udvikling 
mellemlang sigt pa 
For de finitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
'Tallet for 1995 inkluderer endnu ikke betalte sociale overførsler som følge af 
Ligesullingsdirektivetog indeholder opdateret information fråden irske finanslov. Der er fortsat gode udsigter til 
ikke-inflationær vækst, skønt den 
forventes at blive mere afdæmpet 
i forhold til de høje vækstrater i 
1994 og 1995. Generelt forventes 
der en aftagende økonomisk 
vækst ned til trendsatsen efter 
den hurtige vækst i 1994 og 
1995. Forbrugsudvidelsen burde 
især blive mere moderat efter en 
usædvanlig kraftig fremgang i 
1995, hvilket tilskrives, at der ikke vil ske betydelige overførsler fra budgettet, som det var 
tilfældet i 1995, samt den mere afdæmpede beskæftigelsesudvikling. Investeringerne har især 
nydt godt af en mere stabil økonomisk vækst, og det generelt gunstige erhvervsklima taler 
for et fortsat højt investeringsniveau. Stigningstakten i investeringerne forventes imidlertid at 
falde fra 1995-niveauet til ca. 6-7% over de kommende to år. Det offentlige forbrug ventes 
at udvise den laveste vækst Figur I-Irland 
årlig ændring i % Bidrag til væksten i BNP 
• Indenlandsk eftersporgse 
EJ Ncttocksport 
—BNP blandt komponenterne i den 
indenlandske efterspørgsel, 
som følge af at 
myndighederne søger at 
begrænse væksten i de 
offentlige udgifter. På 
udlandssiden ventes en 
yderligere forbedring af 
konkurrenceevnen at føre til, 
at den kraftige fremgang i 
eksporten, som startede i 1995, vil fortsætte, og at de deraf følgende betydelige 
handelsoverskud således fortsætter. 1991 1992 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
6.3.1996 
101 
Udsigten til en gunstig udvikling i væksten og i renten burde, sammen med strengere kontrol 
med de offentlige udgifter, føre til et nyt fald i underskuddet på de offentlige finanser. De 
favorable konjunkturer og behovet for yderligere at nedbringe gældskvoten nødvendiggør en 
større indsats for at reducere budgetunderskuddet. Det er opmuntrende, at der fortsat ikke er 
noget inflationspres, især i betragtning af overgangen fra en eksportdrevet vækst (hvor 
priserne dæmpes af internationale forhold) mod en vækst drevet af indenlandsk efterspørgsel. 
De to hjørnestene i den inflationsbekæmpende politik er den succes, som arbejdsmarkedets 
parter har haft med at moderere lønstigningerne, og valutakursens stabilitet. Såfremt denne 
politik fastholdes, burde deflatoren for det private forbrug forblive på ca. 2,5%. 
6.3.1996 
102 
ITALIEN 
Et økonomisk opsving med beskedent beskæftigelsesindhold og høj inflation 
Tabel 1 
Italien: Makroøkonomiske nøgletal 
19K6-90 1991-93 1994 1995 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
BeskæftigeLse (procentvis ændring) 
Ledighedsproce nt ( % ) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% afBNP) 3.0 
3.6 
0.6 
9.6 
5.9 
-0.6 0.2 
-2.3 
9.4 
5.8 
-1.0 2.2 
1.4 
-1.7 
11.4 
4.8 
1.8 3.2 
1.9 
0.1 
11.9 
5.6 
1.9 * 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
italienske konjunktur toppede muligvis i 1995. Efter nedskrivningen af ITL nød 
Italien godt af et eksporttrukket 
økonomisk opsving, der indtraf 
tidligere end i andre lande. 
Konjunkturopgangen tog til i styrke 
i 1995 til trods for spændingerne på 
penge- og valutamarkederne og den 
uafklarede politiske situation. 
Inflationen steg i årets løb, men 
toppede i november 1995, mens 
jobskabelsen haltede efter. Den 
De første skridt frem mod det økonomiske opsving blev taget i de sidste måneder af 1993, og 
politikken har indtil nu bestået af traditionelle tiltag, hvor det første skub kom fra en meget 
tilfredsstillende eksportpræstation, som efterfulgtes af en jævn stigning i 
materielinvesteringerne. Sidstnævnte oplevede en kraftig stigning i 1995, trukket af en fortsat 
stærk udenlandsk efterspørgsel, store profitter og kapacitetsudnyttelsestal, der nærmede sig 
historiske højder, mens bygningsinvesteringerne forblev svage, hvilket både afspejlede 
usikkerheden omkring offentlige anlægsarbejder og det høje renteniveau. I modsætning til de 
tidligere opsving var det private forbrug jævnt aftagende på årsbasis. De stramme 
finanspolitiske forhold og løntilbageholdenheden lagde et vist pres på husholdningernes 
disponible bruttoindkomst. Dertil kom, at indikatoren for forbrugertilliden forværredes 
gennem det meste af 1995, skønt der var positive tegn på jobskabelsesfronten. Usikkerhed 
med hensyn til hastigheden, hvormed den budgetpolitiske konsolideringsproces skred frem, 
reformen af de offentlige pensionsordninger og den manglende sikkerhed ved de nye 
stillinger synes at have gjort husholdningerne mere forsigtige. Udenrigshandelen bidrog 
positivt til BNP-væksten, og både handelsbalancens overskud og overskuddet på 
betalingsbalancens løbende poster øgedes i forhold til 1994. I forhold til tidligere 
forbrugsdrevne opsving karakteriseres den nuværende fase i den økonomiske cyklus ved, at 
det sidst i 1995 ikke var forbruget, der tog føringen og fremstod som den væsentligste faktor 
6.3.1996 
103 
i den økonomiske vækst på et tidspunkt, hvor eksporten var ved at tabe pusten, og 
materielinvesteringerne sandsynligvis var ved at toppe. 
Figur 1 - Italien 
i 1 000 Beskæftigelse pr. sektor 
(Absolutte ændringer ult. perioden, sæsonkorrigeret) 
100 
50 
-50 
-100 
-150 
-200 1 I i 1 Landbrug 
Industri 
Serviceerhverv 
lait 
I j 
|H H m |||:j 1|| |» IIUI1T 
J L J L J L 
| 1991 | 1992 | 1993 
Anm.: udtrykt i mandår efter nationalregnskabsdefinition 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, I STAT 994 1995 
De beskæftigelsesfremmende foranstaltninger skuffede i 1995 (figur 1) og påvirkede kun i 
ringe grad faldet i ledigheden, som toppede med 12,2% i januar 1995. Dette tal ville være 
langt højere, hvis ikke der var sket en betydelig reduktion i arbejdsstyrken på grund af 
manglende incitamenter til at melde sig på arbejdsmarkedet. 
Figur 2 - Italien 
årlig ændring i % 
10 
— Producentpriser 
—Forbrugerpriser Inflationsindikatorer 
J I I L l I l I I I I I I I I I L 
1994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, 1ST AT 1995 Nettostigningen i 
beskæftigelsen var meget 
beskeden (81 000 
enheder) i 1995, og det 
er kun opgørelserne over 
arbejdsstyrken for april 
og juli måned, der viser 
positive tal for 
beskæftigelsen. 
Beskæftigelsen faldt i 
gennemsnit med 0,5% i 
forhold til det gennem-
6.3.1996 
104-
snitlige antal beskæftigede i 1994. For oktober måned viste opgørelsen over arbejdsstyrken 
en trendændring for første gang siden oktober 1993, og det samlede antal beskæftigede steg 
med 0,4% på årsbasis (og bekræftede hermed de positive signaler, som allerede kunne 
udledes af opgørelserne fra april og juli). Den største stigning fandt sted blandt selvstændige 
erhvervsdrivende. Især beskæftigelsen inden for servicesektoren steg med 2% på årsbasis, 
mens der registreredes et fald på henholdsvis 5,4% og 1,1% inden for landbruget og 
industrien. I konjunkturfremgangens indledende fase udnyttede de italienske virksomheder i 
højere grad den eksisterende arbejdskraft, inden man foretog nyansættelser, idet 
virksomhederne foretrak at øge overtidsarbejdet samt genansætte personer, der tidligere var 
blevet afskediget som led i jobnedskæringer og midlertidigt var blevet overført til en 
supplerende lønfond. Alt efter som mulighederne for en mere intensiv udnyttelse af 
arbejdskraften svandt ind, begyndte virksomhederne at foretage nyansættelser. Det 
økonomiske opsvings beskæftigelsesfremmende virkning var imidlertid mere begrænset end i 
tidligere perioder med konjunkturfremgang. Det aktuelle økonomiske opsvings ringe effekt 
på beskæftigelsen og det tilsvarende høje ledighedstal kunne indicere, at der er behov for at 
fortsætte med at fjerne de eksisterende strukturelle hindringer på arbejdsmarkedet. 
Inflationen målt ved forbrugerprisindekset steg betydeligt i 1995 (5,4%) i forhold til 1994 
(3,9%). En række faktorer har været medvirkende til, at forbrugerpriserne er steget siden 
februar 1995 (figur 2). Bortset fra den automatiske prisstigning som minibudgettet fra 
februar forårsagede, var det ITL's svaghed igennem hele 1995, der åbnede mulighed for 
større fortjenstmargener og satte skub i import- og producentpriserne. Samtidig steg 
kapacitetsudnyttelsen i industrien hurtigt, og erhvervslivets og forbrugernes forventninger til 
prisudviklingen forværredes. Det skønnes imidlertid, at inflationen nåede sit højdepunkt i 
november 1995, idet producent- og engrospriserne toppede i juni, virkningen af forhøjelsen 
af de indirekte skatter i februar måned er aftaget, og den italienske valuta apprecierede ved 
årets udgang. Lønudviklingen udøver endvidere ikke et inflationspres, idet løndannelsen ikke 
I synes påvirket af de opadgående Tabel 2 
Italien: Økonomisk-politiske indikatorer 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 1986-90 1991-93 1994 1995 
-10.K 
92.6 
2.7 7.3 
-9.K 
109.7 
5.9 
0.1 1.9 
-9.0 
125.4 
3.4 
-1.3 2.1 
-7.2 • 
124.9 
4.7 
-0.9 
For definitioner se tabe 12 for Belgien 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt tendenser i 1995. 
Pengepolitikken spiller en 
væsentlig rolle i 
inflationsbekæmpelsen. Den 
italienske centralbank har indført 
en stram styring af penge- og 
kreditaggregaterne. Diskontoen 
6.3.1996 
105 
blev forhøjet to gange i første halvdel af 1995, og den italienske centralbank fulgte ikke de 
øvrige europæiske landes diskonto nedsættelse senere på året. Den korte realrente forblev på 
et meget højt niveau (over 5%) i det meste af 1995. Den italienske lire, som var faldet i kurs 
helt ned til kurs 1 275 ITL i forhold til DEM i marts, oplevede en betydelig appreciering fra 
maj måned og frem. Efter kortvarig valutauro i oktober måned udviste kursen en stigende 
tendens i sidste del af 1995 og sluttede året på en kurs lidt over 1 100 ITL over for DEM. 
Den nylige appreciering af ITL lover godt for inflationsbekæmpelsen. 
Betydelige fremskridt med budgetkonsolideringen, som dog stadig udgør den største 
fremtidige udfordring 
Den offentlige sektors lånebehov aftog i 1995 til 7,4% af BNP i forhold til 9,5% året før. 
Overskuddet på den primære balance var på 3,5% af BNP, hvilket er betydeligt højere end 
overskuddet på 1,1% af BNP i 1994. Den offentlige gæld målt i forhold til BNP er 
sandsynligvis faldet, om end marginalt, for første gang siden 1980. 
Budgetkonsolideringen blev gennemført i to omgange. Med finansloven for 1995 blev der 
vedtaget en finanspolitisk pakke, som svarede til 2,7% af BNP. Denne pakke viste sig 
imidlertid ikke at være tilstrækkelig til at realisere de fastlagte målsætninger som følge af den 
ugunstige renteudvikling. Myndighederne besluttede derfor i marts 1995 at gennemføre 
yderligere en række finanspolitiske tiltag, svarende til 1,2% af BNP, som hovedsagelig 
omfattede en forøgelse af de indirekte skatter. Selv om disse yderligere foranstaltninger 
bidrog til prisstigningerne, var fordelen den, at de havde en omgående og sikker virkning på 
budgettet. Ligeledes som følge af den stærke nominelle vækst i BNP blev underskuddet 
endelig nedbragt til under det oprindelige mål. 
Blandt målene for den økonomiske politik i 1995 var ligeledes en pensionsreform og 
fremrykningen af de statsejede virksomheders privatisering. I august måned godkendtes en 
omfattende pensionsreform, som indebar, at pensionsordningen blev omlagt fra oprindeligt at 
være indkomst-baseret til en bidrags-baseret ordning. Den nye pensionsordning er blevet 
mere gennemskuelig og retfærdig, men dens finansielle ligevægt er måske ikke helt sikret, 
skønt de nye regler burde gøre det lettere at finde en løsning herpå i fremtiden. Der er sket 
betydelige fremskridt med privatiseringerne. Således er det retslige grundlag for salget af de 
offentlige værker nu fastlagt, og første fase i privatiseringen af energiforsyningskoncernen 
ENI er indledt med en notering på fondsbørsen og salget af 15% af aktierne. Statskassen fik 
tilført privatiseringsindtægter på 8,3 trillioner ITL i 1995, hvilket ikke er meget under målet 
på 10 trillioner ITL. 
6.3.1996 
!06 
Hvad fremtidsudsigterne angår, godkendte det italienske parlament i juli 1995 en 3-årig 
finanspolitisk plan, som sigter mod et offentligt underskud på 5,9% af BNP i 1996, 4,4% af 
BNP i 1997 og 2,6% af BNP i 1998. For at realisere disse mål indføres der med finansloven 
for 1996 en finanspolitisk pakke (1,7% af BNP), som er kvantitativt lavere end dem, der er 
gennemført de sidste fire år. 
De finanspolitiske tiltag, der er indført i de sidste par år, har indskrænket råderummet for 
yderligere interventioner i form af skatteforhøjelser eller nedskæringer i de offentlige 
institutioners omkostninger. Transfereringer, subsidier og skattelettelser til private 
virksomheder og institutioner bør ikke desto mindre nedbringes gradvist i den nuværende 
fase af det økonomiske opsving. Hvad der er endnu mere væsentligt: reformerne bør tilsigte 
at øge effektiviteten i den offentlige administration, begrænse skatteunddragelsen og øge de 
lokale myndigheders budgetdisciplin. Foranstaltningerne i dette års finanslov synes at være 
rettet mod disse problemer. De planlagte tiltag omfatter strukturændringer og afhænger ofte 
af en adfærdsændring blandt tjenestemændene og/eller skatteyderne, hvilket gør det 
vanskeligt at vurdere foranstaltningernes succes eller deres virkning på budgettet. 
6.3.1996 
107 
LUXEMBOURG 
Luxembourgs økonomi oplever fortsat stabil vækst 
Luxembourgs økonomi var relativt upåvirket af recessionen i 1992-93 og er kommet sig oven 
på den verdensomspændende krise inden for stålindustrien i samme periode. Fra 1994 og 
frem nød Luxembourg godt af konjunkturfremgangen i nabolandene og registrerede en 
realvækst i BNP på godt 3% i 1995. Den økonomiske aktivitet blev i 1995 stimuleret af både 
den indenlandske efterspørgsel og eksporten. Væksten i det private forbrug var på over 2% 
og blev støttet af relativt store lønstigninger. Investeringerne tog til i omfang efter at være 
aftaget i 1994. Eksporten bidrog positivt til væksten til trods for en stigning i den effektive 
valutakurs. Beskæftigelsen fortsatte sin opadgående tendens og voksede med mere end 2,5% 
i 1995, mens nedgangen inden for industrien mere end opvejedes af væksten i 
servicesektoren. 
Efter en kortvarig stigning i 
inflationen i 1993, som indebar 
prisstigninger på 3,6%, og som 
hovedsageligt kan tilskrives den 
automatiske effekt af 
punktafgiftsforøgelser, aftog 
stigningen i forbrugerpriserne til 
2,2% i 1994 og vil sandsynligvis 
forblive mere eller mindre 
uændret i 1995. Tabel 1 
Luxembourg: Makroøkonomiske nøgletal 
| j 1986-90 1991-93 1994 1995 \ 
i H 
BNP-vækstrate 4.6 1.6 3.3 3.1 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 55 2.7 2.3 25 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 3.1 2.8 2.5 2.5 
Ledighedsprocent (%) 2.1 22 35 3.9 
Inflation (procentvis ændring) 35 3.7 2.4 1.9 I 
Betalingsbalancens løbende poster 2X.1 21.6 15.9 29.6 i 
(% afBNP) 
For definitioner se tabe!2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
Den favorable udvikling forventes 
at fortsætte i 1996, også selv om den kraftige eksport stækkes af apprecieringen af 
luxembourgske franc og konjunkturnedgangen hos Luxembourgs største handelspartnere. Det 
skyldes, at væksten fortsat bæres af den indenlandske efterspørgsel, herunder især af det 
private forbrug og investeringerne. Beskæftigelsen forventes derfor at fortsætte sin stabile 
vækst. 
Overskuddet på de offentlige finanser lå på ca. 0,4% af BNP i 1995. Statsadministrationens 
og lokalforvaltningernes beskedne underskud blev mere end opvejet af overskuddet på 
socialsikringsordningen. Den offentlige bruttogæld, som i øjeblikket andrager ca. 6,3% af 
BNP, er blevet svagt forværret i de seneste år, mens den offentlige nettogæld er faldet, idet 
der er opbygget betydelige finansielle aktiver inden for den sociale sikringsordning. I lyset af 
6.3.1996 
- 108-
de gunstige vækstprognoser forventes de offentlige finanser ikke at blive forværret i en 
overskuelig fremtid. 
Tabel 2 
Luxembourg: Økonomisk-politiske indikatorer 
| 1 1986-90 1991-93 1994 1995 
Offentlig sektors saldo 1.5 2.2 0.4 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 8.8 5.2 5.9 6.3 
(% afBNP) 
Nominelle lonningerpr.beskæftiget 5.2 5.7 3.4 3.7 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 1.7 1.9 1.0 1.7 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 Denne generelt positive tendens 
dækker imidlertid over betydelige 
forskelle sektorerne imellem. Mens 
den finansielle sektor oplevede 
fortsat vækst og dermed bekræftede 
sin rolle som drivkraften bag den 
luxembourgske økonomi, måtte 
stålsektoren igennem endnu en 
omstrukturering. Den finansielle 
sektor beskæftiger næsten 18 000 personer og udgør p.t. ca. 10% af den indenlandske 
beskæftigelse, men sektoren forventes nu at komme ind i en konsolideringsperiode efter de 
sidste års kraftige ekspansion. 
Arbejdsløsheden er den laveste i EU, men den er steget betydeligt siden 1990 
Væksten i den indenlandske beskæftigelse var ganske betydelig mellem 1980 og 1994, med 
et årsgennemsnit på 1,8% mod 0,2% for hele EU. Ekspansionen blev hovedsageligt dækket 
af en stigning i den 
udenlandske Figur 1 - Luxembourg 
Beskæftigelse, ledighed og beskæftigede med bopæl uden for Luxembourg 
(absolut årlig ændring) i 1 000 
8 
E3 Samlet beskæftigelse 
•Beskæftigede med bopæl uden for Luxembourg 
•Ledighed arbejdskraft, hvad 
enten det drejede 
sig om udlændinge 
med bopæl i 
Luxembourg eller, 
hvilket primært var 
tilfældet, 
grænsearbejdere. I 
1994 udgjorde 
udlændinge med 
bopæl i 
Luxembourg og 
grænsearbejdere henholdsvis 28% og 25% af den samlede indenlandske arbejdsstyrke, mens 
luxembourgske statsborgere kun tegnede sig for ca. 47%. Den mest bemærkelsesværdige 
stigning fandt sted i antallet af grænsearbejdere, som mere end tredoblede mellem 1985 og 
1994 som følge af de høje lønninger i Luxembourg. 78 80 82 84 86 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene og Statec 
6.3.1996 
- 109 
Til trods for denne meget gunstige udvikling på arbejdsmarkedet er ledigheden steget kraftigt 
i de seneste år, fra 1,7% i 1990 til 3,8% i 1995 (efter Eurostatdefinition). Skønt dette tal er 
det laveste i hele EU, og ville blive anset for meget tilfredsstillende i de fleste andre 
medlemsstater, er det et rekordhøjt tal for Luxembourg. Da denne om end begrænsede 
stigning i ledigheden dårligt kan henføres til en alt for langsom vækst eller en utilstrækkelig 
stigning i antallet af ledige stillinger, kan den eventuelt skyldes, at den arbejdskraft, der er til 
rådighed, ikke længere er tilpasset den luxembourgske økonomis særlige struktur. 
6.3.1996 
110 
NEDERLANDENE 
Den stabile vækst fastholdt i 1995 
Efter en forholdsvis mild recession, hvor der aldrig var noget fald i bruttonationalproduktet 
(udtrykt i mængde) fra det ene år til det andet, begyndte opsvinget hurtigere end forventet, 
dvs. ved udgangen af 1993. I 1994 var der en forholdsvis kraftig vækst på ca. 2,5% og på 
lidt under 3% i 1995. 
I begyndelsen var opsvinget hovedsagelig induceret af eksporten. I 1995 fortsatte væksten i 
eksporten, medens der var et fornyet opsving i de indenlandske investeringer, især 
virksomhedernes investeringer. Den indenlandske efterspørgsel blev endvidere støttet af 
stigningen i det private forbrug, som fortsatte med at vokse i det moderate tempo, der blev 
registreret i 1994, dvs. ca. 2%. En lidt mere markant stigning i de disponible realindkomster 
og forbedringen i arbejdsmarkedssituationen understøttede husholdningernes forbrug og 
forbedrede deres forventninger. På grund af stigningen i den indenlandske efterspørgsel blev 
det høje importniveau opretholdt. Det forventes, at aktiviteten bremses i 1996, især som 
følge af den konjunkturbetingede opbremsning hos Nederlandenes vigtigste handelspartnere. 
I 1995 var der en forholdsvis kraftig stigning i beskæftigelsen, der stort set havde holdt sig 
på et uændret niveau i 1993 og 1994. Den samlede beskæftigelse steg med 1,2%, hvilket 
resulterede i en nedgang i arbejdsløsheden målt i forhold til den samlede arbejdsstyrke fra 
7% i 1994 til 6,7% i 1995. 
Tabel 1 
Nederlandene: Makroøkonomiske negletal 
| ~|| 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BNP-vækstrate 3.1 \5 2.7 3.0 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 3.0 0.7 33 3.0 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 23 1.5 0.1 12 
Ledighedsprocent (%) 7.4 6.0 7.0 6.7 
Inflation (procentvis ændring) 0.9 2.9 2.4 1.6 
Betalingsbalancens løbende poster 3.0 3.7 4.4 4.8 
(% afBNP) 
For definitioner se tabel2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 Inflationen holdt sig på et lavt 
niveau som følge af den 
fortsatte løntilbageholdenhed og 
styrkelsen af valutakursen. 
Forbrugerpriserne steg med 
højst ca. 1,9% i 1995. Over­
skuddet på handelsbalancen og 
de løbende poster steg igen, idet 
sidstnævnte nåede op på 4,8% 
af BNP i 1995 i forhold til 
4,4% i 1994. 
Hovedmålet for pengepolitikken er at fastholde en stabil paritet mellem den hollandske 
gylden og den tyske mark. På grund af den hollandske gyldens styrke i EMS-
valutakursmekanismen kunne den nederlandske centralbank ved udgangen af 1995 reducere 
6.3.1996 
Ill 
rentesatsen for sikrede lån til 2,75%. Rentesatserne for langfristede lån har nøje fulgt de 
tyske satser, medens de kortfristede satser konsekvent har været lavere end i Tyskland, og 
forskellen var på 0,25% ved udgangen af 1995. 
De prioriterede mål for den økonomiske politik: offentlige finanser og beskæftigelse 
De to største problemer i den nederlandske økonomi, som har førsteprioritet i det sidste 
konvergensprogram, der blev vedtaget i december 1994, og i regeringens nuværende 
program, er bekæmpelse af arbejdsløsheden og situationen omkring de offentlige finanser. 
Tabel 2 
Nederlandene: Økonomisk-politiske indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 8.1 
-5.1 
77.3 
1.7 
0.8 6.4 
-3.3 
79.9 
4.1 
12 -0.5 
-3.2 
78.0 
2.3 
0.0 -3.1 
78.4 
32 
1.5 
For definitioner se tabel2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 Til forskel for de fleste andre 
medlemsstater lykkedes det 
Nederlandene under recessionen i 
begyndelsen af 90'erne at 
begrænse væksten i den offentlige 
sektors underskud, som toppede 
med 3,9% af BNP i 1992. 
Underskuddet faldt imidlertid kun 
langsomt, da det i 1995 stadig var 
på 3,1 %, og da det skal reduceres 
til 2,8% i 1996 for at nå ned 
under referenceværdien på 3% i traktaten. Når der tages hensyn til forbedringen af den 
økonomiske situation siden begyndelsen af 1994 betyder det, at det strukturelle underskud 
kun er faldet marginalt. Nedgangen i den offentlige sektors underskud var ikke tilstrækkelig 
stor til at sikre en væsentligt nedgang i den offentlige gældskvote, som siden 1988 har ligget 
på omkring 80% og i 1995 stadig var på 78,4%. Nederlandenes øjeblikkelige finanspolitik 
tager sigte på at reducere den offentlige gældskvote og underskudskvoten, samtidig med at 
man støtter vækst og beskæftigelse ved at nedsætte skatter og sociale sikringsbidrag, som 
især har til formål at nedbringe de indirekte arbejdsomkostninger. 
Siden det andet oliechok er det lykkedes Nederlandene at reducere arbejdsløsheden hurtigere 
og kraftigere end de fleste andre medlemsstater til trods for en stigning i arbejdsstyrken, der 
er næsten dobbelt så stor som fællesskabsgennemsnittet. Ligeledes voksede arbejdsløsheden 
kun forholdsvis lidt under sidste recession og holdt sig langt under det niveau, der blev nået i 
begyndelsen af 80'erne, medens den nåede rekordniveauer i mange andre medlemsstater. 
6.3.1996 
112 
Figur 1 - Nederlandene 
Udviklingen på arbejdsmarkedet 
Arbejdsløshed i % Beskæftigelse ( 1970 = 100) 
(Venstre skala) (Højre skala) 
70 72 74 76 78 80 82 X4 X(> XX 90 92 94 
Anm.: Det forenede Tyskland fra 1991. 
130 Nominel aflønning pr. beskæftiget 
i forhold til EUR 15 (EUR 15 = 100), 1980 = 100 
-Eur4iECU 
~NL, i ECU 
•NL i hollandske gylden 
70 72 74 76 7X X0 82 X4 X6 XX 90 92 94 
Eur4=B DK VT F 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene no 
120 
no 
100 
90 
xo 
70 
60 
enten de udtrykkes i nominelle eller faste priser eller Dette fine resultat i Nederlandene 
skyldes til dels den meget lave 
erhvervsfrekvens, der er en følge af 
systematisk anvendelse af førtids­
pensionering og et usædvanligt stort 
antal personer, der betragtes som 
uarbejdsdygtige af sundhedsmæssige 
årsager. Den positive udvikling i 
den nederlandske arbejdsløshed er 
imidlertid Også en følge af den 
stærke vækst i beskæftigelsen efter 
det andet oliechok, som bl.a. har 
givet sig udslag i en betydelig 
stigning i deltidsarbejde, især 
kvinder, der er beskæftiget i 
servicesektoren. Denne vækst i 
beskæftigelsen afspejler det forhold, 
at lønstigningerne i Nederlandene i 
næsten 15 år har ligget på et lavere 
niveau end i Fællesskabet som 
helhed og i de vigtigste 
handelspartnere i særdeleshed, hvad 
i national eller fælles valuta. 
De økonomiske resultater i Nederlandene i de seneste år, og det forhold, at Nederlandene er 
kommet godt ud af recessionen, betyder, at landet står godt i sammenligning med andre 
lande, og at Nederlandene klart er blandt de medlemsstater, der har opnået den mest 
tilfredsstillende nominelle konvergens. Der skal dog udfoldes yderligere bestræbelser for at 
finde en holdbar løsning på beskæftigelsesproblemerne og problemerne i forbindelse med de 
offentlige finanser. 
6.3.1996 
- 113-
ØSTRIG 
Solid, men aftagende vækst i 1995 
Østrigs økonomi, der er lille og åben, påvirkes kraftigt af udviklingen på internationalt plan. 
Ved hjælp af et specielt policy mix er det alligevel hidtil til dels lykkedes at opveje negative 
eksterne virkninger. Ved hjælp af bl.a. en kombination af en valutakurspolitik baseret på en 
hård valuta og en produktivitetsorienteret indkomstpolitik er det lykkedes at holde både 
inflationen og arbejdsløsheden på et lavt niveau samtidig med, at væksten i BNP har ligget 
over EU-gennemsnittet. 
I de senere år har den østrigske 
økonomi nydt godt af betydelige 
produktivitetsforbedringer og 
Østrigs eksport til den 
europæiske bilindustri. Turisme 
er et andet traditionelt eksempel 
på Østrigs specialisering. 
Overskuddet inden for 
turistssektoren har opvejet de 
store underskud på 
handelsbalancen, især over for Tabel 1 
Østrig: Makroøkonomiske nøgletal 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BNP-vækstrate 3.0 1.7 3.0 2.4 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 3.4 1.6 4.5 2.7 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 1.1 1.5 0.3 0.2 
Ledighedsprocent(%) 3.4 3.8 4.4 4.5 
Inflation (procentvis ændring) 2.1 3.6 3.0 2.2 * 
Betalingsbalancens løbende poster 0.2 -0.1 -0.9 -1.8 
(% afBNP) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
Tyskland. Åbningen af Østeuropa medførte øget konkurrence, men også nye muligheder. 
Østrigs østlige naboer udviste stor interesse for østrigske forbrugs- og kapitalgoder, og den 
strukturelle tilpasningsproces i Østrig blev i et vist omfang fremskyndet ved at flytte 
arbejdskraftintensive processer til nabolandene med betydeligt lavere lønomkostninger. 
For 1995 forventes der en stigning på ca. 2 xh% i det reale BNP, hvilket er lidt mindre end i 
det foregående år (3%). Nedgangen skyldes hovedsagelig de negative virkninger af 
schillingens opskrivning og en hovedsagelig konjunkturbetinget nedgang i efterspørgslen 
inden for bygge- og anlægsvirksomhed. En gunstig udvikling i eksporten og kraftig 
efterspørgsel efter kapitalgoder støttede imidlertid en solid vækst i det reale BNP. Det private 
forbrug voksede i 1995, især stimuleret af de disponible realindkomster, men også på grund 
af det blev lettere at handle i udlandet. Der var en kraftig stigning i materiel investeringerne, 
som hovedsagelig afspejlede det øgede behov for at omstrukturere og forbedre 
6.3.1996 
114-
produktiviteten for at fastholde konkurrenceevnen inden for Den Europæiske Union. Det 
offentlige forbrug steg kun moderat. Samtidig var der en nedgang i investeringerne inden for 
bygge- og anlægssektoren, hvilket hovedsagelig skyldes det normale konjunkturmønster i 
denne sektor. Til forskel fra de tidligere år medfører budgetstramningen en begrænsning af 
den offentlige sektors mulighed for nye infrastrukturinvesteringer. 
Der skete en væsentlig forværring af den eksterne balance, hvilket hovedsagelig skyldes det 
kraftige fald i det traditionelle overskud på turismen andet år i træk. Trods den effektive 
opskrivning af den østrigske schilling var der en god udvikling i vareeksporten, hvilket til 
dels var en følge af den forbedrede adgang til EU-markedet på grund af medlemskabet, men 
også på grund af den kraftige internationale efterspørgsel efter kapitalgoder, ikke blot inden 
for Den Europæiske Union, men også i det centrale og østlige Europa. Eksporten oversteg 
importen og bidrog hermed til en mindre forbedring af handelsbalancen. Schillingens 
opskrivning stimulerede også importen, ikke mindst gennem rejser og indkøb i udlandet. De 
billige flybilletter bidrog til denne udvikling. Samtidig stod Østrigs turistsektor over for 
faldende efterspørgsel. Det var navnlig turisterne fra Tyskland, der tegner sig for ca. 60% af 
Østrigs udenlandske turister, der valgte andre destinationer. Medens udviklingen i 
vinterturismen, der er relativt prisuelastisk, var tilfredsstillende, gav sommerturismen mindre 
indtægter som følge af den valutakursbetingede forringelse af priskonkurrenceevnen og 
udbuddets kvalitet. Turismen i Østrig er ikke kun stærkt specialiseret i gæster fra Tyskland 
og Nederlandene. Den lider også under en væsentlig overkapacitet, medens lave 
kapitalreserver øger sårbarheden med hensyn til udsving i efterspørgslen. Stagnationen i 
turistindtægterne understreger behovet for at gennemføre strukturtilpasninger. 
Denne udvikling resulterede i en markant forringelse af de løbende poster. Hertil kommer, at 
Østrig for første gang bidrog til EU-budgettet, hvilket yderligere svækkede de løbende poster 
med ca. 0,7% af BNP. Trods koalitionsregeringens sammenbrud under udarbejdelsen af 
1996-budgettet berørte dette ikke troværdigheden af den østrigske schillings tilknytning til 
DEM. 
Prisinflationen blev væsentligt modereret i 1995. Landbrugsproducenternes priser faldt på 
grund af overgangen til den fælles landbrugspolitik, og opskrivningen af schillingen betød, at 
importomkostningerne faldt yderligere. Trods det højere konkurrencepres gik der imidlertid 
nogen tid, inden fordelene på pris- og omkostningsområdet forplantede sig til forbrugerne. 
Det skønnes, at EU-medlemskabet har bevirket, at forbrugerpriserne er faldet med 
3Å procentpoint ved udgangen af 1995. 
6.3.1996 
115 
Situationen på arbejdsmarkedet forværres, og budgetunderskuddet øges 
Tabel 2 
Østrig: Økonomisk-politiske indikatorer I 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækstipengemængden 7.2 5.4 5.3 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -3.2 -3.0 -4.4 -5.5 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 58.1 59.9 65.2 68.0 
{% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 4.4 5.6 3.1 4.0 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 2.3 2.0 0.1 1.5 j 
(procentvis ændring) 1 Den seneste tids 
produktionsstigning er ikke i 
tilstrækkelig grad kommet til udtryk 
ved en stigning i beskæftigelsen. 
Tværtimod har den øgede 
investering i produktionsmidler, 
især inden for 
fremstillingsvirksomhed, mindsket 
behovet for at ansætte ny 
arbejdskraft for at klare den øgede 
produktion. I modsætning til 
tidligere opvejes de reducerede beskæftigelsesmuligheder inden for fremstillingsvirksomhed 
ikke af nye beskæftigelsesmuligheder i servicesektoren. Turistindustrien er selv i krise, 
medens bygge- og anlægssektoren lider under faldende efterspørgsel, især med hensyn til 
infrastrukturinvesteringer. Denne udvikling opvejes til dels af en kraftigere afgang fra 
arbejdsstyrken, især på grund af førtidspensionering, som imidlertid forværrer de finansielle 
problemer for det østrigske pensionssystem som følge af den kraftige stigning i antallet af 
pensionister og en faldende erhvervsfrekvens. For de finitione r se tabe 12 for Be Ig ic n. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
Figur 1 - Østrig 
i % afBNP Den offentlige sektors nettolåntagning 
—A «EUR4 EUEUR15 
* EUR4: De fire medlemsstater med det laveste underskud i 1993 og 1994 (Tyskland, Irland, Luxembourg og Nederlandene); 
Det forenede Tyskland fra 1991. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
6.3.1996 
116-
Efter at Østrig længe havde været blandt de EU-lande, der havde det laveste underskud inden 
for den offentlige sektor, skete der en hurtig forværring i Østrigs offentlige finanser fra 
1993, som resulterede i, at den offentlige sektors nettolåntagning blev fordoblet fra 2,1% af 
BNP i 1992 til 4,4% i 1994. Det skyldtes til dels virkningerne af de automatiske 
stabilisatorer og anden fase af skattereformen, der begge afbødede de negative virkninger af 
1993-recessionen. En anden vigtig faktor var en systematisk undervurdering af udgifterne på 
det sociale område. Østrigs tiltrædelse af EU medførte i 1995, at udgifterne i den offentlige 
sektor blev øget med yderligere 2% af BNP. Ca. halvdelen af disse udgifter bestod af interne 
betalinger for at mildne overgangsomkostningerne for landbruget og andre hårdt ramte 
sektorer. Disse overgangsbetalinger vil blive afviklet inden for de næste fire år og dermed 
reducere byrden for budgettet til under U/2% af BNP. Der skal træffes afgørende 
konsolideringsforanstaltninger, hvis den offentlige sektors underskud skal bringes tilbage til 
et holdbart niveau som før 1993. 
6.3.1996 
117 
PORTUGAL 
Den indenlandske efterspørgsel styrket yderligere i den første del af året 
Den primært eksportbaserede vækst i den økonomiske aktivitet i Portugal tog sin begyndelse 
i 1994 og øgedes i 1995 som følge af dynamikken i investeringerne og opsvinget i det private 
forbrug, som i begyndelsen af året stadig var afdæmpet, men derefter gradvis styrkedes, 
efterhånden som realindkomsten og forbrugertilliden steg. Det sene opsving i det private 
forbrug afspejlede faldet i husholdningernes disponible realindkomst i de to foregående år 
samt forbrugernes vedvarende pessimisme. I 1995 steg realindkomsten som følge af en lavere 
inflation og en kraftigere nominel lønstigning end i de foregående år, således at der blev 
plads til et opsving i det private forbrug. De offentlige investeringer steg i årets løb, i høj 
grad foranlediget af offentlige projekter, der delvis finansieredes med EU-midler, men de 
private investeringer tog også til, efterhånden som erhvervslivets forventninger til den 
fremtidige udvikling og den økonomiske aktivitet steg. I andet halvår faldt denne 
efterspørgsel parallelt med forværringen af de eksterne forhold. I 1995 var det 
investeringerne i bygge- og anlægsvirksomhed samt maskiner m.v., der udviklede sig mest 
dynamisk, mens investeringerne i transportmidler faldt markant efter den usædvanlige 
stigning i sidste del af 1994. 
Det økonomiske opsving var i 
1995 fortsat drevet af eksporten, 
der formodentlig har resulteret i 
øgede markedsandele på bestemte 
eksterne markeder. 
Udviklingstendensen i 
eksportpriserne og de anslåede 
produktionsomkostninger lader 
formode, at eksportørernes 
avancer ligeledes er steget. I 
andet halvår satte en begyndende 
opbremsning af eksporten ind, men færdiggørelsen af en stor bilfabrik bidrog til at fastholde 
en betydelig vækst i den samlede eksport for året som helhed. Importen voksede markant i 
takt med væksten i den samlede efterspørgsel. Som følge heraf forværredes handelsbalancen 
betydeligt i 1995. Tabel 1 
Portugal: Makroøkonomiske nøgletal 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
BNP-vækstrate 5.1 0.7 1.1 25 * 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 7.6 2.6 1.7 3.3 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 1.8 -0.3 -02 -0.6 
Ledighedsprocent^) 6.1 4.6 7.0 72 
Inflation (procentvis ændring) I 11.7 102 55 4.1 * 
Betalingsbalancens løbende poster I -0.5 -2.0 -1.4 -1.4 
(% afBNP) J 
For definitioner se tabel2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
6.3.1996 
118-
Tabel 2 
Portugal: Økonomisk-politiske indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i pengemængden 17.0 12.5 9.4 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -4.7 -5.6 -5.7 • -52 • 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 64.4 66.6 69.4 70.5 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 16.4 11.0 4.8 6.0 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 42 0.7 -0.7 1.7 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt Grundet det forsinkede opsving i 
den indenlandske efterspørgsel 
forværredes 
arbejdsmarkedssituationen 
yderligere i 1995. Den samlede 
beskæftigelse faldt mere end i 
det foregående år, nemlig i 
gennemsnit 0,6%. Dette skyldes 
imidlertid en langsommere vækst 
i antallet af selvstændige. 
Antallet af selvstændige, som i 
1995 udgjorde omkring 30% af 
den samlede arbejdsstyrke, voksede kun marginalt, nemlig med 0,3%, efter en vækst på 
mere end 5% i det foregående år. Denne markante stigning skyldes delvis, at virksomheder i 
stadigt større omfang lægger om fra egen ansættelse til "underleverancer" for derved at 
reducere lønomkostningerne. Antallet af lønmodtagere faldt på sin side med 1 % i 1995 efter 
et fald på 2% i det foregående år (-2,8% i 1993). Arbejdstimetallet faldt mindre, nemlig 
0,3% (i 1994 og 1993 faldt det hhv. 0,4% og 2,2%). Arbejdsløshedstallet (som har fulgt den 
økonomiske cyklus med et års forsinkelse) steg til 7,2% i gennemsnit efter at have ligget på 
6,8% i 1994 og 5,5% i 1993. Ikke desto mindre lå det tydeligt lavere end i de fleste andre 
EU-lande og afspejlede dermed det mere fleksible arbejdsmarked i Portugal. Antallet af 
langtidsledige steg derimod markant, således at de langtidsledige tegnede sig for omkring 
40% af den samlede arbejdsløshed (34,2% i 1994). Ungdomsarbejdsløsheden voksede 
ligeledes hurtigere end den samlede ledighed. Disse to faktorer tyder på øget strukturel 
arbejdsløshed. I takt med udviklingen på arbejdsmarkedet og på baggrund af faldet i 
inflationen udviste væksten i de nominelle lønninger et fortsat fald i 1995, som dog var 
mindre end i de foregående år. Når staten ikke medregnes, steg overenskomstlønningerne 
med 4,8% i 1995 efter en stigning på hhv. 5,1 % og 7,3% i 1994 og 1993. 
Fortsat fald i inflationen 
Som følge af valutastabilitet, løntilbageholdenhed og den træge vækst i forbruger­
efterspørgslen faldt inflationen yderligere i 1995. Dette fald har gjort sig gældende siden 
udgangen af 1990, hvor valutakurspolitikken blev gearet til at sikre escudoens stabilitet. I 
1995 steg forbrugerprisindekset (eksklusive husleje) med gennemsnitlig 4,1% (5,2% i 1994), 
6.3.1996 
- 119-
og samtidig indsnævredes forskellen til de tre EU-lande, der kan fremvise den bedste 
udvikling, til 2,7 procentpoint mod 3,6 i 1994. Momsforhøjelsen fra 16% til 17% i 
januar 1995 påvirkede prisudviklingen i årets første kvartal, men nedsættelsen af 
arbejdsgivernes sociale bidrag med 0,75%, faldende lønomkostninger og en vis indsnævring 
af avancerne i detailledet kan delvis have afbødet momsforhøjelsens virkninger på 
Figur 1 - Portugal 
Inflationsudviklingen 
(12 måneders glidende gennemsnit, procentuel ændring) 
•""•Intern, handlede varer og tjenester 
— Ikke intern, handlede varer og tjeneste 
EEll''orskcl (procentpoint) 
Q lï:i:ï>:<ï:tï:ç:|:>:i-i::t¥:c:Ki:<:>:<ï:i i:<:>:tï:t:l::i:<:>:<:t:t:i::i. I ,A it I -i: I ïïl (:l::i:iJ:ït:n::tu:<«:l::i:l::i:< 20 
Portugal 
""I'll IR-gcnnemsnit 
• forskel i forhold til 3 bedste lande (procentpoint) 
Q linïfirtïr^ïït.rtïï^ïïïïiï:^ 
1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1995 1990 1991 1992 1993 1994 i 1995 
inflationen. Inflationsmønstret har imidlertid ikke været det samme for internationalt 
handlede varer og tjenesteydelser og ikke-internationalt handlede, idet førstnævnte oplevede 
en fortsat nedadgående inflationstendens i årets løb i kraft af escudoens relative stabilitet og 
moderat stigende importpriser, mens sidstnævnte, som i særlig grad bidrog til 
nedbremsningen af inflationen som helhed i 1993 og 1994, udviste et mindre fald, der 
afspejlede stigende lønninger og et opsving i forbrugerefterspørgselen. 
Valutakursuroen i foråret 1995 ramte især den spanske pesetas og den portugisiske escudos 
volatilitet, sidstnævntes dog mindre end førstnævntes. Et stærkt markedspres resulterede i en 
justering af den spanske pesetas kurs inden for valutakursmekanismen den 6. marts 1995. 
Escudoen fulgte trop med en 3,5% devaluering af centralkursen. Ikke desto mindre steg 
escudoens værdi med 2% i gennemsnit i løbet af året. På trods af escudoens relative stabilitet 
efter valutauroen og en konstant stigning i nominel konvergens, var rentespændet i forhold til 
Tyskland fortsat stort. 
6.3.1996 
120 
Underskuddet på statsfinanserne lavere end budgetteret, men hurtigere nedbringelse 
påkrævet 
Underskuddet på statsfinanserne faldt i 1995 til 5,2%6 mod 5,7% i det foregående år, hvilket 
primært skyldtes væksten i provenuet af den direkte beskatning som følge af øget effektivitet 
i skatteopkrævningen. Den primære balance forbedredes minimalt og udviste lige netop et 
plus. Efter et konstant fald siden 1992 steg renteudgifterne igen, omend langsommere end 
andre løbende udgifter. De offentlige investeringer steg markant med 20% i takt med 
allokeringen af midler fra EU's strukturfonde. Statens gældskvote steg marginalt fra 69,4% 
af BNP i 1994 til 70,5%. 
Det samlede underskud på statsfinanserne skal reduceres yderligere i overensstemmelse med 
målene i konvergensprogrammet. Der skal føres en stram budgetpolitik, idet 
investeringsudgifterne skal have lov til at vokse, efterhånden som der tilføres midler fra EU's 
strukturfonde. En stram budgetpolitik skal medvirke til at konsolidere troværdigheden af den 
politik, myndighederne fører, og åbne mulighed for et fald i den indenlandske rente, således 
at de meget store spænd i forhold til de EU-økonomier, der kan fremvise den bedste 
udvikling, kan reduceres. 
Dette tal svarer til de portugisiske myndigheders sidste skøn som anført i budgetforslaget for 1996, der blev 
forelagt parlamentet i februar 1996. I Efterårsprognosen var det officielle skøn for statsunderskuddet i 1995 
5,4% af BNP. 
6.3.1996 
12 
FINLAND 
Fra dyb recession til velfunderet opsving 
Finland har arbejdet på at komme ud af den meget dybe recession fra først i 1990'erne, men 
det vil tage tid at tackle den høje arbejdsløshed og store offentlige gæld. I anden halvdel af 
1980'erne førte en finansiel liberalisering og en favorabel udvikling i bytteforholdet til en 
hurtig kreditudvidelse, som så igen førte til uholdbart høje priser på maskiner m.v., en 
overophedet investeringsaktivitet og en alt for kraftig stigning i den private sektors gæld sidst 
i 1980'erne. Den efterfølgende dæmpning af den indenlandske efterspørgsel skyldtes i høj 
grad et kraftigt omslag i priserne på maskiner m.v. og de deraf følgende gældsproblemer. 
Recessionen blev forstærket af sammenbruddet på de østeuropæiske markeder og 
bytteforholdsforringelserne, hvilket samlet resulterede i høje renter i kølvandet på en 
faldende tillid til den finske mark. 
Figur 1 - Finland Fra recession til opsving 
1. kv. 1990 100, sæsonkorrigeret 
150 
125 
100 ^|<BNP 
—Indenlandsk el'tcrsporgsel 
—•Eksport 
—Import 
^r^ >1< >i< 
1990 1991 1992 1993 994 995 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, Statistics Finland 
På trods af en vis opbremsning nåede væksten i Finlands BNP op på skønsvis 4,4% i 1995. 
Opsvinget var oprindeligt drevet af en kraftig stigende eksport, der tog sin begyndelse i andet 
halvår 1991. Omsvinget i den indenlandske efterspørgsel indtraf imidlertid senere og har 
været meget svagere (se figur 1). Væksten i eksporten faldt i andet halvår 1995, og som 
følge af stigende import er nettoeksportens bidrag til væksten i BNP ved at blive negativ. På 
grund af en markant forbedring af bytteforholdet udviste de løbende poster et rekordoverskud 
i 1995. 
6.3.1996 
122 
Det private forbrug steg i andet halvår 1993, da husholdningernes opsparing faldt, men 
opsvinget var fortsat moderat ind til midt i 1994, hvor det opsparede behov for varige 
forbrugsgoder, der var vokset frem i recessionsårene, langsomt omdannedes til en reel 
efterspørgsel. Forbrugernes tillid er steget i takt med stigende beskæftigelse og realløn, og 
husholdningernes gæld er allerede faldet til niveauet fra før den kraftige kreditudvidelse, selv 
om husholdningerne stadig udviser stor forsigtighed i forbindelse med låntagning. Det 
private forbrug steg i 1995 omkring 5%. 
Investeringerne var den væsentligste drivkraft for den økonomiske vækst i 1995. 
Materiel investeringerne, som faldt med mere end 60% under recessionen, tog til i løbet af 
1994 og øgedes kraftigt i 1995. 
Eksportindustriens investeringer 
ekspanderede særligt kraftigt: De 
startede fra et lavt niveau, 
kapacitetsudnyttelsen var høj, 
virksomhedernes rentabilitet var 
god, og deres balancer var relativt 
solide. I modsætning hertil lå 
bygge- og anlægssektoren 
underdrejet i hele 1995: De 
offentlige investeringer faldt 
fortsat, og byggeaktiviteten i den 
private sektor var trykket af et Tabel 1 
Finland: Makroøkonomiske nogletal 
[ || 19X6-90 1991-93 1994 1995 ~| 
HNP-vickstrate 3.4 -4.0 4.4 4.4 + 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 4.0 -7.3 3.6 4.9 * 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 02 -6.0 -1.1 22 + 
Ledighedsprocent (%) 4.7 12.9 18.4 172 
Inflation (procentvis ændring) 4.5 4.6 1.3 1.1 + 
Betalingsbalancens løbende poster 32 -3.X 1.3 3.5 + 
(%af BNP) 
For definitioner se tabe 12 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november I 995 
* Seneste foreliggende information er anvendt 
overudbud af eksisterende erhvervsejendomme og boliger. 
Beskæftigelsen faldt kraftigt i perioden 1991-1994 (med 19%) og begyndte først at rette sig i 
andet halvår 1994, hvorefter den i første halvår 1995 nåede op på en stigning på 3% på 
årsbasis på trods af et beskæftigelsesfald i visse indenlandske servicesektorer. Denne stigning 
i beskæftigelsen gav imidlertid ikke et tilsvarende fald i arbejdsløsheden, fordi 
erhvervsfrekvensen atter steg fra det lave recessionsskabte niveau. Finlands traditionelt lave 
arbejdsløshed steg kraftigt først i 90'erne og nåede i begyndelsen af 1994 19%, inden den 
faldt tilbage til 17,2% i 1995. 
Tidligere havde Finland sundere offentlige finanser end de fleste EU-lande og løbende 
overskud på de offentlige regnskaber. Den offentlige bruttogæld var lav, og store overskud i 
pensionsfondene resulterede i en stærk nettoposition. Recessionen fik imidlertid det offentlige 
underskud til at stige kraftigt, hvilket skyldtes statsfinanserne, idet de kommunale regnskaber 
samt de sociale kasser og fonde udviste overskud. Opsvinget har allerede ydet sit bidrag til, 
6.3.1996 
- 123-
at underskuddet nu udviser en faldende tendens, selv om en række midlertidige og 
usædvanlige faktorer, der har 
påvirket såvel indtægter som 
udgifter (f.eks. tidspunktet for 
skatterefusion samt 
overgangseffekten fra 
omsætningsafgiftens omlægning 
til merværdiafgift og fra 
Finlands indtræden i EU), har 
sløret denne tendens. 
Statsunderskuddet var dog 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. fortsat Stort i 1995 (10% af 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt BNP). Tabel 2 
Finland: Økonomisk-politiske indikatorer 
| | 1986-90 1991-93 1994 1995 | 
Vækst i pengemængden 13.5 35 6.1 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 4.0 -5.1 -6.3* -5.6 + 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 16.5 40.6 59.8 60.3 * 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 8.8 2.8 25 5.3 * 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 4.1 -1.7 12 42 * 
(procentvis ændring) 
Hidtil har opsvinget ikke vist tegn på begyndende inflationspres. I 1995 steg forbruger­
priserne med blot 1,1% for året som helhed, mens forbrugerprisindekset i december 1995 
blot øgedes med 0,3% i forhold til det foregående år. På grund af styrkelsen af den finske 
mark var importpriserne stabile over hele året, og fødevarepriserne faldt med 10% som følge 
af Finlands indtræden i EU. Den centralt indgåede toårige lønoverenskomst, der blev 
undertegnet i september 1995, har bidraget yderligere til moderate inflations forventninger. 
Aftalen vil begrænse lønstigningerne til omkring 2% pr. år. 
Pengepolitikken er fortsat rettet mod lav inflation. Udviklingen i de monetære aggregater har 
været meget moderat. Som reaktion på inflationspresset hævede den finske nationalbank 
månedsrenten første gang i februar og derefter igen i juni 1995, hvor den nåede op på 6%. 
Efter september 1995 blev månedsrenten imidlertid sat ned fire gange med i alt VÅ 
procentpoint til 4V4% ved udgangen af 1995. Det var en lav inflation, favorable 
inflationsudsigter og senere en lav økonomisk vækst, der lå til grund for disse 
rentenedsættelser. Ved udgangen af 1995 var rentespændet i forhold til Tyskland indsnævret 
til 1 procentpoint i den lange ende og Vi procentpoint i den korte ende af markedet. 
6.3.1996 
:24 
Høj arbejdsløshed og stor statsgæld udgør hovedproblemerne 
Mens det økonomiske opsving synes at have fået godt fodfæste, er den høje arbejdsløshed og 
statens tunge gældsbyrde forsat de største udfordringer for den økonomiske politik. 
Finanspolitikken skal frem til 1999 føres på grundlag af konvergensprogrammet fra 
september 1995 og det flerårige beskæftigelsesprogram fra oktober 1995. De to 
hovedprioriteter vil således være en nedbringelse af statens nettolåntagning og en forøgelse af 
fleksibiliteten i økonomien. 
Det erklærede mål med den økonomiske politik er at opfylde alle konvergenskriterierne for 
Den Økonomiske og Monetære Union i tide. Regeringen har forpligtet sig til at fastholde de 
tidligere midlertidige spareforanstaltninger på ca. 6,5% af BNP og til af gennemføre nye 
udgiftsnedskæringer på 3,5% af BNP, hvoraf størstedelen skal implementeres inden 
udgangen af 1997. Spareforanstaltningerne berører statens tilskud til lokale myndigheder, 
støtte til industrien og landbruget, børnetilskud, uddannelsesstøtte, nationale pensioner og 
anden social støtte. 
Statsfinanserne vil blive konsolideret uden en forøgelse af den almindelige skattebyrde, men 
skattesystemet skal reformeres for at fremme arbejde og beskæftigelse. Beskatningen af 
lønindtægter lettes, mens beskatningen af kapitalindkomster samt selskabsskatten er øget fra 
25% til 28%. Miljøafgifter og indirekte skatter skal ligeledes øges. 
Ledigheden er fortsat det største problem for den finske økonomi. Det meget ambitiøse mål 
med det flerårige beskæftigelsesprogram er at bringe ledigheden ned på 8-9% inden 
udgangen af 1999. Strukturelle problemer, som afspejles i den stigende andel langtidsledige, 
gør det vanskeligt at nå et sådant mål. Selv hvis arbejdsmarkedet skulle blive mere fleksibelt, 
begrænser den finanspolitiske konsolideringsproces mulighederne for skattebegunstigelser af 
f.eks. den type, der fører til betydelige formindskelser af de indirekte lønomkostninger. 
6.3.1996 
125 
SVERIGE 
Forbedret økonomisk situation 
Efter den værste økonomiske afmatning siden 1930'erne med et fald i BNP på ca. 5%, er 
den svenske økonomi i bedring. BNP voksede med 2,6% i 1994, og i første halvår af 1995 
kom der yderligere gang i vækstraten. Eksporten fører an i opsvinget, hvilket har ført til en 
kraftig stigning i produktionen og investeringerne. Dette har medført en relativ vækst i den 
svenske økonomis industrisektor, der opvejer de seneste årtiers tendens til negativ udvikling. 
Det anslås, at væksten i BNP i 1995 var på 3,7% i gennemsnit. 
Tabel 1 
Sverige: Makroøkonomiske nogletal 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet inde ålandsk c ftc rspørgse 1 
(p roce ntv is æ nd ring ) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent(%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens lobende poster 
(% afBNP) 19X6-90 1991-93 1994 1995 
2.3 
2.9 
O.X 
2.1 
6.6 
-0.9 -1.6 
-2.9 
-3.9 
6.2 
6.1 
-2.6 2.6 
l.X 
-09 
9.8 
3.1 
0.3 3.7 
1.5 
1.7 
9.2 
2.X 
1.6 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 I 1995 var det de offentlige 
finanser, der tiltrak sig 
opmærksomheden. På trods af 
planlagte foranstaltninger for at 
begrænse budgetunderskuddet 
førte den manglende tillid først på 
året til en yderligere depreciering 
af kronen og et større rentespænd i 
forhold til Tyskland. Der blev 
fremsat et supplerende 
budgetforslag med en række nye foranstaltninger i april 1995, men alligevel faldt kronen til 
den laveste kurs nogen sinde over for den tyske mark, og spændet i den lange rente i forhold 
til Tyskland steg til omkring 4,5 procentpoint. Siden da har den stærke vækst, en markant 
forbedring af de offentlige finanser og faldende inflationsforventninger imidlertid øget 
tilliden til den svenske økonomi og økonomiske politik. Kronen er gradvis blevet styrket, og 
renten er faldet. I forhold til lavpunktet i april var kronen steget med over 15% i værdi over 
for den tyske mark ved udgangen af 1995, og spændet i den lange rente i forhold til 
Tyskland var nede på 2,5 procentpoint. 
Eksporten fører an i det økonomiske opsving som følge af industriens stærke 
konkurrencemæssige stilling. Vareeksporten steg med næsten 16% i mængder i 1994, og der 
forventes en yderligere stigning på 13% i 1995. Samtidig steg verdensmarkedspriserne på 
vigtige svenske eksportprodukter, som f.eks. papir og papirmasse, kraftigt i 1995, hvilket 
førte til store bytteforholdsgevinster. Som følge heraf har nettoeksporten sat afgørende gang i 
6.3.1996 
126 
væksten i BNP i både 1994 og 1995. Den kraftige vækst i eksporten har ført til en hurtig 
forøgelse af industriproduktionen. Dette førte igen til en markant forbedring af 
kapacitetsudnyttelsen i begyndelsen af opsvinget, der skabte frygt for stigende inflation. En 
kraftig stigning i investeringerne, navnlig i fremstillingssektoren, har medført en hurtig 
udvidelse af produktionskapaciteten, og på trods af en fortsat stigning i industriproduktionen 
i 1995 har kapacitetsudnyttelsesgraden stort set været stabil hele året igennem. 
Figur 1 - Sverige 
Vareeksport og industriproduktion 
Mængdeindeks 1990 = 100, sæsonkorrigeret 
150 
— Eksport —Produktion 
130 
120 I andet halvår af 1995 
stagnerede væksten i 
eksporten og 
industriproduktionen 
ifølge de seneste 
økonomiske 
indikatorer. Dette kan 
til dels skyldes en 
mindre efterspørgsel i 
andre europæiske 
lande. Det kan også til 
dels skyldes 
apprecieringen af kronen, der i en vis grad har undermineret den tidligere ekstremt stærke 
konkurrencemæssige stilling. K0 i i i l l l I l I l I l 1 I l l l 1 l I i i l i l i i i i i i l i l i i i i i i l i 
19XS I I9XC I 19X7 | 19XX 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene |9X<> 19'J1 1W 1995 
Tabel 2 
Sverige: Økonomisk-politiske indikatorer 
|| 1986-90 1991-93 1994 1995 
Vækst i pengemængden 7.4 6.1 4.5 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 32 -7.1 -10.8 -7.0 
<% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 51.8 65.4 79.3 81.4 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 8.3 4.3 3.3 32 * 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 1.6 -12 02 0.4 * 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
* Seneste foreliggende information er anvendt I 1995 blev husholdningernes 
disponible indkomster påvirket 
af den stramme finanspolitik. 
Resultatet af en række 
finanspolitiske 
konsolideringsforanstaltninger i 
1995 blev en reduktion i den 
disponible indkomst på over 
fem procentpoint. Sammen 
med ret beskedne lønstigninger 
i 1995 og den voksende 
arbejdsløshed forårsagede dette 
6.3.1996 
127 
et fald i den disponible indkomst på 1,5%. Ikke desto mindre steg privatforbruget svagt, og 
husholdningernes opsparingskvote faldt noget i forhold til 1994. 
I 1996 forventes væksten at tage af. Efterspørgselen på hjemmemarkedet vil antagelig fortsat 
være noget afdæmpet på grund af den fortsat stramme finanspolitik i de kommende år, der 
vil begrænse væksten i husholdningernes disponible indkomster. I en sådan situation er der 
behov for en kraftig vækst i eksporten for at opretholde økonomiens vækstrate. I denne 
forbindelse kan tendensen til en afmatning i den eksterne efterspørgsel i andet halvår af 1995 
give anledning til bekymring. 
Producentpriserne steg hurtigt i begyndelsen af 1995, bl.a. på grund af den svage krone. En 
anden faktor var prisstigninger på papirpulp og papir. Disse prisstigninger skabte frygt for en 
tiltagende inflation, som det er sket tidligere i Sverige i forbindelse med opsving fremkaldt af 
devalueringer. Der var også tale om en stigning i forbrugerprisindekset i begyndelsen af 
1995, og den årlige stigning overskred den øvre margin for den svenske nationalbanks 
inflationsmål. Denne stigning var imidlertid kun forbigående og i takt med apprecieringen af 
kronen er inflationstakten siden gradvis taget af, så den ved udgangen af 1995 lå pænt inden 
for toleranceværdierne. 
De største udfordringer for den økonomiske politik i de kommende år 
At bringe arbejdsløshedsprocenten ned er en af de største udfordringer, de svenske 
myndigheder står over for i øjeblikket. På trods af en vis forbedring af beskæftigelsen i løbet 
af 1995 har arbejdsløsheden holdt sig på et historisk meget højt niveau. I denne forbindelse 
er resultatet af overenskomstforhandlingerne i 1995, der vil føre til højere lønstigninger end i 
de konkurrerende lande i de kommende år, ikke opmuntrende. Det er især foruroligende i 
betragtning af, at lønstigningerne i den ikke-konkurrenceudsatte del af økonomien overgik 
stigningerne i industrien. Dette tyder på et behov for en øget indsats for at forbedre den 
måde, arbejdsmarkedet fungerer på. Ellers er der risiko for en udhuling af konkurrenceevnen 
og stigende inflation, hvilket ville være skadeligt for beskæftigelsesudsigterne. 
En anden stor udfordring er at få de offentlige finanser på fode igen efter den alvorlige 
forværring i begyndelsen af 1990'erne. I denne forbindelse har den økonomiske politik hidtil 
været effektiv, og de offentlige finanser er forbedret betydeligt, siden budgetunderskuddet 
toppede med 13,4% af BNP i 1995, og forventes at fortsætte sin positive udvikling i de 
6.3.1996 
128-
kommende år. Samtidig er den offentlige sektors hurtige gældsætning næsten gået i stå. Man 
skulle være forud for den plan, der blev skitseret i det konvergensprogram, der blev 
præsenteret i juni, hvori man regnede med et betydeligt større budgetunderskud i 1995 samt 
en stabilisering i den konsoliderede offentlige gæld på et senere tidspunkt, end man nu 
forventer. 
Forbedringen af de offentlige finanser skyldes regeringens konsolider i ngsprogram til 
118 mia. SEK, eller 7,5% af BNP, der er hjørnestenen i konvergensprogrammet. Den øgede 
økonomiske aktivitet har også spillet en vigtig rolle i forbedringen. På grund af det høje 
niveau for de offentlige indtægter og udgifter er det svenske budget meget sårbart over for 
konjunkturudsving. Forbedringen skyldes såvel øgede indtægter som lavere udgifter i 
omtrent samme omfang. En udtalt økonomisk nedgangsperiode i de kommende år kunne 
derfor skabe frygt for beskæftigelsen og de offentlige finanser fremover. 
Hvad angår pengepolitikken, blev det udtrykkeligt meddelt, at inflationsmålet, efter at man 
lod kronen flyde, var en årlig stigning i forbrugerprisindekset på 2% med en udsvingsmargin 
på 1% til hver side. Efter august 1994 blev pengepolitikken gradvis strammet som reaktion 
på højere inflationsforventninger og -pres. Det største inflationsimpuls skyldtes den svage 
krone, selv om den appreciering af kronen, der fandt sted i sidste halvår af 1995, og den 
afdæmpede indenlandske efterspørgsel medvirkede til at holde inflationen inden for 
mål intervallet. Inflationsforventningerne svækkedes også gradvis i løbet af 1995. I januar 
blev repo-renten sænket to gange med i alt 0,46 procentpoint. 
6.3.1996 
129 
DET FORENEDE KONGERIGE 
Opsvinget fortsætter på trods af afdæmpet vækst 
Opsvinget er nu langt inde i sit tjerde år og har varet længere end i resten af EU, hvor det 
kom senere i gang. Det var forventet, at væksten ville falde til et mere bæredygtigt niveau 
end de 3,9% i 1994, men væksten levede faktisk ikke op til de generelle forventninger. Mens 
BNP for hele 1995 voksede med 2,6%, var væksten i andet, tredje og fjerde kvartal kun 
knap 2% udregnet på årsbasis. 
Tahcll 
Det Korcncik Kongerige: Makrookonomiskc migk'tal 
19X6-90 1991-93 1994 1995 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent(%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% afBNP) 1.9 
9.0 
5.0 -0.1 
-0.3 
-2.3 
9.8 
5.2 
-2.6 3.8 
0.0 
9.6 
2.5 
-2.1 2.6 
0.8 
X.X 
3.0 
-2.1 
For definitioner se tabel2for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 I 1994 steg industriproduktionen med 
5,1%, bl.a. som følge af et hurtigt 
opsving i olieproduktionen, efter at 
en række nye felter blev taget i brug. 
Fremstillingsindustrien og bygge- og 
anlægssektoren havde ligeledes 
produktionsstigninger på henholdsvis 
4,3% og 4,0%. I servicesektoren 
steg produktionen med 3,6%. I 1995 
var industriproduktionen imidlertid 
afdæmpet, fordi olieproduktionen toppede. Desuden lå fremstillingsindustriens produktion 
forholdsvis lavt gennem hele året, og bygge- og anlægssektorens produktion faldt. 
Servicesektoren stod for størstedelen afstigningen i BNP i hele 1995. 
Årsagerne til disse produktionstendenser synes at hænge sammen med ændringer i 
vækstmønsteret i den endelige efterspørgsel. Nettoeksporten bidrog betydelig mindre til 
væksten i 1995 end i 1994. På trods af en svag detailomsætning steg privatforbruget i 1995 
med 2,5% som følge af et større forbrug af tjenesteydelser. Den disponible realindkomst var 
lav i disse kvartaler på grund af en afdæmpet lønudvikling og en række forhøjelser af de 
personlige skatter. Derfor blev væksten i forbruget ledsaget af et fald i opsparingskvoten. 
Selv om økonomien er langt inde i opsvingets fjerde år, er de faste investeringer endnu ikke 
steget, som det normalt sker på dette trin i konjunkturudviklingen, og i 1995 gik de kun op 
med 1,25%. I figur 1 sammenholdes de nuværende investeringer med investeringerne under 
det foregående opsving. Resultaterne har dog ikke været skuffende overalt. Selv om 
investeringerne i bygninger og anlæg stadig er beskedne, voksede produktionsinvesteringerne 
6.3.1996 
130 
Figur 1 - Det Forenede Kongerige 
Samlede faste investeringer - Sammenligning mellem opsving 
(sæsonkorrigeret) 
Laveste BNP =100 
145 i årets første tre kvartaler 
med 14% på årsbasis. 
Lagerforøgelsen steg fortsat i 
det meste af 1995 og kan til 
dels være ufrivillig som følge 
af den afdæmpede endelige 
efterspørgsel. 
Væksten i vareeksporten var 
på 10% i 1994 og medvirkede 
i høj grad til styrkelsen af 
BNP. I 1995 tog væksten i eksporten imidlertid af, dels på grund af en afdæmpet 
olieeksport, dels som følge af pausen i væksten i de øvrige EU-lande, der aftager 59% af Det 
Forenede Kongeriges eksport. Selv når olien ikke medregnes, steg eksporten kun med 2,5% 
udregnet på årsbasis fra sidste kvartal i 1994 til tredje kvartal i 1995 på trods af den 
forbedrede konkurrenceevne som følge af deprecieringen af pundet i 1995. 7 X 9 10 11 12 13 M IS 16 17 
Kvartaler fra laveste BNP 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
Tabel 2 
Det Forenede Kongerige: Økonomiskpolitiske indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
16.3 4.6 3.5 10.1 
-1.1 -5.6 -6.« -5.1 
43.5 42.0 50.3 525 
8.3 6.0 3.5 3.2 De seneste økonomiske 
indikatorer er blandede, selv om 
de ikke antyder, at væksten i 
aktiviteten i øjeblikket adskiller 
sig væsentligt fra væksten i det 
meste af 1995. 
Detailomsætningen steg 
markant, med 0,75%, i fjerde 
kvartal af 1995 efter at have 
ligget jævnt i det meste af 1995. 
Eksportmængderne steg med 1 % 
i de tre måneder frem til november, mens importen faldt med 0,5%. Derimod stagnerede 
produktionen inden for fremstillingsvirksomhed, og de ledende økonomiske indikatorer for 
det korte og mellemlange sigt faldt fortsat, hvilket tydede på og bekræftede en afmatning. 
Imidlertid peger de fremadrettede indikatorer for fremstillingsindustrien på en stigning i 
produktionen og ordretilgangen i første kvartal af 1996. Væksti pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% afBNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 3.2 0.8 1.0 0.2 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1995 
6.3.1996 
31 
Den underliggende inflation, opgjort som stigningen i detailpriserne med undtagelse af 
rentebetalinger på prioritetsgæld, steg i meget små ryk gennem hele året til et gennemsnit på 
2,9% i sidste kvartal af 1995, hvilket dog er pænt inden for regeringens målinterval på 
mellem l og 4%. Denne udvikling var forbundet med en stigning i producentprisinflationen i 
samme periode, som igen var en konsekvens af de tidligere kraftige stigninger i input-
priserne som følge af prisstigninger på de internationale råvaremarkeder. Den årlige input-
prisinflation faldt markant i slutningen af 1995. Desuden var løninflationen stadig lav på 
trods af en stramning på arbejdsmarkedet. Væksten i de underliggende lønninger var på kun 
3,25% i tredje kvartal af 1995, hvilket er den laveste vækst i to år. Disse tendenser fremgår 
af figur 2. 
Pengepolitikken skal bringe den underliggende inflation ned på 1-4%, mens målet er at få 
den ned på mellem 1 og 2,5% ved udgangen af denne valgperiode (senest maj 1997) og 
holde den der. En række forhøjelser af basisrenten fra 5,25% til 6,75% mellem september 
1994 og februar 1995 sikrede, at inflationen holdt sig pænt inden for det brede målinterval 
på trods af deprecieringen af pundet i 1995 med ca. 7%. Som allerede nævnt var den 
økonomiske aktivitet imidlertid træg i hele 1995, og den blev ledsaget af et afdæmpet 
inflationspres. Basisrenten blev nedsat til 6,5% den 13. december 1995 og til 6,25% den 
18. januar 1996. Udfordringen er for regeringen at få den underliggende inflation ned i det 
smalle målinterval inden den korte tidsfrist, den har fastsat, og fastholde den der, mens den 
samtidig skaber en passende økonomisk vækst. 
På trods af den aftagende økonomiske vækst voksede beskæftigelsen i 1995, om end kun 
beskedent. . En Figur 2 - Det Forenede Kongerige 
Underliggende forbragcrprisinflation* og lønninger 
Procentvis ændring i forhold til foregående år 
—Forbrugerprisindeks 
— Lønninger 
1002 | IW | 
* Detailprisindekset undtagen rentebetalinger på prioritetsgæld 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene arbejdsgiverbaseret 
undersøgelse viste en årlig 
vækst på 0,9% i de første 
tre kvartaler af 1995, mens 
dens husstandsbaserede 
undersøgelse af 
arbejdsstyrken tydede på en 
hurtigere vækst i 
beskæftigelsen. Det er 
muligt, at den første 
undersøgelse ikke i 
6.3.1996 
132 
tilstrækkelig grad registrerer nye jobs i nye virksomheder eller stigende arbejdsløshed i dele 
af bygge- og anlægssektoren. Arbejdsløsheden faldt fortsat, og ved udgangen af 1995 var den 
på lige over 8% af arbejdsstyrken, hvilket er mere end to procentpoint under EU-
gennemsnittet. Faldet i andet halvår af 1995 var imidlertid generelt lavere end tidligere på 
året, eftersom væksten var taget kraftigt af. 
Den øgede beskæftigelse førte sammen med den senere tids vækst i BNP til en 
produktivitetsstigning på 2,5% udregnet på årsbasis i de første tre kvartaler af 1995, hvilket 
er noget langsommere end de 3,3% i 1994. Lønudviklingen var som nævnt afdæmpet, og 
enhedslønomkostningerne steg i de første tre kvartaler af 1995 med 2,1% på årsbasis. 
Billedet ser imidlertid noget anderledes ud for fremstillingsvirksomhed, hvor væksten på det 
seneste har været begrænset og den underliggende inflation i tredje kvartal af 1995 var på 
4,25%, hvilket er langt over hele økonomiens gennemsnit på 3,25%. Produktiviteten inden 
for fremstillingsvirksomhed i tredje kvartal af 1995 var dermed kun 0,7% højere end året 
før, mens enhedslønomkostningerne var steget med ca. 3,7%. 
Væksten fortsætter stabilt 
Der er udsigt til fortsat stabil vækst. Økonomien synes afgjort at have mulighed for at vokse 
med omkring produktionspotentiellet på 2,5% i den nærmeste fremtid - lidt over den 
jeblikkelige vækstrate - da der ikke er væsentlige tegn på mangel på kapital eller 
arbejdskraft, og inflationspresset fortsat er afdæmpet. 
En faktor, der forventes at bidrage til væksten, er det længe ventede opsving i de faste 
investeringer, selv om det vil blive mindsket af et fald i de offentlige faste investeringer. 
Der er udsigt til beskeden inflation. Den nuværende moderate vækst forventes at begrænse 
løninflationen på kort sigt, og den ventede vækst vil formodentlig ikke føre til en større 
stigning i løninflationen i de kommende to år. 
Den britiske regering fremlagde en ajourført udgave af konvergensprogrammet i marts 1995 
på grundlag af foranstaltninger i budgettet fra november 1994. Der var navnlig tale om en 
nedskæring af de kontante udgifter i forhold til tidligere planer, hvilket var muliggjort af 
bedre inflationstal end forventet. Man så derfor frem til en hurtigere forbedring af de 
offentlige finanser. Rent faktisk sinkede den træge økonomiske vækst og i endnu højere grad 
uventet beskedne indtægter i 1995 den finanspolitiske konsolidering. Dette regnestykke blev 
anerkendt i budgettet for 1996-1997, der blev fremlagt i november 1995, og som stort set var 
neutralt i forhold til de offentlige finanser. 
6.3.1996 
ISSN 0254-1459 
KOMC96) 86 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-96-105-DA-C 
ISBN 92-78-01355-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg