26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/27 
etiketten i umiddelbar nærhed af benævnelsen og mindst 
udgøre fra 25 til 50% afhængigt af frugtsorten. Det ville 
være paradoksalt fortsat at lade frugtdrikke med mindre 
(eller slet intet) frugtsaftindhold være underlagt lempeli­
gere nationale bestemmelser, som kan give anledning til 
en forveksling af disse produkter med frugtsaft. 
Udvalget anmoder derfor indtrængende Kommissionen 
og Rådet om at fremskynde arbejdet med »alkoholfrie 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 198, 
under henvisning til resolution af 22. marts 1971 fra 
Rådet og repræsentanter for medlemsstaternes regeringer 
om den etapevise virkeliggørelse af den økonomiske og 
monetære union i Fællesskabet, 
under henvisning til Rådets beslutning af 18. februar 
1974 om gennemførelse af høj grad af overensstemmelse 
inden for den økonomiske politik i Det europæiske øko­
nomiske Fællesskabs medlemsstater, 
under henvisning til Rådets anmodning af 31. oktober 
1978 om en udtalelse om Kommissionens Årsberetning 
om den økonomiske situation i Fællesskabet i 1977, læskedrikke« med henblik på udstedelsen af et direktiv 
herom. 
Udvalget ser ligeledes gerne, at Kommissionen gør en 
indsats for at finde en løsning, der kan gøre det muligt 
atter at medtage tomatsaft i direktivet. 
under henvisning til udvalgspræsidiets beslutning af 30. 
maj 1978 om i forventning om en høring at pålægge Af­
delingen for økonomiske og finansielle anliggender at 
udarbejde en udtalelse om Kommissionens årsberetning 
om den økonomiske situation i Fællesskabet, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af ord­
føreren, L. N. Goris, for afdelingen på mødet den 22. no­
vember 1978, 
under henvisning til forhandlingerne på den 163. plenar­
forsamling den 29. og 30. november 1978, mødet den 
30. november -
med 35 stemmer mod 27, og idet 12 undlod at stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: Udfærdiget i Bruxelles, den 30. november 1978. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Fabrizia BADUEL GLORIOSO 
Udtalelse om årsberetningen om den økonomiske situation i Fællesskabet i 1978 med et bilag 
om den økonomiske situation i Forbundsrepublikken Tyskland 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De Euro­
pæiske Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
under henvisning til Rådets beslutning af 18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af 
overensstemmelse inden for den økonomiske politik i Det europæiske økonomiske Fælles­
skabs medlemsstater. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 163. plenarforsamling afholdt i Bruxelles, 
den 29. og 30. november 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Nr. C 105/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
1. Indledning 
1.1. Kommissionens årsberetning 1978/79 har sam­
menlignet med tidligere års beretninger fået en ny ud­
formning. Foruden årsberetningen, som i hovedsagen 
beskæftiger sig med politiske spørgsmål, offentliggøres 
en særskilt årsoversigt, som indeholder en analyse af den 
økonomiske situation. Grunden til denne ændring er 
ønsket om, at Fællesskabets beslutningsproces skal 
fungere så hurtigt og effektivt som muligt, og at de for­
skellige instanser og offentligheden får forelagt en syste­
matisk og objektiv analyse af økonomien i Fællesskabet. 
1.2. Udvalget er kun blevet anmodet om at afgive ud­
talelse om Kommissionens årsberetning om den økono­
miske situation i Fællesskabet (*), men det er umuligt at 
se bort fra den økonomiske årsoversigt, som Kommis­
sionen forelægger samtidig hermed. Uden dette andet 
dokument ville årsberetningen have været en 
utilstrækkelig redegørelse for den økonomiske situation i 
Fællesskabet. Udvalget har tidligere påpeget behovet for 
mere aktuelle statistikker (2). Udvalget er imponeret over 
den tilbundsgående og objektive analyse af den økono­
miske udvikling i årsovers-igten. Udvalget udtrykker 
ønske om, at de fremtidige årsoversigter suppleres med 
prognoser for de vigtigste økonomiske indikatorer for 
det kommende år, om muligt set i sammenhæng med 
perspektiverne på mellemlang sigt. 
1.3. Skønt årsoversigten giver rigelige oplysninger om 
den økonomiske situation, anser Udvalget det for ønske­
ligt, at man kommer nærmere ind på dem i årsberet­
ningen. Det mener, at dette års årsberetning, der fore­
lægges Ministerrådet, dermed ville blive klarere og få 
større vægt. 
1.4. Udvalget konstaterer, at man i årsberetningen 
vier de nationale retningslinjer større opmærksomhed 
end de generelle retningslinjer. Ifølge Udvalget er dette i 
overensstemmelse med Kommissionens ønske om at 
opmuntre medlemsstaterne til via en virkelig effektiv 
samordning af deres politik at koncentrere indsatsen om 
at opnå en fælles økonomisk og social politik. 
1.5. Efter Udvalgets opfattelse er det ikke hen­
sigtsmæssigt at gå nærmere ind på de retningslinjer, som 
Kommissionen foreslår for medlemsstaternes politik. 
Forbundsrepublikken Tyskland udgør en undtagelse, 
idet den økonomiske situation i Tyskland denne gang 
behandles særligt dybtgående. I det følgende lægges 
vægten på de mere generelle afsnit i Kommissionens års­
beretning, dvs. betragtningerne over de ønskede mål, en 
fælles holdning og Det europæiske Valutasystem. 
(*) I henhold til art. 4 i Rådets beslutning af 18. februar 1974. 
(2) EFT nr. C 297 af 16. 12. 1976, s. 3. 2. Den politiske baggrund for årsberetningen for 1978 
2.1. Inden en nærmere gennemgang af årsberet­
ningens afsnit om en fælles holdning og Det europæiske 
Valutasystem (EMS), anser Udvalget det for hen­
sigtsmæssigt, at der gøres rede for baggrunden for Kom­
missionens årsberetning. 
2.2. Det europæiske Råd afholdt møde i København i 
april 1978 og igen i Bremen i juli. I april fastsatte Rådet 
et vækstmål på 4V2% henimod midten af 1979. På 
mødet i juli lagde man imidlertid vægten på nødvendig­
heden af en fælles holdning på det økonomiske og valu­
tariske område. 
2.3. Men blev enige om rammerne for et europæisk 
valutasystem og et forslag til tidsplan for dets gen­
nemførelse. Samtidig erklærede Det europæiske Råd, at 
en fælles holdning via supplerende foranstaltninger bi­
drager til, at de interne og eksterne begrænsninger, som 
medlemsstaterne hver især må tage hensyn til på det 
økonomiskpolitiske område, bliver mindre, og at forans­
taltningernes hensigtsmæssighed bliver større. Kort sagt 
forøger en fælles holdning sådanne foranstaltningers 
effektivitet. 
2.4. På Rådets møde i Bruxelles den 24. juli 1978 ved­
tog man dog Kommissionens forslag til beslutning om 
tilpasning af de offentlige budgetter for 1978 og forbere­
delsen af de offentlige budgetter for 1979 som led i 
Fællesskabets samordnede aktion. Deri fastlægges bud­
getpolitiske forslag, der er tilpasset de enkelte medlems­
stater. Efter dette rådsmøde sagde Kommissionen, at 
nogle af de forpligtelser, som de enkelte retningslinjer 
medførte, ikke ville kunne gennemføres udelukkende på 
nationalt plan, men krævede Fællesskabets større ramme 
(ifølge næstformand i Kommissionen, F.-X. Ortoli, på 
pressekonferencen efter rådsmødet). 
2.5. På det samme rådsmøde den 24. juli blev eksper­
terne i Det monetære Udvalg og Udvalget af direktions-
formænd for Centralbankerne anmodet om at foretage 
en mere tilbundsgående analyse af, hvilke følgevirk­
ninger gennemførelsen af det i Bonn skitserede europæi­
ske valutasystem ville få, herunder også betingelserne for 
konvergens mellem debitor- og kreditorlande. 
2.6. Efter topmødet i Bonn i juli har repræsentanterne 
for de syv vigtigste industrilande indgået en pakke-aftale 
indeholdende specifikke indbyrdes afhængige foranstalt­
ninger til stimulering af den økonomiske vækst, mind­
skelse af inflationen samt imødegå protektionistiske ten­
denser. 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/29 
2.7. Udvalget betragter disse begivenheder som et po­
sitivt bevis på, at der i medlemsstaterne påny er politisk 
vilje til at arbejde henimod endemålet nemlig en økono­
misk og monetær union. 
3. Fællesskabets målsætninger 
3.1. Mens Kommissionen i sine tidligere årsberet­
ninger udarbejdede en kvantificeret normativ vækstmo­
del med måltal for bl. a. vækst i BNI, inflation og infla-
tionsspredning, har den undladt dette i Årsberetningen 
for 1978. 
3.2. Kommissionens bestræbelser på at udbygge 
Fællesskabets centraløkonomiske mekanismer og sam­
rådsprocedurer må hilses velkommen som bidrag til op­
nåelse af visse acceptable normer for beskæftigelsen, in­
flation og en stabil valutasituation. Udvalget betvivler 
dog, at disse normer kan realiseres på kort sigt. 
3.3. I Årsberetningen giver Kommissionen udtryk for, 
at den tilstræber en solidere basis for samarbejdet med 
tredjelande. Udvalget er enig heri. Men det er efter dets 
opfattelse en overforenkling af spørgsmålet, når Kom­
missionen siger, at styrkelsen af EF's økonomiske og 
monetære mekanismer og procedurer vil genskabe gun­
stige betingelser for en hurtig vækst i et åbent internatio­
nalt handelssystem og dermed også til en fortsat udvik­
ling af de økonomiske strukturer (jf. okt. 6). 
3.4. Udvalget kan støtte Kommissionens opfattelse, at 
Fællesskabet har en stor interesse i at opretholde og ud­
vikle en åben international handel. Man bør imidlertid 
tage hensyn til, at Fællesskabet er meget sårbart over for 
konkurrencen fra industrialiserede lande uden for EF og 
fra de nyindustrialiserede udviklingslande. Den gensidige 
afhængighed mellem den tredje verdens og Fællesskabets 
økonomier og den kendsgerning, at disse på længere sigt 
udgør potentielle markeder for hinanden, må være af­
gørende for politikken i dag. 
4. Samordnet aktion og et europæisk valutasystem 
4.1. Udvalget glæder sig over, at man på Det europæi­
ske Råds møde i Bremen i juli blev enige om et nyt eu­
ropæisk valutasystem. Desuden ser den med tilfredshed 
på de bebudede foranstaltninger til forbedring af beskæf­
tigelses- og energiforsyningssituationen i EF og foran­
staltninger til at lette sektorielle og regionale struktur­
ændringer samt til at øge den internationale handel og 
hjælpen til udviklingslandene. Dette gælder også for den beslutning om specifikke og mere detaljerede finanspoli­
tiske forslag inden for rammerne af Fællesskabets 
samordnede aktion, som Rådet (finansministrene) traf 
senere på måneden. 
Denne beslutning kræver ligeledes, at medlemsstaterne i 
fællesskab fastsætter fælles makro-økonomiske måltal 
for inflationsbekæmpelsen, for genskabelse af vækst, for 
beskæftigelsen og for regionalpolitikken. Skal det nye sy­
stem krones med held, er det derfor nødvendigt med en 
mere samordnet udvikling i medlemsstaterne. 
4.2. En betingelse for virkeliggørelsen af den i pkt. 4.1 
tilstræbte politik, er, at de tidligere nævnte politiske in­
stanser træffer foranstaltninger til en koordinering af de 
nationale måltal for vækst, inflation og beskæftigelse 
under særlig hensyntagen til de regionale skævheder. 
4.3. Udvalget afgav en udtalelse om Fællesskabets 
holdning til den nuværende internationale valutauro (*). 
Heri blev der fremsat forslag, som i vidt omfang var i 
overensstemmelse med de forslag, der blev fremsat på 
Det europæiske Råds møde i Bremen i 1978. 
4.4. Udvalget finder det ikke muligt for øjeblikket at 
tage endelig stilling til det foreslåede system. Der forelig­
ger endnu ikke en detaljeret udarbejdelse af EMS-forsla-
gene. Udvalget mener, at den senere burde komme 
nærmere ind på dette spørgsmål. 
5. Den nuværende økonomiske situation og udsigterne 
5.1. Redegørelsen for de økonomiske udsigter i denne 
årsberetning fra Kommissionen er kortfattet. Kommis­
sionen begrænser sig til at beskrive den økonomiske situ­
ation ved hjælp af en serie på seks økonomiske indikato­
rer for Fællesskabet som helhed. 
5.2. Udvalget mener, at denne beskrivelse af den øko­
nomiske situation er et utilstrækkeligt grundlag for ret­
ningslinjerne for Fællesskabets politik. Udvalget medta­
ger derfor i sine overvejelser ligeledes elementer fra Den 
økonomiske Årsoversigt, der er offentliggjort separat. 
5.3. I sin årsberetning henviser Kommissionen til de 
bedre økonomiske udsigter for 1979. Den konstaterer en 
forbedring i Fællesskabets nuværende økonomiske yde­
evne på flere punkter. Det fremgår imidlertid af tabellen i 
årsberetningen, at situationen for enkelte størrelsers ved­
kommende er forværret. Udvalget finder det derfor 
ønskeligt, at Kommissionen underbygger sine konklu­
sioner i årsberetningen mere udførligt. 
C1) EFT nr. C 283 af 27. 11. 1978, s. 1. 
Nr. C 105/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
Udvalget ville i den forbindelse gerne se nogle tal for den 
økonomiske udvikling i de enkelte medlemsstater. 
5.4. Den reelle BNI-vækstrate (udvalget fremsatte 
ønske om, at der ved fremtidige beregninger af BNI også 
tages hensyn til negative faktorer som f.eks. den for­
ringelse af miljøet og livskvaliteter, der sker som følge af 
ødelæggelsen af de såkaldte gratis goder, som er uvurder­
lige og endnu ikke indgår i nationalregnskaberne (ren 
luft, rent vand, ro, natur, rekreative områder osv.)) for 
EF skulle i 1979 blive på 3,5 %, mens den i 1978 kun bli­
ver på 2,5 %. BNI-vækstraten skulle for de industrialise­
rede lande som helhed også ind i 1979 forblive på samme 
niveau som i 1978, nemlig 3,5%. Kommissionen har 
indkalkuleret den samordnede aktions positive effekt i 
sine 1979-væksttal. 
Udvalget er enig med Kommissionen i, at den kommende 
periode kun vil fremvise en gradvis genrejsning. 
5.5. I de fleste lande uden for EF var situationen i 
efteråret 1978 ikke meget bedre end i de foregående år: 
langsom vækst i produktion og handel, stor arbejdsløs­
hed, fortsat inflation, betalingsbalanceproblemer og sta­
dig tilbagevendende valutauro, ringe investering og ud­
bredt svigtende tillid. 
5.6. Den relativt kraftige vækst i De forenede Staters 
økonomi har i de forløbne år bidraget til, at væksttem­
poet for samtlige industrilande ikke er taget yderligere af. 
Vækstprognoserne for USA er mindre gunstige. Dertil 
kommer usikkerheden omkring den amerikanske dollar, 
hvis værdi undermineres gennem et stort underskud på 
betalingsbalancens løbende poster. Trods en bedring i 
dollarkursen er dollaren stadig under pres på de interna­
tionale valutamarkeder. 
5.7. I denne situation ser regeringerne sig stadig hyp­
pigere nødsaget til at gribe til specifikke indgreb for at 
støtte beskæftigelse og produktion i bestemte sektorer og 
for at beskytte landets egen produktion mod forstyrrende 
konkurrence udefra. Dette gælder EF-lande såvel som 
tredjelande. 
5.8. Verdenshandelen i år vil sandsynligvis kun vokse 
med 5 % som i 1977. (Dette bør sammenlignes med den 
langsigtede gennemsnitlige stigningstakt på 8 % og 11 % 
i 1976). 
For EF som helhed ventes for 1978 store overskud på 
både handelsbalance og for de løbende poster. En 
væsentlig årsag til overskuddet er den positive udvikling i 
bytteforholdet. Ifølge prognoserne vil verdenshandelen i 1979 vokse med 4—5%, uden at medlemsstaterne vil 
være i stand til at øge deres markedsandele. 
5.9. Arbejdsmarkedspolitikken er uden tvivl hovedår­
sagen til, at beskæftigelsessituationen i Fællesskabet ikke 
er forværret yderligere siden efteråret 1977. Derimod 
ventes arbejdsløsheden — målt i procent af den erhvervs­
aktive befolkning - som i 1977 gennemsnitlig androg 
5,5 %, i følge årsberetningen at stige til 5,7% i 1978. Ar­
bejdsløsheden blandt unge under 25 år er faldende. I års­
beretningen ventes her et mindre fald i 1979. 
Udvalget betragter imidlertid årsberetningens udsagn 
om, at arbejdsløsheden i EF har nået toppen, som forha­
stet og ubegrundet. Den vedvarende utilfredsstillende si­
tuation på arbejdsmarkedet gør kraftigere beskæftigel­
sesfremmende foranstaltninger påkrævet. Disse skal tage 
sigte på øget økonomisk vækst, fordeling af tilrådighed­
stående arbejde og strukturforanstaltninger. Konjunk­
turforanstaltningerne alene er ikke nok til inden for en 
rimelig tid at bringe arbejdsløsheden ned på et accepta­
belt niveau. 
5.10. Inflationstakten i 1978 ligger i alle medlemssta­
ter lavere end i de foregående år. For EF som helhed 
skønnes forbrugerpriserne i 1978 at stige med ca. 7% 
sammenlignet med 10% i 1976 og 9% i 1977. Dette er 
en tilfredsstillende udvikling, men det er beklageligt, at 
inflationstakten ikke er faldet i samme omfang i alle 
medlemsstater. Tilnærmelsen bør ske, samtidig med at 
den konvergerende udvikling går i retning af større stabi­
litet. Det påtænkte europæiske valutasystems varighed 
afhænger heraf. 
5.11. Som tidligere nævnt omtaler årsberetningen 
ikke de strukturproblemer, Fællesskabet står overfor, og 
som kræver den rette politik både på kort og mellemlang 
sigt. Udvalget ser gerne, at de vigtigste elementer i den 
økonomiske årsoversigt medtages i årsberetningen. Dette 
gælder navnlig årsoversigtens kapitel 9, hvori analyseres 
strukturændringer i efterspørgsel og produktion samt 
arbejdsløshedens strukturelle årsager. 
6. Fortsatte økonomiske problemer og politiske alter­
nativer 
6.1. På baggrund af de foregående bemærkninger til 
dette års årsberetning skal Udvalget nu behandle visse 
hidtil uomtalte problemer, som der bør ofres større op­
mærksomhed på i en årsberetning om den økonomisk 
situation. 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/31 
6.2. Økonomiske vcekstperspektiver 6.4. Mindre vækst i verdenshandelen 
Udvalget tvivler på, at 50'ernes og 60'ernes vækstrater 
kan gentages i 80'erne. 
6.2.1. Både efterspørgsels- og udbudsfaktorer kan 
nævnes som årsager til den forventede afdæmpede øko­
nomiske vækstrate. Vægten kan her lægges på forskellige 
punkter. 6.4.1. En afgørende årsag til, at aktivitetsstimule-
ringen har været mindre effektfuld, er, at den udenland­
ske efterspørgsel har været knap så ekspansiv som ventet. 
De vestlige landes årlige importstigning var før energikri­
sen næsten dobbelt så stor som realvæksten i deres pro­
duktion. I perioden 1974—1978 er forholdet mellem im­
portstigning og produktionsvækst kun 1,2:1. 
Det må konstateres, at den industrialiserede verdens 
økonomiske vækst i flere år har ligget langt under den 
langsigtede tendens. En række sektorer er kommet i van­
skeligheder som følge af de vesteuropæiske industrilan­
des begrænsede betydning i verdenshandelen, de kraftigt 
stigende energi- og råvarepriser, den høje inflation og 
skærpet konkurrence. Problematikken er i hovedsagen 
strukturelt præget. 
6.2.2. Udvalget mener, at genskabelse af afbalanceret 
vækst på mellemlang sigt ikke kan ske udelukkende gen­
nem finanspolitiske stimulanser, støtte til sektorer, som 
kommer i vanskeligheder, samt makroøkonomisk efter-
spørgelsregulering. Ovenstående foranstaltninger er 
særligt vigtige på kort sigt. Indførelsen af EMS kan yde et 
relevant bidrag. Disse foranstaltninger alene er imidlertid 
ikke tilstrækkelige til at løse alle de aktuelle problemer 
og bør udbygges med strukturforanstaltninger. 
6.2.3. Udvalget mener, at de nødvendige strukturæn­
dringer må gennemføres hurtigere. Dette gøres lettere, 
efterhånden som flere lande oplever hurtigere vækst. 
For at fremme EF-industriens omstrukturering, tilskyn­
der Udvalget Kommissionen til at undersøge mulighe­
derne for at føre en økonomisk vækstpolitik i EF under 
hensyntagen til f.eks. beskæftigelsen, energisituationen, 
miljømæssige faktorer, udviklingslandenes stilling og til 
strukturændringers samfundsmæssige og regionale kon­
sekvenser. 
6.3. Hindringer for en aktivitetsstimulerende politik 
Den bestående overkapacitet i en række af produktions­
apparatets vigtige sektorer, finansieringsvanskeligheder 
og tvivl om opsvingets varighed har trods stigningen i 
privatforbruget og de offentlige udgifter kun meført en 
beskeden opgang i det private erhvervslivs investerings­
kapacitet. Øget investeringsaktivitet er imidlertid en af 
hovedforudsætningerne for en kumulativ ekspansions-
proces. 
Udvalget håber, at Kommissionen som led i de fælles an­
strengelser vil lægge stor vægt på fremme af investerings­
aktiviteten. 6.4.2. Udvalget mener, at EF i denne forbindelse bør 
fremkomme rned forslag vedrørende underskudslande-
nes gældsproblemer. Uligevægten indvirker jo negativt 
på væksten i den internationale økonomi og handel. Den 
forårsager hyppig valutauro og er et påskud for under-
skudslandene til at træffe restriktive foranstaltninger. 
6.4.3. Udvalget håber, at de igangværende GATT-
forhandlinger fører til positive resultater, således at man 
får fjernet en række af de bestående ikke-toldmæssige 
importhindringer. Udvalget er helt klar over, at den 
fortsatte vækst i verdenshandelen ellers vil være truet. 
6.4.4. Udvalget fremhæver det stærke politiske og so­
ciale pres, som går imod den fulde anerkendelse af en in­
ternational arbejdsdeling baseret på komparative om­
kostningsforskelle i den internationale handel. Selv om 
der efter Udvalgets mening bør eksistere muligheder for 
at afbøde skadevirkningerne af de økonomiske 
ændringer, skal den specifikke tilpasningsbistand doseres 
omhyggeligt samt være gennemskuelig og af midlertidig 
karakter. 
6.4.5. Udvalget beklager, at man ikke altid klart ser 
forbindelserne mellem handelens udvikling og er­
hvervstøtte. Regionalproblemer er ofte resultatet af 
utilstrækkelig tilpasning til ændringer i efterspørgselen. 
Det er ønskeligt, at EF i højere grad betragter spørgs­
målene om protektionisme, erhvervsstøtte, konkurrence 
generelt set og regionale spørgsmål som et enkelt pro­
blem. 
6.4.6. Udvalget fremfører, at en protektionistisk poli­
tik kun giver Fællesskabet få og tilmed kortsigtede for­
dele. Det er fristende varigt at beskytte visse industrier 
mod arbejdsløshed, men det kan true Fællesskabets kon­
kurrenceevne. 
6.5. Små og mellemstore virksomheder 
I det omfang der anvendes statsmidler for at fremskynde 
tilpasningen til de strukturændringer, som er blevet 
Nr. C 105/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
nødvendige på grund af de seneste års internationale ud­
vikling, er der meget, der taler for, at disse i højere grad 
end hidtil afpasses efter de små og mellemstore virksom­
heders udvikling. De råder ikke blot over et betydeligt 
innovationspotentiel, men er af natur også generelt mere 
fleksible. 
De mindre erhvervsvirksomheder som overvejende er ar­
bejdskraftintensive kan yde et væsentligt bidrag til 
bekæmpelse af arbejdsløsheden. 
7. Arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitik 
7.1. Efter Udvalgets opfattelse er det på kort sigt umu­
ligt at skabe en balance mellem udbud af og efterspørgsel 
efter arbejdskraft, selvom der i følge årsberetningen er 
mulighed for en beskeden nedgang i den gennemsnitlige 
arbejdsløshedsprocent i 1979. Betragter man de faktorer, 
der bestemmer udbuddet af arbejdskraft på længere sigt 
(befolkningstilvækst, erhvervsfrekvens m.v.), er et af de 
få positive punkter, at Fællesskabets alvorlige ar­
bejdsløshedsproblem, (f. eks. ungdomsarbejdsløsheden), 
som følge af den dalende tendens i fødselstallet i 
1960'erne vil mindskes noget i begyndelsen af 1980'erne. 
Udvalget opfordrer Kommissionen til at undersøge, i 
hvor høj grad der er den ønskelige overensstemmelse 
mellem de demografiske faktorer på den ene side og er-
hvervsuddannelsesmulighederne samt de enkelte sekto­
rers arbejdskraftsbehov på den anden. Udvalget forbe­
holder sig ret til senere selv at behandle dette spørgsmål 
mere indgående. 
7.2. Udvalget ser med bekymring på den afsvækkelse, 
der i følge den økonomiske årsoversigt har præget 
væksten i antallet af arbejdspladser i 70'erne. Efter Ud­
valgets mening er der på baggrund af de alvorlige følger 
af den konjunkturarbejdsløshed, der skyldes det økono­
miske tilbageslag, og strukturarbejdsløsheden behov for 
en arbejdsmarkedspolitik, der er afstemt efter såvel kort­
sigtede som langsigtede aspekter. 
7.3. Der bør fra Kommissionens side tages et særligt 
hensyn til arbejdsløsheden inden for erhverv, hvor ver-
denskapaciteten langt overstiger den nuværende eller 
sandsynlige fremtidige efterspørgsel. 
7.4. Det er vigtigt, at der ved hjælp af alle disponoble 
midler ydes fællesskabsstøtte til fremme af beskæftigel­
sen, og at der iværksættes uddannelsesprogrammer. Man 
må ganske vist erkende, at man dermed snarere kurerer 
symptomerne end årsagerne. 
8. Consensus mellem arbejdsmarkedets parter 
8.1. Udvalget er af den opfattelse, at en gensidig for­
ståelse blandt alle vigtige sociale og økonomiske interes­segrupper er en forudsætning for, at man kan overvinde 
de aktuelle problemer og gennemføre de nødvendige 
strukturændringer. 
8.2. Trepartskonferencen den 9. november 1978 
havde som vigtigste punkt på dagsordenen bekæmpelse 
af arbejdsløsheden i Fællesskabet. Der var almindelig 
enighed blandt de tilstedeværende om analysen af pro­
blemet, som det var forelagt Kommissionen. Det skal 
bemærkes, at analysen i hovedtrækkene berører de punk­
ter, der er behandlet i denne udtalelse. Der var også enig­
hed om, at vækstfremmende foranstaltninger samt 
særlige og supplerende arbejdsmarkedspolitiske tiltag er 
nødvendige med henblik på en reduktion af ar­
bejdsløsheden. Spørgsmålet om, hvorledes regeringerne 
skulle afveje de to forskellige muligheder, fremkaldte dog 
nogen uenighed. De eventuelle bidrag, arbejdsfordelings-
foranstaltninger måtte kunne yde i denne sammenhæng, 
blev der ikke opnået enighed om ved denne lejlighed. 
Imidlertid blev Kommissionen anmodet om at se 
nærmere på et antal foranstaltninger i forbindelse med 
beskæftigelsespolitikken og arbejdsfordelingsproblema-
tikken. Afdelingen håber, at der med kort frist kan opnås 
enighed om disse punkter. 
\ 
9. Case study: Den økonomiske situation i Forbunds­
republikken Tyskland 
9.1. Som tidligere har Udvalget gennemgået de øko­
nomiske problemer og den politik, der føres i de enkelte 
medlemsstater, men derudover er man gået nærmere ind 
på den økonomiske situation i Forbundsrepublikken 
Tyskland. Under udarbejdelsen af denne del mødte Ud­
valget stor velvilje hos de tyske organisationer, herunder 
dem, der repræsenterer de tyske arbejdsmarkedsparter. 
De fremkom alle med oplysninger om, hvilken politik der 
burde føres i fremtiden samt gav deres vurdering heraf. 
9.2. Denne case study over Forbundsrepublikken 
Tyskland viser billedet af et land, som har formået at 
opnå prisstabilitet og udenrigsøkonomisk balance, sam­
tidig med at det ikke har nået sine potentielle vækstmål 
eller mindsket arbejdsløsheden til et acceptabelt niveau. 
9.3. Siden det økonomiske tilbageslag i 1975 fulgte 
BNI ikke konstant den ligevægtige vækstrate, tværtimod 
skete der tilbageslag (1976 stigning på 5Va%, 1977: 
3 %, 1978: 3 %). Kapaciteten blev i gennemsnit udnyttet 
utilstrækkeligt, selv om der forekom betydelige forskelle 
fra sektor til sektor. Inden for bygge- og anlægsvirksom­
hed samt automobilindustrien er kapacitetsreserven i 
mellemtiden blevet udnyttet. Inden for forbrugsgodein­
dustrien udnyttes kapaciteten igen nogenlunde tilfreds­
stillende, hvorimod kapacitetsudnyttelsen inden for visse 
dele af investeringsgodeindustrien kun ligger lidt over 
niveauet under den økonomiske afmatning. 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/33 
9.4. Samfundsøkonomisk set er det ikke rigtig lykke­
des at nå op på det ønskede beskæftigelsesniveau efter 
det økonomiske tilbageslag i 1975. Fra 1975 til 1977 
faldt arbejdsløshedsprocenten kun fra 4,7 til 4,5%. Fra 
slutningen af maj 1977 til slutningen af maj 1978 faldt 
ungdomsarbejdsløsheden fra 87 000 til 77 000 - eller fra 
9,2% til 8,4% af det samlede arbejdsløshedstal. Deri­
mod steg arbejdsløsheden i de øvrige grupper (f. eks. 
handicappede kvinder, der ønsker deltidsbeskæftigelse), 
fra 415 000 (43%) til 430 000 (47%). Antallet af perso­
ner, som har været arbejdsløse i mindst et år,, steg fra 
170 000 (18%) til 203 000 (22%). 
I 1979 vil efterspørgselen efter arbejdskraft vokse mere 
end udbuddet. Det skønnes, at arbejdsløsheden i 1979 på 
årsbasis vil falde med gennemsnitlig 40 000 til 50 000 
sammenlignet med 1978. Den gennemsnitlige ar­
bejdsløshedsprocent vil ligge på et sted mellem 4 og 
4V2% og altså fortsat være meget høj. 
9.5. Målet med udenrigsøkonomisk balance kan for­
tolkes således at vekselkursen for D-mark skal opveje 
forskellen mellem den indenlandske og den udenlandske 
inflationstakt. På dette punkt var i hvert fald sidste halv­
år 1977 og første halvår 1978 præget af manglende ba­
lance, idet stigningen i D-markens værdi i forhold til de 
øvrige valutaer sandsynligvis var betydeligt kraftigere 
end forskellen i inflationstakterne. Denne stigning for­
ringede konkurrenceevnen på eksport- og importmarke­
derne. 
9.6. Man har rejst det spørgsmål, om mindre ar­
bejdsløshed på kort sigt kun kan opnåes på bekostning af 
prisstabiliteten, samt om man på mellemlang sigt faktisk 
kan skabe fuld beskæftigelse, prisstabilitet, vækst og 
udenrigsøkonomisk balance, hvis der blot på et af punk­
terne ikke føres en effektiv politik. 
9.7. Tilsyneladende viste den kortsigtede konjunk-
turmodvirkende politik sig at slå fejl, fordi den i realite­
ten ofte virkede konjunkturforstærkende. Det forekom­
mer mere hensigtsmæssigt at tilstræbe en stabilisering af 
penge- og finanspolitikken samt den øvrige økonomiske 
politik og desuden af indkomst- og lønpolitikken. Denne 
strategi burde orienteres efter den mellemfristede pro­
duktionskapacitet og ville bidrage til at stabilisere de pri­
vate beslutningstageres forventninger. 
9.8. Udvalget mener, at der er to stadier på vejen mod 
opfyldelsen af de samfundsøkonomiske målsætninger. 
9.9. På det første stadium skal de strukturelle 
skævheder afhjælpes, således at der skabes grundlag for 
en solid økonomisk vækst. 
9.10. På det andet stadium skal pengemængden og de 
offentlige udgifter løbende afpasses efter produktionspo-tentiellet. Ændringer i profit/løn-relationen må ikke 
gennemføres for brat. Socialpolitiske fremskridt (f.eks. 
arbejdstidsnedsættelser) kan heller ikke gennemføres 
pludseligt. I givet fald må de ledsages af ordninger med 
overskudsdeling. Vækst- og socialpolitisk nødvendige re­
former af skattesystemet må ikke foretages ad hoc, men 
derimod i henhold til en langsigtet planlægning. 
9.11. Men også i de kommende år vil arbejdsløsheden 
være det centrale problem. Man kunne formentligt nå 
frem til fuld beskæftigelse inden 1985, hvis BNI i faste 
priser steg med 3V2% årligt. Stigningstakten i BNI 
kunne naturligvis blive større, hvis man oplevede en pro­
duktivitetsstigning, der lå højere end de forventede 3 % 
pr. år. 
9.12. For at opnå fuld beskæftigelse må staten yde et 
væsentligt bidrag ved aktivt at øge den økonomiske 
vækst. I Udvalget er der forskellige opfattelser af, hvilke 
instrumenter man først og fremmest bør anvende. 
Nogle går ind for udbudsorienterede foranstaltninger 
(investeringer, produktion, uddannelse osv.) Sigtet med 
sådanne politiske foranstaltninger ville være at skabe et 
stabilt økonomisk klima, der fremmer de private investe­
ringer. Ud fra dette synspunkt bør målet med finans­
politikken være at nedbringe omkostningerne, øge netto­
fortjenesten, samt virke som et incitament for alle led i 
den økonomiske proces. 
Gennemtvinges en arbejdstidsnedsættelse for hurtigt, vil 
produktionsprocessen blive mindre effektiv især i de små 
og mellemstore virksomheder. 
9.13. Repræsentanterne for det andet standpunkt 
foretrækker direkte efterspørgselsorienterede foranstalt­
ninger. De fremfører, at øget fortjeneste, der udeluk­
kende er fremkaldt af en omkostningssænkning, ikke i 
sig selv vil stimulere til tilstrækkelige nyinvesteringer. En 
væsentlig betingelse for nyinvesteringer er snarere for­
ventningen om en varig omsætningsfremgang, hvilket be­
tyder bedre kapacitetsudnyttelse. Betingelsen herfor er, 
at staten øger sin egen efterspørgsel efter varer og tjene­
steydelser (det offentlige forbrug skal øges med 2xlz—3 % 
og de offentlige investeringer med 5—6%). Der er også 
behov for finanspolitiske foranstaltninger til stimulering 
af de private investeringer. Gennem de sekundære virk­
ninger ville vækstraten for den private sektors efter­
spørgsel (investeringer og forbrug) ligeledes vokse. En 
sådan politik kunne knyttes til »Programmet for fremti­
dige investeringer« og ville i højere grad være et program 
på mellemlang sigt. Det ville på denne måde adskille sig 
væsentligt fra den politik, der er afstemt efter den kort­
sigtede situation, der er beskrevet i punkt 9.12. 
Nr. C 105/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
9.14. Som konklusion skal det fremføres, at erfa- 9.15. Man bør fortsætte bestræbelserne på på lang 
ringen har vist, at forsøg på at nedbringe statens under- sigt at beskære livsarbejdstiden. Det ville imidlertid være 
skud gennem offentlige besparelser - især investeringer - fejlagtigt at betragte indførelsen af en kortere arbejdsuge, 
hæmmer produktionsstigningen og fører til underskud som det eneste middel til løsning af arbejdsløshedspro-
på mellemlang sigt. blemet og at afstå fra at skabe større økonomisk vækst. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 30. november 1978. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Fabrizia BADUEL GLORIOSO 
BILAG 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg om Årsberetningen om den økonomiske situation i 
Fællesskabet i 1978 
DEN ØKONOMISKE SITUATION I FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND 
1. Den aktuelle situation og hovedproblemerne 
1.1. De økonomiske problemer træder tydeligt frem, når man sammenligner den faktiske og den i den 
nærmeste fremtid forventede udvikling med de målsætninger, der er fastsat i art. 1 i loven om stabilitet og 
vækst: Stabilt prisniveau, stabil og rimelig økonomisk vækst, højere beskæftigelsesniveau og ligevægt i 
udenrigsøkonomien. I denne forbindelse er væksten og beskæftigelsen de to vigtigste problemer, Der fin­
des ganske vist et latent stabilitetsproblem, men det er mindre akut. Der findes ikke et udenrigsøkonomisk 
problem i traditionel forstand (store overskud eller underskud på betalingsbalancens løbende poster). 
»Den udenrigsøkonomiske uligevægt« identificeres i dag ofte med valutakursudviklingen. 
1.2. Lav inflationstakt 
1.2.1. Inflationstakten (stigningstakten i forbrugerpriserne sammenlignet med samme tidspunkt for­
rige år) er faldet fra næsten 8 % i foråret 1974 til under 2,5 %. Med international, men også med tysk, 
målestok er dette meget lavt. 
1.2.2. I 1979 vil inflationstakten for første gang i længere tid stige noget på grund af den øgede øko­
nomiske aktivitet, merværdiafgiftens forhøjelse og importprisfaldets ophør. Dog vil levnedsmiddelpri­
serne også i det kommende år kun stige lidt. Mange ser dog en fare på lidt længere sigt i den kraftige 
udvidelse af pengemængden siden efteråret 1977. Den inflationsskabende virkning heraf overvurderes 
dog ofte (jf. 5.1.1). 
1.3. Utilfredsstillende økonomisk vækst 
1.3.1. Bag kravet i stabilitets- og vækstloven om stabil og rimelig vækst står forestillingen om, at brut­
tonationalindkomsten i faste priser skulle følge »den ligevægtige vækstrate«, hvor den samfundsøkono­
miske produktionskapacitet udnyttes optimalt. Ud over vanskeligheden ved at beregne den tekniske 
kapacitet rejser dette betydelige analytiske problemer. Den tekniske kapacitet er ikke sammenfaldende 
med den økonomisk set rimelige kapacitet. Den maksimale udnyttelse er ikke identisk med den optimale 
udnyttelse. Selv med en tilfredsstillende gennemsnitlig samfundsøkonomisk udnyttelsesgrad kan der fore­
komme betydelige afvigelser i opadgående og nedadgående retning. Desuden kan begrebet » kapacitet« af 
gode grunde fortolkes bredere end sædvanligt. Med en kraftigere investeringsaktivitet i de seneste år ville 
produktionskapaciteten i dag have været større, end det faktisk er. Efter at det samfundsøkonomiske 
produktionspotentiel i årene 1970-1973 steg med 5%, var stigningstakten i årene 1976-1978 kun på 
2%. Med en mere effektiv økonomisk politik ville der sikkert ikke være indtrådt et så stort fald. 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/35 
1.3.2. Trods disse forbehold er situationen den, at efter overvindelsen af de økonomiske tilbageslag i 
1975 (BNI i faste priser, -2 %) fulgte BNI ikke konstant den ligevægtige vækstrate, men der skete tilbage­
slag (1976: +5Vi%, 1977: +3%, 1978: +3%). Kapaciteten blev derfor i gennemsnit udnyttet 
utilstrækkeligt. Efter et spring fra 1975 til 1976 fra knap 82 til 84% lå udnyttelsesgraden også i 1978 
med ca. 86% omkring 3% under den normale udnyttelse,dog med betydelige forskelle fra sektor til sektor. 
Inden for bygge- og anlægsvirksomhed samt automobilindustrien er kapacitetreserven i mellemtiden ble­
vet udnyttet, inden for forbrugsgodeindustrien udnyttes kapaciteten igen nogenlunde tilfredsstillende, 
hvorimod kapacitetudnyttelsen inden for visse dele af investeringsgodeindustrien kun ligger lidt over 
niveauet under den økonomiske afmatning. Situationen er endnu værre, når man tager hensyn til, at den 
»potentielle« produktionskapacitet inden for mange områder (især inden for bygge- og anlægsvirksom­
hed) er større end den nuværende kapacitet (jf. 1.3.1). 
Anvendelsen af bruttonationalindkomsten i Forbundsrepublikken Tyskland 
(1970-priser) 
Mia DM 
1977 Procentvis ændring i forhold til foregående år 
1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 (2) 1979 (2) 
Privat konsum 
Kollektivt konsum 
Bruttoinvesteringer (*) 
Heraf: 
maskiner og inventar 
bygge- og anlægsvirksomhed 
Eksport 
minus: import 
Bruttonationalindkomst 455,5 
143,1 
188,3 
74,7 
106,1 
233,2 
206,3 
813,8 7,3 
4,6 
9,3 
17,7 
6,7 
7,2 
15,5 
5,9 5,2 
6,3 
0,2 
5,9 
6,8 
6,1 
8,9 
3,3 4,0 
4,6 
2,6 
•1,0 
6,3 
6,4 
6,9 
3,7 2,6 
5,5 
2,1 
0,8 
-0,2 
11,5 
3,1 
4,9 0,3 
4,3 
-10,5 
-10,2 
- 9,8 
11,8 
3,6 
0,4 2,9 
4,5 
8,0 
0,4 
6,9 
6,0 
3,5 
2,0 3,7 
2,5 
12,5 
6,5 
4,7 
11,2 
11,1 
5,7 3,1 
1,0 
2,8 
7,7 
1,7 
3,9 
4,3 
2,6 3,5 
3 
3,5 
5 
4,5 
4 
5 3,5 
2,5 
6,5 
6 
5 
6 
6,5 
Til orientering 
Tilvækst i produktions­
kapaciteten 
Udnyttelsesgrad i procent 
Forbrugerpristigning 
Stigning i bruttoindkomsten 
af lønarbejde 
af selvstændig erhvervs­
virksomhed og formue 
Arbejdsløshedsprocent 
Procentvis stigning i 
D-Markens effektive kurs (3) -
-
-
_ 
-
-5 
91 
3,5 
18,1 
9,5 
0,7 
-5 
89 
5,4 
13,0 
6,4 
0,8 
-5 
88 
5,6 
9,9 
7,6 
1,1 
-4 
88 
7,1 
13,5 
7,5 
1,2 
-3,5 
86 
7,0 
10,0 
0,1 
2,6 
5,0 3,5 
82 
6,2 
4,1 
4,4 
4,7 
1,6 2 
84 
4,4 
7,3 
15,2 
4,6 
7,3 2 
85 
3,8 
7,1 
3,5 
4,5 
8,8 2 
86 
2,5 
6 
8,5 
4,5 
8 2 
87-88 
3,5 
7 
9,5 
4-4,5 
-
(J) Inklusive lagerbevælgelser. 
(2) Skøn. 
(3) Over for de 22 vigtigste handelspartnere. 
1.3.3. I 1979 vil man komme vækstmålet for samfundsøko­
nomien noget nærmere. Efter faldet i den økonomiske aktivitet i 
de første måneder af 1978 først og fremmest som følge af uroen 
på valutamarkederne og de hårde lønkonflikter har man siden 
sommeren kunnet konstatere flere tegn på forbedring i den øko­
nomiske situation. Stigningstakten i BNI i faste priser vil vokse 
fra 3 % i 1973 til 4 % i 1979, således at produktionskapaciteten, 
der øges med lidt over 2 %, vil blive udnyttet noget bedre end i 
1978. Det reale private forbrug vil fortsat vokse med 3V2%. 
Stigningstakten i det reale offentlige forbrug (1978 +3%) vil 
kun falde ubetydeligt. De reale bruttoinvesteringer vil blive øget noget kraftigere, nemlig med 6% sammenlignet med 3V2% i 
1978. Der vil også ske en mindre fremgang i eksporten af varer 
og tjenester fra 4 til 6 %; importen vil ligeledes ekspandere med 
uformindsket kraft. Det er dog usikkert, om den for 1979 for­
ventede stærkere vækst vil fortsætte i de kommende år. 
1.3.3.1. Symptomerne på øget økonomisk aktivitet er en for­
bedring i erhvervslivets forventninger og den stigende ordretil­
gang, produktionen og kreditefterspørgselen i mange industri­
sektorer samtidig med en vedvarende kraftig forøgelse af efter­
spørgselen inden for bygge- og anlægsvirksomhed. 
Nr. C 105/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
1.3.3.2. Af vigtige årsager til den nuværende og forventede 
aktivitetsfremgang kan nævnes D-markens værdi, der fra mid­
ten af 1977 til foråret 1978 steg med 10 % og medførte en bety­
delig forhøjelse af D-markens reale vekselkurs (renset for infla-
tionsforskelle). Indtil midten af september faldt den igen noget. I 
anden halvdel af september er den dog påny steget. 11979 for­
venter man en mere gunstig udvikling i den økonomiske situ­
ation i de europæiske industrilande. I andet halvår 1977 førte 
Den tyske Forbundsbank en mere ekspansiv politik, således at 
den korte og mellemlange rente faldt betydeligt indtil foråret 
1978, hvilket først og fremmest bidrog til en forøgelse af bolig­
byggeriet. I efteråret 1977 og i sommeren 1978 traf Forbunds­
regeringen en række finanspolitiske, først og fremmest skattepo­
litiske, foranstaltninger for at øge de private investeringer og det 
private forbrug. Statens finansieringsunderskud vil i 1979 blive 
ca. 10 mia. D-mark større end i 1978. I modsætning til 1977 er 
der sket en forbedring i virksomhedernes dog fortsat ret ringe 
rentabilitet. Indkomsten af selvstændig erhvervsvirksomhed og 
formue vil i 1978 og 1979 stige kraftigere end lønindkomsten. 
Udnyttelsen af kapacitetsreserverne (bygge- og anlægsvirksom­
hed) og den forventede forbedring af kapacitetsudnyttelsen for­
anlediger mange virksomheder til øget udvidelse af deres kapa­
citet, altså til flere investeringer. 
1.4. Den store arbejdsløshed 
1.4.1. Samfundsøkonomisk set er det ikke rigtigt lykkedes at 
nå op på den ønskede beskæftigelsesgrad efter recessionen i 
1975. Fra 1975 til 1977 faldt arbejdsløshedsprocenten kun fra 
4,7 til 4,5 % og vil, med et gennemsnitligt ledighedstal på 1 mil­
lion, kun ligge en anelse lavere i 1978.1 de seneste år er der sket 
mærkbare forandringer i opfattelsen af begrebet »acceptabel« 
arbejdsløshed. I begyndelsen af 70'erne oplevedes en ar­
bejdsløshed på blot 1V2% som betænkelig stor. I dag ville en 
arbejdsløshedsprocent på mellem 2 og 2V2% allerede blive 
betragtet som et usædvanligt fremskridt. I denne forbindelse 
fremføres det, at mellem 300 000 og 400 000 af de ar­
bejdssøgende (primært arbejdsløse med helbredsdefekter, kvin­
der, der ønsker deltidsarbejde, og arbejdstagere i aldersgruppen 
55-65) kun i allerheldigste fald kan sikres beskæftigelse. På den 
anden side må det imidlertid konstateres, at der for tiden er en 
ikke-registreret reserve på mellem 500 000 og 700 000 perso­
ner. Hertil kommer, at arbejdsløsheden ville have været meget 
større, hvis ikke en stor del af de udenlandske arbejdstagere var 
vendt tilbage til deres hjemland. 
1.4.2. Fra slutningen af maj 1977 til slutningen af maj 1978 
faldt ungdomsarbejdsløsheden fra 87 300 til 77 000; dens andel 
i den samlede arbejdsløshed gik tilbage fra 9,2 til 8,4%. Deri­
mod steg arbejdsløsheden i de øvrige »problemgrupper« (jf. pkt. 
1.4.1. ovenfor) fra 415 000 (43,8 %) til 430 000 (47 %). Antal­
let af personer, som havde været arbejdsløse i mindst 1 år, steg 
fra 170 000 (18 %) til 203 000 (22 %). 
1.4.3. Hvor arbejdsløsheden inden for bygge- og anlægsvirk­
somhed i de forløbne år ellers har ligget over gennemsnittet, er 
den i den seneste tid faldet markant; i mange tilfælde har der di­
rekte været mangel på arbejdskraft. Også inden for servicefa­
gene er beskæftigelsessituationen blevet forbedret. Hvad angår 
fremstillingsvirksomhed (f. eks. metal- og elektroindustrien), har 
beskæftigelsen derimod fortsat vist faldende tendens. 
1.4.4. De regionale forskelle i arbejdsløsheden er markante. I 
slutningen af august 1978 lå arbejdsløshedsprocenten i Saarland 
(7,6 %) i Nordrhein-Westfalen og i Niedersachsen (begge steder 4%) et godt stykke over gennemsnittet (4%), mens den i Ba-
den-Wiirttemberg (2,4 %) og i Sydbayern (3,0 %) var klart min­
dre). 
1.4.5. I 1979 vil efterspørgselen efter arbejdskraft vokse 
mere end udbuddet. Det skønnes, at arbejdsløsheden i 1979 på 
årsbasis vil falde med gennemsnitligt 40 000-50 000 sammen­
lignet med 1978; den gennemsnitlige arbejdsløshedsprocent vil 
ligge på et sted mellem 4 og 4V2 % og altså fortsat være meget 
høj. 
1.5. Styrkelsen af D-marken i forhold til de øvrige valutaer 
1.5.1. Stabilitetslovens krav om udenrigsøkonomisk balance 
kan fortolkes som følger: vekselkursen skal i princippet opveje 
forskellen mellem den indenlandske og den udenlandske infla-
tionstakt. Efter denne definition, som der iøvrigt langt fra her­
sker enighed om, var i hvert fald sidste halvår 1977 og første 
halvår 1978 præget af manglende balance. Stigningen i D-mar­
kens værdi i forhold til de øvrige valutaer må nemlig formodes 
at have været betydeligt kraftigere end faldet i inflationstakten. 
Denne stigning forringede erhvervslivets konkurrenceevne på 
eksport- og importmarkederne og var altså ikke »konkurrence­
neutral«. 
2. Den nødvendige økonomisk-politiske strategi 
2.1. Af den økonomiske udvikling fra 1969 til 1972 har man 
gjort to vigtige erfaringer: 
2.1.1. Stabilitetslovens målsætninger kan ikke anskues en­
keltvis. Det er nok muligt på kort sigt at opfylde én målsætning 
(mindre arbejdsløshed) på bekostning af en anden (prisstabili­
tet), men på mellemlang sigt kan intet af målene nås, hvis de 
øvrige målsætninger ikke opfyldes. 
2.1.2. Den kortsigtede, konjunkturmodvirkende konjunk­
turpolitik viste sig at slå fejl, fordi den i realiteten ofte virkede 
konjunkturforstærkende. Det forekommer mere hen­
sigtsmæssigt at tilstræbe en stabilisering af statens penge- og 
finanspolitik samt øvrige økonomiske politik og desuden af 
indkomst- og lønpolitikken. Denne politik bør orienteres efter 
den mellemfristede produktionskapcitet og bidrage til at stabili­
sere de private beslutningstageres forventninger. 
2.2. Efter denne økonomisk-politiske strategi er der to 
stadier på vejen mod opfyldelsen af de samfundsøkonomiske 
målsætninger: 
2.2.1. På det første stadium skal der ske en dæmpning af 
pris- og lønstigningerne, og strukturelle skævheder skal 
blotlægges, således at der skabes grundlag for en solid økono­
misk vækst. 
2.2.2. På det andet stadium skal pengemængden og de of­
fentlige udgifter løbende afpasses efter produktionspotentiellet. 
Ændringer i profit/løn-relationen samt socialpolitiske frem­
skridt (f. eks. arbejdstidsnedsættelser) må ikke gennemføres for 
brat og kan i givet fald ledsages af ordninger med overskuds­
deling. Vækst- og socialpolitisk nødvendige reformer af skatte­
systemet må ikke foretages ad hoc, men derimod i henhold til en 
langsigtet planlægning. Det samme gælder ændringer i andre 
grundlæggende forhold. 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/37 
3. Den faktiske udvikling 4. Hovedproblemet på mellemlang sigt: arbejdsløsheden 
3.1. Den faktiske udvikling efter 1973 afviger i betydelig 
grad fra denne idealforestilling om den økonomiske politik: 
3.1.1. På det første stadium (fra 1973 til 1975) skete der et 
uventet kraftigt fald i produktion og beskæftigelse. Beskyttet af 
de fleksible vekselkurser traf centralbanken i foråret 1973 en 
række stærkt restriktive foranstaltninger (diskontoforhøjelser 
og en radikal nedsættelse af banklikviditeten); finanspolitisk to­
ges væksthæmmende midler i anvendelse (f. eks. beskatning af 
investeringer). Da priserne steg som følge,af oliekrisen i efteråre 
1973, øgedes inflationsforventningerne, hvilket resulterede i re­
lativt høje overenskomstmæssige lønstigninger. Da det på grund 
af den stramme pengepolitik var umuligt at vælte alle lønom­
kostningerne over på priserne, måtte der i stedet ske en profit-
forringelse. Hertil kom endelig, i 1974/1975, en mærkbar 
afmatning af de internationale konjunkturer. Selv om staten i 
1974 traf en række finanspolitiske foranstaltninger, der skulle 
fremme de private investeringer beskæftigelsen og forbruget, var 
facit for den økonomiske udvikling i 1975 en kraftig afmatning 
og stor arbejdsløshed. 
3.1.2. På det andet stadium (fra 1975 til 1978) skete der nok 
et tydeligt fald i inflationstakten, men udviklingen i produktion 
og beskæftigelse gik hyppigt i den forkerte vej. 
3.1.2.1. I løbet af 1974 forlod Forbundsbanken sin restrik­
tive kurs og begyndte atter at udvide banklikviditeten. Siden 
slutningen af 1974 har den bestræbt sig på at stabilisere penge­
politikken. For hvert kalenderår fastsætter den et mål for 
pengemængden og har hidtil altid opereret med en årlig stig­
ningstakt på 8 %. Indtil 1977 blev denne takt overskredet hvert 
år, omend i et acceptabelt omfang. Den stabile udvikling i de 
faktiske årlige takter dækker imidlertid over den kendsgerning, 
at der i praksis ikke er blevet ført en kontinuerlig pengepolitik: i 
løbet af 1976 skete der en kraftig nedsættelse af banklikvidite­
ten, således at den løbende monetære udvikling afsvækkedes. 
Dette bidrog til, at det økonomiske opsving bremsedes i 1977. 
Først i løbet af 1977 slog centralbanken atter ind på en ekspan­
siv kurs med udvidelse af banklikviditeten og skabte dermed 
grundlag for den forbedring af den økonomiske situation, der er 
indtruffet siden sommeren 1978. 
3.1.2.2. Også finanspolitikken har fulgt en skiftevis ekspan­
siv og restriktiv kurs. I løbet af 1975 gik staten over til at fore­
tage en drastisk nedskæring af stigningen i de offentlige udgifter 
- i 1976 og 1977 mindskedes de offentlige investeringer sågar 
mærkbart - for dermed at nedbringe de store underskud. Dette 
bidrog ligeledes til konjunkturtilbageslaget. I efteråret 1977 og 
midt i 1978 iværksattes derimod påny ekspansive konjunktur­
programmer. 
3.1.2.3. Lønpolitikken har i de senere år fulgt en kurs, hvor 
der i stor udstrækning er blevet taget hensyn til de politiske krav 
om vækst og stabilitet. For samfundet som helhed androg 
vækstraterne for de overenskomstmæssige lønsatser pr. time: 
1974: 13; 1975: 9V2; 1976: 6; 1977: 7; 1978: 5V2. Ikke desto 
mindre indtraf der i 1977 et tilbageslag for produktions- og pro­
fitudviklingen, som lønpolitikken dog ikke kan gøres ansvarlig 
for. Hvis penge- og finanspolitikken havde været mere oriente­
ret mod produktionskapaciteten, ville der være sket en stigning i 
den samlede efterspørgsel, produktionen og produktiviteten; 
lønomkostningsstigningerne ville have været mindre og profit­
terne højere. 4.1. Også i de kommende år vil arbejdsløsheden være det 
centrale problem i den økonomiske politik. En skitsering af ten­
denserne er tilstrækkelig til at beskrive dette problem, der rejser 
sig på mellemlang sigt. 
4.1.1. På den ene side vil arbejdsstyrken i 1985 være omtrent 
den samme som i dag; befolkningstallet vil ganske vist mind­
skes, og udlændinge vil forlade landet, men til gengæld sker der 
en yderligere stigning i erhvervshyppigheden. På den anden side 
vil efterspørgslen efter arbejdskraft aftage, og arbejdsløsheden 
vil blive omtrent dobbelt så stor som i 1977/1978, hvis der kun 
sker en årlig stigning 
— BNI i faste priser på 2V2%, og i 
— produktiviteten (pr. erhvervsaktiv) på knap 3%. 
4.1.2. Under disse forudsætninger kunne man formentlig nå 
frem til fuld beskæftigelse inden 1985, hvis BNI i faste priser 
steg med 3V2% årlig. Det ville dog kræve en højere stignings­
takt i BNI, hvis produktivitetsstigningen blev større end antaget 
i 4.1.1. 
4.2. Staten skulle yde et væsentligt bidrag til en forøgelse af 
den økonomiske vækst. Der er dog forskellige opfattelser af, 
hvilke instrumenter, der først og fremmest bør tages i brug. I 
denne forbindelse kan der skelnes mellem to økonomisk-politi-
ske grundholdninger, som dog sjældent kommer til udtryk i 
praksis i rendyrket form. 
4.2.1. Den ene grundholdning er kendetegnet ved henstil­
linger om udbudsorienterede foranstaltninger (jf. bl.a. »Jahres-
gutachten 1977/1978 des Sachverståndigenrates zur Begutach-
tung der gesamtwirtschaftlichen Entwicklung, især s. 266 ff.). 
Det drejer sig først og fremmest om at skabe stabile økono-
misk-politiske rammebetingelser til fremme af de private inve­
steringer, produktionen og beskæftigelsen. På det finanspoli-
tisike område skal hovedvægten ligge på skattepolitiske foran­
staltninger, som mindsker omkostningerne, øger nettofortjene­
sten, samt virker som et incitament for alle led i den økonomiske 
proces. Disse henstillinger er baseret på den betragtning, at 
større efterspørgsel efter varer og tjenesteydelser ikke fører til 
varig økonomisk vækst, hvis nye investeringer, øget produktion 
og beskæftigelse er forbundet med flere omkostninger, men ikke 
med tilstrækkelig rentabilitet, dvs. tilstrækkelig højt provenu og 
indtjening. 
4.2.2. Repræsentanterne for den anden grundholdning fore­
trækker direkte efterspørgselsorienterede foranstaltninger. De 
fremfører, at en indtjeningsfremgang, der udelukkende er base­
ret på en omkostningssænkning, ikke resulterer i tilstrækkelige 
investeringer. En væsentlig betingelse for nye investeringer er 
snarere forventningen om en varig stigning i salget og kapaci­
tetsudnyttelsen. Derfor bør staten også øge sin egen efter­
spørgsel efter varer og tjenesteydelser (det offentlige forbrug: 
+ 2V2-3%; offentlige investeringer: +5-6% årligt). Ønskeligt 
er også finansielle foranstaltninger til stimulering af private in­
vesteringer (herunder boligbyggeri: +3% årligt) (jf. Ugeskrift 
15/1978 fra Deutsches Institut fur Wirtschaftsforschung DIW, 
Berlin). Gennem de sekundære virkninger ville vækstraten for 
den private sektors efterspørgsel (investeringer og forbrug) lige-
Nr. C 105/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
ledes vokse. En sådan politik kunne knyttes til »Programmet for 
fremtidige investeringer«. Det ville således være et program på 
mellemlang sigt og ville for så vidt adskille sig væsentligt fra de 
hidtidige »stakåndede« konjunkturprogrammer. I forbindelse 
hermed bør man huske, at der inden for en overskuelig fremtid 
ikke er mangel på presserende opgaver (miljøets kvalitet, bysa­
nering, udnyttelse af nye teknologier til energi- og råstofbespa­
relse, bedre forsorg for ugunstigt stillede samfundsgrupper). 
4.3. Ved vurderingen af de i pkt. 4.2.1 og 4.2.2 nævnte stra­
tegier må følgende tages i betragtning: 
4.3.1. En varig konsolidering af statsfinanserne er kun mulig 
gennem øget økonomisk vækst, dvs. øget skatteevne og færre 
overførsler til arbejdsløse. Erfaringen har vist, at forsøg på at 
forcere en nedbringelse af statens underskud gennem offentlige 
besparelser (investeringer) får en ugunstig indvirkning på pro­
duktionsstigningen og på mellemlang sigt fører til større under­
skud. Statsbudgettet kunne aflastet, hvis en række fremtidige 
opgaver blev udført i fællesskab med den private sektor (joint 
venture). 
4.3.2. De forsøg, der i længere tid har været gjort for at ned­
sætte arbejdstiden, er i de seneste år blevet indstillet, men bør 
genoptages. Mange menneskers ønske om større livskvalitet 
gennem mere fritid (ferie, fleksible aldersgrænser) taler herfor. 
Det ville være forkert at betragte denne nedsættelse som det vig­
tigste instrument til en løsning af arbejdsløshedsproblemet og 
give op over for den opgave, det er at skabe øget økonomisk 
vækst. 
4.3.2.1. Man kan ikke helt afvise en vis tvivl om, at det of­
fentliges økonomiske politik vil bibringe beskæftigelsespolitik­
ken tilstrækkelig økonomisk vækst. Derfor kan det være 
nærliggende at betragte de mangfoldige former for beskæring af 
livsarbejdstiden som et supplerende middel til overvindelse af 
arbejdsløsheden. I denne forbindelse må man heller ikke 
glemme, at mere fritid også medfører større efterspørgsel efter 
forbrugsgoder, og at en længere faglig uddannelse øger arbejds­
tagerens fleksibilitet og giver større muligheder på arbejdsmar­
kedet. 
4.3.2.2. Imod en forceret nedsættelse af arbejdstiden frem­
føres det ofte, at det sætter for store krav til produktionsteknik­
ken, arbejdstageren og virksomhederne, især de små og mellem­
store virksomheder. Det er derfor ikke et egnet middel til at 
mindske arbejdsløsheden. 
4.3.3. Arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger til fremme 
af arbejdsstyrkens geografiske og erhvervsmæssige bevægelig­hed er nødvendige for at mindske strukturelle uoverensstemmel­
ser mellem udbud og efterspørgsel på arbejdsmarkedet. Dette 
kan dog ikke hindre, at der for samfundet som helhed findes et 
underskud af arbejdspladser. 
5. Perspektiver 
5.1. Om den stigning i den økonomiske aktivitet, der kan 
iagttages for øjeblikket, munder ud i en varig og tilstrækkelig 
økonomisk vækst, afhænger i væsentlig grad af følgende: 
5.1.1. Forbundsbanken skulle give afkald på såvel en stærk 
udvidelse som en stærk nedsættelse af banklikvideteten. Under 
disse omstændigheder vil forøgelsen af pengemængden, som i 
1978 var betydelig, automatisk aftage. Kravet om en pengepoli­
tisk stramning fremsættes ofte med det argument, at en vedva­
rende nedsættelse af pengenes omløbshastighed er et tegn på, at 
man bevæger sig i retning af en betydelig inflation. Dette argu­
ment holder ikke stik: den nedsættelse af omløbshastigheden, 
der i de senere år er indtruffet samtidig med en formindskelse af 
inflationstakten og renteniveauet, er snarere i vid udstrækning 
et udtryk for en normaliseringsproces. 
5.1.2. Lønpolitikken bør ikke afvige for meget fra den kurs, 
man har slået ind på i 1978. En stærk opadgående afvigelse ville 
sætte fornyet gang i inflationen og have en ugunstig indvirkning 
på fortjenstmargenen. En stærk nedadgående afvigelse ville 
skade de private husholdningers reelle købekraft og dermed 
også virksomhedernes afsætningsmuligheder. 
5.1.3. Virksomhederne udnytter ikke forbedringen i deres 
ordrebeholdning til umådeholdne priskrav, men til udbygning 
af deres kapacitet, skabelse af arbejdspladser og uddannelse af 
specialarbejdere. Det er dog en forudsætning, at virksomhe­
derne må kunne regne med, at det offentlige ikke efter 1979 
vender tilbage til en restriktiv udgiftspolitik, frem for alt en re­
striktiv investeringspolitik. Dette ville umiddelbart ramme byg­
geindustrien, men efterhånden ville også andre industrigrene 
lide samme skæbne. 
5.1.4. En stabil og tilstrækkelig økonomisk vækst kan kun 
opnås, hvis udenrigsøkonomien ikke rammes af for voldsomme 
forstyrrelser. Der findes ikke noget internationalt valutasystem, 
som i sig selv garanterer en helt sikker beskyttelse mod uro på 
valutamarkederne og mod overførsel af inflatoriske eller defla­
toriske påvirkninger. Det planlagte Europæiske Valutasystem 
kan dog finde sin berettigelse i, at de deltagende lande føler sig 
forpligtede til at samarbejde bedre end hidtil, dvs. at skabe et 
fælles grundlag for en så inflationsfri økonomisk vækst som 
muligt. 
Udtalelse om udkast til Rådets forordning (EØF) om fritagelse for told efter den fælles told­
tarif ved indførsel af genstande specielt bestemt til blinde og andre handicappede 
(dok. KOM(78) 348 endel.) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske Fælles­
skabers Tidende nr. C 187 af 5. august 1978, side 2. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 4. august 1978 i medfør af artikel 198 i traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne.