1. INDLEDNING

Med ikrafttrædelsen af direktiv (EU) 2018/2001 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (RED II) den 24. december 2018 fastsættes der en ny fremtidssikret ramme for opfyldelsen af det bindende EU-mål om, at vedvarende energi skal udgøre mindst 32 % af det udvidede endelige energiforbrug inden 2030. Denne ramme tager udgangspunkt i de fremskridt, der er gjort under det nuværende direktiv, herunder bl.a. i forhold til forpligtelsen for medlemsstaterne til at holde 2020-målene som udgangspunkt for deres respektive forløb for det næste årti. Dette suppleres af de øvrige elementer i pakken om ren energi til alle europæere.

Vedvarende energi er et højt prioriteret område i energiunionen. Direktiv 2009/28/EF om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (RED I) er et centralt element i energiunionspolitikken og en hoveddrivkraft med hensyn til opfyldelsen af målene for vedvarende energi for 2020.

EU's politiske prioritet om at blive verdens førende inden for vedvarende energi understøttes af tilstedeværelsen af vedvarende energi i alle fem dimensioner af energiunionen. Hvad angår energisikkerhed, reducerer vedvarende energi afhængigheden af import af fossile brændstoffer. Det anslås, at stigningen i anvendelsen af vedvarende energi i forhold til forbruget af vedvarende energi i 2005 gjorde det muligt for EU at nedbringe sin efterspørgsel efter fossile brændstoffer med 143 Mtoe i 2016 (ca. 12 % af det samlede forbrug af primære fossile brændstoffer). På samme måde kommer Europas afhængighed af energiimport, navnlig hvad angår import af olie og gas, til at falde fra 55 % i dag til 20 % i 2050 takket være en primærenergiforsyning, der i vid udstrækning kommer fra vedvarende energikilder. Med hensyn til det indre energimarked spiller vedvarende energi en stadig større rolle, navnlig for elmarkedet, hvor tæt på en tredjedel (30,8 %) af EU28's bruttoelproduktion kom fra vedvarende energikilder i 2017.

Vedvarende gas synes også at indtage en stadig vigtigere rolle. Et illustrativt eksempel er, at andelen af biogas i forhold til det samlede gasforbrug i Danmark lå på 18,6 % i juli 2018, hvilket er en stigning på 50 % i forhold til året før. Hvad angår energieffektiviteten, hænger et reduceret energiforbrug tæt sammen med en større andel af vedvarende energi og øget integration af små vedvarende energikilder i bygninger, hvilket forbedrer energieffektiviteten på en omkostningseffektiv måde. Desuden spiller vedvarende energi en væsentlig rolle for dekarboniseringen, og i 2016 bidrog den vedvarende energi til 460 mio. ton sparede CO2-emissioner i bruttotal (mere end Italiens samlede drivhusgasemissioner i 2016), og den anslås at stige til 499 mio. ton i 2017. Derudover bidrager vedvarende energikilder i høj grad til innovationsdimensionen. Inden for vedvarende energi opnår 53 % af opfindelserne fra EU-baserede virksomheder patentbeskyttelse uden for Europa. Det viser, at innovationen er af stor værdi, da beskyttelsen begrundes i muligheden for at nå ud på og blive en succes på udenlandske markeder. Dette gør EU til en førende aktør inden for innovation på verdensplan, da EU's andel overstiger alle andre store økonomiers andele. I lyset heraf er Europa – som anerkendt af Det Internationale Agentur for Vedvarende Energi (IRENA) – blevet et fyrtårn i forhold til at fremvise vellykkede veje hen imod en energifremtid baseret på vedvarende energi ved at være førende inden for energiinnovation.

Den førende position gør sig endvidere gældende for de forskellige teknologier for vedvarende energi i forsyningskæderne. For nogle teknologier, f.eks. vindmøller, tegnede EU's producenter sig for mindst 41 % af den nye samlede installerede kapacitet i 2016. Hvad angår EU's solcelleindustri, er EU's producenter af solcelleudstyr førende med en global markedsandel på 50 %, mens EU's vekselretterproducenter har en samlet markedsandel på over 18 %. Endvidere har Kommissionen for at fastholde og udvide sin position som førende på verdensplan inden for nye teknologier for vedvarende havenergi for eksempel samarbejdet med medlemsstaterne om at øge udbredelsen og opfylde de mål for omkostningsreduktion, der er fastsat i SET-planen. Kommissionen har oprettet industriforummet for ren energi inden for vedvarende energi for at styrke det industrielle grundlag for vedvarende energi i Europa. I tæt samarbejde med sektorens vigtigste aktører foreslår forummet foranstaltninger til at forbedre konkurrenceevnen i den europæiske forsyningskæde for vedvarende energi.

Fordelene ved vedvarende energi er langt mere vidtrækkende end virkningerne for de fem politiske dimensioner ovenfor. Vedvarende energi er kilde til økonomisk vækst og beskæftigelse for europæerne, navnlig i form af lokale arbejdspladser med mere end 1,4 mio. mennesker, der i øjeblikket arbejder i sektoren, og med en omsætning, som anslås til 154,7 mia. EUR. Den seneste rapport om energipriser og -omkostninger i Europa dokumenterer desuden de positive virkninger for industriens konkurrenceevne, da de større mængder af vedvarende energi er en nøglefaktor for faldet i engrosenergipriserne i de seneste år. Som belyst af IRENA har den stigende anvendelse af vedvarende energi også sat gang i en global energitransformation med betydelige konsekvenser for geopolitikken. EU indtager klart en førerposition i den henseende.

Og den bidrager også til at mindske luftforureningen og hjælper udviklingslandene med at få adgang til økonomisk overkommelig og ren energi. Mellem 2011 og 2016 steg produktionskapaciteten for vedvarende energi med næsten 10 GW, og antallet af mennesker, der drager fordel af vedvarende energiløsninger uden for nettet, er blevet seksdoblet og ligger på over 133 mio.. Det anslås, at der inden 2030 vil blive brugt vedvarende energikilder til over 60 % af den nye eladgang, og der vil blive benyttet fritstående systemer og mininetsystemer til næsten halvdelen af de nye adgangssteder. Sidst, men ikke mindst – og hvad vigtigst er – gør de lavere omkostninger forbundet med teknologien kombineret med digitaliseringen vedvarende energi til den reelle drivkraft for forbrugernes engagement og deres centrale rolle i forbindelse med energiomstillingen.

Denne rapport indeholder den nyeste viden om de fremskridt, der er gjort frem til 2017 hen imod målet på 20 % for vedvarende energi i 2020 og omhandler Kommissionens rapporteringsforpligtelser i henhold til RED I direktivet om indirekte ændringer i arealanvendelsen. Statistikkerne om energi, som medlemsstaterne har fremsendt til Eurostat frem til januar 2019, anvendes som den primære datakilde for at evaluere fremskridtene hen imod 2020-målet. Rapporten bygger på medlemsstaternes fjerde halvårlige statusrapport om vedvarende energi for perioden 2015/16 samt den supplerende tekniske analyse fra 2018. Den indeholder endvidere en oversigt over potentialet for samarbejdsmekanismer og vurderinger af de administrative rammer og bæredygtigheden af biobrændstoffer.

2. FREMSKRIDT MED UDBREDELSEN AF VEDVARENDE ENERGI I EU28

I 2017 nåede EU op på en andel på 17,52 % af den vedvarende energi i det udvidede endelige energiforbrug. Dette skal ses i lyset af et mål på 20 % for 2020 og et vejledende forløb på 16 % for 2017/2018. Hertil kommer, at EU som helhed også ligger over det lidt mere ambitiøse forløb, som medlemsstaterne selv har fastlagt i deres nationale handlingsplaner for vedvarende energi. EU er godt på vej i forhold til at nå sit 2020-mål. I løbet af de senere år har der på EU-plan været en fortsat stigning i den samlede andel af vedvarende energikilder (VEK) og i de sektorspecifikke andele af vedvarende energikilder brugt til elektricitet (VEK-E), opvarmning og køling (VEK-O&K) samt i mindre omfang transport (VEK-T).

Tempoet i stigningen i andelen af vedvarende energi er imidlertid aftaget siden 2014. Hvis man sammenligner med andelen på 16,19 % i 2014, var den gennemsnitlige stigning i perioden 2014-2017 kun på 0,44 procentpoint om året, hvilket er lavere end den gennemsnitlige årlige stigning på 0,83 procentpoint om året, som kræves for at nå en andel på 20 % i 2020. Da det vejledende forløb i henhold til RED I er stejlere i de sidste år, vil det være nødvendigt med en vedvarende indsats for at nå målene.

Med hensyn til de enkelte sektorer har andelen af vedvarende energi inden for elektricitet samt opvarmning og køling på EU-plan systematisk ligget over de niveauer, som medlemsstaterne har fastsat i deres nationale handlingsplaner for vedvarende energi, mens andelen af vedvarende energi inden for transport generelt følger det planlagte forløb.

Figur 1: Reelle og planlagte andele af vedvarende energi for EU28 (2005-2020, %). Kilde: Eurostat og de nationale handlingsplaner for vedvarende energi

I forhold til det absolutte forbrug af vedvarende energi yder sektoren for opvarmning og køling det største bidrag med i alt 102 Mtoe i 2017, nært efterfulgt af elektricitet fra vedvarende energikilder med et forbrug på 86,7 Mtoe og transportsektoren med et forbrug på 23,65 Mtoe .

De vigtigste vedvarende energikilder, der anvendes til energiforbruget, var biomasse til opvarmning og køling, vandkraft og vindenergi til elektricitet og biobrændstoffer til transport. Inden for elsektoren sker der et klart paradigmeskift i retning af vedvarende energi. En af de vigtigste faktorer er faldet i omkostningerne til elektricitet fra solcelle- og vindenergi, som i perioden fra 2009 til 2018 faldt med henholdsvis næsten 75 % og ca. 50 % (afhængigt af markedet) som følge af de reducerede kapitalomkostninger, effektivitetsforbedringer og styrkede forsyningskæder samt udbudsprocedurer for støtteordninger. I 2018 var Ourika-projektet i Portugal det første europæiske solenergiprojekt, der blev udviklet uden nogen form for offentlig støtte. I Tyskland lå de markedspræmier, der blev betalt til et solcelleprojekt med en kapacitet på 1,4 MW, under markedsværdien for solenergi i sommeren 2018, og i Danmark blev der udviklet nye vindkraftprojekter til en fast afregningstarif på 2,5 EUR/MWh. I både Tyskland og Nederlandene blev der modtaget tilbud uden hensyntagen til støtte ved udbud om opførelse af en havvindmøllepark med en kapacitet på henholdsvis 1610 og 700 MW.

Faldet i omkostninger er også en af de vigtigste drivkræfter for en forøgelse af virksomhedernes indkøb af vedvarende energi, navnlig i det tilfælde, hvor de energiforbrugende virksomheder underskriver en aftale om direkte køb af energi med en producent af vedvarende energi. I perioden fra 2015 til 2018 firedobledes antallet af virksomheders energiforsyningsaftaler inden for vedvarende energi i Europa fra 506 MW til 1 967 MW.