Udtalelse om meddelelse fra Kommissionen om en fællesskabsindsats vedrørende narkotikamisbrug og forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et fællesskabsprogram vedrørende forebyggelse af narkotikamisbrug inden for rammerne af en indsats på området folkesundhed (1995-2000) (95/C 110/04)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 20. september 1994 under henvisning til EF-traktatens artikel 129 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om der ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds-, og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Angela Guillaume til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 31. januar 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 323. plenarforsamling af 22.-23. februar 1995, mødet den 22. februar 1995, med et flertal af stemmer for og 7 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

ØSU hilser Kommissionens forslag om et fællesskabshandlingsprogram vedrørende narkotikamisbrug velkommen. Det er et stadig mere omfattende og komplekst fænomen, som påfører samfundet umådelige sociale og økonomiske omkostninger. Traktatens artikel 129 giver EF kompetence på dette område. Der er behov for en koordinering af aktionerne og for en bedre udnyttelse af de eksisterende instrumenter.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Bekæmpelse af narkotikamisbrug inden for rammerne af indsatsen på folkesundhedsområdet skal finde sted side om side med fællesskabshandlingsprogrammet vedrørende bekæmpelse af narkotikamisbrug. Man har indset, at narkotikaproblemet er forbundet med vigtige sociale problemer som social udstødelse, arbejdsløshed og kriminalitet, og det er en kendsgerning, at problemet ikke stopper ved grænserne.

2.2. Fællesskabets sundhedsfremmende og sygdomsforebyggende foranstaltninger hører under traktatens artikel 129. Stofmisbrug nævnes her specifikt som en trussel og identificeres som et prioriteret område. Det er et spørgsmål af fælles interesse og bør behandles inden for rammerne af samarbejdet på områder som retsvæsen og indre anliggender. Denne prioritering afspejler desuden en ændret opfattelse af, hvordan problemet bør bekæmpes både på nationalt og internationalt plan.

2.3. Siden diskussionen om stofmisbrug indledtes i 1985, er problemet blevet trukket frem i lyset med jævne mellemrum, og man har udarbejdet analyser på baggrund af medlemsstaternes erfaringer i samarbejde med FN's specialiserede institutioner og WHO. Med åbningen i de centralog østeuropæiske lande er problemets internationale aspekt blevet endnu mere udtalt.

2.4. Skønt der er mangel på pålidelige data, og på trods af modstridende oplysninger, har der vist sig følgende alvorlige tendenser:

- stigning i antallet af dødsfald og sygdomstilfælde i forbindelse med narkotika (tallene stammer fra Schengen-området),

- stigning i antallet af førstegangsbrugere,

- en stigende procentdel af stofmisbrugere blandt de indsatte i fængslerne,

- stigning i antallet AIDS-tilfælde,

- voksende bekymring hos borgerne og i familierne på grund af risikoen for HIV-smitte.

Selv om mange statistikker viser en stigning i stofmisbruget og voksende offentlig bekymring, tyder antallet af anmodninger om behandling dog på, at flere stofmisbrugere ønsker at overvinde deres afhængighed.

2.5. En europæisk, statistisk undersøgelse () har for nylig vist en generel accept af åbningen af specifikke behandlingscentre og en dæmpet holdning til behandling med erstatningsstoffer, mens f.eks. unge og indbyggere i storbyer går ind for gratis uddeling af sprøjter. Statistiske undersøgelser og meningsmålinger er måske ikke særlig anvendelige, men de afspejler ikke desto mindre, at samfundet har ændret holdning og er blevet mere opmærksom på stofmisbrugsproblemet.

2.6. Kommissionen er derfor blevet opfordret til at støtte medlemsstaterne og definere en række grundlæggende aktiviteter, der indebærer udveksling af informationer, pilotprojekter og etablering af fællesskabsnetværk bestående af ikke-statslige organisationer med henblik på at opnå den størst mulige virkning og effektivitet i forhold til omkostningerne. Dette er udtryk for europæernes ændrede holdning til problemet, idet forebyggelse nu er blevet et opprioriteret område. Artikel 129 giver Kommissionen kompetence til at forske i årsagsforhold, hvilket underbygges af den vigtige rolle, som Det Europæiske Narkotikaovervågningscenter tildeles i forbindelse med leveringen af data og informationer, som hidtil ikke har kunnet fremskaffes.

2.7. Da stofmisbrug er et komplekst fænomen, erkender ØSU, at forebyggelse kræver en indsats på lokalt, nationalt og internationalt plan med inddragelse af tværfaglige og multidimensionale midler:

i)

aktioner rettet mod højrisikogrupper og særligt udsatte aldersgrupper,

ii)

undervisning og uddannelse for alle involverede,

iii)

oprettelse af et rådgivende udvalg vedrørende narkotikamisbrug med repræsentanter for de enkelte medlemsstater, hvor nationale udvalg skal fungere som en central reference for de mange organisationer, bl.a. ikke-statslige, der deltager i arbejdet.

2.8. Samfundet i dag er præget af en jagt på succes, der fremelskes i medierne og er baseret på status, karriere og materielle goder. Det kan bevirke, at personer, der ikke kan leve op til disse krav, føler sig mislykkede og desperate. Desperationen gør, at nogle søger tilflugt i stofmisbruget, og den vanskeliggør rehabiliteringen og genintegreringen af stofmisbrugere på afvænning.

2.9. ØSU anbefaler en bredere indfaldsvinkel, der lægger vægt på at fremme en sundere livsstil, fremfor den snævre opfattelse, som kommer til udtryk i »nej-til-narkotika«-kampagnen i USA. Skabelsen af positive rollemodeller, for eksempel sportsmænd og -kvinder, kan gavne førstnævnte indfaldsvinkel, men er kun effektiv i forbindelse med primær forebyggelse. Mange, der begynder at indtage hårde stoffer, er oprørske anti-helte, og de indleder deres misbrug som et udtryk for en bestemt livsstil, i protest mod det etablerede samfund.

2.10. ØSU støtter varmt de tre hovedaktiviteter i Kommissionens forslag:

1) forbedring af befolkningens kendskab til fænomenet, navnlig ved hjælp af koordinerede tværnationale aktioner,

2) maksimal udnyttelse af de muligheder, som ligger i andre fællesskabspolitikker, -programmer og -instrumenter, til at forebygge og bekæmpe stofmisbrug,

3) initiativer og aktioner rettet mod unge i skolealderen og i de relevante miljøer og fremme af den bedste praksis i denne forbindelse.

ØSU anbefaler, at der ydes ekstra økonomisk støtte til byer i randområder, hvor stofmisbruget er mest udbredt.

3. Særlige bemærkninger

3.1.

Klassifikation og terminologi

3.1.1. »Stofmisbrug« defineres som ikke-medicinsk indtagelse af stoffer, der kun er beregnet på medicinsk behandling, samt brug af stoffer, som ikke har noget acceptabelt medicinsk formål.

3.1.2. Stofmisbrug kan være eksperimenterende, lejlighedsvist eller vanedannende. Ved eksperimenterende stofmisbrug forstås de første forsøg, hvor stoffets virkning skal afprøves. Det lejlighedsvise misbrug er en fortsættelse af misbruget ud over det eksperimenterende stadium, hvor der endnu ikke er opstået afhængighed. Denne form for misbrug kan betyde sjælden eller hyppig indtagelse af stoffer. Det vanedannende stofmisbrug (farmakoafhængighed) er karakteriseret ved en uimodståelig trang til regelmæssig eller periodisk indtagelse af et stof for at opnå en særlig psykisk virkning eller for at lette det ubehag, der opstår, hvis stoffet ikke indtages.

3.1.3. Da betegnelsen »afhængighed« er mere begrænset, og da stofmisbrug kan forekomme lejlighedsvist uden at være vanedannende, anbefales det, at udtrykket »stofmisbrug« anvendes.

3.1.4. Blandt de stoffer, der hyppigst misbruges, er følgende:

- opiater, f.eks. heroin,

- opkvikkende midler, f.eks. kokain, amfetamin og Ecstacy,

- beroligende midler,

- hallucinogener, f.eks. LSD,

- cannabinoider, f.eks. cannabis,

- steroider og opkvikkende midler, der medfører øgede sportspræstationer.

3.1.5. I nogle lande skelner man mellem »hårde stoffer«, f.eks. heroin, og »bløde stoffer«, f.eks. cannabis, som et udtryk for, hvor farligt et stof er (i USA kaldes »hårde stoffer« ofte »narkotika«, men det skaber forvirring, fordi narkotika i medicinsk og farmaceutisk terminologi er stoffer, som fører til en narkosetilstand, det vil sige søvn). De farer, der er forbundet med stofmisbrug, afhænger ikke kun af selve stoffet, men også af misbrugets karakter (eksperimenterende, lejlighedsvist eller vanedannende) og måden, hvorpå stoffet indtages (f.eks. ved rygning eller inhalering, oralt eller intravenøst). Amfetaminer kan ses som et »blødt« stof, hvis det indtages oralt, lejlighedsvis og i små doser, men som et »hårdt« stof, hvis det indtages intravenøst, regelmæssigt eller på grund af afhængighed. Eftersom en klassifikation er vanskelig, anbefales det, at udtrykket »stofmisbrug« anvendes om misbruget af alle former for stoffer, og at man, når det er nødvendigt, anvender en specifik og letforståelig terminologi, f.eks. sprøjtenarkomaner.

3.2. Der kan opstå problemer, når medlemsstaterne ikke er enige om, hvorvidt pleje, rådgivning, behandling og rehabilitering af stofmisbrugere hører under målsætningerne i artikel 129. ØSU ønsker at understrege, hvor vigtigt det er, at medlemsstaterne udveksler informationer med henblik på en tilnærmelse af de forskellige holdninger. Mere udbredt informationsudveksling på disse områder kan sikre en merværdi på EF-plan.

3.3.

Vævsprøver

3.3.1. Nogle (specielt i USA) har slået til lyd for brugen af stikprøver af biologisk væv som en metode, der kan afsløre stofmisbrug/afhængighed. Man har hævdet, at disse prøver vil afskrække folk fra at bruge stoffer, og at man kan identificere misbrugerne, så de får mulighed for at modtage en passende rådgivning eller behandling. Bortset fra tilfælde, hvor den enkeltes misbrug udgør en betydelig risiko for andres sikkerhed (f.eks. buschauffører, flyveledere), eller hvis der er tale om deltagere i sportsbegivenheder, går ØSU ikke ind for stikprøver. ØSU tvivler på, at den i punkt 56 omtalte meddelelse om pålideligheden af de analyser, der foretages i øjeblikket, er nødvendig.

3.3.2. Begrundelserne herfor er følgende:

- prøvernes eventuelle fordele opvejes af, at man krænker de borgerlige frihedsrettigheder,

- der er praktiske problemer forbundet med tilvejebringelsen af blod-, urin- og hårprøver,

- håranalyser kan afsløre misbrug, som har fundet sted flere måneder eller år forinden,

- præcise resultater af prøverne kræver kostbare procedurer,

- de enkelte stoffers nedbrydelsestid i kroppen varierer, hvilket betyder at heroin og kokain kun kan spores en til to dage efter indtagelsen, mens cannabis kan spores flere uger eller måneder senere,

- analyser vil kunne afsløre stoffer, som er taget i forbindelse med medicinsk behandling, bl.a. metadon,

- det stof, som hyppigst vil kunne spores, vil sandsynligvis være cannabis, et stof, der normalt skaber færre problemer, og som næppe vil kræve behandling.

3.4. ØSU mener:

1) at der bør lægges stor vægt på at fremme befolkningens opmærksomhed om problemet på en positiv og ansvarsbevidst måde. Medierne skal tilskyndes til at fokusere på ansvarlighed og samarbejde mellem forældre, familier, lærere, politi og de involverede sundhedsinstanser og hjælpeorganisationer.

2) at alle oplysningskampagner skal evalueres grundigt. Dog har den optrappede mediedækning og den ekstra opmærksomhed f.eks. omkring uddannelsesprogrammer i forbindelse med Den Europæiske Narkotikabekæmpelsesuge tilsyneladende haft en særdeles positiv virkning.

3) at telefontjenester er uvurderlige redskaber, der benyttes af familier og venner, som ofte blot ønsker et praktisk råd og en smule vejledning. Det er en kendt sag, at uvidenhed om muligheden for at få hjælp er større end uvidenheden om stoffernes anskaffelse.

3.5. Der bør ifølge ØSU fokuseres mere på skoler i risikoområder. Erhvervsvejledningen bør indeholde en supplerende uddannelse for lærere, ledere i ungdomsorganisationerne og de erhvervsgrene, f.eks. fængselspersonale, der kan tænkes at komme i kontakt med stofmisbrugere.

3.6. ØSU går ind for aktiviteter vedrørende:

- udveksling af personale og studerende,

- samarbejde om pilotprojekter mellem de lokale myndigheder,

- oprettelse af tværfaglige netværk inden for forebyggelse af stofmisbrug,

- ledsageforanstaltninger til nedbringelse af risiciene.

3.7.

Erstatningsstoffer, tidlig påvisning og ombytning af sprøjter

3.7.1. Opdagelsen af HIV fik de fleste EU-lande til at skride direkte til handling i form af programmer for omdeling af sikkert injektionsmateriel til sprøjtenarkomaner. Desuden blev der skrevet flere recepter på heroin-erstatningsstoffet metadon til opiat-afhængige. Der er flere tegn på, at programmerne for ombytning af sprøjter har medført, at stofmisbrugerne henvender sig tidligere til sundhedsvæsnet, at spredningen af HIV er mindsket, og at mange er blevet opmuntret til at lade sig behandle. Vedvarende metadonbehandling kan nu tilbydes i alle EU-lande på nær Grækenland, som dog også er på vej med et program. Metadonbehandlingen i EU varierer meget fra land til land, både med hensyn til behandlingens omfang og behandlingsmetoderne. I UK og Danmark udleveres metadonen normalt fra det lokale apotek, og narkomanerne kan tage stoffet med hjem, mens man i alle andre EU-lande foretrækker, at metadonen indtages på specialklinikker. Internationale erfaringer viser forholdsvis tydeligt, at vedvarende metadonbehandling fører til en bedre fysisk og psykisk sundhedstilstand samt lavere dødelighed, kriminalitet og HIV-smitte, men at der samtidig er et påtrængende behov for at undersøge, hvilke former for metadonbehandling der er de mest effektive. Medlemsstaternes forskellige holdninger til vedvarende metadonbehandling giver mulighed for tværnationale undersøgelser af hjælpens effektivitet. Skønt metadon er den mest anerkendte behandling af opiat-afhængighed, bør man holde øje med resultaterne af de forsøg med andre opiater, f.eks. buprenorfin (og heroin), som finder sted i øjeblikket.

3.7.2. Den udbredte forekomst af narkotiske stoffer i de fleste fængsler, det høje antal sprøjtenarkomaner blandt de indsatte og myndighedernes nuværende tøven over for udlevering af rent injektionsmateriale eller metadon til de indsatte er med til at skabe den ideelle grobund for spredning af HIV-smitte. Man har forsøgt at afhjælpe problemet gennem innovative projekter. Stofmisbrug i fængslerne er et problem, der kræver en omgående indsats, og man vil kunne drage fordel af et samarbejde mellem medlemsstaterne.

3.8.

Det omgivende miljø

3.8.1. Der er ingen tvivl om, at forskellige faktorer i det omgivende miljø har stor betydning for stofmisbruget på flere planer. Faktorer i det omgivende miljø kan lede en modtagelig person ud i stofmisbrug og føre til overgangen fra et lettere misbrug til misbrug af farligere stoffer, fra det indledende, eksperimenterende stadium til en mere regelmæssig, lejlighedsvis brug og endelig til total afhængighed. Disse faktorer er desuden vigtige, når man skal vurdere, hvorvidt en person vil fortsætte sit misbrug, og om en eventuel afbrydelse af misbruget er midlertidigt eller permanent.

3.8.2. Den stofmisbrugsepidemi, som startede i 1980'erne, og som siden er blevet stadig mere omfattende, er tydeligt af en anden karakter end den tidligere, ikke nær så omfattende optrapning af stofmisbruget i 1960'erne. Mens misbruget dengang især fandt sted i middelklassen og ofte var et resultat af en søgen efter »personlig vækst« eller »indre sammenhænge«, rammer den seneste epidemi først og fremmest (men ikke udelukkende) socialt dårligt stillede byområder med stor arbejdsløshed. Stofmisbruget appellerer til mange, der kun har ringe udsigt til at få et arbejde og en løn, der er tilstrækkelig høj til, at de kan dyrke fritidsinteresser. Narkomaner er travlt beskæftigede med at skaffe penge til stoffer, ofte ved ulovlige aktiviteter, og med at opsøge narkotikahandleren hver dag. Mange nævner »kedsomhed« som en forklaring på, at de er faldet tilbage i stofmisbruget efter at have været stoffri. For andre er narkotikahandel en attraktiv karrieremulighed på grund af udsigterne til store fortjenester og de ringe muligheder for lovlig beskæftigelse.

3.9.

Kvinder og etniske minoriteter

3.9.1. Mens der ikke er nogen tydelig afvigelse i behandlingsformen, ser det imidlertid ud til, at kvinder og medlemmer af etniske minoriteter er dårligere stillet med hensyn til adgangen til vejledning og behandling. Kvindelige stofmisbrugere er mere udsatte for at blive hængt ud, og de frygter måske de sociale myndigheders indgriben, hvis de er gravide eller har børn. De, der har børn at forsørge, eller de, der arbejder som prostituerede, kan finde det vanskeligt at anmode om hjælp. De etniske minoriteter skal have adgang til oplysning og behandling, der tager hensyn til deres sprog og kultur.

4. Konklusion

Stofmisbrugsproblemet har antaget uhyre dimensioner. Afhængigheden har kolossale økonomiske, sundhedsmæssige og sociale omkostninger. De enkelte medlemsstater bruger allerede mange ressourcer på at tackle problemet, men der er kun få konkrete tegn på, at indsatsen har båret frugt.

ØSU støtter Kommissionens initiativ på dette område og erkender, at der er et tvingende behov for at støtte:

1) evalueringen af den igangværende forskning og praksis,

2) fremme og evaluering af innovative projekter, navnlig på uddannelsesområdet,

3) udveksling af information og erfaringer.

ØSU erkender, at penge alene ikke kan løse problemet. Der bør afsættes flere ressourcer til udveksling af informationer via netværk på alle niveauer. ØSU ønsker at tilskynde til en maksimal og opfindsom udnyttelse af ny teknologi. Eftersom der ikke findes nemme eller kortsigtede løsninger, anmoder ØSU om, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer på lang sigt.

Bruxelles, den 22. februar 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Kilde: Eurobarometer 37 - Den Europæiske Narkotikabekæmpelsesuge.