15. FNs konference om de mindst udviklede lande
B5-0246/2001
Europa-Parlamentets beslutning om De Forenede Nationers tredje konference om de mindst udvik-
lede lande (Bruxelles, den 14.-20. maj 2001)
Europa-Parlamentet,
 der henviser til Rio-konferencen om miljł og udvikling i 1992, Wien-konventionen af 1993 om
menneskerettigheder, Cairo-konferencen i 1994 om befolkning og udvikling, Peking-konferencen i1995 om kvinder og udvikling og opfłlgningskonferencen til denne i New York i 2000,
 der henviser til UNCTAD 2000-rapporten om situationen i de mindst udviklede lande (LDC),
 der henviser til Kommissionens initiativ »everything but arms«,
 der henviser til Cotonou-aftalen og de dertil knyttede handelsprotokoller (ud af de 48 mindst udvik-
lede lande er 39 medlemmer af AVS-Gruppen),
 der henviser til de mundtlige forespłrgsler af 13. februar 2001 til Rådet og Kommissionen fra
Udvalget om Udvikling og Samarbejde (B5-0155/2001 og B5-0156/2001),
A. der henviser til beregninger fra UNCTAD, der viser, at bruttonationalproduktet (BNP) i de 49 LDC
ganske vist formelt er steget med 3,2 % årligt i perioden 1990-1998, men under hensyntagen til denhłje befolkningstilvækst reelt kun ca. 0,9 % årligt  uden Bangladesh endog kun ca. 0,4 %  sammen-lignet med en stigning af BNP i hele verden på 2,5 %,
B. der henviser til, at det gennemsnitlige BNP i de mindst udviklede lande ligger på 287 USD per capita
sammenlignet med et gennemsnit på 27 402 USD i industrilandene,
C. der henviser til, at udviklingslandenes eksportindtægter i henhold til oplysninger fra UNCTAD vil
kunne vokse med 700 mia. USD årligt, hvilket svarer til 14 gange den bistand, som udviklingslandenemodtager årligt, hvis de rige industrilande åbner deres markeder,
D. der henviser til, at OECD-landene i 2000 brugte over 300 mia. USD på landbrugsstłtte, hvilket svarer
til BNP for hele Afrika syd for Sahara,
E. der henviser til, at handelsvilkårene for stłrstedelen af LDC siden 1998 er blevet forringet ( 30 % i
perioden 1998-1999) på grund af prisfaldet på råstoffer,
F. der henviser til, at en substantiel reduktion af fattigdommen i LDC kræver en bæredygtig BNP-vækst i
LDC på 7-8 %,
G. der henviser til, at udviklingen i LDC ikke opfylder de sociale mål, der blev formuleret på FN-topmł-
derne i 1990erne, og at afstanden til de łvrige udviklingslande til dels er blevet stłrre, og at FN,
UNICEF og WHO f.eks. oplyser,
 at den gennemsnitlige levealder i LDC er på 51 år (62 år i udviklingslandene som helhed) mod 74
år i industrilandene,
 at kun 48 % af befolkningen i LDC kan læse og skrive (70 % i udviklingslandene som helhed),
 at błrnedłdeligheden andrager 107 pr. 1 000 levendefłdsler (64 i udviklingslandene som helhed),
 at kapaciteten af installeret elektrisk energi i LDC er på 33 kW/1 000 indbyggere (386 kW/1 000
indbyggere i udviklingslandene som helhed,C 21 E/344 DA 24.1.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 5. april 2001
H. der henviser til, at bistanden pr. capita til LDC siden 1990 er faldet med 45 % og nu ligger på niveau
med bistanden i de tidlige 1970ere,
I. der er overbevist om, at bekæmpelse af fattigdommen er en uomgængelig forudsætning for verdens-
omspændende sikring af fred og udvikling, og at bekæmpelse af fattigdommen må være det primæremål i enhver udviklingspolitik;
J. der henviser til, at udviklingslandene også fremover błr have ret til at producere, markedsfłre og
importere generiske lægemidler til priser, de kan betale,
K. der henviser til, at 60 % af de fattigste mennesker i de mindst udviklede lande lever i łkologisk udsatte
regioner,
L. der henviser til, at 20 % af verdens befolkning står for 85 % af den samlede verdensindkomst, og de
fattigste 20 % for kun 1,4 %,
M. der henviser til, at fattigdom ikke kun skal måles i kroner og łrer men også ud fra manglende mulig-
heder for at opnå opfyldelse af grundlæggende rettigheder og behov, for så vidt angår sikkerhed ogfłdevareselvforsyning, uddannelse, sundhed og kulturelle udtryksformer,
N. der henviser til, at stłtte til en bæredygtig udvikling, hvor fornuftig udnyttelse af de naturlige ressour-
cer og miljłet står i centrum, stłtte til sundheds - og uddannelsessektoren, herunder faglig uddannelse,
fremme af demokratiet og retsstatsprincippet, respekt for alle menneskerettigheder og frihedsrettigheder og ligebe-handling af mænd og kvinder er væsentlige elementer i EUs udviklingspolitik,
O. der henviser til, at det på World Education Forum i Dakar i april 2000 blev vedtaget at fremskynde
udviklingen hen imod opfyldelse af de internationale udviklingsmål på uddannelsesområdet, hvilketindebærer generel grundskoleuddannelse i 2015 og ligestilling mellem kłnnene på uddannelses-området i 2005,
P. der henviser til, at łget reduktion af gældsbyrden eller łget finansiel bistand til de hłjt forgældede
fattige lande (HIPC), hvoraf 30 hłrer til LDC, og til de łvrige gældsplagede fattige LDC er absolutnłdvendig, da de foranstaltninger, der hidtil er truffet inden for rammerne af HIPC-initiativet pågrund af de faldende råstofpriser vil være helt utilstrækkelige for en bæredygtig finansiel aflastning,
Q. der henviser til, at LDC trods til dels vidtrækkende politiske reformer på grund af manglende admini-
strative og finansielle midler til gennemfłrelse kun har kunnet głre ringe łkonomiske fremskridt,
R. der henviser til, at LDC hurtigst muligt for alle deres produkter błr have ubegrænset toldfri adgang til
markederne i industrilandene, inklusive i EU, og til, at »everything but arms«-initiativet er et fłrsteskridt, der må suppleres med andre stłttende foranstaltninger, navnlig i forbindelse med opbygningaf administrative og logistiske kapaciteter, men at det błr gennemfłres i overensstemmelse med Coto-nou-aftalerne og handelsprotokollerne hertil under opretholdelse af prisgarantier for de fłlsomme pro-dukter, der er vigtigst for familiebedrifterne inden for landbruget på den nordlige og sydlige halvkugle,
S. der henviser til, at ud af WTOs 140 medlemsstater er kun 12 af de mindst udviklede lande repræsen-
teret i GenŁve,
T. der henviser til, at omkring en tredjedel af de mindst udviklede lande er eller har været konfliktramt,U. der henviser til, at resultaterne af den tredje FN-konference om LDC ikke må begrænses til uforplig-
tende erklæringer, men skal omfatte en handlingsplan med konkrete forpligtelser fra donorlandenesside,
1. glæder sig over afholdelsen af De Forenede Nationers tredje konference om de mindst udviklede
lande i maj 2001 i Europa-Parlamentets bygninger i Bruxelles som en mulighed og forpligtelse for detinternationale samfund, og navnlig for industrilandene, til ud over diplomatiske erklæringer at aftale kon-krete foranstaltninger til fordel for LDC;24.1.2002 DA C 21 E/345 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 5. april 2001
2. opfordrer konferencen til at genbekræfte og bestyrke FNs erklæring fra 1986 om retten til udvikling,
der er anerkendt som en ufravigelig menneskeret, og som er kædet sammen med fastsættelse af en nyłkonomisk verdensorden, der er baseret på lighed, suverænitet, indbyrdes afhængighed og fælles interesser;
3. opfordrer EUs delegation på konferencen til at gå ind for de efterfłlgende politiske holdninger og på
konferencen at arbejde for dem over for de łvrige deltagere og således garantere, at der er komplementa-ritet mellem EUs og medlemsstaternes holdninger;
4. understreger, at EUs udviklingshjælp principielt er åben for alle udviklingslande, men at der særlig
må sigtes mod de fattigste og mindst udviklede lande, og at det primære mål i den forbindelse er bekæm-pelse af den ekstreme fattigdom;
5. opfordrer konferencen til at vedtage et handlingsprogram for LDC, der kan tjene som fælles ramme
for LDC og disses partnerlande og -institutioner, og som inden for de næste ti år kan fłre til en reel ogsignifikant forbedring af levevilkårene i LDC og inden 2015 til en reduktion af den ekstreme fattigdommed 50 %; mener, at WTO og IMF błr medvirke ved gennemfłrelsen et sådant program;
6. opfordrer konferencen til at genbekræfte de forpligtelser, der blev indgået i Rio i 1992 og sætte gang
i gennemfłrelsen af dem; mener desuden, at målet bæredygtig udvikling błr prioriteres hłjt blandt de
politiske valgmuligheder og tjene som grundlag for verdensłkonomiens styrende mekanismer, hvis fattig-
dommen skal bekæmpes effektivt;
7. opfordrer industrilandene til at vende tendensen til at nedskære den finansielle bistand til udviklings-
landene og i den forbindelse at fastlægge en tidsplan med sigte på at hæve de enkelte industrilandes offent-lige bidrag til udviklingspolitikken til 0,7 % af BNP, idet en væsentlig andel błr anvendes til bekæmpelse affattigdom i LDC; bistand til LDC błr på mellemlang frist for mindst 50 procents vedkommende anvendes iselve LDC;
8. opfordrer indtrængende de medlemsstater, som endnu ikke har ydet deres bidrag til den særlige
facilitet for fattigdomsbekæmpelse og vækst, til at głre dette inden årets udgang;
9. mener, at en bæredygtig udvikling er et politisk valg, som kræver inddragelse af borgerne, mobilise-
ring af interne ressourcer (menneskelige og intellektuelle samt naturressourcer) under optimal udnyttelse afde lokale videnbaserede traditioner og forbedring og udvikling af de offentlige serviceydelser; opfordrer pådenne baggrund industrilandene til at stłtte de mindst udviklede landes interne bestræbelser på at styrkederes selvforsyning;
10. understreger, at effektive strategier til bekæmpelse af fattigdom i lige udstrækning błr sigte mod
forbedring af infrastrukturerne på det sociale område, navnlig på området for generel adgang tiluddannelse, og sundhedsområdet og af de fattiges produktionskapacitet, dvs. adgang til jord, teknologi,uddannelse, lån osv.;
11. anser den finansielle og tekniske bistand til LDC i forbindelse med opbygning af de institutionelle
kapaciteter og med den ansvarsfulde statsledelse og administration, inklusive kontrollen med anvendelsenaf offentlige midler, for en essentiel forudsætning for en vellykket bekæmpelse af fattigdommen på grund-lag af langfristet planlægning; det samme gælder for fastsættelse af metoder til akkumulering af kapital,herunder mikrolån til fremme og styrkelse af små og mellemstore virksomheder i de mindst udvikledelande;
12. understreger, at fremme af demokrati og menneskerettigheder, ligestilling af mænd og kvinder,
miljłbeskyttelse, et velfungerende retssystem, frie medier og inddragelse af det civile samfund i program-meringen af sektorpolitikken er uomgængeligt for en bæredygtig łkonomisk og social udvikling, og at dermå tages hensyn til disse tværgående aspekter i samtlige aktioner til stłtte for LDC;
13. henviser til, at EUs udviklingsbistand ikke kan være effektiv, hvis de mindst udviklede lande er
indblandet i væbnede konflikter; betoner, at der ikke kan opretholdes direkte EU-samarbejde med mindstudviklede lande, der er indblandet i væbnede konflikter, eller med mindst udviklede lande, der brugeruforholdsmæssigt store belłb til indkłb af våben;
14. minder regeringerne i de stater, der i deres straffelove ikke har integreret det demokratiske krav om
afskaffelse af dłdsstraf og omgående stop for fuldbyrdelse af dłdsstraf, om, at manglende respekt for liveter ensbetydende med manglende respekt for de grundlæggende rettigheder;C 21 E/346 DA 24.1.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 5. april 2001
15. understreger, at kvinderne błr spille en afgłrende rolle i udviklingssamarbejdet, og opfordrer LDC,
disses partnerlande og de internationale organisationer til på passende vis at tage hensyn til kvindernesinteresser og kłnsspecifikke spłrgsmål i enhver fase af planlægning, gennemfłrelse og evaluering af udvik-lingssamarbejdet;
16. understreger, at LDCs partnerlandes udviklingspolitik błr centreres om f. eks. at fremme
udviklingen af landłkonomierne, således at disse i stłrre omfang kan udnytte deres naturlige ressourcer,samt at det er vigtigt at oprette små og mellemstore virksomheder til stłtte for łkonomien i landområ-
derne;
17. glæder sig over Kommissionens initiativ, der går ud på at give samtlige LDCs produkter, med und-
tagelse af våben og ammunition, uhindret adgang til EUs markeder; henviser dog til, at EU må tage pas-sende hensyn til AVS-landenes legitime forventninger på grundlag af Cotonou-aftalen, samtidig med, at deterkendes, at den nuværende Cotonou-aftale udelukker landene uden for AVS, hvor stłrstedelen af de fat-tigste lever; mener, at EU błr sikre importkontingenter til nultoldsatser og til garanterede priser for defłlsomme basisprodukter, navnlig sukker, uden at mindske AVS-kontingenterne;
18. understreger, at markedsadgang alene ikke er nok til at sikre łkonomisk vækst, og at łkonomisk
vækst alene ikke automatisk fłrer til en afbalanceret udvikling;
19. understreger i denne forbindelse nłdvendigheden af en revision af WTOs regler og bestemmelser,
således at der i vid udstrækning tages hensyn til sigtet om en bæredygtig udvikling og til udviklingslan-denes og navnlig LDCs problemer;
20. kræver en omgående reform og demokratisering af WTO, som głr det muligt for de mindst udvik-
lede lande at deltage effektivt;
21. fastholder, at det er nłdvendigt at skabe mulighed for, at udviklingslandene kan udvikle fłdevare-
selvforsyning, navnlig ved inden for rammerne af WTO at stłtte deres ret til at beskytte deres nationalefłdevareproduktion og landbrugstraditioner;
22. kræver, at LDC, inklusive dem, der er medlem af WTO, på et individuelt grundlag fra sag til sag,
fritages for forpligtelser om forbud mod nationale stłtteforanstaltninger eller mod eksportsubventioner;
23. kræver fuldstændig eftergivelse af de hłjt forgældede LDCs gæld til industrilandene med henblik på
bekæmpelse af fattigdom, navnlig inden for uddannelses- og sundhedssektoren;
24. understreger nłdvendigheden af oprettelse eller forłgelse af garantifonde med sigte på at stimulere
til private investeringer samt af gennemfłrelse af foranstaltninger til fremme af de bl.a. af BRAC og Gra-
meen Bank indfłrte låneordninger og lokale »Peoples Banking«- initiativer;
25. mener, at det er yderst påkrævet at tilpasse lånene fra eksport- og investeringslånefondene bedre til
de reelle behov for bæredygtig udvikling i de mindst udviklede lande;
26. understreger, at opbygning af en passende infrastruktur inden for informations- og kommunika-
tionsteknologier (IKT) i LDC błr stłttes; understreger navnlig betydningen af (trådlłs) adgang til Internetog de dermed forbundne omfattende muligheder, som dette indebærer for fjernundervisning og sundheds-
tjeneste, etablering af arbejdspladser, oprettelse af småvirksomheder, kooperative netværk osv.;
27. anser indfłrelse af sektorprogrammer inden for uddannelse og sundhed, navnlig i forbindelse med
HIV/AIDS, malaria og tuberkulose for et af de vigtigste bidrag til fattigdomsbekæmpelse på kort og mel-lemlang sigt og understreger nłdvendigheden af łget finansiel bistand på disse områder fra industrilandenesom LDCs partnerlande;
28. opfordrer til, at der sikres væsentlige fremskridt med hensyn til gennemfłrelse af målene i projektet
Uddannelse til Alle, herunder udarbejdelse af nationale handlingsplaner for deltagelse inden udgangen af
2002 samt til, at donorsamfundet vedtager indholdet af det generelle uddannelsesinitiativ i lłbet af 2001;
29. opfordrer industrilandene til under medvirken af de store medicinalvirksomheder og de mindst
udviklede lande at udforme en ordning, der głr det muligt for LDC at sikre fattige patienter effektiv adgangtil medicin og vacciner til priser, de kan betale;24.1.2002 DA C 21 E/347 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 5. april 2001
30. opfordrer Kommissionen og Rådet til hurtigst muligt at udvirke en anerkendelse af, at lande, der er
ramt af AIDS og AIDS-fłlgesygdomme eller andre store epidemier ifłlge en liste udarbejdet af WHO, harret til at fremstille og markedsfłre den nłdvendige medicin eller importere den uden patentrelateredeomkostninger;
31. opfordrer LDC og disses partnerlande til at anvende ILO-konventionerne og navnlig  i den
udstrækning dette ikke allerede er sket  at ratificere ILOs konvention C 182 af 17. juni 1999 om forbudmod błrnearbejde, at arbejde på omgående bekæmpelse af błrnearbejde, og til som en intern udviklings-faktor at fremme obligatorisk skolegang for błrn og unge;
32. opfordrer Kommissionen, medlemsstaterne og det internationale samfund til at styrke deres kapaci-
teter til konfliktforebyggelse finansielt, personelt og organisatorisk og til særligt at sætte fokus på våben-handelen og de belłb, de mindst udviklede lande har afsat til indkłb af våben, da årelange udviklings-bestræbelser hurtigt kan łdelægges af krige og væbnede konflikter, hvilket er særlig graverende iforbindelse med LDC;
33. anmoder i den forbindelse medlemsstaterne, de internationale organisationer og Kommissionen om
at tage hensyn til begreberne fredsskabelse, fredsopbygning og fredsbevarelse i hver eneste fase af planlæg-ning, gennemfłrelse og evaluering af programmer i lande, der netop har overstået en væbnet konflikt, ellersom stadig må håndtere problemer med fordrevne eller flygtninge som fłlge af sådanne konflikter;
34. anmoder Kommissionen, medlemsstaterne og det internationale samfund om inden for rammerne af
konfliktforebyggelse og -forvaltning specielt at tage hensyn til situationen for błrnesoldater og nłdvendig-heden af, at disse rehabiliteres fysisk og psykisk, samt at tage alle til rådighed stående midler i anvendelsefor at undgå lignende situationer i fremtiden;
35. er overbevist om, at årsagerne til de væbnede konflikter kan være łkonomiske uligheder, social
uretfærdighed, manglende demokrati, łdelæggelse af miljłet, interessekonflikter på lokalt, regionalt oginternationalt plan, og er af den opfattelse, at der błr fastlægges konfliktforebyggelsesforanstaltningermed henblik på at finde lłsninger på problemer, der har strukturelle årsager;
36. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen og De Forenede Nationers
generalsekretær.
16. FNs Menneskerettighedskommission og Folkerepublikken Kina
B5-0269, 0285 og 0294/2001
Europa-Parlamentets beslutning om forelæggelse, eventuelt i samråd med USA, af en resolution på
det 57. młde i FNs Menneskerettighedskommission i GenŁve, som beklager menneskerettigheds-
situationen i Folkerepublikken Kina
Europa-Parlamentet,
 der henviser til konklusionerne fra młdet i Rådet (almindelige anliggender) den 19. marts 2001, hvori
det gav udtryk for sine betænkeligheder ved de alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Folke-republikken Kina, navnlig for så vidt angår forslaget fra Folkerepublikken Kina om ikke-indblanding,
 der henviser til sine tidligere beslutninger om menneskerettighedssituationen i Folkerepublikken Kina,
om Tibet og om Unionens nuværende prioriteter og henstillinger med henblik på młdet i marts 2001i FNs Menneskerettighedskommission i GenŁve,
 der henviser til konklusionerne fra topmłdet mellem EU og Folkerepublikken Kina den 21. decem-
ber 1999 og Rådets konklusioner fra den 22. januar 2001 om dialogen mellem EU og Kina ommenneskerettigheder,
 der henviser til artikel 18 i FNs verdenserklæring om menneskerettigheder,C 21 E/348 DA 24.1.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 5. april 2001