31. 12. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/23 
DEFINITION AF SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDER 
USA 
Definitionerne er forskellige fra sektor til sektor. Inden for fremstillingsvirksomhed er loftet for 
visse brancher (f.eks. flymotorer, skibsbygning) så højt som 2 500 ansatte, mens det for andre 
(f.eks. galvanisering, bogbinding) er så lavt som 100 ansatte. Inden for servicesektoren er den 
øverste grænse for antallet af ansatte langt lavere, og et yderligere kriterium er den maksimale 
omsætning, som varierer fra 2 mio dollars til 9,5 mio dollars alt efter branche. 
JAPAN 
I Japan er loftet inden for fremstillingsvirksomhed 300 ansatte eller samlede nettoaktiver på 100 
mio yen; i engrosleddet er det 100 ansatte eller 30 mio yen og i detailleddet 50 ansatte eller 10 
mio yen. 
Udtalelse om memorandum om Fællesskabets udviklingspolitik 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget har medfør af artikel 20, stk. 3, i sin forretningsorden og på baggrund af sin 
udtalelse af 23. februar 1983 om »fastlæggelsen af nye retningslinier for en udbygning 
af samarbejdet mellem AVS-staterne og Fællesskaberne (')« ( + ) afgivet en tillægsud-
talelse om ovennævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 211. plenarforsamling afholdt i 
Bruxelles, den 26. og 27. okober 1983 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 198, 
under henvisning til Kommissionens memorandum 
om Fællesskabets udviklingspolitik af 29. september 
1982, 
under henvisning til forretningsordenen, særlig arti­
kel 20, stk. 3, 
under henvisning til beslutning truffet af præsidiet 
den 14. december 1982 om at pålægge Afdelingen 
for forbindelser med tredjelande at udarbejde en til-
lægsudtalese om de aspekter af memorandummet, 
der ikke vedrører AVS-staterne, under henvisning til tidligere udtalelser om Lomé-
konventionen og forskellige aspekter af udviklings­
samarbejdet, særlig udtalelsen af 23. februar 1983 
om fastlæggelsen af nye retningslinjer for en udbyg­
ning af samarbejdet mellem AVS-staterne og Fælles­
skabet ('), 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Afdelin­
gen for forbindelser med tredjelande på mødet den 
11. oktober 1983, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
P.J.G.M. van Rens, 
(') EFTnr. C 90 af 5. 4. 1983. 
Nr. C 358/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.83 
under henvisning til forhandlingerne på den 
211. plenarforsamling den 26. og 27. oktober 1983, 
mødet den 26. oktober — 
enstemmigt 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Udvalget glæder sig over, at Kommissionen har 
offentliggjort et memorandum om Fællesskabets 
udviklingspolitik. Heri forsøger man på baggrund af 
en analyse af virkningerne af Fællesskabets instru­
menter og politik at drage konklusioner af de ind­
vundne erfaringer og foreslå de tilpasninger, der er 
nødvendige, for at politikken og instrumenterne kan 
blive mere effektive. 
2. Memorandummet er et dristigt bidrag til en styr­
kelse af Fællesskabets interesse i fastlæggelsen af 
nye regler for de internationale økonomiske forbin­
delser. Udvalget sætter pris på Kommissionens for­
søg på at gennemføre en udveksling af synspunkter 
herom med medlemsstaterne i håbet om, at dette vil 
føre til en bedre fælles politik for udviklingssamar­
bejde og samarbejde på flere områder. 
3. Udvalget beklager, at man i memorandummet 
ikke tillægger de sociale, kulturelle og menneskelige 
aspekter ved udviklingen større betydning, for uden 
den menneskelige dimension er alle udviklingsbe-
stræbelser forgæves. Den største opmærksomhed 
skal først og fremmest helliges dem, udviklingsbe-
stræbelserne er rettet imod, nemlig den lokale 
befolkning. Ethvert udviklingsinstrument bør imø­
dekomme et klart behov hos de berørte befolknings­
grupper; det bør udformes af og til de mennesker, 
som skal gøre brug heraf, således at man i stadig 
større grad giver de berørte mulighed for selv at 
bestemme over deres skæbne og deres fremtid. Fæl­
lesskabet påtænker at give sine udviklingsbestræbel-
ser en kontraktmæssig karakter, hvilket i denne for­
bindelse fortjener at blive fremhævet specielt. 
4. Samarbejdet med udviklingslandene må ikke 
kun dikteres af økonomiske overvejelser — der er 
også behov for retfærdighed. Dette betyder blandt 
andet, at man inden for et sådant samarbejde må 
tage særlig hensyn til de fattigste udviklingslande, 
til de dårligst stillede befolkningsgrupper inden for disse lande, samt til dækningen af basale økonomi­
ske og sociale behov. Dette indebærer, at internatio­
nalt anerkendte retfærdighedsnormer, menneskeret­
tighederne og ILO-normerne indtager en naturlig og 
logisk plads i dette samarbejde og udgør en integre­
rende del af det. Et grundlæggende sigte med udvik­
lingspolitikken bør være at yde befolkningen og 
dens faglige organisationer hjælp til selvhjælp og til­
skynde dem til at deltage i en sådan udvikling. 
5. I en særskilt udtalelse har Udvalget fremført sit 
syn på forbindelserne mellem Fællesskabet og 
AVS-staterne. Dette aspekt helliges med rette den 
største opmærksomhed i memorandummet. Udval­
get føler ikke desto mindre, at de andre og fremfor 
alt de fattigste udviklingslande skal indpasses i poli­
tikken. Det tilskynder derfor Kommissionen til at 
forelægge Ministerrådet konkrete forslag, der skal 
tillægge især de fattigste blandt de ikke-associerede 
udviklingslande større betydning i Fællesskabets 
politik. 
6. Udvalget er tilfreds med den betydning, Kom­
missionen tillægger udviklingen af fødevaresekto­
ren, landbruget og landdistrikterne. Det er prisvær­
digt, at man koncentrerer sig om de grundlæggende 
behov i almindelighed. 
7. Udvalget konstaterer, at man i memorandum­
met ikke gør noget forsøg på at formulere en strategi 
for internationalt økonomisk opsving. Man behand­
ler heller ikke i tilstrækkelig grad følgevirkningerne 
af udviklingspolitikken for andre politikker både på 
nationalt og europæisk plan (den fælles landbrugs­
politik, handels- og industripolitikken). 
8. De industrialiserede lande, herunder især Det 
europæiske Fællesskab, De forenede Stater og 
Japan, skal hurtigt nå til enighed om et økonomisk 
genopsving. De prioriterede internationale målsæt­
ninger bør være: bekæmpelse af arbejdsløsheden, 
forøgelse af bistanden til og udbygningen af samar­
bejdet med udviklingslandene. Disse bør opnå en 
rimelig indflydelse på stimuleringen af det økono­
miske genopsving. Man skal i videst muligt omfang 
forsøge at fastsætte konkrete målsætninger for det 
økonomiske genopsving, f.eks. gennem aftaler om 
de nødvendige overførsler og om gennemførelsen af 
bistandsmålet på 0,7 % af BNI (den statslige udvik­
lingsbistand (ODA) netto) samt om opnåelse 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/25 
bistandsmålet på 1 % af BNI senest i 1988. En for­
højelse af udviklingsbistanden gavner udviklings­
landene, men den bør også have en væsentlig 
beskræftigelseseffekt i de industrialiserede lande. 
9. På baggrund af at rustningsudgifterne stiger 
enormt såvel i de industrialiserede lande i Øst og 
Vest som i udviklingslandene anser Udvalget det for 
ønskeligt, at nedrustning og udvikling sættes i rela­
tion til hinanden, og at der ofres mindre på rustning 
og mere på udvikling. 
10. Fællesskabet bør tage langt mere aktivt del i 
nord-syd-dialogen. Det bør tage flere initiativer til at 
fremme bestræbelserne på at skabe en ny social og 
økonomisk verdensorden, hvor udbyttet af naturrig­
dommene fordeles bedre mellem landene, hvor den 
økonomiske aktivitet og de sociale konsekvenser 
heraf i stadig højere grad kommer de befolknings­
grupper, der har størst behov herfor til gode, og hvor 
de økonomiske beslutninger i større udstrækning 
træffes af de mennesker, der berøres heraf. 
Udvalget understreger nødvendigheden af, at de 
mest indflydelsesrige lande eller landegrupper kæm­
per for et ægte nord-syd-samarbejde og for retfær­
dige internationale forbindelser. Dette gælder også 
Sovjetunionen og De forenede Stater. 
11. Samtidig skal syd-syd-samarbejdet fremmes. 
De industrialiserede lande og især Fællesskabet 
kunne stimulere den økonomiske udvikling på regi­
onalt plan og det interregionale samarbejde gennem 
bistand til handelsfremme, infrastruktur, transport 
og kommunikationssystemer. Det regionale og inter­
regionale samarbejde bør i langt højere grad bidrage 
til en sund økonomisk udvikling. Understregningen 
af en stigning i den indbyrdes samhandel bør dog 
ikke udnyttes som et påskud til at modarbejde 
åbningen af EF-markedet. 
12. På grund af den indbyrdes afhængighed i ver­
densøkonomien bør man snarest indgå aftaler, der 
kan føre til økonomisk genopsving og vækst. Disse 
aftaler bør i højere grad være afstemt efter de 
enkelte udviklingslandes interesser. Tilpasninger i 
det internationale monetære system bør i stigende 
omfang baseres på et afbalanceret forhold mellem 
yen, dollar og ECU. Udvalget er betænkelig ved 
visse store udviklingslandes finansielle behov (gældssituationen), da det influerer på de mindre 
udviklingslandes situation og ydermere udgør en 
trussel mod et stabilt internationalt monetært 
system. IMF-faciliteterne til fordel for udviklings­
landene skal udvides. Det skal i denne forbindelse 
anføres, at Udvalget ser med beklagelse på resulta­
terne af det seneste årlige IMF-møde. Fællesskabet 
som helhed bør indtage en mere indflydelsesrig 
plads i IMF. 
Endelig bør Fællesskabet aktivt bidrage til at gen­
nemføre en stabilisering af udviklingslandenes valu­
taer. 
13. Udvalget støtter princippet om en dialog med 
modtagerlandene om generelle økonomiske spørgs­
mål og andre udviklingsspørgsmål inden for de 
områder, hvor Fællesskabet yder støtte. Det tekniske 
apparat, man råder over i denne forbindelse, bør 
udbygges. 
14. I den beretning og udtalelse, som Udvalget for 
nylig afgav om den kommende AVS/EØF-konven-
tion, gjorde det sig til talsmand for, at man priorite­
rede fødevaresektoren, landbruget og udviklingen af 
landdistrikterne. Udvalget ønsker at understrege 
dette endnu engang og henviser til henstillingerne i 
beretningen fra Afdelingen for forbindelser med 
tredjelande. I den foreliggende udtalelse vil det 
begrænse sig til nogle enkelte aspekter. 
15. Landbrugsprispolitikken er det væsentligste 
element i en integreret politik, men man bør dog 
også tillægge andre flaskehalse, især mangelen på 
indenlandsk købekraft, tilstrækkelig opmærksom­
hed. 
Det centrale punkt bør være, at landbrugerne får 
mulighed for at afsætte deres produkter på markedet 
til rimelige priser, hvorved man højner deres leve­
standard. 
16. I mange udviklingslande er en kraftig befolk­
ningstilvækst et problem for den fysiske, social-øko-
nomiske og/eller kulturelle udvikling. Udvalget 
erkender, at sammenhængen mellem disse faktorer 
er meget kompliceret og er ofte forskellig fra det ene 
land til det andet. For visse rejser det også ømtåle­
lige moralske og religiøse problemer. Uden at ville 
gå i dybden med dette spørgsmål, understreger 
Udvalget dog, at Fællesskabet i sine forbindelser 
med udviklingslandene bør søge i en ånd af gensi­
dig respekt og forståelse at hjælpe disse lande med 
at løse problemerne med alle deres facetter, og 
under hensyntagen til den indbyrdes afhængighed. 
Nr. C 358/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.83 
17. Fødevarehjælpen bør først og fremmest ydes 
som led i fødevarestrategierne. Udvalget støtter den 
ide, at denne ydes over en flerårig periode, og at 
modværdifonde kan gøre disse strategier mere effek­
tive. 
18. Fællesskabet bør bidrage til strukturforbedrin­
gen inden for landbruget i udviklingslandene, og 
især deltage aktivt i bekæmpelsen af ørkendannel­
sen, landbrugsforskning inden for levnedsmiddelaf­
grøder, forbedring af kvægbestanden, den faglige 
uddannelse (ikke mindst for kvinder) og i det hele 
taget ethvert initiativ, der kommer en selvudvikling 
af landbrugssamfundene til gode. 
19. Gennem internationale råvareaftaler skal Fæl­
lesskabet ligeledes bidrage til at forbedre handelskli-
maet for udviklingslandenes landbrugseksport og 
tilpasse sin egen landbrugspolitik i overensstem­
melse hermed. 
20. Udvalget tilslutter sig, at der foretages en diffe­
rentiering mellem forskellige kategorier af udvik­
lingslande på grundlag af deres økonomiske udvik­
ling med det sigte at gøre forskel på de handelsord-
ninger, der skal anvendes. Krav om øget gensidig­
hed fra de mere udviklede landes side er et aspekt af 
en sådan differentiering. 
21. Fællesskabets handels- og industripolitik skal 
omformuleres, således at der skabes mulighed for 
øget adgang til EF-markedet for visse industripro­
dukter. Forpligtelsen til et åbent handelssystem, 
som blev afgivet på ministerkonferencen i GATT i 
november 1982, skal hurtigst muligt følges op bl.a. 
ved en aftale om de vilkår, sikkerhedsklausulen i 
henhold til artikel 19 i GATT kan anvendes under. 
22. Udvalget anser det for nødvendigt, at man sat­
ser på, at udviklingslandene koncentrerer sig mere 
om produktion og især forædlingen på stedet af 
deres egne naturgivne ressourcer og de hjemmemar­
kedsorienterede produkter. 
23. Industrieksporten er en væsentlig indtægts­
kilde for udviklingslandene, men den opvejes ikke 
desto mindre stadig af importen fra industrilandene. 
Hvis man skal nå den målsætning på 25 % inden år 2000, der blev fastsat i Lima, skal væksten i nettoin­
dustriproduktionen i udviklingslandene øges bety­
deligt. 
24. Udvalget mener, at industrialiseringen af 
udviklingslandene bør baseres på den integrerede 
udvikling af landdistrikterne og bearbejdningen af 
råstoffer på stedet. I denne forbindelse er en god 
infrastruktur, en tilfredsstillende vedligeholdelse af 
projekterne og en rimelig servicesektor af betydning. 
25. For at opnå en mere effektiv udnyttelse af 
energikilderne, bør man som led i industrialiserings-
processen være særlig opmærksom på energibalan­
cen, som påvirkes kraftigt af husstandenes behov for 
træ (med den ørkendannelse, som dette medfører). 
26. Forskningen og udviklingen i almindelighed 
samt udformningen af passende teknologier bør 
baseres på større autonomi og de reelle behov hos 
udviklingslandenes befolkning. Med udgangspunkt 
i dette kriterium bør den agro-industrielle udvikling 
fremmes mest muligt i udviklingslandene. Især bør 
man sikre sig, at landbrugssamfundene får rådighed 
over de teknikker og instrumenter, der sætter dem i 
stand til at tage initiativer, der imødekommer ægte 
behov og muliggør reelle fremskridt. 
27. Udviklingslandenes før-industrielle udvikling 
vil indvirke kraftigt på industrilandenes økonomiske 
genopsving; sidstnævnte bør derfor, når visse pro­
dukter trues af konkurrence fra de nyligt industriali­
serede udviklingslande, indtage en ansvarlig hold­
ning over for udviklingssamarbejdet og hurtigt reali­
sere de nødvendige sektorielle tilpasninger. 
28. Med hensyn til udenlandske investeringer må 
man konstatere, at det ofte kun er de multinationale 
selskaber, som er tilbøjelige til at investere inden for 
visse sektorer i udviklingslandene. 
Man må sikre sig, at disse investeringer sker på et 
kontraktmæssigt grundlag samt udfolde store 
bestræbelser på, at disse selskabers økonomiske 
imperativer og organisatoriske behov integreres i 
værtslandenes udviklingsprioriteter og strategi. 
Alle former for investeringer fortjener stor opmærk­
somhed. Udvalget fremhæver på ny den rolle, de 
31. 12.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 358/27 
små og mellemstore virksomheder kan spille. Det 
henviser i denne forbindelse til sin udtalelse om 
beskyttelse af investeringer i udviklingslandene (') og 
minder om, at en god ordning til beskyttelse af inve­
steringer mod politiske risici — dog ikke uden betin­
gelser — er nødvendig. 
29. Udvalget kan tilslutte sig det standpunkt, der 
fremføres i memorandummet, at AVS-staterne og 
først og fremmest de mindst udviklede fortsat skal 
prioriteres ved tildelingen af bistand. Det afgørende 
kriterium bør i denne forbindelse være per capita 
indkomsten. 
30. Hvad angår de ikke-associerede lande, er 
Udvalget af den opfattelse, at de væsentligste for­
dele, som ydes AVS-staterne, også kunne gives til 
andre lande med et meget lavt udviklingsniveau. 
Det drejer sig her om handelspræferencer i lighed 
med dem, der ydes AVS-staterne, nemlig Stabex og 
Sysmin. 
31. Udvalget erkender, at målsætningerne med 
Fællesskabets politik over for Middelhavsområdet 
ikke udelukkende dikteres af udviklingsmæssige 
overvejelser. Derfor kan de anvendte instrumenter 
ikke kun vurderes ud fra udviklingskriterier. Lomé-
konventionen skal dervor ikke nødvendigvis tjene 
som model for de fremtidige forbindelser med Mid­
delhavsområdet. 
32. I samarbejdet med Middelhavslandene bør 
man lægge vægt på handelsliberalisering, industrielt 
samarbejde, åbning af kapitalmarkederne og social­
politik (især rettet mod vandrende arbejdstagere). 
Disse instrumenter skal indpasses i en større poli­
tisk helhed omfattende sikkerhed, samt økonomiske 
og sociale forbindelser mellem EF og landene i 
Middelhavsområdet. Det er derfor væsentligt, at 
man søger at nå frem til en helhedsaftale med disse 
lande. 
33. Udvidelsen af Fællesskabet vil naturligvis få 
indvirkning på handelen med landene i 
Middelhavsområdet. Udvalget er modstander af, at 
man finansielt yder de berørte lande kompensation 
for eventuelle tab ved at overføre en del af den stat-
Bruxelles, den 26. oktober 1983. slige udviklingsbistand fra udviklingslandene til 
Middelhavslandene. 
34. Udvalget tillægger det stor betydning, at man 
udfolder bestræbelser på at forbedre koordineringen 
mellem medlemsstaternes og Fællesskabets politik 
på 3 niveauer, nemlig: a) national og europæisk 
politik, som indirekte influerer på forbindelserne 
med udviklingslandene (den fælles landbrugspoli­
tik, energipolitik, industripolitik osv.); b) medlems­
staternes bilaterale bistandspolitik; og c) den multi­
laterale politik (inden for FN-institutionerne og 
andre internationale fora). 
35. Udvalget foreslår, at der hvert år offentliggøres 
en komparativ analyse af Fællesskabets udviklings­
politik, dvs. af de enkelte medlemsstaters og af Fæl­
lesskabets som helhed. 
Samordningen af den bilaterale bistand både på 
fællesskabsplan og i landene selv bør intensiveres 
yderligere. Dette gælder både for bistandens 
omfang, dens karakter og mål samt de dertil knyt­
tede vilkår. Følgende områder fortjener større 
opmærksomhed: Tilbagebetalingen af gæld, nød­
hjælp, fødevarehjælp, forskning og de sektorstrate­
gier, Kommissionen gør sig til talsmand for. 
En kvalitativ bedre samordning af medlemsstaternes 
politik i multilaterale organisationer er nødvendig. 
Medlemsstaterne ville styrke deres position i inter­
nationale forhandlinger, hvis de talte med én stemme 
i disse organisationer. Forskellene i medlemsstater­
nes holdning skyldes ofte en divergerende udenrigs-, 
finans- og pengepolitik. Det er derfor først og frem­
mest disse politikker, der skal koordineres. 
36. Udvalget tilslutter sig Kommissionens målsæt­
ning gående ud på at øge fællesskabsstøtten til 0,1 % 
af Fællesskabets BNI. 
37. Udviklingslandene bør have lettere adgang til 
de europæiske kapitalmarkeder. Kommissionen bør 
snarest fremsætte forslag, om, hvordan man kan 
lette denne adgang, uden at udviklingslandene alt 
for let bliver ofre for valutasvingninger (valutakur­
ser) og for høj en pris for penge (rentesatser). 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
(') EFTnr. C 353 af 31. 12. 1980.