Udtalelse om Kommissionens forslag til Raadets direktiv om integreret forebyggelse og bekaempelse af forurening (1) (94/C 195/19)

Raadet for De Europaeiske Faellesskaber besluttede den 29. oktober 1993 under henvisning til EOEF-Traktatens artikel 130 S at anmode om Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennaevnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til OESU's Sektion for Miljoe-, Sundheds- og Forbrugerspoergsmaal, som udpegede Klaus Boisseree til ordfoerer. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. april 1994.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedtog paa sin 315. plenarforsamling af 27.-28. april 1994, moedet den 27. april 1994, med 116 stemmer for, 7 imod og 9 hverken for eller imod, foelgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Direktivforslaget, der bygger paa Maastricht-Traktatens artikel 130 S, beskaeftiger sig af miljoebeskyttelseshensyn med myndighedernes godkendelse af udvalgte industrianlaeg inden for foelgende sektorer:

- energiindustri,

- produktion og forarbejdning af metaller,

- fremstilling af ikke-metalliske mineralprodukter,

- kemisk industri,

- affaldsbehandling,

- andre industrier.

1.2. I modsaetning til EF's hidtidige miljoebeskyttelsesdirektiver er fremgangsmaaden i det foreliggende forslag »integreret«, dvs. det omfatter alle emissioner til luft, vand og jordbund, herunder affald, tillige med andre miljoeproblemer (f.eks. stoej).

1.3. Direktivets maal, nemlig at undgaa eller begraense miljoeforurening, skal naas ved hjaelp af emissionsgraensevaerdier og maal for miljoekvaliteten. Direktivforslaget indeholder imidlertid ikke egne emissionsgraensevaerdier eller miljoekvalitetsnormer, men henviser til anden EF-ret, til medlemsstaternes lovgivning, til lokale bestemmelser og til »retningslinjer« anbefalet af Verdenssundhedsorganisationen (WHO).

1.4. Derimod indeholder direktivforslaget meget detaljerede bestemmelser om godkendelsesproceduren, herunder navnlig ansoegningen om godkendelse og betingelser i godkendelsen. Der er desuden procedurebestemmelser om:

- inddragelse af offentligheden,

- koordinering mellem de beroerte myndigheder,

- naermere regler for overvaagning af anlaeggene, specielt fornyet overvejelse af alle udstedte godkendelser hvert 10. aar,

- udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om gennemfoerelsen.

1.5. Kommissionens forslag bygger udtrykkeligt paa det femte handlingsprogram paa miljoeomraadet (se dettes punkt 4.1).

2. Resumé af OESU's udtalelse

- Den integrerede fremgangsmaade hilses velkommen, men OESU er paa en raekke vaesentlige punkter betaenkeligt ved forslaget og har mange aendringsforslag til det.

- OESU foreslaar, at der indfoeres en generel forpligtelse til at begraense emission ved hjaelp af »den bedste tilgaengelige teknik»(Best Available Techniques, BAT).

- OESU kraever, at det i forbindelse med direktivet paalaegges Kommissionen at udarbejde forslag til europaeiske emissionsgraensevaerdier i en raekkefoelge, som dikteres af en miljoepolitisk prioritering. Hvad angaar tekniske detaljer kan der henvises til normer fastlagt af europaeiske eller internationale standardiseringsorganisationer.

- Efter OESU's opfattelse boer direktivet ikke indeholde alt for detaljerede procedureregler.

- Bestemmelserne om forholdet mellem emissionsgraensevaerdier og miljoekvalitetsnormer vaekker betaenkeligheder.

3. Generelle bemaerkninger

3.1. OESU er tilhaenger af at angribe miljoeforurening ved kilden (industrianlaeg), dvs. af den integrerede betragtning af forurening af luft, vand og jordbund, herunder ogsaa stoej [jf. punkt 4.2.3 i udtalelsen om det femte handlingsprogram (2)]. Men det finder ikke direktivet i den foreliggende form modent til vedtagelse, da det ikke lever op til maalsaetningen i Maastricht-Traktatens artikel 130 R (forsigtighedsprincippet, hoejt beskyttelsesniveau, bekaempelse af miljoeforurening ved kilden).

3.2. Direktivforslagets bestemmelser er ufuldstaendige, idet der mangler nogle former for emissioner (f.eks. rystelser, lys og andre former for straaling). Beskyttelsen af visse miljoemedier er ufuldstaendig (isaer er bestemmelserne om beskyttelse af jordbunden utilstraekkelige).

Til den integrerede fremgangsmaade hoerer

- industrianlaegs konsekvenser ikke bare for miljoemedierne (luft, vand, jordbund osv.), men ogsaa for forbruget af naturressourcer (herunder energikilder),

- ikke blot produktionsanlaeg og -processer, men ogsaa de anvendte stoffers og de fremstillede produkters paavirkning af miljoeet,

- lukkede kredsloeb i virksomhederne, som kan medvirke til at praege produktionsprocessen ud fra princippet om saa vidt muligt at undgaa miljoeforurening.

Til dels tages disse synspunkter op i forslaget, men i bestemmelserne kommer de ikke tilstraekkeligt til orde. Nogle af dem er behandlet i andre direktiver, som maa revideres ud fra den nu foreliggende viden for at leve op til kravet om integreret miljoepolitik (jf. Femte handlingsprogram - Mod en baeredygtig udvikling).

3.3. Direktivforslaget goer myndighedernes godkendelsesprocedure til det centrale element i den integrerede bedoemmelse af industrianlaegs miljoemaessige relevans. Det anser OESU for et rigtigt princip; men det efterleves ikke paa afbalanceret vis i forslaget.

3.3.1. Det stemmer med forsigtighedsprincippet og princippet om, at forureneren betaler - som begge hoerer til retningslinjerne for EU's miljoelovgivning (EF-Traktatens artikel 130 R) - at paalaegge ogsaa de virksomheder, der ikke er undergivet godkendelsespligt, en grundlaeggende forpligtelse, som daekker alle miljoemedier og bygger paa den bedste tilgaengelige teknik. Myndighederne boer - uafhaengigt af den individuelle godkendelsesprocedure - paa dertil egnet maade kontrollere, at denne forpligtelse overholdes. Den forordning om industrivirksomheders frivillige deltagelse i en faellesskabsordning for miljoestyring og miljoerevision, som Ministerraadet for nylig har vedtaget, [miljoerevisionsforordningen (EOEF) nr. 1836/93 af 29. juni 1993 (1)] forudsaetter en saadan grundlaeggende forpligtelse. De to instrumenter (»integreret miljoekontrol« og »miljoerevision«) kan saaledes supplere hinanden i de tilfaelde, hvor miljoerevisionsforordningen finder anvendelse. Forpligtelsen til individuel godkendelse kan saa, som det allerede med rette kommer til udtryk i forslaget, begraenses til stoerre industrianlaeg; kun dem er det rimeligt at paalaegge de omkostninger, der er forbundet med godkendelsesproceduren.

3.3.2. Forslaget gaar med rette ud fra, at godkendelsesproceduren ikke kan gennemfoeres, uden at der fastlaegges emissionsgraenser. Men det ville vaere fuldstaendigt urimeligt at fastlaegge disse graenser i hvert enkelt tilfaelde. Godkendelsesproceduren ville saa ikke vaere forudsigelig for de beroerte, og den ville heller ikke leve op til de krav, der maa stilles i en retsstat.

3.3.3. I princippet skal disse graensevaerdier ifoelge forslaget fastlaegges paa lokalt eller paa nationalt plan. Emissionsgraensevaerdier paa europaeisk plan skal kun forekomme undtagelsesvis.

OESU kraever derimod, at Kommissionen entydigt faar til opgave at foreslaa Raadet emissionsgraensevaerdier for hele EU svarende til EF's hidtidige miljoepolitik.

- Saadanne vaerdier, som sigter mod integreret miljoebeskyttelse og gaelder for hele EU-omraadet, kan opstilles, hvis de bygger paa den bedste tilgaengelige teknik. Det Europaeiske Miljoeagentur (der nu endelig indleder sit arbejde, efter at der er truffet afgoerelse om dets placering) kan med stoette fra tilsvarende institutioner i medlemsstaterne forberede udarbejdelsen af europaeiske graensevaerdier. Den udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen, som er omtalt i forslaget, kan tjene dette formaal.

- Graensevaerdierne kan fastlaegges paa mellemlang sigt i en raekkefoelge, som dikteres af en miljoepolitisk prioritering. Ligesom i den hidtidige EF-lovgivning kan der differentieres efter branche og eventuelt efter anlaegsstoerrelse. Af hensyn til det dynamiske aspekt, der ligger i begrebet »den bedste tilgaengelige teknik«, boer emissionsgraensevaerdierne suppleres med tidsmaessigt graduerede maalvaerdier.

- For at lette tilpasningen til den tekniske udvikling forekommer det hensigtsmaessigt at anvende europaeiske og internationale normer, saerlig i forbindelse med tekniske detailbestemmelser, saa snart og i det omfang saadanne normer er udarbejdet og anerkendt af de relevante offentlige instanser (jf. OESU's udtalelse om det femte handlingsprogram, punkt 4.2.3).

3.3.4. Som begrundelse for at der ikke opstilles europaeiske graensevaerdier, paaberaaber Kommissionen sig bl.a. subsidiaritetsprincippet (Maastricht-Traktatens artikel 3 B).

3.3.4.1. OESU kan ikke tilslutte sig Kommissionens argumentation. Det mener ikke, at subsidiaritetsprincippet - ret forstaaet - er til hinder for, at der fastsaettes graensevaerdier paa europaeisk plan.

- Hvis det ifoelge subsidiaritetsprincippet er sagens betydning for det indre marked og for kohaerensen, der er afgoerende for, paa hvilket niveau der skal gribes ind, maa fastlaeggelse af europaeiske graensevaerdier have hoejeste prioritet. Det hoeje beskyttelsesniveau inden for Faellesskabet, som EF-traktaten kraever, kan ikke naas uden europaeiske graensevaerdier.

- Ifoelge Maastricht-Traktaten maa subsidiaritetsprincippet ikke udloese konkurrenceforvridning og ikke hindre en miljoevenlig udvikling i Faellesskabet (EF-Traktatens artikel 2). Der er imidlertid fare for begge dele, hvis man ikke indfoerer europaeiske graensevaerdier.

3.3.4.2. I hvert fald maa subsidiaritetsprincippet ikke blive aarsag til, at man undlader at indfoere og gennemfoere integreret miljoebeskyttelse paa ensartet vis.

3.4. OESU finder det vaerd at overveje, om man ikke boer undlade at fastlaegge alt for detaljerede enkeltbestemmelser vedroerende den administrative procedure, medmindre det er noedvendigt for at sikre ensartet gennemfoerelse af den integrerede miljoebeskyttelsesmetode. Dette gaelder saerlig, hvor detailbestemmelser i direktivet

- ville goere det vanskeligt at indordne den nye godkendelsesprocedure i medlemsstaternes administrative procedurer og i den allerede foreliggende - og fortsat gaeldende - EF-ret (f.eks. direktivet om miljoekonsekvensanalyse og miljoerevisionsforordningen, der delvis overlapper det foreliggende forslags anvendelsesomraade),

- ville bringe koordineringen med bygge-, planlaegnings- og naturfredningslovgivningen i fare,

- paa grund af unoedvendige regeloverlapninger eller kompliceret administration ville paalaegge de virksomheder, der anmoder om godkendelse, nye byrder, uden at det medfoerer nogen egentlig forbedring af miljoebeskyttelsen.

3.5. OESU naerer store betaenkeligheder ved direktivforslaget for saa vidt angaar forholdet mellem emissionsgraensevaerdier og miljoekvalitetsnormer (immissionsvaerdier).

3.5.1. Det er principielt rigtigt, at der boer kraeves emissionsbegraensende foranstaltninger, som gaar videre end den bedste tilgaengelige teknik, hvis miljoekvalitetsnormer overskrides. Men det boer overvejes, om saadanne foranstaltninger ikke ogsaa boer omfatte allerede bestaaende anlaeg, for at flere virksomheder kan faa mulighed for at etablere sig ogsaa i taet befolkede omraader.

3.5.1.1. Det er uklart, hvem der ifoelge det foreliggende direktivforslag skal fastlaegge miljoekvalitetsnormerne. Henvisningen til WHO's normer alene er ikke tilstraekkelig, blandt andet fordi de ikke indeholder ensartede miljoepolitiske maalestokke.

OESU fastholder derfor sin opfattelse, at europaeiske vaerdier eller normer er noedvendige (se udtalelsens punkt 3.3). Hvor det er paakraevet, boer allerede eksisterende kvalitetsnormer straks strammes, og hvor bestemmelser mangler, boer de indfoeres.

3.5.2. OESU afviser bestemmelsen i forslaget (artikel 9, stk. 3) om, at man kan undlade at anvende »den bedste tilgaengelige teknik«, naar blot kvalitetsnormerne overholdes.

- Bestemmelsen er i strid med forsigtighedsprincippet (EF-Traktatens artikel 130 R) og vil skabe konkurrenceforvridning mellem forskellige industriomraader.

- Bestemmelsen tager heller ikke hensyn til, at emissioner ofte har virkninger i andre regioner end der, hvor de opstaar, f.eks. paa grund af klimatiske, topografiske eller geologiske forhold (bestemmelsen i forslagets artikel 16 er ikke tilstraekkelig).

- Ogsaa oekonomisk er bestemmelsen ufornuftig, fordi det foer eller siden vil blive noedvendigt at aendre paa anlaeg, som er godkendt paa mildere betingelser. Baade teknisk og finansielt er det altid mere kraevende at foretage en saadan aendring end at rette sig efter »den bedste tilgaengelige teknik« fra begyndelsen (ved anlaeggets opfoerelse eller ibrugtagning).

- Miljoekvalitetsnormer kan kun fastlaegge minimumsstandarder, hvis de skal kunne efterleves. Men det betyder ikke, at omraader, hvor forholdene er bedre, saa kan nivelleres til »gennemsnitlig forurening«. Dermed ville man ikke fremme en »baeredygtig miljoevenlig udvikling« (femte handlingsprogram).

3.5.2.1. Paa den baggrund foreslaar OESU, at denne problematiske bestemmelse opgives.

4. Saerlige bemaerkninger

4.1. Artikel 2

- I nr. 2 og 4 A) boer emissioner i form af »lys og rystelser« indfoejes.

- I nr. 5 boer der sigtes til maengden af stoffer osv. (ikke massen). Desuden boer graensevaerdierne defineres saadan, at man ikke kan omgaa dem ved at fortynde emissionerne.

- I nr. 9 er definitionen af »vaesentlig aendring« (foroegelse af emissionen paa 5 %) for rigoristisk. Det afgoerende er, om de faktorer, der er af betydning for godkendelsen (f.eks. emissionernes farlighed) beroeres, om aendringen af anlaegget medfoerer, at godkendelsesbetingelserne ikke laengere kan overholdes, eller at miljoekvalitetsnormerne overskrides. Endelig naevnes stoej og varmeemissioner ikke i forbindelse med bedoemmelsen af vaesentlige aendringer.

4.2. Artikel 3

Forslaget aabner ikke mulighed for at give delvise tilladelser (f.eks. til proevedrift af et anlaeg). Der kan ogsaa vaere behov for, at forsoegsanlaeg kan behandles efter en forenklet procedure. Disse bemaerkninger er tegn paa, at det er uhensigtsmaessigt at fastlaegge for mange proceduremaessige detaljer i direktivet (jf. udtalelsens punkt 3.4).

4.3. Artikel 4

En omfattende ny godkendelse af alle bestaaende anlaeg er i mange tilfaelde overfloedig. Der boer kun stilles krav om aendring af godkendelsesbetingelserne, hvor miljoehensyn tilsiger det, herunder i tilfaelde af

- aendring af et anlaeg,

- forbedring af den bedste tilgaengelige teknik til reduktion af emission (BAT),

- behov for at forbedre miljoesituationen.

4.4. Artikel 5

- Det maa frygtes, at direktivet sammen med anden fortsat gaeldende EF-lovgivning og medlemsstaternes lovgivning foerer til »overregulering«. Der henvises i den forbindelse til udtalelsens punkt 3.4. Bestraebelser fra medlemsstaternes side for at faa gjort godkendelsesproceduren mere enkel og gennemskuelig ville dermed blive gjort umulige.

Men der boer i direktivet stilles krav om, at ansoegningen om godkendelse ledsages af al information og alt andet materiale, som er noedvendigt for at kontrollere, om det planlagte anlaeg overholder de gaeldende emissionsgraenser.

- Angaaende stk. 1., 9. led, er man betaenkelig ved kravet om, at ansoegningen skal indeholde en beskrivelse af »de muligheder, der er blevet overvejet og dernaest opgivet«. Den bestemmelse er urimelig. Det drejer sig alene om at overholde emissionsgraenserne og miljoekvalitetsnormerne, og der stilles ikke krav om, at disse maal skal naas ved hjaelp af en bestemt teknologisk metode.

- Stk. 2 fjerner ikke risikoen for dobbeltarbejde. Tvaertimod: Ved at kombinere oplysninger stammende fra forskellige administrative procedurer goer man bare godkendelsesproceduren mere kompliceret.

4.5. Artikel 6

OESU anerkender, at det er noedvendigt at koordinere godkendelsesprocedurerne og de administrative afgoerelser. Men den bestemmelse i forslaget, der skal sikre dette, lader sig ikke gennemfoere i alle medlemsstater (det gaelder saerlig de stater, der har foederal struktur). Efter direktivets formaal er det foerst og fremmest vigtigt at kraeve, at den myndighed, der i henhold til en medlemsstats lovgivning er ansvarlig for ansoegningen om godkendelse, grundigt undersoeger og dernaest traeffer afgoerelse om alle de aspekter, der beroeres i direktivet.

4.6. Artikel 7

Den frist, der i stk. 2 fastsaettes for behandlingens afslutning (6 maaneder), er ikke fleksibel nok. Man maa desuden huske paa, at lovgivningen i nogle medlemsstater og direktivet om miljoekonsekvensanalyse, som der ogsaa skal tages hensyn til, stiller krav om omfattende inddragelse af offentligheden.

I oevrigt henvises til udtalelsens punkt 3.4.

4.7. Artikel 8

Bestemmelsen i stk. 6 er for snaever. Miljoegodkendelser maa undertiden kaedes sammen med procedurer hoerende til bygge-, planlaegnings- og naturfredningslovgivningen. Isaer bestaar der ofte en vekselvirkning mellem indgreb i naturen eller landskabet og godkendelsesprocedurens krav. En saerlig rolle spiller koordineringen med kravene til driftssikkerheden og med hensynet til miljoebeskyttelsen i virksomheden.

I oevrigt henvises til udtalelsen punkt 3.4.

4.8. Der boer indfoejes en ny artikel 8 A, som kan udformes saaledes:

»Kommissionen fremsaetter efter proceduren i Traktatens artikel 130 S forslag til emissionsgraensevaerdier for de aktiviteter og processer, der er omtalt i Bilag I. Graensevaerdierne fastsaettes ud fra en miljoepolitisk prioritering og baseres paa den bedste tilgaengelige teknik. Hvad angaar tekniske detaljer kan der henvises til anerkendte internationale eller europaeiske normer. Der kan ogsaa indgaa maalsaetninger, som skal realiseres gradvis.«

Begrundelse

Se udtalelsens punkt 3.3.3.

4.9. Artikel 9

- Stk. 1 boer formuleres saaledes:

»De emissionsgraensevaerdier, der er omtalt i artikel 8 A, skal sammen med foranstaltninger fra medlemsstaternes side sikre, at miljoekvalitetsnormerne ikke overskrides.«

Begrundelse

Denne tilpasning er noedvendig som foelge af forslaget om at indfoeje artikel 8 A.

- Stk. 3 boer udgaa.

Begrundelse

Se udtalelsens punkt 3.5.2.

I stedet kan indfoejes et nyt stk. 3, affattet saaledes:

»Kommissionen fremsaetter efter proceduren i Traktatens artikel 130 S forslag til miljoekvalitetsnormer baseret paa en miljoepolitisk prioritering. Ved formuleringen af miljoekvalitetsnormerne inddrages Verdenssundhedsorganisationens retningslinjer for saa vidt de er anvendelige og daekkende. Artikel 8 A, 2. og 3. punktum, gaelder tilsvarende.«

Begrundelse

Se udtalelsens punkt 3.5.1.1.

4.10. Artikel 12

- Bestemmelserne i stk. 2 og 3 er for skematiske. Kun ved aendring af forhold, der har vaeret afgoerende for tilladelsen, og med henblik paa tilpasning til den til enhver tid bedste tilgaengelige teknik, er det noedvendigt at tage tilladelsen op til fornyet overvejelse. Fuldstaendigt at gentage hele godkendelsesproceduren forekommer unoedvendigt.

- Der naeres betaenkeligheder ved stk. 4: Naar en godkendelse udloeber, er det ikke acceptabelt at forlaenge driftstilladelsen i yderligere to aar, navnlig ikke hvor man kan frygte, at der er fare for miljoeet.

4.11. Efter artikel 13

Der boer indfoejes en ny artikel 13 A af foelgende ordlyd:

»Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at emissioner, der foraarsages af aktiviteter og processer uden for anlaeg, som ifoelge artikel 3 sammenholdt med Bilag I er undergivet godkendelsespligt, begraenses saa meget, som det er muligt med den bedste tilgaengelige teknik. Bilag III og IV gaelder tilsvarende.«

Begrundelse

Se udtalelsens punkt 3.3.1.

4.12. Artikel 14

Det maa sikres, at videregaaende inddragelse af offentligheden i henhold til lovgivning i medlemsstaterne ikke beroeres. Det gaelder ogsaa arbejdstagernes og deres repraesentanters medvirken i forbindelse med virksomhedens interne forberedelse af godkendelsesproceduren. Betydningen af virksomhedens egen sikkerhed og af miljoebeskyttelse i virksomheden er allerede beroert i udtalelsens punkt 4.7.

4.13. Artikel 17

I stk. 1 maa det tilfoejes, at beslutning om aendring af bilagene traeffes af Raadet paa forslag af Kommissionen efter behandling i det raadgivende udvalg og under medvirken af Parlamentet efter proceduren i traktatens artikel 130 S, dvs. ogsaa under inddragelse af Det OEkonomiske og Sociale Udvalg. Bilagenes indhold er saa vigtigt, at det forekommer uacceptabelt, at Kommissionen skulle kunne aendre dem, saa meget mere som de forskellige interesseorganisationer har stor interesse i at medvirke.

4.14. Artikel 19

Stk. 4 boer udgaa.

Begrundelse

Det er miljoepolitisk uacceptabelt helt at liberalisere anlaeg, der hidtil har vaeret omfattet af EF-direktiver, men ikke er naevnt i Bilag I.

4.15. Bilag I, II og III

4.15.1. De i Bilag I naevnte kategorier af aktiviteter og processer boer afstemmes efter direktivet om miljoekonsekvensanalyse.

Angaaende fyringsanlaeg paa over 50 MW (jf. direktiv 88/609/EOEF) kan undtagelser for allerede bestaaende anlaeg ikke forsvares.

For saa vidt angaar punkt 6.6 i bilag I, boer det i forbindelse med den videre behandling af direktivforslaget undersoeges, om det med henblik paa nitratdirektivet (91/676/EOEF) er noedvendigt at medtage intensiv kvaegavl og affald herfra, og om det er praktisk muligt for de omfattende bedriftsstoerrelser. OESU's forslag i punkt 4.11 i denne udtalelse (ny artikel 13 a) kan muligvis goere bestemmelsen i nr. 6.6 i bilag I helt overfloedig.

4.15.2. Bilag II boer afstemmes efter direktivforslagets artikel 19, stk. 3.

Saerlig punkt 8 er problematisk: Alle bestaaende affaldsforbraendingsanlaeg skal snarest muligt og uden undtagelser underkastes den integrerede godkendelsesprocedure.

4.15.3. Listen i Bilag III boer udvides med dioxin (PCDD) og furan (PCDF).

Bryssel, den 27. april 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det oekonomiske og sociale Udvalg

(1) EFT nr. C 311 af 17. 11. 1993, s. 6.

(2) EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992.

(3) EFT nr. L 168 af 10. 7. 1993.

BILAG 1 til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Udtalelse Foelgende stemte for udtalelsen:

ABEJON RESA, AMATO, ANDRADE, ARENA, ATAÍDE FERREIRA, BAGLIANO, BASTIAN, BELTRAMI, BENTO GONÇALVES, BERNS, BLESER, BOISSEREE, BONVICINI, BORDES PAGES, BOTTAZZI, BREDIMA-SAVOPOULOU, BRIESCH, VAN DEN BURG, BURNEL, CEBALLO HERRERO, CHRISTIE, COLOMBO, DAVISON, DE KNEGT, DECAILLON, D'ELIA, VAN DIJK, DONCK, DOUVIS, DRAIJER, DRILLEAUD, ETTY, EULEN, FERNANDEZ, FLUM, FRANDI, FRERICHS, GAFO FERNANDEZ, GAUTIER, GERMOZZI, GIACOMELLI, GIESECKE, GIRON, GOMEZ MARTINEZ, GREDAL, GREEN, HAGEN, VON HAUS, HOVGAARD JAKOBSEN, JANSSEN, JASCHICK, JENKINS, KAZAZIS, KIELMAN, KIENLE, KORFIATIS, KORYFIDIS, LAKA MARTIN, LANDABURU, LAUR, LINSSEN, LIVERANI, LOEW, LYNCH, MADDOCKS, MANTOVANI, MARGALEF, MAYAYO BELLO, MCGARRY, MERCE JUSTE, MERCIER, MEYER-HORN, MORALES, MORIZE, MORRIS, MOURGUES, MULLER E., MUELLER R., MUNIZ GUARDADO, NIELSEN BENT, NIELSEN PREBEN, NIERHAUS, NOORDWAL, OVIDE ETIENNE, PANERO FLOREZ, PARDON, DE PAUL DE BARCHIFONTAINE, PAVLOPOULOS, PE, PELLARINI, PELLETIER C., PETERSEN, PETROPOULOS, PRICOLO, PROUMENS, QUEVEDO ROJO, RANGONI MACHIAVELLI, REBUFFEL, RODRIGUEZ GARCIA-CARO, ROMOLI, SALA, SANTIAGO, SANTILLAN CABEZA, SAUWENS, SCHLEYER, SEGUY, SILVA A., SOLARI, STOKKERS, STRAUSS, THEONAS, TIXIER, VANDERMEEREN, VASCO CAL, WICK, ZUFIAUR NARVAIZA.

Foelgende stemte imod udtalelsen:

ASPINALL, BEALE, BELL, DUNKEL, GARDNER, GROBEN, PEARSON.

Foelgende stemte hverken for eller imod udtalelsen:

ATTLEY W.A., BARROW, CARROLL, GHIGONIS, KAFKA, LITTLE, MOBBS, MORELAND, WHITWORTH.

BILAG 2 til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Foelgende aendringsforslag, som havde karakter af en modudtalelse, blev forkastet.

Punkt 2, 3 (3.1-3.5.2.1 inkl.) og 4 (4.1-4.15.3 inkl.) erstattes af foelgende:

2. Resumé af OESU's udtalelse

- Den integrerede fremgangsmaade hilses velkommen.

- Efter OESU's opfattelse boer direktivet ikke indeholde alt for detaljerede procedureregler.

- OESU accepterer bestemmelserne om forholdet mellem emissionsgraensevaerdier og miljoekvalitetsnormer.

- OESU stoetter direktivforslaget paa grundlag af princippet om, at forureneren betaler.

- Da medlemsstaterne er ansvarlige for at udstede godkendelser, boer emissionsgraensevaerdierne fastlaegges paa nationalt plan i henhold til subsidiaritetsprincippet.

3. Generelle bemaerkninger

3.1. OESU stoetter den strategi, der ligger til grund for direktivforslaget, nemlig at angribe miljoeforurening ved kilden (industrianlaeg), dvs. den integrerede fremgangsmaade over for forurening af luft, vand og jordbund. OESU kan godkende direktivforslaget under forbehold af foelgende bemaerkninger, da det lever op til maalsaetningen i EU-Traktatens artikel 130 R som aendret ved Maastricht-Traktaten (forsigtighedsprincippet, hoejt beskyttelsesniveau, bekaempelse af miljoeforurening ved kilden) og til Kommissionens og Raadets definition af subsidiaritetsprincippet [doc. KOM(93) 545 endelig udg.].

3.2. Til den integrerede fremgangsmaade hoerer

- industrianlaegs konsekvenser ikke bare for miljoemedierne (luft, vand, jordbund osv.), men ogsaa for forbruget af naturressourcer (herunder energikilder),

- ikke blot produktionsanlaeg og -processer, men ogsaa de anvendte stoffers og de fremstillede produkters paavirkning af miljoeet,

- lukkede kredsloeb i virksomhederne, som kan medvirke til at praege produktionsprocessen ud fra princippet om saa vidt muligt at undgaa miljoeforurening.

3.3. Direktivforslaget goer myndighedernes godkendelsesprocedure til det centrale element i den integrerede bedoemmelse af industrianlaegs miljoemaessige relevans. Det anser OESU for et rigtigt princip.

3.4. Det stemmer med forsigtighedsprincippet og princippet om, at forureneren betaler - som begge hoerer til retningslinjerne for EU's miljoelovgivning (EF-Traktatens artikel 130 R) - at paalaegge ogsaa de virksomheder, der ikke er undergivet godkendelsespligt, en grundlaeggende forpligtelse, som daekker alle miljoemedier og bygger paa den bedste tilgaengelige teknik. Myndighederne boer - under anvendelse af godkendelsesproceduren - paa dertil egnet maade kontrollere, at denne forpligtelse overholdes.

3.5. OESU mener, at Kommissionen i overensstemmelse med EF's hidtidige miljoepolitik boer koordinere medlemsstaternes politik vedroerende emissionsgraensevaerdier ved hjaelp af udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen, saaledes som det fremgaar af direktivforslaget.

Graensevaerdierne boer baseres paa den bedste tilgaengelige teknik og tage hensyn til de miljoemaessige forhold for at sikre den mindst mulige indvirkning paa miljoeet som helhed.

Graensevaerdierne kan fastlaegges paa mellemlang sigt i en raekkefoelge, som dikteres af en miljoepolitisk prioritering. Der kan differentieres efter branche og eventuelt efter anlaegsstoerrelse.

3.6. I direktivet fremfoeres det med rette, at godkendelsesproceduren kun kan gennemfoeres, hvis der fastlaegges emissionsgraensevaerdier paa lokalt eller nationalt plan.

OESU mener, at subsidiaritetsprincippet, ret forstaaet, kraever, at graensevaerdierne opstilles paa nationalt plan.

Hvis det ifoelge subsidiaritetsprincippet er sagens betydning for det indre marked og for kohaerensen, der er afgoerende for, paa hvilket niveau der skal gribes ind, maa fastlaeggelse af nationale graensevaerdier have hoejeste prioritet. Det hoeje beskyttelsesniveau inden for Faellesskabet, som EU-traktaten kraever, kan ikke naas uden nationale graensevaerdier.

Kun paa denne maade kan der fastlaegges integrerede miljoebeskyttelsesforanstaltninger i egentlig forstand.

3.7. OESU er enig i, at man boer undlade at fastlaegge alt for detaljerede enkeltbestemmelser vedroerende den administrative procedure, medmindre det er noedvendigt for at sikre ensartet gennemfoerelse af den integrerede miljoebeskyttelsesmetode. Dette gaelder saerlig, hvor detailbestemmelser i direktivet

- ville goere det vanskeligt at indordne den nye godkendelsesprocedure i medlemsstaternes administrative procedurer og i den allerede foreliggende - og fortsat gaeldende - EF-ret (f.eks. direktivet om miljoekonsekvensanalyse og miljoerevisionsforordningen, der delvis overlapper det foreliggende forslags anvendelsesomraade),

- ville bringe koordineringen med bygge-, planlaegnings- og naturfredningslovgivningen i fare,

- ville resultere i unoedvendige regeloverlapninger eller kompliceret administration, uden at det medfoerer nogen egentlig forbedring af miljoebeskyttelsen. Dog maa anvendelsen af generelle regler under ingen omstaendigheder undergrave bestraebelserne paa at naa frem til en integreret miljoebeskyttelse.

3.8. OESU naerer store betaenkeligheder ved direktivforslaget for saa vidt angaar forholdet mellem emissionsgraensevaerdier og miljoekvalitetsnormer (immissionsvaerdier).

3.8.1. Det er principielt rigtigt, at der boer kraeves emissionsbegraensende foranstaltninger, som gaar videre end den bedste tilgaengelige teknik, hvis miljoekvalitetsnormer overskrides. Men det boer overvejes, om saadanne foranstaltninger ikke ogsaa boer omfatte allerede bestaaende anlaeg, for at flere virksomheder kan faa mulighed for at etablere sig ogsaa i taet befolkede omraader.

3.9. OESU afviser bestemmelsen i forslaget (artikel 9, stk. 3) om, at man kan undlade at anvende »den bedste tilgaengelige teknik«, naar blot kvalitetsnormerne overholdes.

- Bestemmelsen er i strid med forsigtighedsprincippet (EU-Traktatens artikel 130 R) og vil skabe konkurrenceforvridning mellem forskellige industriomraader.

- Bestemmelsen tager heller ikke hensyn til, at emissioner ofte har virkninger i andre regioner end der, hvor de opstaar, f.eks. paa grund af klimatiske, topografiske eller geologiske forhold (Bestemmelsen i forslagets artikel 16 er ikke tilstraekkelig.).

- Ogsaa oekonomisk er bestemmelsen ufornuftig, fordi det foer eller siden vil blive noedvendigt at aendre paa anlaeg, som er godkendt paa mildere betingelser. Baade teknisk og finansielt er det altid mere kraevende at foretage en saadan aendring end at rette sig efter »den bedste tilgaengelige teknik« fra begyndelsen (ved anlaeggets opfoerelse eller ibrugtagning).

- Miljoekvalitetsnormer kan kun fastlaegge minimumsstandarder, hvis de skal kunne efterleves. Men det betyder ikke, at omraader, hvor forholdene er bedre, saa kan nivelleres til »gennemsnitlig forurening«. Dermed ville man ikke fremme en »baeredygtig miljoevenlig udvikling« (femte miljoehandlingsprogram).

3.9.1. Paa den baggrund foreslaar OESU, at denne problematiske bestemmelse opgives.

4. Saerlige bemaerkninger

4.1. Artikel 2

- I nr. 5 boer der sigtes til maengden af stoffer osv. (ikke massen). Desuden boer graensevaerdierne defineres saadan, at man ikke kan omgaa dem ved at fortynde emissionerne.

- I nr. 9 er definitionen af »vaesentlig aendring« (foroegelse af emissionen paa 5 %) for rigoristisk. Det afgoerende er, om en eventuel aendring af et anlaeg medfoerer, at godkendelsesbetingelserne ikke laengere kan overholdes, eller at miljoekvalitetsnormerne overskrides.

4.2. Artikel 3

Forslaget aabner ikke mulighed for at give delvise tilladelser (f.eks. til proevedrift af et anlaeg). Der kan ogsaa vaere behov for, at forsoegsanlaeg kan behandles efter en forenklet procedure. Disse bemaerkninger er tegn paa, at det er uhensigtsmaessigt at fastlaegge for mange proceduremaessige detaljer i direktivet (jf. udtalelsens punkt 3.7).

4.3. Artikel 4

En omfattende ny godkendelse af alle bestaaende anlaeg er i mange tilfaelde overfloedig. Der boer kun stilles krav om aendring af godkendelsesbetingelserne, hvor miljoehensyn tilsiger det, herunder i tilfaelde af

- aendring af et anlaeg,

- forbedring af den bedste tilgaengelige teknik til reduktion af emission (BAT),

- behov for at forbedre miljoesituationen.

4.4. Artikel 5

- Der boer i direktivet stilles krav om, at ansoegningen om godkendelse ledsages af al information og alt andet materiale, som er noedvendigt for at kontrollere, om det planlagte anlaeg overholder de gaeldende emissionsgraenser.

- Angaaende stk. 1., 9. led, er man betaenkelig ved kravet om, at ansoegningen skal indeholde en beskrivelse af »de muligheder, der er blevet overvejet og dernaest opgivet«. Den bestemmelse er urimelig. Det drejer sig alene om at overholde emissionsgraenserne og miljoekvalitetsnormerne, og der stilles ikke krav om, at disse maal skal naas ved hjaelp af en bestemt teknologisk metode.

4.5. Artikel 6

OESU anerkender, at det er noedvendigt at koordinere godkendelsesprocedurerne og de administrative afgoerelser. Den bestemmelse i forslaget, der skal sikre dette, skal gennemfoeres i alle medlemsstater (det gaelder saerlig de stater, der har foederal struktur). Efter direktivets formaal er det foerst og fremmest vigtigt at kraeve, at den eller de myndigheder, der i henhold til en medlemsstats lovgivning er ansvarlig for ansoegningen om godkendelse, grundigt undersoeger og dernaest traeffer afgoerelse om alle de aspekter, der beroeres i direktivet.

4.6. Artikel 7

Den frist, der i stk. 2 fastsaettes for behandlingens afslutning (6 maaneder), er ikke fleksibel nok. Man maa desuden huske paa, at lovgivningen i nogle medlemsstater og direktivet om miljoekonsekvensanalyse, som der ogsaa skal tages hensyn til, stiller krav om omfattende inddragelse af offentligheden.

I oevrigt henvises til udtalelsens punkt 3.7.

4.7. Artikel 9

Stk. 1 boer affattes saaledes:

»Emissionsgraensevaerdier og foranstaltninger fra medlemsstaternes side skal sikre, at miljoekvalitetsnormerne ikke overskrides.«

Stk. 3 boer udgaa.

4.8. Artikel 12

- Bestemmelserne i stk. 2 og 3 er for skematiske. Kun ved aendring af forhold, der har vaeret afgoerende for tilladelsen, og med henblik paa tilpasning til den til enhver tid bedste tilgaengelige teknik, er det noedvendigt at tage tilladelsen op til fornyet overvejelse. Fuldstaendigt at gentage hele godkendelsesproceduren forekommer unoedvendigt.

- Der naeres betaenkeligheder ved stk. 4: Naar en godkendelse udloeber, er det ikke acceptabelt at forlaenge driftstilladelsen i yderligere to aar, navnlig ikke hvor man kan frygte, at der er fare for miljoeet.

4.9. Artikel 14

Det maa sikres, at videregaaende inddragelse af offentligheden i henhold til lovgivningen i medlemsstaterne ikke beroeres. Det gaelder ogsaa arbejdstagernes og deres repraesentanters medvirken i forbindelse med virksomhedens interne forberedelse af godkendelsesproceduren.

4.10. Artikel 17

I stk. 1 maa det tilfoejes, at beslutning om aendring af bilagene traeffes af Raadet paa forslag af Kommissionen efter behandling i det raadgivende udvalg og under medvirken af Parlamentet efter proceduren i Traktatens artikel 130 S, dvs. ogsaa efter hoering af Det oekonomiske og sociale Udvalg. Bilagenes indhold er saa vigtigt, at det forekommer uacceptabelt, at Kommissionen skulle kunne aendre dem, saa meget mere som de forskellige interesseorganisationer har stor interesse i at medvirke.

4.11. Artikel 19

Stk. 4 boer udgaa.

Begrundelse

Der henvises til punkt 4.3 i denne udtalelse. Det er miljoepolitisk uacceptabelt helt at liberalisere anlaeg, der hidtil har vaeret omfattet af EF-direktiver, men ikke er naevnt i Bilag I.

4.12. Bilag I, II og III

4.12.1. De i Bilag I naevnte kategorier af aktiviteter og processer boer afstemmes efter direktivet om miljoekonsekvensanalyse.

Angaaende fyringsanlaeg paa over 50 MW (jf. direktiv 88/609/EOEF) kan undtagelser for allerede bestaaende anlaeg ikke forsvares.

4.12.2. Bilag II boer afstemmes efter direktivforslagets artikel 19, stk. 3.

Saerlig punkt 8 er problematisk: Alle bestaaende affaldsforbraendingsanlaeg skal snarest muligt og uden undtagelser underkastes den integrerede godkendelsesprocedure.

4.12.3. Listen i Bilag III boer udvides med dioxin (PCDD) og furan (PCDF).

Begrundelse for modudtalelsen

I sektionens udtalelse haevdes det, at Kommissionens forslag ikke er tilfredsstillende, da der ikke i tilstraekkelig grad tages hensyn til maalene i artikel 130 R, som aendret ved Maastricht-Traktaten.

I modudtalelsen haevdes det, at Kommissionens forslag er tilfredsstillende i den foreliggende form, da det er i overensstemmelse med Maastricht-Traktaten og paa linje med Raadets definition af subsidiaritet, f.eks. skal emissionsvaerdierne fastlaegges paa nationalt plan.

Afstemning ved navneopraab

Foelgende stemte for aendringsforslaget:

ASPINALL, GARDNER, LITTLE, MERCE JUSTE, MOBBS, PANERO FLOREZ, RODRIGUEZ GARCIA-CARO, WHITWORTH.

Foelgende stemte imod aendringsforslaget:

ABEJON RESA, AMATO, ANDRADE, ARENA, ATAÍDE FERREIRA, ATTLEY W.A., BAEZA, BAGLIANO, BASTIAN, BELTRAMI, BENTO GONCALVES, BERNS, BLESER, BOISSEREE, BORDES-PAGES, BOTTAZZI, BRIESCH, BURNEL, CARROLL, CASSINA, CEBALLO HERRERO, CHRISTIE, COLOMBO, CUNHA, D'ELIA, DAVISON, DE KNEGT, DE PAUL DE BARCHIFONTAINE, DECAILLON, DONCK, DRAIJER, DRILLEAUD, DUNKEL, ETTY, EULEN, FERNANDEZ, FLUM, FORGAS I CABRERA, FRANDI, FRERICHS, GAFO FERNANDEZ, GAUTIER, GERMOZZI, GIESECKE, GIRON, GOMEZ MARTINEZ, GREDAL, GREEN, GROBEN, HAGEN, HOVGAARD JAKOBSEN, JANSSEN, JASCHICK, JENKINS, KAZAZIS, KIELMAN, KIENLE, KORFIATIS, KORYFIDIS, LACA MARTIN, LANDABURU, LAPPAS, LAUR, LINSSEN, LIVERANI, LOEW, LYNCH, MADDOCKS, MASUCCI, MAYAYO BELLO, MCGARRY, MERCIER, MEYER-HORN, MOLINA VALLEJO, MORIZE, MORRIS, MOURGUES, MULLER E., MUELLER R., MUNIZ GUARDADO, NIELSEN BENT, NIELSEN PREBEN, NIERHAUS, NOORDWAL, OVIDE ETIENNE, PARDON, PE, PEARSON, PELLARINI, PELLETIER C., PETERSEN, PETROPOULOS, POMPEN, PRICOLO, PROUMENS, QUEVEDO ROJO, RAMAEKERS, RANGONI MACHIAVELLI, REA, REBUFFEL, SANTIAGO, SANTILLAN CABEZA, SAUWENS, SCHLEYER, SEGUY, SILVA A., SPYROUDIS, STOKKERS, THEONAS, TIXIER, VAN DEN BURG, VAN DIJK, VANDERMEEREN, VASCO CAL, VON SCHWERIN, VON HAUS, WICK, ZUFIAUR NARVAIZA.

Foelgende stemte hverken for eller imod aendringsforslaget:

BARROW, BERNABEI, GHIGONIS, GIACOMELLI, MORELAND, PELLETIER R., ROMOLI, SALA, SOLARI, STRAUSS.

Afstemningsresultat

Stemte for: 8, stemte imod: 118, stemte hverken for eller imod: 10.