Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Gennemsigtighed og det organiserede civilsamfunds deltagelse i Verdenshandelsorganisationens millenniumrunde"

(1999/C 368/15)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 27. maj 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Gennemsigtighed og det organiserede civilsamfunds deltagelse i Verdenshandelsorganisationens millenniumrunde".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Jan Jacob van Dijk til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. oktober 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20.-21. oktober 1999, mødet den 20. oktober 1999, følgende udtalelse med 103 stemmer for, 1 imod og 5 hverken for eller imod.

1. Inddragelse af civilsamfundets organisationer

1.1. I de seneste år er NGO'ernes og arbejdsmarkedsparternes interesse for den internationale handel steget kraftigt(1). Denne interesse kom allerede til udtryk under GATT's Uruguay-forhandlingsrunde. Størst var interessen ved forhandlingerne om den multilaterale aftale om investeringer (MAI). Der var navnlig mange NGO'er, der klagede over manglende åbenhed fra forhandlingsparternes side om de emner, der blev drøftet, og om følgerne af den kommende aftale for de forskellige lande og samfundsgrupper. Mistilliden voksede under forhandlingerne på grund af regeringsrepræsentanternes afvisende holdning. Endvidere vandt den opfattelse frem, at det kun var de industrialiserede lande, der drog fordel af disse aftaler.

1.2. NGO'ernes interesse for den internationale handel er nu i vid udstrækning præget af mistænksomhed. Mange organisationer stiller sig skeptiske over for forhandlingerne og frygter, at de deltagende landes regeringer ikke tager tilstrækkeligt hensyn til de interesser, som civilsamfundets organisationer og grupper repræsenterer og heller ikke til udviklingslandenes interesser. Dette kom tydeligst til udtryk ved OECD-forhandlingerne om MAI. NGO'ernes mistillid synes for en stor del at skyldes mangel på informationer og på muligheder for at øve indflydelse. For at undgå en sådan reaktion ved de kommende WTO-forhandlinger er det efter ØSU's opfattelse nødvendigt med en optimal tilrettelæggelse af civilsamfundsorganisationernes deltagelse. Nærværende udtalelse vil først og fremmest behandle inddragelsen af civilsamfundets organisationer i udarbejdelsen af nye aftaler. ØSU kommer i udtalelsen ikke ind på mulighederne for også at inddrage civilsamfundets organisationer i gennemførelsen af de indgåede aftaler.

1.3. ØSU har i lang tid interesseret sig for international handel og har afgivet en lang række udtalelser og initiativudtalelser herom. I den forbindelse har ØSU altid forsøgt at fremhæve emnets betydning for erhvervs- og samfundslivets interesseorganisationer. ØSU's seneste udtalelser inden for dette område er:

- Den internationale handels globale udfordring(2)

- Forslag til Rådets forordning (EF) om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. januar 1999 til 31. december 2001(3)

- Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af forhandlingerne i WTO om finansielle tjenesteydelser og fysiske personers bevægelighed, for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence(4)

- Verdenshandelsorganisationen(5).

1.4. Samtidig værdsætter ØSU den interesse, som mange NGO'er viser for den internationale handel. Det er nu ved at gå op for mange organisationer, at internationale aftaler inden for dette område kan have vidtrækkende konsekvenser.

1.4.1. ØSU har allerede afgivet udtalelser om en række af disse spørgsmål, hvilket bl.a. fremgår af oversigten i punkt 1.3.

1.5. ØSU anser det for meget vigtigt, at civilsamfundets organisationer involveres i WTO's aktiviteter. Enhver aftale, som afsluttes, kan have vidtrækkende følger for bestemte sektorer (f.eks. servicesektoren), for fortsættelsen af den fælles landbrugspolitik, den fælles udviklingspolitik (AVS), kontakt med tredjelande og overholdelse af internationale normer (arbejdsnormer, dyrevelfærd og miljø). Den kan også påvirke beskæftigelsen, forbrugerinteresser og indkomster.

1.6. Inden for alle disse områder er mange af civilsamfundets organisationer aktive. Organisationernes deltagelse i forhandlingerne kan sikre et bredere samfundsmæssigt grundlag for aftalerne. Hertil kommer, at forhandlingsparterne herved kan gøre brug af den sagkundskab, som de respektive organisationer ligger inde med. Endelig kan regeringerne gøres bekendt med interessegruppers syn på den internationale handel(6).

1.7. ØSU kommer i denne udtalelse ind på, hvordan civilsamfundets organisationer bedst kan inddrages i WTO-forhandlingerne. I den forbindelse skelnes der mellem forskellige niveauer. Kapitel 2 behandler det globale niveau. Hvordan sørger WTO's sekretariat for, at civilsamfundets organisationer informeres og høres tilstrækkeligt? Kapitel 3 behandler det nationale niveau. Beslutningstagningen i WTO må bygge på enstemmighed. Det er derfor vigtigt for de sociale og økonomiske interesseorganisationer og NGO'erne, at deres lobbyvirksomhed over for de nationale myndigheder er velorganiseret. Hvad angår EU, er der tale om en særlig situation. EU har enekompetence, når det gælder international handel, og har derfor en vigtig opgave at løse. Kapitel 4 kommer nærmere ind på dette spørgsmål.

2. Inddragelse af civilsamfundets organisationer i WTO's aktiviteter

2.1. Som omtalt i punkt 1.7 bør WTO's sekretariat først og fremmest sikre en grundig informering af de interesseorganisationer og NGO'er, der opererer på internationalt plan. Det er vigtigt, at WTO holder organisationerne tilstrækkeligt orienteret, da åbenhed kan fjerne og forebygge mistillid og mistænksomhed.

2.2. Der kan informeres på to måder. Den lettest tilgængelige metode er informationsspredning via Internettet. WTO kan anbringe oplysningerne på sin egen website. Herudover kan interesserede organisationer holde sig ajour med den seneste udvikling via et e-mail-abonnement. På denne måde kan WTO hurtigt og effektivt holde alle interesserede organisationer underrettet om den seneste udvikling.

2.3. Den anden informeringsmetode er afholdelsen af møder, hvor sekretariatet orienterer interesserede organisationer om, hvor langt man er nået i forhandlingerne. De deltagende organisationer kan benytte en sådan lejlighed til at give deres første reaktion på oplysningerne og eventuelt stille uddybende spørgsmål. Der er både fordele og ulemper ved denne metode. Den største fordel er muligheden for interaktion: gennem diskussioner kan der opnås et kompromis eller en tilnærmelse mellem standpunkter. Den vigtigste ulempe er af finansiel karakter: organisationerne må til Genève for at modtage oplysninger og give udtryk for deres meninger. Da organisationerne ofte ikke har noget kontor i Genève, kan rejseudgifter være en hindring for deltagelse i sådanne møder.

2.4. Et godt forhold mellem WTO og civilsamfundets organisationer kræver gensidig tillid. Det er derfor vigtigt, at der er en stadig strøm af oplysninger mellem parterne. Dette kan endvidere bidrage til en dialog mellem de forskellige interesseorganisationer. For at fremme sådanne forbindelser bør WTO overveje at oprette et fast forum for civilsamfundets organisationer, hvor organisationerne træder sammen regelmæssigt og mindst én gang om året, giver sekretariatet råd om forskellige emner, der står på dagsordenen for kommende forhandlinger, og eventuelt kommer med praktiske forslag vedrørende gennemførelsen af vedtagne aftaler.

2.5. De vanskeligste spørgsmål ved oprettelsen af et sådant forum har at gøre med omkostningerne (hvem skal betale for det?) og udvælgelsen af deltagerorganisationer. Det skulle ikke være svært at finde en løsning på det første spørgsmål. De deltagende organisationer betaler for deres egne rejse- og opholdsudgifter. ØSU er fuldt ud klar over, at denne løsning vil give nogle organisationer problemer. Den vil navnlig gøre det vanskeligere for organisationer fra udviklingslande at deltage i møderne. For at undgå at det udelukkende er vestlige organisationer, der deltager, må der ved akkrediteringen af deltagere reserveres tilstrækkelig plads til organisationer fra udviklingslande.

2.5.1. I WTO's sekretariat må der være tilstrækkelig kapacitet til, at møderne med civilsamfundets organisationer kan forberedes grundigt. Den nye strategi vil således have finansielle konsekvenser.

2.6. Det andet spørgsmål, som går på, hvilke organisationer der skal deltage i forummet, er betydeligt vanskeligere at besvare. Det bør gøres klart, at det først og fremmest er internationale organisationer med repræsentanter på alle kontinenter, der kan være medlemmer af et sådant forum. For det andet må der tages hensyn til, hvilke organisationer forummet kan have interesse for. Der må være tale om interesseorganisationer, der repræsenterer en bestemt samfundsgruppe, som kan antages at være berørt af de aftaler, der indgås i WTO-regi. Sekretariatet må i første omgang udarbejde en liste over organisationer, der opfylder disse to kriterier. Hvis der er tale om mange organisationer, bør disse indbyrdes tilrettelægge deres taletid således, at der er tilstrækkelig tid tilovers til debat.

3. Inddragelse af civilsamfundets organisationer på nationalt plan

3.1. WTO's beslutninger træffes af regeringsrepræsentanter. Det drejer sig om beslutninger, som kræver en høj grad af enighed. De deltagende landes regeringer kan således antages at være et effektivt mål for interesseorganisationernes lobbyaktiviteter.

3.2. Nationale interesseorganisationer må derfor først og fremmest rette deres lobbyvirksomhed mod de nationale regeringer, og regeringerne må give disse organisationer tilstrækkelig mulighed for at give deres meninger til kende. De kunne ligesom WTO oprette et forum, hvori forskellige erhvervs- og samfundsmæssige interesseorganisationer kunne deltage. Organisationernes opgave kan således være at rådgive regeringerne om forskellige emner, der står på WTO's dagsorden. Det er vigtigt, at regeringerne informerer og konsulterer organisationerne i god tid.

3.2.1. De nationale socioøkonomiske rådgivningsorganer har et særligt ansvar, da de ofte repræsenterer erhvervs- og samfundslivets vigtigste interessegrupper. De kan rådgive regeringerne i forbindelse med forberedelsen af WTO-møderne, og regeringerne bør kunne anmode dem om en udtalelse. Hvis regeringerne ikke beder om nogen udtalelse, kan rådgivningsorganerne altid afgive udtalelse på eget initiativ.

3.3. Regeringerne må være åbne, når de deltager i de internationale forhandlinger. De bør derfor i så stor udstrækning som muligt sprede informationer via Internettet om, hvordan WTO-forhandlingerne skrider frem.

3.4. Da international handel hører under EU's enekompetence, er EU et vigtigt niveau for medlemsstaterne. Det gælder således også de erhvervs- og samfundsmæssige interesseorganisationer i EU, som derfor må være aktive såvel på det nationale plan som på EU-plan. Dette aspekt behandles i følgende kapitel.

4. Civilsamfundets organisationer på EU-plan og ØSU's rolle

4.1. Meget af det, der allerede er sagt om det nationale niveau, gælder også på EU-plan. Via sin website må Kommissionen sprede en stor mængde oplysninger om den aktuelle udvikling inden for WTO. Der bør endvidere regelmæssigt afholdes informationsmøder, hvortil der kan indbydes sociale og økonomiske interesseorganisationer og NGO'er. ØSU kan bidrage til tilrettelæggelsen af sådanne møder.

4.2. I denne sammenhæng spiller Det Økonomiske og Sociale Udvalg en særlig rolle. ØSU repræsenterer på EU-plan de sociale og økonomiske interessegrupper, der opererer inden for EU. Dette indebærer også, at Kommissionen inddrager ØSU i denne opgave og hører ØSU om WTO-relaterede spørgsmål, selv om traktaten ikke forpligter Kommissionen hertil(7). Kommissionen er imidlertid forpligtet til at konsultere ØSU om internationale aftaler, der berører servicesektoren(8).

4.3. I de seneste år har ØSU afgivet en lang række initiativudtalelser om dette vigtige emne, hvilket viser ØSU's store interesse for området og dermed også WTO-aftalernes betydning for den sociale og økonomiske politik inden for EU.

4.4. Som nævnt i punkt 1.4 har aftaler om international handel i dag flere følger for beskæftigelsen, indkomster, forbrugere og miljø end nogen sinde før. Vore samfund er dermed blevet mere følsomme.

4.5. Det er derfor vigtigt, at ØSU følger forhandlingerne om yderligere handelsliberalisering med stor opmærksomhed, orienterer sig om indflydelsesrige organisationers og NGO'ers holdning hertil og bidrager til udformningen af EU's forhandlingsposition ved i god tid at afgive udtalelser til Rådet, Parlamentet og Kommissionen.

4.6. ØSU foreslår derfor, at der inden for ØSU's organisationsstruktur oprettes en enhed, der kan sætte ØSU i stand til at gøre sin brede indsigt og erfaringer gældende i forhandlingsperioden.

Denne enhed bør bestå af en kerne af eksperter i udenrigshandel, som afhængigt af forhandlingstemaet inddrager eksperter fra andre sektioner.

Enhedens opgave er at oprette tæt kontakt med såvel WTO og de relevante tjenestegrene i Kommissionen som med indflydelsesrige europæiske organisationer og NGO'er.

4.7. Med den således opnåede større viden vil denne organisatoriske enhed - også på baggrund af tidligere ØSU-udtalelser - i god tid under forberedelsen af forhandlingerne fremlægge udtalelser om særligt vigtige samfundspolitiske forhandlingsemner.

4.8. I visse tilfælde vil det være rimeligt at foranstalte høringer af de berørte kredse.

4.9. I denne sammenhæng ville det være ønskeligt, hvis de kompetente ØSU-medlemmer i afgørende faser fik lejlighed til at overvære specielt vigtige forhandlinger.

4.10. ØSU foreslår, at WTO-enheden på grundlag af planlægningen i Seattle koncentrerer sig om følgende emner:

1. interesseorganisationernes rolle i forbindelse med tvistbilæggelse,

2. unilaterale sanktionsmetoder og kompensationsrettigheder,

3. elektronisk handel,

4. WTO og beskæftigelsen,

5. offentlige indkøb,

6. styrkelse af WTO,

7. landbrug,

8. tjenesteydelser,

9. handel og udvikling,

10. handel og miljø,

11. handel og internationale arbejdsnormer,

12. konkurrence,

13. investeringer,

14. intellektuel ejendom,

15. told.

Bruxelles, den 20. oktober 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) I denne udtalelse skelnes der mellem NGO'er på den ene side og erhvervs- og samfundsmæssige interessegrupper på den anden side.

(2) EFT C 56 af 24.2.1997.

(3) EFT C 40 af 15.2.1999.

(4) EFT C 407 af 28.12.1998.

(5) EFT C 101 af 12.4.1999.

(6) B. Reinalda, "NGO's en andere particuliere actoren in de leer der internationale betrekkingen" i: Internationale Spectator, 53, juli/august 1999, 414-118.

(7) Jf. artikel 133 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

(8) Jf. artikel 52 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.