BILAG II

Følgende ændringsforslag blev forkastet, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 2.9

Ændres som følger:

2.9. Arbejdstagerstatus er et af de vigtigste aspekter ved platformsarbejde. Platforme fremstiller normalt sig selv som mellemled mellem udbud og efterspørgsel og dermed ikke som arbejdsgivere, da der ikke er nogen form for subordination i arbejdsrelationen. I denne situation anses arbejdstagerne for at være »selvstændige« snarere end »ansatte« og dermed omgås lovgivning om ansættelsesforhold (herunder sundhed og sikkerhed), social beskyttelse og beskatning. Selv om der efter EØSU's overbevisning reelt findes selvstændige arbejdstagere, mener udvalget, at anvendelsen af princippet om, at en platformsarbejdstager formodes at være ansat, medmindre der foreligger bevis for det modsatte, bør undersøges grundigt i alle dets dimensioner af EU og medlemsstaterne med hensyn til de grundliggende forskelle mellem arbejdstagere og selvstændige (arbejdets karakter, spørgsmålet om, hvorvidt der findes et underordnelsesforhold, samt vederlag). Dette vil sikre, at de ansatte, hvis hovedindtægt kommer fra platforme, får deres interesser varetaget. EØSU mener imidlertid, at reelt selvstændige arbejdstagere bør have lov til fortsat at have denne status, hvis det er deres klare ønske.

Begrundelse

Ifølge Kommissionen er arbejdstagerstatus et kontroversielt spørgsmål og et af de vigtigste spørgsmål ud fra en politisk synsvinkel, når den primære vare, der handles via platformen, er arbejdskraft. Hvad angår spørgsmålet om status mener Kommissionen, at der kan skelnes mellem ansatte og selvstændige erhvervsdrivende ud fra tre kriterier: tilstedeværelsen af et underordningsforhold, arbejdets karakter, og hvorvidt der er tale om aflønning. Disse kriterier defineres for at anvende begrebet arbejdstager i EU, men i Kommissionens meddelelse En europæisk dagsorden for den kollaborative økonomi tilføjes det, at der er en tendens til, at EU-medlemsstaternes domstole inden for deres nationale kompetenceområde anvender samme sæt kriterier. Med disse kriterier er der ikke behov for yderligere lovgivning om arbejdstagerstatus på europæisk niveau. På nationalt plan er der taget flere forskellige initiativer, f.eks. indførelsen af konceptet med en mellemliggende kategori mellem underordnet arbejde og selvstændig beskæftigelse.

Med hensyn til arbejdstagerstatus er det også vigtigt at bemærke, at det i den nylige selvstændige rammeaftale om digitalisering mellem de europæiske arbejdsmarkedsparter anføres, at den omfatter alle arbejdstagere og arbejdsgivere i den offentlige og private sektor, også hvad angår aktiviteter, der benytter onlineplatforme, hvor der foreligger et ansættelsesforhold ifølge den nationale definition.

Resultat af afstemningen

For 65 Imod 99 Hverken for eller imod 13

Punkt 5.4

Ændres som følger:

5.4. Når man anvender de overordnede kriterier for arbejdstagerstatus (subordination, type af arbejde og vederlag), bør EU og medlemsstaterne må gå ud fra konceptet økonomisk afhængighed som en deres afgørende målestok for at sikre rimelige arbejdsforhold for . P platformsarbejdere, hvis levebrød hovedsagelig afhænger af den løn, de får fra for dette arbejde, er ansatte og ikke selvstændige erhvervsdrivende. Tilsvarende bør kan de algoritmer, der anvendes af platforme, også betragtes som bindende på samme måde som talte eller skriftlige instruktioner, der gives i en konventionel arbejdssituation. EØSU har allerede afgivet en udtalelse, der støtter disse koncepter.

Begrundelse

Ifølge Kommissionen er arbejdstagerstatus et kontroversielt spørgsmål og et af de vigtigste spørgsmål ud fra en politisk synsvinkel, når den primære vare, der handles via platformen, er arbejdskraft. Hvad angår spørgsmålet om status mener Kommissionen, at der kan skelnes mellem ansatte og selvstændige erhvervsdrivende ud fra tre kriterier: tilstedeværelsen af et underordningsforhold, arbejdets karakter, og hvorvidt der er tale om aflønning. Disse kriterier defineres for at anvende begrebet arbejdstager i EU, men i Kommissionens meddelelse En europæisk dagsorden for den kollaborative økonomi tilføjes det, at der er en tendens til, at EU-medlemsstaternes domstole inden for deres nationale kompetenceområde anvender samme sæt kriterier. Med disse kriterier er der ikke behov for yderligere lovgivning om arbejdstagerstatus på europæisk niveau. På nationalt plan er der taget flere forskellige initiativer, f.eks. indførelsen af konceptet med en mellemliggende kategori mellem underordnet arbejde og selvstændig beskæftigelse.

Med hensyn til arbejdstagerstatus er det også vigtigt at bemærke, at det i den nylige selvstændige rammeaftale om digitalisering mellem de europæiske arbejdsmarkedsparter anføres, at den omfatter alle arbejdstagere og arbejdsgivere i den offentlige og private sektor, også hvad angår aktiviteter, der benytter onlineplatforme, hvor der foreligger et ansættelsesforhold ifølge den nationale definition.

Resultat af afstemningen

For 64 Imod 98 Hverken for eller imod 14

Punkt 5.8

Ændres som følger:

5.8. EØSU opfordrer til, at der tages højde for deleøkonomien og de digitale platforme i de nationale skattesystemer, og at man på dette område følger de principper, der kendetegner et retfærdigt skattesystem, nemlig ensartethed, forudsigelighed og neutralitet, således at man garanterer offentlighedens interesse i, at skattereglerne overholdes af alle berørte parter (1) . Hvad angår beskatning, mener EØSU, at alle aktører i den digitale økonomi bør betale skat. Her tilslutter EØSU sig anbefalingerne fra den europæiske platform til bekæmpelse af sort arbejde (2) , som går ud på, at EU skal indføre et bindende retsinstrument med henblik på at: forpligte platformene til at indberette alle transaktioner til skattemyndighederne i de lande, hvor de opererer, give de relevante skattemyndigheder de oplysninger, der er nødvendige for at sikre overholdelse af skattelovgivningen, informere arbejdstagerne om deres skattemæssige fordele og pligter og beskytte arbejdstagerne mod falsk klassificering som selvstændig erhvervsdrivende.

Begrundelse

EØSU har for nylig vedtaget en udtalelse om beskatning af deleøkonomien (udtalelse ECO/500 om Beskatning af deleøkonomien — rapporteringskrav«), og det er derfor mere hensigtsmæssigt at henvise til den tekst, man er nået til enighed om.

Resultat af afstemningen

For 64 Imod 97 Hverken for eller imod 14

Punkt 1.8

Ændres som følger:

1.8. Udvalget anbefaler, at EU og medlemsstaterne bevæger sig i retning af ensartede koncepter med henblik på at opnå anstændigt arbejde i platformsøkonomien. Med henblik herpå og for at sikre rimelige arbejdsforhold navnlig for arbejdstagere, hvis levebrød hovedsageligt afhænger af den løn, de modtager for dette arbejde, bør Kommissionen og medlemsstaterne, når de anvender det generelle kriterium for arbejdstagerstatus (subordination, type af arbejde og vederlag), vedtage følgende punkter som målestok: (i) økonomisk afhængighed og et ansættelsesforhold, hvor arbejdstageren er underordnet arbejdsgiveren, da ansatte, hvis levebrød afhænger af den løn, de får for deres arbejde, er arbejdstagere og ikke selvstændige, (ii) anvendelse af princippet om, at en arbejdstager betragtes som ansat, såfremt der ikke foreligger bevis for det modsatte, skal bør undersøges grundigt i alle dets dimensioner med respekt for de grundlæggende forskelle mellem ansatte og selvstændige (arbejdets art, tilstedeværelsen af en form for subordination og udbetaling af vederlag), (iii) de algoritmer, der anvendes af platforme, bør kan også betragtes som værende bindende på samme måde som talte eller skriftlige instruktioner, der gives i en konventionel arbejdssituation.

Begrundelse

Ifølge Kommissionen er arbejdstagerstatus et kontroversielt spørgsmål og et af de vigtigste spørgsmål ud fra en politisk synsvinkel, når den primære vare, der handles via platformen, er arbejdskraft. Hvad angår spørgsmålet om status mener Kommissionen, at der kan skelnes mellem ansatte og selvstændige erhvervsdrivende ud fra tre kriterier: tilstedeværelsen af et underordningsforhold, arbejdets karakter, og hvorvidt der er tale om aflønning. Disse kriterier defineres for at anvende begrebet arbejdstager i EU, men i Kommissionens meddelelse En europæisk dagsorden for den kollaborative økonomi tilføjes det, at der er en tendens til, at EU-medlemsstaternes domstole inden for deres nationale kompetenceområde anvender samme sæt kriterier. Med disse kriterier er der ikke behov for yderligere lovgivning om arbejdstagerstatus på europæisk niveau. På nationalt plan er der taget flere forskellige initiativer, f.eks. indførelsen af konceptet med en mellemliggende kategori mellem underordnet arbejde og selvstændig beskæftigelse.

Med hensyn til arbejdstagerstatus er det også vigtigt at bemærke, at det i den nylige selvstændige rammeaftale om digitalisering mellem de europæiske arbejdsmarkedsparter anføres, at den omfatter alle arbejdstagere og arbejdsgivere i den offentlige og private sektor, også hvad angår aktiviteter, der benytter onlineplatforme, hvor der foreligger et ansættelsesforhold ifølge den nationale definition.

Resultat af afstemningen

For 63 Imod 99 Hverken for eller imod 15

Punkt 1.13

Ændres som følger:

1.13. EØSU opfordrer til, at der tages højde for deleøkonomien og de digitale platforme i de nationale skattesystemer, og at man på dette område følger de principper, der kendetegner et retfærdigt skattesystem, nemlig ensartethed, forudsigelighed og neutralitet, således at man garanterer offentlighedens interesse i, at skattereglerne overholdes af alle berørte parter (3) . EØSU opfordrer Kommissionen til at tage højde for henstillingerne fra den europæiske platform til bekæmpelse af sort arbejde på beskatningsområdet i platformsøkonomien.

Begrundelse

EØSU har for nylig vedtaget en udtalelse om beskatning af deleøkonomien (udtalelse ECO/500 om Beskatning af deleøkonomien — rapporteringskrav«), og det er derfor mere hensigtsmæssigt at henvise til den tekst, man er nået til enighed om.

Resultat af afstemningen

For 62 Imod 99 Hverken for eller imod 15

(1) Jf. udtalelsen fra ECO/500 »Beskatning af deleøkonomien — rapporteringskrav«, vedtaget i juli 2020, (EUT C 364 af 28.10.2020, s. 62).

(2) EUT C 458 af 19.12 2014, s. 43.

(3) Se bilagets fodnote 1.