DA Den Europæiske Unions Tidende C 228/123

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Grønbog om territorial samhørighed: Territorial forskelligartethed skal være en styrke

KOM(2008) 616 endelig

2009/C 228/24

Kommissionen besluttede den 6. oktober 2008 under henvisning til artikel 262 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Grønbog om territorial samhørighed: Territorial forskelligartethed skal være en styrke«

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Jan OLSSON til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. marts 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 452. plenarforsamling den 24.-25. marts 2009, mødet den 25. marts, følgende udtalelse med 88 stemmer for, ingen imod og 11 hverken for eller imod.

1. Baggrund

1.1 EU fik allerede fra første færd til opgave at sikre en harmonisk udvikling af økonomierne ved at formindske de regionale uligheder (1).

1.2 Denne opgave, som var blevet forsømt i den europæiske opbygnings første årtier, fik en vigtig placering med Jacques Delors’ reform i 1988 efter vedtagelsen af enhedsakten, der udtrykkeligt skabte den økonomiske og sociale samhørighedspolitik.

1.3 I Amsterdamtraktaten, som blev undertegnet i 1997, beskrives den sociale og territoriale samhørighed sammen med tjenesteydelser af almen økonomisk interesse som værende et udtryk for europæiske værdier (2).

1.3.1 Det præciseres i Amsterdamtraktaten: »Fællesskabet stræber navnlig efter at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen for udviklingsefterslæbet i de mindst begunstigede områder eller øer, herunder landdistrikter«.

1.4 Hvis ratifikationsprocessen for Lissabontraktaten fuldføres, vil EU få tildelt et nyt mål: at fremme den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed (3).

1.5 Blandt de berørte områder lægges der særlig vægt på »landdistrikter, områder i en industriel overgangsproces og områder, der lider af alvorlige naturbetingede eller demografiske ulemper af permanent art, bl.a. de nordligste meget tyndt befolkede områder samt ø-områder, grænseoverskridende områder og bjergområder. « (4)

1.6 Den territoriale dagsorden vedtoges i maj 2007 på det uformelle møde af ministre med ansvar for byudvikling og territorial samhørighed. I dette dokument forpligter de 27 medlemsstater sig til at samarbejde indbyrdes, med Kommissionen og med de øvrige europæiske institutioner med henblik på »at fremme en polycentrisk territorial udvikling i EU for at sikre den bedst mulige anvendelse af de ressourcer, som er tilgængelige i Europas regioner« (5). De fastlægger også et arbejdsprogram frem til 2011.

2. Generelle bemærkninger

2.1 Kommissionen offentliggjorde den 6. oktober 2008 en »Grønbog om territorial samhørighed: Territorial forskelligartethed skal være en styrke« (6). I dette korte dokument lægger Kommissionen ud med at beskrive den økonomiske og sociale samhørighed ud fra en territorial synsvinkel. Dernæst kortlægges den europæiske territoriale mangfoldigheds aktiver og udfordringer på baggrund af de tre vigtigste politikstrategier - koncentration, forbindelse og samarbejde - hvortil kommer særlige geografiske karakteristika, f.eks. bjerge, øer og en lav befolkningstæthed. Det fremhæves, at den bedste fremgangsmåde til opfyldelse af målsætningen om territorial samhørighed er at forbedre samordningen af sektorpolitikkerne og samtidig sikre større udbredelse af partnerskaber på flere niveauer.

2.1.1 Høringen afsluttes med en liste med 15 spørgsmål inddelt i seks emner. EØSU opretholder spørgsmålenes rækkefølge. Det konstaterer imidlertid, at spørgsmålene systematisk indledes med en vending, der i visse tilfælde kan diskuteres.

2.1.2 Grønbogen giver EØSU mulighed for at gøre nærmere rede for sine tanker omkring den territoriale samhørighed med udgangspunkt i den særlige rolle, det har fået tildelt via traktaterne, og i sine medlemmers sammensætning og ekspertise.

2.1.3 For at berige debatten vil EØSU således bestræbe sig på at supplere snarere end at støtte det arbejde, der er gennemført af de andre fællesskabsinstanser.

2.1.4 Det bør bemærkes, at den territoriale dimension af fællesskabsindsatsen og sektorpolitikkerne og den økonomiske og sociale samhørighedspolitiks territoriale tilgang er blevet behandlet i flere EØSU-udtalelser, der udgør en uvurderlig inspirationskilde.

2.1.5 EØSU mener derfor, at den territoriale samhørighed bør være en fælles målsætning, som samtlige geografiske niveauer bidrager til under hensyntagen til nærhedsprincippet, men som kun kan opnås effektivt, hvis samtlige niveauer anlægger en koordineret og supplerende strategi.

2.2 EØSU har en væsentlig rolle at spille med hensyn til at fremme en større samhørighed og inddrage det organiserede civilsamfund i det europæiske projekt og i det foreliggende tilfælde med hensyn til at lette gennemførelsen af politikker og foranstaltninger, som fremmer den territoriale samhørighed. EØSU understreger, at deltagelsesdemokratiet, som anses for at være et af de demokratiske principper, som EU hviler på (7), er en absolut nødvendig forudsætning for at virkeliggøre dette.

2.2.1 Tendensen mod en uddybning af de økonomiske og sociale forskelle, der ofte optræder kumulativt i nogle af territorierne, er et ikke uvæsentligt politisk risikoelement. Den kan bidrage til at forstærke borgernes mistillid til deres politiske ledere i almindelighed og den europæiske integrationsproces i særdeleshed.

2.2.2 Omvendt kan den territoriale samhørighed gøre det muligt at bevare eller udvikle den sociale kapital. Stærke relationer mellem medlemmerne af en gruppe eller et lokalsamfund, som sikrer dynamik og innovation på det sociale, økonomiske, politiske og kulturelle plan, afhænger i høj grad af harmoniske livsbetingelser og muligheder for udveksling med de øvrige områder.

2.3 EØSU lægger særlig vægt på en tilgang, der har sit udspring i borgerne, deres behov og forventninger. Borgernes levevilkår, navnlig de dårligst stilledes, bør være et centralt led i drøftelserne og et grundlæggende mål for den territoriale samhørighed. De sociale fremskridt understøttet af den økonomiske udvikling er udgangspunktet for at mindske eksisterende skævheder, dels mellem borgerne, dels mellem geografiske områder.

2.4 Da det enkelte menneske og medborgerskab bør være et centralt omdrejningspunkt for fællesskabspolitikkerne og -foranstaltningerne, understreger EØSU, at chartret om grundlæggende rettigheder bør anvendes som et uundværligt instrument for den territoriale samhørighed.

2.4.1 EØSU mener, at den territoriale samhørighed bør støtte sig på en ny kontrakt med borgerne og det organiserede civilsamfund, der muliggør et samspil mellem participatoriske bottom-up-procedurer, og som også indbefatter den civile dialog og EU’s initiativer.

2.4.2 Udvalget går derfor ind for at anvende princippet »Think small first« med henblik på at udvikle sektorpolitikker, der tager udgangspunkt i borgernes og de mest lokale socioøkonomiske aktørers behov.

2.5 EØSU er fortaler for en europæisk social model, som er baseret på fælles europæiske værdier og mål, der indebærer økonomisk udvikling og sociale fremskridt. Socialpolitikken og den økonomiske politik er indbyrdes afhængige. De styrker hinanden gensidigt og kommer i de fleste tilfælde konkret til udtryk ude i regionerne.

2.5.1 EØSU minder om, at begrebet territorial samhørighed har været indskrevet i EU-traktaten i mere end 10 år i tilknytning til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til snarest muligt at gøre retlig og økonomisk status over iværksættelsen af denne bestemmelse siden Amsterdamtraktatens ikrafttræden.

2.5.2 EØSU gør opmærksom på, at begrebet territorium ikke kun er geografisk. Det indeholder også en identitetsmæssig dimension. Territorial samhørighed er således forbundet med følelsen af et tilhørsforhold, herunder alle sider af den individuelle og kollektive tilværelse.

2.5.3 For nogle fremkalder begrebet territorium en positiv følelse, og det er kilde til stolthed, når der er tale om en landsby, en by eller en region med en rig historie eller med en bemærkelsesværdig naturarv eller med ry for kulturel eller økonomisk dynamik. For andre fremkalder begrebet territorium en negativ følelse, som er forbundet med en lang række mangler og handicap, en hensygnende økonomi, afsavn og social vold, f.eks. når der er tale om ugunstigt stillede bykvarterer.

2.5.4 Indsatsen til fordel for territorial samhørighed bør således både være multidimensionel og multidirektionel, idet den dels tager sigte på at fremme og støtte de positive aspekter, dels at udbedre eller forebygge de negative aspekter.

2.6 EØSU mener, at målsætningen om territorial samhørighed bør udmøntes konkret og gøres operationel, idet der opstilles en klar køreplan. Tidligere har teknikken med en »køreplan« altid vist sig meget effektiv. Det gælder f.eks. 92-målsætningen for det indre marked, Den Økonomiske og Monetære Unions etaper eller tiltrædelsesforhandlingerne med de central- og østeuropæiske lande. EØSU anbefaler derfor, at der ved høringens afslutning udarbejdes en tidsplan og forslag vedrørende interventionsinstrumenter og -metoder.

2.6.1 I den forbindelse minder EØSU om, at det nuværende europæiske budget ikke er nok til at sikre økonomisk, social og territorial samhørighed i Europa (8). I øvrigt beklager udvalget, at tunge og indviklede procedurer gør adgangen til finansiering vanskelig for de endelige modtagere - borgerne og virksomhederne.

2.6.2 EØSU hilser grønbogen velkommen som et yderligere skridt på vejen hen mod europæisk integration og glæder sig over, at der er indledt en debat herom. EØSU erkender, at denne nye målsætning risikerer at møde materielle hindringer og politiske forbehold, men beklager, at grønbogen indeholder alt for få oplysninger om allerede eksisterende koordinerings- og samarbejdstiltag, og at den ikke går vidt nok, hvad angår forslag til aktionslinjer.

3. Besvarelse af spørgsmål

3.1 Hvad er den mest passende definition af territorial samhørighed?

3.1.1 EØSU beklager, at Kommissionen i grønbogen ikke har redegjort for det arbejde, som allerede er gjort på dette område, eftersom den allerede har foreslået definitioner i sine samhørighedsrapporter.

3.1.2 EØSU deler følgende synspunkter, som Kommissionen fremfører i sin tredje samhørighedsrapport: »I politisk henseende er målet at nå frem til en mere afbalanceret udvikling ved at nedbringe de eksisterende forskelle, ved at undgå territorial uligevægt og ved at skabe større sammenhæng mellem de sektorpolitikker, der har en territorial indvirkning, og regionalpolitikken. Ønsket er også at forbedre integrationen og at tilskynde til samarbejde mellem regionerne«, … »trods visse regioners vanskeligheder er lige adgang til grundlæggende faciliteter, tjenester og viden – og til hvad der kaldes tjenesteydelser af almen økonomisk interesse – for alle, uanset hvor de bor, en afgørende faktor for territorial samhørighed«.

3.1.3 EØSU er desuden af den opfattelse, jf. tidligere udtalelser, at den territoriale samhørighed bør gøre det muligt at anlægge en samlet vision for det europæiske territorium (9). EØSU mener, at en afbalanceret og bæredygtig udvikling af EU’s territorier (10) bør tjene til at bringe konkurrencedygtigheden, den økonomiske og sociale samhørighed og den økonomiske formåen baseret på kundskaber (11) i harmoni med målsætningerne om solidaritet og social retfærdighed (12).

3.1.4 EØSU mener, at den territoriale samhørighed først accepteres af borgerne, når den antager en konkret betydning for dem, og når de deltager i definitionen og gennemførelsen af den. EØSU går ind for en definition af territorial samhørighed, der understreger »fordelene«, således, som de opfattes af borgerne og de socioøkonomiske aktører i marken, idet den territoriale samhørighed bør sikre lige muligheder og lige levevilkår for alle europæere - overalt.

3.2 Hvilke yderligere elementer kan territorial samhørighed tilføre EU’s nuværende tilgang til økonomisk og social samhørighed?

3.2.1 EØSU mener, at den territoriale samhørighed understreger nødvendigheden af at sikre synergi mellem den økonomiske og den sociale samhørighed. I den aktuelle situation, hvor den ene krise afløses af den anden - det være sig finansielt, økonomisk, fødevaremæssigt, på ejendomsmarkedet, klimamæssigt, … - viser den territoriale samhørighed, at den udviklingsmodel, vi har anvendt i de seneste 50 år, ikke er holdbar.

3.2.2 EØSU mener, at den sociale, økonomiske og territoriale dimension bør styrkes samtidig, idet man fremmer en mere bæredygtig udviklingsmodel.

3.2.3 EØSU minder om, at Kommissionen i den tredje samhørighedsrapport foreslog tre indgangsvinkler for en territorial samhørighedspolitik, uden at den ene blev tillagt større vægt end de to øvrige: Den første var korrigerende og sigtede mod at »reducere de eksisterende forskelle«. Den anden var forebyggende med en »forbedring af sammenhængen i de sektorpolitikker, der har en territorial indvirkning«. Den tredje var tilskyndende med en »styrkelse af den territoriale integration og ansporing til samarbejde«.

3.2.4 EØSU finder denne trestrengede strategi rimelig, men vil dog gerne understrege, at den territoriale samhørighed under ingen omstændigheder må begrænse sig til at tilføje et indsatsområde til den aktuelle økonomiske og sociale samhørighedspolitik. Alle politikker bør underlægges en territorial strategi, der fastlægges på europæisk, nationalt, regionalt, ja selv lokalt plan (13).

3.2.5 Hvad angår EU’s strukturpolitikker (som defineret i grønbogen), støtter EØSU en bedre integration af fondene, der går langt videre end den nødvendige koordinering.

3.3 Territoriale tiltags omfang

3.3.1 EØSU undrer sig over, at Kommissionen kun fremlægger forvaltning på flere niveauer som en eventualitet eller en mulighed, idet det mener, at en sådan forvaltning er en nødvendighed, der har bevist sin effektivitet, og som gradvis har udviklet sit til et forvaltningsprincip i EU.

3.3.2 EØSU støtter forslaget om en integreret tilgang, men mener - som tidligere anført - at dette bør udmønte sig konkret i præcise foranstaltninger, såsom integreringen af de fonde, som er knyttet til EU’s strukturpolitikker. Den understreger med beklagelse, at den nuværende praksis er meget bagud i forhold til tidligere programmeringsperioder. Mere byrdefulde regnskabs-, finans- og revisionsregler har ført til øget administrativ kontrol og mere komplicerede procedurer for de endelige støttemodtagere.

3.4 Kan EU spille en rolle med hensyn til at fremme territorial samhørighed? Hvordan kan denne rolle fastlægges under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet?

3.4.1 EØSU mener, at hovedopgaven ved en effektiv iværksættelse af den territoriale samhørighed først og fremmest består i inden en gradvis overgang til en integreret forvaltning af komplekse situationer at kortlægge egnede forvaltningssystemer, der tager højde for følgende elementer: — de forskellige territoriale niveauer, der er omfattet af interventionerne og beslutningstagningen — de forskellige beslutningscentre, som har egne særtræk og prioriterede mål.

3.4.2 En bottom-up-tilgang baseret på engagerede borgere fremmer integreringen af fællesskabspolitikkerne og de nationale politikker, navnlig fordi det organiserede civilsamfund normalt har en holistisk tilgang til politikker og foranstaltninger til forskel fra de myndigheder, som er ansvarlige for sektorpolitikkerne på nationalt og europæisk plan. Denne tilgang er i fuld overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i alle dets former.

3.4.3 EØSU gentager sit krav om en præcis tidsplan for mål og foranstaltninger på kort, mellemlangt og langt sigt (14), der også tager højde for frister og foranstaltninger, som institutionerne og interesseparterne allerede har iværksat eller planlagt, navnlig på europæisk og nationalt plan.

3.5 I hvor stort omfang skal de politiske indgrebs geografiske dækning variere som funktion af de problemer, som skal løses?

3.5.1 For EØSU er en yderst konkret og prioriteret omsætning af den territoriale samhørighed en garanti for adgang til socialydelser af almen interesse (SGEI) og tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (SSIG) (15) for alle europæiske borgere uanset bopæl eller arbejde. Der er netop tale om et område, som kræver en tæt koordinering af politikkerne og en ydedygtig forvaltning på flere niveauer. Den aktuelle situation er langt fra tilfredsstillende, navnlig for de svageste territorier og deres indbyggere eller økonomiske og sociale aktører.

3.5.2 EØSU gentager sit krav om, at der på fællesskabsplan udarbejdes »fælles regler for alle tjenesteydelser af almen interesse (økonomiske og ikke-økonomiske), herunder sociale tjenesteydelser, som bør samles i et i henhold til den fælles beslutningsprocedure vedtaget rammedirektiv, der kan skabe en grundlæggende EU-lovgivning, som er tilpasset disse ydelsers særlige kendetegn« (16).

3.6 Er der behov for særlige foranstaltninger i områder med særlige geografiske forhold? I bekræftende fald, hvilke foranstaltninger?

3.6.1 Med henblik på indførelsen af »reelt lige muligheder mellem territorierne« slår EØSU til lyd for iværksættelsen af en særlig politik for regioner med varige handicap, herunder regioner i den yderste periferi, baseret på principperne om kontinuitet (langsigtede foranstaltninger), positiv særbehandling (hvad angår budgetmidler og visse undtagelser fra de fælles regler) og proportionalitet (foranstaltningens omfang og virkning må tilpasses det konkrete tilfælde) for at tage højde for de forskellige situationer (17).

3.6.2 I disse regioner, som kræver en supplerende indsats til udformning og udvikling af finansielle projekter bør EU ikke træde i stedet for de lokale og regionale socioøkonomiske partnere, men i stedet kraftigt opfordre til samarbejde.

3.7 Bedre samarbejde

3.7.1 EØSU mener, at samarbejde er en af grundstenene i den europæiske sociale model og udgør et uundværligt integrationsværktøj.

3.7.2 EØSU mener, at det territoriale samarbejde møder hindringer på grund af modvillighed mod at samarbejde og dele kompetence hos de offentlige myndigheder på de forskellige niveauer. EU bør fremme en samarbejdskultur i regionerne ved at lette og forenkle anvendelsen af eksisterende værktøjer som f.eks. partnerskabet.

3.7.3 EØSU erkender, at de to første indsatsområder under målsætningen om territorialt samarbejde - grænseoverskridende og tværnationalt samarbejde - har givet resultater. Det understreger imidlertid vigtigheden af det interregionale samarbejde - som Kommissionen har glemt at komme ind på i grønbogen. Dette samarbejde udgør et glimrende instrument for udveksling af god praksis mellem territorier, der ikke grænser op til hinanden, men som deler samme mål.

3.8 Hvilken rolle bør Kommissionen spille med hensyn til at fremme og støtte territorialt samarbejde?

3.8.1 EØSU mener, at den territoriale samhørighed bør give de aktører og borgere, som bor i de dårligst udviklede regioner, mulighed for at føre deres egen udviklingsstrategi og ikke blot placere sig i en afhængighedssituation, hvor de afventer eventuel økonomisk støtte. For at anspore dem til at udnytte deres aktiver og udvikle deres projekter bør de gives adgang til særlige netværk for innovation og udveksling af god praksis med andre aktører i regioner, der står over for tilsvarende geografiske, klimatiske eller demografiske udfordringer.

3.8.2 EØSU anmoder derfor Kommissionen om at lægge større vægt på territorial, social og politisk innovation i det interregionale samarbejdsinitiativ Interreg IV C, at styrke samarbejdet under Feaderprogrammets indsatsområde 4, der er helliget Leaderprogrammet, og at træffe foranstaltninger til at lette anvendelsen af de disponible midler.

3.9 Er der behov for nye former for territorialt samarbejde?

3.9.1 EØSU slår til lyd for (gen)indførelse af fællesskabsinitiativerne straks efter midtvejsevalueringen af strukturpolitikkerne. Afskaffelsen af programmer, der har vist sig effektive, f.eks. Urban, Equal, Interprise m.fl., har udgjort et tab for det territoriale temaorienterede samarbejde og for den sociale fornyelse, da denne rolle ikke er blevet videreført ved »mainstreamingen« af fondene eller andetsteds.

3.9.2 EØSU understreger, at de traditionelle former for territorialt samarbejde må tilpasses for visse regioner, der befinder sig i en særlig geografisk situation i kraft af deres nærhed til andre globalt vigtige regioner. Det gælder f.eks. regionerne i den yderste periferi i Det Caribiske Hav eller i Det Indiske Ocean og regionerne ved EU’s grænse mod øst.

3.10 Er der behov for at udvikle nye lovgivnings- og forvaltningsredskaber for at fremme samarbejde, herunder langs de ydre grænser?

3.10.1 EØSU går helhjertet ind for oprettelsen af de europæiske grupper for territorialt samarbejde (EGTS). Det slår til lyd for, at de nationale retlige rammer tilpasses, således at sådanne grupper kan fungere i hele EU. Da grupperne er af ny dato, mener EØSU, at det er alt for tidligt at gøre status over dem og at påtænke yderligere nye instrumenter. Dette kunne ske som led i ovennævnte køreplan.

3.11 Bedre koordinering

3.11.1 EØSU mener, at forbedringen af den territoriale samhørighed forudsætter en strategisk tilgang til udviklingen af territorierne via en større sammenhæng i interventionerne, for ingen politik kan alene afbøde alle de territoriale skævheder, der er skabt af sektorpolitikkerne og kræfternes frie spil under den nuværende udviklingsmodel.

3.12 Hvordan kan koordineringen mellem territoriale politikker og sektorpolitikker forbedres?

3.12.1 EØSU understreger, at alle europæiske politikker bør fremme målsætningen om social samhørighed samt en mere afbalanceret økonomisk udvikling i territorierne (18).

3.12.2 Den territoriale samhørighed kræver, at der foretages en forudgående afvejning, hvad angår alle sektorpolitikker og de forskellige forvaltningsniveauer, fra det lokale til europæisk plan.

3.13 Inden for hvilke sektorpolitikker bør der tages mere hensyn til virkningerne for landområderne ved udformningen af indgreb? Hvilken form for redskaber kan udvikles til dette formål?

3.13.1 EØSU mener i lighed Europa-Parlamentet, at en integreret tilgang til fællesskabspolitikkerne er nødvendig, og at den territoriale dimension især bør inkorporeres i transport-, miljø-, landbrugs-, energi-, konkurrence- og forskningspolitikken.

3.13.2 EØSU anbefaler, at udfordringerne i den territoriale samhørighed indgår i drøftelserne om den fremtidige fælles landbrugspolitik, da denne politik i økonomisk, social, miljømæssig og landskabsmæssig henseende i høj grad præger de europæiske regioner.

3.13.3 EU’s lovgivning, politikker og programmer bør analyseres ud fra de følger, de har for den territoriale samhørighed. Kommissionen har et særligt ansvar i forbindelse med denne konsekvensanalyse, der nøje bør inddrage alle berørte aktører. Der bør fastlægges kvalitetskriterier for den nødvendige analyse og evaluering (19).

3.14 Hvordan kan de territoriale politikkers sammenhæng styrkes?

3.14.1 EØSU anbefaler en styrkelse af denne sammenhæng og foreslår, at Ministerrådet anvender en åben koordinationsmetode (20) på den territoriale samhørighed med præcise retningslinjer efterfulgt af benchmarking, peerevalueringer, udveksling af god praksis, indikatorer samt inddragelse af alle berørte aktører. EØSU anbefaler, at forvaltning på flere niveauer og tværsektoriel koordinering anerkendes som retningslinjer for denne metode, når den iværksættes.

3.14.2 Indførelse af den åbne koordinationsmetode kunne også indgå i ovennævnte køreplan.

3.15 Hvordan kan fællesskabspolitikker og nationale politikker kombineres bedre med henblik på at bidrage til den territoriale samhørighed?

3.15.1 EØSU understreger de fremskridt, som medlemsstaterne har gjort på de uformelle møder af ministre med ansvar for byudvikling og territorial samhørighed i Leipzig, på Azorerne og i Marseille. EØSU går ind for at iværksætte en frivillig koordinering af de nationale politikker og integrering af sektorpolitikkerne i overensstemmelse med forpligtelserne i den territoriale dagsorden og at anspore de regionale og lokale myndigheder til at udmønte denne strategi i praksis på deres respektive forvaltningsniveauer. Udvalget minder om, at kultur- og naturarven for det europæiske territorium udgør en betydelig udfordring, som kræver en samordnet tilgang, også selv om der ikke foreligger eksplicitte kompetencer.

3.16 Nye territoriale partnerskaber

3.16.1 EØSU mener, at en bredere deltagelse af de implicerede aktører - ved udarbejdelsen og iværksættelsen af politikkerne - er en nødvendig betingelse for territorial samhørighed.

3.16.2 Den sociale dialog bør være en af grundpillerne i den territoriale styring. For at styrke arbejdsmarkedsparternes inddragelse anbefaler EØSU, at Kommissionen sætter fokus på og fremmer den sociale dialog på regionalt plan

3.16.3 EØSU konstaterer med tilfredshed, at de ansvarlige ministre i det første handlingsprogram (21) har understreget deres »overbevisning om, at forvaltning på flere niveauer udgør et grundlæggende redskab til sikring af et afbalanceret territorium i EU« og har udtalt, at de ønsker »at mødes med et panel af de berørte aktører og lokale og regionale myndigheder med henblik på at drøfte iværksættelsen af de prioriteter, som er udstukket i den territoriale dagsorden«.

3.17 Kræver indsatsen for at opnå territorial samhørighed, at nye interessenter - som f.eks. repræsentanter for den sociale sektor, lokale berørte parter, frivillige organisationer og ngo’er – deltager i udformningen af politikker?

3.17.1 De territoriale udviklingspagter frembyder en interessant tilgang, for så vidt som de forskellige situationer og konkrete udfordringer kræver mobilisering af instrumenter og andre kompetencer, navnlig hos alle interesseparter, herunder først og fremmest arbejdsmarkedets parter, socialøkonomien og de ngo’er, der arbejder inden for det sociale område, miljø, lokaludvikling, ligestilling mellem mænd og kvinder og livslang uddannelse.

3.17.2 I lyset af de omstruktureringer, som den finansielle og økonomiske krise har nødvendiggjort, er det endnu vigtigere, faktisk presserende nødvendigt, at indføre sådanne pagter i de pågældende områder.

3.17.3 EØSU støtter Regionsudvalgets idé om, at partnerskaberne mellem på den ene side de lokale og regionale myndigheder og på den anden de socialøkonomiske organisationer kan udgøre et vigtigt instrument for en effektiv socioøkonomisk udvikling af landsbyer, byer og regioner samt andre territoriale niveauer og for fremme af den territoriale samhørighed. Denne partnerskabstilgang bør udvides til alle nye berørte aktører i civilsamfundet.

3.17.4 EØSU gør opmærksom på betydningen af socialøkonomien, der omfatter 10 % af de europæiske virksomheder, og på dens rolle for samhørighed og bæredygtig udvikling, for så vidt som den sikrer beskæftigelsen i regionen, tilfører landdistrikterne dynamik, skaber social kapital og bidrager til den sektorspecifikke og territoriale omstrukturering (22).

3.18 Hvordan kan den ønskede deltagelse opnås?

3.18.1 EØSU mener, at velstrukturerede høringer kan afføde frugtbare partnerskaber med ikke-statslige aktører og arbejdsmarkedets parter i alle den territoriale samhørigheds faser (udvikling, opfølgning og evaluering) (23).

3.18.2 God forvaltning på flere niveauer indebærer også partnerskaber med det organiserede civilsamfund på det regionale og lokale plan. Gennem deres virke kan disse organisationer bidrage til udviklingen af en participatorisk civilsamfundsmodel ved udformningen og iværksættelsen af de politikker, som styrker den territoriale samhørighed (24).

3.18.3 Man bør følgelig gøre det muligt for det organiserede civilsamfund på det regionale og lokale plan at deltage på ansvarlig og gennemsigtig vis i udformningen og iværksættelsen af politikker og foranstaltninger til gennemførelse af den territoriale samhørighed (25).

3.19 Forbedring af forståelsen af den territoriale samhørighed

3.19.1 Med henblik på at forbedre forståelsen af den territoriale samhørighed blandt borgerne understreger EØSU vigtigheden af at iværksætte en løbende debat på alle niveauer for at tackle fremtidige udfordringer og foretage strategiske valg i forbindelse med gennemførelsen af den territoriale samhørighed. Målet med denne debat bør være at bidrage til at skabe en ny konsensus omkring den territoriale samhørighed baseret på en fælles indsats fra alle berørte parters side, navnlig civilsamfundsorganisationerne.

3.20 Hvilke kvantitative/kvalitative indikatorer bør udvikles på EU-plan med henblik på at overvåge den territoriale samhørigheds kendetegn og udvikling?

3.20.1 EØSU mener, at der bør opstilles nye »velværeindikatorer«, der ikke længere er tæt forbundet med BNI/BNP, men som gør det muligt at påvise fremskridt med hensyn til livskvaliteten på de forskellige territoriale niveauer (26).

3.20.2 EØSU mener, at det haster med at opstille en ny række evalueringskriterier for at tegne et nyt kort over europæisk samhørighed og bestemme, hvilke fællesskabsregioner der er støtteberettigede, da BNP pr. indbygger som eneste kriterium er kilde til forskelsbehandling ved iværksættelsen af strukturpolitikkerne. Kvalifikationsniveauerne for de menneskelige ressourcer, indtægtsmæssige forskelle, infrastrukturunderskud, herunder mulighederne for adgang til tjenesteydelser af almen interesse og omfanget af den sociale beskyttelse, afstanden til den europæiske økonomis vækstcentre, den demografiske struktur osv. er alt sammen vigtige faktorer, som der bør tages hensyn til (27). Eurostat, ESPON og tilsvarende nationale instanser bør arbejde på at udvikle mere komplette og præcise statistiske redskaber. Disse evalueringskriterier og statistiske værktøjer vil tjene som grundlag for indikatorerne i ovennævnte åbne koordinationsmetode.

3.20.3 Der bør også tages hensyn til metoder og formidles eksempler på god praksis, som er udviklet af regionerne selv (28).

Bruxelles, den 25. marts 2009 Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Mario SEPI

(1) Romtraktatens præambel.

(2) Fremtidig artikel 14 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

(3) Fremtidig artikel 3, stk. 3, i EU-traktaten.

(4) Fremtidig artikel 174 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

(5) Hen imod et mere konkurrencedygtigt og bæredygtigt Europa med forskelligartede regioner: En territorial dagsorden for EU. Uformelt møde af ministre med ansvar for byudvikling og territorial samhørighed, Leipzig, 25. maj 2007.

(6) KOM(2008) 616 endelig.

(7) Fremtidig artikel 11 i EU-traktaten.

(8) EØSU’s udtalelse om »Fjerde rapport om den økonomiske og sociale samhørighed«, EUT C 120 af 16.5.2008, s. 73, punkt 2.1.

(9) EØSU’s udtalelse om »EU’s territoriale dagsorden«, EUT C 168 af 20.7.2007, s. 16.

(10) EØSU’s udtalelse om »Den fælles landbrugspolitiks anden søjle: perspektiverne for tilpasning af politikken for udvikling af landdistrikterne (Opfølgning af konferencen i Salzburg) «, EUT C 302 af 7.12.2004, s. 53, punkt 2.4.

(11) EØSU’s udtalelse om »Industrielle ændringer og økonomisk, social og territorial samhørighed«, EUT C 302 af 7.12.2004, s. 41, punkt 1.3.

(12) EØSU’s udtalelse om »Det europæiske fysiske og funktionelle udviklingsperspektiv« (EFFU), EFT C 407 af 28.12.1998, punkt 2.5.

(13) EØSU’s udtalelse om »EU’s territoriale dagsorden«, EUT C 168 af 20.7.2007, s. 16.

(14) EØSU’s udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om en temastrategi for bymiljøet«, EUT C 318 af 23.12.2006, s. 86, punkt 2.3.7.

(15) SGEI = Services of General Economic Interest, SSIG = Social Services of General Interest.

(16) EØSU’s udtalelse om »Fjerde rapport om den økonomiske og sociale samhørighed«, EUT C 120 af 16.5.2008, s. 73, punkt 3.4.

(17) EØSU’s udtalelse om »Bedre integration af regioner med vedvarende naturbetingede og strukturelle handicap«, EFT C 221 af 8.9.2005, s. 141.

(18) EØSU’s udtalelse om »EU’s territoriale dagsorden«, EUT C 168 af 20.7.2007, s. 16, punkt 7.2.

(19) EØSU’s udtalelse om »For et nyt europæisk socialt handlingsprogram«, EUT C 27 af 3.2.2009, s. 99.

(20) EØSU’s udtalelse om »EU’s territoriale dagsorden«, EUT C 168 af 20.7.2007, s. 16.

(21) »Det første handlingsprogram for gennemførelsen af Den Europæiske Unions territoriale dagsorden«, 23. november 2007.

(22) Jf. Europa-Parlamentets betænkning om socialøkonomien (ordfører: Patrizia Toia, 2008/2250 (INI)) og rapport om »Den Kooperative Sektor i Den Europæiske Union« offentliggjort af EØSU i 2007.

(23) EØSU’s udtalelse om »Et partnerskab til gennemførelse af strukturfondene«, EUT C 10 af 14.1.2004, s. 2. Udtalelse om »Forvaltning og partnerskab på nationalt, regionalt og projektplan inden for regionalpolitik«, EUT C …., punkt 1.9 og 1.10. (ECO/228).

(24) EØSU’s udtalelse om »Styreformer og partnerskab på nationalt og regionalt niveau og et grundlag for projekter inden for regionalpolitikken«, EUT C …, punkt 1.2. (ECO/228).

(25) Begrebet RST (socialt ansvarlige regioner) indført af REVES (netværket af byer og regioner for socialøkonomi) er et eksempel på en sådan aktiv deltagelse.

(26) EØSU’s udtalelse om »For et nyt europæisk socialt handlingsprogram«, EUT C 27 af 3.2.2009, s. 99, pkt. 7.11.1.

(27) EØSU’s udtalelse om »Strukturpolitikkernes virkninger og følger for samhørigheden i Den Europæiske Union«, EUT C 93 af 27.4.2007, s. 6, punkt 1.3.

(28) F.eks. begrebet RST (socialt ansvarlige regioner) indført af REVES (netværket af byer og regioner for socialøkonomi).