Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2759/75 om den fælles markedsordning for svinekød"

(2000/C 367/12)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 27. april 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Jean-Paul Bastian til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. september 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 375. plenarforsamling af 20.-21. september 2000, mødet den 20. september, med 64 stemmer for, 7 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Markedet for svinekød i EU er underkastet cykliske bevægelser, der svinger mellem perioder med afbalanceret udbud af svinekød og tilfredsstillende priser, og perioder med rigeligt udbud af svinekød og meget lave priser. ØSU erkender dog, at denne cyklus har ændret sig, idet kriseperioderne er blevet mere intense og længere. Årsagen hertil er, at svineproducenterne i stigende omfang specialiserer sig for at blive mere effektive og konkurrencedygtige. På grund af den kraftige specialisering kan producenterne ikke som i tidligere kriseperioder tilpasse sig markedet, idet svineavl er deres eneste indtægtskilde. Det er således meget vanskeligere at afstemme EU's svinekødsproduktion efter markedsbehovene, selv når priserne er lave. Desuden kan uforudsigelige omstændigheder såsom sygdomsudbrud eller et pludselig bortfald af eksportmarkeder forværre krisen yderligere.

1.2. Svineproducenterne i EU har netop gennemlevet en krise som aldrig før, hvor de cykliske udsving kom endnu tydeligere til udtryk. Producentpriserne i EU faldt gennemsnitlig med 27 % i 1998 og med yderligere 6 % i 1999, og de kom dermed ned på deres hidtil laveste niveau, langt under produktionsomkostningerne. Krisen blev så usædvanlig lang og hård på grund af følgende faktorer, som forværrede de kendte virkninger af den "naturlige" svinecyklus:

- følgerne af svinepestepidemierne, der ganske vist er overstået nu, men som stadig udgør en latent fare,

- overproduktion i Europa og i hele verden som følge af stigende specialisering og høj produktionskapacitet i EU og i USA,

- den russiske krise i august 1998, hvor rublens midlertidige manglende konvertibilitet førte til en tidsbegrænset indstilling af den europæiske eksport af svinekød og forarbejdede produkter til dette land.

1.3. En krise af et sådant omfang bringer likviditeten hos mange producenter i fare, især de mest sårbare såsom dem, der netop har foretaget større investeringer, eller de nyetablerede unge landmænd. Der kan således inden for svinekødssektoren konstateres meget klare strukturændringer, som den seneste krise har sat yderligere skub i. Der er tale om en koncentration af produktionen, hvor der bliver færre og færre svineproducenter, og hvor de mindste bedrifter forsvinder. Og de svageste bedrifter bliver samlet i store "industrielle" grupper, hvor producenterne som "lønmodtagere" i agro-industrien mister både deres identitet og deres selvstændighed.

2. Kommissionens forslag

2.1. Kommissionens sigte med det foreliggende forslag om ændring af forordning nr. 2759/75 om den fælles markedsordning for svinekød er at indføre en reguleringsfond til stabilisering af svineproducenternes indkomster. Forslaget er en reaktion på den krise, der ramte svinesektoren hårdt i 1998/1999, idet Kommissionen erkender, at kriseperioderne er blevet forstærket i de senere år og har bragt svineproducenternes likviditet i fare.

2.2. De vigtigste dele af forslaget er som følger:

- medlemsstaterne bemyndiges til at oprette reguleringsfonde på deres område. Producenternes deltagelse i fondene er frivillig og varer mindst fem år,

- reguleringsfondene finansieres af producenterne, som skal betale en afgift pr. fedesvin. Medlemsstaten kan yde en gradvis aftagende igangsætningsstøtte. For at fondene kan råde over de midler, der er nødvendige for deres reguleringskasse, kan de optage lån på markedsvilkår hos banker og offentlige eller private organer,

- reguleringsordningen omfatter to elementer: opkrævningstærsklen, over hvilken der opkræves et beløb pr. fedesvin til fonden, og udbetalingstærsklen, under hvilken der udbetales et beløb pr. fedesvin til producenten. De to tærskler fastlægges under hensyntagen til markedsprisen for slagtesvin af standardkvalitet i den pågældende medlemsstat, produktionsomkostningerne i dette land, fondskassens finansielle situation og markedssituationen for svinekød i EU,

- reguleringsfondene kan graduere de pr. fedesvin udbetalte beløb og antallet af betalingsberettigede svin pr. producent, idet der tages hensyn til svinebedrifternes størrelse og struktur i den pågældende medlemsstat. Afgiften kan også gradueres,

- hvis en fond skal udbetale beløb, men ikke har kunnet tilvejebringe de fornødne finansielle midler, kan medlemsstaten yde den et rentefrit lån. Fonden skal tilbagebetale lånet fuldt ud. Hvis en reguleringsfond råder over tilstrækkelige finansielle midler, kan den midlertidigt suspendere opkrævningen af afgifter,

- når en producent tilslutter sig fonden, skal han forpligte sig til ikke at øge antallet af foderpladser, mens han er tilsluttet fonden. Kommissionen kan dog godkende, at medlemsstaten fraviger denne forpligtelse, hvis markedsudsigterne berettiger hertil.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU mærker sig Kommissionens forslag til forordning, hvis sigte er at bemyndige medlemsstaterne til at oprette reguleringsfonde i svinekødssektoren. ØSU mener, at forslaget udgør et første skridt i retning af indførelse af supplerende instrumenter til markedsforvaltning og producentindkomststøtte i kriseperioder. Desuden tager det hul på debatten i en sektor, hvor den fælles markedsordning ikke er blevet nævneværdigt ændret, siden den blev indført.

3.2. ØSU forstår, at Kommissionens mål er at hjælpe producenterne med at imødegå de stadig vanskeligere kriser i svinekødssektoren gennem en indkomststabiliseringsordning, som supplerer det hidtidige markedsforvaltningssystem inden for den fælles markedsordning for svinekød. ØSU mener imidlertid ikke, at den foreslåede forordning er tilstrækkelig vidtgående til at kunne opfylde Kommissionens mål. Det ville være ønskeligt at udvide den til at omfatte andre kriseforvaltningsforanstaltninger, hvor man bl.a. lader sig inspirere af etableret praksis i visse tredjelande (USA, Canada), såsom de indkomstforsikringsordninger, der for øjeblikket drøftes under WTO-forhandlingerne.

3.3. Det skal ikke kun være svineproducenterne, som trækker læsset. Også EU må yde et bidrag for at gøre forordningsforslaget mere effektivt. Desuden må oprettelsen af reguleringsfonde ikke indebære nogen risiko for en renationalisering af den fælles landbrugspolitik eller for konkurrenceforvridning mellem medlemsstaterne (alt efter, om en medlemsstat deltager i reguleringsfonden eller ej). ØSU foreslår derfor et stærkere EU-engagement, hvor EU finansierer reguleringsfondene sammen med producenterne.

4. Særlige bemærkninger

4.1. ØSU udtrykker tilfredshed med forordningsforslaget, i og med at det fremmer solidariteten mellem svineproducenter ved at hjælpe de svageste og tillade graduering af de udbetalte beløb efter bedrifternes størrelse og struktur, eksempelvis ved at hjælpe nyetablerede unge landmænd. ØSU er dog i tvivl om, hvad producenterne egentlig får ud af at deltage i en sådan fond i forhold til de muligheder, de allerede har, nemlig personlig opsparing, deltagelse i de udligningskasser, nogle producentsammenslutninger har oprettet, kassekredit osv. Det er vanskeligt at se, hvilke fordele svineproducenterne opnår i henhold til forslagets nuværende udformning, især da de selv skal finansiere reguleringsfondene og desuden skal forpligte sig til ikke at øge produktionen i fem år.

4.2. ØSU er klar over, at ét af Kommissionens mål med dette forslag er at få EU's svinekødsproduktion under kontrol for at mindske omfanget af kommende kriser i svinekødssektoren. ØSU peger dog på, at der kan opstå risiko for konkurrenceforvridninger mellem producenterne, eftersom de producenter, der deltager i en reguleringsfond, ikke må øge produktionen i fem år. De svageste bedrifter kunne meget vel være de første til at udtrykke interesse for deltagelse i en reguleringsfond. Det ville således kun være de største og mest konkurrencedygtige bedrifter, som ville være i stand til at øge deres produktionskapacitet. Efter ØSU's mening er effektiv udbudsstyring ikke mulig, medmindre et stort antal producenter (eller sågar alle) deltager i en reguleringsfond i de vigtigste produktionsområder i EU. Ved oprettelsen af reguleringsfondene må der følgelig udformes incitamenter, såsom EU-deltagelse, der kan få producenterne til at deltage.

4.3. En forbedret udgave af Kommissionens forslag ville nok bidrage til at stabilisere producenternes indkomster, men ikke byde på en hurtigere udvej af en krisesituation. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til at fremlægge et yderligere forslag til produktionsbegrænsende foranstaltninger i tilfælde af en alvorlig konjunkturbestemt krise i svinekødssektoren som defineret af Forvaltningskomitéen for Svinekød. Sådanne foranstaltninger, som de enkelte medlemslande selv udvælger, skal anvendes inden for en EU-ramme. Hvert medlemsland forpligtes til at opnå bestemte resultater, og der skal være mulighed for at anmode nogle svineproducenter om at yde en større indsats, bl.a dem, som har øget produktionen mest i forhold til en referencedato, og hvis bedrift ligger over en vis størrelse.

4.4. Husdyravlere er generelt de første, der rammes af kriser, og bør derfor ikke udelukkes fra reguleringsfondene. Opkrævnings- og udbetalingstærsklerne kan ligeledes fastsættes ud fra prisen på smågrise.

5. Hen imod en mere sammenhængende EU-politik for svinekødssektoren

5.1. EU's politik for svinekødssektoren må afstemmes bedre efter de udfordringer, denne sektor står overfor. ØSU vil her gerne præcisere, hvilke tre udfordringer der er tale om.

En vigtig erhvervssektor

5.1.1. EU's svinekødssektor er dynamisk og konkurrencedygtig. Med en eksport til tredjelande på næsten 1,5 mio. t i 1999 er EU verdens største eksportør af svinekød. Importen ligger med under 65000 t i 1999 fortsat på et meget lavt niveau.

5.1.2. EU's svinekødssektor er en væsentlig erhvervssektor, idet den i værdi udgør 11 % af EU's samlede landbrugsproduktion.

5.1.3. En af de vigtigste udfordringer for EU's politik for svinekødssektoren er følgelig at sørge for, at denne vigtige erhvervssektor kan klare sig i den hårde internationale konkurrence.

5.1.4. ØSU understreger, at svinekødsproduktion ligeledes udgør en meget vigtig erhvervssektor i de østeuropæiske ansøgerlande, og nærmere bestemt i Polen, Ungarn og Tjekkiet(1).

Beskæftigelse og fysisk planlægning

5.1.5. ØSU understreger, at svinekødsproduktion er en vigtig beskæftigelseskilde inden for følgende områder i sektoren: foderstoffer, produktion, tjenesteydelser, slagtning-partering, fremstilling af charcuteri-varer. En undersøgelse foretaget i Frankrig har vist, at én arbejdsplads i selve produktionen skaber 2,5 arbejdspladser i sektoren som helhed(2).

5.1.6. Ligesom al landbrugsproduktion spiller svineavl en vigtig rolle for den fysiske planlægning og landskabsbilledet. ØSU kræver, at man anerkender og tilskynder til forskellige avlsmetoder alt efter de særlige lokale forhold.

5.1.7. ØSU mener derfor, at EU's politik for svinekødssektoren ikke blot bør tjene til at opretholde en betydelig produktion, men også bør bidrage til at bevare et stort antal producenter samt fremme generationsskiftet.

Borgernes og forbrugernes forventninger

5.1.8. EU's svinekødsproduktion må opfylde borgernes og forbrugernes forventninger på forskellige områder: miljøvenlig bortskaffelse af gødning, dyrevelfærd, foder, fødevaresikkerhed, sundhedsbeskyttelse og produktkvalitet.

5.1.9. EU's politik for svinekødssektoren må sætte producenterne i stand til at opfylde disse forventninger og i den forbindelse skabe en passende balance i forhold til de økonomiske aspekter. For ikke at svække EU's svinekødssektor er det nemlig vigtigt at tage hensyn til de begrænsninger, den internationale konkurrence lægger.

5.2. De forvaltningsinstrumenter, der er til rådighed inden for den fælles markedsordning for svinekød (restitutioner, privat oplagring), bidrager til at bevare en konkurrencedygtig svinekødssektor i EU, som kan klare sig på eksportmarkederne. Disse instrumenter bør derfor bevares og forsvares under WTO-forhandlingerne. Det skal dog understreges, at fuld anvendelse af disse instrumenter under den sidste krise i 1998/1999 ikke kunne forhindre, at priserne på svinekød styrtdykkede i alle produktionsområder i EU til et niveau, man aldrig havde oplevet under tidligere kriser. Dette viser, hvor vanskeligt det er at sikre rentable priser udelukkende med de klassiske markedsforvaltningsinstrumenter.

5.3. Den nuværende EU-politik forekommer derfor ikke at være afstemt efter de nævnte udfordringer, EU's svinekødssektor står overfor. For at gøre den bedre egnet til at imødegå disse udfordringer opfordrer ØSU EU-institutionerne til fortsat at overveje, hvorledes EU's politik for svinekødssektoren skal ændres og til at stille de nødvendige budgetmidler til rådighed samt fremme og stimulere debatten med de relevante erhvervsgrupper. Endvidere henstiller ØSU, at deltagelse i en ny ordning kædes sammen med gode dyrevelfærdsnormer af hensyn til både dyrevelfærd og fair konkurrence.

5.4. ØSU anmoder ligeledes Kommissionen om at undersøge muligheden for at anvende organer såsom producentsammenslutninger til gennemførelse af operationelle programmer, som allerede findes inden for andre sektorer. Sådanne EU-medfinansierede programmer ville indføre et nyt sæt instrumenter til at forvalte markedet for svinekød og støtte producenterne (fremme af svinekødsprodukter, indkomstforsikring osv.) samt programmer til fremme af kvalitet og sporbarhed for således at imødekomme de europæiske forbrugeres krav.

5.5. ØSU mener ikke, at EU's politik for svinekødssektoren udelukkende kan baseres på konkurrenceevne, som uvægerligt skubber produktionsomkostnings- og prisspiralen i nedadgående retning. En sådan politik ville være i modstrid med den europæiske model for et alsidigt landbrug, som opfylder de europæiske forbrugeres krav. ØSU henviser i den forbindelse til sin udtalelse fra 1999 om "En politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel"(3).

5.6. ØSU ser gerne, at Kommissionen fortsætter sit arbejde inden for svinekødssektoren og ser nærmere på nogle punkter i denne udtalelse, især indkomstforsikring, miljø, producentsammenslutningernes rolle og oprettelse af et observatorium for markedet for svinekød.

Bruxelles, den 20. september 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) I 1999 lå disse tre landes svinekødsproduktion på i alt 3,3 mio. t eller 18 % af produktionen i EU-15.

(2) Der er tale om et overslag over antallet af arbejdspladser i den franske svinekødssektor (i 1997 foretaget af Det Tekniske Institut for Svinekødsproduktion (Institut Technique du Porc) i september 1999. Det dækker arbejdspladser inden for foderstofbranchen, produktion, producentsammenslutninger, andre tjenesteydelser, slagtning-partering og charcuteri. Det medtager ikke de øvrige leverandører inden for landbruget og hele distributionssystemet.

(3) EFT C 368 af 20.12.1999.