Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Håndtering af ændringer - Gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer - endelig rapport"

(1999/C 258/01)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 15. december 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Håndtering af ændringer - Gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer - endelig rapport".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede John Little til ordfører og Mario Sepi til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. juni 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 365. plenarforsamling af 7. og 8. juli 1999, mødet den 7. juli, med 103 stemmer for og 4 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. En "gruppe af eksperter på højt plan" udpeget af Kommissionen med Pehr G. Gyllenhammar som formand offentliggjorde i november 1998 en rapport om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer. På sit ekstraordinære beskæftigelsestopmøde i november 1997 i Luxembourg opfordrede Det Europæiske Råd ekspertgruppen til at analysere industrielle ændringer i Den Europæiske Union og undersøge, hvordan ændringerne og deres økonomiske og arbejdsmæssige følger kan forudses og håndteres. Ekspertgruppen erkender, at Rapporten kun kan behandle enkelte områder samt give nogle eksempler, og fastslår samtidig, at der er tale om vanskelige problemer, der har tendens til at brede sig. Gruppen anbefaler, at Rapporten følges op af en dialog mellem Kommissionen og private brancheorganisationer med henblik på at finde frem til den bedste strategi til at foregribe og håndtere ændringer.

1.2. I overensstemmelse med en anmodning fra kommissær Pádraig Flynn besluttede ØSU at gennemgå rapporten fra gruppen af eksperter på højt plan ("Rapporten") og afgive udtalelse om den inden dens behandling i Rådet. ØSU er allerede ved adskillige lejligheder kommet ind på forskellige aspekter af dette omfattende og vigtige emne. Følgende bemærkninger fokuserer derfor først og fremmest på spørgsmål, der rejses direkte i Rapporten.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU mener, at Rapporten giver anledning til overvejelser om de industrielle ændringer og om, hvilke effektive forholdsregler der kan tages. Rapporten indeholder nyttige kommentarer til baggrunden for disse ændringer. ØSU er navnlig enig med Rapportens forfattere i, at industrielle ændringer åbner op for nye muligheder, og i, at der bør lægges vægt på at skabe nye job frem for at forsvare job, der er blevet overflødige. At søge løsninger baseret på benchmarking, nyskabelse og social samhørighed er en fornuftig overordnet strategi.

2.2. En række forskellige faktorer kan udløse industrielle ændringer, men et fælles træk er, at der opstår nye muligheder. Rapporten forsøger at finde frem til, hvordan ændringer kan forvandles til sådanne muligheder. Efter ØSU's opfattelse kræver det, at man ikke kun foregriber, forbereder og håndterer ændringerne, men også udnytter dem aktivt med henblik på at opnå de størst mulige økonomiske og sociale fordele. Som et centralt led i denne opgave må den europæiske industri sikre den nødvendige produktivitet og forbedre konkurrenceevnen på verdensmarkedet.

2.2.1. ØSU er enig i, at erhvervslivet, arbejdstagerrepræsentanterne (herunder fagforeningerne), arbejdstagerne selv, de nationale regeringer og de lokale myndigheder alle har en rolle at spille i udnyttelsen af de industrielle ændringer.

2.2.2. ØSU beklager imidlertid, at Rapporten nøjes med at foreslå muligheder for formidling - mest på frivillig basis - af informationer, der ikke indgår i effektive høringer som led i forberedelsen af politiske og økonomiske beslutninger. Sådanne høringer bør tage sigte på i rette tid at påvirke beslutningsprocessen, således at der fra et økonomisk og socialt synspunkt opnås en optimal omstrukturering.

2.3. Gennemgribende forandringer vil nødvendigvis være ledsaget af et behov for nye færdigheder og krav om nye kvalifikationer. Hvis organisatoriske, administrative og teknologiske ændringer ikke samtidig tages under overvejelse, vil det tage længere tid at gennemføre de industrielle ændringer, hvilket kan gå ud over de potentielle fordele.

2.4. Rapporten definerer en persons beskæftigelsesegnethed som hans/hendes evne til at finde den rette plads på arbejdsmarkedet. At finde eller genfinde sin plads på arbejdsmarkedet kræver efter ØSU's opfattelse mobilitet, tilpasningsevne, engagement og relevante færdigheder. Han/hun må have mulighed for videreuddannelse og omskoling i løbet af sin karriere, da kvalifikationer nu må betragtes som et mere dynamisk begreb. ØSU er enig i, at ansvaret for at erhverve og bevare beskæftigelsesegnetheden ikke kun ligger hos arbejdstageren. Uddannelse og undervisning strækker sig fra relevant formel uddannelse til videreuddannelse og omskoling på og uden for arbejdspladsen. Sidstnævnte varetages enten af virksomhederne eller fremmes af de offentlige myndigheder. Det vil være nødvendigt at indføre nye former for efteruddannelse på arbejdspladsen.

2.5. Rapporten opfordrer virksomhederne til at vedkende sig deres juridiske ansvar ikke kun over for deres aktionærer, men også over for andre med interesse i virksomheden. Denne opfordring har været fremsat før, og støttes fortsat af ØSU. Mange større virksomheder fungerer på denne måde, og ØSU er enig i, at andre virksomheder gennem benchmarking, sammenligning og udveksling af informationer på frivillig basis vil blive ansporet og hjulpet til at forbedre deres politik og procedurer.

2.6. ØSU har for længst anerkendt fordelene ved effektive metoder til informering og høring af medarbejderne. Effektiv kommunikation, åbenhed og dialog med de ansatte styrker motivationen, som er en nøglefaktor, når det gælder optimering af virksomhedernes præstationsevne og en smertefri gennemførelse af nødvendige ændringer. En dialog baseret på frivillige ordninger er at foretrække, da de sikrer, at alle parter er engagerede. Herudover kan de tilpasses virksomhedens størrelse og kultur.

2.6.1. Hvis alle har adgang til de samme oplysninger, anspores medarbejderne til deltagelse, og de kollektive overenskomstforhandlinger har, når de finder sted på det rette niveau, en tendens til at være mere konstruktive og kan føre til gevinster i form af større produktivitet og fleksibilitet. Det er beklageligt, at Rapporten ikke indeholder nogen specifik henvisning til overenskomstforhandlinger.

2.6.2. En åben dialog er særlig vigtig for en gnidningsfri gennemførelse af nødvendige ændringer og bør være en integrerende del af processen.

2.7. ØSU støtter Rapportens overordnede mål og finder det positivt, at den vil kunne fremme strategisk planlægning og handling, men kan ikke godkende alle dele af Rapporten. Den indeholder en række nyttige forslag - hvoraf nogle har været fremsat før - som ØSU kan støtte. Rapporten indeholder imidlertid en række henstillinger, som er særdeles vage, og andre, som mildest talt er kontroversielle. Hertil kommer, at Rapportens opbygning er noget uoverskuelig med fire afsnit, som er kendetegnet ved unødige gentagelser, og som - hvad der er mere alvorligt - mangler sammenhæng og i nogle tilfælde endog indeholder modstridende oplysninger.

2.7.1. Rapporten er rimelig omfattende, men ØSU ønsker at pege på en række overraskende udeladelser. Rapporten nævner ikke behovet for forbedret adgang til markederne for risikovillig kapital og kommer heller ikke i selve teksten ind på den beskæftigelsesfremmende virkning, som fuldførelsen af enhedsmarkedet kan forventes at få. Den fremhæver ikke i tilstrækkelig grad, at international konkurrenceevne er en forudsætning for at bevare beskæftigelsen, og at der i SMV- og servicesektoren er et potentiale for at øge beskæftigelsen.

2.7.2. Rapporten burde endvidere have fremhævet behovet for yderligere at fremme initiativets mål ved passende industrielle foranstaltninger som f.eks. fuldførelse af det indre marked, åbning af markedet for offentlige indkøb og oprettelse af det europæiske selskab. Sådanne foranstaltninger kan bidrage til den økonomiske udvidelse og vækst, der er nødvendig for fornyelsen af den europæiske industri.

2.7.3. Rapporten lægger intetsteds op til også at opfordre virksomheder i tredjelande, som konkurrerer med de europæiske virksomheder på det indre marked, til at forbedre deres arbejdsmarkedsdialog eller til at overholde sociale mindstenormer i virksomheden. ØSU mener tværtimod, at spørgsmålet om de økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer nødvendiggør en global indfaldsvinkel, bl.a. omfattende et kraftigt pres fra EU for at nå frem til bedre rammevilkår for konkurrenceforholdene på internationalt plan, bl.a. ved hjælp af mindstenormer på det sociale område.

2.7.4. Det er overraskende, at Rapporten ikke omtaler den forøgelse af konkurrenceevnen og dermed af beskæftigelsen, som vil kunne opnås ved at gennemføre en erhvervsskattereform i de enkelte medlemsstater og fjerne de negative følger af illoyal konkurrence mellem medlemsstaterne på erhvervsskatteområdet.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Observationscenter for industrielle ændringer (afsnit 1.3)

3.1.1. Rapporten anbefaler, at der oprettes et europæisk observationscenter for industrielle ændringer, der skal bidrage til at forudse økonomiske udviklingstendenser inden for de forskellige sektorer og regioner og til på baggrund heraf at foretage den nødvendige planlægning. ØSU ser frem til resultatet af Kommissionens gennemførlighedsundersøgelse af dette forslag.

3.1.2. ØSU mener, at Kommissionen uanset resultatet af undersøgelsen direkte bør lægge op til en permanent overvågning af industrielle ændringer, således at den kan tilpasse sin egen indsats og de EU-tiltag, som den bringer i forslag over for Parlamentet og Rådet. Til dette formål bør den udbygge samrådet om de industrielle ændringer med erhvervskredsene og arbejdsmarkedsparterne samt gennemføre en dybtgående reform af sin egen interne organisation, bl.a. ved hjælp af tværgående "task forces", således at man sætter en stopper for opsplitningen på de forskellige generaldirektorater, som i dag hindrer den i at optræde med den fornødne konsekvens.

3.1.3. Uanset hvilket forum der anvendes, er det nødvendigt, at der er sammenhæng mellem de økonomiske og politiske beslutninger, og at arbejdsmarkedsparterne inddrages på en sådan måde, at de kan påvirke disse beslutninger.

3.2. "Rapport om ændringshåndtering" vedrørende beskæftigelse og arbejdsvilkår (afsnit 1.4)

3.2.1. ØSU bifalder Rapportens anbefaling af, at virksomheder tilskyndes til på et frivilligt og fleksibelt grundlag at aflægge rapport til deres egne ansatte om beskæftigelse og arbejdsforhold, og er enig i, at bedste praksis ikke opnås ved lovgivning, men ved frivilligt og i virksomhedens og medarbejdernes egen interesse at tilstræbe den højest mulige standard.

3.2.2. ØSU mener imidlertid ikke, at virksomhederne i nær så høj grad som foreslået af Kommissionen bør være bundet af bestemte regler ved udarbejdelsen af deres rapport om ændringshåndtering, og forestillingen om, at én bestemt metode bør følges, strider imod respekten for den kulturelle mangfoldighed og tilpasningsevne. Offentliggørelse af en sådan rapport kunne skabe problemer for virksomheder, der ikke ønsker at give konkurrenter indblik i deres innovative praksis.

3.2.3. ØSU opfordrer ikke desto mindre alle virksomheder - både europæiske og udenlandsk ejede - med over 1000 ansatte inden for EU til på frivillig basis at udarbejde en "rapport om ændringshåndtering". En sådan rapport kunne give oplysninger om, hvilke strukturelle ændringer der er planlagt, og indeholde en proaktiv strategi for ændringshåndtering. Rapporten kunne beskrive virksomhedens forslag til og programmer for

- uddannelsesprocesser og -metoder, der skal imødekomme kravene om nye færdigheder og kvalifikationer

- udvikling af teknologi og organisation

- opretholdelse af lige muligheder (på kort sigt påvirker større ændringer ofte dårligt stillede grupper uforholdsmæssigt meget)

- dialog med andre samfundsgrupper om ændringshåndtering.

3.2.4. Det er ikke kun den private sektor, der mærker effekten af industrielle ændringer. ØSU opfordrer derfor også offentlige instanser med over 1000 ansatte til at udarbejde en sådan rapport.

3.2.5. Arbejdstagerne og deres repræsentanter må inddrages i udarbejdelsen og gennemførelsen af en sådan rapport, hvis den skal have nogen værdi.

3.2.6. ØSU opfordrer til, at rapporten udarbejdes på grundlag af objektive kriterier og certificeres af et uafhængigt organ, der udpeges af virksomheden.

3.2.7. ØSU mener, at EU og medlemsstaterne ved tildelingen af støtte - som foreslået ovenfor i punkt 3.2.3.- bør opfordres til at tage hensyn til, hvilken form de certificerede ændringshåndteringsrapporter antager. Dette vil anspore til en spredning af denne praksis til flere større organisationer, uden at det går ud over virksomhedsledelsernes frie dispositionsret.

3.2.8. ØSU er imidlertid stærk modstander af Kommissionens parallelle forslag om, at rapporten om ændringshåndtering skal være et kriterium for tildeling af offentlige kontrakter. Hvis et sådant kriterium skal gælde, vil det være nødvendigt at vurdere virksomheden og dens ændringshåndteringsrapport på alle nationale, regionale og lokale niveauer, hvor der indgås sådanne aftaler. Hermed vil man gribe ind ikke kun i leverandørernes, men også i myndighedernes og myndighedsorganernes kommercielle rettigheder og pligter, da offentlige kontrakter udelukkende bør, og i nogle tilfælde skal, baseres på princippet om mest mulig valuta for pengene. Forslaget om, at en sådan rapport bør betragtes som et kriterium for enhver offentlig kontrakt, er helt uforeneligt med Kommissionens erklæring om, at der under ingen omstændigheder må være tvang involveret. Kommissionen erkender i sin rapport, at tvang vil føre til diskussioner om definitioner og problemer i stedet for at fremme reelle forsøg på at viderebringe god praksis på en åben og nyskabende måde.

3.3. Infrastruktur til nye teknologier (afsnit 2.1)

3.3.1. ØSU er enig i, at en af regeringernes vigtigste økonomiske roller er at etablere en infrastruktur, der fremmer den økonomiske udvikling. ØSU støtter Rapportens prioriteringer, og finder det navnlig positivt, at der lægges vægt på informationsteknologi og opfordres til liberalisering af telekommunikationssektoren. Endelig må forslaget om initiativfremmende finansiel støtte til sektoren hilses velkommen.

3.4. Beskæftigelsesegnethed og livslang undervisning og uddannelse (afsnit 2.2)

3.4.1. Som angivet i Rapporten skyldes arbejdsløsheden i Europa ikke mindst, at jobudbud og -efterspørgsel ikke svarer til hinanden i en tid med store teknologiske ændringer og globalisering.

3.4.2. ØSU er enig i, at virksomhederne har en forpligtelse og en direkte interesse i at hjælpe med at bevare arbejdsstyrkens beskæftigelsesegnethed. Kendsgerningen er imidlertid, at succesrige og fremadskuende virksomheder i egen interesse vil investere mere i arbejdsstyrken end andre virksomheder.

3.4.3. Rapporten anerkender, at arbejdstagere og offentlige myndigheder deler ansvaret for bevarelse af beskæftigelsesegnetheden, men fremhæver ikke i tilstrækkelig grad den enkelte arbejdstager, som er den, der i sidste ende nyder fordel af en sådan indsats. Arbejdstageren er for eksempel forpligtet til at deltage aktivt, når han/hun gives mulighed for videreuddannelse. Det er rigtigt, at de offentlige myndigheders rolle ligger i at sikre lettere adgang til uddannelse. ØSU er helt enig i, at undervisning og livslang uddannelse er af altafgørende betydning for beskæftigelsesegnetheden, men understreger, at dette ikke kun gælder heltidsansatte, men i lige så høj grad deltidsansatte, distancearbejdere og selvstændige.

3.4.4. I lyset af ovenstående mener ØSU ikke, at virksomhederne som hævdet i Rapporten kan være ansvarlige for at "sikre" de ansattes beskæftigelsesegnethed. Virksomhedens ansvar for bestemte tiltag kan ikke i sig selv være nogen garanti for et positivt resultat.

3.4.5. Virksomhedens ansvar i denne henseende går ud på at uddanne, udvikle og omskole arbejdstagerne til at kunne varetage både aktuelle opgaver og fremtidige roller, som virksomheden måtte tildele dem. Arbejdstagerne opnår herved færdigheder, der kan overføres til andre områder, og forbedrer deres beskæftigelsesegnethed. Det er noget ganske andet at foreslå, at virksomheder bør holdes ansvarlige for at uddanne arbejdstagere for det tilfælde, at de skulle forlade virksomheden. Virksomheder kan - og gør det også i mange tilfælde uden kontraktlig eller lovgivningsmæssig forpligtelse - bistå arbejdstagere, som de ikke længere har brug for, med at finde andet arbejde, for eksempel ved hjælp af outplacement (rådgivning og erhvervsvejledning til ledige finansieret af den tidligere arbejdsgiver).

3.4.6. ØSU er enig i, at det kan være nødvendigt med offentlig støtte til omskoling, hvis afskedigede arbejdstagere skal kunne finde nye job. Kommissionen nævner Østrigs "Arbeitsstiftungen", en partnerskabsordning mellem den offentlige og private sektor, som et glimrende eksempel på god praksis, der bør vinde større udbredelse. Initiativet er et koncentreret forsøg på at genindsluse ledige på arbejdsmarkedet, og der ydes omfattende hjælp til at finde nyt arbejde ved hjælp af outplacement, uddannelse/omskoling samt støtte til personer, der vil arbejde selvstændigt eller stifte egen virksomhed.

3.4.7. Forslaget om, at en virksomhed der "tydeligvis undlader at tage de nødvendige skridt for at sikre de afskedigede medarbejderes beskæftigelsesegnethed, ikke længere bør være berettiget til at modtage offentlig støtte", er uigennemførligt, da arbejdsgiverne ikke kan sikre beskæftigelsesegnetheden, når ansvaret herfor deles af arbejdstagerne og de offentlige myndigheder. Der kan imidlertid argumenteres for under passende omstændigheder at give virksomheder økonomiske incitamenter og støtte til uddannelsesforanstaltninger, som er nødvendige for at fremme afskedigede medarbejderes forsøg på at finde passende nyt arbejde. Sådanne incitamenter ville ikke være noget indgreb i virksomhedernes frie dispositionsret, men være en støtte til virksomheder, der ønsker at yde et aktivt bidrag til den generelle vækst i EU's industri.

3.4.8. Rapporten kommer ikke ind på det nødvendige samarbejde mellem uddannelsesinstitutioner og erhvervslivet, som skal sikre, at den uddannelse og undervisning, der udbydes, fortsat har relevans på et arbejdsmarked i hastig forandring. I Storbritannien er der for eksempel en række frivillige partnerskaber mellem uddannelsesinstitutioner og erhvervslivet, der kunne tjene som forbillede for god praksis.

3.5. Nye beskæftigelsesområder (afsnit 2.3)

3.5.1. Rapporten giver to eksempler på sektorer, som vil kunne spille en større rolle på arbejdsmarkedet i de næste ti år. ØSU anerkender, at der kan være et vækstpotentiale inden for disse sektorer, men er skuffet over, at der ikke gives bedre eksempler, og at nye handelsformer ikke er nævnt.

3.5.2. ØSU finder det ikke desto mindre positivt, at disse to eksempler nævnes som vækstfaktorer på beskæftigelsesområdet. Begge eksempler - personlige tjenesteydelser samt kreativ kunst og underholdning - spiller en vigtig rolle i samfundet ikke kun på det økonomiske plan, men også hvad angår forbedring af livskvaliteten.

3.5.3. Forslaget om at fremme og stimulere kreativ kunst og underholdning kan ikke umiddelbart afvises. Enhver foranstaltning på dette område må imidlertid være og forekomme at være forenelig med princippet om åbne markeder og fri konkurrence på globalt plan. ØSU mener ikke, at offentlig finansiering af europæiske "Oscars" kan retfærdiggøres.

3.5.4. Hvad angår personlige tjenesteydelser, nævnes to beskatningsaspekter, som begge berører nærhedsprincippet. Forslaget om, at der bør gives skattelettelser til "arbejdsgivere" inden for primære serviceområder, har visse fordele, men vil i virkeligheden føre til en degressiv beskatning af bedrestillede, der i sådanne tilfælde optræder som arbejdsgivere.

3.5.5. Rapporten fremhæver, at adskillige lande har gjort en aktiv indsats for at nedsætte de lavtlønnedes skattemæssige og sociale omkostninger, og anbefaler, at sådanne foranstaltninger bør finde større udbredelse med henblik på at nedsætte de reelle udgifter til ufaglært arbejdskraft. ØSU bifalder dette forslag, da sådanne foranstaltninger skulle kunne fremme både beskæftigelsen og konkurrenceevnen, navnlig i arbejdsintensive virksomheder og ikke mindst med arbejdsmarkedsparternes aktive deltagelse.

3.5.6. Ud over andre vigtige nye beskæftigelsesområder (f.eks. informationsteknologi) bør man også undersøge nye beskæftigelsesformer. Telearbejde i alle dets afskygninger er et eksempel på, hvor stor en indvirkning strukturændringer kan have på arbejdstagerne.

3.6. Etablering og udvikling af SMV (afsnit 2.4)

3.6.1. ØSU konstaterer med tilfredshed, at en række af dets idéer med henblik på en sund udvikling af SMV er inkorporeret i Rapporten. Det er navnlig positivt, at der er lagt vægt på iværksætterkultur og nyskabende kapacitet.

3.6.2. ØSU støtter oprettelsen af yderligere "one-stop shops", selv om det må fremhæves, at de eksisterende enheder ikke sikrer nogen bureaukratisk forenkling. ØSU gør opmærksom på behovet for, at sådanne foranstaltninger støttes på nationalt og lokalt plan.

3.7. Håndtering af kriser (afsnit 3)

3.7.1. Denne del af Rapporten indeholder er en række modstridende udsagn, og det er ikke klart, hvilke forslag der gælder individuelle virksomheder, og hvilke der gælder samtlige virksomheder inden for en erhvervssektor eller en region.

3.7.2. Små og mellemstore virksomheder, ja selv store virksomheder kan ikke alene løse problemerne med industrier i tilbagegang eller pludseligt opståede større kriser. Hvis virksomhederne selv skal overleve, er de nødt til at finde nye markeder og kunder og dække disses behov.

3.7.3. ØSU støtter det generelle princip, at større ændringer på regionalt plan kan håndteres ved en kollektiv indsats som den, der f.eks. har fundet sted inden for stål-, kul- og skibsbygningsindustrierne. Frivillige og fleksible områdepagter bør fremmes. Både EU's og de nationale støttemidler bør tage sigte på at fremme overgangen, som kan håndteres effektivt, fra industrier i tilbagegang til nye vækstsektorer.

Bruxelles, den 7. juli 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg