Retssystemet forvalter sagsmængden effektivt. Retssystemet ligger på et gennemsnitligt niveau, når det drejer sig om den tid, det tager at afgøre tvister i både civil-, handels- og forvaltningsretlige sager. Gennemførelsesprocenten for den første kategori er faldet en smule siden 2016, men er stadig over 100 %, mens gennemførelsesprocenten for forvaltningsretlige sager har vist klare forbedringer og er gået fra 79 % i 2016 til 112 % i 2018. Antallet af verserende sager er særlig lavt for tvister i civil- og handelsretlige sager og gennemsnitligt for forvaltningsretlige sager, hvilket viser, at retssystemet generelt håndterer sagsmængden godt .

Den nye nationale domstolsforvaltning har spillet en vigtig rolle med hensyn til at understøtte domstolene under covid-19-pandemien. De finske domstole lukkede ikke helt ned under covid-19-pandemien, men deres aktiviteter blev berørt . I denne situation ydede den nationale domstolsforvaltning støtte til domstolene ved at udarbejde retningslinjer for anvendelse af telekonferencer som erstatning for retsmøder med personligt fremmøde, retningslinjer for aflysning eller udsættelse af retsmøder samt for sikring af fysisk afstand i retsbygninger . Retsvæsenet har også fremhævet betydningen af denne støtte .

De tjenester, som de statslige retshjælpskontorer tilbyder, er blevet udvidet, og det er nu muligt at modtage visse tjenester via fjernadgang. Visse tjenester, såsom økonomisk rådgivning og gældsrådgivning, blev tidligere håndteret på kommunalt plan, men varetages nu af statslige retshjælpskontorer for at bidrage til at sikre en konsekvent levering af tjenesteydelser i hele landet . Hertil kommer, at oprettelsen af en beredskabstjeneste for retshjælp blev påbegyndt i justitsministeriet i juni 2019. Dette projekt har til formål at etablere et elektronisk system, der sikrer effektiv retshjælp via fjernadgang. Beredskabssystemet sikrer, at en mistænkt eller en skadelidt person også kan få juridisk rådgivning uden for normal arbejdstid .

Der er fortsat visse udfordringer med hensyn til digitalisering af retssystemet. Der er fortsat begrænset onlineadgang til domme, navnlig retsafgørelser i første instans . Desuden findes der ikke mange ordninger til sikring af, at domme offentliggøres i et maskinlæsbart format . Mens retspraksis ved den øverste domstol, den øverste forvaltningsdomstol og i mindre grad appeldomstolene og de særlige domstole bliver offentliggjort på et offentligt websted, er dette ikke tilfældet for distriktsdomstolene. Hertil kommer, at selv om det både er muligt at indbringe en sag og indgive stævninger online, er der ikke mulighed for at følge sagens faser online . Der findes sagsstyringssystemer ved alle domstole, og de er i øjeblikket ved at blive moderniseret, også for at forbedre dataindsamlingen . Imidlertid findes der i øjeblikket kun værktøjer til udarbejdelse af statistikker over domstolenes aktiviteter ved ca. halvdelen af domstolene .

Anklagemyndighedens struktur er blevet ændret for at gøre den mere effektiv. Pr. september 2019 er rigsadvokatens kontor og elleve lokale anklagemyndigheder blevet lagt sammen til én fælles national anklagemyndighed . Formålet med denne reform er at sætte rigsadvokaten i stand til mere konsekvent at overvåge ensartetheden i anklagemyndighedens praksis og centralisere administrative funktioner såvel som visse straffesager . Desuden letter det overførslerne af sager mellem distrikterne for at udligne arbejdsbyrderne. Med reformen er der også indført en fast embedsperiode for de regionale chefanklagere (fem år) samt en ny titel som "specialanklager". Antallet af anklagere og deres opgaver og beføjelser, herunder rigsadvokatens , berøres ikke af denne reform.

Der er oprettet et nyt, uafhængigt organ med henblik på at sikre retsvæsenets uafhængighed. Den nationale domstolsforvaltning, der tiltrådte i januar 2020, er et uafhængigt organ, der er ansvarligt for forvaltningen af domstolene, og som har overtaget opgaver, der tidligere blev udøvet af justitsministeriet. Forvaltningen blev oprettet gennem en ændring af domstolsloven, som blev vedtaget i februar 2019 , og er uafhængig af justitsministeriet. Formålet med reformen, som blev gennemført i tæt samråd med retsvæsenet , er at styrke domstolenes strukturelle autonomi og uafhængighed, styrke retsvæsenets kvalitet og gøre det muligt for domstolene at fokusere på deres nøglefunktioner i stedet for på administrative opgaver . Den nationale domstolsforvaltnings beføjelser omfatter fremsættelse af forslag til domstolenes budgetter til justitsministeriet og afgørelse om tildeling af budgetmidler til individuelle domstole, overvågning af domstolenes arbejde, administration af retsbygninger og IKT-systemer samt tilrettelæggelse af uddannelse af dommere og andet retspersonale (i samarbejde med uddannelsesnævnet for retsområdet ). Forvaltningen er også ansvarlig for at oprette stillinger ved domstolene, både for dommere og for andet personale. Domstolsforvaltningens beslutningstagende organ er bestyrelsen, som består af otte medlemmer (seks dommere fra alle instanser og to medlemmer, som ikke er dommere ), der udnævnes af regeringen efter forslag fra dommerstanden (for de medlemmer, der er dommere), hvilket betyder, at et flertal af forvaltningens medlemmer er dommere, der udvælges af ligestillede fra alle niveauer i retsvæsenet, hvilket er i overensstemmelse med Europarådets anbefalinger . Den nationale domstolsforvaltning er også blevet optaget som fuldgyldigt medlem af Det Europæiske Netværk af Domstolsadministrationer i juni 2020 .

Det finske retssystem er kendetegnet ved en meget høj grad af opfattet uafhængighed. Opfattelsen af domstolenes og dommernes uafhængighed er konsekvent meget høj, idet 84 % af den brede offentlighed og 85 % af virksomhederne opfatter den som værende "rimelig god" eller "meget god" — disse tal har været stabile med små forbedringer siden 2016 hvad angår den brede offentlighed. For virksomhederne har tallene ligget stabilt på et højt niveau siden 2010 . På trods af disse høje grader af retsvæsenets opfattede uafhængighed har Finland for nylig gennemført reformer for yderligere at styrke de strukturelle garantier for retsvæsenets uafhængighed.

Processen for vedtagelse af lovgivning omfatter en flertrinsprocedure med konsekvensanalyse og høringsprocedurer. I forbindelse med de seneste reformer vedrørende retssystemet har man fulgt en inklusiv proces med inddragelse af domstolene. Derudover er der i øjeblikket en reformproces i gang for at afklare de delvist overlappende mandater fra justitskansleren og ombudsmanden, som er to centrale uafhængige myndigheder, der beskæftiger sig med beskyttelse af grundlæggende rettigheder. I denne forbindelse er der planlagt et lovforslag, der skal forelægges for parlamentet i efteråret 2020. Der er iværksat et nationalt demokratiprogram for yderligere at forbedre rammerne for civilsamfundet og deltagelsesdemokratiet.

Det er internationalt anerkendt, at der er et højt niveau af pressefrihed i Finland. Mediemyndighedens opgaver og beføjelser er sikret ved lov, selv om den rapporterer om visse udfordringer med hensyn til ressourcer. Selv om der på nuværende tidspunkt ikke findes nogen mediespecifikke regler for gennemsigtighed med hensyn til medieejerskab, eksisterer der i praksis et rimeligt niveau af gennemsigtighed i kraft af frivillige oplysninger og generelle regler for offentliggørelse for selskaber med begrænset ansvar. Regeringen overvejer en reform for yderligere at udvide den forfatningsmæssigt sikrede adgang til dokumenter. Desuden er regeringen begyndt at overveje foranstaltninger til sikring af en mere effektiv beskyttelse af journalister mod ulovlige trusler og målrettede angreb på internettet, hvilket er et fænomen, der er blevet observeret de seneste år. Der er ikke rapporteret om fysiske trusler mod journalister.

Ifølge undersøgelser opfattes Finland som et af de mindst korrupte lande i EU og resten af verden. Landet har en administrativ kultur præget af gennemsigtighed og åbenhed med henblik på at bekæmpe korruption. Finske offentlige institutioner har opbygget et ry for at have en gennemsigtig forvaltning og en pålidelig og velfungerende ramme for forebyggelse af korruption. Etableringen af en særlig regeringsstrategi til bekæmpelse af korruption har været under drøftelse i flere år, men en sådan strategi er endnu ikke vedtaget. Der findes i øjeblikket ingen specifikke regler til regulering af kontakter mellem de øverste administrative funktioner og tredjeparter og lobbyister, og der gælder ingen indberetnings- eller oplysningskrav for dem, der søger at påvirke regeringens handlinger og politikker. Der arbejdes dog med foranstaltninger til fremme af etik og gennemsigtighed. Finland er i færd med at træffe foranstaltninger til regulering af lobbyvirksomhed og begrænsning af "svingdørsproblematikken". I marts 2020 blev der nedsat en arbejdsgruppe i parlamentet med henblik på at oprette et åbenhedsregister vedrørende lobbyvirksomhed, som skal supplere lovgivningen om åbenhed i forvaltningen og styrke den administrative gennemsigtighed.

Finland har ikke nogen særskilt myndighed til bekæmpelse af korruption, men flere forskellige myndigheder og organer er i fællesskab ansvarlige for bekæmpelsen af korruption. Justitsministeriets strafferetlige afdeling fører tilsyn med den forebyggende indsats, er ansvarlig for internationalt samarbejde og forvalter det nationale netværk til bekæmpelse af korruption. Politiet har beføjelser til at efterforske korruption, og befolkningen har generelt set tillid til politiet. Der er iværksat foranstaltninger til forbedring af etik og gennemsigtighed samt regulering af lobbyvirksomhed og "svingdørsproblematikken".

Finland scorer 86/100 i Transparency Internationals Corruption Perceptions Index og er nr. 2 i Den Europæiske Union og nr. 3 på verdensplan . 22 % af respondenterne i den særlige Eurobarometerundersøgelse om korruption i 2020 betragter korruption som udbredt (EU-gennemsnit: 71 %), og kun 8 % af befolkningen føler sig personligt berørt af korruption i dagligdagen (EU-gennemsnit: 26 %) . Blandt virksomheder anser 37 % af virksomhederne korruption for at være udbredt (EU-gennemsnit: 63 %), og 13 % af virksomhederne mener, at korruption er et problem i forbindelse med forretningsvirksomhed (EU-gennemsnit: 37%). 38 % af befolkningen mener, at der er et tilstrækkeligt antal vellykkede retsforfølgelser til at afskrække personer fra korruption (EU-gennemsnit: 36 %), mens 53 % af virksomhederne mener, at personer og virksomheder, der tages i at bestikke en højtstående embedsmand, straffes korrekt (EU-gennemsnit: 31%) .

Finland har stort set den retlige ramme til bekæmpelse af korruption på plads. Straffeloven kriminaliserer flere former for bestikkelse , og flere andre love indeholder bestemmelser om forebyggelse af korruption . Kriminaliseringen af misbrug af indflydelse er dog stadig et spørgsmål, der drøftes i forbindelse med reformen af straffeloven . Selv om decideret korruption ikke er udbredt, er de mest almindelige former for korruption et tilbud om eller modtagelse af fordele , interessekonflikter og favorisering samt uetiske kontakter, før beslutninger træffes . I forbindelse med internationale evalueringer har der været udtrykt bekymring over frifindelser i sager om bestikkelse i udlandet, men Finland har afholdt særlige kurser og øget oplysningsindsatsen for at rette op på opfattede proceduremæssige mangler i politiet, hos anklagemyndigheden og blandt dommerne.

Regeringen har endnu ikke vedtaget det udkast til en antikorruptionsstrategi for 2017-2021, som blev forelagt justitsministeriet i 2017. Eftersom strategien ikke blev vedtaget, før den tidligere regering trådte tilbage, har en ministeriel arbejdsgruppe om retsstaten og intern sikkerhed under den nye regering iværksat udarbejdelsen af en ny strategi til bekæmpelse af korruption for 2020-2023, som vil bygge videre på det tidligere udkast og planer om at præcisere myndighedernes ansvar for at øge samarbejdet. Det tidligere udkast til en strategi for bekæmpelse af korruption, der blev udarbejdet i 2016, fokuserede på seks hovedemner, herunder at styrke strukturerne til bekæmpelse af korruption, skabe øget opmærksomhed og øget gennemsigtighed, gøre det lettere at afsløre korruption, vedtage lovgivning om bestikkelse og fremme forskning i korruption. Den kommende strategi sigter mod at tage hensyn til henstillinger om bekæmpelse af korruption, der er rettet til Finland i forbindelse med internationale evalueringer. Derudover er justitsministeriet i øjeblikket i gang med en evaluering af lovændringer vedrørende beskyttelse af whistleblowere .

Flere forskellige myndigheder er i fællesskab ansvarlige for bekæmpelsen af korruption. Justitsministeriets strafferetlige afdeling fører tilsyn med den forebyggende indsats, er ansvarlig for internationalt samarbejde og forvalter det nationale netværk til bekæmpelse af korruption . Netværket koordinerer nationale korruptionsbekæmpelsesaktiviteter, fremmer nationale strategier og politikker og er et forum for informationsudveksling mellem relevante ministerier og interessenter . Finansministeriet er den vigtigste koordinerende myndighed for etik blandt embedsmænd. Det har offentliggjort retningslinjer for embedsmænd om repræsentation, ydelser og gaver, herunder rejser og sekundære ansættelsesforhold. Rigsrevisionen reviderer statens finanser, overvåger finanspolitikken og fører tilsyn med finansieringen af politiske partier og valgkampagner.

Det nationale efterforskningsbureau (NBI) har beføjelser til at efterforske korruption. Politiets afdelinger for økonomisk kriminalitet og NBI har beføjelser til at efterforske korruption, og et nationalt netværk af specialister inden for bekæmpelse af bestikkelse og korruption bidrager til øget samarbejde og koordinering. I marts 2020 rapporterede NBI at have 459 efterforskere inden for økonomisk kriminalitet og 60 stillinger, der understøtter forebyggelse af økonomisk kriminalitet. Den nationale anklagemyndighed har ingen specialiserede enheder, men alle retskredse råder over anklagere, der er specialiseret i økonomisk kriminalitet, og som håndterer bestikkelsessager. Visse retskredse har også anklagere, der er specialiseret i lovovertrædelser begået af offentligt ansatte. Officielle statistikker viser, at der er indberettet et lavt antal korruptionsrelaterede overtrædelser i Finland.

En adfærdskodeks for embedsmænd og personer i de øverste administrative funktioner er under udarbejdelse. Med hensyn til de etiske rammer for embedsmænd er de overordnede principper for god forvaltning defineret i adskillige retsakter . Desuden er finansministeriet i færd med at udarbejde en adfærdskodeks for personer i de øverste administrative funktioner i overensstemmelse med en anbefaling fra Greco . Udkastet til adfærdskodeks konsoliderer de eksisterende retningslinjer for værdier, generelle forpligtelser, sekundær beskæftigelse, gaver og fordele. Udkastet indeholder et afsnit, der specifikt omfatter forpligtelser, som personer i de øverste administrative funktioner har til at indberette aktiver, indtægter, passiver og interesser. Adfærd, der bryder denne kodeks, vil blive betragtet som værende i strid med en embedsmands hverv. Der vil blive pålagt konkrete sanktioner i sådanne tilfælde, og visse overtrædelser kan udgøre en strafbar handling ifølge straffeloven . Den nye adfærdskodeks forventes at foreligge i slutningen af 2020 og vil være bindende for alle embedsmænd, herunder personer med i de øverste administrative funktioner. Ministre vil dog ikke være omfattet af dens anvendelsesområde, idet det fortsat er statsministeriets opgave at regulere etiske anliggender for regeringsmedlemmer .

Der findes ingen udtrykkelig definition af interessekonflikt i lovgivningen. Ifølge forfatningen må en minister ikke bestride et andet offentligt hverv eller påtage sig andre opgaver, som kan forhindre udøvelsen af deres hverv eller skade troværdigheden af de handlinger, personen udfører som minister. Ifølge loven om embedsmænd i centralregeringen må en embedsmand ikke kræve, acceptere eller modtage nogen form for økonomisk eller anden fordel, hvis dette forringer tilliden til embedsmanden eller myndigheden. Forvaltningsloven (§ 27) og loven om embedsmænd i centralregeringen fastsætter også begrænsninger, og finansministeriet har udstedt detaljerede retningslinjer for sekundær beskæftigelse. Trods de eksisterende bestemmelser er det ikke desto mindre blevet anbefalet, at et formelt system til gennemgang af ministres indberetninger og offentliggørelse af oplysninger fra andre personer i de øverste administrative funktioner, indføres eller forbedres .

Højtstående embedsmænds indberetning af aktiver er reguleret i loven om embedsmænd i centralregeringen . Efter denne lov skal den pågældende person før udnævnelsen redegøre for sine forretningsaktiviteter, andele i selskaber og andre aktiver samt for andre hverv, forhold og forpligtelser, der er relevante for personens evne til at udføre de opgaver, der er forbundet med hvervet . Selv om finansministeriet har udstedt detaljerede retningslinjer for indberetning af aktiver, har Finland modtaget anbefalinger om at standardisere indberetningskravene . I sin evaluering har finansministeriet informeret om de foranstaltninger, der er nødvendige for at imødekomme anbefalingen, og om, hvorvidt indberetningsomfanget skal udvides . De forventede ændringer kan muligvis træde i kraft i begyndelsen af 2021.

Arbejdet med at indføre et åbenhedsregister er i gang. Der er i øjeblikket ingen specifikke regler til regulering af kontakter mellem de øverste administrative funktioner og tredjeparter og lobbyister. Desuden er der ingen indberetnings- eller oplysningskrav for personer, der søger at påvirke regeringens tiltag og politikker. I marts 2020 blev der imidlertid nedsat en arbejdsgruppe i parlamentet med henblik på at oprette et åbenhedsregister vedrørende lobbyarbejde. Registret, der vil supplere lovgivningen om åbenhed i forvaltningen og styrke den administrative gennemsigtighed, vil blive udarbejdet i samråd med civilsamfundet for at gøre beslutningsprocessen mere gennemsigtig og forhindre utilbørlig påvirkning. Der dækker i første omgang beslutningstagning på statsniveau, men kan senere udvides til også at omfatte kommunale og regionale myndigheder. Den deraf følgende lovgivning, der forventes i 2023, vil pålægge organisationer og enkeltpersoner, der udfører lobbyvirksomhed, en registreringsforpligtelse.

Der findes visse restriktioner til begrænsning af "svingdørsproblematikker", og en udvidelse af disse foranstaltninger er i øjeblikket under udarbejdelse. Lovgivning i 2017 indførte krav for alle embedsmænd efter deres fratrædelse, med undtagelse af ministre. I loven om embedsmænd i centralregeringen er der fastsat en karensperiode efter ansættelsesophør for embedsmænd i de øverste administrative funktioner. Ministre er i øjeblikket ikke omfattet af dette krav, men er underlagt en henstilling fra et rådgivende udvalg for etik blandt embedsmænd om at oplyse om enhver hensigt om at påtage sig andre hverv efter deres udnævnelse til ministre . Desuden vedtog regeringen i december 2019 en resolution, der blokerede "svingdøre" for ministre. Ifølge denne skal ministre oplyse premierministeren og regeringens rådgivende udvalg om et muligt skift til en anden stilling i ministerens embedsperiode, og det rådgivende udvalg skal vurdere, om en karensperiode på højst seks måneder bør anbefales. Oplysningspligten gælder kun under den aktuelle ministerperiode og ophører, når perioden er udløbet. Da indførelsen af andre former for restriktioner er blevet anset for at kræve lovgivning, er der iværksat et lovgivningsprojekt om dette emne. Målsætningen er at fastlægge procedurer til at forebygge og undgå interessekonflikter for medlemmer af regeringen. Regeringens forslag planlægges forelagt i foråret 2021. Finansministeriet vurderer i øjeblikket, om de generelle retningslinjer skal ajourføres i forbindelse med Grecos anbefaling om fastsættelse af standarder, procedurer og om nødvendigt lovgivning, og om begrænsning af perioderne for højtstående embedsmænd bør forlænges til 12 måneder .

III.Mediepluralisme

De opgaver og beføjelser, som varetages af det finske agentur for transport og kommunikation (Trafiom), som er mediemyndigheden, er sikret ved lov. Finland har generelle regler for offentliggørelse for selskaber med begrænset ansvar . I øjeblikket findes der ingen specifikke mediespecifikke regler for gennemsigtighed med hensyn til medieejerskab. Adgangen til offentlige dokumenter er sikret i forfatningen. Sidste år blev der foreslået ny lovgivning til beskyttelse af journalister mod ulovlige trusler og målrettede angreb.

Efter en nylig sammenlægning fungerer det finske agentur for transport og kommunikation (Trafiom) som det uafhængige medietilsynsorgan. Formålet med sammenlægningen af den finske tilsynsmyndighed for kommunikation (FICORA) og den finske trafiksikkerhedsmyndighed i januar 2019 var at skabe synergier mellem transport- og kommunikationsministeriet og levere flere tjenester under samme tag. De opgaver, beføjelser og udnævnelsesprocedurer, som gælder for myndighedens kollegiale organs leder og medlemmer, er fastsat ved lov . Regeringen udnævner generaldirektøren for en femårig periode . Loven om embedsmænd i centralregeringen indeholder bestemmelser om opsigelse af embedsmænd, og de gælder også for agenturets generaldirektør. Traficoms uafhængighed og effektivitet synes generelt at være meget god, som analyseret af den seneste udgave af observatoriet for mediepluralisme (MPM 2020). Agenturet rapporterede dog, at det kun har ringe muligheder for at bidrage effektivt til det arbejde, der udføres af Gruppen af Europæiske Tilsynsmyndigheder for Audiovisuelle Medietjenester (ERGA) på nuværende tidspunkt, på grund af begrænsede ressourcer . Den nationale gennemførelse af direktivet om audiovisuelle medietjenester (AVMSD) er i gang. Ud over Traficom er det nationale audiovisuelle institut en anden uafhængig medieorganisation. Det har til opgave at klassificere audiovisuelle programmer med henblik på beskyttelse af mindreårige (loven om det nationale audiovisuelle institut ).

Det finske råd for massemedier (Juckisen sanan neuvosto) er et selvregulerende udvalg, der er oprettet af forlæggere og journalister. Formålet med rådet er at fortolke god faglig praksis og forsvare ytrings- og trykkefriheden. Det adresserer også de metoder, som journalister benytter til at erhverve oplysninger. Rådet består af 13 medlemmer og en formand, og det besidder ikke nogen juridisk kompetence eller offentlig myndighed. Størstedelen af de finske medier har underskrevet rådets grundlæggende aftale, ifølge hvilken rådet kan behandle alle klager, der vedrører dem, direkte. I begrænsede tilfælde kan rådet også uafhængigt iværksætte en undersøgelse .

Der er ingen specifikke regler for gennemsigtighed med hensyn til medieejerskab, men frivillig offentliggørelse er almindelig. De generelle regler for offentliggørelse for selskaber med begrænset ansvar finder også anvendelse på medievirksomheder. Aktiebogen skal ifølge aktieselskabsloven være offentligt tilgængeligt på selskabets hovedkontor. Der er ingen specifik lovgivning om gennemsigtigheden eller koncentrationen af medieejerskab. I forbindelse med udvekslinger med de finske myndigheder ser det imidlertid ud til, at de fleste virksomheder frivilligt offentliggør deres ejerforhold på deres websted. De finske myndigheder rapporterer også, at de er i gang med at gennemføre det reviderede direktiv om audiovisuelle medietjenester, som tilskynder medlemsstaterne til at vedtage lovgivningsmæssige foranstaltninger, som giver medietjenesteudbydere, der hører under deres jurisdiktion, pligt til at gøre oplysninger om deres ejerskabsstruktur tilgængelige. Direktivet forventes gennemført i loven om elektroniske kommunikationstjenester i efteråret 2020. På baggrund af regeringens forslag skal medietjenesteudbydere gøre oplysninger om deres ejerstruktur offentligt tilgængelige.

Finland har en stærk tradition for gennemsigtighed i forvaltningen. Adgangen til offentlige dokumenter er sikret i forfatningen og i loven om åbenhed for statslige aktiviteter . Alle finske statsborgere har ret til at få adgang til regeringsdokumenter, medmindre offentliggørelse de pågældende dokumenter af tvingende grunde specifikt er begrænset af en retsakt. Samme paragraf beskytter også retten til at ytre, offentliggøre og modtage oplysninger, meninger og andre meddelelser, uden at nogen er til hinder herfor, uanset mediet. Ifølge visse NGO'er er den retlige ramme generelt god, idet det sikres, at reglerne om gennemsigtighed generelt håndhæves i retten. Denne vurdering gælder stadig til trods for en tendens i de senere år til en strengere fortolkning af reglerne fra nogle myndigheders side, herunder politi og lokalforvaltning . Der kan være gebyrer, der hindrer adgang til visse offentlige dokumenter. De finske myndigheder anfører, at de nuværende regler muligvis vil blive ændret i fremtiden i lyset af ændringerne i organiseringen af den offentlige sektor, hvor staten og kommunerne har privatiseret deres funktioner. Med henblik herpå har justitsministeriet iværksat en undersøgelse med henblik på at udvide lovens institutionelle anvendelsesområde . Moderniseringen af reglerne er også nødvendig af andre årsager, såsom digitalisering. Det nuværende regeringsprogram øger behovet for at genoverveje lovens institutionelle anvendelsesområde og sikre, at princippet om åbenhed også håndhæves i praksis i fremtiden .

Rammerne for beskyttelse af journalister forekommer solide. Finland har ikke truffet nogen specifikke foranstaltninger baseret på Europarådets anbefaling om beskyttelse af journalistik og journalisters og andre medieaktørers sikkerhed . Siden den første rapport fra 2002 har Journalister uden Grænsers årlige internationale pressefrihedsindeks løbende haft Finland blandt de fem bedst placerede lande. MPM 2020 bemærker den fortsatte kriminalisering af blasfemi og strenge straffe for (grov) ærekrænkelse . Desuden blev der i 2019 offentliggjort et varsel i Europarådets platform til fremme af beskyttelsen af journalistik og journalisters sikkerhed vedrørende anklager om ærekrænkelse, der har haft en negativ indvirkning på mediefriheden. Den pågældende dom er under appel . De strafferetlige bestemmelser om ærekrænkelse og udbredelse af oplysninger, der krænker privatlivets fred, blev imidlertid ændret, og muligheden for fængselsstraffe blev fjernet, med undtagelse af tilfælde af "grov" ærekrænkelse, fra straffeloven i 2014 som følge af sager ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol .

Regeringen overvejer yderligere foranstaltninger til beskyttelse af journalister mod onlineangreb. Der er ikke blevet rapporteret om fysiske trusler mod journalister i Finland af MPM 2020 eller Europarådets platform til fremme af beskyttelse af journalistik og journalisters sikkerhed. Der findes kampagner mod onlinechikane, men i de seneste år er der truffet foranstaltninger for at imødegå en sådan chikane, såsom den nylige kriminalisering af stalking i 2013 . Indenrigsministeriet har nedsat en arbejdsgruppe (for perioden 1. juni 2020 til 31. december 2020), der skal behandle spørgsmålet om, hvordan man kan imødegå onlineangreb, hvordan de politiske tiltag kan intensiveres, og hvordan der kan sikres en mere effektiv beskyttelse af ofrene. Der er desuden ved at blive udarbejdet en uddannelsespolitik for beskyttelse af journalister . Tilbagemeldinger fra NGO'er viser, at der blev foreslået ny lovgivning til beskyttelse af journalister mod ulovlige trusler og målrettede angreb sidste år , og at efterforskningen og pådømmelsen af disse sager er blevet bedre.

IV.Andre institutionelle spørgsmål vedrørende den demokratiske kontrol og balance