19. 11. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 307/19 
BILAG III 
Mindretalserklæring 
I tilslutning til afstemningen ved navneopråb over udtalelsen som helhed afgav en række medlemmer 
(navneliste nedenfor) af Arbejdsgivergruppen, der havde stemt imod, følgende erklæring: 
Medlemmerne af Gruppe I er enige med ordføreren i, at arbejdsløsheden i Fællesskabet er det 
alvorligste problem, og at man med alle midler skal søge at genskabe en tilfredsstillende beskæftigel­
sessituation. Men i modsætning til den udtrykte opfattelse i udtalelsen mener de, at man bør tillægge de 
økonomiske foranstaltninger større vægt. Medlemsstaterne bør sætte kraftigere ind på at opnå en 
tilfredstillende økonomisk vækst. Produktive investeringer såvel private som offentlige inden for 
industri, små og mellemstore virksomheder, servicesektoren og håndværk bør prioriteres. Det bør også 
overvejes, hvordan man kan øge den risikovillige kapital, således at der kan oprettes nye virksomheder, 
især små og mellemstore virksomheder, der som hidtil er grundpillen i økonomien. 
Efter disse medlemmers opfattelse kan et socialpolitisk handlingsprogram kun i begrænset omfang 
bidrage til at forbedre beskæftigelsessituationen. Rammeprogrammer på fællesskabsgrundlag bør 
komme i første række. Medlemmerne kan især ikke acceptere, at midlet til at opnå en bedre 
beskæftigelsessituation skal være udstrakt statsingreb og -styring. Offentlige beskæftigelsesprogram­
mer, økonomiske indgreb og kontrol kan ikke erstatte en markedsorienteret holdning hos frie 
virksomheder. Disse medlemmer mener endvidere, at ordføreren med sit forslag om at udforme en 
strategi, hvor samtlige muligheder i EF-instrumenterne udnyttes til at afstemme alle foranstaltninger 
efter beskæftigelsespolitikken går for vidt. Man forkaster også, at ordføreren ensidigt går ind for, at det 
især er via en forbrugsudvidelse, at man skal opnå et opsving i den økonomiske aktivitet. Ifølge disse 
medlemmer er det ikke forbruget, men øgede investeringer, der skal skaffe varige arbejdspladser. 
Fællesskabet skal kun gribe ind i de tilfælde, hvor den nationale politik kan føre til konkurrence­
fordrejninger. Man må forkaste en vidtgående harmonisering på alle områder. Under ingen 
omstændigheder bør resultatet være en harmonisering hver gang på EF-instrumenternes højeste 
niveau. Desuden bør arbejdsmarkedsparternes autonomi fortsat sikres. 
Disse medlemmer er af den opfattelse, at løn- og arbejdsvilkårene i medlemsstaterne ikke skal 
fastlægges på fællesskabsplan, men udelukkende af arbejdsmarkedets parter i medlemsstaterne i 
overensstemmelse med gældende praksis. De går ind for en forbedring af informationen og høringen af 
arbejdstagerne og ønsker en dialog mellem arbejdsmarkedsparterne på europæisk plan. De instru­
menter, Kommissionen foreslår, anses dog for uegnede. De kan derfor ikke gå ind for punkt 3.6.6 og 
3.6.7. 
Endelig nærer man også betænkeligheder ved forslagene om nedsættelse og omlægning af arbejdstiden. 
Dette har Gruppe I's medlemmer gentagne gange understreget. Generelle foranstaltninger til 
nedsættelse af arbejdstiden forkastes, da det frygtes, at de snarere kan bringe yderligere arbejdspladser i 
fare. 
Antonsen, Arena, Bagliano, Binnenbruck, Bredima, Breitenstein, Broicher, Cammann, Campbell, De 
Biévre, Dracos, Fortuyn, Fuller, Hannon, Kenna, Low, Masprone, Noordwal, Pearson, Pelletier, 
Schnieders, Stahlmann, Staratzke, Storm Hansen, Swift, Tamlin, Van der Mensbrugghe, Van Melcken-
beke, Wagner, Wick, de Wit, Zinkin. 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 81/363/EØF om støtte til 
skibsbygningsindustrien 
(84/C 307/07) 
Den tekst, som var været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 86 af 28. marts 1984, side 5. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 2. april 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det 
nævnte emne. 
Nr. C 307/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 11. 84 
Procedure 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Romolo Arena til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 
5. september 1984. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 219. plenarforsamling den 26. og 27. 
september 1984, mødet den 26. september 1984 med stort flertal, idet dog ni stemte imod, 
følgende udtalelse: 
Udvalget godkender direktivforslaget og fremsætter 
følgende bemærkinger: 
1. Den europæiske skibsbygningsindustri, som allere­
de i nogen tid har været i tilbagegang, nærmer sig nu det 
tidspunkt, hvor den må kæmpe for at overleve. En 
forlængelse af det femte direktiv må derfor anses for et 
nødvendigt skridt, hvis der i tide skal sikres denne industri 
støtte i en markedssituation, som på en række punkter 
forværres. Direktivet er imidlertid ikke i sig selv i stand til 
at gøre det ud for en EF-skibsbygningspolitik, der kan 
tilvejebringe et sikrere grundlag for sektoren end det 
eksisterende. 
Udvalget et blevet gjort bekendt med, at Kommissionen 
om kort tid vil forelægge en meddelelse om dette 
spørgsmål, og går ud fra, at det vil blive hørt. Det 
forbeholder sig ret til at tage stilling hertil, når tiden er 
inde. 
2. Kommissionen anfører i det direktivforslag, som 
forelægges Rådet, at sektorens alvorlige krise vil være 
overstået allerede i 1986/87, og medlemslandenes 
skibsværfter atter vil kunne klare sig i konkurrencen 
takket være omstruktureringsforanstaltninger, der inde­
bærer yderligere drastiske begrænsninger af produktions­
kapaciteten. 
Den japanske skibsbygningsindustris effektivitet og stor­
driftsfordele, de foreslåede regeringsprogrammer med 
henblik på at øge denne industris konkurrenceevne i en 
nær fremtid samt de meget lave arbejdsomkostninger i 
visse tredjelande gør det ifølge Udvalget imidlertid ikke 
sandsynligt, at EF's skibsværfter vil blive i stand til at 
indsnævre det nuværende meget store svælg mellem 
markedspriser og produktionsomkostninger. Der er end­
videre heller ikke på kort og mellemlang sigt noget, der 
peger i retning af et stabilt og vedvarene opsving i 
efterspørgslen, som kan medvirke til at forbedre det 
nuværende ødelæggende klima på konkurrenceom­
rådet. 
Selv om man accepterer behovet for fortsatte omstruktu­
reringsforanstaltninger, som skal reducere antallet af 
produktionsenheder, men ikke de enkelte enheders pro­
duktionsomfang, så må man dog gøre sig klart, at 
direktivets forlængelse er en nødforanstaltning. En selek­tiv begrænsning af produktionskapaciteten må indgå som 
led i en samlet EF-skibsbygningspolitik. Udvalget håber, 
at Kommissionen snarest muligt fremsætter forslag her­
om. Samtidig må direktivet iværksættes i en ånd, som vil 
sikre tilstrækkeligt mange ordrer, da dette er en afgørende 
forudsætning tor:, at planerne om nedskæring og rationa­
lisering af den nationale produktionskapacitet vil give 
heldige resultater. 
Det vil under alle omstændigheder fortsat være forbundet 
med store vanskeligheder for de enkelte medlemslande at 
konkurrere med Japan og de nye skibsbyggende lande 
(hvortil i dag hører Sydkorea og fremover Kina). 
3. I betragtning af situationens alvor og presserende 
karakter anbefaler Udvalget, at der allerede nu iværksæt­
tes en skibsbygningspolitik på EF-plan, hvis kortsigtede 
målsætning skal være at beskytte en moderniseret og 
effektiv værftsindustri i EF, der skal have en kapacitet, 
som sætter den i stand til i det mindste at forny EF's 
flåder, som ligeledes må sikres beskyttelse. Der er ligele­
des behov for konsekvente sociale foranstaltninger, som 
kan bidrage til at løse de problemer, der skyldes lukning 
eller omstrukturering af værfter, således at der f.eks. 
etableres arbejdspladser i andre erhverv til erstatning for 
de jobs, der er gået tabt. 
Udvalget henstiller, at man lægger mere vægt på: 
— at tilskynde EF's rederier, til at placere deres ordrer på 
EF-værfter, ved at indføre en intern kreditordning 
(home credit scheme) med det formål at gøre finan­
sieringen af køb af EF-byggede skibe mere konkur­
rencedygtig; 
— at opstille prioriteter, og navnlig finde frem til 
finansieringsformer, som senere hen kan fremme 
standardiseringen af komponenter og udstyr til skibe 
for derved at opnå en effektivisering af produktionen 
af skibe; 
— at føre tilsyn med og inspicere skibe, som anløber 
europæiske havne, med det formål at reducere antal­
let af mangelfulde skibe; 
19. 11. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 307/21 
— at bekæmpe illoyal konkurrence fra visse tredjelande 
med hensyn til skibsfart; 
— med hensyn til Regionalfonden: at forstærke bestræ­
belserne på bedre udnyttelse af den kvotefrie afdeling i 
de regioner, som er ramt af skibsværftskrisen; 
— i forbindelse med revision af Socialfonden: at fastsæt­
te specifikke foranstaltninger, såsom førtidspensione­
ring; 
— at sætte skub i forskning og udvikling inden for 
værftssektoren på EF-plan. 
4. Endvidere er det vigtigt i en kommende udtalelse at 
få undersøgt, hvorledes en international EF-skibsfartspo-
litik kan blive til gavn for skibsbygningsindustrien i EF via 
indgåelse af internationale skibsfartsaftaler med tredje­
lande, i hvilken forbindelse EF-landene bør stå sammen 
og udnytte hele deres forhandlingsvægt. 
Foregår befragtningen i fri konkurrence, vil efterspørgs­
len efter skibstransport blive stimuleret, hvilket igen vil 
resultere i efterspørgsel efter nye skibe. EF må derfor snarest muligt sætte hårdt ind på at 
tilvejebringe en fælles EF-holdning for at få fastlagt en 
»strategisk dimension,« for EF's skibsbygningsindustri 
som sådan; det »strategiske« går dels på søfarten og 
flåden i dette så betydningsfulde økonomiske område og 
dels på samtlige de fordele, som integrering kan medføre 
(afledte erhverv, forskning), så det bliver muligt at 
udnytte en industriel dimension, som forlængst er gået 
tabt på nationalt plan. 
Fastlæggelsen af et »eksistensminimum« vil blandt andet 
være en forudsætning for en effektiv international aktion i 
retning af koordinerede markedsregler og et afgørende 
incitament for regeringerne og industrien i forbindelse 
med en rationalisering inden for sektoren. 
5. Udvalget fastholder sin støtte til direktivforslaget, 
men finder det overordentligt vigtigt, at der snarest 
udarbejdes og vedtages præcise retningslinjer, så der kan 
udformes en række - hensigtsmæssigt koordinerede -
foranstaltninger, der kan danne grundlag for en global 
politik for sektoren. 
Bruxelles, den 26. september 1984. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om benævnelserne for mælk og mejeri­
produkter i forbindelse med afsætning 
(84/C 307/08) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 111 af 26. april 1984, side 7. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 13. april 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det nævnte emne. 
Procedure 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets landbrugsafdeling, som udpegede Michael 
P. Strauss til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 6. september 1984.