KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 96 ende I i g udg. 
Bruxelles, den 06.04.1994 
STRATEGISKE MULIGHEDER FOR AT STYRKE PROGRAMINDUSTRIEN 
I FORLÆNGELSE AF DEN EUROPÆISKE UNIONS 
AUDIOVISUELLE POLITIK 
GRØNBOG 
(forelagt af KoaaissIonen) 
FORORD 
Hvidbogen, som Det Europæiske Råd vedtog i december 1993, blev startskuddet til en debat 
om de vigtigste udviklingstendenser i vort samfund på tærsklen til det 21. århundrede. 
Hvidbogen identificerede informationssamfundet og især det audiovisuelle område som et af 
de vigtigste indsatsområder, hvor nogle af de største muligheder for vækst og jobskabelse 
findes. 
Det vigtigste element i denne udvikling, den audiovisuelle sektor, står midt i en 
omvæltningsproces, især som følge af den rivende teknologiske udvikling. 
Spillefilm og tv-programmer er de vigtigste formidlere af de europæiske kulturer og et levende 
bevis på hvert enkelt lands traditioner og identitet; de fortjener i høj grad. særlig 
opmærksomhed. Disse programmer har strategisk betydning for udviklingen af den 
audiovisuelle sektor og udgør i dag grundlaget for den fremtidige diversificering af denne 
sektor. 
Den Europæiske Union bør ufortøvet rette blikket fremad og tage del i den igangværende 
udvikling på verdensplan, og den bør fuldt ud spille sin rolle i beherskelsen og udnyttelsen af 
de nye teknologier. De europæiske operatører bør være i stand til at tilpasse deres strategier 
og knytte alliancer, så de kan drage fordel af denne sektors samlede vækst. 
I denne grønbog forsøger man midt i disse gennemgribende forandringer, hvis fulde 
rækkevidde det i dag er vanskeligt at måle, at vurdere fremtiden for en specifik industri: den 
europæiske spillefilm- og tv-programindustri. 
Hvordan kan den europæiske programindustri gøres mere åben og mere konkurrencedygtig på 
verdensmarkedet? Hvordan kan den få del i den audiovisuelle sektors samlede vækst? Hvordan 
kan den realisere sit potentiale med hensyn til jobskabelse? Hvordan kan de europæiske 
kulturer fremmes samtidigt med, at hvert enkelt lands identitet respekteres? 
Alle disse spørgsmål vil denne grønbog uddybe for at starte en bred debat i Den Europæiske 
Union og for at indkredse valgmulighederne for fremtiden med udgangspunkt i tre 
indsatsområder: spilleregler, økonomisk stimulering og de nationale støtteordningers 
konvergens. 
Kommissionen har til hensigt på grundlag af dette dokument at gennemføre en bred og 
uddybende høring, da styrkelsen af den europæiske programindustri kræver en fælles indsats. 
Alle bidrag fra de berørte parter vil blive hilst velkommen! 
//' 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
1. INDLEDNING ___ 1 
2. DE GRUNDLÆGGENDE TENDENSER INDEN FOR PROGRAMINDUSTRIEN 5 
2.1. Diagnose ______ 5 
2.1.1. Filmindustrien 5 
i) De europæiske films tab af markedsandele 5 
ii) Opsplitningen i nationale markeder 5 
iii) Underskudsspiralen 6 
iv) De nationale støtteordningers utilsigtede virkninger 7 
2.1.2. Tv-industrien _^^_^__ 7 
i) Eksplosion i efterspørgslen og stigning i 
produktionsomkostningerne 7 
ii) Programmernes beskedne bevægelighed internt i Europa 8 
iii) Produktionsstrukturernes og katalogernes svaghed ___ 8 
2.2. Den nye teknologiske politik __=^^ 9 
2.2.1. Individualiseringen af udbuddet 10 
2.2.2. Internationalisering og globalisering 11 
2.2.3. Eksplosion i programefterspørgslen og 
i benovet for kataloger 11 
2.2.4. Nye produkter ____ 12 
2.2.5. Industriens krav 14 
3. FORDELE OG ULEMPER FOR DEN EUROPÆISKE PROGRAMINDUSTRI 16 
3.1. Den audiovisuelle sektor i det nye "informationssamfund" 16 
3.1.1. Målsætningerne for den europæiske strategi , 16 
3.1.2. Konsekvenserne for den audiovisuelle sektor 17 
3.2. Risikomomenter 19 
3.2.1. Markedernes opsplitning er en hæmsko 19 
3.2.2. Afvisning af de moderne tider 19 
3.3. Muligheder 20 
3.3.1. Overvindelse af sprogbarrierer 20 
3.3.2. Udnyttelse af mangfoldigheden __ ____ 20 
3.4. Formålet med en europæisk politik for 
programindustrien 22 
3.4.1. Nedbrydning af skellene mellem de nationale markeder 23 
3.4.2. Større hensyntagen til de europæiske forbrugere 23 
3.4.3. Fremme af en fremtidig industri 23 
3.4.4. Sikring med tiden af en underskudsgivende 
sektors rentabilitet 23 
4. DE EKSISTERENDE INSTRUMENTER 24 
4.1. De eksisterende retsforskrifter i Den Europæiske Union 24 
4.1.1. Medlemsstaternes rolle 24 
4.1.2. Den Europæiske Unions rolle 25 
4.2. Et gunstigt klima for udvikling af tjenester 25 
4.2.1. Udvikling af infrastrukturer og liberalisering af tjenester 25 
4.2.2. Fjernelse af hindringerne for det indre marked 26 
4.3. Foranstaltninger til fremme af de europæiske programmer ___=^_ 27 
4.3.1. Størstedelen af programmerne skal være europæiske 28 
4.3.2. Tilskyndelse til uafhængig produktion 29 
4.3.3. Mediekronologi __ 30 
4.4. Økonomisk stimulering på europæisk plan 30 
4.4.1. EU-instrumenter ; 30 
i) MEDI A-programmet 30 
4 C 
ii) Handlingsplanen 
4.4.2. De øvrige europæiske instrumenter. 
4.5. Økonomisk stimulering på nationalt plan 
4.6. Den internationale baggrund 31 
32 
33 
33 
5. VALGMULIGHEDERNE FOR FREMTIDEN. 
5.1. Spilleregler 
5.1.1. Udvikling af markedet 
i) Infrastrukturer og tjenester, 
ii) Det indre marked 
iii) Anvendelsen af konkurrencereglerne 
5.1.2. Foranstaltninger til fremme af de europæiske programmer 
i) Forbedring af effektiviteten i kontrollen med 
anvendelsen af EU-retten 
ii) Hvordan kan effektiviteten i 
stimuleringsordningerne styrkes? 
iii) Mediekronologi 
5.1.3. Skal de nye former for servicetilbud omfattes? 
5.2. Økonomisk stimulering på EU-plan 
5.2.1. En horisontal indfaldsvinkel til sektoren eller 
sektorspecifikke prioriteringer? 
i) 
ii) Horisontal indfaldsvinkel 
Prioriterede sektorer 
5.2.2. Prioritering af virksomheder eller 
prioritering af projekter? 
5.2.3. Hvilket omfang geografisk, tidsmæssigt og finansielt? 
i) Markedernes størrelse 
ii) Tidsfaktoren 
iii) Finansieringsomfanget 35 
36 
36 
36 
37 
37 
38 
39 
40 
42 
43 
44 
44 
44 
44 
46 
47 
47 
47 
47 
A 
5.2.4. Det europæiske marked og den kulturelle mangfoldighed 48 
5.2.5. Deltagelse i udviklingen af nye markeder 49 
i) Genopbygnings- og udviklingsbistand 49 
ii) Åbning af EU's økonomiske stimuleringsordninger 50 
iii) Et nyt partnerskab 50 
5.3. Hen imod konvergens for de nationale støtteordninger? 51 
5.3.1. En ramme om udvekslinger og overvejelser ; 52 
5.3.2. Hvilke emner skal prioriteres i udvekslingerne 
og overvejelserne? 52 
i) Konvergens i de nationale støtteordningers 
prioriteringer ; 52 
ii) Konvergens i finansieringen af de nationale 
støtteordninger 53 
KONKLUSION 56 
SAMMENDRAG 57 
1. Valgmuligheder med hensyn til spilleregler 59 
2. Valgmuligheder med hensyn til økonomisk stimulering 60 
3. Hen imod konvergens for de nationale støtteordninger? 62 
4*. 
INDLEDNING 
Det audiovisuelle område er som helhed en kompleks sektor, som på nuværende tidspunkt 
gennemgår dybgående ændringer, især som følge af den rivende teknologiske udvikling. 
Disse igangværende ændringer er afgørende for de nye interaktioner mellem sektorens 
forskellige kulturelle, teknologiske og industrielle elementer. 
Tilsvarende medfører de, at der fremkommer nye audiovisuelle produkter og nye audiovisuelle 
tjenester som en logisk følge af det interaktive multimediebaserede informationssamfund. 
Disse udviklingstendenser åbner nye muligheder for sektorens operatører, som foranlediges til 
at tilpasse deres strategier og til at indgå nye alliancer. Denne konvergens vil inddrage 
spillefilmindustrien, radiospredningstjenesterne og tv-programindustrien, kabel-tv- eller 
telekommunikationsoperatørerne, den elektroniske publiceringsindustri samt producenterne af 
informations- og kommunikationsteknologierne. 
Den konsoliderede vækst inden for den audiovisuelle sektor vil utvivlsomt fortsætte og 
frembyder således store muligheder med hensyn til skabelse af arbejdspladser, som kræver et 
højt kvalifikationsniveau. 
Alle disse fænomener kommer til udtryk på verdensplan, og det er endnu ikke muligt at tage 
bestik af hele situationen. 
Den foreliggende grønbog og de overvejelser, man gør sig heri, er centreret om et 
specifikt aspekt af den audiovisuelle sektor: udvikling af den europæiske spillefilm- og 
tv-programindustri. 
Kommissionen er bevidst om vanskeligheden ved at isolere dette aspekt fra de mange andre 
problemstillinger i tilknytning til ændringerne inden for den audiovisuelle sektor. Men den 
mener, at dette arbejde er nødvendigt for at kunne tage hensyn til følgende to karakteristiske 
træk ved programindustrien: 
dels er spillefilm og tv-programmer ikke som andre produkter: blandt de nye former 
for audiovisuelle produkter, som der til stadighed opstår flere af, bevarer de i deres 
egenskab af at være de vigtigste kulturbærere deres specifikke karakter; de fortjener 
som levende beviser på hvert lands traditioner og identitet at blive opmuntret; 
dels er programindustrien, og bliver det i stadig større grad, et strategisk element i 
udviklingen af den audiovisuelle sektor: som de seneste udviklingstendenser har vist 
det, forsøger de mest magtfulde operatører på verdensmarkedet (producenter af udstyr 
eller kabel- og telekommunikationsoperatører) at kontrollere de vigtigste 
programkataloger. 
Den debat, som denne grønbog om fremtiden for den europæiske programindustri starter, bør 
naturligvis tage hensyn til den audiovisuelle sektors samlede udvikling. Den skal især tage 
udgangspunkt i overvejelserne over udviklingen af informationssamfundet. 
Men Kommissionens aktuelle analyse, som tager hensyn til den teknologiske udvikling, 
industriernes konvergens og udviklingen i markedsstrukturerne, giver allerede nu mulighed for 
at fastsætte fire grundlæggende fremtidsmål for den europæiske programindustri: 
/ \ 
(2) 
den bør være konkurrencedygtig i en situation med åbning og globalisering af 
sektoren; 
den bør være vendt mod fremtiden og bør deltage i udviklingen af 
informationssamfundet; 
den bør afspejle de europæiske folkeslags skaberevner og personlighed; 
den bør kunne omsætte sin vækst i oprettelse af nye arbejdspladser i Europa. 
I betragtning af Maastricht-traktatens bidrag, som supplerer Den Europæiske Unions 
instrumenter (især ved at omfatte bestemmelser om kulturen), og resultaterne af EU's 
audiovisuelle politik samt de tendenser, som viser sig inden for sektoren, er det hensigten med 
denne grønbog at klarlægge fremtidsmulighederne ud fra disse tre grundlæggende 
retningslinjer. 
Grønbogens centrale problematik kan sammendrages til følgende: 
Hvordan kan Den Europæiske Union bidrage til udviklingen af en europæisk 
spillefilm- og tv-programindustri, som er konkurrencedygtig på 
verdensmarkedet, som er fremtidsorienteret, som kan sikre, at de europæiske 
kulturer kommer til udfoldelse, og som kan skabe arbejdspladser i Europa? 
Dette tiltag er således målrettet mod Den Europæiske Unions bidrag. Men det er naturligvis 
via en koordineret mobilisering af samtlige aktører på de forskellige niveauer, at disse mål vil 
kunne nås. 
Denne grønbog indgår desuden som et logisk led i en række supplerende overvejelser og 
drøftelser, som Kommissionen har indledt med sigte på at fastlægge den rolle, Den Europæiske 
Union bør påtage sig i lyset af de udfordringer, den audiovisuelle sektor står over for i Europa. 
Hvidbogen "vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse"1, som Det Europæiske Råd vedtog i 
december 1993, er blandt de mest markante sonderende arbejder og danner rammen om 
Unionens indsats og overvejelser over udviklingen af informationssamfundet, idet den 
fremhæver den audiovisuelle sektors vækstpotentiale, især med hensyn til beskæftigelse. I dette 
mellemlange/langfristede perspektiv har spørgsmålene vedrørende Den Europæiske Unions mål 
for udviklingen af infrastrukturer og applikationer givet anledning til nedsættelse af en 
betænkningsgruppe på højt plan vedrørende informationssamfundet. Den Europæiske Union 
har til hensigt at spille sin rolle fuldt ud hvad angår beherskelse og udnyttelse af de nye 
teknologier. 
Der er redegjort for de teknologiske og industrielle fordele og ulemper, som er forbundet med 
den "digitale revolution" inden for tv-spredning, i en særlig meddelelse fra Kommissionen til 
"Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse - Udfordringer og veje ind i det 21. århundrede - Hvidbog", 
dok. KOM(93) 700 endelig udg. af 5.12.1993 - kap. V, punkt A og C. Se punkt 3.1. nederst 
vedrørende præsentationen af disse aspekter i hvidbogen. 
Europa-Parlamentet og Rådet om digital transmission2. I forbindelse med den institutionelle 
overvågning af dette dokument (samt af forslaget til direktiv om standarder for spredning via 
satellit3) følger Kommissionen med opmærksomhed arbejdet i "European Digital Video 
Broadcasting Group", som omfatter hovedparten af de berørte europæiske operatører4. 
På baggrund af udviklingen i de audiovisuelle markedsstrukturer og i operatørernes strategier 
analyserer grønbogen "Pluralisme og koncentration i medierne i det indre marked. Vurdering 
af behovet for et EU-initiativ5" spørgsmålet om behovet for et EU-initiativ på området for 
regler vedrørende ejendomsretten til medierne. 
Opfølgningen af disse forskellige arbejder vil delvis afgøre, på hvilke betingelser der gradvis 
kan fremkomme et nyt klima for den audiovisuelle sektor i Europa og et nyt 
kommunikationssamfund. Kommissionen vil bestræbe sig på at sikre en nøje koordinering af 
disse på grundlag af et helhedssyn på disse udviklingstendenser. 
Kommissionen har for at tage hensyn til alle EU-aktørernes analyser og forslag ønsket at lade 
udarbejdelsen af denne grønbog bygge på en forhåndshøringsfase, som har givet mulighed for 
at indsamle tre former for bidrag: 
Dels har forskellige erhvervskredse fremlagt deres analyser og forslag: 
de faglige organisationer, som repræsenterer sektoren på europæisk plan, samt de 
forskellige erhvervsstrukturer, der har til opgave at forvalte EU's 
stimuleringsordninger i forbindelse med MEDIA-programmet6, er blevet rådspurgt via 
et spørgeskema; 
desuden er enhver virksomhed eller organisation, som har udtrykt ønske om at 
bidrage til dette arbejde, blevet opfordret til skriftligt at forelægge sine analyser og 
forslag. 
Dels blev der i november sidste år på Kommissionens initiativ nedsat en "betænkningsgruppe 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet "Digital tv-transmission. Principper for 
EU's politik. Udkast til Rådets resolution", dok. KOM(93) endelig udg. af 17.11.93. 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om standarder for transmission af tv-signaler (og 
om ophævelse af direktiv 92/38/EF). Dok. KOM(93) 556 endelig udg. af 15.11.93. 
Se punkt 4.2. nederst vedrørende en beskrivelse af arbejdet i denne DVB-gruppe. 
Dok. KOM(92) 480 endelig udg. af 23.12.1992. 
Denne grønbog blev drøftet i forbindelse med en omfattende høring, hvis resultater fremlægges i 
foråret i en meddelelse til Rådet og Parlamentet, hvori Kommissionen vil tage stilling til behovet for 
et EU-initiativ. 
Rådets afgørelse af 21.12.1990 om gennemførelse af et handlingsprogram til fremme af udviklingen 
af den europæiske audiovisuelle industri (Media) (1991-1995); dok. 90/685/EF offentliggjort i EFT nr. 
L 380 af 31.12.1990 (s. 37-44). 
vedrørende den audiovisuelle politik"7, som skulle give en redegørelse for sektoren og 
fremlægge forslag for fremtiden. Denne gruppes rapport afspejler sine ophavsmænds meninger 
og er derfor ikke et dokument, som Kommissionen har udarbejdet eller godkendt. 
Medlemsstaternes ansvarlige myndigheder er endelig også blevet opfordret til at fremlægge 
deres analyser. 
De mange indsamlede bidrag8 viser - udover de særdeles forskellige eller endog modstridende 
holdninger til, hvilke politiske instrumenter der skulle gennemføres på EU-plan for den 
audiovisuelle politik - at der i visse tilfælde var næsten enighed om at fastslå nødvendigheden 
af en bred debat om fremtiden for den audiovisuelle sektor i Europa: 
den audiovisuelle sektor befinder sig i en privilegeret situation, idet den indtager en 
af førstepladserne blandt industrisektorerne med stort vækstpotentiale, især hvad angår 
jobskabelse; 
spørgsmålet om at fastholde de nationale og regionale kulturforskelle, ofte udtrykt 
som fastholdelse af forbrugernes valg, hænger derfor klart sammen med udviklingen 
af en programindustri, som i vidt omfang er europæisk og med tiden rentabel; 
den numeriske kompressionsteknik opfattes som "revolutionerende", fordi den 
formodes at ville vende radikalt op og ned på sektorens økonomi, især ved at 
forstærke programindustriens strategiske rolle; 
hvis Den Europæiske Union påtænker at styrke sin audiovisuelle politik, bør den gøre 
det hurtigt, både fordi den teknologiske udvikling foregår med så stor hast, og fordi 
der uundgåeligt vil ske en liberalisering af sektoren på internationalt plan. 
Denne grønbog afspejler i vidt omfang disse konsensus-elementer, men den tager primært sigte 
på at starte en bred debat om konsekvenserne, som man kan drage heraf i Den Europæiske 
Union med hensyn til de fremtidige valgmuligheder. 
Det er i denne mening, at den distribueres meget bredt og gøres til genstand for en uddybende 
høring. 
7 Denne betænkningsgruppe blev under formandskab af Antonio-Pedro Vasconcelos (film- og tv-
producer og forhenværende koordinator af Det Nationale Audiovisuelle Sekretariat i Lissabon) 
sammensat af David Puttnam (filmproducer, direktør for ANGLIA TV og leder af firmaet ENIGMA 
Productions), Michèle Cotta (journalist og tv-producer på France 2, tidligere formand for Den Høje 
Myndighed for Det Audiovisuelle Område og forhenværende chef for nyhedsformidlingen på TF1), 
Peter Fleischmann (filminstruktør, leder af firmaet Hallelujah Films og grundlægger af Det Europæiske 
Audiovisuelle Instruktørforbund) og Enrique Balmaseda Arias-Davila (advokat, tidligere juridisk 
rådgiver for det spanske fjernsyn og forhenværende generaldirektør for Instituttet for Filmkunst og 
Audiovisuel Kunst i Madrid). 
Gruppen har desuden nydt godt af Gaetano Stucchis (RAI) ekspertise, især på området for ny 
teknologi. 
Jf. listen over bidrag i bilag 1. 
5 
2. DE GRUNDLÆGGENDE TENDENSER INDEN FOR PROGRAMINDUSTRIEN 
Diagnostikken af den europæiske programindustri viser dennes strukturelle mangler og dens 
adfærdsproblemer på et tidspunkt, hvor de nye tendenser som følge af den nye teknologiske 
politik viser sig at holde stik. 
2.1. Diagnostik 
Bidragene fra betænkningsgruppen, fra branchefolkene og fra medlemsstaterne har givet en 
undertiden meget detaljeret diagnostik af den europæiske programindustris aktuelle situation. 
Udover visse nuanceforskelle mellem de forskellige analyser, især hvad angår årsagerne til de 
analyserede fænomener, er der bred enighed om denne diagnostik. 
Kommissionen er således i stand til at udlede de vigtigste karakteristiske træk ved de seneste 
udviklingstendenser inden for sektoren forud for en bestemmelse af de vigtigste ændringer, 
som man kan forvente i forhold til den igangværende teknologiske udvikling i tilknytning til 
digitaliseringen. 
2.1.1. Filmindustrien 
Udviklingen på området for europæiske spillefilm må klart føre til en konstatering af, at de 
europæiske film har tabt markedsandele. Årsagerne til dette tab er komplekse, men der er 
enighed om visse hovedlinjer. 
i) De europæiske films tab af markedsandele 
Stillet over for et støt fald i biografbesøgene (som nu i visse medlemsstater er ved at blive 
stabiliseret) har udviklingen i udnyttelsen af biograffilmene været båret af tv-film (hvor 
betalingskædernes rolle især vokser) og video-kassetter. En films succes på disse forskellige 
bærende medier bestemmes ofte i vidt omfang af biografsuccessen, men hovedparten af 
sektorens indtægter stammer ikke desto mindre fra videovirksomheden (det være sig leje eller 
salg). 
Men uanset hvad det bærende medie er, er de europæiske films markedsandel til stadighed 
faldet til fordel for ikke-europæiske film, især de nordamerikanske. 
Faldet i biografbesøgene har reelt kun berørt de europæiske film, medens de nordamerikanske 
film har kunnet fastholde deres publikum, hvorved deres markedsandel gennemsnitligt har 
ligget på 80% i hele Den Europæiske Union. Biografsuccessens "reklameeffekt" smitter 
naturligvis af på tv- og video-udnyttelsen. 
ii) Opsplitningen i nationale markeder 
Den kulturelle og sproglige mangfoldighed er ganske vist en faktor for opsplitningen af 
markederne. Men i forhold til de europæiske biograffilms beskedne bevægelighed internt i 
Europa må man dog konstatere, at der for de nordamerikanske films vedkommende findes et 
bredt fælleseuropæisk distributionsnet. Dette paradoks fører til en bipolarisering af udbuddet 
mellem nationale film (afhængigt i antal og i økonomisk potentiale af størrelsen af deres 
nationale marked) og ikke-europæiske film. 
Blandt de faktorer, der er identificeret som årsager til dette fænomen, er der fuld enighed om 
at fremhæve de europæiske distributionsstrukturers svaghed. Men udover dette strukturelle 
faktum er der nogle, som understreger den manglende hensyntagen til den samlede skabelses-, 
produktions- og distributionsproces. 
* Atomiseringen af distributionsstrukturerne 
Den nordamerikansk spillefilmindustri foretager massive investeringer i distribution og 
markedsføring af sine film i hele EU. Da indtægterne fra udnyttelsen på det europæiske 
marked desuden også er nødvendige for at kunne dække de stadigt stigende 
produktionsomkostninger, udarbejder den fælleseuropæiske strategier ved at støtte sig til de 
magtfulde distributionsnet. 
Den europæiske spillefilmindustri hæmmes derimod af atomiseringen af 
distributionsstrukturerne. Denne sektor er med henved 1 000 distributionsvirksomheder i 
Europa til de ca. 400 film, der produceres hvert år, overdimensioneret uden at tilbyde egentlige 
europæiske distributionsnet af internationalt omfang. 
Resultatet er, at kun 20% af de europæiske film kommer ud over deres nationale grænser. 
Filmene lanceres i nogle lande uden en samlet strategi. Kun en succes på de første 
udnyttelsesmarkeder bestemmer, om distributionen skal udvides. Men denne fremgangsmåde 
via forskellige på hinanden følgende etaper fratager distributørerne de stordriftsfordele, som 
de ellers ville kunne opnå i forlængelse af en samlet markedsføringsstrategi. 
Denne atomisering har desuden gradvis bevirket, at distributionssektoren bliver ude af stand 
til at investere i spillefilmproduktion, hvorved industrien ikke blot er gået glip af ressourcer 
men også har mistet den fornødne tilknytning til markedet. 
* Ringe hensyntagen til markedet 
Afskæringen af de vigtige bånd til markedet kommer primært til udtryk på to niveauer: 
På programskabelsesplanet lider de europæiske projekter under manglende udvikling. Det er 
reelt i denne afgørende fase, at de oprindelige idéer bør bearbejdes med henblik på større 
hensyntagen til de forskellige forbrugergrupper, især de europæiske seere og 
verdenspublikummet. I denne henseende må man beklage, at visse offentlige støtteordninger, 
som næsten udelukkende henvender sig til den lokale produktion, ikke i tilstrækkelig grad 
ansporer til en hensyntagen til de europæiske og tværnationale markeder. 
Denne skabelses/udviklingsfase er fundamental: selv med de mest avancerede 
distributionsmekanismer vil den europæiske spillefilmindustri i mangel af hensyntagen til 
forbrugernes smag og efterspørgsel ikke kunne blive konkurrencedygtig. 
På reklame- og markedsføringsstadiet er de europæiske kampagner i forhold til de 
nordamerikanske operatørers massive investeringer ("blockbusters", som ofte har et 
markedsføringsbudget svarende til produktionsbudgettet) underdimensionerede og lider under 
manglende erfaring i fælleseuropæisk markedsføring og markedsføring på verdensplan. 
iii) Underskudsspiralen 
De stigende produktionsomkostninger i tillæg til denne manglende udnyttelse af de forskellige 
markeder opsuger den europæiske filmindustri i en kronisk underskudsspiral. 
Radiospredningsorganernes stadig større inddragelse i finansieringen af 
biograffilmproduktionen har indtil videre ikke ændret fundamentalt på denne logiske orden. 
Deres investeringer i koproduktioner tager primært sigte på at sikre sig adgang til programmer, 
som er attraktive for de som oftest nationale seere. 
Manglen på storproduktion inden for den europæiske biograffilmindustri, hvor den aktuelle 
produktionen nu er alt for begrænset af de alt for snævre nationale markeder til at kunne sikre 
en progression i investeringerne og disses rentabilitet, udmønter sig på alle niveauer, i såvel 
de første som de sidste produktionsled i egentlig forstand. Dette fører til en tillidskrise, hvor 
den europæiske kapital vender sig i retning mod især den nordamerikanske programindustri. 
iv) Støtteordningernes utilsigtede virkninger 
Udover manglerne i tilknytning til støtteordningernes alt for ofte kun lokale dimension kan 
øgningen af de nationale og regionale midler til støtte for spillefilmproduktionen, hvis 
driftsmetoder ofte eller ikke i tilstrækkelig grad tager hensyn til markedskravene, anspore til 
fremkomst af en "forsorgsmentalitet" inden for den europæiske industri. 
Der, hvor dette fænomen forekommer, bliver de europæiske operatører eksperter i at tiltrække 
disse midler på bekostning af deres kapacitet til at påtage sig økonomiske risici på højde med 
de indtægter, de kan forvente på markedet. De udarbejder således projekter uden at bekymre 
sig om det potentielle publikum, vel vidende at en væsentlig del af produktionsomkostningerne 
vil kunne dækkes af offentlig støtte. 
Det forhold, at spillefilm, som er produceret via offentlige finansieringsmidler, undertiden slet 
ikke distribueres til biograferne, er for eksempel et klart udtryk for dette fænomen. 
Dette fænomen skyldes ikke i sig selv den offentlige støtte, som kan være et effektivt 
stimulerende middel til at udvikle rentable projekter - på betingelse af, at disse projekter i 
deres metoder tager hensyn til markedsdimensionen. Man ser også, at det omvendte fænomen 
forekommer, nemlig at spillefilmindustrien næsten forsvinder der, hvor al offentlig støtte 
fjernes. Derfor er det vigtigt at gøre sig overvejelser over prioriteringer, omfang og offentlige 
økonomiske støtteordninger i Den Europæiske Union. 
2.1.2. Tv-industrien 
På fjernsynsområdet udmønter eksplosionen i programefterspørgslen sig ikke i en styrkelse af 
den europæiske programindustri, som forbliver opsplittet på alt for snævre markeder. 
i) Eksplosion i efterspørgslen og stigning i produktionsomkostningerne 
Stigningen i antallet af radiospredningsorganer i løbet af 1980'erne i tillæg til forlængelsen af 
den daglige sendetid har medført en eksplosion i programefterspørgslen. 
Stigningen i sektorens indtægter har ikke gjort det muligt at udligne de stigende 
produktionsomkostninger eller himmelflugten i priserne for transmissionsrettighederne til 
sportsbegivenheder. Programbudgetterne er blevet mindre, og radiospredningsorganerne har 
været nødt til at gribe til massiv import af ikke-europæiske programmer fra kataloger, som 
allerede har været brugt på andre markeder. 
8 
ii) Programmernes beskedne bevægelighed internt i Europa 
Da hovedparten af de nye radiospredningsorganer desuden har udviklet sig på et rent nationalt 
grundlag, er tv-produktionen centreret om at tilfredsstille de nationale seeres behov med 
programmer, som kun i meget beskedent omfang cirkulerer inden for EU (mere eller mindre 
inden for homogene sprogområder). 
Omfanget af koproduktioner og samfinansieringer, som inddrager operatører fra flere 
medlemsstater, er utilstrækkeligt til, at der udformes projekter, som kan interessere både de 
europæiske seere og verdenspublikummet. Denne mangel mærkes især inden for produktion 
af tv-film men også i produktionen af serier, tegnefilm og dokumentarprogrammer i 
betragtning af det omfang, denne form for programmer har i katalogerne. Det er "lager-" 
programmer, som i princippet kan udnyttes under utallige former i tidens løb. Men det er 
kataloger med denne type programmer, som udgør en tv-programindustris økonomiske 
grundlag. 
iii) Svagheden i produktionsstrukturerne og i katalogerne 
Produktionsstrukturerne er stadig atomiserede og ofte afhængige af ét eller to nationale 
radiospredningsorganer, og deres størrelse er utilstrækkelig til at klare større markeder. Deres 
kapitalgrundlag er for svagt, og deres egne midlers begrænsninger mindsker deres chancer for 
at udarbejde kataloger, da hovedparten af rettighederne i tilknytning til programmerne generelt 
overlades til de radiospredningsorganer, som varetager finansieringen af produktionen. 
I en tid, hvor betalingsfjernsynets fremkomst har gjort det klart, hvilken strategisk rolle 
katalogerne spiller for lanceringen af nye serier, lider den europæiske tv-industri under disse 
strukturelle svagheder. 
Sideløbende kan man notere en tendens til vertikal integration af radiospredningsorganerne i 
de led, der ligger forud for produktionen, men også i de senere led i retning mod 
teknologierne for betinget adgang og individuelt modtageudstyr9. De seneste alliancebevægelser 
i Europa viser, at denne tendens vil forstærkes for til sidst at samle sig om 
kommunikationskoncerner bestående af telekommunikationsoperatører, katalogrettighed­
sindehavere og udstyrsproducenter. 
Trods disse film- og tv-modellers specifikke karakter er den europæiske programindustri dog 
generelt karakteriseret af: 
sin fragmentering omkring nationale markeder, som næppe giver mulighed for, at 
virksomheder kan overleve, som ikke har tilstrækkelig størrelse til at kunne klare det 
europæiske marked og verdensmarkedet; 
opsplitningen i disse nationale markeder, som forstærkes af svagheden i distributionen 
og i programmernes tværnationale bevægelighed; 
sin indesluttethed i den kroniske underskudsspiral. 
Det individuelle modtageudstyr er primært (udover dekodere) parabolantenner. 
sin manglende kapacitet til at opsuge den europæiske kapital, som trods alt er til 
rådighed til investeringer i de ikke-europæiske programindustrier. 
2.2. Den nye teknologiske politik 
Overgangen fra analog transmission til digital transmission, som rykker stadig nærmere, 
frembyder muligheder af en sådan art, at det berettiger til karakteristikken "revolutionerende". 
Den digitale spredning bygger på numerisk kompression, som hver dag udvikler sig mærkbart 
(den enorme mængde informationer, som kræves til transmission af et billede i bevægelse, er 
"komprimeret", dvs. formindsket via algoritmer), og den giver mulighed for: 
på én og samme kommunikationsbærer at overføre langt flere informationer; 
at overføre de samme informationer via mange bærere (radiokanaler, kabel, satellit, 
telefonlinjer...) ved at udvikle flere interaktive niveauer med slutbrugeren; 
at få adgang til informationerne, lagre dem, bearbejde dem og kombinere dem efter 
ønske, alt efter slutbrugerens behov. 
på de samme net at kombinere servicetilbud til forbrugerne og til virksomhederne. 
Den økonomiske og sociale begrundelse for den omfattende investering, som kræves, 
hænger sammen med denne mulighed for udvidet udnyttelse samt med de mulige 
fordele for såvel brugeren som for virksomhederne, som leverer servicetilbuddene. 
* Den første mulighed åbner to valgmuligheder for de audiovisuelle tjenester10. De får 
mulighed for at vælge mellem transmissionens kvantitet og kvalitet eller for at kombinere de 
to. 
Den kvantitative valgmulighed giver tjenesterne mulighed for at benytte én og samme bærer, 
enten til at tilbyde flere forskellige servicetilbud (en stadig mere målrettet tilbudspakke) eller 
til at transmittere ét og samme servicetilbud med tidsforskydning (Near Video on Demand). 
Den kvalitative valgmulighed giver mulighed for at jonglere med de forskellige kvalitative 
parametre for audiovisuel spredning, lige fra højopløsningstilbud til mobilt tv via alle former 
for billedkvaliteter og -formater samt forskellige lydkanaler og hermed forbundne servicetilbud 
(tekst-tv osv.) på én og samme transmissionsbærer. 
* Den anden mulighed åbner op for fuld konkurrence mellem alle former for transmission af 
audiovisuelle programmer, hvorved radiotransmission og telekommunikation nøje 
sammenblandes. Takket være de digitale teknologier bliver adgangen til en 
kommunikationsbærer stadig billigere. Disse teknologier giver mulighed for at mindske 
begrænsningerne som følge af frekvensknapheden. Selv om man med lethed kan udnytte 
mulighederne for digitaliseret spredning via satellit og via kabel, så afhænger udnyttelsen af 
dette potentiale for radioj ordspredningens vedkommende i høj grad af de metoder, 
medlemsstaterne vælger at følge i frekvensplanlægningen. Afgørelserne om 
Betegnelsen "audiovisuelle tjenester" dækker her over tv-radiospredningsorganerne og alle 
telekommunikationstjenester, som vil kunne transmittere audiovisuelle programmer (jf. s. 7 nederst). 
(3) 
10 
transmissionsformerne vil ske ud fra det interaktionsniveau med slutforbrugeren, som kræves 
for hver enkelt form for servicetilbud. 
* Den tredje mulighed giver praktisk taget adgang til alle informationer på alle tidspunkter. 
Den er også rettet mod det multimediebegreb, som giver mulighed for at frit at kombinere 
billeder, tekster og lyd, hvorved slutbrugerne bliver i stand til frit at bevæge sig rundt i den 
samlede mængde disponible informationer. 
I betragtning af den igangværende teknologiske (digitale) revolutions betydning og hastighed 
vil de europæiske hardware- og softwareindustrier (i bred forstand) sandsynligvis få behov for 
at søge og udvikle nye samarbejdsformer og strategiske alliancer for at kunne udnytte deres 
respektive styrker. Hvis multimediemulighederne skal blive til fordel for de europæiske 
virksomheder, bør alle aktørerne kunne finde tilstrækkelige stimulerende midler til at 
samarbejde i denne retning. 
* Den fjerde mulighed gør det vanskeligt at acceptere, at forsinkelser i indførelsen af 
avancerede digitale infrastrukturer bringer ikke blot forbrugerens rådighed over en vifte af 
uddannelses-, underholdnings- og informationstilbud i fare men også udviklingen af 
forretningsmæssige servicetilbud til erhvervskunderne, hvilket er vigtigt for de europæiske 
virksomheders konkurrenceevne. 
Digitalteknologiens muligheder omfatter alle vore kommunikationssystemer, men de får 
afgørende virkninger for billedindustriens økonomi. Det er, uden dog at have valgt en præcis 
situation, muligt at indkredse de store tendenser, som denne teknologiske revolution afføder, 
så meget des mere, fordi hovedparten af disse tendenser kun er en forstærkelse og en 
fremskyndelse af tendenser, som allerede var tilstede på det audiovisuelle marked. 
2.2.1. Individualisering af udbuddet 
Selv om forbrugerne altid har været eksistensberettigelsen for det audiovisuelle program eller 
servicetilbud, så influerer de forskellige former for distribution eller transmission af disse 
programmer og servicetilbud samt den økonomiske orden, som ligger til grund herfor, i vidt 
omfang på forbrugerens vægt i den samlede proces. 
I tillæg til "massemediernes" logiske orden, som strukturerer det generelle udbud af tv-
programmer finansieret via licensafgifter eller reklamer, har udviklingen af betalingsfjernsynet, 
hvad enten det er tematisk eller ej, indført en logisk orden for loyalisering af seerne, som nok 
er færre i antal, men som direkte kan finansiere det servicetilbud, de abonnerer på. 
Indførelsen af nye former for servicetilbud vil fremskynde denne proces for individualisering 
af udbuddet, som vil være struktureret omkring forbrugerens valg og købekraft. Som eksempel 
kan nævnes: 
Pay-per-View (PPV) giver forbrugeren mulighed for selv at vælge en udsendelse i et 
katalog, som er begrænset både med hensyn til antallet af udsendte programmer og 
i form af faste tidspunkter for udsendelsen begyndelse (for eksempel 10 film, som 
begynder hvert kvarter); forbrugeren betaler kun for den valgte udsendelse; 
Video-on-Demand (VOD) giver forbrugeren mulighed for på et hvilket som helst 
tidspunkt selv at vælge et program (eller et uddrag af et program) i et praktisk taget 
ubegrænset katalog (begrænsningerne er af økonomisk art - kapacitet til at opnå 
11 
senderettighederne til programmerne - og teknisk art - databasecentrets lager- og 
styringskapacitet); forbrugeren betaler kun for det valgte program (eller uddrag); 
der vil udvikle sig mange former for interaktive servicetilbud (som giver mulighed 
for forskellige former for dialoger mellem forbrugeren og den audiovisuelle tjeneste) 
og multimedier (der kombinerer forskellige former for informationer), som bevirker 
et stadig mere individualiseret forbrug. 
Denne overgang fra en mere eller mindre passiv forbruger til en aktiv forbruger er ikke uden 
konsekvenser for den audiovisuelle sektors økonomi. Finansieringen af sektoren hviler i stadig 
større omfang på det individuelle forbrug, og dens funktion vil komme til at nærme sig den 
funktion, markedet for biograffilm eller videomarkedet har. Kampen om seerne vil især gøre 
det nødvendigt at styrke programindustriens salgs-/distributionsled. 
2.2.2. Internationalisering og globalisering 
Fremkomsten af de nye tekniske muligheder for udvikling af tværnationale dvs. 
tværkontinentale audiovisuelle tjenester (satellit, kabel, telefon) og for diversificering afbærere 
(videokassetter, videoplader, CD-ROM11, CD-I12 er kun udtryk for en tendens til 
internationalisering og globalisering, som er affødt af sektorens økonomi. 
De stadig voksende produktionsomkostninger til de audiovisuelle programmer har gjort det 
nødvendigt at udvide deres afsætningsmarked, enten ved at målrette dem mod nye områder 
eller ved at diversificere udnyttelsesformerne. Denne udvidelse kræver dernæst nye 
investeringer, især i salgs-/distributionsleddet, som med tiden vil gøre det påkrævet, at der 
udvikles en global strategi på verdensplan. 
Den europæiske programindustri har oftere indrettet sig efter denne tendens end fulgt den. Da 
den endnu ikke har udforsket mulighederne på sit eget indre marked, råder den ikke over 
tilpassede strukturer til at kunne drage fordel af denne grundlæggende dimension i sektorens 
vækst. 
2.2.3. Eksplosion i programefterspørgslen og i behovene for kataloger 
Et nuanceret syn på den audiovisuelle sektor i lyset af den digitale revolution giver mulighed 
for at skelne mellem tre forskellige funktioner: 
indehaveren af rettighederne leverer programmerne; 
den audiovisuelle tjeneste strukturerer et specifikt udbud i kraft af sit kendskab til de 
forskellige markeder; 
11 CD-ROM (Compact Disc Read Only Memory) blev opfundet i 1985 af Philips og er en compact disc, 
som kan oplagre en enorm mængde multimedie-informationer (billeder, lyd, tekster ...), som kan 
aflæses på en mikrodatamat. 
12 CD-I (Compact Disc Interactive) er opfundet af Philips og Sony og er som CD-ROM en multimedie-
applikationsbærer, men som læseren tilslutter direkte til fjernsynet med brugsfaciliteter i tilknytning 
til fjernbetjeningen. Der er allerede talrige programtitler tilgængelige for den store offentlighed (spil, 
undervisning, kultur, film) på markedet. 
12 
kommunikationsbæreren er en støtte for tjenesterne. 
Fjernelsen af de hindringer, som er forbundet med frekvensknapheden, via den numeriske 
kompression - hvis muligheder med lethed kan udnyttes på kort sigt for så vidt angår 
spredning via kabel og via satellit - vil medføre dybgående forandringer af magtforholdene 
inden for denne industri. Det vil klart være de operatører, som udvikler nye applikationer, og 
som tilbyder forbrugeren et varieret udbud af serviceydelser, der vil stå i centrum af 
markedsudviklingen og øge deres magt. Men dette forudsætter, at disse operatører udarbejder 
strategier, som bygger på indholdet: en tjenestes potentiale vil blive direkte bestemt af de 
audiovisuelle enerettigheder, den har kunnet erhverve sig. 
Denne indholdsbestemte strategi, som gælder såvel for kommunikationskoncerner som for 
udstyrsfabrikanter eller telekommunikationsoperatører, kommer klart til udtryk i de nye 
alliancer, som især knyttes til De Forenede Stater: den vertikale integration af MCM og 
Matsushita, af Columbia og Sony, af Polygram og Philips og af Paramount og Viacom viser, 
at de stadig mere magtfulde operatører på verdensmarkedet forsøger at kontrollere de vigtigste 
programkataloger. 
De nye muligheder, som dette logisk åbner for rettighedsindehaverne kan dels måles på et 
kvalitativt plan: kvaliteten af et program bestemmes af forholdet mellem antallet af forbrugere, 
som det kan tiltrække, og prisen, som de vil betale for brugen af dette; dels på et kvantitativt 
plan: lanceringen af nye servicetilbud vil støtte sig til en kritisk masse af programmer, som 
udgør et sammenhængende katalog i forhold til et givet markedssegment; produktionens 
regelmæssighed (kvantitativt og kvalitativt) vil desuden være et afgørende aktiv i 
struktureringen af forbindelserne mellem programindustrien og de audiovisuelle tjenester. 
Udfordringen i tilknytning til struktureringen af katalogerne og styrkelsen af de europæiske 
programindustriers produktionskapacitet viser sig derfor at være fundamental. 
Kapaciteten til at udbyde en stor mangfoldighed af programmer, hvilket er en af de vigtigste 
konsekvenser af den digitale revolution, bevirker, at man kan imødekomme en meget 
differentieret vifte af behov og brugertyper. Stordriftsfordelene for programproduktionen vil 
altid være betydelige, men der vil opstå talrige muligheder for programmer, som er rettet mod 
begrænsede og specialiserede forbrugergrupper. Dette element er vigtigt i betragtning af, at den 
kulturelle fragmentering i Europa har været en negativ faktor for den europæiske audiovisuelle 
industris konkurrenceevne: udnyttelsen af den kulturelle mangfoldighed kan blive til en 
mulighed. 
2.2.4. Nve produkter 
Digitaliseringen vil ikke udelukkende medføre en diversificering af distributionsmidlerne og 
i bred forstand af de audiovisuelle programmer. De nye bærere (CD-I, CD-ROM) og de nye 
tjenester (opkaldstjenester, databaser osv.) ændrer fuldstændigt begrebet audiovisuelle 
programmer og fører til et bredt udbud af nye audiovisuelle produkter. 
Uddannelses-, informations- og underholdningsfunktionerne i fjernsynet vil, således som de 
traditionelt har udformet sig ud fra regler, der varierer fra en medlemsstat til en anden, udvikle 
sig på nye applikationer og udnytte multimedieverdenens og interaktionens muligheder. 
Området for fjernundervisning og -uddannelse^ der er identificeret som en nøglebærer, især for 
randområder og med hensyn til videreuddannelse af personale i små og mellemstore 
13 
virksomheder, er for eksempel en vigtig vej, som udviklingen af de nye former for 
servicetilbud og produkter kan gå13. 
På alle disse områder vil udvidelsen af det produktudbud, der allerede findes på markedet, give 
mulighed for at skimte visse nye former for dialektik inden for programindustrien. 
Dels kan forbindelsen mellem de klassiske (spillefilm og tv-) programmer og de nye produkter 
udlægges som synergier i forlængelse af industriens globalisering: for eksempel vil man gerne 
udnytte en biograffilm (eller en tegnefilm), som har haft succes på verdensplan, som grundlag 
for et nyt videospil (personerne og omgivelserne kan i øvrigt integreres direkte i spillet i 
digitaliseret form); tilsvarende giver billedproduktion til spil via datamat mulighed for at opnå 
en erfaring, som er grundlæggende for produktionen af animeringsprogrammer eller 
specialeffekter til film. Kort sagt vil ethvert produceret billede og enhver erhvervet erfaring 
inden for et hvilket som helt audiovisuelt delområde kunne give anledning til nye produkter 
i hele denne industrielle proces. 
Dels kan denne forbindelse udlægges som substitution: da det er umuligt i det uendelige at 
udvide den tid, der dagligt bruges til fritidsbeskæftigelse, er det muligt, at den tid, forbrugerne 
bruger på videospil, uddannelsestilbud eller tilsvarende tilbud (på fjernsynet eller på en PC'er), 
med tiden vil blive reduceret med hensyn til forbruget af de klassiske programmer. Ud fra 
denne synsvinkel er det dog vanskeligt at forudsige, hvilken plads (økonomisk men også 
kulturelt) disse forskellige former for audiovisuelle produkter hver især vil indtage. 
I lyset af denne hurtige skitsering af multimedieproblematikken er det - om ikke muligt at 
fastlægge grænserne for den audiovisuelle sektor - så dog nødvendigt at definere 
programindustrien, som denne grønbog henviser til. 
Ved programindustri forstår vi en industri, som producerer biograffilm og tv-programmer. 
I sidstnævnte kategori prioriterer vi produktion af lagerprogrammer (fiktion, tegnefilm, kreative 
dokumentarprogrammer), som har mange udnyttelsesmuligheder i tidens løb, og som derved 
udgør grundlaget for katalogerne. De øvrige tv-programtyper (gennenstrømning) er økonomisk 
set vigtige for radiospredningsorganerne og producenterne, men deres værdi er opbrugt (eller 
næsten) ved deres første transmission. 
Denne "klassiske" programindustri er selvskreven til diversificering og til udnyttelse af de nye 
tekniske muligheder. Men rigdommen i dennes "klassiske" kataloger bliver et afgørende 
element, som bestemmer denne diversificerings succes og rentabilitet. 
På et tidspunkt, hvor de nye teknologier gør nye former for billedproduktion og -
kommunikation mulig, er det vigtigt at koncentrere sig om disse spillefilm og tv-programmer: 
* de danner reelt grundlaget for det, man har vedtaget at kalde "billedindustrien"; 
Betydningen af disse audiovisuelle midler (og specielt fjernsynet) for undervisning og uddannelse 
understreges især i det videnskabelige programforslag om formålsbestemt socio-økonomisk forskning, 
som Kommissionen netop har vedtaget i forbindelse med det 4. rammeprogram for forskning og 
udvikling. Interaktion og individualisering er reelt to vigtige elementer i de nye informations- og 
kommunikationsteknologier, som kræver grundig forskning på det pædagogiske plan. 
14 
* de er vigtige i konkurrencen på verdensmarkedet for lanceringen af nye teknologier 
inden for denne industri, idet forbrugerne afgør valget heraf ud fra indholdet og ikke 
ud fra de teknologier, der formidler dem; 
* de er selve kernen i denne erhvervssektors kulturelle dimension, idet en 
programindustris magt i vidt omfang afgør den kulturelle udfoldelse i det land eller 
den region, hvorfra denne stammer, hvorved den ikke alene formidler en kulturel arv 
men også en livsstil, som dernæst indvirker på borgernes/billedforbrugernes 
dagligdag; 
* de er det vigtige led, som forbinder en række programskabere og virksomheder i 
skabelses-, produktions-, distributions- og udnyttelseskæden. 
De europæiske biograffilm og tv-programmer er således en vigtig kulturel og økonomisk 
kapital, og den foreliggende grønbog foreslår, at man overvejer metoder til at bevare, udvikle 
og udnytte denne kapital. 
2.2.5. Industriens krav 
Alle de foregående punkter fører i samme retning: mod industriens krav både med hensyn til 
strukturernes størrelse og deres virkemåde. 
Markedets verdensomspændende karakter og de voksende produktions- og 
markedsføringsomkostninger kræver ikke alene dygtighed men i endnu højere grad industrielle 
strukturer, som har et kritisk format, og som derfor kan tiltrække sig de fornødne finansielle 
midler og udarbejde attraktive programkataloger til de forskellige markeder. 
De fremtidige højhastighedsdigitalnet skal deles af vidt forskellige tjenester: lydoverføring, 
information, video-on-demand, undervisningsprogrammer osv. Brugen af fælles teknologier 
og aktiviteternes beslægtethed vil indvirke på strukturen i industrier, som i dag er uafhængige. 
De sammenfaldende interesser og tekniske alliancer vil komme til at omfatte 
spillefilmindustrien, kabel- eller telekommunikationsoperatørerne, den elektroniske 
publiceringsindustri samt producenterne af informations- og kommunikationsteknologierne. 
Virkningerne af dette fænomen kan vise sig at være meget omfattende for den audiovisuelle 
industris finansielle struktur og for rækkevidden af de diversificeringsmuligheder, som byder 
sig for industrien. 
Udover virksomhedernes kritiske størrelse omhandler industriens krav også industriens 
funktionsmæssige logik. Da sektorens økonomi i stigende grad bygger på forbrugerens 
individuelle valg, er det, for at hvert program kan finde sit publikum, vigtigt, at hver enkelt 
produktion har fastlagt de markedssegmenter, på hvilke den vil kunne blive rentabel. I denne 
henseende er struktureringen af informationsstrømmen fra de forskellige forbrugsmarkeder i 
retning mod programindustrierne14 lige så elementær som informeringen af offentligheden. Den 
H Erfaringen fra især kodningstjenesterne og alle de tjenester, som støtter sig til udvikling og 
vedligeholdelse af et abonnentgrundlag, vil vise sig altafgørende for kendskabet til de forskellige 
forbrugergrupper. De europæiske programskabere og producenter bør kunne arbejde tæt sammen med 
disse specialister om en mere målrettet udvikling og markedsføring af deres projekter. 
På samme måde bør informationerne om de teknologiske udviklingsresultater, som påvirker 
produktionen og udnyttelsen af de audiovisuelle programmer, være effektivt formidlet blandt 
programskaberne, producenterne og de øvrige faggrupper inden for billedindustrien. 
15 
audiovisuelle produktions udfoldelsesmuligheder er forskellige alt efter, om den er målrettet 
mod verdensmarkedet, mod et lokalt marked eller mod et særdeles specialiseret segment på 
et tværnationalt marked. 
16 
3. FORDELE OG ULEMPER FOR DEN EUROPÆISKE PROGRAMINDUSTRI 
Den europæiske programindustri bør udover de allerede indkredsede problemer også tage de 
udfordringer op, som fremkomsten af et nyt informationssamfund medfører: på den ene side 
er der risikoen for at falde tilbage til de lokale markeder uden at drage fordel af sektorens 
samlede vækst, på den anden side står udviklingen af en konkurrencedygtig industri, som 
udnytter vore kulturers mangfoldighed, og som skaber nye arbejdspladser i Europa. 
3.1. Det audiovisuelle område i det nye "informationssamfund11 
Hvidbogen "Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse" beskriver i sit kapitel "Samfund i 
forandring - nye teknologier" to vigtige udviklingstendenser på mellemlang/lang sigt for 
henholdsvis informationssamfundet og den audiovisuelle sektor15. 
Den understreger betydningen af informationsstyring og af informationernes kvalitet og 
hurtighed for den økonomiske vækst og opstiller de grundlæggende principper for at etablere 
et fælleseuropæisk informationsområde, som består af et sæt indbyrdes forbundne elementer: 
udstyr, komponenter og programmer, som gør det muligt for brugerne at behandle 
informationerne; 
fysiske infrastrukturer (kommunikationsnet, satellitter osv.); 
grundlæggende telekommunikationstjenester; 
applikationer, som tilbyder brugerne et stort udvalg af tjenester; 
brugere. 
Hvidbogen understreger den betydning, etableringen af et sådant fælleseuropæisk 
informationsområde har for væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen i Europa. En 
styrkelse af den europæiske audiovisuelle sektor kræver derfor i endnu højere grad en 
tilsvarende analyse, eftersom den bevirker, at forbrugerens valgmuligheder udvides samtidigt 
med, at der udvikles nye muligheder for programindustrierne. 
Følgerne af den "digitale revolution", som alene er skitseret for den audiovisuelle sektor, er 
kun et af de specifikke aspekter, som fremkomsten af det nye "informationssamfund" har givet 
sig udslag i, og som dybgående vil ændre talrige aspekter af det økonomiske og sociale liv. 
På et tidspunkt, hvor informationsstyringen og informationernes kvalitet og hurtighed bliver 
nøglefaktorer i konkurrencen, vil den eksplosive vækst i informations- og 
kommunikationsteknologierne, som det digitale område betyder, vise sig at være en magtfuld 
faktor for økonomisk og social forbedring: vækstfaktor, faktor for økonomisk og social 
samhørighed, faktor for effektiviteten i andre store infrastrukturer, faktor for udvikling af nye 
tjenester, faktor for jobskabelse. 
3.1.1. Målsætningerne for den europæiske strategi 
Stillet over for de strategier, som man har udviklet i De Forenede Stater og i Japan, der i vidt 
omfang støtter sig til udvikling af informationsnet ("digitale motorveje"), og de nye 
informations- og kommunikationsteknologier, bør Den Europæiske Union forstærke sin indsats 
Kapitel 5, punkt A og C. 
17 
med henblik på hurtig etablering af et egentligt fælles informationsområde. 
Hvidbogen "Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse" identificerer tre grundlæggende 
målsætninger for denne europæiske strategi: 
indsatsen bør fra starten have et globalt perspektiv via internationale alliancer; 
den bør tage hensyn til de særlige europæiske forhold (flersprogethed, kulturel 
mangfoldighed, økonomisk uensartethed); 
den bør skabe betingelserne for, at Europa - i et åbent og konkurrencepræget 
internationalt system - kan bevare evnen til at mestre den grundlæggende teknologi 
i tilstrækkelig grad og sikre eksistensen af en avanceret og konkurrencedygtig 
industri. 
At omsætte disse målsætninger i praksis og samtidigt optimere virkningerne for beskæftigelsen, 
udvikle nye markeder og fremme et konkurrencepræget klima, forudsætter, at der gennemføres 
en europæisk politik centreret om fem uafhængige prioriterede områder: 
blandt virksomhederne at udbrede den bedste brug af informations- og 
kommunikationsteknologierne og at udvikle en europæisk praksis på dette område; 
at skabe og gennemføre et lovgivningsmæssigt og politisk klima, som fremmer det 
private initiativ, ved at prioritere åben konkurrence, tjenesterne universelle karakter, 
standardisering og gennemsigtighed sideløbende med beskyttelse af data og 
privatlivets fred og sikring af informations- og kommunikationssystemerne. 
at udstyre EU med grundlæggende transeuropæiske telekommunikationstjenester ved 
at prioritere nettenes interoperabilitet; 
at udvikle tilpassede uddannelser; 
at mestre teknologierne og forstærke den europæiske informations- og 
kommunikationsteknologiske industris performans, især via fremme af 
teknologiovervågning og ved at støtte forsknings- og udviklingsindsatsen. 
3.1.2. Konsekvenserne for den audiovisuelle sektor 
De audiovisuelle tjenester, som kun er en særlig kategori ud af en langt bredere vifte af 
informationstjenester rettet mod virksomhederne og forbrugerne, kommer naturligt i første 
række blandt dem, gennemførelsen af en sådan strategi tager sigte på. Deres "leverandører", 
programindustrien, har således samme interesse i, at der hurtigt udvikles et fælles 
informationsområde. Uden denne "ambition" i markedsleddet i form af udvikling af et 
maksimalt antal tjenester (udvikling af efterspørgslen), ville enhver stimulering af den 
europæiske programindustri (stimulering af udbuddet) være dømt til at mislykkes. 
Udover tendenserne, som nok hænger sammen med den teknologiske politik, men som allerede 
kan iagttages på markedet for audiovisuelle programmer (især industriens verdensomspændende 
karakter og globaliseringen), kan hovedparten af de prioriterede områder i tilknytning til 
etableringen af et fælleseuropæisk informationsområde med lethed overføres til den 
audiovisuelle sektor: 
Udbredelsen af de nye teknologier, især blandt virksomhederne inden for 
14) 
18 
programproduktionssektoren, er vigtig på et tidspunkt, hvor selve programbegrebet skal 
revideres i lyset af udviklingen på multimedieområdet. Ud fra denne synsvinkel vil de nye 
informations- og kommunikationsteknologier ikke alene føre til nytænkning med hensyn til, 
på hvilken måde der kan udvikles og produceres nye "audiovisuelle produkter", men også med 
hensyn til at lære at bruge en mangfoldighed af nye metoder for udnyttelse og genbrug af de 
eksisterende kataloger, hvorved de europæiske kulturer påny kan komme til udfoldelse. 
Skabelsen af et konkurrendvigtigt klima bør bevirke, at der fremkommer nye former for 
servicetilbud, som kan føre til økonomisk udnyttelse af mangfoldigheden i den europæiske 
audiovisuelle produktion. 
Udviklingen af infrastrukturer i form af transeuropæiske kommunikationsnet bør bevirke, at 
størrelsen af de nye markeder og derigennem investeringernes rentabilitet øges, både for de 
audiovisuelle tjenester og for programindustrierne. 
Udformningen af tilpassede uddannelser inden for programindustrierne er ikke alene væsentlig 
for at gøre branchefolkene markedsorienterede men også for, at de kan drage fordel af de 
muligheder, de nye teknologier giver. 
Alle disse retningslinjer baner vejen for det klima, som kræves for at den europæiske 
programindustri kan drage fordel af konvergensen med områder som telekommunikation, 
elektronisk publicering, forbrugerelektronik og datamatik. Fremkomsten af nye og finansielt 
set stærkere aktører på det audiovisuelle felt åbner nye perspektiver, både med hensyn til nye 
investeringer og med hensyn til nye afsætningsmarkeder for den europæiske programindustri. 
Hvidbogen (som nævner, at denne grønbog vil komme16) viser ligeledes, hvorledes den 
audiovisuelle sektors udviklingspotentiale kan udmønte sig i form af beskæftigelse, idet den 
præciserer, at: 
"Den audiovisuelle sektor er meget arbejdskraftintensiv. (...) Inden for sektoren er der i sagens 
natur mange intellektuelt orienterede stillinger, f.eks. teknikere, skuespillere, 
manuskriptforfattere, instruktører osv. Derfor er sektoren ikke så følsom over for konkurrence 
fra markeder med billig arbejdskraft. 
Det er svært at opgøre beskæftigelsen inden for dette område, men det anslås, at mindst 1,8 
mio. mennesker har deres hovedbeskæftigelse i EF's audiovisuelle tjenestesektor (...). Der er 
et stort jobskabende potentiale i sektoren, ikke mindst som følge af stigning i efterspørgslen, 
teknologiske nyskabelser og sektorens beskæftigelsesstruktur. Nye beregninger viser, at den 
audiovisuelle sektors omsætning til den private sektor kan ventes fordoblet på mellemlang sigt. 
Det vil alt andet lige betyde ca. 2 mio. nye arbejdspladser inden år 2000, hvis denne vækst 
investeres i nye stillinger i Europa og ikke i kapitaloverførsel til andre dele af verden. Og 
eftersom EF's markedsandel kan forøges betydeligt, hvis sagen gribes an på rette vis, er det 
ikke urealistisk at anslå, at slutresultatet kan blive 4 mio. nye arbejdspladser inden for den 
Hvidbogen præciserer (kapitel 5, punkt C), at: 
"Kommissionen vil for øvrigt i løbet af første kvartal af 1994 fremlægge en grønbog om en politik for 
det audiovisuelle område, hvor det foreslås, hvordan man kan tilpasse og effektivisere den nuværende 
politik på området, så Europas audiovisuelle software-industri ikke blot kan overleve, men også vokse 
frem til år 2000." 
19 
audiovisuelle tjenestesektor". 
Denne industri kan således ikke undgå at få fordel af fremkomsten af et informationens 
Europa. Så meget des mere bør den medvirke til at fremskynde gennemførelsen af dette. 
Enhver forhaling i denne gennemførelse vil i sandhed senere kunne konstateres at være et 
handicap for vor programindustri, som bør gøre front mod de Europa-eksterne industrier, der 
fremover vil have brudt med multimedielogikken, og som vil have samlet erfaringer og 
innovationskapacitet, der sikrer deres vækst og konkurrenceevne på verdensmarkedet. 
3.2. Risikomomenter 
Stillet over for de forskellige tendenser, som er blevet identificeret ovenfor, hvad er da 
risikomomenterne for de europæiske industrier? Og hvilke muligheder har de? 
De vigtigste risikomomenter, som de europæiske programindustrier står over for, kan 
sammendrages til følgende: marginalisering på de lokale markedssegmenter uden at få fordel 
af den samlede vækst inden for den audiovisuelle sektor. 
3.2.1. Markedernes opsplitning er en hæmsko 
Den europæiske programindustri er i mangel af en sammenstilling af markederne og en 
nyorientering på europæisk plan dømt til gradvis at kvæles i de alt for snævre nationale 
grænser. 
Når industrien i visse medlemsstater til dels har kunnet drage fordel af det første opsving som 
følge af stigningen i antallet af audiovisuelle tjenester eller udviklingen af videomarkedet, så 
har det som oftest været på kort sigt, uden at det har fjernet produktionens kroniske underskud, 
og uden at der er blevet udarbejdet attraktive kataloger for andre markeder. Den 
nordamerikanske industri derimod har fuldt ud været i stand til at drage fordel af dette opsving 
på det europæiske marked og har desuden heller ikke tøvet med at investere i udviklingen af 
dette (videomarkedet, betalings-tv, genetablering af biografnet osv.). Dennes markedsandele 
er blevet konsolideret, og den er via sine katalogers løftestangseffekt blevet en uomgængelig 
partner i lanceringen af alle nye former for servicetilbud. 
Det europæiske marked er med den "digitale revolution" prædestineret til at blive det marked, 
der først og fremmest satses på i enhver kamp om verdensmarkedet. Kun en egentlig 
europæisk industri, som støtter sig til sine allermest magtfulde operatører, vil kunne klare den 
konkurrence, som giganterne inden for kommunikationsverdenen uundgåeligt vil kaste sig ud 
i. 
3.2.2. Afvisning af de moderne tider 
I mangel af en sådan industri og i betragtning af det økonomiske og kulturelle nederlag, dette 
vil medføre, vil ingen kunne fristes til at stille hindringer i vejen for etableringen af disse nye 
distributionsnet, som gøres mere effektive via samlingen omkring det numeriske sprog. 
Men man er nødt til at konstatere, at en sådan strategi, udover de katastrofale konsekvenser 
af at afvise en modernisering af de hermed beslægtede . europæiske industrier 
(telekommunikation, datamatik, forbrugerelektronik, elektronisk publicering), definitivt ville 
ødelægge chancerne for at udvikle vore programindustrier. Hvis samordningen af de 
industrielle omstruktureringsplaner og -foranstaltninger inden for hele 
kommunikationsindustrien viser sig at være vigtig for at kunne styrke den europæiske 
20 
programindustri, så er udviklingen af alle distributionsnettene (og især de teknisk set mest 
avancerede net) altafgørende for at sikre væksten inden for sektoren. 
3.3. Muligheder 
Europa råder tilsyneladende over alle de nødvendige elementer til at kunne udvikle en stærk 
og konkurrencedygtig programindustri: det har talenterne (som i øvrigt er nemmere at 
eksportere end værkerne...), det har et hjemmemarked med mere end 300 mio. forbrugere, det 
har tilstrækkelige finansielle ressourcer, og det mestrer de nye produktions-17 og 
transmissionsteknologier (især den numeriske kompressionsteknologi, som de europæiske 
virksomheder i vidt omfang bidrager til at udvikle i De Forenede Stater). 
3.3.1. Overvindelse af sprogbarrierer 
Udover den klare passivitet i den europæiske audiovisuelle sektors industrielle strukturer har 
man generelt i de sidste tredive år påberåbt sig den sproglige og kulturelle mangfoldighed i 
Europa som forklaring på eller begrundelse for sektorens vedholdende krisetilstand og 
underudvikling. 
Uden her at komme ind på argumentets gyldighed skal det bemærkes, at den "digitale 
revolutions" potentiale giver mulighed for at modvirke og endog udnytte det, der hidtil er 
blevet betragtet som en strukturel hindring. 
Med hensyn til sprogene giver den numeriske kompression mulighed for at udvikle flersproget 
elektronisk publicering og spredning på - ud fra et økonomisk synspunkt - optimale 
betingelser. Hvad enten der er tale om tilføjelse af flere lydbånd eller flere udgaver af 
undertekter, vil kompressionen, under forudsætning af at disse eksisterer, i betydelig grad 
reducere omkostningerne og give mulighed for kombinationer af alle mulighederne på én og 
samme kommunikationsbærer eller én og samme distributionsbærer, hvorved forbrugerne får 
større mulighed for at få adgang til de europæiske programmer. 
Det er nødvendigt at udnytte disse nye tekniske muligheder optimalt for at nedbryde skellene 
mellem de nationale markeder og af hensyn til programmernes tværnationale bevægelighed. 
Denne optimale udnyttelse forudsætter en særlig indsats på området for distribution af disse 
teknologier blandt sektorens virksomheder. Den forudsætter også, at der udvikles 
synkronisering og undertekstning af høj kvalitet. Programmernes mobilitetsproblemer og 
forbrugernes afvisning hænger faktisk oftere sammen med de synkroniserede eller 
undertekstede versions dårlige kvalitet end med manglen på sådanne versioner. 
I forbindelse med udnyttelsen på det europæiske marked er det derfor først og fremmest vigtigt 
at investere i synkronisering og undertekstning. 
3.3.2. Udnyttelse af mangfoldigheden 
Hvad angår de "kulturelle barrierer" kan man til et vist punkt vise, i hvor høj grad udviklingen 
For højopløsningsvideoproduktionens vedkommende er det europæiske system - som allerede er digitalt 
- blevet et rentabelt - herunder også i efter-produktionen (klipning, specialeffekter osv.) - og påskønnet 
redskab for tv-, og i tiltagende grad, også filmproducere og -instruktører. 
21 
i retning mod en individualisering af udbuddet giver Europa mulighed for at strukturere et 
kvalitetsmarked, hvor programmernes mangfoldighed bliver til et påskønnelsesværdigt 
økonomisk aktiv. 
På et marked, hvor forbrugerne stilles over for en eksponentiel stigning i udbuddet på stadig 
mere varierede bærere og betingelser, er differentieringen af produkterne reelt vigtig. Efter en 
tendens til ensartethed i udbuddet af servicetilbud, hvor der tilstræbtes et maksimalt antal 
seere, vil fragmenteringen af markedet bevirke, at tjenesterne udvikler en 
differentieringsstrategi med sigte på at tilfredsstille en gruppe forbrugere, som i antal bliver 
stadig mere begrænset, men som vil være i stand til at finansiere et specifikt udbud. 
På denne baggrund bør den europæiske audiovisuelle produktions mangfoldighed og kvalitet 
kunne udfolde sig på økonomisk levedygtige betingelser. 
Man kan udlede et slående eksempel på dette fænomen af den seneste udvikling på markedet 
for salg af videokassetter18. Medens 
udlej ningsmarkedet for videokassetter næsten udelukkende er helliget biograffilm, har 
salgsmarkedet hurtigt åbnet op for ikke-biograffilm (børneprogrammer, 
dokumentarprogrammer, sport, naturhistorie, musik, turisme osv.)19. 
Medens markedsandelene på området for biograffilm afspejler den nordamerikanske industris 
dominans (også selv om erfaringen viser, at salgsmarkedet giver mulighed for at udnytte 
europæiske film, som ellers ikke ville have haft succes på udlejningsmarkedet), så er den 
europæiske markedsandel i konstant fremgang på det øvrige område eksklusive biograffilm. 
Dette markedssegment, som viser de europæiske forbrugeres behov for mangfoldighed, er i 
øvrigt det eneste, hvor den europæiske markedsandel er i fremgang! 
Den samme logik gælder for de muligheder, der åbner sig via udviklingen af nye bærere, især 
multimediebærere. Som eksempel kan nævnes de muligheder, programindustrien har for på 
multimediebærere at udnytte den europæiske kulturarvs enorme rigdomme (museer, biblioteker, 
bygningsværker osv.). 
Det er fristende at fremskrive denne analyse til det globale marked i det 21. århundrede, men 
der er to forhåndsbetragtninger, som først er påkrævet: 
udnyttelsen af "markedsnicher" kan bevirke, at man kan fastholde og udvikle 
mangfoldigheden, men den kan ikke erstatte en strategi, som tager sigte på at udvikle 
attraktive programkataloger på de største europæiske markedssegmenter og på 
Trods den seneste udvikling på markedet for salg af videokassetter (sell-through) har dette udtrykt i 
mængde overhalet udlejningsmarkedet: i det tidligere Vesttyskland tegner det sig for 55% af det 
samlede videomarked. 
På det britiske marked for salg af videokassetter faldt biograffilmenes andel for eksempel fra 44% til 
30% fra 1991 til 1993, medens de almene programmer og sports- og sundhedsprogrammerne steg fra 
henholdsvis 6% til 22% og 6% til 19%. Selv om denne fremgang på nuværende tidspunkt 
hovedsageligt kommer de lokale programmer til gode, giver dette markedssegment dog mulighed for 
en udnyttelse af programmer, som kommer fra forskellige europæiske lande. 
22 
verdensmarkedet; 
udnyttelsen af disse "markedsnicher" forudsætter et fælleseuropæisk tiltag: jo snævrere 
målretningen af et servicetilbud er (med hensyn til den potentielle forbrugergruppes 
størrelse), jo større områdemæssig udvidelse kræves der. 
Derudover tegner der sig med udviklingen (eller genopbygningen) af den audiovisuelle sektor 
i landene i Central- og Østeuropa en anden mulighed af kulturel og økonomisk art. En stærk 
og konkurrencedygtig europæisk programindustri kan på én og samme tid støtte denne 
udvikling og drage fordel af den. 
Den europæiske programindustri kan på den dobbelte betingelse, at der udbydes 
konkurrencedygtige programmer på alle former for markeder, og at den europæiske 
mangfoldighed udnyttes på hele det europæiske marked, realisere hele sit imponerende, 
potentiale, således som det er beskrevet i hvidbogen om "vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse". 
3.4. Formålet med en europæisk politik for programindustrien 
Den Europæiske Union har i overensstemmelse med sine målsætninger og inden for rammerne 
af sit kompetenceområde til opgave at fremme de audiovisuelle programmers bevægelighed 
og stimulere udviklingen af industrien. Men det er klart, at en europæisk politik for 
programindustrien vil være resultatet af en fælles indsats, som inddrager alle aktører i Unionen. 
Efter denne foregående analyse fremtræder retningslinjerne for en sådan politik tydeligere: 
Med hensyn til udviklingen af markedet bør den europæiske programindustri drage fordel af 
det vækstpotentiale, som udviklingen af et europæisk informationsområde frembyder med 
hensyn til oprettelse af nye tjenester og med hensyn til finansielt set stærkere, beslægtede 
industriers investeringer. 
I lyset heraf bør Den Europæiske Union fremskynde indførelsen af teknologisk avancerede 
informationsinfrastrukturer i Europa for at udvide forbrugerens valgmuligheder og for at skabe 
nye muligheder for programindustrierne. 
Hvad angår udbuddet af programmer vil udviklingen af omfattende distributionsnet ikke kun 
komme de ikke-europæiske programindustrier til gode eller udmønte sig i, at EU's egen 
programindustri trækker sig tilbage til de lokale markeder, berøvet deres økonomiske potentiale 
og kulturelle udfoldelsesmuligheder. 
Den Europæiske Union bør derfor mobiliseres i udviklingen af en konkurrencedygtig 
programindustri på sit eget marked og på verdensmarkedet, som kan lade dens kulturer udfolde 
sig, skabe arbejdspladser og blive overskudsgivende. 
Der bør være tale om en politik på mellemlang/lang sigt, hvis "endemål" det er, at den 
europæiske programindustri genfinder sin rentabilitet på et åbent og dynamisk verdensmarked. 
Målene for denne fælles mobilisering fremgår klart af sig selv: 
3.4.1. Nedbrydning af skellene mellem de nationale markeder 
23 
Unionens politik bør primært tage sigte på en sammenbringning af de nationale markeder, for 
at den europæiske programindustri kan drage en stordriftsfordel af det europæiske marked og 
derved opnå en maksimal udnyttelse af sine produkter. Sammenbringningen bør udmunde i 
en styrkelse af sektorens virksomheder, og især i, at der udarbejdes attraktive kataloger set i 
verdensperspektiv. 
3.4.2. Større hensyntagen til de europæiske forbrugere 
Udviklingen af en konkurrencedygtig europæisk programindustri er den eneste garanti for med 
tiden at kunne fastholde en mangfoldighed i udbuddet af audiovisuelle programmer. I 
betragtning af det audiovisuelle områdes vægt som kulturel formidler (ud fra et ønske om at 
sprede den kulturelle arv og ud fra et kreativt synspunkt, men også i lyset af virkningerne for 
adfærden i dagligdagen) må man konkludere, at det er hele vort europæiske samfunds fremtid, 
der står på spil. 
3.4.3. Fremme af en fremtidig industri 
Det audiovisuelle område er ikke alene en af de industrisektorer, som har et af de største 
udviklingspotentialer, især med hensyn til beskæftigelse, men det er også nært beslægtet med 
andre industrier (forbrugerelektronik, telekommunikation, datamatik osv.), hvis udvikling er 
forbundet med de samme internationaliserings- og globaliseringstendenser. Uden europæiske 
partnere inden for programindustrien vil de øvrige europæiske industrier ikke have andet valg 
end at indgå transatlantiske alliancer med den kapitaloverførsel, som dette indebærer. 
3.4.4. Sikring med tiden af en underskudsgivende sektors rentabilitet 
I mangel af en effektiv stimulering af de private investeringer via en genopbygning af tilliden 
til den europæiske programindustri er der alvorlig risiko for, at den dårlige samvittighed vil 
udmunde i, at de kostbare og - ud fra et strukturelt synspunkt - også ineffektive støtteordninger 
gøres til en permanent løsning. På baggrund af den gradvise liberalisering af tjenesterne på 
verdensplan er det påtrængende nødvendigt at omstrukturere en industri, som med tiden burde 
udvikle sig uden beskyttelse og uden tilskud. Investeringerne i dag er morgensdagens 
besparelser. 
24 
4. DE EKSISTERENDE INSTRUMENTER 
Der er i denne del tale om ganske kort at redegøre for de instrumenter, som EU og 
medlemsstaterne allerede har gennemført på det audiovisuelle område, idet man hovedsageligt 
vil hæfte sig ved de instrumenter, som tager sigte på at styrke den europæiske programindustri. 
41. De eksisterende retsforskrifter i Den Europæiske Union 
Når man vil illustrere lovgivningens betydning for struktureringen af den audiovisuelle 
industri, tænker man uundgåeligt på erfaringerne fra De Forenede Stater: den hermetiske 
adskillelse mellem studios (produktion) og networks (distribution) har utvivlsomt i vidt omfang 
medvirket til at fastslå de stores magt på verdensmarkedet; det samme gælder den magt, som 
Federal Communication Commission har fået tilkendt, og som giver mulighed for at sikre en 
harmonisk indførelse af en ny teknologi inden for den audiovisuelle sektor. 
Virkeligheden er en anden i Europa, men også her kan man som andetsteds finde slående 
eksempler på de virkninger, det lovgivningsmæssige redskab har for de industrielle strukturer. 
4.1.1. Medlemsstaternes rolle 
I medlemsstaterne har de forskellige kompetenceniveauer (på nationalt, regionalt eller andet 
plan20) direkte og afgørende indflydelse på den audiovisuelle sektors strukturer. 
Et af de afgørende elementer i lovgivningen for et audiovisuelt område er de betingelser, som 
licensbevillingen til de audiovisuelle tjenester er underlagt. 
Som eksempel kan nævnes oprettelsen af Channel Four i Det Forenede Kongerige, som 
muliggjorde et opsving for en stærk sektor, der var uafhængig af tv-produktion, eller 
oprettelsen af Canal+ i Frankrig, som har ydet et væsentligt bidrag til den nationale 
filmindustri. 
Det er klart, at antallet og arten af de bevillingshavende tjenester (især deres finansieringsform) 
samt arten og omfanget af de forpligtelser, de er underlagt, har en afgørende indflydelse på 
tv-programindustriens og i stigende grad også på spillefilmindustriens strukturer. 
Medlemsstaterne har desuden stor handlefrihed på området for udvikling af infrastrukturer så 
som satellit- eller kabelnet og endog på telekommunikationsområdet. I udsigten til 
fremkomsten af en bred vifte af informationstjenester vil forbrugere afbilleder og lyd og disse 
infrastrukturers (især teknologiske) udviklingstrin samt ordningerne for adgangen til disse 
fremover spille en stadig mere central rolle. 
De nationale politikker på konkurrenceområdet og reglerne, som tager sigte på at fastholde 
pluralismen i medierne, kan i vidt omfang influere på kommunikationsvirksomhedernes 
størrelse og på omfanget af deres vertikale og horisontale integration. 
Udover de grundlæggende data, som udgøres af befolkningen, sprogene og en sund økonomi 
i al almindelighed i hver enkelt medlemsstat, er disse indsatsområder som helhed i vidt omfang 
bestemmende for de nationale programindustriers strukturer. 
20 
For eksempel er nogle kompetenceområder i visse medlemsstater overladt til radiospredningsorganerne 
selv. 
25 
4.1.2. Den Europæiske Unions rolle 
Den Europæiske Union råder ikke over så direkte midler til at intervenere i den audiovisuelle 
sektors industrielle strukturer. Men den bidrager i vidt omfang til at skabe gunstige betingelser 
for, at sektoren kan udfolde sig. 
Den fremmer imidlertid under hensyntagen til nærhedsprincippet udviklingen af industrien ved 
at nedbryde skellene mellem de nationale markeder og ved at fremme produktionen og 
distributionen af de europæiske programmer. 
Disse målsætninger har især udmøntet sig i aktioner på området for teknisk standardisering, 
for fremme og distribution af nye teknologier, for tilnærmelse af de nationale lovgivninger 
med sigte på at lette adgangen til og den tværnationale udøvelse af de forskellige aktiviteter 
inden for sektoren, samt på området for anvendelse af EU's konkurrenceregler. 
4.2. Et gunstigt klima for udvikling af tjenester 
4.2.1. Udvikling af infrastrukturer og liberalisering af tjenester 
EU og medlemsstaterne har med hensyn til udviklingen af informationsinfrastrukturerne 
gennemført talrige foranstaltninger. Udover programmerne for støtte til forskning i og 
udvikling af informations- og kommunikationsteknologier og til standardiseringspolitikken på 
området for udstyr har retsforskrifterne for telekommunikation udviklet sig væsentligt via 
liberaliseringen af tjenesterne med stor værditilvækst21 og vedtagelsen af et program, som i 
1998 skal udmunde i liberalisering aflydoverføring. 
Denne igangværende liberalisering skal skabe et klima, som er gunstigt for udfoldelsen af det 
private initiativ, og føre til, at der udvikles nye tjenester, som i et klima med åben konkurrence 
vil udvide forbrugernes valgfrihed og åbne op for nye afsætningsmarkeder for den europæiske 
programindustri. 
Det er ligeledes i denne ånd, at Kommissionen med opmærksomhed følger arbejdet i 
"European Digital Video Broadcasting Group". Denne omfatter 120 europæiske netoperatører; 
den skal finde frem til, hvilke behov de professionelle brugere har, samt definere de tekniske 
specifikationer, som kan overgives til de kompetente europæiske standardiseringsmyndigheder. 
Dette arbejde har allerede givet resultater med hensyn til de tekniske specifikationer i den 
digitale satellit- og kabelspredning, hvorimod spørgsmål i tilknytning til 
radiojordtransmissioner eller betingede adgangssystemer22 kræver et mere langsigtet arbejde. 
Spørgsmålet om betinget adgang er en af de grundlæggende hindringer for udvikling af nye 
radiospredningsorganer. Målet på dette område er at opnå et klima, som er tilstrækkeligt åbent 
Jf. Open Network Provision 
De betingede adgangssystemer omfatter systemer for ind- og afkodning af programmer, som benyttes 
af betalingsradiospredningsorganer: billedet er "sløret" under udsendelsen og er kun "af-" sløret hos 
de seere, som råder over en dekoder og en adgangskode. 
(5) 
26 
til, at alle potentielle betalingsfjernsynstjenester kan komme ind på markedet på lige vilkår og 
uden forskelsbehandling, uden at forbrugeren skal investere i adskillige dekodere for at få 
adgang til et stort udvalg af servicetilbud. Sideløbende med det tekniske arbejde i DVB-
gruppen vil Kommissionen med henblik herpå inden udgangen af 1994 redegøre for 
nødvendigheden af lovgivningsmæssige foranstaltninger i medfør af etableringen af det indre 
marked i en grønbog om beskyttelse afkodede radiospredningssignaler. 
Hvad angår de tekniske standarder vil den foretrukne metode til at nå målet om en harmonisk 
udvikling af markedet for digital tv-spredning være, at der opnås en konsensus, som omfatter 
alle implicerede økonomiske aktører. I denne henseende vil de aftaler, som det lykkes disse 
aktører at nå frem til på et frivilligt grundlag, være vigtige. 
Men: 
og/eller i mangel af tilstrækkelig stor enighed blandt de økonomiske aktører til at sikre den 
foreskrevne markedsudvikling, 
hvis kravene om en loyal og åben konkurrence og om forbrugerbeskyttelse eller andre 
vigtige krav af almen interesse kræver det, 
kan det vise sig nødvendigt at indføre lovgivningsmæssige foranstaltninger for at fremme 
virkeliggørelsen af dette mål og beskyttelsen af disse interesser. 
4.2.2. Fjernelse af hindringerne for det indre marked 
Tilnærmelsen af de nationale lovgivninger på EU-plan er desuden en foranstaltning, som 
tilskynder til udnyttelse af det europæiske markeds potentiale, eftersom denne tilnærmelse 
fremmer adgangen til og udøvelsen af aktiviteter i Den Europæiske Union og fjerner 
hindringer for samhandelen i det indre marked. 
På det audiovisuelle område har flere direktiver om samordning af de nationale lovgivninger 
således bidraget til at udvikle et europæisk marked for radiospredningstjenester og mere 
generelt for en tværnational udnyttelse af audiovisuelle programmer: 
* direktivet "fjernsyn uden grænser"23 er referencerammen for tv-
radiospredningstjenesternes frie bevægelighed; 
Dette direktiv indeholder således især fælles reklameregler. Da der er tale om en af 
radiospredningstjenesternes ressourcer, medfører disse regler derfor, at betragtninger 
af almen interesse så som forbrugerbeskyttelse så langt er overskredet. Begrænsningen 
af radiospredningsorganernes reklamesendetid og reglerne om antallet af og 
tidspunkterne for de tilladte reklameindslag bestemmer delvis radiospredningsorganets 
indtægter og således deres kapacitet til at investere i produktion eller køb af 
audiovisuelle programmer. I denne forbindelse er det de lovgivningsmæssige rammer 
som helhed, der bør tages i betragtning ved fastlæggelsen af det balancepunkt, 
Rådets direktiv af 3.10.1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i 
medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed (89/552/EF), offentliggjort i 
EFT nr. L 298 af 17.10.1989. 
27 
udviklingen af programindustrien kræver. 
* "kabel/satellit" -direktivet24 fastsætter mindsteregler, som gør det muligt at gøre sine 
ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder gældende i forbindelse med 
tværnational radioudsendelse via satellit og via kabel; 
* to direktiver25, som generelt omhandler udøvelse af ophavsret og visse andre 
ophavsretsbeslægtede rettigheder (og således med et større anvendelsesområde end 
blot det audiovisuelle område) fremmer visse tværnationale aktiviteter (for eksempel 
udlejning af videokassetter). 
Udviklingen af det europæiske marked for tjenesteydelser rummer potentielle 
afsætningsmuligheder for de europæiske biograffilm og tv-programmer. Udfordringen består 
i at realisere dette potentiale. 
4.3. Foranstaltninger til fremme af de europæiske programmer 
Udover denne første vækstlogik, som koncentrerer sig om tjenesteydelser (og som er tilsigtet 
i traktaten), har programindustriernes særlige situation været begrundelsen for, at der er blevet 
vedtaget særregler, der rækker ud over det strengt nødvendige på det juridiske plan med sigte 
på at sikre den frie bevægelighed for tjenesteydelser. 
Derfor indeholder direktivet "fjernsyn uden grænser" et kapitel om "fremme af distribution og 
produktion af fjernsynsprogrammer"26, hvori der fastsættes juridiske mekanismer (som hver 
medlemsstat bør gennemføre for så vidt angår de radiospredningsorganer, som henhører under 
deres kompetence) med sigte på følgende mål: 
mere end halvdelen af udsendelserne skal være europæiske programmer27; 
fremme af uafhængig produktion (i størrelsesordenen 10% af sendetiden eller af 
programbudgettet)28; 
Direktiv 93/83/EF om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og 
viderespredning pr. kabel. 
Direktiv 92/100/EF om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede 
rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret. 
Direktiv 93/98/EF om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder. 
Kapitel III i ovennævnte direktiv 89/552/EF. 
I artikel 4 fastsættes det især, at "medlemsstaterne skal, når det er muligt, med passende midler drage 
omsorg for, at tv-radiospredningsorganerne afsætter den største halvdel af den sendetid, der ikke består 
af nyheder, sportsbegivenheder og underholdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, reklame 
og tekst-tv, til transmission af europæiske programmer (...). Under hensyn til tv-
radiospredningsorganets ansvar over for seerne med hensyn til oplysning, uddannelse, kultur og 
underholdning skal denne andel opnås trinvis på grundlag af passende kriterier". 
I artikel 5 fastsættes det, at "medlemsstaterne skal, når det er muligt, med passende midler drage 
omsorg for, at tv-radiospredningsorganerne afsætter mindst 10% af den sendetid, der ikke består af 
nyheder, sportsbegivenheder og underholdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, reklame og 
28 
udarbejdelse af en mediekronologi for udnyttelse af filmiske værker29. 
Der er netop blevet redegjort for gennemførelsen af de to første mekanismer i en meddelelse 
fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet30, som bygger på de rapporter, 
medlemsstaterne har forelagt Kommissionen i medfør af det overvågningssystem, selve 
direktivet foreskriver31. 
Kommissionen kan under hensyntagen til erfaringerne fra dette arbejde men dog uden at 
foregribe den samlede evaluering af direktivet nævne følgende iagttagelser: 
4.3.1. Størstedelen af programmerne skal være europæiske 
De resultater, som har kunnet registreres i forbindelse med overvågningen af direktivet, viser, 
at denne mekanisme fungerer effektivt, eftersom størstedelen af de radiospredningsorganer, 
som henhører under medlemsstaternes kompetence, i perioden 1991-1992 har udsendt 
europæiske programmer i den største halvdel af sendetiden. 
Disse resultater er dog som helhed betragtet positive, både med hensyn til overholdelsen af og 
effektiviteten i de mekanismer, direktivet har fastsat. 
I forbindelse med programmernes øgede tværnationale bevægelighed og de forstærkede 
strukturelle virkninger af disse mekanismer kan der rejses forskellige spørgsmål. Da omfanget 
af "overvågningen" af direktivet var begrænset til visse grundlæggende data, og da de 
oplysninger, som medlemsstaterne afgav, ikke altid var fyldestgørende, er der visse vigtige 
indikatorer, som stadig mangler: 
hvilken andel af de europæiske programmer udsendes ikke af mangel på et 
lovgivningsmæssigt påbud? De foreliggende oplysninger viser, at det maksimale 
seertal opnås ved de nationale programmer, især fiktion; desuden opnår udsendelser 
tekst-tv - eller alternativt efter medlemsstaternes valg, mindst 10% af deres programbudget - til 
europæiske programmer, der er fremstillet af producenter, som er uafhængige af disse organer. Under 
hensyn til tv-radiospredningsorganernes ansvar over for seerne med hensyn til oplysning, uddannelse, 
kultur og underholdning skal denne andel opnås trinvis på grundlag af passende kriterier; i denne 
forbindelse skal en passende andel forbeholdes programmer af ny dato, dvs. programmer, der udsendes 
senest fem år efter deres produktion". 
I artikel 7 fastsættes det, at "medlemsstaterne sørger for, at de tv-radiospredningsorganer, som er 
underlagt deres beføjelser, først udsender spillefilm to år efter, at de første gang har været vist i 
biograferne i en af medlemsstaterne, medmindre der er indgået anden aftale mellem indehaverne af 
rettighederne og tv-radiospredningsorganet; hvis spillefilmene er fremstillet i koproduktion med tv-
radiopredningsorganet, er fristen ét år". 
Jf. dok. KOM(94) 57 af 3.03.1994. 
Artikel 4 indeholder bestemmelser om organisering af et overvågningssystem, idet den foreskriver, at 
medlemsstaterne (hvert andet år at regne fra den 3.10.1991) skal forelægge Kommissionen en rapport 
om anvendelsen af artikel 4 og 5. Kommissionen skal gøre de øvrige medlemsstater og Europa-
Parlamentet bekendt med disse rapporter, eventuelt ledsaget af en udtalelse. 
Dette system må ikke forveksles med den samlede evaluering af direktivet "fjernsyn uden grænser", 
for hvilken Kommissionen skal udarbejde en rapport inden udgangen af 1994 (samtlige bestemmelser 
heri) i medfør af direktivets artikel 26. 
29 
i studiet (varietéer, talk shows osv., som henregnes under "europæiske programmer" 
i medfør af direktivet, men som for hovedpartens vedkommende ikke kan udsendes 
uden for de nationale grænser) et omkostnings/seertalsforhold, som er større end det 
tilsvarende tal for et stort antal ikke-europæiske programmer; 
hvor stor er andelen af ikke-nationale programmer i andelen af faktisk udsendte 
europæiske programmer! Der findes ingen pålidelige data, som gør det muligt at 
drage konklusioner om dette spørgsmål. Kun med hensyn til "prime time" (den 
sendetid, der har det største antal seere ("den bedste sendetid")) findes der visse 
oplysninger, som antyder, at bipolariseringsmodellen: nationale programmer eller 
nordamerikanske, er langt den mest fremherskende32; 
hvor stor er den økonomiske værdi for programbudgettet (eller omsætningsandelen) 
af rettighederne til udsendelse af disse europæiske programmer sammenlignet med 
værdien af de ikke-europæiske programmer? 
Selv om man kan konstatere, at denne mekanisme som helhed er effektiv, er det dog for tidligt 
at drage konklusioner om de strukturerende virkninger. Denne mekanisme bidrager klart til 
distribution af europæiske programmer, men tilbage står endnu en evaluering af, hvorvidt den 
fremmer fremkomsten af en europæisk programindustri. 
4.3.2. Tilskyndelse til uafhængig produktion 
Det er først og fremmest interessant at fastslå, at næsten samtlige medlemsstater33 - ud af de 
to alternative valgmuligheder, direktivet giver: en andel af sendetiden eller en andel af 
programbudgettet - har valgt den første mulighed. 
Men efter Kommissionens mening34 er det den anden valgmulighed, der bedst kan opfylde 
målet i direktivets artikel 5, dvs. investering i nye produktioner, som udgår fra producenter, 
der er uafhængige af radiospredningsorganer. 
Desuden er det nødvendigt at slå fast, at de nationale forhold i tilknytning til dette aspekt har 
været mangelfulde, hvilket skyldes såvel manglen på disponible data som den manglende 
redegørelse for definitionen af "den uafhængige producent", der anvendes i indsamlingen af 
de forskellige data. 
Trods foranstaltningens klare strukturelle mål er der også her flere spørgsmål end svar. Udover 
de spørgsmål, der allerede er blevet nævnt i tilknytning til den foregående mekanisme, og som 
fuldt ud gælder for den foreliggende mekanisme, kan man rejse følgende spørgsmål: 
En rundspørge for nylig foretaget af Media Business School om oprindelsen af de programmer, der 
udsendtes i "den bedste sendetid" (prime time) af ca. 20 EU-radiospredningsorganer i én uge, bekræfter 
i høj grad denne tendens. 
33 Kun Frankrig gik ind for en andel af programbudgettet. 
34 Ovennævnte dok. KOM(94) 57 af 3.03.1994. 
30 
hvor stor en andel af de europæiske programmer er helliget nye programmer? Selv 
om artikel 5 udtrykkeligt henviser til nye programmer, giver de nationale rapporter 
kun meget få oplysninger i denne henseende; 
hvor uafhængig er producenten i forhold til radiospredningsorganet, som har udsendt 
hans program(mer)? (kapitalbånd, andel af hans virksomhed, som på årsbasis er 
knyttet til dette radiospredningsorgan, varigheden og omfanget af de afgivne 
rettigheder osv); 
hvilken rolle spiller de lovgivningsmæssige incitamenter i forhold til den pris, der 
betales for et program? Der er tale om at klarlægge, om det lovgivningsmæssige 
påbud forbedrer de uafhængige producenters forhandlingsposition i forhold til 
radiospredningsorganerne, især hvad angår omfanget af de afgivne rettigheder. 
4.3.3. Mediekronologi 
Direktivet (artikel 7) indfører en tredje makanisme (uden for det område, der dækkes af 
overvågningen) med sigte på at indføre et smidigt system for mediernes kronologiske 
rækkefølge: 
dels omhandler den kun tv-udsendelse af filmiske værker og omfatter ikke andre 
udnyttelsesmetoder (video); 
dels kan tidsfristen på de to år (eller på ét år i tilfælde af en koproduktion med et 
radiospredningsorgan), der skal gå mellem en spillefilms premiere i biografen og tv­
udsendelsen af denne, afkortes med tilladelse fra indehaveren af rettighederne. 
Desuden er udgangspunktet for tidsfristen i konsekvens af det indre marked fastsat til 
biografpremieren i en given medlemsstat. Der er her tale om et vigtigt element i lyset af den 
europæiske udnyttelse af de filmiske værker. 
4.4. Økonomisk stimulering på europæisk plan 
De økonomiske incitamenter har generelt til formål at være katalysator for udviklingen af visse 
aktiviteter, som virksomhederne inden for en given sektor almindeligvis ikke spontant giver 
sig i kast med på grund af strukturelle mangler på dette marked. De skal normalt ophøre med 
tiden, så snart den forventede strukturelle effekt giver markedet mulighed for at udvikle sig 
naturligt (i modsat fald er der tale om tilskud til en aktivitet, som i sagens natur er urentabel). 
Desuden er de finansielle beløb, som virksomhederne modtager, i princippet 
tilbagebetalingspligtige (med undtagelse af områder så som forskning & udvikling eller 
uddannelse), når den stimulerede aktivitet har nået et break even-punkt. 
4.4.1. EU-instrumenter 
EU har hidtil gennemført to vigtige instrumenter for økonomisk stimulering, som specielt tager 
sigte på den audiovisuelle sektor: MEDIA-programmet og handlingsplanen for indførelse af 
avancerede tv-tjenester i Europa35. 
i) MEDIA-programmet 
MEDIA-programmet, som gennemføres i perioden 1991-1995, blev i 1993 i overensstemmelse 
med bestemmelserne i Rådets afgørelse om gennemførelse af dette evalueret af Kommissionen 
på grundlag af en revisionsrapport, som blev fremlagt af et uafhængigt firma36. 
Rådets afgørelse 93/424/EF af 22.07.1993 om en handlingsplan for indførelse af avancerede tv-tjenester 
i Europa, offentliggjort i EFT nr. L 196 af 5.08.1993 (s. 48-54). 
Jf. Meddelelse fra Kommissionen om evalueringen af handlingsprogrammet til fremme af udviklingen 
af den europæiske audiovisuelle industri "MEDIA" 1991-1995, dok. KOM(93) 364 endelig udg. af 
23.07.1993. Kommissionen har draget de første konklusioner af dette arbejde ved at fremlægge et 
31 
Evalueringen efter kun to års gennemførelse gav ikke mulighed for at udtale sig endeligt om 
programmets virkninger for industrien. Den bevirkede ikke desto mindre, at man kunne 
fremhæve visse kendsgerninger: 
i betragtning af de økonomiske kredsløbs længde inden for den audiovisuelle sektor 
ville programmets mikroøkonomiske indfaldsvinkel, som gjorde sin virkning gældende 
på samtlige områder i den audiovisuelle kæde, ikke medføre kvantitative virkninger 
før om tidligst fem til ti år; 
oprettelsen af nye strukturer på det audiovisuelle område via tværnationalt samarbejde 
og omgruppering af virksomheder opfattes som en af programmets mest lovende 
virkninger; 
programmet fungerer godt som katalysator, idet MEDIA-andelen kun svarer til 24% 
af den samlede finansieringsmængde i de aktiviteter, projekterne har affødt; 
på visse områder gav de disponible midler ikke mulighed for, at man nåede den 
kritiske masse i markedsindgrebene, og generelt er programmets budget utilstrækkeligt 
til, at de fornødne omstruktureringer kan opnås37; 
i betragtning af programmets budgetmæssige begrænsninger vil den horisontale 
indfaldsvinkel, som tager sigte på at dække hver enkelt fase i processen fra skabelsen 
til udnyttelsen, styrke spredningen af ressourcerne. 
Den erfaring, der er opnået via MEDIA-programmet, bekræfter således de vigtigste elementer, 
som er fremkommet i diagnostikken af programindustrien. Kommissionen kan derfor 
identificere fire rækker af prioriterede målsætninger: uddannelse (rettet mod markedet og de 
nye teknologier), præ-produktion og udvikling af projekter, distribution og markedsføring samt 
endelig fremme af private investeringer. 
ii) Handlingsplanen 
Handlingsplanen38 forfølger en mere begrænset målsætning: der er tale om at stimulere 
ændringsforslag (jf. "Forslag til Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 90/685/EF", dok. KOM(93) 
462 endelig udg. af 29.10.1993), hvis virkninger er af hovedsagelig teknisk art. 
Vedrørende den periode, som det foreliggende program dækker, og som udløber den 31.12.1995, 
konkluderede Rådet den 5. november 1993 følgende: 
Det understregede "behovet for at sikre kontinuiteten i de aktuelle aktiviteter frem til 
slutningen af 1995 samt respekten for programmets decentrale karakter"; 
det fremhævede nødvendigheden af "at styrke samordningen og den finansielle kontrol af 
aktiviteterne"; 
det anmodede Kommissionen om at indlede "en undersøgelse af de foranstaltninger, som var 
nødvendige for at kunne opstarte MEDIA-programmets 2. fase efter 1995". 
MEDlA-programmets årsbudget beløber sig aktuelt til ca. 50 mio. ECU. 
De anslåede bevillinger, som kræves for at nå målene i handlingsplanen beløber sig til 405 mio. ECU. 
Dette beløb er sammensat af EU-bevillinger og bevillinger fra andre kilder. EU-bevillingerae beløber 
sig til 228 mio. ECU. 
32 
lanceringen af en kritisk masse af radiospredningstjenester i det nye format 16:939, som kan 
udløse et opsving på dette marked i Europa. De økonomiske stimuleringsordninger dækker to 
aspekter af problemet vedrørende indførelse af nye tjenester: dels påtager handlingsplanen sig 
en del af meromkostningerne i tilknytning til spredningen i det nye format, dels påtager den 
sig en del af meromkostningerne i tilknytning til den tekniske tilpasning af programmerne med 
henblik på en 16:9-spredning (såvel for de eksisterende programmer som for de nye 
produktioner). 
Denne handlingsplan har eksisteret for kort tid til, at man på dette stadium kan overveje at 
gennemføre en omfattende evaluering af dens effektivitet; men udover dennes orientering mod 
"tjenesterne" på kort sigt kan man dog notere, at den sandsynligvis vil få ikke ubetydelige 
virkninger for programindustrierne: 
dels bidrager den til at sikre de europæiske katalogers levedygtighed på lang sigt, idet 
den med hensyn til produktionen af oplagsprogrammer ansporer til brug af bærere af 
produktionsteknikker (med hensyn til format men også billedopløsning), som er 
forenelige med højopløsningskravene; 
dels er den via sin tætte tilknytning til et nyt marked et særdeles velegnet 
observationsorgan for den tekniske udvikling, som programindustrien bør tage i 
betragtning for at kunne imødekomme behovene for nye tjenester; 
endelig stimulerer den til brug af det europæiske system for 
højopløsningsvideoproduktion med henblik på en bred vifte af tv- og 
biograffilmproduktioner. 
4.4.2. De øvrige europæiske instrumenter 
Blandt de europæiske støtteordninger på det audiovisuelle område bør også nævnes følgende 
strukturer: 
EURIMAGES-fonden. som blev oprettet af Europa-Rådet40, tager sigte på at tilskynde til 
europæiske koproduktioner af biograffilm og tv-fiktionsprogrammer. 
EUREKA-Audiovisuel4 ' er en regeringsplatform, som tager sigte på at fremme tværnationale 
montageprojekter inden for den audiovisuelle sektor. Da EUREKA-Audiovisuel ikke råder over 
egne midler, er det ikke i egentlig forstand et instrument for "økonomisk stimulering", men 
det fremmer det tværnationale samarbejde om projekter, som har fordel af mobiliseringen af 
40 
41 Det "klassiske" format for en tv-skærm defineres som et bredde/højde-forhold på 4/3. De avancerede 
tv-tjenester (herunder højopløsnings-tv) bevirker væsentlige forbedringer af billed- og lydkvaliteten 
men giver i tillæg hertil også et nyt billedformat: 16/9, som ligger nærmere billedet på et 
biograflærred. 
EURIMAGES-fonden, som blev oprettet i april 1989, har på nuværende tidspunkt 24 medlemslande. 
EUREKA-Audiovisuel blev oprettet ved en fælleserklæring, vedtaget i Paris på den audiovisuelle 
konference i oktober 1989. 
33 
nationale midler eller EU-midler til punktvise projekter. 
Det danner desuden rammen om oprettelsen af det europæiske observationsorgan for det 
audiovisuelle område, som primært har til opgave af lette informationsspredningen inden for 
denne erhvervssektor. 
4.5. Økonomisk stimulering på nationalt plan 
Stillet over for en biograf- og tv-industri i krise har medlemsstaterne - udover finansieringen 
af en offentlig radiospredningssektor via licensafgifterne - på et som oftest snarere kulturelt 
end økonomisk grundlag udviklet en række mekanismer for økonomiske incitamenter på såvel 
nationalt som regionalt plan. 
Disse mekanismer, som afspejler de faktiske forhold nationalt eller regionalt, er yderst 
forskellige fra én medlemsstat til en anden, både hvad angår de bevilgede beløb42, de støttede 
aktiviteter43, støttebestemmelserne44, og måden, hvorpå disse mekanismer finansieres45. 
De tager hovedsageligt sigte på den produktion, som har en tilknytning til en medlemsstat, og 
i tilfælde af tværnationale projekter findes der komplekse bilaterale koproduktionsaftaler, som 
strukturerer producenternes adgang til de forskellige nationale ordninger. 
Ingen af disse ordninger tager markedets tværnationale eller europæiske dimension i 
betragtning: de selektive ordninger bygger primært på kulturelle kriterier (herunder sproglige), 
og de automatiske mekanismer bygger på resultater, der udelukkende er opnået på det 
nationale marked. 
4.6. Den internationale baggrund 
Samtlige overvejelser over fremtiden for den europæiske programindustri bør også ses i 
sammenhæng med den internationale situation, således som denne især tegner sig efter den 
nylige afslutning på Uruguay-runden. 
Forhandlingerne om en liberalisering af området for tjenesteydelser i forlængelse af Uruguay­
runden via en ofte meget teknisk debat har haft den fordel, at de klart har ladet den 
audiovisuelle sektors strategiske betydning skinne igennem og i enestående grad afdækket, 
Som eksempel kan nævnes, at Danmark har afsat 400 000 ECU til støtte for sine programindustrier, 
medens Frankrig har afsat 268 mio. ECU (dvs. mere end det samlede budget for MEDIA-programmet 
over 5 år). 
Hovedparten af de nationale mekanismer er helliget biograffilmproduktion, men i visse medlemsstater 
er aktiviteterne, som støttes, langt mere varierede (distribution, biografer, tv-programmer osv.). 
Hovedparten af mekanismerne er selektive; kun Frankrig råder over instrumenter for bred automatisk 
tildeling. 
Hvis man udelukker mekanismer, som bygger på skattefordele, er der 5 medlemsstater, som 
udelukkende finansierer deres indsats til fordel for programindustrierne over det almindelige 
statsbudget, medens 6 på forskellige planer praktiserer en form for tilbagekanalisering af ressourcerne 
til sektoren (forskellige skattelignende afgifter på biografindtægter og indtægter fra videoforretninger 
og radiospredningsorganer osv.). 
34 
hvad der står på spil i den fremtidige udvikling af billedindustrien i Europa. 
Analysen af den endelige aftale (General Agreement on Trade and Services - GATS (Den 
Almindelige Overenskomst om Handel og Tjenesteydelser)) har ført til, at Kommissionen har 
formuleret tre vigtige overvejelser, som udstikker rammerne for enhver overvejelse over en 
fremtidig indsats på det audiovisuelle område: 
* det audiovisuelle område dækkes fuldt ud af GATS uden nogen form for særstatus, 
det være sig af kulturel eller anden art; det er som sådant underlagt bestemmelserne 
i artikel 19 i aftalen, som fastsætter, at: "In pursuance of the objectives of this 
Agreement, Members shall enter into successive rounds of négociations, beginning 
not later than five years from the date of entry of the Agreement Establishing the 
MTO and periodically thereafter, with a view to achieving a progressively higher 
level of liberalization. Such négociations shall be directed to the reduction or 
elimination of the adverse effects on trade in services of measures as a means of 
providing effective market access". 
* Da Den Europæiske Union ikke har indledt nogen form for 
liberaliseringsforanstaltninger på området, begrænser dennes forpligtelser sig med 
hensyn til GATS til at sikre gennemsigtighed og derved informering af aftalens øvrige 
parter om eventuelle nye foranstaltninger, som vedtages på såvel EU-plan som 
medlemsstatsplan; desuden er det via undtagelserne fra mestbegunstigelsesklausulen 
lykkedes Den Europæiske Union at sikre de forskellige aspekter i sin audiovisuelle 
politik, herunder bi- og multilaterale aftaler, især om koproduktion; 
Det står således klart, at Den Europæiske Union og dennes medlemsstater råder over den 
fornødne handlefrihed til at kunne udarbejde egne foranstaltninger til fordel for 
programindustrien, men sandsynligvis kun i en overgangsperiode af begrænset varighed. 
Det audiovisuelle område bør som andre servicesektorer tage den udfordring op, som 
internationaliseringen og globaliseringen er, især på baggrund af den "digitale revolution". Den 
europæiske programindustri bør således udvikle sin konkurrenceevne og være åben over for 
verdensmarkedet. 
35 
5. VALGMULIGHEDERNE FOR FREMTIDEN 
Hvis man skal tage den fremtidige udfordring op, kræver det endnu engang, at alle aktører 
mobiliseres. I denne henseende er anvendelsen af nærhedsprincippet vigtig for at kunne 
definere en europæisk politik, når det drejer sig om foranstaltninger på områder, der ikke 
udelukkende henhører under EU's kompetenceområde. Der er tale om at afgøre, på hvilket 
plan - nationalt eller EU - foranstaltningerne bliver mest effektive i forhold til målene for den 
påtænkte indsats. Der er også tale om at sikre komplementariteten mellem de foranstaltninger, 
som træffes på disse forskelllige planer. 
Hvis fastlæggelsen af ansvarsområderne for henholdsvis Den Europæiske Union og 
medlemsstaterne er af afgørende betydning for fastlæggelsen af de foranstaltninger, der skal 
gennemføres, er Kommissionen af den opfattelse, at det i den strategiske overvejelsesfase er 
nødvendigt åbent at drøfte fordele og ulemper på de forskellige niveauer, hvor de mulige 
løsninger findes. Det er i forlængelse af et sådant samlet tiltag, at der åbner sig nye 
indfaldsvinkler til "valgmulighederne for fremtiden". En eventuel uddybelse heraf i en senere 
fase vil afhænge af de retningslinjer, som endeligt vedtages. 
Denne del af grønbogen foregriber således på ingen måde undersøgelsen i medfør af 
nærhedsprincippet, der skal gå forud for ethvert konkret forslag, som Kommissionen 
foranlediges til at forelægge efter drøftelser med branchefolk og nationale myndigheder. 
Kommissionen har ikke til hensigt i den foreliggende grønbog at udarbejde en fortegnelse over 
konkrete foranstaltninger, som kan forelægges på EU-plan. Valgmulighederne, som dette 
dokument fremlægger til debat, er snarere de principper, som burde være styrende for Den 
Europæiske Unions indsats, og de strategiske prioriteringer, der kan defineres som fælles: 
at sikre sammenbringningen af de nationale markeder og fremme udnyttelsen af 
programmerne på såvel det europæiske marked som verdensmarkedet 
at udbygge de europæiske forbrugeres valgfrihed, 
at udvikle en fremtidig industri, 
at sikre rentabiliteten for en underskudsgivende sektor. 
Kommissionen er af den opfattelse, at overgangsperioden, som den europæiske programindustri 
går ind i - overgang med hensyn til teknologisk udvikling, de fremtidige rammer som følge 
af GATS-aftalerne og de igangværende industrielle ændringer - kræver en uopsættelig og 
kraftig indsats, som kan give denne industri mulighed for med tiden at drage fordel af 
markedskræfternes frie spil. 
Det foreslås, at debatten koncentreres om følgende tre indsatsområder: 
- spilleregler 
- økonomisk stimulering 
- de nationale systemers konvergens 
Disse tre indsatsområder supplerer hinanden indbyrdes og er gensidigt afhængige af hinanden. 
Desuden bør udviklingen og gennemførelsen af dem nøje samordnes med samtlige aktioner, 
som Den Europæiske Union iværksætter som led i sin audiovisuelle politik, samt med enhver 
anden foranstaltning, som kan få virkninger for det audiovisuelle område. 
De følgende afsnit indeholder forslag til spørgsmål, som Kommissionen anser for væsentlige 
36 
for at kunne udstikke rammerne for en industripolitik. De dækker fortløbende hver af de tre 
grundpiller i en sådan politik på grundlag af et bevidst åbent oplæg med sigte på at indlede 
en bred debat. 
5.1. Spilleregler 
Spillereglerne bør analyseres både i lyset af det bidrag, de yder til udviklingen af markedet 
og til fastholdelsen af konkurrencen, og med hensyn til markedsføringen af de europæiske 
programmer. Desuden vil fremkomsten af nye tjenester afføde nye spørgsmål vedrørende 
spillereglerne. 
5.1.1. Udvikling af markedet 
Udviklingen af det europæiske marked for audiovisuelle programmer går dels via udvikling 
af infrastrukturer og liberalisering af tjenester, dels via fjernelse af hindringerne for det indre 
marked, og endelig via anvendelse af konkurrencereglerne. 
i) Infrastrukturer og tjenester 
Kommissionen mener, at samtlige bestræbelser, som Den Europæiske Union foranlediges til 
at udfolde for at fremme et fælleseuropæisk tiltag med sigte på at udvikle nye 
kommunikationsnet (det være sig retten til frit at præstere tjenesteydelser, den frie 
etableringsret, fælles tekniske specifikationer, standardisering, ensartethed i og åbning af 
betingede adgangssystemer eller sammenkobling af net) vil bidrage til fremkomsten af nye 
markeder for de europæiske programmer. 
Det er reelt via disse nye net, at der kan udvikles nye former for servicetilbud så som pay-per-
view, video-on-demand, uddannelsestilbud osv. Kun et europæisk tiltag med sigte på at udvikle 
disse net vil give mulighed for både at udnytte de brede markeder og markedsnicherne i 
Europa. Der er tale om en nødvendig forudsætning for at kunne udnytte vore kulturers 
mangfoldighed. 
Tilsvarende vil liberaliseringen af telekommunikationstjenesterne og åbningen af denne sektor 
for den frie konkurrence bidrage effektivt til et opsving på disse markeder. 
I denne forbindelse bliver spørgsmålet om varigheden af overgangen i retning mod et 
europæisk informationsområde vigtigt: hvis denne overgangsperiode er kort, kan vore 
programindustrier hurtigt drage fordel heraf i form af nye afsætningsmarkeder, nye 
investeringer og erfaring i nye teknologier; sideløbende vil denne industris 
tilpasningsbestræbelser kræve en mere målrettet og kraftigere stimulering. 
Den generelle tendens inden for servicesektoren går, som hvidbogen viste det, i retning mod 
en liberalisering og en deregulering set i et globalt perspektiv. Denne tendens gælder også for 
det audiovisuelle område for så vidt angår adgangen til informations- og 
kommunikationsaktiviteter. I forhold til denne tendens er det ikke selvmodsigende at tage 
hensyn til visse betragtninger af almen interesse, som kræver en definition af reglerne om 
indholdet af de udsendte programmer. Det eneste spørgsmål, som fortsat består, omhandler 
nødvendigheden af at tilstræbe et optimalt forhold mellem disse regler og de målsætninger, de 
forfølger. 
37 
Sammendrag: 
Unionen bør fremskynde skabelsen af det fælleseuropæiske informations-
miljø i Europa, især via udvikling af teknologisk avancerede informa­
tionsinfrastrukturer, liberalisering af tjenester, som er selvskrevne 
til at benytte disse infrastrukturer, standardisering og skabelse af 
et åbent klima på området for betinget adgang. 
ii) Det indre marked 
Tilsvarende mener Kommissionen, at oprettelsen af det indre marked på det audiovisuelle 
område allerede har bidraget til, at der er skabt gunstige betingelser for fremkomsten af en 
autentisk europæisk programindustri. Sideløbende med definitionen og gennemførelsen af en 
specifik industripolitik er det fortsat et grundlæggende mål, at dette indre marked fungerer 
efter hensigten, dvs. at man fjerner hindringerne for den frie bevægelighed for personer, varer, 
tjenesteydelser og kapital samt for den frie etableringsret. 
Udarbejdelsen af nationale lovgivningsmæssige særforanstaltninger for det audiovisuelle 
område må derfor ikke forhindre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende. 
iii) Anvendelsen af konkurrencereglerne 
Konkurrencepolitikken spiller en vigtig rolle i den EU-strategi, som tager sigte på en varig 
genopretning af den audiovisuelle sektor. Sund konkurrence, som fremmer de strukturelle og 
teknologiske tilpasninger, vil bidrage til forbedring af de europæiske audiovisuelle 
virksomheders konkurrenceevne. Desuden er anvendelsen af konkurrencereglerne et effektivt 
instrument i virkeligggørelsen af det indre marked og et middel mod opsplitningen i nationale 
markeder, som den europæiske audiovisuelle industri lider under. Dette gælder også for 
anvendelsen af reglerne om statsstøtte: i denne forbindelse indebærer overholdelsen af 
princippet om ikke-forskelsbehandling, at der er nødvendigt at åbne støtteordningerne for 
statsborgere fra andre medlemsstater. Endelig kan en streng overholdelse af 
konkurrencereglerne medvirke til at sikre et klima, som er optimalt for virksomhedernes 
udvikling. 
På det audiovisuelle område modtager Kommissionen i stigende grad henvendelser om 
anvendelsen af EU's konkurrenceregler, det være sig om aftaler mellem virksomheder eller 
om offentlig støtte. 
Kommissionens erfaringer på området bevirker, at man kan fremsætte følgende iagttagelser: 
dels er der et stort antal sager, som forelægges Kommissionen, uden at der forud 
herfor har været forsøgt andre henvendelser til de nationale myndigheder, som har 
ansvaret for konkurrencespørgsmålene (eller direkte via disse), og uden at de 
38 
nationale domstole har været forelagt sagen46; man anmoder således alt for ofte 
Kommissionen om at løse problemer, som ellers nemmere ville have kunnet løses på 
nationalt plan; andre igen tager sigte på at forbedre den klagende parts stilling i 
forhold til sine konkurrenter eller til sine institutionelle forhandlingspartnere; 
dels komplicerer sektorens generelle mangel på gennemsigtighed - som skyldes den 
meget ulige observation af sektoren både fra de nationale myndigheders side og fra 
de virksomheders side, som er specialiserede i de markedsundersøgelser, der indgår 
i dataindsamlingen på nationalt plan - i høj grad Kommissionens opgave på dette 
område og bidrager især til en forlængelse af tidsfristerne for procedurerne; 
endelig bevirker globaliseringen af sektoren og dennes verdensomspændende karakter, 
at det i mangel af et samarbejde mellem Kommissionen og de ansvarlige myndigheder 
for konkurrenceanliggender i tredjelande bliver stadig vanskeligere at analysere 
strategierne bag de internationale audiovisuelle koncerners eller multimediekoncerners 
indtrængning på markedet. 
Som svar på disse konstateringer foreslår Kommissionen, at samarbejdet fremover udbygges 
mellem Kommissionen og de myndigheder, som har ansvaret for konkurrencespørgsmål i 
medlemsstater og tredjelande, samt at markedets gennemsigtighed især forbedres. I denne 
henseende kan det europæiske observationsorgan for det audiovisuelle område, som blev 
oprettet på initiativ af Eureka-Audiovisuel, yde et nyttigt bidrag til indsamlingen og 
rundsendelsen af de disponible informationer men også til indkredsningen af de mest 
påtrængende behov. 
Sammendrag: 
Forbedringen af gennemsigtigheden på det audiovisuelle marked går via 
et bedre samarbejde mellem de nationale myndigheder og de EU-myndighe-
der. der har ansvaret for anvendelsen af konkurrencereglerne, samt via 
et samarbejde mellem EU-myndighederne og de myndigheder i tredjelande, 
som har ansvaret for anvendelsen af konkurrencereglerne 
5.1.2. Foranstaltninger til fremme af de europæiske programmer 
Vi har set, at Unionen via kapitel III i direktivet "fjernsyn uden grænser" desuden har ønsket 
at udstyre sig med specifikke regler, der tager sigte på at fremme programindustrien. Der er 
på det principielle plan tale om et EU-resultat, som synes at være et godt grundlag for den 
tværnationale udvikling af den europæiske programindustri, og som Kommissionen på dette 
stadium mener bør fastholdes. 
I et industripolitisk perspektiv går overvejelserne over retsforskrifterne således ikke på en 
anfægtelse af selve princippet men på gennemførelsesbestemmelserne og især på en forbedring 
af effektiviteten i kontrollen med gennemførelsen af EU-retten og på en styrkelse af 
Jf. Meddelelse fra Kommissionen om samarbejdet med de nationale domstole (EFT C 39 af 
13.02.1993, s. 5). 
39 
effektiviteten i de lovgivningsmæssige stimuleringsordninger. 
i) Forbedring af effektiviteten i kontrollen med anvendelsen af EU-retten 
Troværdigheden og effektiviteten i retsforskrifterne for det audiovisuelle område, og især i 
sådanne stimuleringsordninger, afhænger i vidt omfang af effektiviteten i kontrollen med 
operatørernes overholdelse af deres forpligtelser og af de mulige sanktioner i tilfælde af, at 
disse ikke overholdes. Begrænsede men klart bindende foranstaltninger er mere værd end 
tilstræbt ambitiøse ordninger uden effektiv kontrol. 
Kontrollen (og den eventuelle gennemførelse af sanktioner) henhører først og fremmest under 
de nationale myndigheder, og i meddelelsen47 for nylig har Kommissionen påpeget de vigtigste 
mangler i de nationale rapporter og beskrevet den måde, hvorpå den har til hensigt at udøve 
sin egen kontrol med gennemførelsen af artikel 4 og 5. De forskellige smidighedselementer 
i disse ordninger udelukker ikke, at man gradvis kan komme frem til en fælles fortolkning, 
eventuelt under Domstolens kontrol. 
Spørgsmålet om, hvorvidt der skal gennemføres fælles regler, kontrol med operatørernes 
overholdelse af disse regler og effektive sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af 
disse regler, er afgørende for en harmonisk udvikling af radiospredningen i Europa. 
Forskelligartet anvendelse i medlemsstaterne kan reelt forvride konkurrencen i lyset af den frie 
bevægelighed for fjernsynstransmissioner, som direktivet "fjernsyn uden grænser" fastsætter. 
Da der er tale om en sektor i rivende udvikling, hvor investeringerne strækker sig over flere 
år, og hvor markedsandelene undertiden vindes og tabes særdeles hurtigt, bør operatørerne 
nyde fordel af maksimal gennemsigtighed og juridisk sikkerhed. For at undgå "fait accompli"-
strategier hos operatører, som satser på uklarheden i deres forpligtelser, på fraværet af 
sanktioner og på procedurernes varighed, er det nødvendigt at gennemføre en effektiv kontrol 
med EU-retten, om nødvendigt ved at styrke de eksisterende kontrol- og sanktionsmidler. 
Sammendrag: 
Hvordan kan man forbedre effektiviteten i kontrollen med og anvendel­
sen af EU-retten? 
Udover de allerede nævnte usikkerhedsmomenter vedrørende effektiviteten i og de strukturelle 
virkninger af de lovgivningsmæssige stimuleringsordninger rejser der sig forskellige spørgsmål 
forud for fristen for den samlede evaluering af direktivet "fjernsyn uden grænser". 
Dels er der tale om at sikre, at stimuleringsordningerne er godt tilpasset de nye former for 
servicetilbud, som dukker stadig hurtigere op takket være den "digitale revolution". 
Dels er der tale om at overveje hensigtsmæssigheden i og mulighederne for at styrke 
effektiviteten i disse mekanismer samtidigt med, at man fastholder den smidighed, som kræves 
Jf. ovenstående fodnote nr. 28. 
40 
for at kunne tage hensyn til diversificeringen af radiospredningssektoren i bred forstand. 
ii) Hvordan kan effektiviteten i stimuleringsordningerne styrkes? 
Medlemsstaternes handlefrihed med hensyn til direktivets gennemførelsesbestemmelser 
("passende midler") for ordningerne har medført store forskelle i det restriktions- og 
kontrolniveau, som radiospredningsorganerne i de forskellige medlemsstater og endog de 
forskellige former for radiospredningsorganer i én og samme medlemsstat er underlagt48. 
I lyset af disse lovgivningsmæssige incitamenters økonomiske virkninger for 
radiospredningsorganernes aktivitet kan man frygte, at alt for store forskelle i ordningerne vil 
medføre en fordrejning af konkurrencevilkårene med hensyn til den frie bevægelighed for 
radiospredningsorganernes tj enesteydelser. 
* Hensyntagen til radiospredningens mangfoldighed 
Det, som af nogle stemples som den største svaghed i direktivets49 mekanismer, skyldes 
imidlertid i vidt omfang de smidighedskrav, som er forbundet med den mangfoldighed, der 
kendetgner den europæiske audiovisuelle sektor. De økonomiske stramninger, som tynger 
radiospredningstjenesterne, er reelt lige så differentierede som tjenesterne selv: 
generelle eller tematiske tjenester 
kodede eller ukodede tjenester 
tjenester, der finansieres via licensafgifter, reklamer, abonnementer, betaling efter 
forbrug eller et system bestående af en blanding heraf 
tjenester, som længe har været etableret, eller som er nyankomne på markedet 
tjenester, som er rettet mod nationale eller tværnationale seergrupper 
tjenester, hvis udsendelser er på flertallets sprog eller på et minoritetssprog. 
Disse væsentlige forskelle har enorme følgevirkninger for operatørernes strategier, herunder 
indkøbspolitikken for rettigheder eller produktioner, og fortjener af den grund at blive taget 
i betragtning. 
Det skal i denne forbindelse understreges, at direktivets50 definition af "radiospredning" dækker 
Vi tager her kun hensyn til de forpligtelser, som på nationalt plan er en omskrivning af målene i 
direktivets artikel 4 og 5 med undtagelse af alle de supplerende foranstaltninger, som medlemsstaterne 
ensidigt kan vedtage (især af sprogpolitiske grunde) for radiospredningsorganer, som henhører under 
deres kompetence. 
Der er primært tale om ordlyden i artikel 4 og 5: "når det er muligt", "med passende midler" og 
"trinvis". 
Artikel 1 i direktivet definerer tv-radiospredning som "førstegangsudsendelse over tråd eller trådløst, 
også via satellit i kodet eller ukodet form af fjernsynsprogrammer, der er bestemt for offentligheden. 
Udtrykket omfatter udveksling af programmer mellem virksomheder med henblik på deres 
videreudsendelse til offentligheden. Derimod er kommunikationstjenester, der formidler informationer 
eller andre meddelelser på individuel basis, såsom telefaxtjenester, elektroniske databanker og andre 
lignende tjenesteydelser, ikke omfattet". 
41 
tjenester så som Pay-per-Vicw51 eller video-on-demand lignende 
tjenester men ikke telekommunikationstjenester så som video-on-demand52. 
Enhver styrkelse af mekanismermes effektivitet bør således tage hensyn til disse faktiske 
forhold samt til diversificeringstendensen inden for sektoren. Det er principielt ikke uforeneligt 
at diversificere radiospredningstjenesterne og samtidigt ' indføre lovgivningsmæssige 
incitamenter til fordel for den europæiske programindustri. Tværtimod er de tilpassede 
mekanismer i stand til at fremme denne mangfoldighed (som den europæiske offentlighed 
kræver) samtidigt med, at man sikrer de europæiske programmer en tilfredsstillende plads. 
Desuden forekommer mangfoldigheden i de nationale forhold undertiden at være en hindring 
for, at der kan vedtages præcise definitioner på EU-plan (for eksempel definitionen af "en 
producent, der er uafhængig af tv-radiospredningsorganer", som - hvis den skal gøre det muligt 
at gennemføre strukturerende mekanismer - begrænses af de betydelige forskelle i 
organiseringen af tv-produktionssektoren i medlemsstaterne). Af hensyn til den juridiske 
sikkerhed og af hensyn til ligevægten er det imidlertid ønskeligt, at der tilstræbes 
mindstedefinitioner, der kan tjene som EU-fundament, uden derved at udelukke mere præcise 
definitioner på nationalt plan med henblik på tilpasning af de strukturelle målsætninger til de 
nationale forhold. 
* Klarlægning af forpligtelserne 
I betragtning af det foregående rejser der sig spørgsmålet om, hvorvidt det er nyttigt at 
overveje en klarlægning af forpligtelserne ud fra målene om industriel omstrukturering. Der 
er ikke længere blot tale om at skabe gunstige rammer om udøvelsen af visse aktiviteter på 
tværs af grænserne men om at udvikle mere målrettede stimulerende foranstaltninger. 
Hovedlinjerne i overvejelserne bør især være følgende: 
at fremme de audiovisuelle programmers bevægelighed på tværs af de nationale 
grænser (især for lagerprogrammer, som kan danne grundlag for kataloger, der kan 
udnyttes på en mangfoldighed af bærere og markeder i lange tidsperioder); 
at stimulere investeringer i produktion af nye programmer samt indkøb af rettigheder 
til nye programmer, især programmer, som stammer fra producenter, der er 
uafhængige af tv-radiospredningsorganerne. 
PPV-tjenesterne hører under radiospredningsområdet, da spredningen udløses af tjenesten med sigte 
på offentligheden (også selv om offentligheden er begrænset til de seere, der råder over det relevante 
modtageudstyr), medens seerens valg teknisk set begrænses til at afgøre, hvilken andel af de udsendte 
udsendelser, der skal afkodes og således effektivt ses. Der er tale om en "point to multipoint" -
kommunikation, dvs. fra et (distributions-) punkt i retning mod mange (modtage-) punkter. 
VOD-tjenesterne hører som alle andre "reelt interaktive" tjenester under telekommunikationsområdet, 
idet udsendelsen af programmet udløses af seeren på dennes individuelle opkald. Der er tale om en 
"point to point" -kommunikation, dvs. fra et (sende-) punkt til ét enkelt (modtage-) punkt. 
Direktivets definition dækker tilsyneladende ikke servicetilbud så som VOD, idet det ser ud til, at 
direktivet udelukker tjenester, som fungerer på individuelt opkald. 
42 
Sammendrag: 
Hvorledes kan man tage hensyn til mangfoldigheden i de for­
skellige former for tjenester? 
Hvorledes kan man stimulere programmernes bevægelighed internt 
i Europa? 
Skal man vedtage mere præcise fælles definitioner? 
Skal man fremme investeringer i produktion af programmer eller 
i køb af rettigheder fremfor mekanismer, som bygger på 
sendetiden? 
iii) Mediekronologi 
Mediekronologien (eller systemet af "windows") er uafhængig af enhver henvisning til 
lovgivningen og et naturligt resultat af viljen til at optimere indtægterne fra de forskellige 
former for udnyttelse af en spillefilm (eller tv-film). 
Alt efter programmets art og den seergruppe, det henvender sig til, kan beslutningen om 
tidspunktet for overgangen til et nyt marked (fra biograf til video, fra video til 
betalingsfjernsyn, fra betalingsfjernsyn til ukodet fjernsyn...) være forskellig, selv om den altid 
er rettet mod en optimering af indtægterne. Desuden vil indførelsen af PPV og VOD og den 
hurtige spredning af nye bærere (videoplader, CD-I, CD-ROM) medføre, at der opstår nye 
faser i denne mediekronologi, hvorved rettighedsindehavernes udnyttelsesvalg kompliceres. 
Rettighedsindehaverne er som en logisk følge heraf et vigtigt element for rentabiliseringen af 
programmerne. 
Der er sideløbende med dette logiske ønske om en optimering af indtægterne fra hver enkelt 
produktion også andre betragtninger, som kan føre til en relativering af denne frihed: 
dels betydningen af biografudnyttelsen, da resultaterne heraf ofte i vidt omfang er 
afgørende for successen på andre markeder, og betydningen af en politik for fremme 
af biografgængernes antal ("en film bør ses i biografen"), som medfører, at der er 
tendens til at beskytte denne prioriterede form for udnyttelse af spillefilm; 
dels fører den voksende betydning, som radiospredningsorganernes investeringer i 
spillefilmsproduktioner har, til, at nogle frygter, at der vil udvikle sig en system for 
"skjult tv-produktion", hvor biografudnyttelsen bliver et rent vedhæng; 
endelig er der andre udnyttelsesformer (så som videosektoren), som føler sig truet af 
de nye midler for spredning af audiovisuelle programmer, og som har tendens til at 
kræve en særlig beskyttelse. 
Desuden bør der i mediekronologien tages hensyn til de forskellige interesser, der findes, ved 
at tage den fremtidige udvikling i betragtning. Spørgsmålet står således fortsat åbent både hvad 
angår hensigtsmæssigheden i en EU-lovgivning for mediekronologien og hvad angår de 
eventuelle bestemmelser i en sådan. 
43 
Sammendrag: 
I betragtning af, at det er nødvendigt at optimere indtægterne fra ud­
nyttelsen og tilskynde til fremkomsten af nye bærere og nye tjenester, 
skal man da fastholde er EU-system for mediekronologi? 
Skal man ændre det eksisterende system, især udvide dette til også at 
omfatte andre udnyttelsesmetoder end radiospredning? 
5.1.3. Skal de nve former for servicetilbud omfattes? 
Den digitale revolution vil medføre, at der fremkommer nye former for audiovisuelle 
servicetilbud på begge sider af grænsen mellem: 
radiospredning: kommunikation fra ét udsendelsespunkt i retning mod en 
mangfoldighed af modtagepunkter; 
og telekommunikation: kommunikation fra et udsendelsespunkt i retning mod ét 
modtagepunkt. 
Udover de logiske følger af liberaliseringen af tjenesterne (deregulering på området for private 
operatørers adgang til disse aktiviteter), som er ved at udvikle sig inden for disse to sektorer, 
er de eksisterende regler men også den fremherskende filosofi bag disse to 
kommunikationsområder særdeles forskellige: radiospredning har traditionelt været underlagt 
talrige regler om indholdet; til gengæld findes der meget få regler for telekommunikation. 
Denne dualitet i de juridiske ordninger kan føre til forskelsbehandling af tjenester, der er mere 
eller mindre ens i deres målsætning, selv om de benytter forskellige spredningsteknikker: for 
eksempel vil en video-on-demand lignende tjeneste, som råder over et stort antal 
udsendelseskanaler, være underlagt ordningen for radiospredning, medens en egentlig video-on-
demand tjeneste vil være underlagt ordningen for telekommunikationsområdet. 
En sådan situation vil kunne føre til en forvridning af konkurrencevilkårene mellem forskellige 
former for audiovisuelle tjenester: klassisk radiospredning, betalingsfjernsyn, PPV, VOD-
lignende tjenester, VOD osv. 
I betragtning af, at de nye bærere af spredningen af de audiovisuelle programmer gradvis vil 
opsuge omfattende indtægter, foreslås det af nogle, at de deltager som klassiske 
radiospredningstjenester i indsatsen for at fremme de europæiske programmer. 
Dette spørgsmål skal løses under hensyntagen til målene om hurtig udvikling af et 
fælleseuropæisk informationsområde. Spørgsmålet om dækning af disse nye tjenester er således 
tæt forbundet med spørgsmålene om hensigtsmæssigheden: nødvendigheden af en optimal 
udvikling af disse nye tjenester må ikke tabes af syne samtidigt med, at man sikrer den 
europæiske programindustri en retfærdig andel af det øgede europæiske marked, som bliver 
resultatet heraf. 
Der bør ligeledes tage hensyn til overvejelserne over den samlede effektivitet i 
stimuleringsordningerne for de europæiske programmer samt til de tekniske hindringer: der vil 
44 
teoretisk set kunne anvendes en stimuleringsordning på PPV og de VOD-lignende tjenester på 
grundlag af sendetiden (adskilt fra den effektive forbrugstid), men VOD kræver en anden 
indfaldsvinkel53. Nogle er fortalere for regler, som omhandler katalogernes indhold, medens 
andre går ind for regler for investering i produktion eller indkøb af europæiske programmer. 
Sammendrag: 
Hvordan kan man optimere forholdet mellem udvikling af nye former for 
servicetilbud og udvikling af den europæiske programindustri? 
Er det formålstjenligt at udarbejde særregler for de nve former for 
spredning af audiovisuelle programmer (især dem, der fungerer på indi­
viduelt opkald i modsætning til radiospredningstjenesterne i egentlig 
forstand - "point to multipoint")? Hvilke bestemmelser vil være egne­
de hertil? 
5.2. Økonomisk stimulering på EU-plan 
5.2.1. En horisontal indfaldsvinkel til sektoren eller sektorspecifikke prioriteringer? 
I lyset af udviklingen af det europæiske marked for biograffilm og tv-programmer rejser der 
sig spørgsmålet om, hvorvidt den økonomiske stimulering bør omhandle hver enkelt fase i den 
"audiovisuelle kæde" (lige fra manuskriptet til alle former for udnyttelse af de audiovisuelle 
programmer), eller om indsatsen tværtimod bør rettes mod prioriterede sektorer. 
i) Horisontal indfaldsvinkel 
"Krisen" på området i Europa berører samtlige led i den "audiovisuelle kæde", hvilket kan 
berettige til, at der gennemføres stimuleringsordninger for hver enkelt led i 
produktionsprocessen og programudnyttelsesfasen. 
MEDIA-programmet har via en sektorspecifik indfaldsvinkel forsøgt at identificere de vigtigste 
mangler i hele denne proces (ud fra et sektorspecifikt hensyn til områder så,som animering 
eller spørgsmål så som brugen af de nye teknologier i programproduktionen) og forsøgt at 
definere de stimuleringsmekanismer, som kan afhjælpe disse. 
ii) Prioriterede sektorer 
Et andet og mere makroøkonomisk tiltag består i at identificere de prioriterede led i den 
"audiovisuelle kæde" og koncentrere hovedparten af de disponible ressourcer om disse for at 
opnå en "løftestangs-" effekt i hele kæden. 
Af meningerne, som Kommissionen har indsamlet i løbet af forhåndshøringsfasen, fremgår det, 
For PPV-tjenesternes vedkommende dækker sendetiden og dennes indhold samtlige transmitterede 
udsendelser, uafhængigt af det individuelle forbrug. For VOD's vedkommende bestemmes sendetiden 
og dennes indhold derimod af det individuelle forbrug og er således ikke kendt før bagefter. 
45 
at der er 4 sektorer, som vil kunne betragtes som prioriterede i forbindelse med en styrkelse 
af de europæiske programindustrier: 
gennemførelsen af programmer, der er tilpasset det europæiske markeds krav, 
forudsætter en betydelig investering i udvikling af projekter; 
den optimale udnyttelse af programmerne på det europæiske marked (på alle 
tænkelige bærere og spredningsmidler) forudsætter udover en betydelig indsats på 
markedsføringsområdet, at der etableres fælleseuropæiske distributionsnet« som med 
tiden vil kunne investere i produktionen og udarbejde kataloger med copyright; 
forbedringen af programmernes bevægelighed internt i Europa samt hensynet til den 
specifikke karakter, lande med begrænset sprogområde har, forudsætter en betydelig 
indsats for at udvikle synkronisering og undertekstning med vægt på kvaliteten; 
udviklingen af en europæisk programindustri forudsætter, at der tilvejebringes 
finansielle midler ikke blot fra selve industrien men også fra private investorer, som 
er aktive inden for andre erhvervssektorer; disse finansielle midler kan man til dels 
tiltrække sig via finansieringsteknikerordninger; 
den tværnationale løsningsmodel for produktionen og distributionen på det 
audiovisuelle område og for diversificeringen af distributionsnettene kræver en samlet 
indsats på uddannelsesområdet med sigte på en markedsorienteret uddannelse, der 
samtidigt er rettet mod de nye informationsteknologier. 
Disse fire prioriterede modeller udelukker ikke foranstaltninger på andre områder, men der bør 
foretages en analyse med sigte på en aktion med stordriftsfordele på disse områder for at 
fremme udviklingen af en europæisk programindustri. 
Sammendrag: 
Skal man forfølge en horisontal metode for økonomisk stimulering, som 
dækker hver enkelt fase i skabelses/produktions/distributions/udnyt-
telsesprocessen? Eller skal de finansielle midler koncentreres om vis­
se prioriterede sektorer for at opnå en løftestangseffekt i hele denne 
proces? I bekræftende fald, hvilke? 
Især: 
Hvordan kan man sikre, at der udarbejdes bedre projekter i et europæ­
isk perspektiv? 
Hvordan kan man tilskynde til fælleseuropæisk distribution af program­
mer og til sammenføring af de nationale markeder? 
Hvordan kan man fremme synkronisering og undertekstning af god kvalitet? 
Hvordan kan investeringerne fremmes? 
Hvordan kan man udforme en uddannelse, der er orienteret mod markedet 
og mod de nye teknologier? 
46 
5.2.2. Prioritering af virksomheder eller prioritering af projekter? 
Programindustrien er en prototypeindustri, som desuden er kendetegnet ved det forhold, at 
forbrugeren generelt "betaler" for et produkt, som han endnu ikke kender (for eksempel, når 
han køber en biografbillet). Den bygger således fundamentalt set på talent, og hver prototype 
forudsætter en betydelig risikotagning. 
Når man tager disse faktiske forhold på det audiovisuelle område i betragtning, kan det en 
smule firkantet føre til to særskilte metoder for økonomisk stimulering: 
Den første metode består i at støtte et maksimalt antal projekter for derved at give et 
maksimalt antal talenter deres chance, hvorved programmernes mangfoldighed øges. Efter 
denne metode tager den økonomiske stimulering sigte på at minimere produktionsrisici uden 
at der i særlig grad tages hensyn til betingelserne for udnyttelsen af de således producerede 
programmer. Denne metode kan i yderste konsekvens få utilsigtede virkninger: programmerne 
kan være produceret uden hensyntagen til markedet og forbrugerne; der produceres således 
hvert år i Europa programmer, som i bedste fald kun vises på festivaler, og som aldrig 
inddrages i nogen anden form for udnyttelse. 
Den anden metode består i at prioritere aktioner, som kan føre til en styrkelse af virksomheder, 
der bærer en række projekter frem, hvorved de får mulighed for at fordele de risici, der er 
uløseligt forbundet med den audiovisuelle produktion, under forudsætning af, at udarbejdelsen 
af projekterne foregår i tæt tilknytning til markedet. Efter denne metode er det vigtigste 
problem ikke den støttede aktivitet (for eksempel produktionen) men betingelserne for denne 
aktivitet: udarbejdelsen af katalogerne og den optimale udnyttelse af disse kataloger samt de 
sunde forhold i og styrkelsen af de involverede virksomheder. I yderste konsekvens kan denne 
metode føre til utilsigtede bivirkninger: forskelsbehandling af virksomheder på grundlag af 
deres samlede aktivitet kan føre til konkurrenceforvridning mellem de forskellige operatører. 
Projekt for projekt-metoden (i produktionen eller i distributionen) fremmer de forskellige 
aktiviteter, som den tager sigte på at fremme men uden at få varige virkninger for de 
virksomhedsstrukturer, der får fordel heraf. 
Til gengæld bevirker en hensyntagen til for eksempel virksomhedernes samlede aktivitet, til 
deres resultater på det europæiske marked eller til tilskyndelsen til omgrupperinger af 
virksomheder, at der kan sættes gang i en konsekvent vækst, som gradvis øger 
virksomhedernes muligheder, det være sig på området for kataloger, risikofordeling eller 
uddannelseskapacitet. 
Sammendrag: 
Skal man forfølge en projekt for projekt-metode (for skabelse, pro­
duktion eller udnyttelse) for tildeling af økonomiske incitamenter? 
eller 
Skal der iværksættes en prioritering af virksomheder under hensyntagen 
til deres aktiviteter som helhed? 
47 
5.2.3. Hvilket omfang geografisk, tidsmæssigt og finansielt? 
Fastlæggelsen af økonomiske stimuleringsordninger, som tager sigte på strukturelle virkninger 
for hele det europæiske marked, bør støtte sig til tilpassede kriterier for markedernes størrelse, 
tidsfaktoren og finansieringsomfanget. 
i) Markedernes størrelse 
For at nå et omstruktureringsmål for en europæisk programindustri bør de mekanismer, der 
iværksættes, tage hensyn til en egentlig europæisk dimension: Begrænsede "lokale" ambitioner 
(som for eksempel begrænser sig til projekter, der inddrager virksomheder eller markeder i tre 
medlemsstater, hvoraf de to tilhører samme sprogområde) tilskynder ganske vist til 
tværnationale aktiviteter men uden at føre til en egentlig europæisk "markedserfaring" eller til 
større ændringer i de støttede projekters økonomi. 
ii) Tidsfaktoren 
Tidsfaktoren er desuden et grundlæggende element i enhver industripolitik: 
dels bør mekanismernes levetid afspejle begrænsningerne i "overgangsfasen", idet 
omstruktureringsmålet bør være nået, når denne afsluttes; dels bør fastsættelsen af 
tidspunktet for tilbagebetalingen afspejle omfanget af de risici, virksomhederne har 
taget som reaktion på den finansielle opmuntring, da der er tale om ordninger for 
økonomiske incitamenter, der som oftest omfatter bestemmelser om tilbagebetaling 
af de modtagne beløb, når break even-punktet er nået. 
iii) Finansieringsomfanget 
Desuden er de strukturerende virkninger af en politik for økonomisk stimulering tæt forbundet 
med begrebet "en kritisk masse", både hvad angår det samlede finansielle omfang og hvad 
angår enhedsbeløbet for de summer, der tildeles i kraft af de indførte ordninger: 
hvis beløbene er for små, forbruges de af sektoren til at kompensere for dennes 
passivitet uden dybgående ændringer af strukturerne; 
hvis beløbene er for store, fjerner de den økonomiske risiko og får utilsigtede 
virkninger for markedsmekanismen. 
På samme måde er den form for ordninger, som man normalt kan påregne, ofte nøje knyttet 
til de disponible finansieringsmidler: 
de begrænsede beløb tvinger normalt til brug af en selektiv metode, medens de større 
beløb tillader mere automatiske ordninger, som bygger på indikatorer med direkte 
tilknytning til markedet. 
4 8 
Sammendrag: 
Mekanismerne, der skal gennemføres for at opnå en strukturel effekt 
på EU-plan, bør støtte sig til en egentlig europæisk dimension samt 
råde over tilstrækkelige ressourcer i størrelsesordenen den kritiske 
masse, som kræves for at nå målene inden for en rimelig tidsfrist. 
52.4. Det europæiske marked og den kulturelle mangfoldighed 
I betragtning af det audiovisuelle områdes kulturelle betydning mener Kommissionen, at det 
er nødvendigt at påse, at en industripolitik for denne sektor ikke udmønter sig i en udvikling 
"i flere hastigheder", som vil tilsidesætte de medlemsstater (eller visse af deres regioner), der 
har en mindre audiovisuel kapacitet eller et begrænset sprogområde54. Det er vigtigt, at alle 
regioner i Unionen kan deltage i udviklingen af den audiovisuelle industri. 
Hvad angår programindustrierne skal det bemærkes, at oprettelsen af et egentligt europæisk 
marked med tiden bliver det vigtigste svar på disse forskellige strukturelle handicap: 
Via udviklingen af det europæiske marked vil det nationale markeds størrelse ikke længere 
være en væsentlig begrænsning for de programskabere, som - uanset hvilket land, de kommer 
fra - kan tage de europæiske seere med storm. 
Desuden vil successen og rentabiliteten på det europæiske marked åbne dørene for nye ikke-
europæiske markeder, hvor producenterne fra lande af forskellig størrelse og med forskellige 
sprog kan finde naturlige afsætningsmarkeder (for eksempel bliver sprogområder som det 
portugisiske eller spanske, der er begrænsede i Europa, langt større, når man tager 
verdensmarkedet i betragtning). 
I lyset heraf bliver nødvendigheden af at udvikle synkroniseringen og undertekstningen såvel 
kvantitativt som kvalitativt55 i ønsket om at øge programmernes EU-interne bevægelighed et 
prioriteret mål. 
Det ser dog ud til, at der i det europæiske markeds "mellemliggende udviklingsfase" kan 
overvejes tilpasningsordninger. 
Disse ordninger kan under forbehold af deres forenelighed med EU-retten enten antage form 
af en "positiv forskelsbehandling" i forbindelse med foranstaltninger, som samtlige 
virksomheder i Unionen nyder godt af, eller ske i form af særforanstaltninger. 
Disse betragtninger antager en særlig påtrængende karakter i lyset af de nye landes tiltrædelse af Den 
Europæiske Union, lande, som har et begrænset sprogområde eller en begrænset produktionskapacitet. 
Se under punkt 3.3.1. ovenfor "overvindelse af sprogbarrierer" s. 21. 
49 
Sammendrag: , 
Hvorledes kan Unionen tage hensyn til den specifikke karakter, som 
lande med begrænset sprogområde eller begrænset produktionskapacitet 
har? 
Og er det især nødvendigt, at denne specifikke karakter tages i be­
tragtning i forbindelse med gennemførelse af generelle ordninger? 
Skal der udarbejdes særordninger? Og i bekræftende fald, hvilke? 
52.5. Deltagelse i udvikling af nye markeder 
For en industri, som tilstræber at blive konkurrencedygtig på verdensmarkedet, er 
tilstedeværelsen på et maksimalt antal nationale markeder et lige så vigtigt mål som at udnytte 
alle distributionsbærere. Inden for programindustrien forstærkes dette krav af det forhold, at 
udbuddet af audiovisuelle programmer gradvis strukturerer de europæiske forbrugeres smag. 
Udover fællesmarkedet, inden for hvilket man ikke kan tale om eksport, findes der visse 
udenlandske markeder, som er betalingsdygtige men vanskelige at trænge ind på (for eksempel 
markedet i De Forenede Stater), andre står midt i en opbygnings- eller endog 
genopbygningsfase. Men uanset disse markeders modenhedsgrad vil alle de bånd, som det 
lykkes de europæiske virksomheder at knytte med sigte på at udvide deres programmers 
adgang til disse nye markeder, vise sig at være et aktiv for den europæiske industri på 
mellemlang og lang sigt. 
I betragtning af de dybe historiske og kulturelle bånd, som knytter os til landene i Central- og 
Østeuropa, og i betragtning af de filmtraditioner og audiovisuelle traditioner, som overlever 
i disse lande, og endelig i udsigten til en gradvis økonomisk integration af regionerne56 bør 
overvejelserne på EU-plan først og fremmest omhandle markederne i landene i Central- og 
Østeuropa. 
i) Genopbygnings- og udviklingsbistand 
Den grundlæggende logik, som er fremherskende i Den Europæiske Unions økonomiske 
forbindelser med disse lande, er genopbygnings- og udviklingsbistand. Denne bistand er 
nødvendig, og det kan tænkes, at denne udvides til den audiovisuelle sektor i forbindelse med 
programmer så som PHARE og TACIS, for så vidt foranstaltningerne indgår i de 
prioriteringer, som besluttes i fællesskab med modtagerlandene. 
Programskaberne og virksomhederne i Den Europæiske Union og de central- og østeuropæiske 
landes programskabere og virksomheder har en fælles interesse i, at der udvikles et 
audiovisuelt marked i landene i det tidligere Østeuropa, og Unionens indsats kan fremskynde 
Jf. de aktuelle juridiske rammer, som "de europæiske aftaler" med Polen, Ungarn, Rumænien, Tjekkiet 
og Slovakiet er. Det er muligt at indføre støtteforanstaltninger i forbindelse med "aftalerne om regional 
økonomisk integration", for så vidt disse ikke udlægges som eksportstøtte. 
50 
denne udvikling. 
ii) Åbning af EU's økonomiske stimuleringsordninger 
I denne forbindelse består den første form for mulige særforanstaltninger i at gøre Unionens 
mekanismer for økonomisk stimulering åbne for deltagelse af virksomheder i disse lande. Men 
denne fremgangsmåde støder (udover de velkendte problemer i tilknytning til disse landes 
mangler i de lovgivningsmæssige rammer, som står midt i en rivende udvikling, især på 
området for ophavsret) på to vigtige problemer: 
dels betyder de audiovisuelle industriers og distributionsnettenes forskellige 
udviklingstrin fra et sted i Europa til et andet, at ordninger, som er tilpasset 
situationen i Unionen, ikke nødvendigvis er relevante for landene i Central- og 
Østeuropa; 
dels er der risiko for, at åbningen - i betragtning af det svage finansieringsbidrag, som 
disse lande vil kunne bibringe de ordninger, de deltager i, sammenlignet med antallet 
af virksomheder, som i disse lande er i stand til at forelægge støtteberettigede 
projekter - vil udmønte sig i en overførsel af finansielle midler, som vil true 
selve disse ordningers effektivitet inden for Unionen. 
iii) Et nvt partnerskab 
Det er således nødvendigt at tage andre former for foranstaltninger i betragtning. Derfor 
foreslår Kommissionen, at man overvejer hensigtsmæssigheden i og mulighederne for at 
stimulere visse EU-virksomheders aktiviteter i disse lande. 
Andre industrier - især den nordamerikanske industri - har gennemført en strategi for 
"områdebemægtigelse" både på det infrastrukturelle område (biograf-, kabel-, 
telekommunikationsnet osv.) og på området for udbud af programmer til symbolske priser. 
Den Europæiske Unions stimulering af ligeværdige partnerskaber mellem virksomhederne i 
de to dele af Europa ville ikke alene medvirke til at puste nyt liv i vore industrier, især 
programindustrierne, men også til påny at knytte grundlæggende kulturelle bånd. 
51 
Sammendrag: 
I lyset af udviklingen af det audiovisuelle marked i landene i Cen-
tral+ og Østeuropa: 
Skal man da begrænse Den Europæiske Unions indsats til instrumenter 
for udviklings- og genopbygningsstøtte. som dækker samtlige industri­
sektorer (og således potentielt det audiovisuelle område)? 
eller 
Skal man gøre EU" s økonomiske stimuleringsordninger åbne for deltagel­
se af disse landes branchefolk? 
eller 
Skal man udvikle specifikke instrumenter, som især tager sigte på at 
fremme visse af EU-virksomhedernes initiativer i forhold til disse 
lande inden for rammerne af en partnerskabsordning? 
5.3. Hen imod konvergens for de nationale støtteordninger? 
Medlemsstaternes indsats er i mange henseender afgørende for udviklingen af den 
audiovisuelle sektors strukturer. Den er også vigtig på området for økonomisk stimulering, 
hvor de nationale støtteordninger taget under ét kan blive en magtfuld løftestang i forhold til 
styrkelsen af programindustrien. 
Disse nationale politikker tager primært sigte på nationale målsætninger: 
kulturelle mål: fastholdelse af mangfoldigheden i programlægningen og 
programkvaliteten, sprogpolitik, støtte til udarbejdelse af programmer, fremme af 
national og lokal identitet; 
industrimål: udvikling af den nationale programindustri, udvikling af tjenester og af 
nye markeder, indførelse af nye teknologier osv. 
Men målsætningen om en styrkelse af den europæiske programindustri er på ingen måde i 
modstrid med disse mål; den er tilsyneladende endog en betingelse for levedygtigheden 
fremover for medlemsstaternes kultur- og industripolitikker. 
De nationale politikker kan, når blot de i deres nationale industrier tager hensyn til de 
europæiske bestræbelser, i vidt omfang bidrage til at styrke effektiviteten i de foranstaltninger, 
som træffes på EU-plan. Derimod vil den audiovisuelle sektors alt for store centrering om de 
rent nationale strukturer og markeder i alvorlig grad true en europæisk strategis og så meget 
des mere en verdensorienteret strategis chancer for succes. 
Derfor forekommer det formålstjenligt at gøre sig nogle fælles overvejel 
helhedsstrategien i ønsket om at optimere disse systemers økonomiske virkninger. ser over 
52 
5.3.1. En ramme om udvekslinger og overvejelser 
Uden at der er tale om at betvivle den uafhængighed, medlemsstaterne har på dette område, 
bør den fælles indsats, som samtlige aktører i Unionen bør gøre i ønsket om at udvikle den 
europæiske programindustri, omhandle det bidrag, som medlemsstaterne via deres forskellige 
kompetenceniveauer vil kunne bibringe opfyldelsen af de i fællesskab definerede målsætninger. 
Kommissionen vil gerne sætte aktivt gang i disse overvejelser i samarbejde med de forskellige 
kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Der er tale om at etablere en ramme, som kan 
sikre udvekslinger om emner af fælles interesse, erfaringsudvekslinger, analysen af 
effektiviteten og begrænsningerne i de nuværende nationale systemer, og endelig for at kunne 
undersøge udsigterne til og fordelene ved en konvergens om fælles mål. 
Kommissionen vil senere i forlængelse af en trinvis løsningsmodel kunne formalisere disse 
udvekslinger eller konklusionerne på disse, især ved at indlede institutionelle procedurer med 
sigte på at vedtage henstillinger eller andre fælles foranstaltninger. 
5.3.2. Hvilke emner skal prioriteres i udvekslingerne og overvejelserne? 
Vi har set, at EU's retsforskrifter allerede udstikker de fælles regler på området for fremme 
af distribution og produktion af europæiske programmer. Desuden har EU på området for 
national økonomisk støtte altid stillet sig imødekommende over for dette, fordi bestemmelserne 
for bevilling af den pågældende støtte ikke er i modstrid med den fælleseuropæiske interesse, 
og især ikke med bestemmelserne i traktaten om den frie bevægelighed for personer og 
tjenesteydelser og om etableringsretten57. 
Udover denne juridiske indfaldsvinkel kan man i udsigterne til en optimering af de nationale 
støtteordningers samlede effektivitet gøre sig nogle overvejelser over to supplerende 
hovedlinjer: kan man definere fælles prioriteringer på området for støtte til programindustrien? 
Kan man udvikle en fælles strategi på området for finansiering af denne støtte? 
i) Konvergens i de nationale støtteordningers prioriteringer 
De forskellige nationale systemer bidrager i varierende grad til styrkelsen af programindustrien. 
Udvekslinger af erfaringer og analyseresultater mellem medlemsstaterne om, hvorledes disse 
systemer fungerer, og om de prioriteringer, som ligger til grund for disse, kan blive til en 
gensidig berigelse, som kan udmunde i en mærkbar forbedring af disses effektivitet: 
I lyset heraf kan der foreslås flere emner, som kunne overvejes. 
En national programindustris magt afhænger af dens kapacitet til at udarbejde omfattende 
programkataloger, der kan udnyttes på en lang række forskellige markeder (bærere såvel som 
landområder). 
Stillet over for dette krav er det klart, at hovedproblemet ikke så meget er produktionen som 
sådan (især kvantitativt set), men snarere betingelserne for denne produktion og for udnyttelsen 
Der skal mindes om, at Traktaten om Den Europæiske Union har indført en ny bestemmelse, som 
bekræfter denne holdning, nemlig artikel 92, stk. 3, litra d), der blandt de former for støtte, som kan 
fritages, medregner "støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven, når den ikke ændrer 
samhandels- og konkurrencevilkårene i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser". 
53 
af denne58. , 
På dette område foreslår Kommissionen, at man overvejer, på hvilken måde de nationale 
støtteordninger kan tage hensyn til markedsorienteringen allerede i den fase, hvor de kreative 
projekter udarbejdes, samt til nødvendigheden af at fremme udarbejdelse, omgruppering og 
maksimal udnyttelse af programkataloger. 
Kommissionen foreslår mçd henblik herpå, at der tages fat på spørgsmålene vedrørende 
udformningen af uddannelsen for sektorens branchefolk, som skal være orienteret mod 
markedet og mod udbredelsen af nye informations- og kommunikationsteknologier. 
Udover disse overvejelser over retningslinjerne for de nationale støtteordninger kunne en 
udveksling af synspunkter også vise sig nyttigt på området for bevillingsbestemmelserne for 
økonomisk støtte. Medlemsstaterne benytter reelt en lang række forskellige metoder (forskud 
på indtægter, selektiv støtte, automatisk støtte osv.), hvis effektivitet det ville være interessant 
at sammenligne. 
Desuden forudsætter en hensyntagen til markedets europæiske tilsnit, at man gør sig nogle 
overvejelser med hensyn til en lempelse af de kriterier, der er bestemmende for adgangen til 
den nationale støtte: kan en biograffilm eller et tv-programs succes uden for sit oprindelige 
område for eksempel også vise sig vigtig for at fremme de nationale operatørers tværnationale 
ambitioner? 
Der er også andre betragtninger, som taler for en vis grad af konvergens mellem de nationale 
mekanismer: koproduktions- eller kodistributionsaktiviteter på tværnationalt plan vil blive så 
meget des nemmere, hvis de nationale støtteordninger bliver mere ensartede. For eksempel 
skyldes kompleksiteten i koproduktionsaftalerne primært den store mangfoldighed i de 
nationale støtteordninger. 
De forskellige emner, som her er foreslået, må ikke opfattes som en begrænsning. Da målet 
er at udlede spørgsmål af fælles interesse, er det klart, at det er op til medlemsstaterne at 
præcisere de områder, hvor de mener, de fælles overvejelser vil kunne berige deres egen 
erfaring. 
ii) Konvergens i finansieringen af de nationale støtteordninger 
Begrebet "en kritisk masse" hvad angår finansieringen af en industrilignende politik udelukker 
ikke på forhånd en undersøgelse af subsidiaritetsspørgsmålene, og ej heller det, der vedrører 
indtægternes oprindelse, eller det, der omhandler gennemførelsen og forvaltningen af 
distributionsmekanismerne. Med andre ord bør fastsættelsen af denne kritiske masse på én og 
samme tid tage hensyn til de mekanismer, der skal gennemføres på EU-plan, og til dem, der 
på nationalt plan forfølger tilsvarende eller nøje komplementære målsætninger. Det samlede 
beløb bør fastsættes under hensyntagen til de ressourcer, der kommer fra EU-budgettet, men 
også til de nationale finansielle midler, som vil kunne opføres på de nationale budgetter til 
imødekommelse af målene om industriel omstrukturering. 
Det strategiske spørgsmål vedrørende katalogerne gælder ligeledes for de eksisterende programmer. Det 
er især nødvendigt at tilskynde til udarbejdelse af fortegnelser herover med henblik på en udnyttelse 
på et maksimalt antal markeder. 
54 
Overgangen fra en mikroøkonomisk indsats til en makroøkonomisk indsats forudsætter et 
kvalitativt "spring" i definitionen af de økonomiske stimuleringsordninger men også et 
kvantitativt "spring" i finansieringsniveauet. 
For at løse op for denne situation og for at frigøre de finansielle midler i størrelsesordenen 
"den kritiske masse", som er nødvendig, skal man gøre sig nogle overvejelser over de 
forskellige mulige finansieringsmidler. 
De nationale støtteordninger finansieres enten over det almindelige statsbudget eller via 
mekanismer for tilbagekanalisering af en del af sektorens ressourcer. 
Sidstnævnte metode, der undertiden betegnes som "selv-opsparing", består i i form af 
skattelignende afgifter at opkræve en del af indtægterne fra udnyttelsen af programmerne i 
visse led af den audiovisuelle kæde (afgifter på prisen for biografbilletter, på reklameindtægter 
eller på radiospredningsorganernes omsætning, på indtægter fra videoudlejning osv) 
videoudnyttelse osv) for derefter at redistribuere disse til programindustriens forskellige 
operatører i forlængelse af støtteordninger. Disse afgifter skal desto mindre opkræves under 
hensyntagen til den almindelige politik, som Kommissionen hidtil har fulgt på området for 
formålsbestemte skatter. 
Et sådant system er interessant på to områder: 
dels tager det hensyn til markedets reelle dimension, for så vidt opkrævningen finder 
anvendelse på udnyttelsen af en væsentlig del af de audiovisuelle programmer; 
dels kræver (og til en vis grad: garanterer) inddragelsen af "bidragyderne" (samtlige 
tjenester, som er underlagt de skattelignende afgifter) inden for den audiovisuelle 
industri, at omfordelingsmekanismerne fungerer på en økonomisk set sund måde: for 
eksempel vil et radiospredningsorgan være så meget des mere villig til at afstå en del 
af sine indtægter, hvis omfordelingsmekanismerne sikrer ham et "retfærdigt afkast" 
i form af en øget mængde disponible, attraktive programmer til konkurrencedygtige 
priser. 
I betragning af, at denne form for system allerede findes på forskellige niveauer i flere 
medlemsstater, og i betragtning af de økonomiske fordele herved foreslås det, at 
Kommissionen sammen med medlemsstaternes myndigheder og sektorens operatører overvejer 
mulighederne for at videreudvikle dette i Unionen. 
Medlemsstaternes indførelse af et sådant system i hele EU vil uden at veje for tungt på de 
nationale budgetter eller på EU-budgettet give mulighed for at råde over en finansiel 
løftestang, som er på højde med programindustriernes strukturelle behov. 
Hvis dette princip vedtages, kunne man eventuelt på længere sigt overveje EU-koordinering 
i et vist omfang. 
Kommissionen er fuldt ud bevidst om, at en sådan kurs er et politisk følsomt emne, som også 
rejser tekniske problemer. Der står imidlertid så meget på spil, at det ikke desto mindre er 
tilstrækkelig begrundelse for en sonderende indsats. 
Det skal under alle omstændigheder understreges, at det stadig er et åbent spørgsmål, hvorvidt 
55 
det er formålstjenligt og gennemførligt at etablere et sådant system i hele Unionen, samt at der 
i højere grad er tale om at overveje en eventuel koordinering af medlemsstaternes aktioner end 
om at foreslå et nyt finansielt instrument på EU-plan. I første omgang drejer det sig om at 
udarbejde en opgørelse over de eksisterende systemer og om at analysere de karakteristiske 
træk ved disse. 
Skal man etablere en samarbeidsbaseret ramme om udvekslingerne og 
overvejelserne« som tager sigte på at forbedre de nationale støtteord­
ninger for programindustrien og på at fremme deres eventuelle konver­
gens? 
Hvilke prioriterede emner skulle udvekslingerne og overvejelserne om­
handle? 
Skulle et sådant arbejde fremme: 
- fælles prioriteringer for de nationale støtteordninger? 
- en gradvis åbnen op for en europæisk dimension i disse ordninger? 
- en debat om finansieringsbestemmelserne for disse ordninger? 
56 
KONKLUSION 
Kommissionen er bevidst om, at den hovedindsats, som kræves, for at Den Europæiske Union 
kan investere i sin programindustris fremtid via en politik med sigte på styrkelse af dennes 
strukturer, først og fremmest er en holdningsændring. 
Denne holdningsændring går ganske vist på Unionens institutioner og de nationale 
myndigheder, og især den måde, hvorpå de skal definere de samlede politikker for 
kommunikationssektoren, men den går også - og primært - på programindustriens branchefolk. 
Kultur og økonomi, kunstværker og publikum, håndværksstrukturer og industrikrav skal 
bringes i samklang... der er ikke tale om en række reklameslogans med sigte på at dække over 
kompleksiteten i den overgang, den europæiske industri skal igennem med fare for at 
forsvinde. 
Der er tale om at bevise, at Europa har tillid til sine talenter, og om klart at give dem midlerne 
i hænde til at udfolde sig i Europa og i den øvrige verden. 
Det er med dette for øje, at Kommissionen fremlægger denne grønbog til drøftelse i de 
europæiske institutioner og til bred høring i erhvervskredse. 
Denne høring bevirker, at de faglige organisationer, som repræsenterer sektoren på europæisk 
plan, men også operatørerne selv kan afgive deres meninger. 
Kommissionen står på det audiovisuelle område, og helt specielt inden for programindustrien, 
over for en kraftig stigning i antallet af faglige organisationer, hvis repræsentative omfang på 
det europæiske plan, og hvis kapacitet til at fremlægge de fælles holdninger, som findes i de 
virksomheder, de repræsenterer, varierer enormt. Det skal fremhæves, at dialogen med 
branchefolkene med tiden vil blive nemmere via en bedre organisering af disse mange 
organisationer. 
Et første led i denne proces er den europæiske audiovisuelle konference, som Kommissionen 
vil indkalde til i Bruxelles. Resultaterne af dette samråd vil eventuelt kunne bearbejdes via 
andre opgaver senere. 
Til sidst vil Kommissionen drage konklusionerne af denne proces og fremlægge konkrete 
forslag til de aktioner, som kan forfølges, styrkes eller overvejes på EU-plan. 
57 
SAMMENDRAG 
Grønbogen "Strategiske muligheder for at styrke programindustrien i forlængelse af Den 
Europæiske Unions audiovisuelle politik" fokuserer i lyset af de dybgående og hurtige 
ændringer af den audiovisuelle sektor, især som følge af den teknologiske udvikling, på et 
strategisk aspekt af denne sektor: 
Spillefilm- og tv-programindustrien er kendetegnet ved to karakteristiske træk: 
Spillefilm og tv-programmer er ikke som andre produkter; de fortjener opmuntring i deres 
egenskab af at være vigtige kulturformidlere og levende beviser på hvert enkelt lands 
traditioner og identitet. 
Desuden bliver de, til fordel for de igangværende ændringer, et vigtigt led i den audiovisuelle 
sektors mest magtfulde operatørers strategi. 
Konvergensen mellem programindustrierne, radiospredningstjenesterne, kabel- eller 
telekommunikationsoperatørerne, de elektroniske publiceringsindustrier og producenterne af 
informations- og kommunikationsteknologierne medfører, at der fremkommer nye produkter 
og nye audiovisuelle tjenester, som alle udmønter sig i et nyt informationssamfund. 
Selv om det endnu ikke er muligt at sammenfatte alle disse fænomener, som udvikler sig på 
verdensplan, er der dog flere grundlæggende perspektiver, som berører den europæiske 
programindustris fremtid: 
den bør være konkurrencedygtig i en situation, hvor sektoren er åben for konkurrence 
og internationalisering; 
den bør være fremtidsorienteret og bør deltage i udviklingen af 
informationssamfundet; 
den bør være et eksempel på de europæiske folks skaberevner og personlighed; 
den bør være i stand til at omsætte sin vækst i oprettelse af nye arbejdspladser i 
Europa. 
På denne baggrund bestræber den sig på at starte en debat om følgende spørgsmål: 
Hvorledes kan Den Europæiske Union bidrage til udviklingen af en stærk 
og konkurrencedygtig spillefilm- og tv-programindustri på verdensplan, 
som er fremtidsorienteret, som sikrer, at de europæiske kulturer kom­
mer til udfoldelse, og som skaber arbejdspladser i Europa? 
Kommissionen bestræber sig nu via talrige sonderinger, herunder først og fremmest hvidbogen 
om "Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse", på at fastlægge de grundlæggende retningslinjer 
for Den Europæiske Unions fremtidige politik for kommunikationssektoren samtidigt med, at 
der tages hensyn til den teknologiske udvikling som følge af digitaliseringen, til industriernes 
konvergens i tilknytning til skabelsen af et fælleseuropæisk informationsmiljø (informationer, 
infrastrukturer, applikationer) og til udviklingen i markedsstrukturerne (især fænomener som 
58 
alliancer og fusioner). 
Grønbogen indgår som led i dette arbejde; den har fået sine bidrag fra tre kilder: en 
betænkningsgruppe nedsat af Kommissionen, branchefolk og medlemsstaterne. 
Diagnostikken af den europæiske programindustris aktuelle situation viser, at den ikke har 
kunnet: 
overvinde sin opsplitning i lokale markeder eller forbedre programmernes 
bevægelighed internt i Europa, 
slippe fri af sit kroniske underskud eller kunnet opsuge de store europæiske eller ikke-
europæiske investeringer. 
Udviklingen vil i denne krisesituation som følge af den "digitale revolution" forstærke visse 
allerede synlige tendenser på det audiovisuelle marked: 
den tiltagende individualisering af udbuddet og befæstelsen af det individuelle forbrug 
i finansieringen af sektoren; 
internationaliseringen og globaliseringen af programindustrien og de dermed 
beslægtede industrier; 
det voksende behov for kvantitativt og kvalitativt set righoldige programkataloger. 
Disse forskellige tendenser peger alle i retning mod behovet for en strukturerende 
indfaldsvinkel til en industripolitik, som tager sigte på at dække de enkelte markedssegmenters 
og samtlige europæiske forbrugergruppers behov, og som tager hensyn til mangfoldigheden 
i de bærere og tjenester, som nødvendigvis vil fremkomme. 
Denne politik skal gennemføres i forlængelse af den strategi, der er skitseret i Kommissionens 
hvidbog om "Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse" vedrørende skabelsen af et europæisk 
informationsmiljø, som kan fremme udviklingen af nye markeder for tjenesteydelser. 
Kommissionens audiovisuelle politik bør derfor udover sin globale orientering og sin 
hensyntagen til de europæiske særegenheder omfatte inddragelse af følgende nye prioriterede 
hovedpunkter: 
- spredning af nye teknologier blandt sektorens virksomheder; 
- skabelse af et konkurrencepræget klima for tjenesterne; 
- udvikling af kommunikationsinfrastrukturer; 
- udvikling af tilpassede uddannelser. 
I forhold til risikoen for marginalisering på de markedssegmenter, som ikke er tilstrækkeligt 
store til at drage fordel af sektorens samlede vækst, råder den europæiske programindustri over 
betydelige aktiver, især mangfoldigheden i dennes produktion, som på baggrund af 
individualiseringen af udbuddet kan vise sig at blive et egentligt økonomisk aktiv. 
I forbindelse med en fælles indsats af samtlige aktører inden for Den Europæiske Union bør 
Unionens politik på én og samme tid sikre udviklingen af et diversificeret europæisk marked 
for programmerne og anspore til en passende reaktion fra den europæiske programindustris 
side. 
59 
I lyset heraf: 
Bør Den Europæiske Union fremskynde indførelsen i Europa af de teknologisk avancerede 
informationsnet for at udvide forbrugerens valgmuligheder og for at udvikle nye muligheder 
for programindustrierne. 
For at undgå, at udviklingen af omfattende distributionsnet ikke ene og alene kommer de ikke-
europæiske programindustrier til gode og udmønter sig i, at dens egen programindustri trækker 
sig tilbage til de lokale markeder, berøvet det økonomiske potentiale og de kulturelle 
udfoldelsesmuligheder, bør den sideløbende hermed også investere i udviklingen af en 
programindustri, som er konkurrencedygtig på sit eget marked og på verdensmarkedet, og som 
kan lade sine egne kulturer komme til udfoldelse, skabe arbejdspladser og give overskud. 
Der er således tale om en politik på mellemlang/lang sigt, hvis "endemål" det er, at denne 
industri påny bliver rentabel på et åbent og dynamisk verdensmarked. 
De eksisterende instrumenter på såvel EU-plan som nationalt plan har, hvad enten der er tale 
om økonomisk stimulering eller lovgivningsmæssige stimuleringsforanstaltninger, bidraget til, 
at programindustrien har overlevet men uden at dennes strukturer har fået mulighed for at opnå 
den fornødne styrkelse. 
Det audiovisuelle område, der som andre servicesektorer er underlagt en internationaliserings-
og globaliseringstendens, især på baggrund af den teknologiske udvikling, vil i de kommende 
år være underlagt et konstant pres med sigte på en gradvis liberalisering af området. 
Unionen bør derfor hurtigt fastlægge og gennemføre en effektiv politik med følgende 
målsætninger: 
- at nedbryde skellene mellem de nationale markeder; 
- at sikre de europæiske forbrugere en reel valgmulighed; 
- at skabe optimale muligheder for en fremtidig industri; 
- med tiden at sikre, at en underskudsgivende sektor bliver rentabel. 
Kommissionen har for at udstikke rammerne for en sådan politik ønsket at starte en debat om 
en række valgmuligheder, som er koncentreret om tre indsatsområder: spilleregler, økonomisk 
stimulering og de nationale systemers konvergens. 
1. Valgmuligheder med hensyn til spilleregler 
I forbindelse med en industripolitik i Den Europæiske Union med sigte på at styrke 
programindustrien er udviklingen af markedet via indførelse af infrastrukturer, liberalisering 
af tjenester og fjernelse af hindringerne for det indre marked et vigtigt mål. 
Forbedring af gennemsigtigheden på det audiovisuelle marked går desuden via et bedre 
samarbejde mellem de nationale myndigheder og de EU-mvndigheder. som har ansvaret for 
anvendelsen af konkurrencereglerne, samt via et samarbejde mellem EU-myndighederne og 
de myndigheder i tredjelande, som har ansvaret for anvendelsen af konkurrencereglerne. 
60 
Udover disse logiske følger af markedsudviklingen mener Kommissionen, at reglerne for 
fremme af de europæiske programmer, som findes på EU-plan, udgør et gunstigt grundlag for 
den europæiske programindustris tværnationale udvikling, som på nuværende tidspunkt bør 
fastholdes. 
Der er imidlertid talrige spørgsmål, som fortsat er ubesvarede, og som omhandler en styrkelse 
af disse mekanismers effektivitet: 
Hvordan kan man forbedre effektiviteten i kontrollen med og anvendel-
sen af EU-retten? 
Hvorledes kan man tage hensyn til mangfoldigheden i de forskellige 
former for tjenester? 
Hvorledes kan man stimulere programmernes bevægelighed internt i 
Europa? 
Skal man vedtage mere præcise fælles definitioner? 
Skal man prioritere investeringer i programproduktion eller køb af 
rettigheder frem for mekanismer, som bygger på sendetiden? 
I betragtning af, at det er nødvendigt at optimere indtægterne fra ud­
nyttelsen og anspore til fremkomst af nye bærere og nye net, skal man 
så fastholde et EU-system for mediekronologi? 
Skal man ændre det eksisterende system, og især udvide det til også at 
omfatte andre former for udnyttelse end radiospredning? 
Fremkomsten af nye audiovisuelle tjenester på begge sider af grænsen mellem radiospredning 
og telekommunikation rejser desuden en række nye spørgsmål: 
Hvordan opnår man det optimale forhold mellem udviklingen af nye for­
mer for tjenester og udviklingen af den europæiske programindustri? 
Skal man udforme stimulerende særregler for de nye former for spred­
ning af audiovisuelle programmer (især dem, der fungerer på individu­
elt opkald, i modsætning til radiospredningstjenesterne i egentlig 
forstand - "point to multipoinf'-kommunikation)? 
2. Valgmuligheder med hensyn til økonomisk stimulering 
I forbindelse med en industripolitik i Den Europæiske Union med sigte på at styrke 
programindustrien: 
61 " 
Hvilke principper for økonomisk stimulering bør der da være? 
Skal man udarbejde en horisontal metode for økonomisk stimulering, som 
dækker hver enkelt fase i skabelses/produktions/distributions/udnyt-
telsesfasen, eller skal man koncentrere finansieringsmidlerne om visse 
prioriterede sektorer for at opnå en løftestangseffekt i hele proces­
sen? Og i bekræftende fald, hvilke? 
Og især: 
Hvordan forbedrer man projektudviklingen i et europæisk perspektiv? 
Hvordan fremmer man den fælleseuropæiske distribution af programmerne 
og fjernelsen af skellene mellem de nationale markeder? 
Hvordan fremmer man investeringerne? 
Hvordan udformer man en uddannelse, som er orienteret mod markedet og 
mod de nye teknologier? 
Skal man forfølge en projekt for projekt-metode (skabelse, produktion, 
distribution, udnyttelse) for bevillingen af de økonomiske incitamen­
ter? 
Skal man gennemføre en prioritering af virksomheder ved at tage deres 
aktiviteter som helhed i betragtning? 
Udover nødvendigheden af at forbedre synkronisering og undertekstning, såvel kvantitativt som 
kvalitativt, for at fremme de europæiske programmers bevægelighed internt i Europa, hvordan 
kan man da sikre, at den kulturelle mangfoldighed bevares? 
Hvorledes kan Unionen tage hensyn til den specifikke karakter, som 
lande med begrænset sprogområde eller begrænset produktionskapacitet 
har? 
Og især, skal denne specifikke karakter tages i betragtning i for­
bindelse med generelt anvendte ordninger? 
Skal man udarbejde særordninger? I bekræftende fald, hvilke? 
Den nødvendigvis verdensmarkedsorienterede styrkelse af programindustrien udmønter sig i 
visse specifikke spørgsmål i tilknytning til den gradvise regionale integration, som pågår med 
landene i Central- og Østeuropa: 
62 
I lyset af udviklingen af det audiovisuelle marked i landene i Central- og Østeuropa: 
Skal man da begrænse Den Europæiske Unions indsats til instrumenter 
for udviklings- og genopbygningsstøtte. som omfatter samtlige indu­
strisektorer (og således potentielt også den audiovisuelle sektor)? 
eller 
Skal man gøre de økonomiske EU-stimuleringsordninger åbne for delta­
gelse af disse landes branchefolk? 
eller 
Skal man udvikle specifikke instrumenter, som især tager sigte på at 
fremme EU-virksomheders initiativer i disse lande ud fra en partner-
skabsmodel? 
3. Hen imod konvergens for de nationale støtteordninger? 
I betragtning af den afgørende rolle, medlemsstaterne via deres forskellige kompetenceniveauer 
spiller for den audiovisuelle sektors strukturer, og især i lyset af deres støtteordningers 
potentielle virkninger for programindustrien, foreslår Kommissionen, at man aktivt overvejer, 
hvorvidt det er formålstjenligt og gennemførligt at tilstræbe en konvergens i de nationale 
støtteordninger. 
Skal man etablere en samarbejdsbaseret ramme om udvekslinger og over­
vejelser, som tager sigte på at forbedre de nationale støtteordninger 
for programindustrien? 
Hvilke emner skal udvekslingerne og overvejelserne primært omhandle? 
Skal et sådant tiltag fremme: 
fælles prioriteringer i de nationale støtteordninger? 
gradvis åbnen op for en europæisk dimension i disse støtteordninger? 
en debat om finansieringsbestemmelserne for disse støtteordninger? 
BILAG I 
BIDRAG TIL GRØNBOGEN 
OM DEN AUDIOVISUELLE POLITIK 
I. FAGLIGE KREDSE 
1) Organisationer, som repræsenterer industrien på europæisk plan, og som har 
svaret på det spørgeskema, hr. Pinheiro har udsendt. 
ACT: (Association of Commercial Televisions in Europe) 
Omfattede besvarelser fra TF1 & ANT 1 (Antenna TV - GR). 
Det skal bemærkes, at andre så som ITV og Fininvest sendte deres bidrag 
direkte. 
CEPI: (Coordination of European Independent Producers) 
ECCA: (European Cable Communication Association) 
FEITIS: Fédération Européenne des Industries Techniques de l'Image et du Son) 
Bidrag fra: de franske medlemmer af FITCA & SNVC 
de tyske medlemmer af VTFF 
de italienske medlemmer af UNITC 
FERA: (Fédération Européenne des Réalisateurs de l'Audiovisuel) 
FIAD: (Fédération Internationale des Associations de Distributeurs de Films) 
EBU: (European Broadcasting Union) 
(Visse medlemmer sendte desuden særskilte bidrag) 
FIAPF: (Fédération Internationale des Associations de Producteurs de Films) 
I VF: (International Video Federation, Europe) 
6? 
2) Organisationer, som deltager i MEDIA-programmet, og som har svaret på det 
spørgeskema, fr. Flesch har udsendt. 
EFA: (European Film Academy) 
BABEL: (Broadcasting Across the Barriers of European Language) 
CARTOON: (European Association of Animation Film) 
DOCUMENTARY: (Project for the Creative Documentary) 
EAVE: (Les Entrepreneurs de l'Audiovisuel Européen) 
EURO AIM: (Association Européenne pour un Marché de l'Audiovisuel Indépendant) 
EMG: (Euro Media Guaranties) 
EFDO: (European Film Distribution Office) 
EVE: (Espace Vidéo Européen - The Irish Film Institute) 
GRECO: (Groupement Européen pour la Circulation des Oeuvres) 
LUMIERE: (Sauvegarde et survie du patrimoine cinématographique européen) 
MAP TV: (Mémoire - Archives - Programmes TV) 
MEDIA SALLES: (Encouragement de l'exploitation cinématographique en Europe) 
SCALE: (Small Countries improve their Audiovisuel Level in Europe) 
SCRIPT: (European Script Fund) 
CLUB: (Club d'investissement Media) 
SOURCES: (Stimulating Outstanding Resources for Creative European Screenwriting) 
3) Andre firmaer og organisationer, som har sendt et bidrag. 
BT: (British Telecom) 
EPC: (European Publishers' Council) 
CE A: (Cinema Exhibitors Association) 
Central Television: (Det Forenede Kongerige) 
Chambre Syndicale des Producteurs et Exportateurs de Films Français 
_<-
EACEM: (European Association of Consumer Electronics Manufacturers) 
IFFS: (International Federation of Film Societies) 
Fédération Nationale des Cinémas Français 
Fininvest Comunicazioni: (Italien) 
Det franske Telecom 
American Film Marketing Association 
EUREKA-Audiovisuel 
GES AC: (Groupement Européen des Sociétés d'Auteurs et Compositeurs) 
GNS: (Genootschap van Nederlandse Speelfilmmakers) 
ITV Network Centre: (Det Forenede Kongerige) 
TV5: (Frankrig) 
Herunder bidraget fra "Brugge-gruppen" af offentlige, europæiske, 
tværnationale satellitkæder, der omfatter: 
BBC TV World 
RAISAT 
DEUTSCHE WELLE TV 
RTVE INTERNATIONAL 
TRT INTERNATIONAL 
EURONEWS 
RTP INTERNATIONAL 
3 SAT 
TV 5 
ZDF: (Tyskland) 
UNIC: (Union Internationale des Cinémas) 
Det skal bemærkes, at denne organisation sendte spørgeskemaet videre til 
sine europæiske medlemmer, så de kunne besvare det direkte. 
II. MEDLEMSSTATERNE 
BELGIEN: Forbundsstaten og Fællesskaberne 
DANMARK: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union 
Q) 
TYSKLAND: Økonomiministeriet 
FRANKRIG: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union 
IRLAND: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union 
ITALIEN: Informationsdepartementet 
LUXEMBOURG: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union 
NEDERLANDENE: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union 
PORTUGAL: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union 
DET FORENEDE KONGERIGE: Den Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union. 
tsc 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 96 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 15 
Katalognummer : CB-CO-94-106-DA-C 
ISBN 92-77-66760-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg