Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus"

(2001/C 193/16)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 11. december 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Vitor Melícias Lopez til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. april 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 381. plenarforsamling af 25.-26. april 2001, mødet den 26. april, med 98 stemmer for og 2 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg skal afgive udtalelse om et forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus(1).

1.2. ØSU er overbevist om, at der er tale om et nødvendigt positivt skridt hen imod "en fælles asylpolitik, herunder et fælles europæisk asylsystem" og at det "indgår i EU's målsætning om gradvis at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der står åbent for dem, der tvunget af omstændighederne lovligt søger beskyttelse i Fællesskabet" (præamblens punkt 1).

1.3. ØSU mener, at direktivforslaget skal ses i forlængelse af konklusionerne fra Tammerfors, hvori det hedder, "at et fælles europæisk asylsystem på kort sigt bør indebære fælles standarder for en retfærdig og effektiv asylprocedure i medlemsstaterne" (præamblens punkt 3).

1.4. ØSU mener videre, at "de minimumsstandarder, der er fastsat i dette direktiv(forslag), derfor bør give medlemsstaterne mulighed for at forvalte et enkelt og hurtigt system, der ufortøvet og korrekt kan behandle asylansøgninger i overensstemmelse med medlemsstaternes internationale forpligtelser og forfatninger" (præamblens punkt 6).

2. Generelle bemærkninger

2.1. Følgende punkter i oplægget fortjener særlig opmærksomhed:

2.1.1. I direktivforslaget henvises der udtrykkeligt til konventionen fra 1951 om flygtninges retsstilling (Genève-konventionen) og til New York-protokollen fra 1967, bl.a. med hensyn til definitionen på en flygtning [direktivforslagets artikel 2, litra b)], hvilket understreger dette internationale retsmiddels humanistiske og humanitære betydning. Thi ØSU mener, at ensartet gennemførelse af en fælles asylpolitik i Europa kræver en harmoniseret fortolkning af Genève-konventionen.

2.1.1.1. Det bringes i hu, at Genève-konventionen er et instrument, som vedrører menneskerettigheder. Henvisningerne i konventionens præambel til menneskerettighedserklæringen fra 1948 styrker den tanke, at beskyttelse af flygtninge må anses for at være et integrerende led i beskyttelse af menneskerettigheder, da den er baseret på beskyttelse af alle menneskers værdighed og grundlæggende rettigheder.

2.1.2. Udover ovennævnte konvention burde der i direktivforslaget også have været henvist til andre relevante internationale konventioner: Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, Den Internationale Konvention om Borgerlige og Politiske Rettigheder, Den Internationale Konvention om Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder, Konventionen om Børns Rettigheder og Den Internationale Konvention om Afskaffelse af Alle Former for Diskrimination mod Kvinder.

2.1.3. I direktivforslaget omtales endvidere FN's Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR) [artikel 13, litra b), artikel 7, litra c), artikel 15, stk. 4 og artikel 17, litra a) og b)]. Hermed øges den vigtige funktion som tilsynsmyndighed, som UNHCR har i henhold til Genève-konventionens artikel 35, som indebærer mulighed for at rette henvendelse til enhver kompetent myndighed om individuelle asylansøgninger på ethvert trin i proceduren [artikel 17, litra c)].

2.2. Uden at foregribe specifikke indgreb fra UNHCR eller andre særorganisationer og ud fra den betragtning, at ØSU er et rådgivende organ, som har bred repræsentation fra det organiserede civilsamfund, og som dag for dag tildeles stadig mere omfattende funktioner som "talerør for det organiserede civilsamfund i EU", eller om man vil "bindeled mellem EU og civilsamfundet", vurderer ØSU, at det tilkommer det at spille en dynamisk rolle for i højere grad at inddrage civilsamfundet på dette område.

2.3. Under henvisning til artikel 13, litra b), skal myndighederne have "adgang til præcise og ajourførte oplysninger fra forskellige kilder, bl.a. fra UNHCR om situationen i asylansøgernes oprindelseslande og i transitlande". Med udgangspunkt i denne formulering finder ØSU, at oplysningerne om asylansøgernes oprindelseslande og transitlande også kan leveres af reelt repræsentative organisationer for civilsamfundet, som er aktive i hver enkelt medlemsstat, der behandler asylanmodningen. Som eksempler kan nævnes Amnesty International, Assistance Médicale Internationale (AMI), Røde Kors og "Læger Uden Grænser" samt andre humanitære organisationer, som i hver medlemsstat er i stand til at levere denne type oplysninger.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Ordlyden i artikel 2 fortjener en kommentar med hensyn til følgende afsnit:

- Litra i): I henhold til Genève-konventionens artikel 1 erkendes flygtningestatus, men den tildeles ikke af medlemsstaterne. Der henvises her til "Procedurevejledning og kriterier for afgørelser om flygtningestatus", UNHCR, Genève, 1992, punkt 28.

- Genève-konventionens artikel 33, punkt 32, regulerer ikke "fratagelse af flygtningestatus", der her anføres som udgangspunkt, men vedrører en undtagelsesbestemmelse fra forbudet mod udvisning eller "refoulement".

3.2. ØSU mener, at følgende aspekter bør tages med i billedet i direktivforslaget.

3.2.1. Artikel 4, stk. 1, udgør en overmåde vigtig garanti, idet det hedder, at adgangen til asylproceduren ikke må gøres afhængig af betingelser. Selvom det i den 6. betragtning hedder, at "de minimumsstandarder, der er fastsat i dette direktiv(forslag), bør give medlemsstaterne mulighed for at forvalte et enkelt og hurtigt system", som skal være retfærdigt, og som netop skal give samtlige asylansøgere adgang til proceduren, uanset tidspunkter og frister og uanset om eventuelle forudgående formaliteter vedrørende ansøgningens forelæggelse er overholdt eller ej.

3.2.2. Netop på baggrund af asylrettens karakter og humanitære mål udgør fri og ubegrænset adgang til territoriet og til asylproceduren nogle grundlæggende garantier, som medlemsstaterne bør bestræbe sig på at efterleve.

3.2.3. Med henvisning til denne fælles ret bør der i artikel 2, litra b), refereres til artikel 3 i protokol nr. 4 til den europæiske menneskerettighedskonvention.

3.2.3.1. Formodningen sidst i artikel 2, litra b), skal fremhæves. Denne formodning er vigtig, fordi den prioriterer asylret uden at tilsidesætte andre former for beskyttelse. I nogle medlemsstater har man nemlig kunnet iagttage en tendens til at henvise asylansøgere til andre former for beskyttelse.

3.2.3.2. Samme bemærkning gælder artikel 3, stk. 3, og betragtning nr. 17. Denne indstilling kræver, at medlemsstaterne gør en indsats for at definere de forskellige tilfælde, som omfattes af andre former for beskyttelse.

3.2.3.3. Det er særdeles vigtigt klart og tydeligt at anføre, at "enhver udtalelse, der giver udtryk for en persons ønske om at få beskyttelse mod forfølgelse eller enhver tilkendegivelse eller ytring fra personen, der viser, at han er bange for at vende tilbage til sit hjemland, derfor skal behandles som en asylansøgning" (direktivforslaget, begrundelsen, artikel 4, side 11).

3.2.4. Artikel 7, litra b): brug af tolk

3.2.4.1. Den mulighed, som gives de kompetente myndigheder eller asylansøgerne for at benytte en tolk, bør udgøre en garanti i asylproceduren uanset dennes karakter og uanset hvilken etape i proceduren, der er tale om. Tolken bør være kompetent, kvalificeret og upartisk. Selv om nogle medlemsstater er bange for, at dette vil blive alt for kostbart, henstiller ØSU, at brugen af tolk altid betales af det offentlige, forudsat tolken er indkaldt af de kompetente myndigheder eller af asylansøgeren; det er ikke rimeligt, at myndighederne får beføjelse til at afgøre, om der skal benyttes en tolk eller ej. Som middel til at finansiere brugen af tolke i de enkelte medlemsstater henstilles det, at man trækker på Den Europæiske Flygtningefond, som er etableret med det præcise sigte at yde støtte til modtagelse og integrering af asylansøgere i medlemsstaterne.

3.2.4.2. En sådan fremgangsmåde er nødvendig, da man ellers ville bringe et af direktivforslagets mål i fare (minimumsgarantier under proceduren). Mangel på passende tolkning vil kunne påvirke asylansøgerens mulighed for på passende vis at indgive sin ansøgning, hvilket er en afgørende betingelse for et fuldstændigt kendskab til sagen og for garanti for asylretten.

3.2.4.3. Udfra samme tankegang godkender ØSU indholdet af artikel 10, stk. 3, litra b) (uledsagede mindreårige), artikel 19 (en anden medlemsstats ansvar for behandling af en asylansøgning) og artikel 8, stk. 7.

3.2.4.4. Med hensyn til artikel 7, litra c), mener ØSU, at teksten bør være mere vidtrækkende. Ansøgeren bør således ud over retten til på alle procedurestadier at kontakte UNHCR eller andre organisationer, der optræder på UNHCR's vegne, også have ret til at kontakte anerkendte ikke-statslige organisationer (NGO), som har til formål at værne om og fremme asylret.

3.2.5. Artikel 8, stk. 2 (personlig samtale)

3.2.5.1. Med hensyn til slutningen af denne artikel: hvorledes skal embedsmanden anmode ansøgeren om at meddele sin godkendelse? ØSU foreslår, at man enten sletter den sidste del af teksten eller omformulerer den således: "Embedsmanden skal læse indholdet af referatet af samtalen højt for ansøgeren, således at denne får kendskab til indholdet, og oplyse ham om, at referatet står til hans rådighed, bl.a. med henblik på eventuel fremtidig brug". Forslaget bør ligeledes rumme mulighed for, at ansøgeren får udleveret en kopi af referatet, som bør være behørigt godkendt efter modtagerlandets sædvane (f.eks. ved at ansøgeren sætter sin underskrift på hver side).

3.2.5.2. I realiteten suppleres dette stk. 2 af stk. 6 i samme artikel, som giver asylansøgeren ret til, efter den almindelige procedure og inden for en rimelig frist, at se referatet af den personlige samtale om de konkrete omstændigheder i forbindelse med asylansøgningen og til at kommentere det.

3.2.5.3. Med hensyn til artikel 8, stk. 6, mener ØSU, at denne mulighed for at se referatet af den personlige samtale og kommentere det bør udstrækkes til også at omfatte den fremskyndede procedure, hvor fristen nødvendigvis må være kortere.

3.2.5.4. Med hensyn til artikel 8, stk. 7, efterlyser ØSU en tydeliggørelse af følgende spørgsmål: når der står, at "medlemsstaterne sørger for, at en embedsmand og en tolk af det køn, den interviewede vælger, deltager i den personlige samtale om asylansøgningens konkrete omstændigheder, hvis der er grund til at formode, at den pågældende ellers ville finde det vanskeligt at give en fuldstændig redegørelse ...", betyder det så, at asylansøgeren kun har ret til at vælge, om tolken skal være en mand eller en kvinde? En sådan løsning er bestemt ikke den bedste metode til at skabe et klima af tillid under den personlige samtale, hvilket er en nødvendig forudsætning for at kunne nedbryde de skranker, som asylansøgerens hæmninger indebærer. For at kunne nå dette mål bør den adspurgte person kunne vælge både embedsmandens og tolkens køn.

3.2.5.5. ØSU ønsker her at henlede opmærksomheden på forslagets artikel 10, stk. 2, som specifikt omhandler den personlige samtale med uledsagede mindreårige. Ifølge artiklen skal medlemsstaterne sikre, at samtalen føres af en embedsmand "som er uddannet med hensyn til (denne sårbare gruppes) særlige behov". Denne bestemmelse passer sammen med forslagets artikel 14, stk. 1, litra c). ØSU henstiller, at når adskilte børn indkaldes til samtale eller har behov for adgang til tjenester, skal de ledsages af tolke, som taler deres foretrukne sprog, hvilket ligger på linje med den "Erklæring om god adfærd", som er opstillet i henhold til programmet "Uledsagede børn i Europa" (et fællesinitiativ mellem UNHCR og den internationale alliance"Save the children", hvis formål er klart at fastlægge politik og fremgangsmåder for iværksættelse af og værne om adskilte børns rettigheder i Europa.

3.2.5.6. Af hensyn til gennemsigtigheden og en striks procedure mener ØSU, at ansøgeren også bør have adgang til de oplysninger, der foreligger, og ud fra hvilke afgørelsen er truffet, herunder oplysninger om hans hjemland.

3.2.5.7. Det henstilles tillige, at den embedsmand, som omtales i forslagets artikel 8, stk. 1, er medlem af det beslutningstagende organ.

3.2.6. Artikel 9 (juridisk bistand)

3.2.6.1. Man bør kæmpe for, at den juridiske bistand bliver gratis i alle procedurens etaper (antagelse til behandling, almindelig procedure og fremskyndet procedure) og ikke blot når den besluttende myndighed træffer en negativ afgørelse, jf. stk. 4. Asylansøgere er nemlig sårbare personer uden kendskab til juridiske procedurer og har derfor behov for juridisk vejledning.

3.2.6.2. ØSU mener videre, at man ligesom inden for den almindelige procedure (artikel 9, stk. 3) bør give mulighed for, at ansøgerens juridiske rådgiver skal have lejlighed til at være til stede under den personlige samtale, også når den fremskyndede procedure benyttes.

3.2.6.3. Med hensyn til artikel 23, stk. 3, og artikel 29, stk. 3 (dvs. den relevante myndigheds mulighed for at træffe en afgørelse uden at afholde en personlig samtale med ansøgeren som led i den almindelige procedure eller den fremskyndede procedure) mener ØSU, at det i oplægget klart bør garanteres, at myndigheden altid skal afholde en personlig samtale. Målet skal være at sikre, at en asylanmodning undersøges så tilbundsgående som muligt, således at der kan træffes en velbegrundet afgørelse.

3.2.6.4. Artikel 9, stk. 2, må ikke bruges til at forhindre asylansøgere i at få rådgivning. Advokater med speciale i asylret er måske ikke til disposition i alle tilfælde eller i alle procedurens etaper. Supplerende rådgivning fra f.eks. relevante NGO'ers medarbejdere bør være tilladt.

3.2.7. Artikel 10 (uledsagede mindreårige)

3.2.7.1. Det foreslås at slette "hurtigst muligt" i artikel 10, stk. 1, litra a). I henhold til princippet om barnets tarv (artikel 3 i FN-konventionen om Børns Rettigheder) skal medlemsstaterne sørge for, at der udpeges en juridisk værge eller rådgiver til at hjælpe og repræsentere den mindreårige under ansøgningens behandling; den pågældende skal udpeges forud for den personlige samtale, således at den situation, som beskrives i samme stykke, litra b), får et konkret indhold.

3.2.7.2. Med henvisning til principperne bag "Erklæringen om god praksis", jf. pkt. 3.2.5.5, foreslås det, at retten til en asylprocedure ikke nægtes uledsagede mindreårige, som efter at være antaget til behandling skal følge den almindelige procedure med særlig garanti for iagttagelse af princippet om, at tvivlen skal komme dem til gode.

3.2.7.3. ØSU foreslår tillige, at der tages højde for de specifikke aspekter vedrørende uledsagede mindreåriges sårbarhed, ikke mindst under den personlige samtale.

3.2.7.4. Man kan her ikke undlade at henvise til andre sårbare grupper, herunder enlige ældre og især kvinder, som har været udsat for misbrug.

3.2.7.4.1. Artikel 28 i kapitel V (Supplerende garantier for uledsagede mindreårige og kvinder) i resolutionen om minimumsgarantier for asylprocedurer fra juni 1995 omhandler udtrykkeligt denne situation.

3.2.7.4.2. Kvinder, børn og unge er særligt udsatte for vold, specielt vold af seksuel karakter.

3.2.7.4.3. I konklusion nr. 39 fra FN's eksekutivkomité for international beskyttelse af flygtninge (EXCOM), som fortsat er gyldig, erkendes det nødvendige i at tage højde for kvinders særlige behov.

3.2.7.4.4. På den baggrund foreslår ØSU, at der i direktivet medtages en mere omfattende artikel, hvor man som særligt sårbare grupper medtager asylansøgere, der lider af traumer som følge af tortur, voldtægt eller andre former for fysisk og/eller seksuelt misbrug, og som har krav på særlig opmærksomhed og bistand, herunder særlig psykologisk og/eller psykiatrisk støtte, under iagttagelse af princippet om, at tvivlen skal komme de pågældende til gode.

3.2.7.4.5. Med henvisning til den særlige karakter og til ansøgernes sårbarhed anses det i disse tilfælde for bedst ikke at benytte den fremskyndede procedure, når der er tale om den første ansøgning, som forelægges i én af medlemsstaterne.

3.2.8. Artikel 13, litra b) (de besluttende myndigheders adgang til præcise og ajourførte oplysninger om situationen i asylansøgernes oprindelseslande og i transitlande)

3.2.8.1. Som ovenfor anført foreslår ØSU, at man ud over UNHCR nævner organisationer som Amnesty International, Assistance Médicale Internationale (AMI), Røde Kors og Læger Uden Grænser samt andre humanitære organisationer, der er repræsentative for civilsamfundet, og som i hver medlemsstat kan levere denne type oplysninger. Målet skal være at give en velunderbygget begrundelse for beslutningen om asylanmodninger ved hjælp af nøje, objektive, uvildige og humanitære oplysninger.

3.2.8.2. På baggrund af stigningen i og den specifikke karakter af ansøgninger, som beror på religiøs forfølgelse, finder ØSU det på sin plads, at man i artikel 13, litra c), tilføjer en mulighed for at indhente en udtalelse fra de respektive trossamfund.

3.2.9. ØSU er enig i den betydning, som i det foreliggende direktivforslag tillægges en passende grunduddannelse og specialuddannelse af det personale, der har ansvaret for at varetage de opgaver, som er en følge af direktivet (artikel 13 og 14), herunder grænsebetjente.

3.2.9.1. Med hensyn til målet om på mellemlang sigt at indføre en egentlig uddannelse på europæisk plan, foreslår ØSU, at man eksplicit henviser til en mere aktiv inddragelse af organisationer som UNHCR og European Council on Refugees and Exiles (ECRE) samt NGO'er, der anerkendes at have som målsætning at værne om og at fremme retten til asyl.

3.2.9.2. Til at finansiere den egentlige uddannelse i de enkelte medlemsstater foreslås det at ty til Den Europæiske Flygtningefond og Odysseus-programmet.

3.2.10. I direktivforslaget bør man endvidere medtage og iagttage følgende principper:

- "non-refoulement"-princippet (artikel 5). Ifølge dette princip må ingen flygtning udvises eller sendes tilbage til et land, hvor hans liv eller frihed er truet. Dette princip finder anvendelse, når en flygtning befinder sig på et lands område eller ved et lands grænse, uanset om den pågældendes flygtningestatus er blevet formelt anerkendt eller ej (Genève-konventionens artikel 33 og artikel 3 i protokol nr. 4 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention samt EXCOM-konklusion nr. 6).

- princippet om at oplysninger vedrørende individuelle asylansøgninger skal behandles fortroligt (artikel 15)

3.2.11. Garantien for ikke-tilbageholdelse af asylansøgere med den ene begrundelse, at de er asylansøgere, anser ØSU ligeledes for overmåde vigtig. I tilfælde af tilbageholdelse, i overensstemmelse med en procedure i henhold til national ret og kun så længe det er nødvendigt, hjemles der mulighed for efterfølgende regelmæssige revisioner af ordren om tilbageholdelse af asylansøgere (artikel 11).

3.2.11.1. ØSU mener, at denne mulighed for revision ikke blot bør overlades til de administrative og politiske myndigheders skøn.

3.2.11.2. Hvis asylansøgeren tilbageholdes, skal tilbageholdelsesvilkårene afspejle, at de tilbageholdte ikke er kriminelle. Som enhver anden asylansøger bør de tilbageholdte have adgang til gratis, uvildig og kvalificeret juridisk vejledning. UNHCR, relevante NGO'er og juridiske repræsentanter bør have adgang til de lokaler, hvor de tilbageholdte befinder sig.

3.2.11.3. ØSU efterlyser endvidere en tydeliggørelse af direktivforslagets artikel 11, stk. 1, litra c), idet indholdet allerede ser ud til at være omhandlet i samme artikel, litra b).

3.2.12. Artikel 21 og 22 (et sikkert tredjeland)

3.2.12.1. Disse artikler udgør en afbalanceret løsning mellem Bilag I (grundlæggende betingelser) og de lister, som medlemsstaterne selv opstiller. ØSU mener, at proceduregarantien ville blive styrket, hvis medlemsstaterne aftalte at begrænse dette begreb til kravene i Bilag I. Formålet med dette forslag er at forhindre, at udpegelsen af et "sikkert tredjeland" bruges til at begrænse adgangen til asylproceduren samt at sikre, at ansøgerne beskyttes mod "refoulement".

3.2.12.2. Direktivet skal tillige sikre, at kriterierne i disse artikler behandles på sag-for-sag-basis, upåagtet eventuelle aftaler om genindrejse. Det er ikke nok at garantere, at ansøgeren får lov til at rejse ind i et tredjeland; beskyttelsen skal også være gældende i det pågældende land, dvs. at ansøgeren skal have adgang til den asylprocedure, som der opereres med i det pågældende land.

3.2.12.3. Begrebet "sikkert tredjeland" som defineret i Bilag I kan ikke i sig selv berettige en afvisning af en ansøgning: alle grunde, som ansøgeren har anført, skal undersøges, og i tilfælde af afslag skal ansøgeren have en reel mulighed for at anke afgørelsen til en uvildig og uafhængig myndighed eller instans.

3.2.12.4. Vi anbefaler, at udtrykket "generelt" i Bilag I, afsnit I, erstattes af en klarere og mindre vagt udtryk som f.eks. "generelt og til stadighed", som især tager højde for specifikke undtagelsestilstande, lokale forhold og andre muligheder for afbrydelse/suspension af sædvanlig overholdelse af de nævnte standarder og principper.

3.2.13. ØSU anser fristerne i artikel 23 (antagelse til behandling), 24 (almindelig procedure) og 29 (fremskyndet procedure) samt fristerne for ankeprocedurer for at være fornuftige og realistiske.

3.2.13.1. ØSU vurderer tillige, at artikel 24 rummer en vigtig garanti for ansøgerens ret til i henhold til den almindelige procedure at anmode om en afgørelse fra ankeinstansen, hvis den besluttende myndighed ikke træffer afgørelse inden for tidsfristen. I tilfælde af manglende overholdelse af de foreskrevne frister for behandling af ansøgningen eller inden for den fremskyndede procedure, skal asylansøgningen behandles efter den almindelige procedure (henholdsvis artikel 23 og 29).

3.2.14. Artikel 25 (undersøgelsesregler ved behandling af asylansøgninger)

3.2.14.1. Den foreslåede formulering, hvis sigte er at garantere en rimelig procedure, følger retningslinjerne i "Procedurevejledning og kriterier for afgørelse af flygtningestatus" fra UNHCR, Genève, januar 1992, som knæsætter princippet om, at tvivlen skal komme ansøgeren til gode (pkt. 4), hvilket ØSU fuldt ud kan godkende.

3.2.14.2. For at sikre en retfærdig procedure mener ØSU ikke, at eventuelle falske oplysninger fra ansøgeren i sig selv bør kunne udgøre en grund til at afvise asylansøgningen, idet oplysningerne kan bero på forhold, som kan retfærdiggøre dem. Desuden bør brug af falske identitetspapirer ikke være til skade for asylansøgeren, forudsat denne er i stand til at give en fornuftig forklaring herpå [argumentum ex contrario, artikel 28, stk. 1, litra a)].

3.2.14.3. Blandt relevante oplysninger, som ansøgeren skal meddele de kompetente myndigheder i henhold til artikel 25, stk. 2, figurerer ansøgerens rejserute. Selv om rejseruten er et vigtigt element, udgør de hverken en afgørende eller overvejende faktor i forbindelse med fastslåelse af flygtningestatus.

3.2.14.4. Artikel 25 indeholder intet om bevisbyrden. Derfor foreslår ØSU, at der her henvises til punkt 196 i UNHCR's "Procedurevejledning og kriterier for afgørelse af flygtningestatus".

3.2.15. Artikel 28 (åbenbart grundløse ansøgninger)

3.2.15.1. ØSU foreslår, at man her tilføjer "udelukkende i henhold til artikel 28", så det sikres, at medlemsstaterne ikke vilkårligt kan operere med andre grunde end dem, der er anført i denne artikel.

3.2.15.2. ØSU henstiller tillige, at det i direktivforslaget tydeliggøres, at de principper, som er væsentlige for en retfærdig asylprocedure, og som beskrives i afsnit 1, gælder for alle asylansøgninger, herunder også dem, som er "åbenbart grundløse". Samtlige procedurer, herunder også den fremskyndede procedure, skal overholde minimumsstandarderne i forslaget.

3.2.16. ØSU fremhæver og udtrykker stor tilfredshed med bestemmelsen i artikel 28, stk. 2, litra a), gående ud på at en alternativ flugtmulighed ikke må anses for en grund til at afvise ansøgningen.

3.2.17. Artikel 30 og 31 (sikkert oprindelsesland)

3.2.17.1. Der er tale om en afbalanceret løsning mellem Bilag II (grundlæggende betingelser) og de lister, som medlemsstaterne selv opstiller. ØSU mener, at proceduregarantien ville blive styrket, hvis medlemsstaterne aftalte at begrænse dette begreb til kravene i Bilag II. Formålet med dette forslag er at forhindre, at udpegelsen af et "sikkert oprindelsesland" bruges til at begrænse adgangen til asylproceduren, hvilket ville kunne føre til diskriminerende tilfælde, som er i strid med artikel 41.

3.2.17.2. ØSU er klar over, at der er tale om et begreb, som det er vanskeligt at indkredse, idet et land kan være "sikkert" i almindelig forstand, men farligt for en enkeltperson eller en bestemt persongruppe. Da situationen i et land kan ændre sig fra den ene dag til den anden, bør man være særlig opmærksom på den internationale situation, hvorfor ovennævnte lister bør være fleksible og up to date.

3.2.17.2.1. Vi minder om, at asyl er en grundlæggende ret. Der er ikke tale om en mulighed, som det pågældende land kan håndtere efter eget forgodtbefindende eller ud fra et tilfældigt skøn. Dette bør nævnes udtrykkeligt i selve direktivet.

3.2.17.3. ØSU understreger angående betingelserne i bilag II, at for at et land kan betragtes som et sikkert oprindelsesland, bør det fuldt ud respektere kriterierne i bilagets pkt. A og C under afsnit I. Tilsvarende bør der i pkt. D i samme afsnit være tale om effektive forholdsregler.

3.2.18. Artikel 32 (ankeprocedurer)

ØSU godkender, at man i direktivforslaget medtager asylansøgeres ret til "at anke enhver afgørelse om deres ansøgnings antagelse til behandling eller sagens konkrete omstændigheder".

3.2.19. Artikel 33 (ankeprocedurer)

Hovedreglen er, at anke har opsættende virkning både efter den almindelige og den fremskyndede procedure. For at forhindre "refoulement" mener ØSU, at en aftale mellem medlemsstaterne om at begrænse undtagelserne fra denne regel, jf. stk. 2, vil forbedre de proceduremæssige garantier.

3.2.20. Artikel 41 (bestemmelser om ikke-forskelsbehandling)

ØSU godkender, at en sådan bestemmelse medtages i direktivforslaget, da man hermed tager højde for medlemsstaternes internationale forpligtelse til at beskytte flygtninge mod forskelsbehandling.

3.2.21. Artikel 43 (Kommissionens rapport)

Ihukommende den rolle, som Det Økonomiske og Sociale Udvalg spiller med hensyn til aktivt at sikre, at civilsamfundet i højere grad inddrages i asylspørgsmål og for at værne om den europæiske tradition for at beskytte menneskerettigheder, som asylspørgsmålet er et led i, henstiller ØSU, at den rapport om direktivets gennemførelse i medlemsstaterne, som Kommissionen skal forelægge Europa-Parlamentet og Rådet, også bør forelægges ØSU.

4. Konklusioner

4.1. ØSU tilslutter sig vedtagelsen af direktivforslaget om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus og opfatter forslaget som et positivt og nødvendigt skridt hen imod en fælles europæisk asylpolitik.

4.2. I denne udtalelse foreslås der tilføjelser, som ØSU finder det vigtigt at medtage, således at:

- asylsøgeres og flygtninges rettigheder klarlægges og styrkes,

- asylsøgere og flygtninge sikres ret til en retfærdig og når det der muligt ensartet procedure,

- asylsøgerne bliver mere bevidste om deres rettigheder i overensstemmelse med dette direktivforslag,

- der fremmes en åben indstilling til medansvar og gensidig inddragelse både blandt medlemsstaterne og i civilsamfundet til forsvar for asylretten.

ØSU mener bestemt, at direktivet via de foreslåede henstillinger vil fastlægge minimumsstandarder, som vil udgøre grundlaget for en asylpolitik. Dog bør disse minimumsstandarder anses for et første skridt hen imod et sæt fælles normer, der er påkrævet som led i den retlige harmonisering, og som fremover skal sikre den nødvendige beskyttelse af flygtninge og deres frie bevægelighed i EU-landene.

4.3. ØSU henstiller således på baggrund af ændringsforslagene fremsat i denne udtalelse til Rådet og Europa-Parlamentet, at de bestræber sig for at vedtage udtalelsens foranstaltninger og hurtigst muligt inkorporere dem i direktivforslaget.

Bruxelles, den 26. april 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2000) 578 endelig.