Udtalelse om Rådets forordning (EF) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 1973/92 om oprettelse af et finansielt instrument for miljøet (LIFE) () (96/C 18/03)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 5. juli 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. september 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 329. plenarforsamling af 25. og 26. oktober 1995, mødet den 25. oktober 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Fællesskabets miljøpolitik har med det femte handlingsprogram og det store antal retsforskrifter, der er indført med hjemmel i artikel 130 R og S, nået et højt udviklingstrin.

1.2. For at kunne iværksætte denne politik fuldt ud er der behov for tilstrækkelige teknisk-videnskabelige bistandsforanstaltninger og nogle teknologiske udviklingsprojekter, som kan bevise, at det kan lade sig gøre, og at det betaler sig at have en strategi, der sigter mod en bæredygtig udvikling, og som er baseret på forebyggelse af forurening gennem anvendelse af rene teknologier, rationel forvaltning, bedre udnyttelse af ressourcer og energikilder, naturbeskyttelse, korrekt affaldshåndtering og bedre by- og landmiljø.

1.3. LIFE-instrumentet (EØF-forordning nr. 1973/92) har bevist, at det egner sig godt til at finansiere dette behov, også selv om det endnu ikke er muligt at komme med en samlet vurdering af, hvilken merværdi der totalt set er skabt inden for hele Fællesskabet takket være iværksættelsen af LIFE-programmet. Muligheden for at foretage en samlet vurdering vanskeliggøres af antallet af finansierede projekter og bredden i de berørte emner.

1.4. ØSU hilste i sin udtalelse af 1991 () iværksættelsen af denne foranstaltning velkommen og fremhævede, at dette instrument kan betyde et vigtigt skridt i retningen af en effektiv miljøpolitik, forudsat at der afsættes tilstrækkelige ressourcer hertil. For at kunne fungere som det finansielle instrument for en sammenhængende langsigtet EF-strategi skal det kombineres med det femte handlingsprogram (jf. punkt 2.1.1 i 1991-udtalelsen).

1.5. I sin vurdering af ændringsforslaget lægger ØSU endnu engang størst vægt på følgende: tilstrækkelige finansielle midler, langsigtet planlægning og funktionsdygtighed i forhold til strategien om bæredygtig udvikling. I lyset af det femte programs indfaldsvinkel med hensyn til inddragelse af forskellige parter og princippet om ansvarsdeling er det ligeledes vigtigt at vurdere værdien af at fremme indgåelsen af partnerskaber, som involverer de socioøkonomiske aktører og de ikke-statslige organisationer, og som har en multiplikatoreffekt.

1.6. Endelig er det vigtigt at udarbejde nogle metoder til overvågning og kontrol af de resultater, der opnås, i takt med at projekterne afvikles.

2. Aktionsområder

2.1. Kommissionen gør i sit forslag opmærksom på, at det faktum, at der kun var beskedne finansielle midler til rådighed, og at der oprindeligt var påtænkt et stort antal aktionsområder, har bevirket, at de enkelte projekter i løbet af den første etape af LIFE-programmet kun har haft et ringe resultat, og at der har været store sagsomkostninger. Kommissionen mener derfor, at der er behov for at begrænse antallet af aktionsområder og at opstille nogle klarere udvælgelseskriterier.

2.2. ØSU tilslutter sig det generelle princip om at indskrænke aktionsområderne og at definere dem bedre, men mener, at det valg, Kommissionen nu har truffet, er for snævert. Der er mindst to aktionsområder, der ikke vægtes tilstrækkeligt, og hvor en EF-indsats er henholdsvis formålstjenlig og påkrævet.

2.3. Eksempelvis kan nævnes forebyggelse og begrænsning af luftforureningen og beskyttelse af luftkvaliteten. Eftersom denne sektor også vedrører forurening på tværs af landegrænserne, har den stor betydning på internationalt plan, for så vidt angår globale fænomener såsom syreregn, drivhuseffekt og huller i ozonlaget.

2.4. Et andet eksempel vedrører beskyttelse af jordkvaliteten og teknikker til oprensning af forurenet jord (remediation). Selv om genetablering af forurenede områder udgør et meget udbredt og alvorligt problem på EF-plan, har de enkelte lande ikke hidtil truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at udbrede kendskabet hertil, til at fastsætte nogle ensartede standarder for miljøkrav eller til at opstille nogle velegnede og økonomisk forsvarlige kriterier og teknikker med hensyn til miljøforbedring. En entydig opbakning fra EF's side kunne være et vigtigt skridt på vejen mod fastlæggelsen af nogle ensartede og virkningsfulde interventionsstrategier.

2.5. I forbindelse med udvælgelsen af projekter er det vigtigt, at LIFE-instrumentet bliver anvendt til at integrere og fremme brugen af andre EF-støtteforanstaltninger, og der skal især lægges vægt på de sektorer, der er fastlagt i det femte handlingsprogram (landbrug, energi, transport, turisme), og som ikke er tilstrækkeligt dækket af LIFE. Eksempelvis kan nævnes projekter inden for beskyttelse og bevaring af floder samt demonstrationsprojekter i landområder, der bidrager til at mindske landbrugsdriftens og fødevareindustriens indvirkning på miljøet.

2.6. Finansieringen af omhyggeligt udvalgte demonstrationsprojekter inden for disse sektorer kan i høj grad bidrage til, at man kan komme ud over forsknings- og definitionsfasen og finde frem til nogle konkrete forebyggelses- og saneringsaktioner, der har større virkning end de hidtidige.

2.7. Denne tilskyndelse til samarbejde på tværs af sektorerne kunne styrkes i takt med en forhøjelse af bevillingerne (se pkt. 6).

3. Kriterier for projektudvælgelse

3.1. I sit forslag understreger Kommissionen vigtigheden af, at kriterierne for udvælgelse af projekter defineres klarere, således at beslutningsprocessen bliver mere gennemskuelig, at sagsomkostningerne holdes nede, og at potentielle ansøgere får bedre vejledning. Med henblik herpå fastlægger Kommissionen i artikel 9a nogle overordnede kriterier og betingelser, der skal være opfyldt, hvis ansøgningerne skal imødekommes.

3.2. ØSU mener, at beskrivelsen af disse kriterier er fyldestgørende. For at dette arbejde kan få nogen virkning, er det dog en betingelse, at der i god tid hvert år, i forbindelse med offentliggørelsen af indkaldelsen af interessetilkendegivelser, klart og tydeligt for hver sektor fastlægges nogle strategier og prioriteringer, som forslagsstillerne skal tage hensyn til, og som de ved projektudarbejdelsen skal tilpasse sig.

4. Informationsformidling

4.1. Kommissionen understreger behovet for, at der ydes økonomisk støtte til særlige aktioner og til evalueringer, analyser og formidling af de resultater, der opnås gennem de finansierede projekter (3 % af det årlige budget). Denne bevilling synes i høj grad at være berettiget, men den er ikke stor nok.

4.2. Hvis man går ud fra, at formålet med LIFE-instrumentet er at støtte demonstrationsog mønsterprojekter for at sikre overførsel og formidling af de opnåede resultater, opstår der et behov for at gøre en stor og fortløbende indsats for at formidle denne knowhow. Man skal derudover være opmærksom på behovet for, at der iværksættes nogle systematiske procedurer til overvågning af, hvordan de finansierede projekter skrider frem, således at man gennem passende forebyggende foranstaltninger kan begrænse antallet af mislykkede projekter.

4.3. Derfor skal en væsentlig del af de midler, der på Kommissionens foranledning er afsat til ledsageforanstaltninger, anvendes til dette formål, og man skal i så vidt omfang som muligt begrænse administrationsomkostningerne og, om nødvendigt, forhøje bevillingerne og øremærke pengene til kontrol af projekterne og formidling af resultaterne.

4.4. De erhvervsfaglige og de ikke-statslige organisationer kan spille en vigtig rolle i arbejdet med at skabe en større gennemsigtighed og en bedre formidling af viden. Det vil imidlertid fortsat være de nationale, regionale og lokale myndigheder, der skal spille hovedrollen i denne sammenhæng, evt. gennem oprettelse af nogle egnede netværk, hvortil der er gratis adgang, og som Kommissionen kan forvalte.

4.5. For at opnå en bedre udnyttelse af de begrænsede ressourcer, der er til formidling af oplysninger, bør Kommissionen udarbejde en informationsstrategi, der inddrager mange forskellige kanaler. Ud over at anvende de ovennævnte edb-redskaber burde offentliggørelsen af resultaterne - i al fald fra de vigtigste projekter - frem for alt ske via videnskabelige tidsskrifter og/eller fagblade. På den måde ville man opnå en direkte informering af de berørte erhvervssektorer.

5. Finansieringsformer

5.1. Kommissionen har bemærket, at der i den første etape (LIFE I) ikke har været gjort tilstrækkelig brug af muligheden for »rentegodtgørelse«, der ellers ville have betydet, at der takket være finansiering fra anden side ville have været flere midler til rådighed. Kommissionen mener, at det vil være nyttigt at bevare denne mulighed.

5.2. ØSU kan tilslutte sig denne model, idet den er i overensstemmelse med kravet om et større engagement fra anden side og om markedsstøtte til miljøinvesteringer. ØSU gør imidlertid opmærksom på, at Kommissionen ikke formulerer konkrete forslag til støtte for denne form for finansiering, og sådanne forslag ville sandsynligvis kræve en eller anden form for formidlingsinstitution.

5.3. ØSU mener, at der bør udvikles nogle særlige tilskyndelsesforanstaltninger for denne finansieringsform, og at man samtidig skal fremme og støtte præsentation af projekter, der er baseret på rentegodtgørelse, og man kunne eventuelt øremærke en del af bevillingerne til dette formål.

5.4. Hvad angår projekter, der præsenteres af ikke-statslige organisationer (NGO'er), fremgår det tydeligt, at man ikke kan begrænse finansieringssatsen til 50 %. I lighed med hvad der er fastlagt i artikel 8, stk. 3, om aktioner i form af faglig bistand og ledsageforanstaltninger, burde også de tiltag, der foretages på foranledning af NGO'erne, modtage en støtte på 100 % for at udnytte det frivillige hjælpearbejde.

6. Koordinering med andre finansielle instrumenter

6.1. Hvis man sammenligner de bevillinger, der er til rådighed via LIFE II, med de andre fondes budgetter for miljøområdet (strukturfondene, Samhørighedsfonden, FTU-rammeprogrammet, PHARE, TACIS, EUGFL osv.), bliver man klar over, hvor forfordelt førstnævnte er. Dette kan begrundes med dette instruments særlige beskaffenhed, idet det udelukkende tager sigte på at støtte demonstrations- og mønsterprojekter.

6.2. Man kan imidlertid ikke se bort fra, at der er behov for at foretage en tæt koordinering mellem de forskellige finansielle instrumenter samt en afstemning af målsætningerne og de strategiske og praktiske valg for at undgå, at der opstår modsætninger og overlapninger inden for EF's tiltag.

6.3. Ud fra dette synspunkt burde LIFE, til trods for de beskedne midler der stilles til rådighed, spille en afgørende rolle som inspirationskilde og vejviser for de øvrige miljømidler, der anvendes i forskellig sammenhæng på EF-plan. Det allerede eksisterende tværgående samarbejde mellem de berørte tjenestegrene skal i denne forbindelse styrkes.

6.4. Også i lyset af, hvad der er sagt under punkt 2.5, 2.6, og 2.7, står det klart, at LIFE kunne spille en vigtigere rolle i fremtiden under forudsætning af, at bevillingerne er tilstrækkelige.

Bruxelles, den 25. oktober 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 184 af 18. 7. 1995, s. 12.

() EFT nr. C 191 af 22. 7. 1991.