Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens XXVII. beretning om konkurrencepolitikken (1997)« (1999/C 101/01)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 24. april 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Mario Sepi til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. januar 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 360. plenarforsamling af 27.-28. januar 1999, mødet den 27. januar 1999, følgende udtalelse med 37 stemmer for, 3 imod og 4 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg påskønner, at den 27. konkurrenceberetning indeholder et forord ved kommissær Karel Van Miert, hvori han skitserer såvel fremtidsudsigterne på området som konkurrencepolitikkens store betydning og generelle målsætninger.

1.2. ØSU har altid ment, at Kommissionens konkurrencepolitik bør betragtes som et middel til at forfølge EU's overordnede økonomisk-politiske målsætninger, og ikke som et mål i sig selv.

1.3. I talrige udtalelser () om tidligere konkurrenceberetninger har ØSU understreget, at man skal undgå at omgærde konkurrencepolitikken med for meget juristeri og formalisme og i stedet sigte mod at afstemme den efter udviklingen i europæisk økonomi og samfund.

1.4. Derfor betragter ØSU det som en reel fornyelse, at beretningen nu ikke kun redegør for de ansvarlige instansers indsats, men også skitserer fremtidsperspektiverne for Kommissionens arbejde på området.

1.5. Efter ØSU's opfattelse er dette et vigtigt signal, der kan danne grundlag for fremtidige beslutninger, ikke alene for de økonomiske aktører, men også generelt for EU's borgere.

1.6. Denne fornyelse er i øvrigt særlig vigtig netop nu, hvor den økonomiske integration tager et gevaldigt spring fremad med ØMU'ens indførelse og fuldstændiggørelsen af det indre marked, samtidig med at EU's udvidelse begynder at aftegne sig mod horisonten.

1.7. I den forbindelse er det også vigtigt at videreføre bestræbelserne på at »systematisere lovgivningen« for at sikre en mere effektiv og ensartet gennemførelse af traktaten.

1.8. Endelig skal det understreges, at markedernes globalisering har stadig større betydning for en række produkter og tjenesteydelser. Der skal i stigende grad tages højde for denne markedsudvikling, når det vurderes, hvordan traktatens artikler skal anvendes i praksis, eftersom udviklingen kun var i sin vorden, da artiklerne blev formuleret.

1.9. Kommissionen skal derfor tage hensyn til de europæiske virksomheder, der opererer på de internationale markeder, og reglerne må nødvendigvis anvendes under hensyntagen til den nye, bredere kontekst.

1.10. ØSU bemærker, at udtalelsen ligger tidsmæssigt for langt fra de begivenheder, konkurrenceberetningen omhandler. Det håber derfor, at det er muligt at afkorte den tid, der går med fremlæggelsen og kommunikationen mellem Kommissionen og ØSU, så udtalelserne kan blive mere tidssvarende og få større indflydelse på de andre institutioner.

2. Konkurrenceberetningen

2.1. Som nævnt er der et politisk forord ved den ansvarlige kommissær, Karel Van Miert, der betoner sammenhængen mellem konkurrencepolitikken og EU's overordnede økonomiske målsætninger.

2.2. I beretningen tages der højde for den nye ramme, der er skabt med Amsterdam-traktaten og især med den nye artikel 7 D om tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og den rolle, de spiller med henblik på at fremme økonomisk og social samhørighed.

2.3. Kommissionen understreger, at det er nødvendigt at modernisere konkurrencepolitikken, som stammer fra det tidspunkt, »hvor fællesmarkedet begyndte at udvikle sig«.

2.4. I beretningen lægger Kommissionen stor vægt på sine bestræbelser på at modernisere kartel- og monopolpolitikken, dels hvad angår vertikale begrænsninger, hvor arbejdet skulle munde ud i konkrete lovgivningstiltag i 1998, dels hvad angår horisontale aftaler, hvor arbejdet netop er igangsat. Moderniseringen tjener tre formål: retsreglerne skal tilpasses og gøres mere effektive, der skal skabes gennemsigtighed, og nærhedsprincippet skal overholdes.

2.5. I forbindelse med virksomhedskoncentrationer peges der i beretningen på ændringen af Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89, som nu er blevet mere enkel og effektiv, ikke mindst fordi den fastlægger en ny definition af joint venture-selskaber og bekræfter det princip, at grænseoverskridende fusioner kun skal behandles af én konkurrencemyndighed.

2.6. ØSU lægger stor vægt på meddelelsen om den nye definition af »bagatelaftaler«, som normalt ikke falder ind under EF-traktatens artikel 85, stk. 1.

2.7. En yderligere fornyelse er Kommissionens meddelelse om det praktiske samarbejde mellem medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen. Også her bekræftes princippet om én enkelt kontrolmyndighed.

2.8. På statsstøtteområdet er der taget mange lovgivningsinitiativer. Der er således fremsat et forslag til forordning om horisontal støtte, og Kommissionen har i 1998 offentliggjort et forordningsforslag om de procedurer, der anvendes på statsstøtteområdet. Derudover har Kommissionen offentliggjort en meddelelse, der præciserer og styrker anvendelsen af statsstøttereglerne på skattemæssige foranstaltninger med henblik på at begrænse konkurrenceforvridninger i det indre marked ().

2.9. Kommissionen erklærer, at udvidelsen af EU uvægerligt vil medføre store vanskeligheder inden for kontrol med statsstøtte.

2.10. 1997 har været præget af en »særlig intens kontrolaktivitet«. Kommissionen har behandlet 1 338 sager, dvs. 92 sager mere end i 1996, hvilket er en betydelig stigning. Mens antallet af nye støttesager er blevet stabiliseret, er antallet af nye fusionssager steget med 31 %. Af det samlede antal sager er 1 165 blevet afsluttet.

2.11. Kommissionen understreger flere gange, at der er gjort store fremskridt med liberaliseringen af de almene forsyningstjenester »som led i det princip, at alle EU's borgere skal have adgang« til sådanne tjenester. Der er især gjort fremskridt på transport- og teleområdet. Den største opgave i fremtiden vil være at liberalisere energisektoren.

2.12. I beretningen sætter Kommissionen også fokus på de to største problemer i tilknytning til de internationale forbindelser, nemlig indførelsen af EU's konkurrenceregler i ansøgerlandene og samarbejdet med tredjelandes konkurrencemyndigheder, især med de amerikanske antitrust-myndigheder.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Når det understreges i forordet, at GD IV også skal forfølge EU's overordnede socialpolitiske målsætninger via konkurrencepolitikken, er det et vidnesbyrd om, at dette aspekt til tider er blevet forsømt. ØSU har ganske vist understreget, at GD IV har ydet en stor indsats for at modernisere europæisk økonomi og erhvervsliv, og fremhævet de fordele, det giver forbrugerne, men har samtidig peget på, at Kommissionen fokuserer for meget på formalia. Det henstiller derfor, at Kommissionen gør sig yderligere anstrengelser for at gøre offentligheden bekendt med resultaterne af sine aktiviteter.

3.2. Som nævnt i indledningen vil ØMU'en - såvel som det indre marked - resultere i, at de økonomiske strukturer ændres radikalt; dette kan kun føre til øget koncentration, hvilket i øvrigt ikke nødvendigvis skader EU's konkurrenceevne på visse globaliserede markeder. Denne udvikling stiller krav om en mere dynamisk kontrol, så man undgår ulemper for forbrugerne og andre markedsaktører.

3.3. ØSU understreger, at de kommende år bringer både store interne ændringer (ØMU'en, det indre marked osv.) og eksterne omvæltninger (udvidelsen, det internationale samarbejde), som kræver overvejelser om forholdet mellem de nye opgaver og de ressourcer, det vil kræve at løse dem. Der er behov for større interventionskapacitet, ikke alene på grund af de nye opgaver, men også fordi de hidtidige opgaver bliver stadig mere komplekse.

3.4. ØSU mener, at disse perspektiver kræver reformbestræbelser på fire områder: en mere effektiv tilrettelæggelse af arbejdet, en hensigtsmæssig udvælgelse af sager, der skal behandles på EU-plan, decentralisering til de nationale myndigheder og endelig indførelse af en klarere og mere sammenhængende lovgivning.

3.5. En mere effektiv kontrol er en (men ikke den eneste) forudsætning for »en nedadgående priskonvergens«, som er en af de fordele, de europæiske borgere og forbrugere forventer at få af den fælles valuta.

3.6. ØSU gør i øvrigt Kommissionen opmærksom på, at den ventede stigning i antallet af fusioner og virksomhedsovertagelser gør det bydende nødvendigt at indføre nye regler og udforme social- og arbejdsmarkedspolitiske instrumenter, der kan afbøde og mildne de sociale og arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser af omstruktureringen. Den fælles valuta kan i øvrigt gøre det lettere at danne mere eller mindre åbenlyse karteller og dermed øge kontrolbehovet.

3.7. Det Europæiske Råd fastslog på topmødet i Luxembourg, at man som led i en effektiv beskæftigelsespolitik bør »gå i retning af støtteordninger, som fremmer økonomisk effektivitet og beskæftigelse uden at medføre konkurrenceforvridninger«. For at præcisere retningslinjerne nærmere er det nødvendigt, at Kommissionen - også på det konkurrencepolitiske område - formulerer sine ideer og kortlægger, hvilke instrumenter der er egnede til at forfølge denne målsætning.

3.8. I forordet peges der på dette krav, men det præciseres ikke, hvordan det skal honoreres, og det fremgår ikke klart, om målet skal nås som et indirekte resultat af øget konkurrenceevne, eller om der - som topmødet i Luxembourg lader formode - udarbejdes nye beskæftigelsesorienterede kriterier for Kommissionens interventioner.

3.9. Behovet for at modernisere instrumenterne og procedurerne gør sig også gældende i forbindelse med liberaliseringen af de almene forsyningstjenester. Forholdet mellem markedet og borgernes adgang til tjenesterne må uddybes nærmere af hensyn til gennemførelsen af Amsterdam-traktatens artikel 7 D.

3.10. Skatte- og socialsystemerne er et område, som hidtil har været fuldstændig overladt til medlemsstaterne, men som i dag spiller en stor rolle på EU-plan som følge af den fælles mønt og den stigende konkurrence. Flere medlemsstater kræver en samordning på området. Uden en sådan harmonisering vil der efter ØSU's mening kunne opstå alvorlige konkurrencefordrejninger, og resultatet kan blive en skatteudvikling, hvor beskatningen af lønindkomster øges, mens beskatningen af kapitalindkomster lempes.

3.11. De nye EU-politiske emner gør det stadig mere nødvendigt at udvide trepartsdialogen mellem alle berørte parter om EU's social-, arbejdsmarkeds- og industripolitik, bl.a. set fra en konkurrencemæssig synsvinkel.

3.12. EU's konkurrencepolitik skal være et levende instrument, der følger markedet og markedsudviklingen og er lydhørt over for analyser og beslutningstagning, således at der kan tages højde for nye situationer (hvilket Kommissionen selv erkender i punkt 2.2). Dette gælder for eksempel den igangværende koncentration i sektoren for forbrugsvaredistribution - hvilket fører til økonomisk afhængighed af fremstillingsindustrien - situationen i forsvarsindustrien eller visse aftaler mellem erhvervsgrupper om minimumstariffer, selv om de pågældende sektorer har visse følsomme sider, som kan influere på den generelle konkurrenceevne.

3.13. Efter sagen Boeing/MacDonnell Douglas er problemet med international kontrol med visse råvarer og højteknologiske sektorer dukket op i en række andre sektorer. En global konkurrencepolitik kræver selvsagt internationale kontrolmidler. ØSU opmuntrer i den forbindelse Kommissionen til at videreføre de igangværende forhandlinger.

3.14. I visse teknologisektorer i økonomiske områder uden for EU føres der en statsstøttepraksis, som er langt mere udbredt og varieret, end det er tilfældet i EU. ØSU mener, at Kommissionen bør overveje at indføre tilsvarende industripolitiske instrumenter for at undgå, at europæisk industri stilles dårligere i disse sektorer (rumfart, forsvar og luftfart), som er strategisk vigtige for økonomien og opererer på et globalt marked.

4. Særlige bemærkninger

4.1. I talrige tidligere udtalelser () (om statsstøtte, om forordningen om vertikale begrænsninger osv.) har ØSU taget stilling til de enkelte regelsæt og Kommissionens meddelelser. I denne udtalelse skal ØSU blot bekræfte gyldigheden af sine tidligere udtalelser. Det skal dog understreges, at Kommissionens »lovgivningsinitiativer« (forordninger og direktiver) og »lovgivningslignende initiativer« (meddelelser) nu har fået en mere fremtrædende plads end retspraksis, således som ØSU har ønsket det i tidligere udtalelser ().

4.2. Udviklingen går i retning af, at en del af konkurrencepolitikken decentraliseres, dvs. overlades til de nationale myndigheder. ØSU er enig i, at man skal undgå at koncentrere al arbejdet i Bruxelles; det mener dog, at en decentralisering kræver en harmonisering af reglerne og forudsætter, at konkurrencemyndighederne i alle landene udstyres med de samme centrale beføjelser, som traktaterne tillægger Kommissionen; medlemsstaterne må sørge for, at decentraliseringen ikke bliver årsag til, at reglerne ikke anvendes ensartet og konsekvent.

4.3. ØSU bemærker i den forbindelse, at den meddelelse fra Kommissionen, der er nævnt i beretningens punkt 12, ikke er bindende for medlemsstaternes samarbejde. Man skal derfor være på vagt, især i de tilfælde, hvor de nationale myndigheder ikke råder over egnede instrumenter til at håndhæve EU's lovgivning.

4.3.1. I de nye forordningsforslag og i politikken vedrørende vertikale begrænsninger bør der efter ØSU's mening lægges mere vægt på markedsforholdene end abstrakte juridiske definitioner.

4.4. ØSU understreger, at det er nødvendigt at påbegynde en omfattende revision af reglerne, som giver Kommissionens praksis og Domstolens retspraksis lovgivningssubstans, så man kan sikre EU-borgerne et rationelt og gennemsigtigt grundlag og gøre det muligt for ansøgerlandene at tilpasse sig hurtigt. ØSU ser i den forbindelse positivt på Kommissionens forslag, især forslaget om kontrolprocedurer og sanktioner i forbindelse med ulovlig statsstøtte, fordi der her er tale om en interventionsmetode, som sigter mod at afbøde forskellene i de nationale lovgivninger på handelsområdet.

4.5. På baggrund af de tidligere bemærkninger og Kommissionens holdning må og skal beskatningen og bidragene fra sociale sikringsordninger imidlertid underkastes indgående overvejelser med henblik på udarbejdelsen af det forslag til konkurrenceforskrifter i tilknytning til »adfærdskodeksen«, som Kommissionen for nylig har bebudet. ØSU forbereder sig på at yde et bidrag til denne debat, som forhåbentlig hurtigt vil munde ud i konkrete resultater.

4.6. Sagsbehandlingen kræver til tider urimelig lang tid. ØSU understreger derfor, at det er nødvendigt at fastsætte ufravigelige frister for afslutningen af sagsbehandlingen på alle de områder, hvor konkurrencepolitikken anvendes.

4.7. I den statistiske oversigt bemærker ØSU, at antallet af nye anmeldelser af fusioner er steget, mens antallet af overtrædelser er faldet i forhold til 1996; det modsatte gør sig gældende på statsstøtteområdet. Dette skyldes utvivlsomt, at visse økonomiske processer er taget til i fart, men det er alligevel spørgsmålet, om ikke statsstøtteproblemerne bør tages op til fornyet overvejelse, især i lyset af ovennævnte omstruktureringsprocesser.

4.8. Med hensyn til regional statsstøtte i medfør af traktatens artikel 92, stk. 3, bemærker ØSU Kommissionens forslag om, at områder, som er berettiget til strukturfondsstøtte under Fondens mål 1 og 2, bør svare til de områder, som får støtte fra medlemsstaterne. ØSU medgiver, at dette bør være den generelle regel, men erkender samtidig, at øget national støtte kan være den logiske konsekvens af en mere koncentreret anvendelse af EU's strukturfondsmidler; derfor skal det understreges, at statsstøtte med regionalt sigte i medfør af artikel 92, stk. 3, er et særskilt instrument i den nationale økonomiske politik, som en medlemsstat skal have ret til at benytte efter eget skøn i de tilfælde, hvor det kan påvises at være berettiget.

4.9. Det skal i den sammenhæng ikke fornægtes, at fordelingen af statsstøtten med de nuværende regler fortsat er præget af store skævheder til fordel for de største lande trods en ihærdig indsats fra Kommissionens side.

4.10. Som bebudet i konkurrenceberetningen () offentliggjorde Kommissionen i november 1998 et udkast til rammebestemmelser for uddannelsesstøtte, som indeholder nye regler og nye procedurer, ud fra den opfattelse, at visse former for uddannelsesstøtte kan sidestilles med statsstøtte. Kommissionen introducerer i den forbindelse et uklart begreb vedrørende uddannelse i virksomhedens interesse.

4.11. I dagens informationssamfund, hvor livslang uddannelse har afgørende betydning, kan begrænsninger eller hindringer for arbejdstagernes uddannelse stride mod de beskæftigelses- og uddannelsesmål, som Det Europæiske Råd har opstillet på diverse topmøder. De nye procedurer kan yderligere vanskeliggøre de forpligtelser, der skal indgås inden udgangen af 1999, som er det sidste år i strukturfondenes nuværende programperiode.

4.12. Man bør tilstræbe en kvalitativ forbedring, idet statsstøtten overføres til horisontale målsætninger som forskning, små og mellemstore virksomheder samt erhvervsuddannelse, og statsstøtten til driftsformål samtidig nedbringes.

4.13. ØSU bifalder, at der for nylig er indgået en aftale med de amerikanske konkurrencemyndigheder; der skal imidlertid fortsat ydes en indsats i OECD- og WTO-regi for at nå frem til en egentlig international ordning og sikre en effektiv anvendelse af den.

4.14. For at kunne løse sine voksende opgaver på området bør Kommissionen både oprette interne undersøgelsesinstanser og fremme specifikke eksterne undersøgelser.

4.15. Ud over årsberetningen, som bliver mere og mere brugervenlig, bør der offentliggøres flere informationer i løbet af året for at gøre opmærksom på særligt vigtige initiativer og for at udbrede kendskabet til de undersøgelser, der er gennemført som led i behandlingen af de vigtigste sager.

4.16. ØSU tvivler ikke på, at det er en meget krævende opgave at få gennemført EU-landenes konkurrencepolitik i ansøgerlandene, omend Kommissionen gør sig store anstrengelser. Hvis konkurrencereglerne anvendes alt for strengt, vil det få drastiske sociale konsekvenser, og hvis de ikke anvendes, vil det føre til omfattende konkurrenceforvridninger. Der er derfor behov for en overgangsfase, hvor der også på konkurrenceområdet ikke kun tages hensyn til de økonomiske aspekter, men også til de sociale aspekter af udvidelsen.

4.17. I forbindelse med drøftelser i WTO-regi og bilaterale aftaler skal der altid tages højde for ILO's konventioner om arbejdsvilkår, som bør knyttes sammen med den internationale handelsret.

Bruxelles, den 27. januar 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 73 af 9.3.1998; EFT C 75 af 10.3.1997; EFT C 39 af 12.2.1995.

() EFT C 384 af 10.12.1998.

() EFT C 129 af 27.4.1998; EFT C 295 af 29.9.1997; EFT C 129 af 27.4.1998; EFT C 284 af 14.9.1998; EFT C 287 af 22.9.1997.

() EFT C 129 af 27.4.1998; EFT C 295 af 29.9.1997.

() Punkt 293.