8. 3. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 59/31 
Udtalelse  om »forslag  til Rådets  direktiv  om samordning  af medlemsstaternes  lovgivning  om 
(selvstændige)  handelsagenter« 
Den tekst,  som  har været  genstand  for udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske  Fælles-
skabers  Tidende  nr.  C 13 af 18. januar  1977,  side  2. 
A. UDTALELSENS  JURDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  11.  januar  1977  i medfør  af artikel  47, 100  og 198  i traktaten  om 
oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 153.  plenarforsamling,  afholdt  i Bruxelles 
den 23. og 24. november  1977,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  57, 
100 og 198, 
under  henvisning  til anmodning  om udtalelse  fra Rådet 
af 11. januar  1977, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af Udvalgets 
præsidium  den  25.  januar  1977  om at pålægge  Afde-
lingen  for industri,  handel,  håndværk  og tjenesteydelser 
at udarbejde  forslag  til udtalelse  og beretning  om oven-
nævnte  direktivforslag, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen  for 
industri,  handel,  håndværk  og  tjenesteydelser  den 
9. november  1977, 
under  henvisning  til beretning  aflagt  af ordføreren,  hr. 
Purpura, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på plenarforsam-
lingen  den  23. og 24. november  1977,  mødet  den  24. 
november  1977,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Den selvstændige  handelsagents  ret til etablering  og fri 
udveksling  af tjenesteydelser  bør gennemføres  i praksis; 
det er vigtigt  at harmonisere  medlemsstaternes  lovgiv-
ning om handelsagenturforhold; retfærdigheds-  og billighedsprincipper  gør  det nødven-
digt i de enkelte  medlemslande  at sikre  den selvstændige 
handelsagent  bedre  retsbeskyttelse  i agenturforholdet  — 
med stort  flertal,  idet  16 stemte  imod  og 4 undlod  at 
stemme, 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Udvalget  godkender  direktivforslaget  under  forbehold 
af almindelige  og særlige  bemærkninger  og deraf  føl-
gende  ændringsforslag: 
A. ALMINDELIGE  BEMÆRKNINGER 
1.1. For  det første  erkender  Udvalget  nødvendigheden 
af at harmonisere  lovgivningen  om handelsagenter,  idet 
den er et nødvendigt  supplement  til bestemmelserne  om 
etableringsretten,  som  er indeholdt  i Rådets  direktiv 
64/224/EØF  af 25. februar  1964,  hvorom  Udvalget  har 
afgivet  en positiv  udtalelse.  De divergerende  bestemmel-
ser i de enkelte  lande  hæmmer  ikke  blot  samhandelen 
og den fri konkurrence  mellem  industri-  og handelsvirk-
somheder  i de forskellige  EF-lande  og tilmed  ofte  mel-
lem virksomheder  i et og samme  land,  men  mindsker 
også  i praksis  — omend  ikke  juridisk  — handelsagen-
tens muligheder  for at nedsætte  sig i et andet  land  end 
hjemlandet  for at drive  virksomhed  der. 
1.2. Direktivets  formål  er at samordne  de lovbestem-
melser,  som  i hovedparten  af EF-landene  gælder  for 
Nr. C 59/32 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 8. 3. 78 
handelsagenters  virksomhed.  Samordningen  skal  efter 
direktivets  ånd  og bogstav  gå så vidt  som  til harmonise-
ring af selve  normerne,  idet  direktivet  i de enkelte  med-
lemsstaters  lovgivninger  skal  give  sig udslag  i ensartede 
bestemmelser  om  udøvelse  af erhverv  og virksomhed 
som handelsagent. 
1.3. Harmonisering  er både  nyttig  og nødvendig  af 
hensyn  til handelsagentens  retsbeskyttelse,  thi selv  om 
agenten  er selvstændig  og er uafhængig  i sin virksom-
hed, står  han  undertiden  — også  i økonomisk  hense-
ende  — svagt  i forhold  til agenturgiveren,  og det uanset 
om der er tale  om en industri-,  eller  håndværksvirksom-
hed. For  at fjerne  denne  svage  stilling  er det nødvendigt 
gennem  et kompleks  af lovbestemmelser  at tilvejebringe 
balance  i de to kontraherende  parters  udganspunkt. 
1.4. Ved  handelsagentens  retsbeskyttelse  i forholdet  til 
agenturgiveren  bør  man  tage  hensyn  til og på fornuftig 
og rimelig  vis bedømme  de to parters  interesser  og gen-
sidige  pligter  og rettigheder;  dette  skal  ske i god  tro og i 
dens  fælles  interesse.  Selv  om agenten  som  følge  af sin 
stilling  som  selvstændig  ikke  kan  nyde  godt  af de sociale 
rettigheder,  som  arbejdstagere  nyder  godt  af, har  han 
behov  for retsbeskyttelse;  beskyttelsen  skal  styrke  agen-
tens uafhængighed  og samtidig  give  ham  mulighed  for 
at udøve  sin erhvervsvirksomhed  og endelig  garantere 
ham et nødvendigt  minimum  af social  beskyttelse. 
1.5. For  at nå konkrete  resultater  med  hensyn  til har-
monisering  af de nationale  lovgivninger  og for på EFs 
område  at sikre  et minimum  af ensartet  beskyttelse  for 
handelsagenter,  er  det  hensigtsmæssigt  både  for 
agenturgiveren  og agenten  at vedtage  visse  obligatoriske 
normer  indeholdende  bestemmelser  om  agenturforhol-
dets fundamentale  sider.  Udvalget  mener,  at. direktivet 
bør indeholde  ufravigelige  bestemmelser  om fundamen-
tale elementer  i agenturforholdet,  men  har  endvidere 
den opfattelse,  at det  på andre  ikke  fundamentale 
områder  bør  overlades  til de berørte  parter  selv  at aftale 
de bestemmelser,  de finder  mest  hensigtsmæssige. 
1.6. Udvalget  anmoder  Kommissionen  om  snarest  at 
færdigbehandle  direktivet  om  de ikke-selvstændige  ar-
bejdstageres  retsstilling,  som  er omtalt  i artikel  3 i direk-
tiv 64/224/E(Z)F,  nemlig  handelsrepræsentanter,  idet 
denne  kategori  omfatter  en stor  persongruppe,  som  har 
behov  for beskyttelse  fra EFs  side. 
B. SÆRLIGE  BEMÆRKNINGER 
2.1. Udvalget  har  på basis  af ovenstående  og under 
hensyntagen  til direktivets  formål  behandlet  de forskel-lige retsbestemmelser  i de syv kapitler,  som  bestemmel-
serne  er fordelt  over. 
2.2. For  bedre  at præcisere  direktivets  formål  foreslår 
Udvalget  at ændre  næstsidste  betragtning  til følgende: 
»I denne  henseende  er det først  og fremmest  retsfor-
holdet  mellem  handelsagenten  og agenturgiveren  der 
bør tages  i betragtning,  fremfor  de øvrige  katego-
rier, som  er omtalt  i artikel  3 i direktiv  nr. 
64/224/EØF.« 
2.3. Direktivets  anvendelsesområde 
2.3.1.  Afgørende  for  en afgrænsning  af direktivets 
anvendelsesområde  er den  i artikel  2 givne  definition  på 
en handelsagent,  som  Udvalget  foreslår  affattet  således: 
»Ved  handelsagent  forstås  i dette  direktiv  den  per-
son, hvis  faste  hverv  består  i som  selvstændig  for-
midler  i et bestemt  eller  ubestemt  tidsrum  og i en 
given  region  eller  et givent  område  at føre  forhand-
lingen  om  og/eller  afslutte  et ubestemt  antal 
agenturforretninger  i en andens  navn,  som  i det 
følgende  er benævnt  agenturgiveren,  og for dennes 
regning.« 
2.3.2-.  Med  hensyn  til de kategorier  af formidlere,  som 
ikke omfattes  af direktivet,  foreslår  Udvalget  at ændre 
artikel  3 som  følger: 
a) fjerde  led affattes  således: 
»4. — formidlere,  der  driver  virksomhed  på for-
sikringsområdet  eller  i pengeinstitutter;« 
b) et femte  led med  følgende  ordlyd  tilføjes: 
»5. — formidlere,  der  arbejder  for virksomheder, 
som udfører  postordresalg  og dørsalg.« 
2.3.3.  Da  Kommissionen  i begrundelsen  til direktivet 
oplyser,  at den  for så vidt  angår  forsikringsagenter  og 
agenter  for  pengeinstitutter  forbeholder  sig ret til at 
fremlægge  et direktivforslag  om  samordning  af med-
lemsstaternes  lovgivning  på dette  område,  må Udvalget 
tage dette  til efterretning  og minde  om,  at Rådet  alle-
rede har  vedtaget  direktiv  77/92/EØF  om  etablerings-
frihed  og fri udveksling  af tjenesteydelser  for forsikrings-
agenter;  Udvalget  anmoder  dog  indtrængende  om,  at 
undersøgelserne  tilendebringes  og at der  snarest  muligt 
fremlægges  et direktivforslag  på dette  område. 
2.3.4.  Ifølge  direktivets  artikel  4 kan  medlemsstaterne 
vælge  ikke  at anvende  nogle  af agenturkontraktens 
bestemmelser  på deltidsagenter,  men  derimod  anvende 
8. 3. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 59/33 
dem på andre  personer,  som  kan  sidestilles  med  agenter 
(f.eks.  kvinder,  som  indsamler  kollektive  ordrer  for 
postordreselskaber,  og kvinder,  som  organiserer  kollek-
tive salg  i egen  bolig). 
2.3.5.  Udvalget  bemærker,  at artikel  4 giver  medlems-
staterne  stor  frihed,  hvilket  kan  skade  fastlæggelsen  af 
direktivets  anvendelsesområde.  Artikel  4 foreslås  derfor 
slettet,  idet  der specielt  henvises  til forslaget  vedrørende 
artikel  5, stk.  3; thi den  i artikel  4, stk.  1, tilsigtede 
kategori  udgøres  hovedsagelig  af handelsagenter,  som 
driver  postordresalg. 
2.3.6.  Udvalget  mener  derimod  at kunne  opnå  retssik-
kerhed  for så vidt  angår  handelsagenten,  hvis  der udar-
bejdes  et »register«  eller  en »fortegnelse«  eller  en »liste« 
over  handelsagenter.  Udvalget  foreslår  derfor  artikel  4 
erstattet  af følgende: 
»Medlemsstaterne  udarbejder  inden  for dette  direk-
tivs rammer  de krav,  som  skal  opfyldes  for at kunne 
drive  virksomhed  som  handelsagent.  Medlemssta-
ternes  kompetente  administrative  eller  retlige  myn-
digheder  udarbejder  og ajourfører  registre  eller  for-
tegnelser,  som  agenten  skal  være  optaget  i for at 
kunne  drive  sit erhverv.« 
2.4. Parternes  rettigheder  og pligter 
2.4.1.  Artikel  5 præciserer  handelsagentens  pligter. 
Udvalget  foreslår  følgende  ændringer  og tilføjelser: 
2.4.2.  I stk.  1 og stk.  2, litra  d), bør  udtrykket  »god 
formidler«  erstattes  af »god  erhvervsudøver«  på de 
forskellige  sprog  undtagen  på italiensk,  hvor  det  bør 
hedde  »bonus  pater  familias«  (Kommissionens  danske 
oversættelse:  opfylde  sine  pligter  i overensstemmelse 
med god  forretningsskik). 
2.4.3.  Stk.  2 ændres  således: 
a) som  nyt litra  a) tilføjes  følgende: 
»a) udfolder  alle  nødvendige  bestræbelser  for  at 
gennemføre  forretninger  på agenturgiverens 
vegne;« 
b) i litra  b), som  omhandler  meddelelser  fra agenten  til 
agenturgiveren,  erstattes  »til  enhver  tid«  af »i rette 
tid«; 
c) i stk.  2, som  omhandler  regnskab  over  de agentur-
forretninger,  der vedrører  kontante  beløb  og andre værdier  tilhørende  agenturgiveren,  erstattes  »conta-
bilita«  (regnskab)  i den italienske  version  af »tenere 
regolarmente  i conti«  (føre  regelmæssigt  regnskab); 
d) de nye  litra  c), e) og f) bevares  uændret. 
2.4.4.  Til  stk.  3 føjes  »hvis  aktivitet  han  er ansvarlig  for 
over  for agenturgiveren  i tilfælde  af fejl«,  da dette  — 
foruden  at være  i overensstemmelse  med  retfærdigheds-
princippet  — tillige  er sædvane,  når der benyttes  andre 
handelsagenter  eller  repræsentanter. 
2.4.5.  I artikel  6, som  omhandler  handelsagentens 
tavshedspligt,  foreslår  Udvalget  at udelade  slutningen 
»medmindre  han  beviser,  at en sådan  meddelelse  eller 
udnyttelse  er i overensstemmelse  med  god  forretnings-
skik«.  Ved  hjælp  af denne  udeladelse  konkretiseres  og 
øges  agentens  pligter. 
2.4.6.  Angående  artikel  7, som  omhandler  handels-
agentens  virksomhed  for  egen  regning,  foretrækker 
Udvalget,  at man  ikke  medtager  midlertidig  virksom-
hed, hverken  som  selvstændig  eller  som  lønmodtager, 
for at undgå  de vanskeligheder,  som  ellers  kunne  opstå, 
når en og samme  person  falder  ind under  begge  katego-
rier; endvidere  er der jo ifølge  artikel  2 tale  om en selv-
stændig  erhvervsdrivende. 
Udvalget  foreslår  derfor,  at man: 
a) sidst  i stk.  1 sletter  »eller  arbejder  som  ikke-selv-
stændig  handelsrepræsentant  for en arbejdsgiver«; 
b) sidst  i stk.  3 sletter  »eller  som  lønmodtager«. 
2.4.7.  Udvalget  er enig  med  Kommissionen  i, at skades-
erstatning  skal  kunne  kræves  i de i artikel  8 nævnte 
tilfælde.  Dog  foreslår  Udvalget,  at der til slutningen  af 
stk. 1 føjes  følgende:  »Han  skal  informere  agenturgive-
ren om retssager  mod  sig.« 
2.4.8.  Udvalget  godkender  artikel  10 om  agenturgive-
rens pligter.  Det  foreslås  dog  at affatte  stk.  2 således: 
»2. Med  forbehold  af agenturgiverens  almindelige 
pligt  i henhold  til stk.  1 skal  han  i passende  omfang 
stille  det materiel  samt  de oplysninger  og dokumen-
ter, der  vedrører  handelsagentens  virksomhed,  til 
rådighed  for denne.  Han  skal  navnlig: 
a) forsyne  agenten  med  prøver,  mønstre,  tariffer, 
reklametryksager,  almindelige  betingelser  for 
Nr. C 59/34 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 8. 3. 78 
salg,  køb  og ydelse  af tjenesteydelser  samt  andre 
dokumenter  vedrørende  de varer  eller  tjeneste-
ydelser,  denne  har i agentur; 
b) skaffe  handelsagenten  alle  oplysninger  af betyd-
ning  for  kontraktens  gennemførelse,  navnlig 
vedrørende  produktionsniveau  og produktions-
muligheder  for  de varer,  handelsagenten  har  i 
agentur,  samt  uden  ophold  underrette  handels-
agenten,  når  han  forudser,  at det antal  agentur-
forretninger,  som  han  vil være  i stand  til at 
gennemføre,  vil være  betydelig  mindre  end  det, 
som handelsagenten  normalt  kunne  forvente; 
c) (uændret).« 
2.5. Agentens  vederlag  og godtgørelse  af udgifter 
2.5.1.  Udvalget  kan  godkende  artikel  11 om  agentens 
vederlag,  under  forbehold  af mindre  ændringer  af stk.  3, 
som foreslås  affattet  således: 
»Handelsagenturkontrakter,  der ikke  giver  handels-
agenten  ret til det i stk.  1 nævnte  vederlag,  er ugyl-
dige;« 
2.5.2.  Udvalget  forslår,  at man  i artikel  12 om provi-
sion i kontraktperioden: 
— affatter  stk.  1, litra  b), således  »b)  såfremt  den  er 
afsluttet  med  en kunde,  som  handelsagenten  har 
gjort  lignende  forretninger  med;« 
— affatter  stk.  1, litra  c) således:  »c) såfremt  handels-
agenten  har  enerepræsentation  inden  for et bestemt 
geografisk  område  eller  for en bestemt  kundekreds, 
og forretningen.  . .«; 
— affatter  stk. 2 således:  »Handelsagenten  har ikke  ret 
til den  i stk.  1 nævnte  provision,  såfremt  agentur-
giveren  har forbeholdt  sig ret til at gøre  visse  forret-
ninger  med  bestemte  kunder  eller  i bestemte  sekto-
rer, eller  såfremt  en anden  agent  har  ret hertil  i 
henhold  til artikel  13.« 
2.5.3.  Udvalget  foreslår,  at man  i artikel  13 om retten 
til provision  efter  kontraktens  ophør: 
a) affatter  slutningen  af stk.  1, litra  b), således: »Om  fristen  er rimelig  afhænger  af forretningens  art 
og omfang,  og afgøres  i mangel  af aftale  mellem 
agenturgiveren  og agenten  efter  billighedsret  og på 
basis  af national  og lokal  sædvane;« 
b) tilføjer  et stk.  2 b) med  følgende  ordlyd: 
»2. Da  agenten  har ret til provision  ud fra antagel-
sen i stk.  1, er det nødvendigt,  at denne  på agentur-
giverens  anmodning  udfører  sit arbejde  således  at 
forretninger,  der  er forberedt  ved  agenturkontrak-
tens ophør,  bringes  til fuldstændig  og regelmæssig 
afslutning.« 
2.5.4.  Udvalget  foreslår  artikel  15, stk.  3, affattet  såle-
des: 
»3. Såfremt  agenturgiver  og tredjemand  ikke  har 
erlagt  hele  deres  ydelser  « 
2.5.5.  Med  hensyn  til artikel  17, som  omhandler  provi-
sionsberegningen,  anmoder  Udvalget  om,  at fakturaens 
nettobeløb  benyttes  som  grundlag,  medmindre  andet  er 
aftalt. 
2.5.6.  Artikel  18 omhandler  handelsagentens  ret til at 
blive  informeret  om og få lejlighed  til at se udskrifter 
og kopier  af agenturgiverens  regnskabsbøger  for  at 
kontrollere  rigtigheden  af de provisionsbeløb,  som  til-
kommer  ham. 
2.5.7.  For  på én gang  at beskytte  agenturgiveren  og 
handelsagenten  foreslår  Udvalget  følgende  formulering 
af artikel  18: 
»1. Handelsagenten  kan  anmode  agenturgiveren 
om oplysninger  og  nærmere  meddelelser  for  at 
kunne  kontrollere  rigtigheden  af de provisionsbeløb, 
som tilkommer  ham. 
2. Såfremt  handelsagenten  har rimelige  grunde  til at 
betvivle  nøjagtigheden  eller  fuldstændigheden  af 
oplysninger  om den  provision,  som  tilkommer  ham 
eller som  er udbetalt  ham,  har  han  ret til indsigt  i 
regnskabsbøger  eller  -dokumenter.  Ret  til denne 
indsigt  har (efter  agenturgiverens  valg)  handelsagen-
ten eller  en af ham  udpeget  person,  der er bemyndi-
get hertil  i henhold  til lovgivningen  i den  stat,  hvor 
regnskabsbøgerne  og -dokumenterne  føres. 
3. Denne  ret til indsigt  gælder  udelukkende  i det 
omfang,  den  er nødvendig  for at kontrollere  rigtig-
heden  eller  fuldstændigheden  af provisionsopgørel-
sen; under  alle  omstændigheder  har den  pågældende 
person  tavhedspligt.« 
8. 3. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 59/35 
2.5.8.  Artikel  19 omhandler  regelmæssig  betaling  af en 
minimumsprovision  i tilfælde  af mindre  aktivitet  end 
forventet  eller  i tilfælde  af fejlslagen  indsats  fra handels-
agentens  side. 
2.5.9.  Udvalget  bemærker,  at artiklen  volder  store  for-
tolkningsvanskeligheder.  Således  kan  retten  til provision 
af ikke-gennemførte  forretninger  give  anledning  til 
misbrug  og tvistigheder;  endvidere  er det vanskeligt  at 
gøre  op, hvilke  udgifter  handelsagenten  har afholdt  (stk. 
3); endelig  er det vanskeligt  at acceptere  ordet  »veder-
lag« i stk.  1. 
2.5.10.  Udvalget  anmoder  derfor  Kommissionen  om at 
revidere  artikel  19 i lyset  af disse  bemærkninger. 
2.5.11.  Udvalget  foreslår,  at artikel  20 om godtgørelse 
af udgifter,  som  handelsagenten  har  afholdt,  affattes 
således: 
»1. Handelsagenten  har  kun  ret til godtgørelse  af 
udgifter,  som  han  har  afholdt  under  den  normale 
udøvelse  af sit hverv,  såfremt  denne  godtgørelse  er 
aftalt  mellem  parterne. 
2. Såfremt  handelsagenten  har  afholdt  udgifter  i 
forbindelse  med  særlige  aktiviteter  efter  agentur-
giverens  forskrifter,  han han  ret til at få disse  godt-
gjort.« 
2.6. Del  credere 
2.6.1.  Artikel  21 indeholder  bestemmelser  om del cre-
dere,  som  er det  forhold,  at handelsagenten  overfor 
agenturgiveren  indestår  for,  at tredjemand  betaler  de 
varer  eller  tjenesteydelser,  der er genstand  for de forret-
ninger,  som  handelsagenten  har  ført  forhandlinger  om 
eller afsluttet. 
2.6.2.  Udvalget  mener  kun  at måtte  bibeholde  stk.  1 og 
3, men  lade  stk.  2 og 4 udgå. 
2.7. Agenturgiverens  konkurs 
2.7.1.  Artikel  22 har til formål  at beskytte  handelsagen-
ten i tilfælde  af agenturgiverens  konkurs,  akkord  og 
lignende,  og ligestiller  i denne  henseende  handelsagenter 
med lønmodtagere  for så vidt  angår  priviligeret  aner-
kendelse  af deres  fordringer  og disses  optagelse  i kon-
kursboet,  ligesom  artiklen  begrænser  tredjemands  mu-
ligheder  for — i tilfælde  af, at der foretages  udlæg  hos 
agenturgiveren  — at gøre  udlæg  i fordringer,  som  skal 
dække  handelsagenters  krav  på vederlag  og godtgørelse 
af udgifter. 2.7.2.  Udvalget  foreslår  artikel  22 slettet. 
2.8. Aftalens  indgåelse  og ophør 
2.8.1.  Artikel  23 og 24 omhandler  handelsagentens  og 
agenturgiverens  ufravigelige  ret til af den  anden  kontra-
herende  part  at få et underskrevet  dokument  med  an-
givelse  af aftalens  indhold. 
2.8.2.  Udvalget  godkender  artikel  24,  men  foreslår 
artikel  23 affattet  således: 
»1. Handelsagenturkontrakten  er  almindeligvis 
skriftlig. 
2. Er kontrakten  ikke  skriftlig,  har hver  af parterne 
ret til af den  anden  part  at få et underskrevet  doku-
ment  med  angivelse  af kontraktens  samt  senere  til-
lægs  indhold.  Der  kan  ikke  gives  afkald  på denne 
ret.« 
2.8.3.  Udvalget,  som  har  vurderet  forholdene  i de en-
kelte  medlemslande,  foreslår  artikel  26, som  omhandler 
det opsigelsesvarsel,  der skal  gives  for at bringe  en kon-
trakt  til ophør,  affattet  på følgende  måde: 
»1. (uændret). 
2. I det første  år af kontraktperioden  kan  opsigelses-
varslet  ikke  være  kortere  end  1 måned  og ikke 
kortere  end  2 måneder,  hvis  kontraktperioden  er 
indtil  tre år, og endelig  ikke  kortere  end  tre måne-
der, hvis  kontraktperioden  er over  tre år. Opsigelses-
varslet  gælder  fra en kalendermåneds  begyndelse.« 
2.8.4.  Artikel  27 omhandler  tilfælde,  hvor  agenturkon-
trakten  kan  bringes  til ophør,  nemlig  såfremt  en af de to 
parter  har  begået  en fejl  eller  såfremt  der opstår  om-
stændigheder,  som  umuliggør  eller  i alvorlig  grad  truer 
kontraktens  gennemførelse. 
2.8.5.  Udvalget  foreslår,  at artikel  27, som  er i overens-
stemmelse  med  et af obligationsrettens  grundprincipper, 
affattes  således: 
»1. Hver  af parterne  kan  på et hvilket  som  helst 
tidspunkt  bringe  kontrakten  til ophør: 
a) såfremt  den  anden  part  i forbindelse  med  kon-
trakten  har  begået  en fejl  eller  en række  gen-
tagne  fejltagelser  af en sådan  art,  at. . . 
2. (uændret). 
3. I tilfælde  af ophævelse  efter  fejl  fra en af de 
kontraherende  parters  side  er denne  forpligtet  til at 
udrede  skadeserstatning  til den  anden  part.« 
Nr. C 59/36 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 8. 3. 78 
2.8.6.  Principiel  indførelse  af en godtgørelse,  som  udbe-
tales  i tilfælde  af opsigelse  uden  overholdelse  af opsigel-
sesvarslet,  ligestiller  handelsagenten  med  en lønmodta-
ger. Handelsagentens  status  som  selvstændig  erhvervs-
drivende  bør  bevares,  hvorfor  Udvalget  foreslår  artikel 
28, stk.  2, slettet. 
2.8.7.  I artikel  29 fastsættes  det,  at materiale  og doku-
mentation  skal  tilbageleveres  til agenturgiveren  og at 
handelsagenten  har tilbageholdsret  over  løsøre  og andre 
værdier,  som  tilhører  agenturgiveren,  for at sikre  beta-
ling af provision  og godtgørelse  af udgifter. 
2.8.8.  Udvalget  foreslår  stk.  2 affattet  således: 
»2. Som  sikkerhed  for  vederlag  og godtgørelse  af 
afholdte  udgifter  har handelsagenten  imidlertid  til-
bageholdsret  over  løsøregenstande  og andre  vær-
dier,  som  tilhører  agenturgiveren,  men  som  handels-
agenten  har i sin besiddelse  i henhold  til kontrakten, 
selv efter  dennes  ophør;  dog  kan  der  ikke  tilbage-
holdes  mere,  end  der kræves  til dækning  af vederlag 
og udgiftsgodtgørelse.« 
2.8.9.  Artikel  30,  som  er en grundlæggende  bestem-
melse  i direktivet,  omhandler  betaling  af den  »godtgø-
relse  for kundekredsen«,  som  tilkommer  handelsagenten 
eller dennes  arvinger  efter  kontraktens  ophør.  Bestem-
melsen  findes  i fransk,  italiensk,  nederlandsk  og tysk 
lovgivning  og er omhandlet  i Benelux-konventionen. 
2.8.10.  Udvalget  er enig  med  Kommissionen  i, at der i 
direktivet  bør  fastsættes  bestemmelser  om »godtgørelse 
for kundekredsen«.  For  at gøre  artiklen  mere  tydelig  og 
præcisere  den  nærmere,  foreslår  Udvalget  imidlertid  at 
affatte  artikel  30 således: 
»1. Efter  kontraktens  ophør  har  handelsagenten 
eller dennes  arvinger  ret til godtgørelse  . . . 
2. (uændret), 
3. Den  maksimale  godtgørelse  for  kundekredsen 
skal være  mindre  end  det  gennemsnitlige  årlige 
vederlag  beregnet  . . . 
4. Såfremt  handelsagenten  opsiger  kontrakten 
under  iagttagelse  af kontraktmæssigt  eller  lovligt 
opsigelsesvarsel,  har  han  ret til en godtgørelse  for 
kundekredsen,  der ikke  kan  . . . 
5. (uændret). 
6. (uændret).« 
2.8.11.  Artikel  32 indeholder  en »konkurrenceklausul« 
og fastsætter  dens  indhold  og arf samt  betaling  af en 
godtgørelse  til handelsagenten. 2.8.12.  Udvalget  foreslår  at tilføje  et nyt  stk.  7 med 
følgende  indhold: 
»7. Agenturgiveren  har  ret  til skadeserstatning, 
såfremt  handelsagenten  ikke  overholder  konkur-
renceklausulen.« 
2.9. Almindelige  og afsluttende  bestemmelser 
2.9.1.  Efter  artikel  33 kan  der  dispenseres  fra  visse 
grundlæggende  bestemmelser  i direktivet,  såfremt  han-
delsagenten  er et selskab,  hvis  indbetalte  kapital  ifølge 
de seneste  regnskaber  er på over  100  000  RE. 
2.9.2.  Udvalget  rejser  spørgsmålet,  om  kriteriet  »ind-
betalt  kapital«,  som  omtales  i artiklen,  er egnet,  og om 
man ikke  snarere  burde  anvende  et andet  kriterium, 
f.eks.  »omsætning«.  Udvalget  anmoder  derfor  Kommis-
sionen  om atter  at behandle  spørgsmålet. 
2.9.3.  Artikel  34  indeholder  forældelsesfristen  for 
krav,  som  er baseret  på bestemmelser  i direktivet,  nem-
lig fire  år regnet  fra udløbet  af det år, hvor  kravet  er 
opstået  (stk.  1), samt  for krav,  som  er opstået  i løbet  af 
de sidste  10 år, regnet  fra udløbet  af det år, hvor  kon-
trakten  er ophørt  (stk.  2). 
2.9.4.  Udvalget  har  bedømt  spørgsmålets  forskellige 
aspekter  og noteret  sig,  at medlemsstaternes  lovgivning 
divergerer  kraftigt,  og foreslår,  at artikel  34,  stk.  2, 
udgår,  således  at forældelsesfristen  på 4 (eller  5) år fast-
holdes  i alle  tilfælde. 
2.9.5.  Udvalget  benytter  lejligheden  til at pege  på 
nødvendigheden  af harmonisering  af medlemslandenes 
lovgivning,  ikke  blot  for så vidt  angår  handelsagentur-
kontrakter,  men  også  mange  andre  erhvervskategorier 
inden  for handel.  Kommissionen  anmodes  derfor  om at 
undersøge  harmonisering  af medlemslandenes  lovgiv-
ning  for bestemte  erhvervskategorier  inden  for handel, 
specielt  handelsmæssige  transaktioner,  og  fremlægge 
forslag  hertil. 
2.9.6.  Artikel  35 er grundlæggende  for de retsregler, 
der fastlægges  i direktivet;  på baggrund  af bestemmel-
serne  i de enkelte  artikler  fastsætter  denne  artikel  ind-
holdet  af og grænserne  for  de kontraherende  parters 
muligheder  for  selv  at aftale  nærmere  bestemmelser  i 
handelsagenturforholdet.  Kontraktmæssige  bestemmel-
ser, hvorved  parterne  fraviger  visse  nærmere  angivne 
artikler  og stykker,  er således  ugyldige.  Disse  nærmere 
angivne  bestemmelser  kan  altså  ikke  fraviges  af par-
terne. 
8. 3. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 59/37 
2.9.7.  Udvalget  tilsluter  sig  Kommissionens  forslag. 
Efter  Udvalgets  opfattelse  vil den  omstændighed,  at 
visse  grundlæggende  bestemmelser  i direktivet  ikke  er 
obligatoriske,  kunne  gøre  direktivet  helt  værdiløst  for så 
vidt som  realiseringen  af de mål,  der  opstilles  i dette, 
forfejles  fuldstændigt.  Det  bliver  umuligt  at harmonisere 
medlemsstaternes  lovgivning,  hvis  de forskellige  med-
lemsstater  overlader  det til de kontraherende  parter  selv 
at fastsætte  regler  for visse  aspekter  i agenturforholdet. 
Hvis  visse  af de fælles  bestemmelser  ikke  er ufravigelige, 
vil også  det andet  mål  i direktivet  falde  bort,  nemlig  ret-
lig og økonomisk  beskyttelse  af handelsagenter  i EF. 
2.9.8.  Udvalget  er overbevist  om,  at man  bør  bibe-
holde  artikel  35,  da denne  begrænser  mulighederne  for 
at fravige  visse  grundlæggende  bestemmelser  i direkti-
vet. 
2.9.9.  Dog  finder  Udvalget,  at følgende  bestemmelser 
bør kunne  fraviges: 
— artikel  13,  stk.  2, 
— artikel  14. 
2.9.10.  Udvalget  foreslår,  at man  i artikel  35,  stk.  2, 
sletter  henvisningen  til artikel  21,  stk.  4, og fortolker 
artikel  35,  stk.  2, således  at det  er parterne,  som  kan 
fravige  de præceptive  bestemmelser  i stk.  1. 
2.9.11.  Det  fastsættes  i artikel  36, at medlemsstaterne, 
til hvilke  dette  direktiv  er rettet  på grundlag  af artikel 
37, er forpligtet  til inden  1. januar  1980  at vedtage  og 
offentliggøre  de nødvendige  bestemmelser  for  at efter-
komme  dette  direktiv,  således  at disse  kan  finde  anven-
delse  fra 1. juli 1980. 
2.9.12.  Udvalget  godkender  Kommissionens  forslag. 
Udvalget  beder  dog  Ministerrådet  overveje,  om  den 
ovenfor  anførte  frist  (1. juli  1980)  ikke  bør  ændres  til 
1. januar  1981. 2.9.13.  Udvalget  er bange  for,  at de nye  harmoniserede 
bestemmelsers  ikrafttræden  kan  give  anledning  til van-
skeligheder  i allerede  indgåede  handelsagen  turforhold; 
det foreslås  derfor,  at der  efter  artikel  36 tilføjes  en ny 
artikel  af følgende  indhold: 
»Artikel  36a 
De handelsagenturkontrakter,  der  er gældende,  når 
de nationale  bestemmelser,  som  er nævnt  i stykket 
ovenfor,  offentliggøres,  skal  fortsat  være  gældende  i 
et tidsrum  af højst  tre år.« 
2.10.  Social  sikring  for handelsagenter 
2.10.1.  Efter  gennemgangen  af direktivet  vil Udvalget 
se på de problemer,  som  selvstændige  handelsagenter 
har med  hensyn  til social  sikring. 
2.10.2.  Udvalget  benytter  lejligheden  til at henstille  til 
Kommissionen  og Rådet  at undersøge  og gennemføre  en 
koordinering  af de sociale  sikringslovgivninger  for selv-
stændige  erhvervsdrivende  og specielt  gruppen  handels-
agenter. 
2.11.  Konklusion 
2.11.1.  Den  indgående  gennemgang  af direktivforsla-
get om  selvstændige  handelsagenter,  såvel  med  hensyn 
til det samlede  forslag  som  de enkelte  artikler,  samt  de 
fremsatte  kommentarer  og konkrete  forslag,  er et vid-
nesbyrd  om,  hvor  meget  det ligger  Udvalget  på sinde,  at 
denne  gruppes  virksomhed  beskyttes,  når  lovgiv-
ningerne  på dette  område  harmoniseres. 
2.11.2.  Udvalget  betragter  direktivforslaget  som  et 
væsentligt  forsøg  på kodificering  af den  europæiske 
lovgivning  og — på det sociale  og politiske  plan  — som 
et afgørende  og konkret  skridt  i retning  af gennem-
førelse  af det fælles  marked  gennem  fjernelse  af de for-
skelle  og modsætninger,  der  måtte  være  mellem  de ni 
medlemslandes  lovgivninger  indbyrdes. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  24.  november  1977. 
Basil  de FERRANTI 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Nr. C 59/38 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 8. 3. 78 
BILAG 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  forhandlingerne: 
Hele  udtalelsen  fra »Den  selvstændige  handelsagents  ret til etablering...«  udgår  og erstattes  med: 
»Efter  traktatens  artikel  189  er et direktiv  bindende  med  hensyn  til det tilsigtede  mål  for enhver 
medlemsstat,  som  det rettes  til, men  overlader  det til de nationale  myndigheder  at bestemme  form 
og midler  for gennemførelsen; 
Det foreslåede  direktiv  indeholder  forsøg  på at fremlægge  en standardkontrakt  med  komplicerede, 
detaljerede  og obligatoriske  regler  for det retlige  forhold  mellem  handelsagenter  og deres  agenturgi-
vere og levner  medlemsstaterne  ringe  frihed  til at vælge  form  og midler; 
Sådanne  komplicerede,  detaljerede  og obligatoriske  regler  egner  sig dårligt  for mange  af deforskellig-
artede  agenturgiver-agentforhold  rundt  om i Fællesskabet; 
Den antagelse,  direktivforslaget  hviler  på, nemlig  at handelsagenter  står  i en svagere  forhandlingspo-
sition  end  deres  agenturgivere,  er for visse  medlemsstaters  vedkommende  en ren påstand; 
Begrebet  »handelsagent«  er for vagt  defineret  til at være  til nogen  særlig  nytte  for medlemsstaterne 
ved udformningen  af præcise  lovbestemmelser; 
FREMSAT  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Det foreslåede  rådsdirektiv  til samordning  af medlemsstaternes  lovgivning  om (selvstændige)  han-
delsagenter  med  dets  mange  detaljerede  og obligatoriske  regler  er ikke  i overensstemmelse  med  defi-
nitionen  på et direktiv  som  et instrument  for EF-retten.  Kommissionen  bør  opfordres  til at under-
søge  muligheden  for at nå de tilsigtede  mål  enten  gennem  indførelse  af en anvisning  for praksis  for 
hele Fællesskabet,  som  parterne  efter  ønske  udtrykkeligt  kunne  vælge  som  bestemmende  for deres 
indbyrdes  forhold,  og som  efter  Det økonomiske  og sociale  Udvalgs  opfattelse  snart  ville  blive  gene-
relt accepteret  som  den  anerkendte  form  for god  handelsskik,  eller  harmonisere  lovgivningen  for 
selvstændige  handelsagenter  for Fællesskabet  som  helhed  på en sådan  måde,  at det overlades  par-
terne  at afvige  fra visse  væsentlige  bestemmelser.« 
Begrundelse 
Fremgår  af selve  ændringsforslaget. 
Resultatet  af afstemningen 
17 stemte  for,  52 stemte  imod,  og 5 undlod  at stemme.