DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/16

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Integration af indvandrede arbejdstagere« (sonderende udtalelse)

2010/C 354/03

Ordfører: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

På vegne af det kommende spanske EU-formandskab og under henvisning til EF-traktatens artikel 262 anmodede Diego López Garrido, statssekretær med ansvar for EU-anliggender i det spanske udenrigsministerium, i brev af 23. juli 2009 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en sonderende udtalelse om

»Integration af indvandrede arbejdstagere«.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som vedtog sin udtalelse den 23. februar 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 461. plenarforsamling den 17. og 18. marts 2010, mødet den 17. marts 2010, følgende udtalelse med 138 stemmer for, 5 imod og 8 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og forslag

1.1 EØSU fremhæver den europæiske merværdi, der kan opnås gennem beskæftigelsespolitikken samt indvandrings- og integrationspolitikken. Rent nationale tiltag rækker ikke, og det er derfor nødvendigt at styrke det europæiske fundament for denne politik.

1.2 De indvandrede arbejdstagere, mænd som kvinder, bidrager positivt til Europas økonomiske udvikling og velfærd. På grund af den demografiske situation vil EU være nødt til at modtage flere nye indvandrere.

1.3 Integrationsprocesserne må forbedres af hensyn til såvel økonomisk effektivitet som social samhørighed. Beskæftigelse er et afgørende aspekt af integration.

1.4 Integration er en social tovejsproces, som kræver, at begge parter tilpasser sig, og som bør fremmes gennem god forvaltningspraksis og god lovgivning. EØSU opfordrer Rådet til at vedtage det direktiv, som skal sikre en fælles ramme om indvandrede arbejdstageres rettigheder, og til at forbedre lovgivningen mod diskrimination.

1.5 Integration på arbejdspladsen med lige muligheder og ligebehandling er også en udfordring for arbejdsmarkedets parter, som bør stå fast herpå i de kollektive forhandlinger og i arbejdsmarkedsdialogen, også på europæisk plan. De indvandrede arbejdstagere bør have en positiv indstilling til integration.

1.6 Virksomhederne opererer i et stadigt mere forskelligartet miljø. Det er nødvendigt, at de anlægger en positiv tilgang til mangfoldighed for at forbedre integrationen og øge deres muligheder.

1.7 EØSU foreslår Kommissionen at anmode om udarbejdelse af en sonderende udtalelse i forbindelse med oprettelsen af en europæisk platform for dialog om forvaltningen af den arbejdsrelaterede indvandring, som indgår i Stockholmprogrammet.

2. Udtalelsens indhold

2.1 Det spanske formandskab har bedt EØSU om at udarbejde en sonderende udtalelse med henblik på at sikre, at EU bliver bedre til at integrere sine indvandrede arbejdstagere. EØSU vil derfor koncentrere sig om de indvandrede arbejdstageres integration på arbejdsmarkedet og på andre områder, der har direkte eller indirekte relation til arbejdsmarkedet.

2.2 Indvandrings- og integrationspolitikkens generelle aspekter inddrages kun i det omfang, de direkte berører udtalelsens emne. EØSU har vedtaget forskellige udtalelser om integration (1) med et mere generelt sigte, bl.a. en initiativudtalelse om styrkelse af integrationen i EU's nye socialpolitiske dagsorden på områder som uddannelse, ligestilling mellem kvinder og mænd, sundhed, bolig, familiepolitik, ungdomspolitik, fattigdom og social udstødelse.

2.3 EU bør styrke integrationsaspektet i den fælles indvandringspolitik. EØSU har nedsat en permanent studiegruppe »Indvandring og integration«, som skal samarbejde med Det Europæiske Integrationsforum.

2.4 Lissabontraktaten giver EU et mere solidt retsgrundlag (2) for at »støtte medlemsstaternes indsats med henblik på at fremme integration af tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt på deres område«.

3. Indvandrerne bidrager til den økonomiske udvikling og velstanden i Europa

3.1 I de seneste år har Spanien modtaget mange mennesker fra tredjelande, der er udvandret for at søge nye muligheder. Den restriktive politik, som mange regeringer i EU fører, begrænser virksomhedernes muligheder for lovligt at ansætte indvandrede arbejdstagere.

3.2 I sin rapport (3) om beskæftigelsen i Europa 2008 understregede Kommissionen, at »nyligt indvandrede har bidraget betydeligt til den samlede økonomiske vækst og væksten i beskæftigelsen i EU siden 2000 ved at afhjælpe manglen på arbejdskraft og kvalificerede arbejdstagere og ved at øge fleksibiliteten på arbejdsmarkedet«.

3.2.1 Kommissionen påpeger i sin fælles rapport om beskæftigelsen 2009/2010 (4), at der – selvom EU oplever en krise med tab af arbejdspladser - stadig er mangel på arbejdskraft i visse medlemsstater og inden for visse brancher. Kommissionen foreslår, at man styrker integrationen af indvandrere, der allerede har bosat sig, og som er særlig berørt af krisen, og tilskynder virksomhederne til at ansætte en mere varieret arbejdskraft, f.eks. gennem »mangfoldighedspagter«.

3.3 Siden 2000 er 21 % af stigningen i BNP og 25 % af de nye arbejdspladser i EU blevet skabt takket være indvandrernes bidrag. Nogle erhvervssektorer ville have oplevet stagnerende eller lavere vækst, hvis ikke indvandrede arbejdstagere i vidt omfang havde udfyldt jobbene.

3.4 Det skal erindres, at arbejdsbegrænsningerne i EU for borgere fra de nye medlemsstater er blevet ophævet i flere lande (Storbritannien, Irland, Sverige osv.).

3.5 EØSU ønsker at fremhæve betydningen af den iværksætterånd, der kendetegner mange indvandrere, som opretter virksomheder i Europa og dermed bidrager til jobskabelse og vækst til trods for, at indvandringslovene skaber forhindringer, som er meget vanskelige at overvinde.

3.6 Selv om indvandringen ikke har været lige intensiv i de forskellige medlemsstater, kan det konstateres, at de lande, som har modtaget flest indvandrere, har oplevet større vækst i økonomien og beskæftigelsen. I nogle medlemsstater, f.eks. Spanien, Storbritannien, Irland og Italien, er procentdelen endnu højere (5).

3.7 Den øgede indvandring i de europæiske samfund skaber også nye problemer og er en stor udfordring for den sociale sammenhængskraft. De europæiske samfund konfronteres med mange sociale problemer som følge af indvandringen. De bør behandles ud fra et helhedssyn, som foreslået af EØSU i andre udtalelser.

3.8 Mange af de sociale problemer (f.eks. racisme, kriminalitet, kønsbestemt vold, marginalisering, nederlag i skolen) er for EØSU et klart tegn på, at det er nødvendigt at forbedre integrationen. Myndighederne, især på lokalt niveau, er ofte ved at segne under problembyrden.

3.9 Medierne bruger af og til indvandringsproblemerne på en sensationsjagende måde og skaber dermed utryghed i befolkningen Der er også politiske ledere, der udnytter problemerne på en ansvarsløs og opportunistisk måde.

3.10 EØSU konstaterer med bekymring, at racisme og fremmedhad har bredt sig til mange dele af samfundet. Politiske partier og yderligtgående bevægelser bruger indvandringsproblemerne til at sprede angst i befolkningen og fremme en intolerant og voldelig politik, som er i strid med menneskerettighederne.

3.11 Racisme er en kriminel handling i henhold til straffeloven, men i mange tilfælde udviser de politiske instanser og samfundslivets aktører en tolerance, som er uacceptabel. Det er nødvendigt, at politiet og retsvæsenet, opinionsdannerne, medierne og politikerne ændrer holdning og bekæmper racisme med større beslutsomhed og social indføling.

4. Indvandringen til EU vil stige i fremtiden

4.1 Det fremgår af den demografiske situation i EU, at arbejdsmarkederne som følge af befolkningens aldring og det lave fødselstal vil få behov for mange indvandrede arbejdstagere. Ifølge de seneste demografiske prognoser fra Eurostat vil befolkningen i den erhvervsaktive alder begynde at falde fra 2012, også hvis der forudsættes en årlig indvandring på 1,5 mio. i dette tiår. Hvis indvandringen ikke stiger i de næste tiår, vil befolkningen i den erhvervsaktive alder falde med 14 mio.

4.2 På den anden side ved vi, at arbejdstagernes internationale mobilitet vil stige, da mange føler sig tvunget til at udvandre på grund af manglen på anstændigt arbejde i deres hjemland. Nogle af disse mennesker ønsker at komme til Europa for at finde nye arbejdsmæssige og personlige muligheder.

4.3 EØSU betragter det som en stor chance, at nye indvandrere ønsker at gennemføre deres migrationsprojekt i Europa.

4.4 Hvis de indvandrede arbejdstagere skal kunne finde de muligheder, de søger, og de europæiske samfund skal forbedre den sociale sammenhængskraft, er det efter EØSU's mening nødvendigt at føre en politik, som fremmer social integration. Migrationsprojekternes succes, både for indvandrerne selv og for værtslandet, afhænger nemlig af den måde, integrationsprocesserne udfolder sig på.

4.5 Den økonomiske krise og stigende arbejdsløshed rammer alle dele af samfundet, også selvstændige og indvandrere. Tallene for arbejdsmarkederne i Europa viser, at indvandrede arbejdstagere med få kvalifikationer og dårlige job er krisens første ofre, og at indvandrerkvinder er hårdest ramt af arbejdsløshed.

4.6 På trods af den nuværende lavkonjunktur og den stigende arbejdsløshed i Europa peger de demografiske rapporter på, at der, når krisen er overvundet, og den økonomiske vækst og beskæftigelsen har genfundet sit leje, vil være behov for nye indvandrere til at opfylde de europæiske arbejdsmarkeders behov, afhængigt af de enkelte medlemsstaters særlige karakteristika.

5. EU's indrejselovgivning: en stående udfordring

5.1 Siden EU for ti år siden slog ind på vejen mod en fælles indvandringspolitik, har udformningen af en indrejselovgivning for nye indvandrere været det største problem, da der er stor forskel på, hvordan de enkelte lande griber denne lovgivning an.

5.2 Indvandringspolitikken og -lovgivningen samt adgangen til beskæftigelse hænger sammen med arbejdsmarkedernes udvikling. Derfor skal arbejdsmarkedets parter deltage aktivt i denne politik, som også skal bygge på respekt for indvandreres menneskerettigheder.

5.3 EØSU mener, at indvandringspolitikken skal fremme integration og betragte indvandrede arbejdstagere som nye medborgere, som personer med rettigheder, der skal beskyttes, og ikke kun som arbejdskraft, der skal dække arbejdsmarkedernes behov.

5.4 Arbejdsmarkedets parter bør inddrages på forskellige niveauer. ESØU ser med interesse på Kommissionens forslag om at oprette en europæisk dialogplatform for forvaltning af arbejdsrelateret indvandring, som arbejdsmarkedets parter kan deltage i.

5.5 EØSU har foreslået en fælles indvandringspolitik og en harmoniseret lovgivning, der skal sikre, at indvandrere kommer lovligt ind i landet og modtager en retfærdig behandling, at deres grundlæggende rettigheder beskyttes, og at integrationen forbedres.

5.6 Europa har imidlertid ikke modtaget indvandrerne med en egnet lovgivning og politik på området. Hovedparten af de nationale lovgivninger har tværtimod været så restriktive, at mange indvandrere er indrejst ad irregulære kanaler og ser sig nødsaget til at arbejde i den uformelle økonomi. EU bør efter EØSU's mening vedtage nye initiativer med henblik på at omdanne uformelt arbejde til lovligt arbejde.

5.7 Ved at lette procedurerne for lovlig indvandring mener EØSU, at den irregulære indvandring kan reduceres og dermed også risikoen for, at nogle irregulære indvandrere bliver ofre for ulovlige kriminelle netværk og menneskehandel. Stockholmprogrammet pålægger EU nye forpligtelser til at bekæmpe disse kriminelle netværk.

5.8 Det er EØSU's opfattelse, at de meget restriktive politikker har en meget negativ indflydelse på integrationsforløbet, da de stempler indvandrere som uvelkomne personer, der ikke rigtig accepteres.

5.9 Af og til har politikkerne været ledsaget af en politisk og social retorik, som gør indvandring suspekt og fremmer udstødelse, fremmedhad og diskrimination.

5.10 Den europæiske pagt om indvandring og asyl vil i de kommende år blive gennemført som led i Stockholmprogrammet. Med Lissabontraktaten vil det sandsynligvis blive lettere at vedtage aftaler i Rådet, og den fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet vil fremme harmoniseringen af lovgivningen.

5.11 EØSU havde gerne set en horisontal lovgivning, men Rådet og Kommissionen har valgt at udarbejde sektorspecifikke direktiver. For nylig godkendtes direktivet om det blå kort (6) for at lette højt kvalificerede arbejdstageres indrejse. Kommissionen har andre nye direktivforslag på bedding for de næste par måneder.

5.12 ESØU finder det afgørende, at EU har en passende indrejselovgivning for integrationen, eftersom integration hænger tæt sammen med ligebehandling og ikke-diskrimination. Derfor støttede udvalget (7) (med enkelte forbedringsforslag) Kommissionens forslag til rammedirektiv om indvandrede arbejdstageres rettigheder (8), som stadig er under drøftelse i Rådet. Den udgave, som Rådet arbejder med, har en tilgang, der er utilstrækkelig og uacceptabel for civilsamfundet og for EØSU.

5.13 Rådet bør godkende rammedirektivet for at sikre, at alle indvandrede arbejdstageres rettigheder beskyttes på et rimeligt niveau, og for at forebygge forskelsbehandling. EØSU foreslår, at det spanske EU-formandskab genstarter drøftelserne af rammedirektivet i Rådet, så det hurtigt kan blive vedtaget — under den forudsætning, at det kommer til at indeholde et passende sæt af fælles rettigheder i hele Den Europæiske Union på grundlag af ligebehandling, især med hensyn til arbejdsrettigheder og sociale rettigheder for indvandrede arbejdstagere.

5.14 EØSU vedtog for nylig en initiativudtalelse om respekten for de grundlæggende rettigheder i europæisk indvandringspolitik og -lovgivning (9), hvori der foreslås en udvidet ramme for rettigheder og pligter. Det er desuden nødvendigt at revidere direktivet om familiesammenføring.

6. Beskæftigelse er altafgørende for integrationen af indvandrere

6.1 Integration er en gensidig tilpasning i en social tovejsproces, som involverer indvandrere og værtssamfund. Dette er det første af de fælles grundprincipper for integration, som blev vedtaget af Rådet i 2004.

6.2 Integration kræver et stærkt lederskab af myndighederne, arbejdsmarkedets parter og organisationerne. De offentlige politikker kan fremme disse sociale processer, og civilsamfundets aktive medvirken er også afgørende. I en anden udtalelse (10) har EØSU fremhævet betydningen af de lokale og regionale myndigheders rolle.

6.3 Desuden bør de indvandrede arbejdstagere have en positiv holdning til integration og gøre en indsats for at lære værtssamfundets sprog og sætte sig ind i dets love og sædvaner.

6.4 EØSU er sammen med Kommissionen involveret i Det Europæiske Integrationsforum og understreger endnu en gang, at det er vigtigt, at civilsamfundets organisationer deltager og høres på de forskellige myndighedsniveauer.

6.5 Integrationen af mennesker med indvandrerbaggrund omfatter mere end arbejdsforholdene, som behandles i denne udtalelse, for integration er særlig vigtig i familien, i skolen, på universitetet, i byen og i kvarteret, i religiøse institutioner, sportsklubber og kulturelle foreninger.

6.6 Beskæftigelse er et afgørende led i den sociale integrationsproces, for et arbejde på anstændige vilkår er nøglen til indvandrernes økonomiske selvstændighed og fremmer de sociale relationer samt værtssamfundets og indvandrernes kendskab til hinanden.

6.7 Arbejdet er grundlaget for det sociale Europa, og integrationen er afgørende for udviklingen af det sociale Europa. De europæiske virksomheder er uundværlige som interesserede og engagerede integrationspartnere.

6.8 Den økonomiske krise og den stigende ledighed er med til at svække integrationen og øge visse konflikter i samfundet og på arbejdsmarkedet. EØSU finder det i denne situation nødvendigt, at alle, der har med integration at gøre — indvandrere, offentlige myndigheder, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet — mangedobler deres integrationsindsats.

6.9 Europas indvandrede arbejdstagere skal behandles retfærdigt, da de er beskyttet af de internationale menneskerettighedskonventioner og ILO-konventionernes principper og rettigheder. EØSU har i en anden udtalelse (11) peget på de rettigheder og pligter, som EU-lovgivningen bør sikre indvandrede arbejdstagere.

6.10 EØSU mener, at lovgivningen og de offentlige politikker skal suppleres med et samarbejde med arbejdsmarkedets parter, fordi integration på arbejdsmarkedet også er et spørgsmål om samfundets holdning og fagforeningers og arbejdsgiveres engagement.

6.11 De offentlige arbejdsformidlinger bør sætte skub i programmer, som hjælper indvandrere til at finde arbejde ved at fremme anerkendelse af faglige kvalifikationer, tilbyde bedre sprogundervisning og erhvervsuddannelse uden forskelsbehandling samt give information om værtslandets arbejdsmarkedssystem.

6.12 Fagforeninger, arbejdsgiverorganisationer, indvandrerorganisationer og andre civilsamfundsorganisationer spiller en meget vigtig rolle med hensyn til formidling af information og hjælp til indvandrere med at finde arbejde.

6.13 De fleste virksomheder i EU er små og mellemstore og beskæftiger hovedparten af arbejdsstyrken, herunder indvandrere. Det er derfor i vidt omfang i disse virksomheder, den sociale integration finder sted.

7. Ligebehandling og ikke-diskrimination som integrationens grundpiller

7.1 Det er efter EØSU's mening afgørende, hvordan myndighederne og virksomhederne fra starten tager imod indvandrere arbejdstagere, som i mange tilfælde står ugunstigt i forhold til arbejdstagere fra værtslandet.

7.2 Da arbejdslovgivning og social praksis varierer fra medlemsstat til medlemsstat, er indvandrernes situation også forskellig, men mange indvandrere har problemer med at finde beskæftigelse og få anerkendt deres uddannelsesbeviser. Dertil kommer, at de ofte ikke taler sproget og heller ikke kender værtslandets love, sædvaner og sociale institutioner.

7.3 En god lovgivning mod forskelsbehandling er udgangspunktet, men der findes stadigvæk i dag love på nationalt niveau, som behandler indfødte og indvandrede arbejdstagere forskelligt, og især en diskriminatorisk praksis, der viser sig direkte eller indirekte, over for arbejdstagere på grund af deres nationale, etniske eller kulturelle oprindelse.

7.4 Ligebehandling og en politik for bekæmpelse af diskrimination er de bærende elementer i integrationspolitikkerne. Med udgangspunkt i integrationens gensidighed mener EØSU, at virksomheder, fagforeninger og myndigheder bør sikre indvandrede arbejdstagere ligebehandling og undgå enhver form for diskrimination.

7.5 Arbejdsgivere og indvandrede arbejdstagere bør overholde arbejdsmarkedslovgivningen og de kollektive overenskomster, der gælder for virksomheden eller sektoren, i overensstemmelse med national lov og praksis. EØSU understreger, at racisme og forskelsbehandling er en strafbar adfærd, som også bør sanktioneres i virksomhederne i henhold til arbejdslovgivningen.

7.6 For at lette integrationen på arbejdsmarkedet er det nødvendigt, at man informerer de indvandrede arbejdstagere om de arbejdsregler og kollektive overenskomster, der er bestemmende for deres rettigheder og pligter på arbejdspladsen.

7.7 Et integrationsvenligt politisk og socialt miljø vil gøre det lettere for indvandrere at udvikle integrationsstrategier og deltage i integrationsprogrammer, som myndighederne bør bistå med, f.eks. undervisning i sprog, love og sædvaner.

7.8 EU's direktiver om hhv. ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (12) samt ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (13) er væsentlige juridiske instrumenter til fastlæggelse af lovgivning og praksis i medlemsstaterne angående bekæmpelse af forskelsbehandling og fremme af integrationen på arbejdsmarkedet.

7.9 Parlamentet vedtog for nylig en beslutning om det nye direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling (14), som supplerer de allerede eksisterende direktiver. EØSU har ligeledes afgivet en udtalelse, som støtter Kommissionens forslag, og opfordrer til, at der tages højde for flere samtidige former for forskelsbehandling. Når det nye direktiv er blevet endeligt vedtaget, vil det udvide princippet om ikke-forskelsbehandling til områder som uddannelse, sundhed, socialsikring og boligforhold.

7.10 EØSU mener, at direktiverne om ikke-forskelsbehandling ikke er blevet ordentligt gennemført i national lovgivning, og at man i forskellige medlemsstater ikke råder over en god lovgivning mod forskelsbehandling. Når det nye direktiv godkendes, vil det være et meget fordelagtigt retsinstrument.

7.11 Arbejdsmarkedets parter, som er hovedaktører i arbejdsmarkedsmekanismen og de bærende elementer i Europas økonomiske og sociale liv, har en vigtig rolle at spille i integrationen. De bør under de kollektive forhandlinger tage deres del af ansvaret for indvandrernes integration og arbejde på at fjerne enhver direkte eller indirekte forskelsbehandling fra de kollektive overenskomster samt arbejdslovgivning og praksis.

7.12 I forbindelse med overenskomstforhandlingerne, især i virksomhederne, bør der oprettes mekanismer for at sikre, at adgangen til arbejde og ansættelse sker i overensstemmelse med princippet om lige muligheder. På dette område er det særlig vigtigt at råde over instrumenter, der gør det muligt at undgå såvel direkte som indirekte forskelsbehandling.

7.13 Men i dag er der mange indvandrede arbejdstagere, som ikke i praksis er sikret ligebehandling med hensyn til løn og arbejdsvilkår. Arbejdsmarkedets parter og myndigheder bør udarbejde procedurer, der forhindrer forskelsbehandling, og bør spille en proaktiv rolle for at fremme lighed.

7.14 I Europa er der ved at opstå et arbejdsmønster med to standardmodeller: kvalitetsarbejde for størstedelen af EU's borgere og højt kvalificerede indvandrere over for lavkvalitetsarbejde for størstedelen af indvandrerne. Beskæftigelsens lave kvalitet er også en diskriminationsfaktor, når indvandrere benyttes som den »mest udsatte« arbejdskraft.

7.15 EØSU har i forskellige udtalelser foreslået, at medlemsstaterne forbedrer deres systemer for sammenligning af erhvervskvalifikationer (15), og at EU indfører et system for anerkendelse af eksamensbeviser, som kan anvendes af indvandrede arbejdstagere (16). Mange indvandrere i europæiske virksomheder udfører et arbejde, som ligger på et lavere niveau, end deres eksamensbeviser tilsiger.

7.16 Også når det gælder karriereforløb og forfremmelse, står mange indvandrere dårligt og er ofre for forskelsbehandling. Arbejdslovgivning, kollektive overenskomster og virksomhedernes praksis bør garantere, at princippet om lige muligheder overholdes i forbindelse med forfremmelse. Det er op til arbejdsmarkedets parter at tage nye initiativer.

7.17 Erhvervsuddannelse og kurser er meget vigtige midler til forbedring af indvandrede arbejdstageres beskæftigelsesegnethed. Alligevel udelukker eller begrænser nogle medlemsstaters love og praksis tredjelandsstatsborgeres mulighed for at deltage heri. Efter EØSU's mening bør de offentlige myndigheder og arbejdsmarkedets parter lette indvandrede arbejdstageres adgang til uddannelse på lige vilkår og med samme behandling.

7.18 Nogle medlemsstater udarbejder sammen med virksomheder uddannelsesprogrammer i oprindelseslandene, før der gives opholdstilladelse. Dette hjælper tredjelandsstatsborgere med at blive integreret på arbejdsmarkedet, når de kommer til Europa.

7.19 EU har endnu ikke løst problemet med overførsel af pensionsrettigheder for europæiske arbejdstagere på en tilfredsstillende måde. Indvandrede arbejdstagere har også mange problemer i forbindelse med nationale lovgivninger, som ikke giver en rimelig garanti for de pensionsrettigheder, de har erhvervet under deres arbejde i Europa. Det er der flere forskellige grunde til, afhængigt af medlemsstaternes lovgivning og aftaler med tredjelande.

7.20 EØSU foreslår, at Kommissionen vedtager en lovgivning, der gør det lettere at garantere indvandreres pensionsrettigheder i EU, når de ændrer opholdssted inden for EU, vender tilbage til deres hjemland eller rejser til et andet land.

7.21 Fagforeningerne bør optage indvandrede arbejdstagere i deres medlemsskare og lette deres adgang til repræsentative og ledende funktioner. I Europa har de fleste fagforeninger udviklet en god praksis for at sikre ligebehandling og bekæmpelse af diskrimination.

7.22 EØSU mener, at der er brug for aktive politikker og nye forpligtelser fra arbejdsmarkedets parters side for at fremme integrationsvenlige holdninger, ligebehandling og bekæmpelse af diskrimination på arbejdspladsen. Den europæiske sociale dialog kan være en ramme, hvori arbejdsmarkedets parter indgår nye forpligtelser på det niveau, de finder mest egnet.

7.23 EU's Agentur for Grundlæggende Rettigheder har undersøgt (17) etnisk betinget forskelsbehandling på arbejdsmarkederne i Europa og påvist, at der trods lovgivningen finder en betydelig diskrimination sted.

8. Forvaltning af mangfoldighed

8.1 Det europæiske samfund blive stadig mere mangfoldigt, og mangfoldigheden vil blive endnu større i fremtiden. Indvandrere kan ikke blive ordentligt integreret på arbejdspladsen, hvis ikke der er et positivt syn på kulturel mangfoldighed, som i stadig højere grad interesserer virksomhederne og arbejdstagerne.

8.2 De store virksomheder har deres egen virksomhedskultur, som er blevet udviklet i årenes løb mellem arbejdstagerne, i det sociale miljø og i forholdet til kunderne.

8.3 De europæiske virksomheder udvikler deres aktiviteter i byer, som udviser en stadig større mangfoldighed. Regionsudvalget og Dublin-instituttet har gennem CLIP-netværket (18) udvekslet erfaringer for at forbedre mangfoldigheden i besættelsen af stillinger i det offentlige.

8.4 Den kulturelle mangfoldighed, som indvandringen har affødt, indebærer en ny udfordring, som det er nødvendigt at tage op for at udvikle en bredere virksomhedskultur, hvor nye medarbejdere integreres på alle niveauer: som ledere, mellemledere og øvrigt personale.

8.5 Globaliseringen gør det også lettere for virksomheder at operere i nye sociale og kulturelle miljøer og på nye markeder med kunder fra forskellige kulturer.

8.6 Mange virksomheder kan se værdien af mangfoldighedsledelse. De seneste års skridt mod en »serviceøkonomi« har gjort kontakten mellem virksomheder og kunder endnu vigtigere, og globaliseringen har desuden tvunget virksomhederne til at finde nye markeder overalt i verden. De kunder og brugere, som virksomhederne henvender sig til, er blevet stadig mere forskellige.

8.7 Hvis mangfoldigheden inden for virksomheden forvaltes på en god måde, vil det sikre en bedre udnyttelse af de muligheder, der ligger i at have medarbejdere med forskellig geografisk og kulturel baggrund, ligesom effektiviteten i virksomhedens eksterne forbindelser med et marked, der også er mangfoldigt, vil øges.

8.8 Virksomheder, der er gode til at forvalte mangfoldigheden, har bedre betingelser for at fastholde »talenter« fra alle dele af verden og for at fastholde kunder på de nye markeder. Når alle medarbejdere (herunder indvandrere) får en god modtagelse, kan virksomhederne desuden øge de ansattes kreativitet og innovationsevne.

8.9 Små europæiske virksomheder har ofte ingen særlig personaleafdeling. Det er derfor nødvendigt, at de kan få støtte fra særlige tjenester leveret af myndigheder og arbejdsgiverorganisationer.

8.10 Mangfoldighedsledelse bygger på en streng gennemførelse af foranstaltningerne med henblik på ligebehandling og bekæmpelse af diskrimination. Man det indebærer også, at der udarbejdes modtagelsesprogrammer for indvandrede arbejdstagere, foranstaltninger med sigte på tilpasning af kulturforskelle, kommunikationssystemer, som tager hensyn til den sproglige mangfoldighed, mæglingsprocedurer for konfliktløsning osv.

8.11 Forvaltning af mangfoldighed kræver uddannelse. Uddannelse internt i virksomheden kan omfatte bestemte grupper såsom virksomhedsledere, mellemledere og de øvrige ansatte, og kan også finde sted inden for fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer.

8.12 Såvel virksomheder som arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer bør have afdelinger med speciale i mangfoldighedsledelse med henblik på at fremme initiativer, evaluere resultater og stimulere til forandring.

8.13 De offentlige myndigheder bør samarbejde om mangfoldighedsledelse i virksomhederne, bl.a. gennem økonomiske og skattemæssige incitamenter til støtte for virksomheder, der udarbejder planer, og fremme udveksling af god praksis, udarbejdelse af uddannelsesprogrammer og gennemførelse af oplysningskampagner.

9. Problemer med integration i den uformelle økonomi og irregulær indvandring

9.1 Indvandrede arbejdstagere »uden papirer« og uden lovligt ophold ser sig nødsaget til at arbejde i den uformelle økonomi. Det øger dennes relative vægt i økonomien i de medlemsstater, som har et stort antal papirløse indvandrere.

9.2 I mange tilfælde er disse indvandrere ofre for ekstrem udnyttelse af arbejdsgivere. EØSU har vedtaget en udtalelse (19) om et direktivforslag, der foreslår sanktioner over for arbejdsgivere, som udnytter indvandrere med ulovligt ophold.

9.3 Papirløse, der arbejder som hushjælp, befinder sig i en meget sårbar situation, der i nogle tilfælde nærmer sig slaveri. Nogle medlemsstaters lovgivning sikrer ikke fuldt ud arbejdstagernes arbejdsmæssige og sociale rettigheder inden for denne sektor. Problemerne skærpes for personer, der ikke har lovligt ophold og arbejder i den sorte økonomi. EØSU foreslår Kommissionen at vedtage nye initiativer, som beskytter disse arbejdstageres arbejdsrettigheder og erhvervsrettigheder.

9.4 Humanitære organisationer, som hjælper personer med ulovligt ophold for at undgå, at de bliver udstødt, og for at lette deres integration, er i nogle medlemsstaters lovgivning blevet kriminaliseret i de seneste år. EØSU advarer om, at en sådan lovgivning strider mod menneskerettighederne og det etiske solidaritetsprincip. Kommissionen og agenturet i Wien bør evaluere disse situationer og træffe de nødvendige forholdsregler.

9.5 Da det er vanskeligere at integrere indvandrere i samfundet, når de befinder sig i en ulovlig administrativ situation, har EØSU foreslået, at der indføres individualiserede legaliseringsprocedurer for papirløse indvandrere, som tager deres sociale og arbejdsmæssige forankring i betragtning. Det skal ske på grundlag af Rådets forpligtelse ifølge den europæiske pagt om indvandring og asyl (20) til at gennemføre legaliseringer af humanitære eller økonomiske grunde i konkrete sager inden for rammerne af de nationale lovgivninger, især i erhvervssektorer, som beskæftiger mange indvandrere uden lovligt ophold.

10. Initiativer under Stockholmprogrammet

10.1 Kommissionen har foreslået, at der oprettes en europæisk dialogplatform for forvaltning af den arbejdsrelaterede indvandring. Deltagerne skal være arbejdsgivere, fagforeninger, arbejdsformidlinger og andre implicerede parter.

10.2 EØSU foreslår, at Kommissionen ligesom ved oprettelsen af Det Europæiske Integrationsforum anmoder EØSU om at udarbejde en sonderende udtalelse i 2010, så udvalget sammen med alle implicerede parter kan fremlægge forslag til, hvordan denne europæiske platform, som det ønsker at samarbejde med, kan sammensættes.

10.3 Kommissionen har endvidere foreslået, at EU vedtager en indvandringskodeks, der sikrer de lovlige indvandrere ensartede juridiske rettigheder svarende til de europæiske borgeres. En sådan kodificering af de eksisterende lovtekster skal om nødvendigt omfatte ændringer, som forenkler eller supplerer de gældende bestemmelser og forbedrer deres anvendelse.

10.4 EØSU mener, at EU's lovgivning om indvandring bør ledsages af en horisontal, fælles ramme af rettigheder (europæisk status), som sikre, at indvandreres rettigheder og friheder i Europa respekteres og beskyttes uafhængigt af erhverv og juridisk status. Hvis rammedirektivet, som drøftes i Rådet, vedtages med et højt beskyttelsesniveau, vil det være et godt retsinstrument til beskyttelse af indvandreres rettigheder.

10.5 EØSU bifalder Kommissionens initiativ til at fremlægge en europæisk kodeks for indvandring, såfremt det drejer sig om et lovforslag, der sikrer indvandrere ensartede juridiske rettigheder, der kan sammenlignes med unionsborgernes.

Bruxelles, den 17. marts 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 27 af 3.2.2009 EUT C 128 af 18.5.2010, s. 29.

EUT C 80 af 30.3.2004

EUT C 318 af 23.12.2006

EFT C 125 af 27.5.2002

EUT C 208 af 3.9.2003.

(2) Artikel 79, stk. 1.

(3) KOM(2008) 758 endelig.

(4) KOM(2009) 674 endelig.

(5) »The Economic and Fiscal Impact of Immigrants«, National Institute of Economic and Social Research, oktober 2007, og »Coyuntura española - Los efectos de la inmigración sobre el empleo y los salarios«, Informe Mensual de la Caixa, nummer 295, oktober 2006.

(6) Direktiv EF/2009/50.

(7) EUT C 27 af 3.2.2009, s. 114.

(8) KOM(2007) 638 endelig.

(9) EUT C 128 af 18.5.2010, s. 29.

(10) EUT C 318 af 23.12.2006.

(11) EUT C 128 af 18.5.2010, s. 29.

(12) Direktiv EF/2000/78.

(13) Direktiv EF/2000/43.

(14) P6_TA (2009) 0211.

(15) Se især EUT C 162 af 25.6.2008, s. 90.

(16) Se bl.a. EUT C 218 af 11.9.2009.

(17) EU-MIDIS European Union Minorities and Discrimination Survey: Main Results Report, EU's Agentur for Grundlæggende Rettigheder, 9.12.2009.

(18) Netværk af byer for lokal integrationspolitik for indvandrere – Et net af over 30 byer, forvaltet af Eurofound.

(19) EUT C 204 af 9.8.2008.

(20) Rådets dokument, 13440/08, 24. september 2008.