Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens meddelelse: En samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse"

(2000/C 117/07)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 26. juli 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Giacomina Cassina til ordfører og Jean-Louis Vaucoret til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse, der er udarbejdet på grundlag af ordførerens indledende rapport, den 8. februar 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 370. plenarforsamling af 1.-2. marts 2000, mødet den 1. marts 2000, med 94 stemmer for, 3 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Der har gennem en årrække udspundet sig en bred debat om den sociale beskyttelse i EU. Debatten blev indledt, da der i forbindelse med gennemførelsen af "Den Europæiske Pagt om De Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder" blev stillet forslag om og vedtaget to henstillinger om:

- "Fælles kriterier i forbindelse med sikring af tilstrækkelige indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordninger"(1) og

- "Overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse"(2).

1.2. Målet med disse henstillinger var at sikre en vis overensstemmelse mellem medlemsstaternes socialbeskyttelsesordninger og at slå visse grundlæggende rettigheder fast med det dobbelte formål at sikre overholdelse af visse fælles minimumsstandarder for social beskyttelse og at skabe et velfærdssystem uden den type uligheder, der forstyrrer markedskræfterne. Disse to foranstaltninger var de første (og indtil videre også de sidste) EU-normer på dette område.

1.3. I 1995 udsendte Kommissionen en meddelelse om "Fremtiden for social beskyttelse - Rammer for en europæisk debat"(3). Formålet med meddelelsen var at aktualisere debatten i en tid karakteriseret ved den igangværende økonomiske og monetære integrationsproces, men også et fortsat højt arbejdsløshedsniveau. Den demografiske udvikling i EU blev ligeledes fremhævet som en nødvendig referenceramme; der burde i virkeligheden for længst have været taget højde for den aktuelle demografiske udvikling (dalende fødselstal og en aldrende befolkning), og især udsigten til, at de store årgange (der blev født for mere end 30 år siden) vil nå pensionsalderen inden for de kommende 20-30 år.

1.3.1. Den makroøkonomiske og monetære konvergens- og stabilitetspolitiks betydning for de sociale, demografiske og beskæftigelsesrelaterede politikker som helhed er blevet åbenbar. Det er især det uomtvistelige behov for at sikre balance på de offentlige budgetter, der får medlemsstaternes regeringer til at tilpasse deres sociale beskyttelsesordninger. En analyse af de hidtil gennemførte reformer(4) viser, at der ikke altid er taget højde for alle aspekter, hvilket til tider har ført til inkonsekvente resultater, der i visse tilfælde har været til skade for bestemte sociale sektorer.

1.3.2. Kommissionens hensigt med ovennævnte meddelelse var at henlede opmærksomheden på alle de forskellige referenceparametre, og især forholdet mellem social beskyttelse som et universelt garantisystem og aktive foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen/beskæftigelsesegnetheden i EU.

1.4. Kun godt et år senere pustede Kommissionen nyt liv i debatten med sin meddelelse om "Modernisering og forbedring af den sociale beskyttelse i Den Europæiske Union"(5), der var en opfølgning af medlemsstaternes reaktion på meddelelsen fra 1995. Kommissionen forpligtede sig der til at udføre en række mere detaljerede undersøgelser, herunder: en analyse af udgifterne til og virkningen af social beskyttelse, en grønbog om supplerende pensionsordninger, en analyse af foranstaltningerne til at lette skattetrykket på arbejdskraften, en undersøgelse af forebyggende sundhedsforanstaltninger og en ajourføring af forordningerne vedrørende koordineringen af pensionsordningerne for vandrende arbejdstagere. Kommissionen opfordrede arbejdsmarkedets parter til at bidrage til debatten og anmodede medlemsstaterne og EU-institutionerne om at etablere en permanent dialog om strategier til modernisering af de sociale beskyttelsesordninger.

1.5. ØSU har udarbejdet udtalelser om ovennævnte forslag og meddelelser, men har også fremsat nogle mere overordnede betragtninger herom i en række initiativudtalelser, som der her henvises til(6).

2. "En samordnet strategi for modernisering af den sociale beskyttelse"

2.1. Som titlen siger, sigter meddelelsen mod at fastlægge alle de målsætninger og redskaber, der skal anvendes for at udarbejde en samordnet strategi for modernisering af de sociale beskyttelsesordninger, som dog skal bygge på den allerede fastlagte ramme, der omfatter: overholdelse af stabilitets- og vækstpagten, forpligtelse til at gøre de sociale beskyttelsesordninger mere beskæftigelsesvenlige og bekræftelse af, at social beskyttelse udgør et vigtigt fælles værdisæt i EU i forbindelse med udvidelsen.

2.2. Den 29. november 1999 godkendte Rådet konklusioner vedrørende Kommissionens forslag efter en relativt hurtig behandling, og inden Europa-Parlamentet og ØSU havde haft tid til at afgive udtalelse herom. Ikke desto mindre kan denne godkendelse igangsætte en større proces, der rummer mange muligheder. For arbejdsmarkedets parter er det ikke uvæsentligt, hvilke betingelser og procedurer der vil blive udarbejdet til at styre denne proces. ØSU vil derfor som planlagt afgive sin udtalelse og især koncentrere sig om, hvordan man sikrer, at Rådets godkendelse gennemføres på en ensartet og effektiv facon.

2.3. De overordnede mål, som Kommissionen opstiller for en modernisering af den sociale beskyttelse, er:

- at sørge for, at det kan betale sig at arbejde, og at sikre en fast indkomst,

- at sikre pensionerne og gøre pensionsordningerne bæredygtige,

- at fremme social integration,

- at sikre bæredygtig sundhedspleje af høj kvalitet.

Kommissionen understreger endvidere, at ligestillingshensyn skal indarbejdes i samtlige fire mål.

2.4. Forfølgelsen af disse mål vil blive understøttet af "forbedrede metoder" til udveksling af information og "overvågning af udviklingen af politikker". Medlemsstaterne skal udpege "højtstående embedsmænd, der skal fungere som knudepunkter i denne proces". Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at fastlægge strategien i detaljer og forpligter sig for sit vedkommende til hvert år at udsende en revideret årsberetning om social beskyttelse.

3. Bemærkninger

3.1. ØSU ser positivt på Kommissionens bestræbelser på at fremme debatten på dette område og på tanken om at basere moderniseringen af den sociale beskyttelse på høringer af alle de berørte parter. ØSU tilslutter sig såvel Kommissionens meddelelse som Rådets konklusioner af 29. november 1999, dog med forbehold af følgende kommentarer og bemærkninger.

3.2. Baggrunden

3.2.1. ØSU minder om, at den foreliggende meddelelse indgår i en række af vigtige dokumenter - lige fra Rådets henstillinger fra 1992 til Kommissionens meddelelser fra hhv. 1995 og 1997. ØSU påpeger, at det er nødvendigt at fastholde en sammenhæng med de mål, man gradvist har opnået, og understreger, at enhver modernisering af de sociale beskyttelsesordninger bør indebære en forbedring heraf. De fire mål (såvel som mainstreaming), som Kommissionen opstiller, bør ses som en helhed, hvor målene har samme prioritet og bør realiseres samtidigt. Da solide sociale beskyttelsesordninger af god kvalitet er en integrerende del af den europæiske model for social og økonomisk udvikling, bør der lægges fuldstændig samme vægt på ordningernes sociale målsætninger og deres økonomiske bæredygtighed. Med andre ord bør det være klart, at investeringer i sundhed, levevilkår, bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse og i aktive foranstaltninger til integration af personer på arbejdsmarkedet i sig selv er produktive investeringer, da de øger velstanden i samfundet og styrker dets bidrag til udviklingen. Det er sådan, man skal forstå udsagnet, "at den sociale beskyttelse er en produktiv faktor".

Historisk set har de sociale beskyttelsesordninger gjort den europæiske socialmodel effektiv og bevirket, at den har bidraget særdeles positivt til hele det økonomiske systems konkurrenceevne. En modernisering og en forbedring af disse ordninger bør derfor tilstræbe, at man kan bevare dette positive samspil mellem socialmodel og økonomisk system.

3.2.2. Forbedrede beskæftigelsesmuligheder og højere erhvervsfrekvens er nødvendige forudsætninger for en modernisering af den sociale beskyttelse, der ikke kun tilgodeser makroøkonomiske og budgetmæssige krav. Gennemførelsen af det indre marked og indførelsen af ØMU'en har i teorien skabt optimale betingelser for en høj jobskabende vækst. For nogle måneder siden konstaterede ØSU, at væksten fortsat ikke er stærk nok, og at erhvervsinvesteringerne i vid udstrækning er utilstrækkelige(7), samt at den interne efterspørgsel ikke er kraftig nok. I den senere tid har de økonomiske resultater og perspektiver set noget bedre ud, men det er fortsat nødvendigt, at der - sideløbende med strukturforanstaltninger, som fremmer erhvervsdeltagelsen og sociale beskyttelsesordninger, som i højere grad sigter mod beskæftigelsesegnethed og aktive genindpasningsforanstaltninger - træffes foranstaltninger, der understøtter vækst og investeringer, som udvider produktions- og beskæftigelsesgrundlaget, forbedrer arbejdsproduktiviteten og som ikke rammer det private forbrug.

3.2.3. De sociale beskyttelsesordningers fordelingspolitiske funktion er væsentlig og skal bevares og effektiviseres og sigte mod social samhørighed og overvindelse af alle former for marginalisering og udstødelse. Eurostat har for nylig offentliggjort en undersøgelse(8), der viser, at andelen af personer, der lever under fattigdomsgrænsen, mindskes betragteligt takket være de sociale overførsler (eksklusive pensioner). Denne positive tendens er imidlertid ikke af samme omfang i de 15 lande og heller ikke i landene internt. Derfor, hvis man er enig med Kommissionen i, at medlemsstaternes øgede indbyrdes økonomiske afhængighed i stadig højere grad gør social beskyttelse til et fælles anliggende, bør man i de fælles løsningsmodeller tage nøje højde for de forskelle, der understreges i ovennævnte undersøgelse. Det bør føre til, at man er særlig opmærksom på disse forskelle i gennemførelsen af øvrige fælles politikker, herunder især socialfondsinterventioner. Kommissionen gør selv opmærksom på, at de økonomiske ændringer vil føre til en uensartet omfordeling af ressourcerne, og at nye samfundsgrupper muligvis vil blive mere udsatte (f.eks. kontraktarbejdere eller vikarer, der kommer til at opleve perioder uden beskæftigelse og uden indkomstkompensation, eller kvinder, kortuddannede, forholdsvis ældre arbejdstagere, eller enlige forsørgere, familier med kun én indkomst samt handicappede). Retningslinjerne for og beslutningerne om at modernisere bør tage højde for og tilpasses særlige nationale og regionale forhold, men skal især tage udgangspunkt i klare beregninger vedrørende de sociale følgevirkninger af den økonomiske udvikling, og støtte og fremme af de svageste samfundsgrupper bør prioriteres.

3.2.4. I retningslinjerne for beskæftigelsen 1999 understreger Rådet behovet for at sænke de omkostninger, der er forbundet med at ansætte unge medarbejdere, og at opmuntre de ældre medarbejdere til at blive længere på arbejdsmarkedet for at bidrage til at sikre bæredygtige sociale beskyttelsesordninger. Denne tilgang er overordnet set fuldt forståelig. Fastholdelse af de ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet kan være foreneligt med ansættelse af unge og styrkelse af unges jobegnethed, hvis det sker med det sigte at forbedre arbejdskvaliteten og arbejdsproduktiviteten for begge grupper. ØSU bemærker, at der i adskillige lande findes overenskomster mellem parterne eller lovbestemmelser, der fastlægger betingelserne for adgang til førtidspensionering. Hvis man ser bort fra disse bestemmelser, virker anvendelsen af førtidspensionering undertiden som misbrug eller i hvert fald noget negativt, især hvis førtidspensionering anvendes af virksomheder eller sektorer, der ikke har indtjeningsproblemer, men som beslutter at rationalisere produktionen, fusionerer eller blot ønsker at forbedre deres driftsresultat (misbruget af førtidspensionering er ikke mindre skadeligt, blot fordi det er aftalt mellem arbejdsmarkedsparterne i en virksomhed). Af såvel sociale som økonomiske årsager ville det være hensigtsmæssigt i stedet for førtidspensionering at udvikle fleksible pensionsordninger og på et tidligt tidspunkt gennem livslang uddannelse fremme omskoling og identificering af nye beskæftigelsesformer. Man bør især være opmærksom på arbejdstagere, der gennem en vis tid har udført særligt belastende arbejde.

3.2.5. Forhøjelse af pensionsalderen er et middel, som man allerede har taget i brug i mange medlemsstater, men det er ikke en løsningsmodel, der kan anvendes i det uendelige. Meddelelsen fra 1997 indeholder en graf, der viser, hvilken tilvækst i arbejdsproduktiviteten der kræves for at opretholde finansiel bæredygtighed i de offentlige sociale beskyttelsesordninger i de kommende årtier. Der er taget udgangspunkt i de sociale beskyttelsesordningers nuværende struktur (uden hensyntagen til de tilpasninger, der kan ske i de kommende år), og der er taget hensyn til befolkningens aldring. Resultatet er, at den årlige vækst i arbejdsproduktiviteten skal øges fra de nuværende cirka 0,2 til lidt over 0,7 i 2025. En sådan udvikling synes mulig, hvis man (samtidigt) satser tilstrækkeligt på forskning, teknologisk udvikling og livslang uddannelse. Det forudsætter løbende samråd mellem arbejdsmarkedets parter at frigøre og sikre ressourcerne til disse investeringer over tid.

3.2.6. De sociale beskyttelsesordninger og finansieringen heraf er ret forskellige fra land til land. I punkt 14 i retningslinjerne for beskæftigelsen kræver Kommissionen, at medlemsstaterne sætter sig som mål gradvis at nedbringe skattetrykket på arbejde og de indirekte lønomkostninger uden at bringe budgetkonsolideringen og den økonomiske balance i de sociale sikringsordninger i fare. Det er ikke umiddelbart muligt at finde en generelt acceptabel løsning, der tager højde for denne retningslinje. Anvendelse af generel beskatning for at kompensere for et lavere skattetryk på arbejde (og navnlig på den mindre kvalificerede arbejdskraft) er et problem, fordi medlemsstaternes skattesystemer ikke er indbyrdes harmoniserede, og de enkelte skattesystemer har tendens til at lette beskatningen af andre faktorer end arbejdskraft for at fastholde landets konkurrenceevne og dets evne til at tiltrække investeringer. Desuden spiller demografiske, økonomiske og sociale forhold en vigtig rolle for den langsigtede finansieringsmæssige balance i de sociale beskyttelsessystemer. Alle medlemsstaterne bør imidlertid i den nuværende situation fortsat søge at finde deres eget balancepunkt ved at opnå konsensus blandt de berørte aktører, men bør altid tilgodese behovet for at beskytte de svageste samfundsgrupper.

3.2.7. Ligeledes bør medlemsstaterne, hvad angår udgifter til sundhedsvæsenet og behovet for at sikre serviceydelser af høj kvalitet, fortsat garantere alle borgere adgang til disse ydelser, men de bør ligeledes påse, at alle samfundsgrupper har tilstrækkelig adgang til en behandling, der modsvarer deres konkrete behov. I denne sammenhæng kan udvikling af gensidige sygesikringsordninger og universelle forebyggende foranstaltninger spille en væsentlig rolle i samtlige medlemsstater.

3.2.8. Den foreliggende meddelelse beskriver ret kortfattet forbindelsen mellem den samordnede strategi for modernisering af den sociale beskyttelse og EU-udvidelsen. Kommissionen bør snarest offentliggøre den grundige og ajourførte undersøgelse af udviklingstendenserne i den sociale beskyttelse i ansøgerlandene, som er under forberedelse. Det er ikke tilstrækkeligt at påpege, at "ansøgerlandene ... som led i forberedelserne forud for deres indtræden i EU (vil) skulle arbejde på at udvikle effektive og bæredygtige sociale beskyttelsesordninger". Det er også nødvendigt at definere konvergenskriterierne for ansøgerlandene på et klart og velfunderet grundlag og inden for rammerne af den samordnede strategi (som - også i ansøgerlandene - bør omfatte arbejdsmarkedets parter) fastsætte, at tiltrædelsesstøtten skal gå til styrkelse af udviklingspotentialet og af de sociale beskyttelsesordninger i de fremtidige medlemsstater. En sådan indsats er nødvendig af mange grunde, ikke mindst fordi der må gøres noget ved den stigende arbejdsløshed blandt kvinder, unge og højtuddannede - hvilket er et nyt fænomen i ansøgerlandene, hvor disse grupper indtil for ti år siden havde høj erhvervsfrekvens (endog højere end noget EU-land). Overførslen af den europæiske sociale model til ansøgerlandene kræver desuden en specifik og nødvendigvis diversificeret indsats over for denne svækkelse af disse landes sociale struktur, skønt spørgsmål vedrørende de sociale beskyttelsesordningers struktur og finansiering ikke indgår i gældende EU-ret. Forslaget om at inddrage ansøgerlandene i den samordnede strategi er påskønnelsesværdigt og fortjener bred tilslutning, men det bør implementeres hurtigt, da der er en risiko for, at tiltrædelsesforhandlingerne fører til yderligere skævheder og vanskeligheder i ansøgerlandenes velfærdssystemer, hvis økonomiske og monetære hensyn prioriteres i forbindelse med ansøgerlandenes tilpasning til gældende EU-ret.

3.2.9. De demografiske forhold og udviklingstendenser i EU har igennem nogle år været genstand for omfattende rapporter fra Kommissionens side. ØSU er i en informationsrapport ved at undersøge dette vigtige emne, som derfor i nærværende udtalelse kun berøres kort i tilknytning til den sociale beskyttelse. I Kommissionens meddelelse skal den demografiske analyse tilsyneladende først og fremmest tjene til at understrege nødvendigheden af at sikre de offentlige velfærdssystemers finansielle bæredygtighed. Dette meget vidtrækkende og komplicerede spørgsmål må debatteres grundigt, og det er for tidligt at gisne om, hvilke konklusioner der kan drages heraf. Det ser dog ud til, at problemet ligger i, at de fleste medlemslande har en negativ demografisk udvikling, som efterhånden vil medføre et fald i den europæiske befolkning.

3.2.9.1. Den nuværende tendens til faldende fødselstal er i mange tilfælde udtryk for en frivillig beslutning om at begrænse antallet af børn, men synes også at bunde i en række problemer, der hænger sammen med, hvordan den sociale beskyttelse fungerer, og hvilke ydelser den indeholder. Disse problemer ytrer sig forskelligt fra land til land, men er fælles for mange medlemsstater. De forskellige årsager, der nedsætter lysten til at føde og opdrage børn er - for blot at nævne nogle - høj arbejdsløshed, manglende eller utilstrækkelig familiepolitik, som skal sikre børnepasningsfaciliteter af god kvalitet og garantere personer på forældreorlov en sikkerhed for, at de har et job at vende tilbage til, og andre tilbud, som gør det muligt at forene familieliv og arbejde, ringe evne til at holde trit med ændringerne i familiestrukturen og indføre mainstreaming-princippet i de nationale politikker og endelig den usikkerhed, der skyldes en række hastige forandringer i samfunds- og produktionslivet og i de sociale relationer, som Europas befolkning endnu ikke helt har vænnet sig til.

3.2.9.2. Mange eksperter mener, at EU om nogle tiår måske vil stå over for mangel på arbejdskraft, og at EU derfor vil være nødt til at "importere" arbejdskraft fra tredjelande, hvilket skulle gavne finansieringen af de sociale beskyttelsesordninger takket være disse arbejdstageres skatteevne. Denne hypotese kræver yderligere uddybning, uden at man bør havne i en abstrakt debat om, hvorvidt indvandringen kan eller bør forandre EU's nuværende "udseende". I forbindelse med moderniseringen af velfærdssystemerne vil det derimod være hensigtsmæssigt at undersøge muligheden for at gøre de nuværende sociale beskyttelsesordninger mere åbne og egnede til at tackle problemerne i forbindelse med modtagelse og integration af de fremtidige indvandrere.

3.3. Instrumenter

3.3.1. Kommissionen citerer en beslutning fra Europa-Parlamentet fra marts 1999, hvori det opfordrer Kommissionen til at iværksætte en proces med frivillig tilretning af mål og politikker inden for social beskyttelse på grundlag af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Kommissionens ønske om at "formulere en fælles politisk vision om social beskyttelse i Den Europæiske Union" er et overordentligt vigtigt mål, som kun kan nås ved hjælp af komplekse indgreb, der berører hele samfundet. Derfor er der brug for effektive foranstaltninger, som kan sikre, at processen bliver ægte demokratisk, dvs. med aktiv inddragelse af befolkningen.

3.3.2. Det er først og fremmest medlemsstaternes ansvar at modernisere de forskellige sociale beskyttelsesordninger. Derfor er det helt udelukket, at strategien for modernisering af den sociale beskyttelse kan baseres på bindende lovgivningsmæssige indgreb, som ikke har fuld tilslutning fra medlemsstaterne og navnlig arbejdsmarkedets parter. Sidstnævnte bør inddrages i strategien for modernisering af den sociale beskyttelse på såvel europæisk som nationalt plan. ØSU mener - uden at foregribe en eventuel udvikling af den samordnede moderniseringsproces i retning af Luxembourg-processens målsætning - at det er for tidligt at fastsætte kvantitative mål, og at moderniseringsstrategien bør hvile på et solidt kvalitativt og metodologisk grundlag, således at der skabes alle forudsætninger for en stærk og velfunderet konsensus mellem alle samfundsaktører og myndigheder på alle niveauer.

3.3.3. De nuværende velfærdssystemer har rod i aftaler indgået mellem de sociale aktører og statsmagten. De har næsten altid krævet vanskelige forhandlinger og ofte ligefrem konflikter. Modernisering af disse systemer på grundlag af den samordnede strategi forudsætter aktiv og ansvarlig inddragelse af alle berørte parter. Kommissionen opfordrer ganske vist arbejdsmarkedets parter til at deltage i denne proces via Udvalget om Den Sociale Dialog, men Kommissionen bør specificere nærmere med hvilke roller og beføjelser. Gennem den europæiske sociale dialog bør det især være muligt grundigt at analysere og vurdere, i hvilken retning udviklingen går i en række medlemsstater, som er begyndt at tilpasse deres sociale beskyttelsessystemer gennem forhandlinger med de berørte parter. Desuden må man finde frem til, hvorledes den debat, der føres inden for rammerne af den europæiske sociale dialog, kan sammenkædes med arbejdet i ekspertgruppen. Hvis den "udveksling af erfaringer, gensidig samordning og evaluering af udviklingen...", som Kommissionen omtaler, ikke specifikt omfatter debatten mellem samtlige aktører, vil alt dette forblive på regeringsplanet (eller - endnu værre - forblive et anliggende for "højtstående embedsmænd", der skal fungere som knudepunkter i denne proces).

3.3.3.1. ØSU pointerer, at den samordnede proces for modernisering af de sociale beskyttelsessystemer ud over inddragelsen af de sociale aktører bør baseres på dokumenterede og systematiske data, og sætter pris på, at Kommissionen vil forbedre(9) beretningen om social beskyttelse i Europa og for fremtiden offentliggøre den en gang om året. Det er vigtigt, at Kommissionens beretning danner udgangspunktet for drøftelserne i ekspertgruppen. ØSU kunne inddrages i den forberedende fase, og beretningen bør efter offentliggørelsen gøres til genstand for en høring (som naturligvis også bør omfatte Europa-Parlamentet og Regionsudvalget). Europa-Parlamentet, ØSU og Regionsudvalget kunne i givet fald deltage som observatører i ekspertgruppens møder.

3.3.4. ØSU glæder sig over, at der i meddelelsen henvises til Europa-Parlamentets, ØSU's, Regionsudvalgets og som tidligere nævnt ansøgerlandenes inddragelse i debatten, og erklærer sig rede til at medvirke, navnlig hvis der - forhåbentlig inden længe - indledes en "benchmarking"-proces, så man bedre kan sammenligne situationen i de forskellige medlemsstater og afdække den bedste praksis. ØSU understreger, at der løbende bør foretages en grundig undersøgelse af de aktuelle nationale udviklingstendenser og konkrete erfaringer, og erklærer sig derfor rede til med hele sit potentiale at bidrage til en sådan "benchmarking"-proces sammen med Europa-Parlamentet.

Bruxelles, den 1. marts 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT L 245, 26.8.1992, s. 46-48.

(2) EFT L 245, 26.8.1992, s. 49-52.

(3) KOM(95) 466 endelig udg.

(4) Jf. MISSOC-rapporten 1996 og 1998.

(5) KOM(97) 102 endelig udg.

(6) ØSU's udtalelse om "Kommissionens meddelelse om modernisering og forbedring af den sociale beskyttelse i Den Europæiske Union", EFT C 73, 9.3.1998. ØSU's udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: 'Fremtiden for social beskyttelse - Rammer for en europæisk debat'", EFT C 66, 3.3.1997.

(7) Se ØSU's udtalelse om "Beskæftigelsespolitikkens makroøkonomiske dimension"EFT C 368, 20.12.1999, s. 36, pkt. 5.1.2 og 5.2.2.

(8) De sociale overførselsindkomster og deres fordelingsmæssige virkning i EU af Eric Marlier i "Population et conditions sociales", august 1999.

(9) Beretningen om social beskyttelse i Europa offentliggøres i dag hvert andet år i samarbejde med Eurostat og gruppen af generaldirektører for social beskyttelse i medlemsstaterne. Den indeholder en meget fyldig sammenfatning af udviklingstendenserne samt anvisninger på hensigtsmæssige foranstaltninger.