DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/1

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om diversificeringsstrategier for båd- og havturisme

(sonderende udtalelse)

(2017/C 209/01)

Ordfører: Tony ZAHRA

Anmodning om udtalelse Det maltesiske formandskab for Rådet, 19/09/2016 Retsgrundlag Artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde Kompetence Sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug Vedtaget i sektionen 09/03/2017 Vedtaget på plenarforsamlingen 30/03/2017 Plenarforsamling nr. 524 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 179/0/0

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. I lyset af ulemper som f.eks. afstand, tilgængelighed og økarakter mener EØSU, at der bør indføres en gunstig skatteordning for øer under hensyntagen til den særlige indsats, der er foretaget inden for investeringer, bevarelse og skabelse af job og tilpasning af de perioder, hvor virksomhederne er åbne, alt sammen med henblik på at mindske virkningerne af sæsonafhængighed.

1.2. På trods af turismens store modstandsdygtighed og hurtige genopretning i krisetider finder udvalget det imidlertid vigtigt at analysere og håndtere de forventede udfordringer og muligheder, som båd- og havturismen står over for, navnlig i Middelhavet på grund af dens store betydning og væsentlige bidrag til den europæiske økonomi. Der skal i vurderingsprocessen tages behørigt hensyn til sammenligneligheden med konkurrerende destinationer. Mere intelligent lovgivning og mere intelligente politikker er af afgørende betydning, lige såvel som det at mindske bureaukratiet for SMV'er.

1.3. Der bør oprettes og fremmes ruter med flere destinationer i regionen, samtidig med at fælles/regionale salgsfremmende foranstaltninger blandt medlemsstaterne bør støttes. EØSU foreslår, at medlemsstaterne vedtager stærke markedsføringsstrategier for diversificering og tilpasning til forbrugernes præferencer og smag, som er under udvikling. I denne proces er det imidlertid også nødvendigt at evaluere den forskel, der måtte findes for turismetjenester med hensyn til overkommelige priser for borgerne.

1.4. I betragtning af, at båd- og kystturisme er meget afhængig af havets økosystemer er det vigtigt, at Middelhavslandene øger det regionale samarbejde for at beskytte dem. I denne forbindelse anbefaler EØSU at oprette en pulje af medlemsstater i det vestlige Middelhavsområde og tredjelande til i fællesskab at se nærmere på blå vækst (1) og blå og grøn infrastruktur for at genoprette skadede økosystemer.

1.5. Byggevirksomhed og landindvindinger fra havet på kontinentalsoklen tæt på vandoverfladen ødelægger definitivt det undersøiske habitat. Kontinentalsoklen i Middelhavsområdet er begrænset, og disse havområder skal beskyttes mod en sådan udvikling. Såfremt en sådan udvikling finder sted, bør man også overveje kompenserende foranstaltninger og budgetmæssige reserver.

1.6. Udviklingen af båd- og havturisme skal baseres på principperne om bæredygtig udvikling på lang sigt. Dette forudsætter udviklingen af et funktionsdygtigt og målbart værktøj. EØSU anbefaler derfor, at man udvikler en harmoniseret indikatormekanisme for bæredygtighed i sektoren navnlig til østater og -regioner, som er meget afhængige af kystaktiviteter. Det europæiske system for turismeindikatorer, der er udviklet af Kommissionen, kunne være en fremragende platform for at opnå dette.

1.7. Udvikling af en bæredygtig indikatormekanisme kræver også indsamling af præcise økonomiske oplysninger. Turisme er en meget kompleks industri, der involverer en lang række forskelligartede relationer mellem mange forskellige interessenter. Til dette formål kunne man udvikle relative økonomiske dataindsamlingsinstrumenter gennem ekstrapolering fra satellitregnskabsmodellen.

1.8. Klimaændringernes indflydelse på havmiljøet rejser et behov for dialog om innovative løsninger. Særlige foranstaltninger for sårbare områder skal prioriteres. Udvalget henleder opmærksomheden på den nylige meddelelse fra Kommissionen om international havforvaltning og de 14 handlingspunkter heri (2). I EU's 7. miljøhandlingsprogram frem til 2020 og i EU's mål for tilpasning til og modvirkning af klimaændringer fokuseres der på at forbedre infrastrukturen i sektorer som energi- og transportsektoren og på specifikke aspekter, der er forbundet med kyst- og havturismen. Den Europæiske Investeringsbank vil derudover tilvejebringe SMV'erne midler til investering i turisme og/eller i konvergensregioner.

1.9. Affaldshåndtering er et spørgsmål af stor betydning inden for båd- og havturisme, hvor turisme i sig selv genererer store mængder affald. Verdensnaturfonden anslår, at over 80 % af havforureningen kommer fra landbaserede aktiviteter. Problemet kompliceres yderligere af henkastning af affald i havet. Dette nødvendiggør innovative foranstaltninger, som kan afhjælpe de problemer, der er forbundet med affald foruden en koordineret og effektiv håndhævelse af bestemmelser. Udvalget opfordrer til en harmoniseret gennemførelse af internationale konventioner for at fremme kapacitetsopbygning i tredjelande.

1.10. I betragtning af udsigterne til vækst i sektoren udgør hele affaldshåndteringskæden (fra indsamling til bortskaffelse) en meget stor udfordring, navnlig i afgrænsede områder såsom øer. I denne sammenhæng foreslår EØSU ligeledes at oprette en »naturarvskoalition«, der omfatter øer og kystområder og centrale miljøaktører som fonde og internationale organisationer, med henblik på at gøre europæiske øer og kystområder førende inden for globale foranstaltninger for et rent miljø, der fremmes af integrerede tilgange til turisme.

1.11. At investere i mennesker er en forudsætning for bæredygtig og konkurrencedygtig vækst. Sektoren tiltrækker imidlertid ikke tilstrækkeligt med kvalificerede arbejdstagere, navnlig fordi den ikke er særligt tiltrækkende for så vidt angår karriereforløb og langsigtet beskæftigelse. Udvalget anbefaler, at der udtænkes en specifik strategisk handlingsplan for at tiltrække og bevare en stabil strøm af kvalificerede arbejdstagere, som er interesserede i langsigtet beskæftigelse i sektoren. Handlingsplanen skal fremsætte konkrete forslag baseret på en videnskabelig og praktisk tilgang for at øge industriens tiltrækningskraft.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Det maltesiske formandskab har anmodet EØSU om at udarbejde en sonderende udtalelse om »Diversificeringsstrategier for båd- og havturisme« i en bredere sammenhæng med udviklingen af et mere konkurrencedygtigt miljø i Europa med særligt fokus på Middelhavsregionen.

2.2. Turisme er en stærk, global industri med et stort potentiale for beskæftigelse og økonomisk udvikling som erkendt i artikel 195 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I 2014 bidrog turismesektoren med mere end 1,6 billioner EUR, svarende til næsten 10 % af EU's samlede BNP, og dens direkte, indirekte og afledte virkning understøttede 25 millioner arbejdspladser i EU (3). Den maritime delsektor inden for turisme er blevet udpeget som et af det maltesiske EU-formandskabs prioriterede områder. At udvikle relevante turismeprodukter og søfartstjenester kunne bidrage til vækstpotentialet i EU's ø- og kystområder. Det er derfor nødvendigt at kortlægge aktuelle tendenser og forudsigelser for at give et klarere overblik over innovative muligheder i overensstemmelse med båd- og havturismens særlige karakter.

2.3. Båd- og havturismen er turismens vigtigste delsektor og den største maritime aktivitet i Europa. Den beskæftiger næsten 3,2 mio. mennesker, genererer i alt 183 mia. EUR i bruttoværditilvækst (4), og har potentiale for jobskabelse og bæredygtig »blå vækst«. Med henblik på at markedsføre Europa som den førende vandsportsdestination i verden skal infrastrukturen for den europæiske ø- og kystturisme tilbyde tilstrækkelige og innovative ydelser til brugerne, herunder tilgængelighed, og samtidig sikre lokalsamfundene en bæredygtig udvikling. Bådturismen inde i landet, som foregår i en række medlemsstater på søer, floder osv., udgør også en del af denne sektor og bør også tages i betragtning i revisionsprocessen. Denne sektor omfatter også en større skibsbygningsindustri for lystbåde og krydstogtsskibe, hvor Europa indtager en fremtrædende plads i verdensøkonomien.

3. EØSU's forslag til nye paradigmer inden for turismepolitikken

3.1. Gennem årene har udvalget vedtaget udtalelser om turismepolitik generelt og specifikt om ø- og kystturisme. Udvalget har foreslået at udvikle livslange læringsprogrammer specifikt til arbejdstagere, der arbejder på øer i turismesektoren og har foreslået, at der på en strategisk placeret ø oprettes en tværregional skole, der er baseret på et koncept svarende til »Erasmus for studerende og arbejdstagere i turismesektoren«.

3.2. EØSU mener, at EU's definition af øer er uhensigtsmæssig og bør revideres for at tage højde for de nye vilkår for en udvidet Europæisk Union, der omfatter ømedlemsstater. Med henblik på at promovere Europa som en vigtig turistdestination på globalt plan anbefaler udvalget ligeledes at udvikle makroregionalt samarbejde (f.eks. den adriatisk-joniske strategi, Østersøstrategien og Donaustrategien) med henblik på at løse problemer såsom tilgængelighed. Dette kræver en territorial sammenhæng af høj kvalitet, der opererer fra øerne til kontinentet.

3.3. Klimaændringer nødvendiggør afgørende tilpasningsforanstaltninger hvad angår øernes modstandsdygtighed over for klimaændringer inden for alle områder af deres økonomier. EØSU har anbefalet at indføre en »specifik test om forandringer på øerne«, der behandler spørgsmål som f.eks. energi og transport (infrastruktur og tilgængelighed), stigende vandstand, forringelse af biodiversiteten og andre vigtige spørgsmål.

3.4. Øernes økonomier er blevet for afhængige af turisme, der hovedsagelig er sæsonbetonet, og diversificering er derfor nødvendig. Udvalget har understreget, at hvis man opfatter den blå økonomi som en uudtømmelig kilde til uudnyttede ressourcer, og hvis man indtrængende påkalder blå vækst som et universalmiddel til de problemer, som Europas økonomi står over for, kan det øge de mange forskellige typer belastninger, som EU's kyster og have allerede udsættes for. Derfor bør langsigtet bæredygtighed være et overordnet princip, når der udarbejdes og gennemføres foranstaltninger.

3.5. Kommissionens meddelelse om »En europæisk strategi til øget vækst og beskæftigelse inden for kyst- og havturisme«, som blev vedtaget i 2014 (5), behandler aktuelle forvaltningsmæssige svigt og etablerer en ramme for samarbejde mellem offentlige myndigheder og offentlig-private partnerskaber, herunder gennem territoriale klynger og integrerede strategier. I lyset af de særlige forhold i de enkelte havområder foreslår Kommissionen i sin meddelelse 14 konkrete foranstaltninger vedrørende erhvervsinvesteringer, sæsonsvingninger, produktdiversificering og innovation, forbindelsesmuligheder, tilgængelighed, forbedret infrastruktur, udvikling af færdigheder og beskyttelse af havmiljøet. Gennemførelsen af handlingsplanen er iværksat (6).

4. EØSU's forslag til diversificeringsstrategier for båd- og havturisme

4.1. En tværsektoriel miljøtilgang

4.1.1. Gennem årene er der gjort meget for at gøre beslutningstagere på højt niveau og interessenter opmærksomme på forbindelsen mellem havet og klimaet. Dette har ført til, at havene nu indgår i Parisaftalen fra 2015 og i FN's Klimapanels særlige rapport om havene. Disse bestræbelser kræver støtte til gennemførelsen af Parisaftalen, herunder styrkelse af medlemsstaternes tekniske kapaciteter til at udvikle teknologiske løsninger til en fremtid med lave emissionsniveauer. Søtransport står for 2,5 % af de globale drivhusgasemissioner. EU opfordrer til en global tilgang til at nedbringe drivhusgasemissionerne fra international søtransport, men det forudses, at søtransportemissionerne vil stige betragteligt inden 2050. Ifølge IMO's anden undersøgelse om drivhusgasser kan skibes energiforbrug og CO2-udledninger nedbringes med op til 75 % ved at anvende operationelle foranstaltninger og gennemføre eksisterende teknologier. Mange af disse foranstaltninger er omkostningseffektive og giver nettofordele, eftersom drifts- og investeringsomkostninger tilbagebetales i form af lavere brændstofregninger. Sådanne reduktioner kan opnås ved at gennemføre nye, innovative teknologier.

4.1.2. Middelhavsregionen er en af de vigtigste regioner i verden for så vidt angår dens enestående biodiversitetstræk, men samtidig en region, der er mere sårbar over for klimaændringer. Omfattende kystturisme er en af hovedårsagerne til miljømæssige tab i regionen. Imidlertid omfavner regionen også en høj grad af naturværdi, hvilket gør den yderst vigtig for beskyttelsen af biodiversiteten. I den forbindelse er regionalt samarbejde om beskyttelse af marine økosystemer af afgørende betydning. EU's finansieringsprogram LIFE+ støtter målene i EU's biodiversitetsstrategi og tilbyder et råderum til at finansiere innovative kyst- og havturismeprojekter.

4.1.3. Affaldshåndtering er et stort problem for sektoren, især på øer, som er yderst sæsonprægede. De fleste øer har svært ved at klare det store antal besøgende i spidsbelastningsperioder, som kræver enorme investeringer for tilvejebringelse af tilstrækkelig vandforsyning eller affaldsbehandlingsanlæg. Vedtagelsen af biodiversitetskonventionen giver en global, anerkendt handlingsramme til at bekæmpe trusler mod naturarv, lige fra henkastning af affald i havet og mikroplast til den vedvarende nedbringelse og afskaffelse af engangsplastikposer.

4.1.4. Adskillige undersøgelser og rapporter understreger, at en grøn omstilling giver god mening forretningsmæssigt for den europæiske kystturisme. EU skal tilskynde medlemsstaterne til at optrappe deres bestræbelser på at vedtage praksisser for grøn turisme og indføre grønne programmer, som afbøder virkningerne af klimaændringer. Dette bør støttes ved fremme af grøn turisme som et segment, der støtter bådturismen.

4.1.5. Disse udfordringer gør det vigtigere for udviklingen af båd- og havturismen at følge principper for bæredygtig udvikling. Bæredygtighed skal dog være baseret på en operativ og målbar model, som etablerer et system af indikatorer til at overvåge og holde styr på aktiviteter i tilknytning til havturisme og udvikling, navnlig for østater og regioner. Destinationerne skal ligeledes overveje at fastsætte turismeintensitetstærskler, som vil give anledning til en række problemstillinger, der vil påvirke denne sektor og dens langsigtede bæredygtighed negativt, hvis de overskrides. Disse tærskler er navnlig: — forringelse og tab af økologiske ressourcer — belastninger af miljøet og den fysiske infrastruktur — konflikter mellem turister og lokale, som resulterer i mindre lokal gæstfrihed — utilfredshed blandt besøgende.

4.1.6. Det europæiske system for turismeindikatorer (European Tourism Indicators System), som Kommissionen udarbejdede i 2013 og reviderede i 2016 (7), er et frivilligt forvaltningsredskab, der identificerer et sæt nøgleindikatorer til at hjælpe turistmål til at overvåge og måle deres bæredygtighed inden for turisme.

4.1.7. I denne henseende kan Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed bruges som en meget værdifuld kilde ved at levere oplysninger, statistikker og rådgivning, som er afgørende for fastlæggelsen af bæredygtighedsprincipper.

4.1.8. Der skal ligeledes henvises til EØSU's udtalelse om intelligente øer, navnlig med hensyn til fremme af bedste praksis.

4.1.9. Et andet værdifuldt redskab til at nå dette mål er projektet »Tracking European Operations for Maritime EcoSystems« inden for rammerne af ERA-LEARN 2020 (støtteaktion — CSA), der er finansieret af Horisont 2020-initiativet.

4.1.10. Mange organisationer og institutioner har bidraget til miljøbeskyttelsesprocessen som f.eks. Verdensnaturfonden, Ocean & Climate Platform, konferencen for EF's maritime randområder (CRPM), Greenpeace og forskellige FN-strukturer, der har samarbejdet med forskellige EU-strukturer og i et styrket samarbejde mellem regeringer samt offentlige og private interessenter. Denne proces skal opretholdes, hvis vi skal fortsætte på vejen mod succes.

4.1.11. Sunde økosystemer i havet og beskyttede ø-/kystområder bidrager på mange måder til bæredygtig vækst og jobskabelse. Turisme og landbrug, fiskeri, akvakultur og skovbrug er centrale sektorer med en betydelig indflydelse på og relevans for integreringen af biodiversitet. Bæredygtig fødevareproduktion og -sikkerhed er andre dermed forbundne problemstillinger, som kræver særlig opmærksomhed. Sektorpolitikker, som bidrager til at bevare biodiversiteten, bør udvikles inden for en integreret ramme. Angående spørgsmålet om havets økosystemer henleder EØSU opmærksomheden på direktivet om maritim fysisk planlægning (8) samt Barcelonakonventionen fra 1995 (9).

4.1.12. Havforureningen kommer ofte fra ubehandlet spildevand og landbruget, men truslerne mod havets økosystemer omfatter ligeledes kommerciel overfiskning, olieudslip og andre farlige stoffer såvel som indførelsen af fremmede arter. Dårlig forvaltning af ballastvand kan også have en betydelig indvirkning på miljøet (10). Havets økosystemer er et centralt grundlag for biodiversiteten, og EU er ved at tage en række skridt til opnåelse af et sundt havmiljø for at gøre økosystemerne mere modstandsdygtige over for klimaændringer i europæiske havområder inden 2020. Dette nødvendiggør tæt samarbejde mellem alle interessenter.

4.1.13. I denne sammenhæng har valget af gennemførelsesinstrumenter strategisk betydning med henblik på at sikre, at alle økonomiske sektorer drager fordel af de nye muligheder, der skabes ved hjælp af sunde økosystemer. Samtidig er gennemsigtighed, passende høring og ansvarlighed afgørende for, at turismen kan siges at leve op til, hvad der generelt forstås ved god forvaltning. Som fastslået af biodiversitetskonventionen (11) er ressourceeffektivitet og cirkulær økonomi forudsætninger for at opnå fremskridt og bæredygtighed på dette område.

4.1.14. Der må udvikles oplysningstiltag for at forbedre overholdelsen ved at anvende incitamenter til rene båd- og havturismeaktiviteter (herunder forbundne industrier som lystsejlads, fiskeri, fødevareforsyning osv.). I denne forbindelse må der udvikles omfattende tværsektorielle uddannelsesprogrammer for at opnå komplekse bæredygtighedsmål, samtidig med at et netværk af relevante turismeområder ville gøre det muligt at udveksle data og god praksis.

4.1.15. Europa må gøre god brug af sine naturressourcer og promovere sine topattraktioner, hvor naturen og den fysiske planlægning i kyst- og havområderne harmonerer med hinanden. Eftersom kystområderne har særlig strategisk betydning i miljømæssig, økonomisk og social henseende, skal deres problemer løses inden for rammerne af en integreret bæredygtig udviklingspolitik, hvor den fysiske planlægning, balancen mellem udnyttelsen af vedvarende energi og andre kystaktiviteter samt byplanlægningsreglerne antager en særlig betydning (12). Det må sikres, at medlemsstaterne gennemfører direktivet om maritim fysisk planlægning bedst muligt. Eftersom dette direktiv ikke omhandler kystområder, er det nyttigt igen at henvise til Barcelonakonventionen, som netop har en protokol om kystforvaltning.

4.2. Langsigtede fordele ved en integreret, tværsektoriel tilgang

4.2.1. Harmonisering af lovgivningsmæssige krav

4.2.1.1. Der er behov for en korrekt evaluering af den nuværende situation efter den 18. januar 2016, som er medlemsstaternes tidsfrist for at ændre deres nationale lovgivning og gennemføre direktiv 94/25/EF om fritidsfartøjer som ændret ved direktiv 2003/44/EF. Dette direktiv blev vedtaget for at fremme den bæredygtige udvikling af sektoren og mindske antallet af bådulykker på havet ved hjælp af indførelsen af standardkrav til brugersikkerheden samt udstødnings- og støjemissionerne.

4.2.1.2. Denne europæiske retlige ramme havde til formål at fjerne de forskelle mellem medlemsstaterne, som risikerer at hindre bevægeligheden inden for EU. Denne obligatoriske harmoniseringsproces har forårsaget en række udfordringer, som hurtigst muligt må kortlægges og analyseres, eftersom der tydeligvis stadig ikke gælder samme krav i EU. Der er mangel på koordinering og ensartethed, hvilket illustreres af de forskellige uddannelsesordninger for skibsførere (13). Hvis dette ikke håndteres effektivt og hensigtsmæssigt, kan den foreløbige gennemførelsesproces give bagslag og potentielt svække lystsejladssektorens konkurrenceevne med konsekvenser, der strider mod de mål, som er fastsat for båd- og havturismen.

4.2.2. Konkurrenceevne

4.2.2.1. I de seneste år har lystsejladsens forskellige delsektorer oplevet svingende efterspørgsel og udsving i turismeindustrien som helhed, der ligeledes er blevet ramt af det økonomiske klima i de lande, hvor turisterne kommer fra. Efterdønningerne efter de seneste terrorangreb i Europa og den efterfølgende forhøjede terrortrussel vil uden tvivl påvirke turismen. Turismen har dog i årenes løb vist sig at være meget modstandsdygtig selv i meget svære tider, hvilket illustreres ved den hurtige bedring efter den økonomiske krise i 2008-2009 og de talrige efterfølgende kriser.

4.2.2.2. Turismeprodukter og -ydelser af høj kvalitet bliver stadig mere vigtige, og vi skal være innovative, samtidig med at investeringer skal garanteres. Der er et behov for at se på produktdiversificering og -forbedring gennem hele værdikæden. Dette er en løsning, som kan give et betydeligt skub fremad til båd- og havturismen og til de potentielle destinationers tiltrækningskraft. Dette vil også gøre det muligt for os at tilpasse os til skiftende forbrugsmønstre og til demografiske ændringer, som har indflydelse på rejsemønstrene.

4.2.2.3. Forbrugerne bliver stadig mere opsøgende og er bedre forberedte til at prøve nye transportformer og oplevelser. Kommissionens nylige afsættelse af 1,5 mio. EUR til oprettelse af bådruter, som fremmer bådturismen, er et skridt i den rigtige retning. Dette initiativ vil hjælpe med at fremme koblinger til andre økonomiske sektorer og tiltrække besøgende med særlige interesser som f.eks. gastronomi, kultur og fritidsaktiviteter.

4.2.2.4. Inden for sit kompetenceområde gennemfører Kommissionen foranstaltninger til støtte for turismesektorens konkurrenceevne og bæredygtighed, der også kan gavne udviklingen af båd- og havturismen.

4.2.2.5. En sådan foranstaltning er Cosme-programmet, som i løbet af de seneste seks år har ydet støtte til udvikling og fremme af tværnationale tematiske turismeprodukter på områder som maritim turisme, kulturel turisme, gastronomi, sport og wellness (14). Eden-initiativet giver også synlighed til utraditionelle turistmål, som har vist sig at være fremragende til at udvikle bæredygtig turisme (15). I 2010 fokuserede Eden-initiativet på destinationer ved kyster, floder og søer og fremme af innovative tilgange til deres akvatiske turismeudbud.

4.2.2.6. Regionerne kan også udnytte de europæiske struktur- og investeringsfonde (16), når det gælder investeringer til modernisering af kystområder, marinaer og havne samt til bevarelse af natur- og kulturarv i kystområder, hvis de bidrager til de relevante tematiske mål og indgår i en territorial strategi. Kommissionen har også offentliggjort en vejledning (17) med en samlet oversigt over EU's finansieringsmuligheder for turismesektoren. Aktører inden for kyst- og havturisme kan anmode om relevante midler under disse forskellige programmer.

4.2.2.7. Koblingen og promoveringen af disse ydelser kan opnås ved at danne klynger af produkter og ydelser, som kan forstærke de besøgendes oplevelse, dvs. ved at vise dem et omfattende udvalg af foretrukne produkter og ydelser, som vil appellere særligt til dem. Klyngekonceptet er ved at blive stadig mere populært inden for turisme og går bl.a. ud på at tilbyde specialiserede turistprodukter og -ydelser. Målrettet markedsføring gør det muligt at anvende alle midler, navnlig digitale metoder, til at nå direkte ud til alle potentielle besøgende med henblik på at skabe en direkte forbindelse mellem de potentielle besøgende og destinationen.

4.2.3. Båd- og havturismens jobskabelsespotentiale

Investering i mennesker er en forudsætning for bæredygtig og konkurrencedygtig vækst. At nå dette mål kræver strategisk forandringsledelse i form af kompetenceudviklingsmuligheder, samarbejde i hele sektoren samt relevante interessenters engagement og lederskab. Dette er en proces, som kræver, at man samler centrale interessenter gennem en social og civil dialog i et forsøg på at fastlægge en fælles strategi for at løse den udfordring, som de fleste medlemsstater står over for. Dette kan også danne grundlag for at skabe nye jobmuligheder, navnlig for unge, for sikringen af sektorens bæredygtighed på langt sigt og for beskyttelsen af de søfarendes rettigheder med hensyn til deres ansættelsesvilkår til søs og en forbedret overholdelsesordning.

4.2.3.1. I sin udtalelse om vækst og beskæftigelse inden for kyst- og havturisme (18) fastslog EØSU, at den foreslåede gennemførelse af en undersøgelse af uddannelsesbehovene og oprettelsen af en sektion for »blå beskæftigelse« i EURES-portalen var vigtige skridt. Det er imidlertid afgørende, at Kommissionen også udbreder kendskabet hertil og øger bevidstheden i medlemsstaterne om behovet for at inddrage undersøgelsens resultater i deres nationale uddannelsespolitikker. Uddannelsen bør være rettet mod såvel arbejdstagere som arbejdsgivere, men også mod turismeinstitutioner. Større bevidsthed om turismens, den europæiske kulturarvs og miljøets betydning bør også indgå i uddannelsen såvel som i den obligatoriske skoleundervisning, så børn og unge meget tidligt undervises heri.

4.2.3.2. Kommissionen har taget mange initiativer til at udvikle kompetencer inden for turisme, som også vil gavne blå jobs, såsom »Dagsordenen for nye kvalifikationer« (19). Dette vigtige politiske dokument indeholder en »plan for sektorsamarbejde om færdigheder«, hvor der peges på turismen som en af de seks pilotsektorer, hvor der skal træffes specifikke foranstaltninger baseret på en industristyret tilgang. I denne forbindelse blev der offentliggjort en forslagsindkaldelse i slutningen af januar 2017 under Erasmus+-programmet med et budget på 4 mio. EUR. Med disse midler vil man støtte oprettelsen af en platform for de vigtigste aktører i sektoren (herunder erhvervsliv og uddannelsesinstitutioner), der skal foreslå foranstaltninger og henstillinger for de næste 5-10 år. Platformen skal analysere vigtige tendenser og kvalifikationsbehov i sektoren, udvikle konkrete tiltag med henblik på at opfylde disse behov på kort og mellemlangt sigt, revidere erhvervsprofiler, opdatere nye studieordninger, fremme sektorens tiltrækningskraft og tilskynde til mobilitet for studerende og jobsøgende.

4.2.3.3. En indkaldelse af tilbud med et budget på 800 000 EUR vil også blive offentliggjort i marts 2017 under Cosme med henblik på at støtte foranstaltninger til promovering af karrieremulighederne inden for turisme. De vil omfatte oplysningskampagner om de eksisterende initiativer og redskaber til kompetenceudvikling inden for turisme og om turismekarrierernes image ved hjælp af støttematerialer, interviews og webinarer, som fremviser positive aspekter af karriereforløb inden for turisme (dvs. at de er internationale, trendy, dynamiske). Foranstaltningerne vil være rettet mod turismevirksomheder (inkl. SMV'er) og nyetablerede virksomheder samt studerende og jobsøgende.

4.2.4. Statistiske økonomiske data

4.2.4.1. Båd- og havturismesektoren er meget kompleks og involverer en varieret vifte af relationer mellem mange forskellige aktører. De forskellige økonomiske aktiviteter, som tilsammen udgør denne sektor, varierer betydeligt. Statistiske oplysninger om hav- og kystturismen i medlemsstaterne er ikke altid lettilgængelige, og indsamlingsmetoden kan variere fra land til land. Dette kan resultere i uoverensstemmende data og dermed tal, som måske ikke giver præcise resultater. I betragtning af sektorens betydning for den europæiske økonomi er ensartede og præcise data en absolut nødvendighed. Dette vil ligeledes hjælpe alle i sektoren med at forstå og danne sig et præcist billede af den nautiske sektors dynamikker og hvordan disse påvirker EU's økonomiske resultater. Metoden med satellitregnskab for turismen (20) kan give sektoren det nødvendige redskab. De økonomiske data via dette system kan kombineres med indsamling af andre vigtige data, som tilsammen kan udgøre en »bæredygtig indikator«. En række medlemsstater er allerede bekendte med redskabet, og dette vil fremme processen.

Bruxelles, den 30. marts 2017. Georges DASSIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Meddelelse fra Kommissionen — Blå vækst, COM(2012) 494 final.

(2) JOIN(2016) 49 final og https://ec.europa.eu/maritimeaffairs/policy/ocean-governance_da

(3) WTTC, Travel & Tourism economic impact, 2015, EU.

(4) Kommissionens »Study in support of policy measures for maritime and coastal tourism at EU level« (Undersøgelse til støtte for politikforanstaltninger vedrørende hav- og kystturisme på EU-plan), 2013.

https://ec.europa.eu/maritimeaffairs/sites/maritimeaffairs/files/docs/body/study-maritime-and-coastal-tourism_en.pdf

(5) COM(2014) 86 final.

(6) https://ec.europa.eu/maritimeaffairs/policy/coastal_tourism_da

(7) http://ec.europa.eu/growth/sectors/tourism/offer/sustainable/indicators_en

(8) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/89/EU af 23. juli 2014; se også https://ec.europa.eu/maritimeaffairs/policy/maritime_spatial_planning_da

(9) http://ec.europa.eu/environment/marine/international-cooperation/regional-sea-conventions/barcelona-convention/index_en.htm

(10) På nuværende tidspunkt er der ingen direkte EU-lovgivning om ballastvand, selv om Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1143/2014 af 23. oktober 2014bom forebyggelse og håndtering af introduktion og spredning af invasive ikkehjemmehørende arter anerkender konventionen for administration og kontrol af skibes ballastvand (BWM-konventionen) som et af de mulige tiltag mod problematiske invasive arter.

(11) Rådets dokument 13398/16 (http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-13398-2016-INIT/da/pdf).

(12) EUT C 451 af 16.12.2014, s. 64.

(13) Se også EUT C 389 af 21.10.2016, s. 93.

(14) https://ec.europa.eu/growth/sectors/tourism/offer/sustainable/transnational-products_da

(15) https://ec.europa.eu/growth/tools-databases/eden/about/themes_da

(16) http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/guidance_tourism.pdf

(17) http://ec.europa.eu/growth/tools-databases/newsroom/cf/itemdetail.cfm?item_id=8496

(18) EUT C 451 af 16.12.2014, s. 64.

(19) http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=1223

(20) Satellitregnskaberne for turisme (TSA — Tourism Satellite Account), som er udviklet af Verdensturistorganisationen (UNWTO), er en standardiseret statistisk ramme og det vigtigste redskab til måling af turismens økonomiske resultater. Den anbefalede metodologiske ramme fra 2008 (også kendt som TSA: RMF 2008) giver en opdateret fælles konceptuel ramme for udarbejdelsen af en TSA.