>ï£ 
tø KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 16.04.1997 
KOM(97) 149 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
m EU-AKTIVITETER INDEN FOR FORSKNING OG 
'il* », f1 SVAR PÅ 
I 
FEM ÅRS AKTIVT 
Vrl: 
'V.* 

INDLEDNING 
Kommissionen hilser rapporterne, som er resultatet af den 5-årige vurderingsproces, der er blevet 
gennemført af uafhængige ekspertpaneler på højt niveau, velkommen. Kommissionen værdsætter paneler­
nes bestræbelser på at nå frem til velafvejede konklusioner og værdifulde henstillinger. 
I Rådets beslutninger om hvert enkelt særprogram kræves, at "uafhængige eksperter gennemfører en 
ekstern bedømmelse af den indsats, der er gjort inden for de områder, der er omfattet af programmet, og 
af forvaltningen heraf i de fem år, der går forud for vurderingen". Til dette formål er der anvendt en ny 
rationaliseret fremgangsmåde ved vurderingen, som er i overensstemmelse med lovgivningsmæssige krav, 
som tager rådene fra CREST i betragtning, og som følger anbefalingerne fra Kommissionens initiativ 
(SEM2000) vedrørende konkrete foranstaltninger med henblik på optimal evalueringspraksis i alle 
Kommissionens tjenestegrene . 
I løbet af andet halvår af 1996 har 18 ekspertpaneler vurderet de af EU-finansierede FTU-aktiviteter i de 
foregående 5 år under de forskellige særprogrammer. Desuden er der blevet nedsat 7 uafhængige 
tilsynsgrupper, der har haft til opgave at evaluere Det Fælles Forskningscenter's (FFC) aktiviteter (dvs. 
FFC's deltagelse i særprogrammer og dets egne forskningsprogrammer), og endnu en ekspert på højt plan 
er blevet anmodet om at udarbejde en overordnet evaluering og sammenfatning af rapporterne fra tilsyns-
grupperne. Yderligere een gruppe fik til opgave at evaluere alle Fællesskabets FTU-aktiviteter i de seneste 
5 år (EF- og Euratom-rammeprogrammer). Alt i alt har omkring 170 højtstående, uafhængige eksperter 
været inddraget i processen, som subsumerer de endelige evalueringer af programmerne under det tredje 
rammeprogram, og disse har udarbejdet 18 rapporter vedrørende særprogrammer, 7 rapporter vedrørende 
FFC-institutter og een samlet rapport vedrørende FFC samt een overordnet rapport vedrørende ramme­
programmet. 
I denne meddelelse fremlægges Kommissionens svar på de væsentligste henstillinger i rapporterne 
vedrørende særprogrammerne. Disse henstillinger er indeholdt i resuméerne, som gengives i dette 
dokument for at gøre det fuldkomment. De holdninger, der udtrykkes i resuméerne, er de eksterne 
ekspertpanelers, og de fremsættes under disses ansvar. (Hvert særprogram præsenteres i et separat afsnit, 
som består af tre dele: I. Resumé; II. Kommissionens svar; og III. Evalueringspanelet. Afsnittet 
vedrørende FFC består af en generel, sammenfattende evalueringsrapport5 og listen over eksperter, som 
har gennemført vurderingen af de syv institutter.) 
Kommissionen noterer sig navnlig de bemærkninger, som evalueringspanelet har fremsat vedrørende 
FTU-programmernes forvaltning og procedurer, og vil, hvor det er hensigtsmæssigt, fremsætte forslag. 
2 
3 Rådets beslutninger: 94/801/EF af 23. november 1994; 94/572/EF af 27. juli 1994; 94/802/EF af 23. november 1994; 94/571/EF 
af 27. juli 1994; 94/803/EF af 23. november 1994; 94/91 l/EF af 15. december 1994; 94/804/EF af 23. november 1994 
94/912/EF af 15. december 1994; 94/913/EF af 15. december 1994; 94/805/EF af 23. november 1994; 94/806/EF af 23 
november 1994; 94/914/EF af 15. december 1994; 94/915/EF af 15. december 1994; 94/807/EF af 23. november 1994 
94/917/EFaf 15. december 1994; 94/916/EFaf 15. december 1994; 94/920/Euratom af 15. december 1994; 94/799/Euratom af 8 
december 1994; og Rådets beslutninger, som implementeres af Det Fælles Forskningscenter: 94/918/EF af 15. december 1994 
94/919/Euratom af 15. december 1994. 
KOM(96)220 endelig udg. af 22. maj 1996 
Råd fra CREST til Rådet og Kommissionen vedrørende overvågnings- og evalueringsprocedurer i forbindelse med Fællesskabets 
forskningsprogrammer. 
4 Meddelelse fra kommissærerne Liikanen og Gradin i enighed med formanden, SEC(96)659/5, 29. april 1996 
5 For FFC kræves det ikke i de relevante artikler i beslutningerne, at 
Kommissionen skal svare på eksperternes rapporter. 
De fuldstændige rapporter fra eksperterne vedrørende særprogrammerne vil blive offentliggjort særskilt. 
Resultaterne af evalueringen af FFC vil sammen med bestyrelsens kommentarer blive meddelt særskilt. 
Den overordnede evaluering af rammeprogrammerne og Kommissionens svar vil ligeledes blive meddelt 
særskilt. 
INDHOLD 
Side 
1. Telematik 7 
2. Avancerede kommunikations- og teknologitjenester 19 
3. Informationsteknologi 27 
4. Industri- og materialeteknologi 43 
5. Standardisering, måling og prøvning 55 
6. Miljø og klima 61 
7. Havforskning og -teknologi 73 
8. Bioteknologi 81 
9. Biomedicin og sundhed 91 
10. Landbrug og fiskeri, herunder agroindustri 103 
11. Ikke-nuklear energi 111 
12. Transport 119 
13. Målrettet socioøkonomisk forskning 125 
14. Samarbejde med tredjelande 135 
15. Formidling og nyttiggørelse af resultater (Innovation) 147 
16. Fremme af forskeres uddannelse og mobilitet 155 
17. Sikkerhed i forbindelse med nuklear fission 161 
18. Kontrolleret termonuklear fusion 169 
19. Det Fælles Forskningscenter (FFC) 177 
Bilag: Retningslinjer for 5-års evalueringen 191 
• Bilag 1: Særprogrammerne 
• Bilag 2: FFC institutter 

5-ARS EVALUERING 1996 
TELEMATIK 

1. RESUME 
Hovedkonklusioner 
1. ICT-programstruktureii. Man anbefaler et enkelt informations- og kommu­
nikationsteknologiprogram med hovedvægten lagt på applikationssystemer. Dette program vil kunne 
tage arven opefter Telematikapplikationsprogrammet med videreførelse af de bedste aspekter derfra, ikke 
mindst den større brugerdeltagelse i systemudvikling og -validering i reelle arbejdssituationer. 
2. Visioner og strategisk tænkning. Programmet har brug for stærkere udvikling af visioner og 
strategisk tænkning, således at de begrænsede ressourcer koncentreres der, hvor udviklingsarbejdet 
kan udføres med størst effektivitet. Forbindelserne til Kommissionens afdelinger, der fastlægger 
politikkerne, skal styrkes. 
3. Applikationssystemernes sektionsstruktur. Inden for multimediatelematik og -net er der sket en 
vældig udvikling, siden Telematikapplikationsprogrammet blev godkendt i juni 1991, og udviklingen går 
fortsat meget hurtigt. Overgangen fra det fjerde til det det femte rammeprogram er en lejlighed til fornyet 
gennemtænkning af programmets applikationssektion i lyset af den seneste teknologiske, erhvervsmæssige 
og samfundsøkonomiske udvikling. Applikationsprojekterne bør fokusere på kommende sektorer af 
nye telematikanvendelser, på sektorer med særlig stærke økonomiske eller sociale aspekter, som fx 
følger af nyudviklinger, og på forhold, der hænger sammen med afsnittet om informationsleveran­
dørerne i "Informationssamfundet". 
4. Indholdet i applikationssystemsektionen. Ud over indkaldelserne af forslag til sektorbaserede 
applikationsprojekter, bør der foretages en særskilt række indkaldelser med det formål at skabe 
integrerede systemer med fælles brug af to eller flere forskellige applikationer, hvorved 
sektorgrænserne kan nedbrydes. For at forstærke programmets effekt bør en meget stor del af 
arbejdet i alle applikationsprogrammets sektorer handle om at opbygge den fysiske og intellektuelle 
infrastruktur inkl. standarder og skabe platforme, der kan bidrage til at kopiere individuelle 
applikationsprojekter. Denne form for arbejde bør prioriteres hele vejen igennem programmet. 
5. Administration m.v. Dette og andre rammeprogrammer omgærdes af et "bureaukrati" under 
stadig vækst, og det er nu så galt, at nøglefirmaer og offentlige brugere nægter at deltage. Under disse 
forhold vil det være uansvarligt at anspore små firmaer med stort vækstpotentiale til at deltage, selv om 
det netop er disse nye ansøgere, vi helst ville have til at deltage i programmet. Der bør tages skridt til at 
øge uddelegeringen og reducere nytteløst papirarbejde. Deltagere i programmet finder, at deres 
projektarbejde hæmmes af endeløst, tidskrævende arbejde, fx fordi beskrivelse af foranstaltninger og 
projekter skal findes både på program- og sektorniveau for at underbygge programmet og projekterne som 
en helhed. Efter deltagernes mening er dette arbejde vokset betydeligt under det fjerde rammeprogram, og 
det har en uheldig virkning på den tid og de anstrengelser, der kræves af projektholdene, og som bestemt 
ikke kan forventes at blive opvejet af udbyttet. De overordnede projekter bør beskæres og normalt kun 
etableres efter anmodning fra deltagerne i applikationsprojekterne. 
Indledning 
/. Kommissorium for Telematikapplikationsprogrammets 5-års evalueringspanel 
Panelet blev sammensat først på året 1996 til at dække igangværende FTU-aktiviteter på telematikområdet 
(dvs. området for anvendt computer- og/eller kommunikationsteknologi) i perioden 1991 til 1996. Således 
omfatter panelets opgave ved denne 5-års evaluering endelig analyse af Telematikprogrammet under det 
tredje rammeprogram og midtvejsanalyse under 4. rammeprogram. På grund af Telematikprogrammets 
kompleksitet og brede dækning talte panelet hele 13 medlemmer. De har interviewet ledende personale og 
andre, der beskæftiger sig med programafviklingen, og forskellige andre deltagere i projektet. 
Paneldeltagerne har arbejdet i undergrupper og set på arbejdet i de enkelte sektorer. Der er udsendt 
spørgeskemaer til alle hoveddeltagere i projekterne under det tredje rammeprogram (1860) og til 
koordinatorer ved de projekter under det fjerde rammeprogram, der indtil da var godkendt (370). 
1. 
2. Telematikprogrammets historie 
Forud for Telematikapplikationsprogrammet afvikledes tre forberedende aktioner fra 1989 under 2. 
rammeprogram. Selve programmet blev iværksat under det tredje rammeprogram omfattende 7 sektorer 
med et budget på 430 mio. ECU. Under det fjerde rammeprogram udvidedes med endnu 4 sektorer, og 
det samlede budget var nu 912 mio. ECU. Under det tredje rammeprogram finansieredes 312 projekter. 
Indtil nu er 422 projekter finansieret under det fjerde rammeprogram. 
3. Strukturen i den fulde rapport 
Panelets fulde rapport omfatter de hovedkonklusioner, som er gengivet ovenfor i forkortet udgave, en 
indledning, et resume i form af en gennemgang af panelets resultater, en præsentation og forklaring af 
panelets hovedkonklusioner og henstillinger samt et sæt konklusioner og henstillinger for hver af 
programmets 12 sektorer inkl. fuld rapport for hver sektor (i bilaget). Andre bilag omfatter analyse af 
spørgeskemaer samt finansierings- og projektstatistikker. Denne forkortede udgave af rapporten er baseret 
på den fulde rapports debatsektion. Vi anbefaler varmt læseren at se på den fulde rapport for at forstå 
budskabet både i konklusionerne og i de henstillinger, der stammer fra konklusionerne, idet de af 
pladshensyn ikke kan medtages i denne forkortede udgave af rapporten. 
Redegørelse for de vigtigste resultater 
1. Status 
I Telematikapplikationsprogrammet lægges der især vægt på den praktiske anvendelse, nærmere bestemt 
anvendelse af informations- og kommunikationsteknologi på bestemte brugerkategoriers problemer ved at 
indføre systemer, der udnytter nye net- og multimediateknologier i problemløsningen. Mellem det tredje 
og 4. rammeprogram er der sket en betydelig ændring i omfanget og arten af brugernes engagement i 
programmet. Egentlige slutbrugere kan validere systemmetoder og brugerflader, og superbrugere eller 
aftagerled kan styre eller i det mindste have indflydelse på senere udnyttelse af resultaterne fra F&U-arbej-
det. Panelet konstaterer, at hovedparten af projekterne i programmet er fast stilet mod løsningen af 
faktiske problemer. Det gælder især det fjerde rammeprogram, hvor brugere er stærkt involverede i selve 
opstillingen af arbejdsplanerne, evalueringen af applikationerne og styringen af vedtagne projekter. Det 
kan man kun hilse velkommen. Programmets såkaldte "Ti bud" har vist sig at være en glimrende metode 
til at fremme højst ønskværdige tendenser i hele programforløbet, herunder navnlig fremme af 
brugerdeltagelsen. Det er endnu for tidligt at vide, om dette giver større sandsynlighed for et 
velgennemført projekt. Man kan dog med rimelighed forvente, at når brugerne virkelig er involveret i 
programmet, betyder det bedre udnyttelse af applikationerne. 
Det har været den store fortjeneste ved Kommissionens tidligere generationer af programmer som fx 
ESPRIT og RACE, at universitets- og erhvervsforskere i Europa har lært at samarbejde ved at mødes i 
arbejdet med programmerne. Nu er Telematikapplikationsprogrammet gået forrest i bestræbelserne på at 
bringe Europas brugere sammen. Det kan blive Telematikapplikationsprogrammets store bidrag. Større 
samhørighed mellem brugere og ICT-kunder i Europa vil skabe hurtigere reagerende og bedre 
informerede markeder til fordel for alle involverede parter. 
2. Det ændrede miljø 
Telematikapplikationsprogrammet har været i gang i godt 5 år. I de seneste par år er der sket drastiske 
ændringer i telematikapplikationsmiljøet med Internettet i eksponentiel vækst, mens bevidstheden om 
telematikkens potentielle fordele bliver mere og mere udbredt. At bruge multimedia er blevet almindeligt. 
Både priserne på computer-udstyr og taksterne på båndbredde er faldet drastisk og forudsiges at fortsætte 
med det. Naturligvis er der endnu langt igen til multimediatelematikkens penetration. Udfordringen ligger 
nu både i at fremskynde effektiv anvendelse af disse systemer, især der, hvor telematikkens penetration 
endnu er ringe, og i at støtte udviklingen af integrerede applikationer. 
3. Tid til eftertanke 
Set i lyset af de drastiske ændringer på markedet, viser Telematikapplikationsprogrammet undertiden tegn 
på en vis træthed. Selv om man ikke skal lade hånt om de karakteristiske og positive træk ved 
10 
programmet, der fokuserer på faktiske applikationer med stor brugerdeltagelse, bør de begrænsede 
ressourcer anvendes på en sådan måde, at den positive virkning bliver størst mulig, og koncentreres 
på områder, hvor behovet er størst, og hvor penetrationen kan fremskyndes mest muligt. På den 
markedsplads, der nu er blevet verdensomspændende, er det kun kvalitet, der kan give fremgang, så 
projekterne må baseres på de europæiske enheder, der er bedst udrustet til at frembringe kvalitets­
arbejde. Ud over den løbende og gennemgående dynamik, der er baseret på applikationsprojekter, 
bliver der behov for en vis omstrukturering og teknologisk omlægning af programmet, nemlig med 
indførelse af nye metoder til at fremme ibrugtagning og integrering af telematik og den videre 
overgang til multimedia. 
3.1 Europas chance. De bedste erhvervsmuligheder vil i de næste par årtier ligge i de nye 
multimediaindustrier. Der er dog ikke noget klart billede af, hvorledes denne futuristiske industri vil 
udarte. Over for så megen usikkerhed er det de aktører, der giver udtryk for en sammenhængende strategi 
til udnyttelse af muligheder og imødegåelse af trusler, der kommer til at forme udviklingen af 
erhvervsstrukturen. Eftersom markedspenetrationen i Europa endnu ikke er så stor som i USA, har vi her 
og nu en enestående chance for at udvikle et stærkt og tidligt marked for disse nye applikationer - et 
marked hvorpå en verdensomspændende markedsfremgang kan baseres. Applikationsprogrammet skal 
derfor tages op til revision på baggrund af den ny chance. 
3.2 Infrastruktur, standarder og platforme. Det er vigtigt at sikre, at den nødvendige infrastruktur 
er til stede, for at den nuværende markedsudvidelse kan fortsætte hurtigt og uhæmmet. Infrastrukturen er 
præget af behovet for standarder i videste forstand. Standarder for kapacitet og kvalitet såvel som for 
specifikationer. Udviklingen af åbne standarder bør støttes, således at man undgår, at der opstår de 
facto-standaråer mellem hænderne på nogle få. Der bør under hele programforløbet tages skridt til 
at underbygge udviklingen af den krævede fysiske og intellektuelle infrastruktur. Det, at der er så 
mange brugere med i programmet, giver en enestående lejlighed til at gøre dette effektivt, dersom man 
opnår den rette ligevægt mellem pilotprojekterne for standarder, infrastruktur og anvendelser. 
Markedstrenden er ved at forlade de brugertilpassede systemer til fordel for fælles platformssystemer, der 
kan betjene en hel kategori af applikationer. Der bør i programmet findes måder til at støtte udvikling 
og brug af disse platforme. Behovet for støtte til arbejdet med standarder, infrastruktur og 
platforme, der kan hjælpe til at mangedoble effekten af individuelle projekter, er så stort, at man 
bør overveje at gøre det til en betingelse for de enkelte projektapplikationer, at de tilgodeser i det 
mindste nogle af disse aspekter. 
3.3 Nye systemer for slutbrugeren. Firmaer verden over arbejder med nye, enkle systemer, der skal 
gøre det nemt at bruge multimediaapplikationerne. Med et sådant system af "informationsinstrumenter" 
bliver det muligt at føre de "trådløse masser" ind i informationsalderen. Nye informationsinstrumenter 
åbner vejen for nye tjenester og fritidsaktiviteter. Det gode informationsbrugersystem vil fremkomme i 
mange smagsvarianter, men uanset hvilken form de antager, vil softwaren altid være nøglekomponenten. 
Under det ny program skal der findes midler til at støtte udvikling og anvendelse af sådanne 
instrumenter. 
3.4 Målretning og integration af applikationer. Programmet har udvist en klædelig smidighed med 
hensyn til afprøvning og implementering af nye sektorer til nye brugergrupper. Dette har medført vækst i 
dækningen af programmet, som nu omfatter 12 sektorer. Med det forhøjede antal sektorer er der sket en 
kraftig vækst i antallet af sektorrådgivningsudvalg og arbejdsgrupper til arbejdsplaner og indkaldelser. Så 
selv om det er hensigtsmæssigt fortsat at ordne en stor del af programmets applikationsdel i sektorer 
med egne brugergrupper, er tiden inde til at koncentrere de begrænsede ressourcer til (1) 
applikationer i de sektorer, hvor den relative manglende erfaring i almindelig brug kræver 
opmærksomhed og i de få andre sektorer, hvor den økonomiske og sociale gevinst kan blive særlig 
stor; (2) integration af applikationer, der opstår i flere brugergrupper, i fælles systemer med mange 
anvendelser og forskellige brugere. Dette vil sandsynligvis kræve særlige indkaldelser som fx den 
planlagte indkaldelse af forslag til "Integrerede applikationer", fastsat til december 1996; og frem for alt 
(3) udvikling af standarder, infrastruktur og platforme til fremme af hurtig ibrugtagning af fælles 
metoder, så snart de opstår. 
11 
1. 
3.5 Visioner og strategisk tænkning. På alle niveauer i Programmet er der behov for en konstant 
tilpasning af visioner og strategisk tænkning, således at den hurtigt skiftende ydre scene tages i 
betragtning, når de begrænsede ressourcer anvendes på områder og metoder, hvor de kan gøre mest 
gavn. Dette kræver nært samarbejde med Kommissionens afdelinger, der fastlægger politikkerne. 
4. ICT-programmet som én helhed 
4.1 Kun ét ICT-program. Der har været enkelte gnidninger mellem de tre ICT-programmer. Det har 
dog ikke været noget større problem, fordi der har været et godt samarbejde. Især synes samarbejdet 
mellem Telematik og ESPRIT at være blevet bedre i de seneste år, men argumenterne for at skabe et 
enkelt ICT-program er stadig aktuelle: (1) Der må nødvendigvis være en betydelig interaktion mellem den 
tilgrundliggende teknologi og system- og applikationsarbejdet, og store afstande bør undgås. Nogle dele af 
området trænger stadig til en grundlæggende bearbejdelse. Interaktionen skal være stærk, og grænserne vil 
hele tiden flytte sig. (2) Det er uheldigt, at ansøgere og især nye deltagere er forvirrede med hensyn til 
hvilket program, de skal deltage i, og det er endnu mere uheldigt, hvis de skulle begynde at spille en del 
af personalet ude mod de øvrige. Var der kun ét program, behøvedes der kun én dynamisk, karismatisk og 
velorienteret leder for at skabe sammenhæng, klare visioner og fremdrift. 
4.2 Kun én ledelsesstruktur. Der bør oprettes en enkelt ledelsesstruktur for det femte 
rammeprogram. De mange udvalg af statsembedsmænd og repræsentanter spiller klart en vigtig rolle ved 
at holde de relevante parter i de nationale myndigheder orienteret. Dette er særlig værdifuldt, hvad 
applikationerne angår. Ved at styrke sammenhængen mellem delsektionerne kan de administrative 
procedurer blive forbedret. Man bør modstå fristelsen til at påtvinge nogen unødvendigt ensartede 
procedurer. Ved fastlæggelse af detaljerne i strukturen er det en god retningslinje at se på, hvilke 
brugergrupper, der primært vil kunne få applikationerne til at virke i den pågældende del af programmet. 
Programmets delsektioner kunne fx være: 
1) Langsigtet forskning. Hovedsagelig den gamle kategori "grundforskning", dog med enkelte 
supplerende områder til dækning af behov opstået med applikationerne. Kredsen vil være avancerede 
grundforskere inden for ICT i universiteter og erhvervsliv. Behovet for langfristet forskning er så stort 
som nogensinde på grund af nedgangen i støtten fra dele af både den offentlige og den private sektor i 
Europa. 
2) Tilgrundliggende (eller anvendt) teknologi. Hovedsagelig programmerne ESPRIT og ACTS, 
hvor kredsen især ligger hos ICT-producenterne, men uden deres mere brugerorienterede arbejde, hvor 
brugerne primært kommer fra andre kredse end ICT-industrien. Denne sektion kan betragtes som 
komponent- eller delsystemarbejde. 
3) Udvikling af applikationssystemer. Dækker brugerorienteret arbejde for parate kredse uden for 
ICT-industrierne; telematikstrømmen med brugerorienterede strømme fra andre programmer. Arbejdet i 
denne delsektion betragtes som systemintegration og afprøvning. 
5. Strukturen i programsektionen for applikationssystemer 
5.1 Behovet for substruktur. Substrukturen i sektionen om applikationssystemer bør baseres på 
naturligt opståede brugerkredse. Tværgående og integrerede applikationer behøver støtte. Det er 
uhensigtsmæssigt at adskille offentlige og private applikationer på områder, hvor offentlige enheder kan 
blive private enheder, og hvor forskellen ikke er meget større end mellem visse brugerkredse i den private 
sektor. 
5.2 Færre sektorer. Er der for mange sektorer, skaber det forvirring hos den uerfarne ansøger. 
Projekter, der ligger på tværs af sektorgrænserne har færre chancer for at vinde genklang hos 
udvælgelsespanelerne end de projekter, der ligger midt i arbejdsplanen for en sektor. Alligevel kan der 
12 
1. 
være grunde til, at et projekt, der strækker sig over mere end ét applikationfelt, i særlig grad fortjener 
støtte. Der kan således somme tider være al mulig grund til at reducere antallet af sektorer og til andre 
tider al mulig grund til at bibeholde sektorer for brugere med betydelige fælles interesser, hvor 
nedbrydningen af grænserne og samling til en helhed uden mulighed for særskilte træk ville være en dårlig 
ide. Men der bør være indkaldelser, der går på tværs af sektorgrænserne. Panelet henstiller derfor, at 
eksisterende sektorer sammenlægges, når som helst dette giver mening, fordi kredsene er 
sammenfaldende, men at processen ikke må drives for vidt. Det primære hensyn må ligge i selve den 
opfattelse, kredsene har af sig selv. En stram arbejdsplan er den bedste løsning på 
overtegningsproblemet, dog på betingelse af at den enhed, der udarbejder arbejdsplanen, er velinformeret 
om prioriteringen for den pågældende brugerkreds. Dette system bør også håndtere den strategiske 
markedsundersøgelse til udpegning af de brugerkredse, der fortjener en ny rolle i programmet. 
5.3 Tværgående samarbejde. Der bør tages skridt (som fx særlige indkaldelser) til fremme af 
tværsektorielle, flettede eller integrerede applikationer. Derfor kan applikations-delprogrammet ved én 
indkaldelse på et bestemt tidspunkt betragtes som en række sektorer, mens det ved en anden indkaldelse på 
et andet tidspunkt må betragtes som et sammenhængende hele uden grænser. Størsteparten af de 
disponible midler skal stadig bruges til normale applikationssystemprojekter inden for samme 
sektor, men 10-20% bør bruges på tværsektorielle indkaldelser. 
6. Udfordringerne 
Udfordringerne i applikationssystemsektionen af ICT-programmet under det femte rammeprogram er en 
blanding af de udfordringer, som programledere altid har haft (fx opstilling af prioritering og kriterier, 
evalueringsproces i et multinationalt miljø, konstruktiv og kreativ projektstyring og fremme af udnyttelsen 
samtidig med maksimering af aktioner som fx standardisering) og de nye udfordringer, der nu stilles dem, 
herunder bl.a.: 
6.1 Brugerdeltagelse. At inddrage brugerne er et karakteristisk og udmærket træk ved 
Telematikapplikationsprogrammet. Dog er brugernes engagement i projekterne ikke uden problemer: 
1) Brugerne har ofte hverken erfaring med deltagelse F&U-projekter eller kendskab til "peer 
review "-processen (hvor ligemænd kontrollerer hinandens arbejde). Nogle brugere er mere vant til 
politiske metoder end til en videnskabelig indfaldsvinkel. Det kan give problemer, når der bruges politisk 
pres til at påvirke valget af applikationer. 
2) Der er desuden risiko for, at brugerne får lyst til selv at arbejde som forskere, og det giver dårlig 
projekteffektivitet. 
3) Hvis brugerne får for megen indflydelse på arbejdsplan og projektvalg, kan de gå imod en 
hensigtsmæssig antagelse af nye og nyskabende teknologier og fremsynede metoder. 
4) De fleste af brugerne i pilotprojekterne er større organisationer, som måske ønsker at tilpasse 
applikationen for meget efter deres egne specifikke behov. Det øger risikoen for overspecialisering og 
vanskeliggør brugen for andre. 
Metoder til at mindske disse problemer fremgår af hovedrapporten. 
6.2 Den administrative byrde 
1) I processen. Det kan ikke undgås, at programmer, der bruger offentlige midler, bliver omgærdet 
med regler, der skal skåne den offentlig kasse. Reglerne har imidlertid i de seneste år taget et sådant 
omfang, at programmet bliver kvalt. Mange firmaer i den private sektor vil ikke længere deltage. 
Omkostningerne ved at udarbejde forslag, den langvarige projektgodkendelse og kontraktskrivning 
kombineret med den relativt ringe mængde applikationer, der kan finansieres, overgår fordelene ved at 
deltage. Uddelegeringen bør forbedres. 
2) I projektet. Når et forslag er vedtaget, kontrakten indgået og arbejdet gået i gang, møder der 
forskeren en voksende arbejdsbyrde i forbindelse med projektrapportering, samordningsproces m.v. 
Ledende personale i Kommissionen hævder, at nogle aspekter af dette arbejde er fjernet under det fjerde 
rammeprogram, men forskerne synes at opleve en generel forøgelse, som måske skyldes spredningen i de 
horisontale projekter. Disse forhold betyder øgede faste omkostninger, hvilket igen uundgåeligt betyder 
13 
1. 
træk på det ledende projektpersonales tid. Der bør træffes foranstaltninger til at reducere disse 
indirekte omkostninger. 
Et lille teknologifirma eller en ansøger, der er ny i programmet, finder efter al sandsynlighed, at de faste 
omkostninger og fristerne er uacceptable. Små firmaer har ikke råd til at sætte deres sparsomme 
ressourcer af kvalitetsmedarbejdere til at arbejde med generelle omkostninger, som det kræves af 
deltagerne i projekter under rammeprogrammet, som projekterne er tilrettelagt i øjeblikket. Det er 
uansvarligt at opfordre sådanne firmaer til at deltage. / hovedrapporten stilles nogle forslag til, hvordan 
man kan tage den store udfordring op, der ligger i at reducere bureaukratiet i programmet. Problemet er 
naturligvis ikke begrænset til Telematikapplikationsprogrammet. 
7. Forholdet til de GD'er, der fastlægger politikkerne 
Det er et stort ønske, at de relevante GD'er interesserer sig aktivt for og holder tæt forbindelse til det 
relevante arbejde i applikationsprogrammet. Særlige automatikker er etableret for nogle af sektorerne. 
Disse foranstaltninger er meget velkomne og systemerne burde findes i alle sektorer, hvor man finder 
relevante GD'er med interesse for arbejdet. 
14 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen sætter pris på denne uafhængige evaluering af FTU-aktiviteter i forbindelse med 
anvendelse af informations- og kommunikationsteknologi på områder af almen interesse. Henstillingerne 
vil blive taget i betragtning, når banen for teknologiudviklingen skal afstikkes for det fjerde og det femte 
rammeprogram og dertil hørende initiativer til standardisering og udnyttelse. 
Siden FTU-aktiviteter inden for telematik blev påbegyndt på EU-plan under det tredje rammeprogram, har 
informations- og kommunikationsteknologien undergået en udvikling så voldsom, at det grænser til 
uigenkendelighed (fx Internet og CD-ROM). Og den voksende konvergens viser, at udviklingen vil vare 
ved. Derfor bør overgangen fra det fjerde til de det femte rammeprogram benyttes til at genoverveje 
applikationskomponenten i alle kommende programmer for forskning i relation til informationssamfundet, 
en overvejelse der skal ske i lyset af den teknologiske, samfundsøkonomiske og lovgivningsmæssige 
udvikling. 5-års evalueringspanelet viser i sin rapport uhyre nyttige, nye veje for forskningen, så der med 
de kommende aktiviteter kan sættes fokus på de områder, der har den største værditilvækst i Europa, og 
de områder, hvor der ligger en ægte økonomisk og samfundsmæssige opgave. 
Som man allerede i rapporten har givet klart udtryk for, angik FTU-arbejdet under det det tredje 
rammeprogram især udvikling af løsninger til modernisering af offentlige tjenester i Europa. Med det 
fjerde rammeprogram er der frembragt andre store mål, bl.a. det at berede jorden for udnyttelse gennem 
partnerskaber mellem offentlige og private organer og mellem offentlige organer indbyrdes samt fremme 
åbning af nye markeder og etablering af nye firmaer herunder især nyskabende SMV. 
Som det helt korrekt fremgår af rapporten, medførte overgangen mellem det tredje og det fjerde 
rammeprogram tre vigtige ændringer, nemlig fra den lineære model til feedback-modellen inden for 
forskning, teknologisk udvikling og demonstration; fra datatelematik til multimediatelematik; og fra 
teknologi-»push« til brugerorienteret udvikling. På dette punkt understreger panelet det væsentlige bidrag 
fra FTU-aktiviteter inden for telematik med at udvikle "diskrete", emnespecifikke brugergrupper. Disse 
ændringer havde fortjent en større plads i rapporten, fordi de resulterede i drastiske ændringer i 
arbejdsindholdet og program- og projektledelsen. De bør styrkes i alt arbejde under det femte 
rammeprogram parallelt med andre ændringer som fx større koncentration af FTU-indsatsen, større bidrag 
til overordnede politiske EU-mål, fuld implementering af "kontekstforskningsmodellen" (interaktivt kontra 
lineært), systematisk inddragning af brugere i projekterne med henblik på permanent, samfundsøkonomisk 
feedback, mere omfattende dækning af alle større teknisk-økonomiske faser (analyse af brugerbehov, 
funktionsspecifikationer, demonstratorkonstruktion, laboratoriekontrol, demonstration gennem feltprøver, 
udnyttelseplan med kvantificerbare kriterier for fremtidig evaluering af fremgang). 
Kommissionen er glad for panelets ide med at udsende separate serier af indkaldelser af forslag til 
udvikling af integrerede systemer med fælles brug af to eller flere forskellige applikationer. Formålet er at 
nedbryde sektorgrænser. Allerede under det fjerde rammeprogram vil den indkaldelse, der udsendes i 
december 1996 om forslag til integrerede applikationer, give programfolkene mulighed for at drage nyttig 
lære omkring interesse, relevans og anvendelighed af denne metode, inden det næste rammeprogram skal 
implementeres. Disse integrerede applikationer forventes at give brugervenlig adgang til forskellige 
applikationer fra eksisterende platforme (PC'er, netværks-computere, kiosktjenester, "personal digital 
assistants" m.v.), at få en passende skalademonstration på "digitale sites", at muliggøre betydelige 
konklusioner af samfundsøkonomisk art samt at sørge for en hurtigere vej til informationssamfundet. 
Resultaterne af denne indkaldelse og den fortsatte evaluering af projektimplementeringen vil sikre 
væsentlige oplysninger til brug for forberedelsen til drift i større målestok for integrerede applikationer 
under det femte rammeprogram. 
Kommissionen noterer sig panelets henstilling om under hele programmet at målrette arbejdet mod 
opbygning af en fysisk og intellektuel infrastruktur, herunder standardisering, der inddrager industrien, og 
udvikling af "platformssystemer", der kan tilpasses den enkelte brugers behov og samtidig muliggøre 
udbredelsen af applikationerne over forskellige sektorer. Anvendelsen af sådanne specifikke, industrielle 
15 
1. 
platforme vil blive fremmet i andre FTU-aktiviteter, hvor man vil trække på det, man har lært både fra 
igangværende sektordelte projekter og fra kommende projekter inden for integrerede applikationer. 
Denne fremgangsmåde vil helt sikkert bidrage til større samarbejde på tværs af sektorgrænserne, hvorved 
alle kommende programfunktioner bliver et samlet hele af aktiviteter uden grænser i stedet for en samling 
af adskilte sektorer. 
Også panelets henstilling om, at forberede-, ledsage- og støtteforanstaltninger samt "horisontale" FTU-
aktiviteter inden for projekterne som fx telematikdesignsektoren, underkastes en grundig analyse, vil blive 
taget op. Imidlertid betragter Kommissionen faktisk disse ting som vigtige aktioner til støtte for FTU-
projekter og fremme af standardiseringsprocessen, sprednings- og fornyelsesprocessen. For at undgå, at 
projekterne bruger midlerne til generelle udgifter (i rapporten kaldt "overhead-projekter") må deres 
optimale vægt naturligvis vurderes, også gennem konsultation af konsortier involveret i FTU-projekter, og 
projektvalget skal træffes ud fra en klarere strategi og en overskuelig indikation af forventet udkomme. 
Kommissionen er enig med panelet i, at bedre koordination mellem FTU-programmer, og da især gennem 
konceptet med en fælles tænketank for forskere og fabrikanter, samt større smidighed i programledelsen 
vil gøre god gavn. Det "bureaukrati", der tillægges både programledelsen (langvarig projektgodkendelse 
og kontraktskrivning, kraftig overtegning, omkostningsbaseret kontraktmodel o.m.a.) og projektledelsen 
(rapportering, "harmonisering" osv.) opleves som mere og mere tyngende af deltagere i samtlige specifik­
ke programmer. Også for konsortielederne giver det anledning til bekymring og er undertiden en kilde til 
uoverkommelige vanskeligheder. De første retningslinjer, som Kommissionen foreslog under titlen 
"Forske for fremtiden", præsenterer en enklere struktur og smidigere ledelsesprincipper, der står godt til 
henstillingerne fra 5-års evalueringspanelet. 
IIL EVALUERINCxSPANELET 
Hr. Knud Christensen 
Direktør, F&U og produktion, Scandinavian Mobility International A/S. Næstformand, Centeret for F&U 
inden for rehabilitering (1988-1990). Ledelseskonsulent med ekspertise inden for strategisk planlægning, 
produktivitet og logistiske strukturer (1988-1990). 
Dr. Max Herry 
Ejer og administrerende direktør for trafikplanlægningskontoret Herry, Wien og af INVOPLAN, 
Munchen. 20 års erfaring med nationale og internationale transport- og telematikprojekter. Deltog i 
evalueringen af transportprogrammet under det fjerde rammeprogram (GDVII). Direktør for DANUBE 
(udvekslinger mellem universiteter og industrien i EU). Projektleder eller konsortiemedlem i 7 afsluttede 
og 4 aktuelle EU-projekter. 
Prof. Hannu Jaakkola 
Professor i informationsteknologi ved Tampere universitetet, Finland. Direktør for forskningsinstituttet for 
informationsteknologi (1986-1992). Forfatter til omkring 80 publikationer om informationsteknologi og 
teknologiforvaltning. 
Prof. Dr. Gunter Kroës 
Professor i nationaløkonomi, fakultetet for by- og regionalplanlægning, universitetet i Dortmund. Leder af 
instituttet for nationaløkonomi. Ekspert i regional udvikling i landområder. Formand for 
telematikapplikationsprogrammets eksterne overvågningspanel i 1995. 
Dr. Philippe Larédo 
Associeret forskningsdirektør. Centre de Sociologie de l'Innovation (CSI) ved Ecole des Mines de Paris 
(siden 1987). Ansvarlig for forskning i programmer inden for transportøkonomi, transportministeriet, 
Frankrig (1979-1982). Ansvarlig for det nationale program om marineteknologi og dernæst leder af 
evalueringsafdelingen, forsknings- og teknologiministeriet (1983-1989). Evaluering af mange EU- og 
Eureka-programmer. Ekspert med et stort antal publikationer om evaluering af F&U-programmer. 
Dr. Louis Lee 
Direktør for informationsresourcetjenester, University of Westminster (siden 1989) med ansvar for 
strategisk planlægning, teknologi og udvikling af akademisk beregning, audiovisuelle ressourcer, 
biblioteker og forvaltningsinformationstjenester til universitetet. Eksternt bestyrelsesmedlem i en SMV, 
der leverer bibliotekssystemer og -tjenester. Ekspert i anvendelse af telematik i universitetsforvaltningen. 
Dr. Jim Mountjoy 
Administrerende direktør, Euristix Ltd. Medlem af Irish National Information Society Steering 
Committee. Tidligere medlem af ESPRIT forvaltningsudvalget. Medlem Telecommunications Senior 
Officials Committee og af Den Europæiske Rumorganisation. 
Dr. Brian Oakley (næstformand og panelets sekretær) 
Pensioneret. Formand for Logica, Cambridge (1987-1993). Direktør for Alvey-programmet (1983-1987). 
Sekretær i Science & Engineering Research Council (1979-1983). Medlem af ESPRIT 
forvaltningsudvalget (1983-1987). Medlem af Det Rådgivende Udvalg for ESPRIT (1987-1992). Formand 
for telematikprogrammets midtvejsevaluering (1993). 
17 
Prof. Torleif Olhede 
Direktør for afdelingen for sundhedsinformatik under Spri, det svenske institut for udvikling af 
sundhedstjenester. Forskningsprofessor ved fakultetet for computer- og systemvidenskab ved Stockholms 
universitet og det kongelige teknologiinstitut. Ekspert i sikkerhedsinformatik. Den svenske repræsentant i 
arbejdsgruppen om sundhedssektoren. Leder af gruppen med ansvar for de væbnede styrkers strategi for 
IT, kommunikation og computersikkerhed (1984-1989). 
Dr. Hans-Detlef Schulz 
Administrerende direktør; Media Transfer GmbH, Darmstadt, Tyskland. Medlem af telematik­
programmets midtvejsevalueringspanel (1993). Panelets referent, det fjerde rammeprograms indkaldelse af 
forslag. Ekspertise inden for telekommunikation og telekommunikationsstandarder. Referent for 
multimediestandarder i ITU-T, medlem af ETSI, ISO og DAVIC. 
Prof. Vincenzo Tagliasco 
Professor i medicinsk informatik ved universitetet i Genova, Italien. Fungerede som ekspert for 
Kommissionen i forbindelse med undersøgelser af virkningerne af EU's F&U-programmer, 
midtvejsevalueringen af programmet om menneskelige ressourcer og mobilitet. Ekspert og forfatter 
vedrørende den demografiske udviklings og den teknologiske udviklings fremtidige, socioøkonomiske 
indvirkninger. 
Dr. Georges Wanet 
Medlem af bestyrelsen for Belgacom siden 1992. Leder af virksomhedsstrategi og -udvikling. Var 
ansvarlig for strategisk planlægning, databehandling og FAST-projektet med henblik på forbedring af den 
grundlæggende telefonitjeneste. Ligeledes direktør for F.N.A., en sammenslutning af 12 
telekommunikationsoperatører, der skal levere bredbåndstjenester til finanskredse. Medlem af 
telematikprogrammets midtvejsevalueringspanel (1993). 
Hr. Nils Wilhjelm (næstformand for panelet) 
Administrerende direktør for Industriens Realkreditfond (siden 1990). Industri- og handelsminister i den 
danske regering (1986-1989). Formand for industriforbundet (1983-1986). Næstformand i bestyrelsen for 
Tele Danmark A/S. 
18 
2. 
19 5-ARSEVALUEKING 1996 
AVANCEREDE KOMMUNIKATIONSTEKNOLOGtER 
fir* <V T&MnENSVWVï 

T. RESUME 
Europa har fremragende 
digitalkommunikation af første 
generation, og der er nu stærkt 
behov for en europæisk 
informationsinfrastruktur. Med Euro-ISDN og GSM-standarderne har Europa en udmærket 
række digitale kommunikationsinfrastrukturer af første generation. 
Teknologisk set står de ikke tilbage for nogen i verden. Det er 
imidlertid af afgørende vigtighed, at Europa stadig udvikler 
kommunikationsteknologien, udarbejder standarder for samdrift og 
hurtigst muligt skaber en europæisk informationsinfrastruktur, 
der samler telekommunikation, datanet og transmissionsmuligheder. 
Der bør indføres digitale Ikke mindst bør der så hurtigt som muligt indføres digitale 
videotjenester så hurtigt som videotjenester. Teknologien til digital video og tv findes allerede, 
muligt.... og et program, der skal fremme udbredelsen af digitale 
tjenester, ville skabe værdifulde muligheder for andre tjenester. 
Desuden skal en europæisk informationsinfrastrukturs særlige træk 
behandles på europæisk plan, idet der skal tages hensyn til de 
voksende østeuropæiske markeders og Middelhavslandenes stadig 
større betydning. 
med en sammenhængende plan og 
en tidsplan for indførelse af en 
europæisk informations­
infrastruktur 
Den europæiske FU's vigtigste mål 
er blevet nået, men den 
konsekvente udnyttelse af 
multimedietjenesterne sker 
langsomt. 
Yderligere 
teknologisk 
nødvendig, forskning 
udvikling og 
er 
men hovedvægten må flyttes fra 
tekniske standarder til 
afprøvninger og udnyttelse i større 
omfang Omkostningerne ved at forsyne hver husstand i EU med 
bredbåndstjenester bliver enorme. Der er allerede sket visse 
fremskridt, når det gælder etablering af netkernen, men der skal 
stadig gøres meget for at udvide den til alle borgere og mindre 
virksomheder. Europa har stærkt behov for en 
sammenhængende plan og en tidsplan for indførelsen af en 
europæisk informationsinfrastruktur. 
De europæiske telekommunikationsprogrammer (RACE I/II) har 
nået de vigtigste KU-mål. Programmet har opfyldt sine teknologiske 
målsætninger, men den teknologiske udviklings opgave er langt fra 
afsluttet. ACTS-programmet har skabt kendskab til den digitale 
teknologis enorme muligheder. Udnyttelsen af avancerede 
multimedietelekommunikationstjenester på det europæiske marked 
har imidlertid ikke nået det forventede omfang. EU's FTU har 
bidraget til indbyrdes forbindelse og samdrift, men i nogle tilfælde 
kræves der lovgivning for at sikre en konsekvent udnyttelse. Også 
adgangen til risikovillig kapital skal forbedres for at støtte 
innovative højteknologiske virksomheder og 
iv ærks ættelsesforetagender. 
Yderligere forskning og teknologisk udvikling er nødvendig: 
Informationssamfundet i Europa kan ikke realiseres alene ved hjælp 
af den nuværende teknologi, og teknologisk udvikling må derfor 
indtage en nøgleposition i EU's fremtidige FTU. Hovedvægten bør 
lægges på projekter, der fører til forbedring af EII og /eller til 
fremtidig konkret erhvervsmæssig udnyttelse, og de bør især 
omfatte projekter, der kan få afgørende betydning for Unionen og 
dens befolkning. 
Den oprindelige begrundelse for europæisk støtte til FTU på dette 
område gælder stadig, men hovedvægten må nu flyttes fra opstilling 
af tekniske standarder til anvendelse og udnyttelse i større omfang 
på grundlag af fælles, alment accepterede standarder. Europæiske 
21 
standarder er det strategiske middel, hvormed det teknologiske 
initiativ i Europa kan bevares, og en bedre industriel stilling på 
verdensmarkedet kan opnås. Det er også vigtigt, at tidsforløbet 
mellem planlægning og realisering af nye udviklinger gøres kortere. 
Der må findes midler, hvormed virkelig indflydelse på markedet 
kan opnås. 
Styringen af EU's FTU kræver 
bedre kontraktforhold,... Hvad styringen af EU's FTU angår, skal kontraktprocedurerne 
forbedres, og der bør ses på fordelene ved at benytte 
resultatorienterede kontrakter med større vægt på tekniske resultater 
end på regnskaber. Kontraktprocedurerne bør være hurtigere og 
mere gennemsigtige. 
god programintegration... 
på tværs af programmerne. Der bør stadig søges rådgivning om programintegration og 
programledelse, og der bør gøres større brug af videokonferencer. 
Der bør knyttes stærkere forbindelser med EU's programmer for 
uddannelse og mobilitet, ESPRIT (informationsteknologi) og 
telematikanvendelser. Der er behov for at øge gennemsigtigheden 
og samarbejdet mellem disse programmer, herunder eventuelt fælles 
projekter. 
og bedre nationale initiativer. Idéen med nationale værter må tages op til fornyet behandling og 
udnyttelsen af den gøres bedre. 
/ det femte RP bør hovedvægten Arbejdet i det femte rammeprogram bør samles omkring FTU i 
ligge på kommunikations- og forbindelse med kommunikations- og informationssamfundet. Der 
informationssamfundet, og der bør skal være et samlet overblik over hele informations- og 
lægges en sammenhængende kommunikationsteknologiens udviklingsområde og en 
strategi og skabes større sammenhængende, fælles EU-strategi, en fælles strategisk 
fleksibilitet. rådgivningsgruppe og tilstrækkelig fleksibilitet til at flytte 
ressourcerne inden for hele området, efterhånden som 
omstændighederne ændrer sig. En mulighed kunne være et 
teknologisk kerneprogram og specialprogrammer for særlige 
anvendelsesområder, således som det beskrives i afsnit 6.3. 
Det vigtigste mål bør være at overvinde nuværende teknologiske og 
infrastrukturelle vanskeligheder i forbindelse med brugernes 
åbenbare og skjulte behov og at fremme afprøvninger, der kan vise 
brugerne de foreslåede løsningers effektivitet i praksis. Det 
anbefales, at afprøvningsinfrastrukturerne forbedres i de enkelte 
medlemsstater. 
De vigtigste krav inden for 
kommunikation bliver direkte 
adgang, uhindret adgang, 
tjenestens kvalitet, adgang overalt 
og forbrugervenlige tjenester De vigtigste krav til en markedsudvikling, som opfylder brugernes 
behov, er direkte adgang, uhindret adgang, servicekvalitet, adgang 
overalt og forbrugervenlige tjenester. Der skal gøres en særlig 
indsats for at forbedre adgangsfaciliteterne, forbedre 
tilkoblingsfaciliteteme og gøre vekselvirkningen mellem 
adgangsintelligens og netværksintelligens bedst mulig. 
Standardisering - først af de enkelte dele, derpå af helheden - bør 
stadig være den vigtigste opgave. ATM-systemer skal i sidste 
instans også standardiseres fuldstændigt, og de forskellige 
standardiseringsgrupper må i fællesskab udvikle 
multimediestandarder. 
22 
Både gennemførelsesteknologier Andre vigtige områder er optoelektronik/fotonik, 
og fremsynede idéer må være mikrobølgespredning, programmel, indbyrdes vekselvirkning, 
omfattet. serviceteknik, intelligens i netværk, intelligente virkemidler, mobil 
kommunikation og informationssikkerhed. 
Men fremsynede idéer bør også behandles, og nogle eksempler 
gives i afsnit 6.5. 
Henstillinger 
1. Europa har brug for en sammenhængende europæisk informationsinfrastruktur, der omfatter alle nye 
kommunikationsbehov, som opstår i forbindelse med telekommunikation, datanet og radio- og tv-
transmission. Det er Kommissionens opgave at tage de nødvendige initiativer. 
2. For at nå dette mål skal liberaliseringen af telekommunikations- og transmissionsinfrastrukturer og -
tjenester fremskyndes. 
3. Som modvægt skal også standardiseringen styrkes og fremskyndes. Kun fælles europæiske standarder 
kan beskytte industriens investeringer og forbrugerne. 
4. Der må skabes mulighed for at fremskynde en mere omfattende udnyttelse af digital-tv og interaktive 
multimedietjenester. Endvidere må der søges muligheder for på verdensplan at udnytte nichemarkeder 
for forretningstjenester af høj værdi. 
5. Adgangen til finansiering af innovation må forbedres. Kommissionen bør tage initiativet til at skabe et 
bedre klima for risikovillig finansieringskapital. Nogle muligheder angives i rapportens afsnit 1. 
6. Der er behov for en fleksibel og funktionelt effektiv indstilling til EU's FTU i alle europæiske 
institutioner. Kommissionen må sikre koordination, samarbejde og gennemsigtighed i programledelsen. 
Inden for avanceret kommunikation bør programintegreringen videreføres, og der bør sikres 
samarbejde med andre programmer. 
7. Vi må nu forberede os på det femte rammeprogram med relevante og fleksible bestemmelser for FTU 
inden for informations- og kommunikationsteknologi. Nogle af de vigtigste spørgsmål behandles i 
denne rapport, og det indledende arbejde på disse områder bør allerede sættes i gang. 
8. Det er vigtigt, at fremsynede idéer medtages som grundlag for værdiforøgelse og forudsætning for 
fremtidig europæisk konkurrencedygtighed. 
23 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen hilser denne uafhængige vurdering af EU's FTU i forbindelse med udviklingen af 
avanceret kommunikation i Europa velkommen. Der vil blive taget hensyn til henstillingerne, når den 
videre teknologiske udvikling skal tilrettelægges i det fjerde og femte rammeprogram og i forbindelse med 
de standardiserings- og investeringsfremmende initiativer. 
Kommissionen accepterer sin opgave som katalysator for udviklingen af en sammenhængende europæisk 
informationsinfrastruktur, der omfatter alle nye kommunikationsformer og er tilpasset de europæiske 
regioners særlige træk og markederne i de østeuropæiske lande og Middelhavslandene. 
Teknologiudviklingen under RACE (1988-1996) og ACTS (1994-1998) -programmerne er tilrettelagt, så 
den støtter det samvirke, der opstår ved tilnærmelse mellem telekommunikation, datanetværk og radio- og 
transmission. Desuden er sammenhæng og samvirke nøglebegreber i de nye rammebestemmelser for 
kommunikation i informationssamfundet. 
Liberalisering og konkurrence i forbindelse med levering af infrastruktur og tjenester har været en 
afgørende målsætning for EU's telekommunikationspolitik i de senere år. Kommissionen vil søge at sikre, 
at liberaliseringsprocessen inden for telekommunikation gennemføres af medlemsstaterne efter den aftalte 
tidsplan. v 
De mange infrastruktur- og tjenesteleverandører på et konkurrencepræget marked og de forskelligartede 
nye teknologier, hvormed tjenesterne kan leveres, vil øge behovet for effektiv standardisering og 
overensstemmelse. EU's FTU-programmer, både RACE og ACTS, har leveret vigtige bidrag til den 
tekniske standardisering, således som det også bemærkes i 5-årsevalueringen. Den resterende del af 
ACTS-programmet vil medvirke med retningslinjer og bidrag til standardiseringer, som forestås af 
industrien selv. Behovet for en omfattende EU-støtte til standardisering vil blive afspejlet i Kommissionens 
forslag til FTU i forbindelse med informationssamfundet i det femte rammeprogram. 
Den mere omfattende udnyttelse af digital-tv og interaktive multimedietjenester er først og fremmest den 
private sektors opgave. Alligevel vil Kommissionen benytte de nye bestemmelser for fremme af EU-
investeringer i transeuropæiske netværk som udgangspunkt for sammenhængende og samtidig udvikling af 
nye tjenester i EU. Udnyttelsen af nichemarkederne for forretningstjenester af høj værdi bliver gjort 
lettere af de elektroniske handelssystemer, som er under udvikling. Kommissionen vil i 1997 iværksætte et 
nyt samordnet initiativ for elektronisk handel, som skal bygge på den FTU, der udføres under ACTS-
programmet, og på det aftalememorandum, der for nylig blev underskrevet af førende industriforetagender 
og SMV-sammenslutninger. 
I 1996 offentliggjorde Kommissionen en grønbog om innovation, og den har på grundlag af reaktionerne 
fra industrien og medlemsstaterne vedtaget en handlingsplan. Grønbogen behandlede også forbedring af 
innovationsfinansieringen, især for nye teknologibaserede virksomheders vedkommende. Forslagene i den 
strategiske oversigtsrapport vil blive nøje overvejet. 
Kommissionen kan tilslutte sig den opfattelse, at større koordination mellem FTU-programmerne og større 
fleksibilitet i programledelsen vil være gavnlig. Kommissionens forslag til de første retningslinjer for det 
femte rammeprogram, der har fået titlen "forske for fremtiden" , indfører en forenklet struktur og et mere 
fleksibelt ledelsesbegreb, som er i overensstemmelse med henstillingerne i denne strategiske oversigt. En 
øget indsats for fremsynet forskning på europæisk plan vil skabe mulighed for, at der kan bygges videre 
på mange af de nye idéer i denne rapport. 
1 KOM(96) 332 endelig udg. af 10.07.1996. 
24 
III. EVALUERINGSPANELET 
Stelios Argyros MEP 
Som medlem af Europa-Parlamentet sidder Stelios Argyros i Energi-, Forsknings- og Teknolgiudvalget og 
i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og Industripolitik. Han har siddet i bestyrelsen i mange 
græske firmaer, været bestyrelsesformand og formand for de græske industriers forbund og er for tiden 
næstformand i UNICE. 
Max Artigalas 
Administrerende direktør i optagelsesprogramledelsen i THOMSON multimedia. Efter at have været 
teknisk leder i Thomson Broadcast kom han til THOMSON multimedia, hvor han også er optagelsesleder 
for Corporate Research and Advanced Development. 
Dr. Hans Baur 
Tidligere ledende næstformand i Siemens AG, nu rådgiver for flere nationale og internationale organer og 
for Martin Bangemann i anliggender vedrørende informationssamfundet. I løbet af sin karriere i Siemens 
AG var dr. Baur medlem af hovedbestyrelsen og ansvarlig for de afdelinger, der beskæftiger sig med 
telekommunikation og elektroniske komponenter. Han var desuden formand for tilsynsrådet i Siemens-
Nixdorff Information Systems AG. 
Umberto de Julio 
Administrerende meddirektør for STET med ansvar for strategisk planlægning, teknologi og udvikling af 
nye tjenester. Før Umberto de Julio kom til STET i 1995 var han direktør for TELECOM IT ALI A-
netværket i 1994. Hans karriere begyndte i 1972 hos SIP, hvor han i 1986 blev udnævnt til direktør for 
netværket. Han er medlem af bestyrelsen for TELECOM ITALIA, TELECOM ITALIA MOBILE, 
CSELT, STREAM, STET International og formand for EURESCOM's generalforsamling og næstformand 
for AEI. Umberto de Julio blev bistået af direktøren for STET's FU, Giovanni Perucca. 
Aimo Eloholma 
Aimo Eloholma, der siden 1995 har været næstformand for TELECOM Finland, Ltd., salg og 
markedsføring, var tidligere næstformand for TELECOM Finland, forretningstjenester, og har haft 
forskellige stillinger i PTT i Finland. Han er næstformand for bestyrelsen for Tele Yritysviestintå Oy 
(leverandør af PBXÏ og Yritysverkot Oy (Corporate Networks Ltd.) og medlem af en række komitéer i 
Finland. Han er desuden medlem af Information Society Forum (Europa-Kommissionen). Aimo Eloholma 
blev bistået af direktøren for TELECOM Finland's forskningscenter, Timo Rajamaki. 
Dr. Francisco Pinto Balsemào 
Formand for og største aktionær i IM PRESSA S. G. P. S., et holdingselskab med en stærk position inden 
for presse- og bogtrykkervirksomhed, reklame og en privat portugisisk fjernsynskanal. Han er professor i 
kommunikationsvidenskab ved det nye universitet i Lissabon, formand for Det Europæiske Medieinstitut, 
næstformand for "Fondation Journalistes en Europe" og medlem af bestyrelsen for Media Business 
School. Han var en af grundlæggerne (1974) af Demokratisk Folkeparti (PPD), nu det socialdemokratiske 
parti (PSD) og fra 1981-1983 premierminister i Portugal. Dr. Pinto Balsemào blev bistået af den tekniske 
direktør i SIC, Atonio Trigo de Sousa. 
Dr. George T. Waters 
Dr. Waters, der siden 1986 har været direktør for European Broadcasting Union's tekniske afdeling, har 
beskæftiget sig med radio- og tvtransmission i mere end 35 år. Han har i 7 år været generaldirektør for 
RTE, Irlands nationale radio- og tvselskab, og direktør for International Council of the Academy of 
Television Arts and Sciences (USA) og næstformand for European Broadcasting Union. I 1993 blev han 
udnævnt til formand for International Academy of Broadcasting (IAB). 
25 

27 

L RESUME 
1.0 Vurderingens omfang: Erfaringer til brug i det femte rammeprogram 
Panelets 5-årsevaluering af det europæiske strategiske forsknings- og udviklingsprogram inden for 
informationsteknologi (ESPRIT) er baseret på en undersøgelse af den megen dokumentation, 
Kommissionen har leveret, herunder 1996-rapporten fra ESPRIT-undersøgelseskommissionen, som blev 
udarbejdet under formandskab af Professor Umberto Colombo. Undersøgelseskommissionen har desuden 
ført samtaler med ledende personale i Kommissionen, som beskæftiger sig med politikken vedrørende 
informations- og kommunikationsteknologi. Herudover søgte panelet at afdække holdningerne hos 
nationale delegerede i ESPRIT. 
Undersøgelsen har været rettet mod aktiviteter, som er blevet gennemført under Det Europæiske 
Fællesskabs tredje rammeprogram, som løb fra 1991 til 1994, og under det fjerde rammeprograms 
opstartsperiode frem til begyndelsen af 1996. Denne vurdering indbefatter den endelige evaluering under 
det tredje rammeprogram. 
Panelet har især fokuseret på særlige træk ved det nuværende ESPRIT-program og, efter aftale med 
Kommissionen, på strategiske spørgsmål vedrørende forskning og teknologisk udvikling inden for 
informations- og kommunikationsteknologi under det femte rammeprogram. Panelet er nået frem til et 
stort antal konstruktive henstillinger, hvori det fremhæver informations- og kommunikationsteknologiens 
altafgørende rolle og informationssamfundets betydning. Det er panelets håb, at Kommissionen vil bifalde 
denne vurdering og tildele et budget til det kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram 
under det femte rammeprogram, som er mindst lige så stort som det nuværende, dvs. omkring en tredjedel 
af det samlede budget for rammeprogrammet. 
2.0 ESPRITs historie i korte træk: Stadig bredere målsætninger 
Fællesskabets finansiering af F&U inden for informationsteknologi begyndte i 19841. I det første årti har 
programmet primært været rettet mod at lukke hullet mellem Europas informationsteknologiindustri og 
industrien i USA og Japan. 
Strategien ændredes radikalt med iværksættelsen af det fjerde rammeprogram i 1994, hvori man 
anerkendte informationsteknologiens stadig større betydning for alle erhvervssektorers konkurrenceevne. 
Det nye informationsteknologiprogram: 
* fremmer vertikalt samarbejde mellem brugere og udbydere af informations- og kommu­
nikationsteknologi; 
* gør en større indsats for at fokusere resultaterne på markedsbehovene; 
* letter adgangen til og integrationen af ny teknologi; 
* fremmer kendskabet til nye resultater af F&U; 
Rådets beslutning 84/30 (28.02.84) etablerede ESPRIT som en del af det første rammeprogram (1984 - 1988) med et budget på 1 
500 mio. ECU. Rådets beslutning 88/279 (11.04.88) videreførte ESPRIT i det andet rammeprogram med et budget på 3 200 mio. 
ECU, og Rådets beslutning 91/2328 (15.07.91) forlængede ESPRIT som en del af det tredje rammeprogram med et budget på 2 035 
mio. ECU. Rådets beslutning 94/802 (23/11/94) etablerede et nyt program, Informationsteknologiprogrammet, som en del af det 
fjerde rammeprogram med et budget på 1 911 mio. ECU. 
29 
anvender en række nye værktøjer til implementering af programmet, såsom ekspertnet og 
fokusområder (aktiviteter, som dækker forskellige teknologiske områder med et enkelt, 
veldefineret mål). 
3.0 Baggrunden: Europas overgang til informationssamfundet 
Panelets rapport er skrevet på baggrund af hurtige ændringer i informations- og 
kommunikationsteknologiens betydning, udvikling og anvendelse. Det er nu et godt tidspunkt at 
præsentere nye idéer, som gør det muligt for Europa at tilpasse sig mindst fire centrale udviklingsten­
denser: 
* Europas overgang til informationssamfundet er begyndt og udgør en væsentlig udfordring for 
Europas fremtidige økonomi og samfund; 
* deregulering på telekommunikationsområdet i Europa, som skulle bidrage væsentligt faktor til 
denne overgang, ligger nu kun lidt over et år ude i fremtiden; 
* hurtig vækst i anvendelsen af Internettet åbner nye muligheder for virksomheder og borgere; 
* multimedieteknologierne trænger ind i erhvervslivet, medierne, de offentlige tjenestegrene og 
uddannelserne. 
Denne rapport opfordrer til radikale ændringer i tilrettelæggelsen og udformningen af informations- og 
kommunikationsteknologiprogrammer for at give EU bedre muligheder for at reagere over for disse 
tendenser. 
4.0 Emner af høj prioritet: Et enkelt informations- og kommunikationsteknologi­
program, som bringer flere produkter på markedet 
I panelets henstillinger identificeres og behandles to prioriterede områder: 
4.1 Behovet for at samle ACTS-, Telematics- og ESPRIT-programmerne 
Panelet er nået frem til den konklusion, at det vil være lettere at opfylde disse separate programmers 
målsætninger, hvis de samles i et enkelt program, der dækker alle de aspekter af informations- og 
kommunikationsteknologi, som kræves af informationssamfundet. 
I betragtning af, at ESPRIT fungerer på basis af årlige arbejdsprogrammer, mener panelet, at mange af 
ændringerne i denne retning kan iværksættes trin for trin under resten af det fjerde rammeprogram. Dette 
vil medvirke til at lette overgangen til det femte rammeprogram, som påbegyndes i 1999. 
Et forsøg på at fastsætte en tidsplan for samlingen af programmerne ville ligge uden for vort 
kompetenceområde. Men vi mener, at det ville være gavnligt at nedsætte et fælles koordinationsudvalg 
mellem de tre programmer, som kan forberede sammenlægningen. Vi er klar over, at vi slår til lyd for en 
grundlæggende ændring, som kræver omhyggelig planlægning og navnlig overvindelse af administrative 
hindringer for det, der ville være en væsentlig forbedring af Europas informations- og kommunika­
tionsteknologiprogrammer . 
4.2 Behovet for at opnå langt hurtigere kommerciel anvendelse af forskningsresultater 
Panelet har konkluderet, at ESPRITs målsætninger er opfyldt på tilfredsstillende vis. Blandt andet har 
programmet ydet et afgørende bidrag til at fremme samarbejde på tværs af grænserne mellem små og store 
virksomheder, universiteter og forskningsinstitutter. 
30 
3. 
Programmet kunne dog være endnu mere effektivt, hvis der - udover aktiviteter såsom bedste praksis, de 
første brugeres aktioner og vurderinger - blev etableret bedre mekanismer til sikring af kommerciel 
udnyttelse af resultaterne. Man kunne forestille sig flere aktiviteter, f.eks.: 
• langt mere udtalt fokusering af resultaterne på de opgaver, der skal udføres for at skabe Europas infor­
mationssamfund; 
• initiativer til fremme af kommerciel udnyttelse af forskningsresultater; 
• udvikling af værktøjer til måling og overvågning af den europæiske informations- og 
kommunikationsteknologis udvikling, anvendelse og markedsandele; 
• opmuntring af SMV med evne for nyskabelse til at styrke og fremskynde deres markedsføring af nye 
produkter med tilført merværdi; 
• forbedring af programadministrationens effektivitet og ansvarlighed, til dels ved at gøre den mere 
resultatorienteret; 
• definere en langsigtet strategi for europæisk forskning og teknologisk udvikling inden for informations-
og kommunikationsteknologi. 
5.0 Panelets væsentligste konklusioner 
Panelet ser i dets konklusioner tilbage på evalueringsperioden på fem år og fremad mod behovene i 
forbindelse med det fremtidige program. 
5.1 Vurderingsperioden 1991-1996 
5.1.1 Programmets mål: På tide at tilføje samfundets behov generelt 
Panelet enedes om, at ESPRIT's målsætninger har været relevante og bifalder fuldt ud dets nye fokusering 
på opfyldelse af erhvervslivets og industriens behov som et middel til at øge konkurrenceevnen og 
beskæftigelsen. Der er dog nu desuden behov for at gøre målsætningerne bredere, så de omfatter 
behovene i samfundet generelt, som må opfyldes af de infrastrukturer, tjenesteydelser og 
anvendelsesformer, der udvikles i informationssamfundet. 
Efter at have vurderet programmets resultater i forhold til dets målsætninger, vil vi navnlig rette 
opmærksomheden mod: 
• den positive ændring hvad angår ESPRITs dynamik og perspektiv fra det tredje til det fjerde 
rammeprogram; 
• fokusering på relevante emner er gjort mulig i kraft af en bred beskrivelse af forskningsopgaverne og et 
konstant opdateret arbejdsprogram; 
• manglende balance i prioriteringen af brugernes og markedets behov i forhold til behovet for langsigtet 
forskning; den nye fokusering hilses velkommen, men vi er bekymrede for, at den nødvendige balance 
med den langsigtede forskning bringes i fare. 
31 
3. 
5.1.2 Programmets effektivitet: Relevant indsats, dog visse mangler 
Panelet mener, at ledelsen som helhed har gjort en stor indsats for at forøge programmets effektivitet og 
resultater. Desuden er der blevet indført brugbare ændringer, så programmet er blevet mere fleksibelt - en 
egenskab, der skal karakterisere det femte rammeprogram. 
Bestræbelserne på at skabe fleksibilitet har imidlertid været baseret på forsøg på at opfylde 
forslagsstillernes særlige behov, og dette har paradoksalt nok gjort visse aspekter af programmet meget 
komplekse (f.eks. med hensyn til spredningen af foranstaltningerne og informationspakkerne, forskellige 
typer af forslag). 
Panelet ønsker desuden at henlede opmærksomheden på det mere generelle problem med administrative 
forsinkelser, som kendetegner rammeprogrammet som helhed, navnlig hvad angår afslutning af 
kontraktforhandlinger og udbetalingerne. 
5.2 ESPRITs fremtid: Fem udfordringer for det femte rammeprogram 
Panelet har identificeret fem områder, som skal behandles i det femte rammeprogram: 
(i) Programmets strategi og udformning 
(ii) Forvaltning og evaluering af programmet 
(iii) Informationssamfundet 
(iv) Konkurrenceevne og udnyttelse af forskning 
(v) SMV og nystartede virksomheder 
5.2.1 Programmets strategi og udformning: Tre bliver til eet 
I dag findes der mange overlapninger mellem ESPRIT, ACTS og Telematics, som skal omdannes til 
synergier. Dette kan bedst opnås ved at integrere disse tre programmer inden for informations- og 
kommunikationsteknologi i eet. Inden for dette ene program skal der skabes en passende balance mellem 
udvikling af innovative applikationer, som hurtigt kan markedsføres, og langsigtet forskning. 
I panelets detaljerede henstillinger forudses grupperinger af applikationer og teknologier inden for eet 
informations- og kommunikationsteknologiprogram. Dette ville have to klare formål: at fremme innovative 
applikationer for nye teknologier og at opfylde behovet for strategisk, langsigtet forskning. 
5.2.2 Forvaltning og evaluering af programmet: Behov for et hovedeftersyn 
Alle evalueringer af rammeprogrammet og dets bestanddele samt en undersøgelse af holdningen i de 
enkelte lande, som panelet har gennemført, bekræfter at forvaltningen af programmet er blevet mere 
effektiv. Ikke desto mindre støtter panelet det udbredte synspunkt, at der stadig er behov for væsentlige 
forbedringer. 
Overtegning er et velkendt problem i forbindelse med initiativer, som støttes af Fællesskabet, og 
fænomenet pålægger forslagsstillerne store omkostninger og byrder. Det er vigtigt at løse dette problem, 
da det skaber frustration og utilfredshed og kan fratage dynamiske virksomheder interessen. Den 
begrænsede indførelse af totrinsproceduren i ESPRIT har vist sig at være et særdeles nyttigt forsøg på at 
løse problemet. Panelet anbefaler, at den anvendes på hele programmet. 
32 
I panelets detaljerede henstillinger søger man at gøre det kommende informations- og kommunikation­
steknologiprogram til et effektivt virkemiddel for Europas informations- og kommunikations­
teknologifællesskab, hvor forsinkelser begrænses til det halve og projektresultater evalueres langt mere 
strengt. 
5.2.3 Informationssamfundet: Informations- og kommunikationsteknologi som et værktøj til 
sikring af økonomisk vækst, social samhørighed og personlig udvikling 
Efterhånden som informationssamfundet udvikler sig, vil centrale aspekter ved det politiske, økonomiske 
og sociale liv i stadig stigende grad være gennemsyret af anvendelsen af informations- og 
kommunikationsteknologien og dens anvendelsesformer. Hvis vi i Europa håndterer overgangen på en 
rette vis, vil vi i væsentlig grad styrke vor konkurrenceevne på verdensmarkederne og nyde godt af 
hurtigere økonomisk vækst, øget beskæftigelse og højere livskvalitet. 
Hvis vi derimod fortsætter med at bevæge os langsommere end visse af EU's konkurrenter, vil EU-
landene finde det meget vanskeligt at fastholde og navnlig forøge konkurrenceevnen generelt. 
En meget stor forhindring for realiseringen af informationssamfundet er den kendsgerning, at 
virksomhederne og den enkelte borger i Europa halter langt bagud i forhold til USA og enkelte andre 
lande med hensyn til at tage informations- og kommunikationsteknologien til sig og udnytte de muligheder, 
den tilbyder for både virksomhedens og den enkeltes vækst. Integration af anvendelsen af informations- og 
kommunikationsteknologi på uddannelsesområdet er yderst vigtig, både for at sikre computerkendskab og 
til brug som et indlæringsværktøj. 
Panelet forsøger i dets detaljerede henstillinger at sikre, at det kommende informations- og kommuni­
kationsteknologiprogram bliver en hjørnesten i opbygningen af informationssamfundet. Programmet bør 
støtte projekter, der bidrager til at levere offentlige tjenesteydelser til opfyldelse af borgernes behov, der 
virker som katalysator for brugervenlige applikationer, og som fremmer et voksende marked for de nye 
teknologier. 
5.2.4 Konkurrenceevne og udnyttelse af forskning: Førstnævnte øges, hvis sidstnævnte er 
vellykket 
Innovativ udvikling og anvendelse af informations- og kommunikationsteknologi skal være både visionær 
og målrettet, hvis Europa skal fastholde og forøge sin konkurrenceevne på verdensmarkedet. 
Konkurrenceevne skaber beskæftigelse, og begge kan sikres, hvis Europa fremmer udvikling og 
integration af informations- og kommunikationsteknologi i verdensklasse, hvor der både frembringes og 
anvendes informations- og kommunikationsteknologi, som muliggør til stadighed forbedrede applikationer 
og tjenesteydelser. 
Man vil opnå konstante forbedringer gennem bedre kommerciel udnyttelse af resultaterne fra ESPRIT-
projekter. I de tilfælde, hvor der gøres et forsøg, går man ofte glip af mulighederne, fordi processen har 
været alt for langsom til at tilpasse sig hurtige forandringer på markedet. Panelet mener, at de nuværende 
kriterier for tildeling af støtte kombineret med forskellige fremgangsmåder i visse tilfælde har ført til 
dannelse af temmeligt kunstige partnerskaber, som har manglet klare kommercielle mål. Hvis man 
slækkede på nogle af kriterierne og insisterede på fælles kommercielle mål, ville situationen bestemt blive 
bedre. 
I panelets detaljerede henstillinger sigtes der mod større anvendelse af "benchmarking" af informations- og 
kommunikationsteknologibaseret konkurrenceevne i det kommende program, foranstaltninger til sikring af 
kortere markedsføringstid, fremme àf projekter, hvis endelige mål er præget af iværksætterånd, og 
støtteforanstaltninger, som skal medvirke til kommerciel udnyttelse af resultaterne. 
33 
5.2.5 SMV og nystartede virksomheder: Opfyldelse af særlige behov 
Små og mellemstore virksomheder (SMV) tegner sig for omkring 80% af beskæftigelsen i Europa. 
ESPRIT er i stand til at yde særlig støtte til SMV og nystartede virksomheder, men programmets 
potentiale udnyttes ikke fuldt ud. 
Selvom SMV repræsenterer 30% af deltagerne, ville programmet drage fordel af en forenkling, der kan 
for at opmuntre SMV, som har gjort en stor indsats for at udvikle kommercielle informations- og 
kommunikationsteknologiapplikationer. Der gives for få priser til SMV til, at sektoren kan udnytte de 
kommercielle muligheder, den har. 
I panelets detaljerede henstillinger søger man at forsyne det kommende informations- og kommu­
nikationsteknologiprogram med procedurer, som er mere brugervenlige for SMV, ordninger, som i højere 
grad støtter dem, mere fleksible finansieringsbestemmelser samt særlige tiltag med henblik på at tilskynde 
virksomhederne til at løbe risici og på at hjælpe nystartede virksomheder. 
Henstillinger 
De følgende henstillinger gælder det kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram, 
bortset fra gruppe A, som vedrører rammeprogrammet generelt. 
A. Forbedring af rammerne 
A.l Nedbringelse af forsinkelser 
a) Kommissionen bør gennemgå sine nuværende administrative funktioner og ændre de 
centrale procedurer for at nedbringe forsinkelserne til det halve. Navnlig skal 
udbetalingsprocedurerne gøres strømlinede for at afkorte den tid, der går fra en faktura 
indsendes, og til udbetalingen finder sted, fra de nuværende 90 dage til 30 dage. 
b) De centrale administrative procedurer bør gennemgås for at gøre beslutningsprocessen 
hurtigere ved at uddelegere myndighed til passende niveauer og ved at nedbringe antallet 
af beslutningslag. 
c) Partnerne i projekterne bør have lov til at få godtgjort udgifter fra den dag, projektet 
godkendes, så de kan få dækket deres udgifter i kontraktforhandlingsfasen. Der bør 
foretages en udbetaling umiddelbart efter underskrivelse af kontrakten. 
d) Den nuværende betalingsordning baseret på omkostningsopgørelser bør erstattes af en 
betalingsordning baseret på leverede varer. Dette vil ikke blot forenkle procedurerne, men 
også fremme mere effektive og produktive projekter. 
e) For at forøge effektiviteten, rettigdigheden og koordineringen bør visse af de ikke-
strategiske ledelsesopgaver, som udføres af Kommissionens personale, helt eller delvist 
uddelegeres til kompetente eksterne organisationer. 
A.2 Effektiv efterfølgende evaluering 
Der skal udvikles en enkel metode til efterfølgende evaluering af projekter, og en brugervejledning skal 
beskrive, hvorledes og hvornår denne metode skal anvendes på forskellige typer af projekter. 
Kontrahenterne skal være forpligtet til at forsyne Kommissionen med de oplysninger, som er nødvendige 
for at muliggøre en effektiv efterfølgende evaluering af projekterne. 
34 
3. 
B. Programmets strategi og udformning 
B.l Forenede kræfter 
a) Separate programmer for Telematics, ACTS og ESPRIT bør erstattes af grupperinger af 
applikationer og teknologier under eet integreret informations- og kommuni­
kationsteknologiprogram. Dette er nødvendigt for at samle alle de teknologier, som er 
nødvendige for at opbygge informationssamfundet. 
b) Ved tildelingen af midler under det femte rammeprogram anbefaler panelet stærkt, at der 
tildeles et budget svarende til det samlede budget for informations- og kommunikation­
steknologiprogrammer under det fjerde rammeprogram og ikke under en tredjedel af det 
samlede budget for det femte rammeprogram. 
B.2 Fremme af nye idéer 
a) Det nye informations- og kommunikationsteknologiprogram skal lægge vægt på behovet 
for, at Europa bliver mere nyskabende ved at fremme udviklingen af nyskabende 
applikationer, som gør brug af nye gennemførselsteknologier. 
b) Udveksling af forskere, ingeniører og fagfolk fra hospitaler, skoler, offentlige 
tjenestegrene osv. bør fremmes, så der skabes en bedre forståelse blandt opfinderne, 
initiativtagerne og brugerne af teknologi. Dette vil fremme hurtig anvendelse af nyudviklet 
informations- og kommunikationsteknologi. 
B.3 Udvikling af en vision 
a) En strategisk vision om Europas fremtidige informationssamfunds tilrettelæggelse og 
virkemåde skal løbende udvikles og revideres. 
b) Der bør etableres et "fremsynsråd vedrørende informations- og kommunikation­
steknologi", som skal medvirke til at udvikle en fælles europæisk vision om langsigtet 
forskning og markedstendenser. 
c) Langsigtet forskning spiller en vigtig rolle i udformningen af Europas fremtid og skal 
sikres i europæisk forskning og teknologisk udvikling inden for informations- og 
kommunikationsteknologi. Omkring 15% af programmets budget bør anvendes til lang­
sigtet grundforskning, strategisk forskning og gennemgribende innovation. 
d) Idet det kommende rammeprograms virkefelt udvides, så det beskæftiger sig med 
samfundets behov generelt, bør Europa-Parlamentet og Ministerrådet spille en mere aktiv 
rolle i fastlæggelsen af strategiske mål, evalueringskriterier og -metoder, i vurderingen af 
resultaterne af programevalueringerne samt i styringen af programmet. 
C. Forvaltning og evaluering af programmet 
C. 1 Betjening af kunden 
a) Det kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram skal være et mere 
effektivt virkemiddel for det europæiske fællesskab af brugere og leverandører af 
informations- og kommunikationsteknologi. 
35 
3. 
b) For at nedbringe det overvældende antal ansøgninger bør totrinsforslaget, som er blevet 
introduceret på enkelte områder i programmet, være normen for alle områder. Dette bør 
baseres på et kort sammendrag af forslaget på 2-4 sider, som kun efterfølges af et detal­
jeret forslag, hvis sammendraget accepteres. 
c) Fokusområderne, som første gang blev introduceret i ESPRIT under det fjerde 
rammeprogram, bør finde bredere anvendelse i det næste informations- og kommunika­
tionsteknologiprogram. 
C.2 Forøget ansvarlighed 
a) I det kommende rammeprogram bør der opstilles specifikke mål dels for den europæiske 
informations- og kommunikationsteknologis udvikling, integration og markedsandele, dels 
for væksten i beskæftigelsen. 
b) Der bør fastlægges vejledende mål for, hvor vellykket programmet er med hensyn til at 
opbygge informationssamfundet, med henblik på at påvise programmets effektivitet over 
for dets anpartshavere: medlemsstaterne, regionerne og disses borgere. 
D. Informationssamfundet 
D.l Iværksættelse af informationssamfundet 
a) Der bør fastlægges et fokusområde vedrørende informationssamfundet inden for det 
kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram med henblik på at fremme 
udvikling og integration af teknologi relateret til informationssamfundet på områder så 
som udarbejdelse af indhold, informationsstyring, applikationer for borgere, samfund og 
virksomheder. Fokusområdet skal løbende kunne modtage idéer og projektforslag. 
b) Forslagene bør prioriteres således, at leverandører og brugere af informations- og 
kommunikationsteknologi føres sammen og i fællesskab udpeger, udvikler, leverer og 
integrerer teknologi og tjenesteydelser relateret til informationssamfundet. 
c) Der bør i Kommissionen etableres et enkelt kontaktpunkt for projekter vedrørende 
informationssamfundet, som har et særligt ansvar for at koordinere tildelingen af midler 
fra informations- og kommunikationsteknologiprogrammet med strukturfondene. 
D.2 Borgere og samfund i netværkssamarbejde 
a) Der bør udpeges pilotprojekter, hvis mål er at øge forståelsen og accepten af 
informationssamfundet og fremme anvendelsen af informations- og kommunika­
tionsteknologi i hverdagslivet. Man bør være særlig opmærksom på de grupper, der har 
særlig vanskeligt ved at få adgang til teknologi eller ved at anvende den, såsom de ældre, 
de arbejdsløse og de handicappede. 
b) Der skal etableres tættere forbindelser mellem programmet og de myndigheder, der er 
ansvarlige for uddannelse i Europa, typisk på regionalt plan, med henblik på at fremme 
anvendelsen og forståelsen af informations- og kommunikationsteknologi. 
c) Nationale og regionale myndigheder bør sammen med ikke-statslige og faglige 
organisationer (f.eks. undervisere og læger) opfordres til at indsende projektforslag, helst 
som vertikalt integrerede hold med deltagelse af alle aktører i den informations- og 
kommunikationsteknologiske kæde, fra leverandører til brugere. 
36 
3. 
D.3 Forberedelse af borgerne til informationssamfundet 
a) Specifikke projekter, som er rettet mod beskæftigelsesspørgsmål, såsom projekter 
vedrørende teknologier inden for uddannelse, omskoling og livslang uddannelse samt 
disses anvendelse, bør fremmes kraftigt. Desuden bør et foreslået projekts sandsynlige ind­
virkning på beskæftigelsen indgå i evalueringskriterierne. 
b) Det kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram bør støtte fastsættelsen 
af relevante tekniske standarder, ikke blot for at fremme virksomheds- og 
markedsudviklingen, men også for at beskytte borgernes rettigheder, navnlig inden for 
multimedieindustrien og elektronisk handel. 
c) Programmet skal fremme og støtte projekter, som specifikt beskæftiger sig med billig 
adgang til offentlig information. 
d) Det kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram skal fremme og støtte 
projekter, som sigter mod at forbedre brugergrænsefladerne i forbindelse med informa­
tions- og kommunikationsteknologiapplikationer generelt og undervisningssystemer 
specifikt. 
E. Konkurrenceevne og udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologi 
E.l Fastsættelse af milepæle 
a) Kommissionen skal, i samarbejde med erhvervslivet, udvikle en langsigtet strategi med 
henblik på at forbedre og fastholde den europæiske konkurrenceevne gennem udvikling og 
integration af informations- og kommunikationsteknologi. Denne strategi skal rumme klare 
målsætninger og mål hvad angår markedsandele samt det forventede bidrag fra FTU. Der 
bør nedsættes en enhed, som skal følge Europas fremskridt mod strategiens mål. 
E.2 Afkortning af markedsføringstiden på globale markeder 
a) Programmet skal tilskynde erhvervslivet til at udvikle og markedsføre informations- og 
kommunikationsteknologiapplikationer hurtigere. 
b) Det skal lægge vægt på samarbejde i forbindelse med den kommercielle udnyttelse og lette 
markedsdrevne fremgangsmåder ved at afkorte projekternes levetid, således at 
markedsføringstiden bliver på 1-2 år. 
E.3 Udvælgelse af de bedst egnede 
a) Programmet skal støtte dem, der kan og vil udnytte resultaterne af den europæisk 
finansierede F&U, på bekostning af de partnere, som ikke har reel interesse i eller 
kapacitet til at udnytte dem. 
b) Der skal gøres en indsats for at fremme mere effektive samarbejdsmodeller med mindre 
partnerskaber opbygget omkring reelle interesser. Hver enkelt partner på et hold skal have 
en fremtrædende og nødvendig rolle. Når forslagene evalueres, skal holdets effektivitet og 
mulighederne for kommerciel udnyttelse af resultaterne fra projektet vægtes højere. 
37 
E.4 Udnyttelse rykkes øverst på dagsordenen 
a) Kommissionen bor etablere en sløtlecnhed, som omfatter et net af eksperter inden for 
kommercielle applikationer, markedsføring, erhvervsret, bankvirksomhed og risikovillig 
kapital, og som skal yde koordineret støtte i forbindelse med kommerciel udnyttelse og 
fremme "benchmarking". 
b) Der bør etableres en støtteenhed vedrørende finansiering af innovation, som skal kædes 
sammen med rammeprogrammet som foreslået i Kommissionens handlingsplan om 
innovation. 
c) Kommissionen bør fremme oprettelsen af et rådgivningspanel, som omfatter de 
væsentligste aktører med afgørende indflydelse på udviklingen af et effektivt 
fælleseuropæisk informations- og kommunikationsteknologimarked (offentlige værker, 
PTT, tilsynsmyndigheder osv.) 
d) Kommissionen bør etablere og finansiere referenceinstallationer, hvor europæiske applika­
tioner kan demonstreres. Sådanne demonstrationer skal offentliggøres omhyggeligt og 
være tilgængelige via WWW. Der bør etableres installationer, som letter lokal adgang til 
store potentielle markeder i USA, Japan og Fjernøsten. 
e) Der skal lægges vægt på at opnå hurtigere etablering på verdensmarkederne ved at hjælpe 
virksomhederne med at etablere datterselskaber og indgå joint venture-samarbejde på højt 
udviklede markeder. Disse bør i det nye rammeprogram behandles som nystartede 
virksomheder hvad angår FTU, forudsat at de bringer beskæftigelse til Europa. 
F. SMV og nystartede virksomheder 
F.l Bedre betingelser 
a) Kommissionen bør etablere støtteenhed for SMV som et samlet kontaktpunkt mellem SMV 
og programmet. Formålet med denne enhed skulle være at yde fuld støtte og fjerne de 
vanskeligheder, virksomhederne i dag har med at navigere gennem programmerne. 
Enheden skulle evaluere idéer til forslag og tilvejebringe al den nødvendige information 
om, hvad der kræves af en forslagsstiller, og hvornår det kræves. 
b) Der bør skabes en ny kategori af små og mellemstore projekter (SMP), som hovedsageligt, 
men ikke udelukkende, er tiltænkt SMV, som løber i mindre end et år, og som ikke kan 
modtage mere end 500.000 ECU i støtte fra Kommissionen pr. projekt. 
c) Der bør indføres hurtig tildeling af støtte til små og mellemstore projekter, således at 
uopfordrede forslag, som ikke er indsendt i forbindelse med en særlig indkaldelse kan 
godkendes. SMV-støtteenhedens tjenester ville stå til rådighed for SMV, som ønsker at 
gennemføre et mindre projekt. 
d) En del af støtten under det kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram 
- omkring 5% - bør øremærkes til særlige indkaldelser, som sigter mod at fremme 
partnerskaber, hvor SMV indtager den førende rolle i udvikling og udnyttelse af 
resultater. Støttens tilstrækkelighed bør bedømmes i lyset af ordningens succes med 
hensyn til etablering af disse særdeles ønskværdige partnerskaber. 
38 
3. 
e) Der bør træffes foranstaltninger for at sikre, at SMV får et indgående kendskab til det 
kommende informations- og kommunikationsteknologiprogram og dets mål ved i højere 
grad at inddrage dem i samrådsprocessen og gennem udbredt anvendelse af eksternt 
evalueringspersonale og projektrevisorer, som hentes hos SMV. 
F.2 Matching af markedsstøtten 
a) Støtten fra programmet skal gøres mere fleksibel for at skabe specifikke incitamenter for 
SMV med idéer, der kan udnyttes. 
b) Støtten bør forøges med 60%, når et projekts potentielle kommercielle validitet bakkes op 
af risikovillig kapital eller af en stor virksomhed, som dækker mindst 10% af et projekts 
omkostninger, uden at denne selv deltager. 
F.3 Fremme af nystartede virksomheder 
a) Den maksimale støtte på 75% bør være til rådighed for projekter med gode udsigter til 
udnyttelse, som omfatter nystartede virksomheder, der ikke er datterselskaber af andre 
selskaber. 
b) For nystartede virksomheder, som er partnere i vellykkede projekter, bør der være 
mulighed for støtte til dækning af omkostninger i forbindelse med at finde og sikre 
investeringskapital til kommerciel udnyttelse. Denne støtte kunne udgøre 10 - 15 % af det 
beløb, EU bidrog med til den nystartede virksomheds del af projektet. 
39 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Den uafhængige evaluering af programmet over de seneste fem år er udarbejdet af en gruppe eksperter på 
højt niveau under formandskab af Professor Roberto Carneiro. Evalueringen er baseret på undersøgelse af 
dokumentation leveret af Kommissionen, som omfattede den endelige rapport, der blev udarbejdet under 
formandskab af Professor Umberto Columbo, og hvori man evaluerede de aktiviteter, som modtog støtte 
fra programmet under det forudgående rammeprogram. Kommissionen hilser panelets henstillinger, som 
hovedsageligt vedrører programmets fremtidige målsætninger, velkommen. 
Kommissionen ser generelt hovedkonklusionerne og henstillingerne som nyttige til brug i den resterende 
del af det nuværende rammeprogram og som retningslinier for den igangværende debat vedrørende 
forberedelsen af det femte rammeprogram. Kommissionen bifalder den henstilling, at flere af de nye 
fremgangsmåder, som blev introduceret i det nuværende program (f.eks. rullende arbejdsplan, 
regelmæssige indkaldelser, evaluering i to trin) generelt vil være velegnede i det femte rammeprogram. 
Behovet for at kombinere forskellige teknologier og aktiviteter til etablering af et "brugervenligt 
informationssamfund" er blevet understreget i meddelelsen "Forske for fremtiden". Kommissionen 
bifalder panelets synspunkter vedrørende dette emne og deler dets overbevisning om, at større konvergens 
i indsatsen er nødvendig, og at der er behov for et enkelt integreret program, som beskæftiger sig med 
informations- og kommunikationsteknologier. Som anført i resuméet vil programmet drage fordel af dets 
rullende arbejdsprogram og begynde at iværksætte ændringer under det fjerde rammeprogram for at lette 
overgangen til det femte. 
Kommissionen støtter navnlig det synspunkt, at der skal lægges større vægt på integration af teknologi i 
det kommende program for at forøge konkurrenceevnen og for at skabe beskæftigelse via en mere udbredt 
udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologi. Kommissionen er glad for, at panelet 
understreger borgernes og samfundets rolle. Den teknologiske udvikling inden for informations- og 
kommunikationsteknologiområdet bliver stadig mere afhængig af dynamiske markeder for nye produkter 
og tjenesteydelser og dermed af borgernes og arbejdskraftens evne og vilje til at anvende ny informations-
og kommunikationsteknologi. Der er behov for at fastlægge balancen mellem langsigtet forskning og 
integrationsaktiviteter i overensstemmelse med de erhvervsmæssige og socioøkonomiske målsætninger i 
det kommende program. En strategisk og fremadskuende vision vedrørende forskning og samfundsmæssig 
udvikling er bestemt påkrævet, som nævnt i "handlingsplanen om innovation", med henblik på at 
identificere lovende teknologier og markeder. 
Kommissionen bifalder de henstillinger, som sigter mod at forøge SMVs muligheder for adgang til 
programmet. Panelets forslag støtter forslagene i meddelelsen "Forske for fremtiden" om at hjælpe SMV 
til at deltage i programmet ved at udvikle teknologioverførselsmekanismer og ved at etablere forbindelser 
til risikovillig kapital og finansieringstekniske redskaber. 
Endelig støtter Kommissionen det synspunkt, at der på rammeprogramniveau skal gøres en yderligere 
indsats for at forøge de administrative procedurers fleksibilitet og effektivitet for at afkorte deadlines og 
nedbringe de administrative omkostninger, således at dynamiske virksomheder, navnlig SMV, yderligere 
tilskyndes til at deltage i det kommende program. 
40 
III. EVALUERINGSPANELET 
Prof. Roberto Carneiro (Formand), Direktør for TVI, Televisào Independent S.A. (aktionærerne) Group 
Forum, SGPS. 
Tidligere uddannelses- og sportsminister i Portugal (1987-91). Ledende konsulent for Verdensbanken 
(IBRD and IDA) ved projekter i Latinamerika og Afrika (1975-87); siden 1978 ledende konsulent for 
OECD vedrørende uddannelsespolitik, personaleplanlægning og offentlig forvaltning; ledende konsulent 
og ekspert for UNESCO vedrørende uddannelsespolitik. Blandt de seneste internationale aktiviteter kan 
nævnes rådgivende koordinator for SIGMA, joint venture-samarbejdet mellem EØF og OECD med 
henblik på implementering af reformer i de central- og østeuropæiske lande (1992-93); OECDs undersøger 
af fransk uddannelsespolitik (1993); medlem af the International Commission for Education in the 21st 
Century (UNESCO, 93/95); næstformand i the Information Society Forum og medlem af agenturet, der 
koordinerer the European Commission Study Group on Education and Training under kommissær Edith 
Cressons auspicier. 
Andrew Boswell, Administrerende direktør, Enterprise Technology og teknisk direktør i ICL. 
Formand for the UK National Information Infrastructure Task Force, som samarbejder med 
industriministeriet om spørgsmål vedrørende informations- og kommunikationsteknologi. Deltager i G7-
udvalget med ansvar for at fremskynde standardisering inden for informations- og kommunika­
tionsteknologi, et initiativ der stammer fra G7-topmødet i 1995. 
Jean-Michel Chassériaux, Administrerende direktør i ERCIM og Director of International Relations ved 
INRIA. 
Videnskabelig attaché ved den franske ambassade i London (1973-77). Ledende konsulent for udenrigs- og 
industriministeriet (1977-84). Underdirektør med ansvar for uddannelse, forskning og regionale 
anliggender ved informations- og kommunikationsteknologiindustriens afdeling under industriministeriet 
(1984-87). Direktør med ansvar for internationale anliggender ved forsknings- og rumfartsministeriet 
(1988-93). Professor ved Paris 7-universitetet siden 1983. 
Bernt Ericson, Næstformand, forskning og teknologi, Telefonaktiebolaget LM Ericsson. 
Kom til Ericsson i 1969 som ledende ingeniør og medlem af virksomhedens strategiudvalg; Afdelingsleder 
for specielle projekter i Strategic Product Planning-divisionen; Direktør for anvendt forskning og endelig 
næstformand. Valgt som medlem af det kongelige svenske akademi for ingeniørvidenskab og af European 
Science and Technology Association (ESTA) under Europa-Kommissionen. 
Roberto Galimberti, Formand og administrerende direktør for Etnoteam. 
Fra 1968 til 1973 leder af Digital Computing Division i Laben. Hos Italtel som Research and Development 
Director og senere som leder af Toll Switching Division. Siden 1982 formand og administrerende direktør 
for Etnoteam. Siden 1994 formand og administrerende direktør for I.NET, som er førende inden for 
virksomhedsforbindelser på Internettet. Desuden næstformand for CED Borsa (italiensk virksomhed 
beskæftiget med børsinformationssystemer) og for Intercai Etnoteam. Bestyrelsesmedlem i Anasin 
(italiensk computerservicesammenslutning). 
Hartmut Raffler, Topleder, Siemens Corporate Technology Division 
Kom til Siemens AG i 1979. Ansvarlig for Innovation Project Communications. Fra 1993 til 1996 leder af 
software- og teknologiafdelingen. Siden april 1996 leder af informations- og kommmunikationsafdelingen. 
Hovedemner: Informations- og medieteknologier, netværk og videokommunikation, systemsikkerhed, 
videnbehandling og samarbejde mellem menneske og maskine. 
Josep Maria Vila Solanes, Direktør i INDRA Group, formand for INDRA SSI og for INDRA SCA. 
Administrerende direktør for ERITEL, direktør for De Olympiske Leges Organisationskomité ved legene i 
Barcelona i '92. Underdirektør i ENHER og afdelingsleder i UNISYS. Direktør for tidsskriftet 
DATAMATION (den spanske udgave). Professor ved Nuclear Technology Department, Universidad 
Politécnica de Barcelona, og tidligere professor ved andre universiteter og forskningscentre i Barcelona. 
41 
3. 
Herbert Wotke, Administrerende direktør i Forschungs Fôrderungs Fonds fur die gewerbliche Wirtschaft 
(FFF). 
Arbejdede i mere end to årtier i FFF med nationale og internationale finansieringsaktiviteter, herunder 
teknologipolitik, EUREKA og den statslige innovations- og teknologifond. 
42 
Il 
43 

I. RESUME 
1.0 Udvikling af programmerne vedrørende industri- og materialeteknologi 
Blandt europæiske beslutningstagere er der enighed om, at industri- og materialeteknologier er af 
afgørende betydning for den europæiske fremstillingsindustris succes i fremtiden. Det nuværende industri-
og materialeteknologiprogram, også kendt som "Brite-Euram", stammer fra to FTU-programmer, "Brite" 
og "Euram", som blev gennemført under det første rammeprogram. Brite vedrørte en bred vifte af 
industrielle fremstillingsteknologier, hvorimod Euram vedrørte avancerede materialer. I det andet 
rammeprogram (RP2) blev de to emneområder samlet i "Brite-Euram", og arbejde vedrørende luftfart blev 
tilføjet. Denne ordning er fortsat med den yderligere tilføjelse af land- og søtransportteknologier i det 
nuværende fjerde rammeprogram. 
Arbejdet under disse programmer har lagt hovedvægten på prækonkurrencemæssig, generisk forskning, 
som er blevet gennemført i samarbejde på tværs af nationale grænser og med deltagelse af erhvervslivet, 
forskningsinstitutioner og universiteter. Et af målene har hele tiden været at styrke det europæiske 
erhvervslivs videnskabelige og teknologiske grundlag og at tilskynde det til at blive mere 
konkurrencedygtigt på internationalt plan. Særlig opmærksomhed har været rettet mod at støtte og fremme 
SMV samt at udvikle økonomisk og social samhørighed på europæisk plan. 
Efterfølgende industri- og materialeteknologiprogrammer er blevet udvidet hvad angår finansiering og 
omfang. Industri- og materialeteknologi spiller en langt mere fremtrædende rolle under det fjerde 
rammeprogram end under det tredje rammeprogram, og den har en bredere vifte af mål, herunder 
forbedring af livskvaliteten og fremme af bæredygtig økonomisk vækst. Finansieringen af industri- og 
materialeteknologi er skitseret nedenfor. 
RPI RP2 RP3 RP4 
220 mio. ECU 500 mio. ECU 748 mio. ECU 1617 mio. ECU 
(Brite + Euram) (Brite-Euram) (Brite-Euram II) (Brite-Euram III) 
2.0 Omfanget af denne 5-årsevaluering 
Denne 5-årsevaluering dækker de industri- og materialeprogrammer, der blev gennemført under det tredje 
rammeprogram (1991-94) og i det første år af det fjerde rammeprogram (1994-98). 
I overensstemmelse med kommissoriet evaluerer man i vurderingen tre centrale aspektter af program­
merne, nemlig målenes relevans, den effektivitet, hvormed programmerne er blevet gennemført, og 
programmernes virkninger. På grundlag af disse evalueringer fremsættes henstillinger vedrørende de 
kommende programmer. 
Dette resumé udgør den første del af "Dokument 1", som desuden indeholder Kommissionens svar på 
panelets henstillinger. Panelets samlede rapport præsenteres i "Dokument 2". 
Denne vurdering omfatter den endelige evaluering under det tredje rammeprogram. 
Samtidig ønsker panelet dog at henlede opmærksomheden på de to rapporter om efterfølgende evaluering, 
som dækker områderne 1 og 2 (EUR 17457) samt område 3 (EUR 16948) under dette program. Disse 
efterfølgende evalueringer blev gennemført til bunds af personer med kendskab til og erfaring inden for de 
berørte områder og resulterede i en række specifikke konklusioner og henstillinger, som kræver 
opmærksomhed. Panelet søger i dets eget resumé at tilføje et nyttigt, generelt perspektiv, men dette bør 
ikke betragtes som et forsøg på at revurdere eller forklejne indholdet af rapporterne om de efterfølgende 
evalueringer. 
45 
3.0 Panelets kommentarer og konklusioner 
3.1 Målenes relevans 
Der er opstillet en lang række mål for industri- og materialeteknologiprogrammerne; flere mål end for 
typiske programmer, der gennemføres af en branche eller på nationalt plan. Panelet anerkender målenes 
almene gyldighed og fortsatte relevans, men også problemerne med at opfylde dem alle samtidig på pro­
jektplan. I lyset af den stadig hurtigere "globalisering" inden for handel, service og produktionsvirk­
somhed samt behovet for at styrke europæisk samhørighed er det for at sikre, at programmet fungerer 
optimalt nødvendigt at foretage en prioritering af målene og således også af projektudvælgelseskriterierne 
for at undgå for stor ressourcespredning og manglende fokusering. 
Et mere passende format for industri- og materialeteknologiprogrammet under det femte rammeprogram 
ville være en kombination af "horisontalt" generisk arbejde og et antal udvalgte områder, hvor en mere 
målrettet "vertikal" fremgangsmåde anvendes. Disse fokusområder kunne vedrøre områder, som Task 
Force beskæftiger sig med, men andre passende områder bør også overvejes. Retningslinjerne for dette 
programkoncept, herunder eventuel iværksættelse af yderligere FTU-mekanismer, må undersøges. 
Udvælgelseskriterierne såsom højt videnskabeligt og teknisk niveau, økonomisk og social samhørighed, 
bæredygtig udvikling og livskvalitet, generisk og prækonkurrencemæssig forskning, deltagelse på tværs af 
grænserne, SMVs deltagelse samt muligheder for udnyttelse er generelt blevet overholdt. 
3.2 Vurdering af effektiviteten 
Spørgsmålet om omkostningseffektivitet som et mål for den effektivitet, hvormed ressourcerne er blevet 
anvendt i bestræbelserne på at nå programmets mål, vedrører både Kommissionens ressourcer og 
programdeltagernes ressourcer. 
De økonomiske bidrag fra Kommissionen har generelt været omkostningseffektive. Bestemmelserne 
vedrørende finansiering har i passende grad tilskyndet til deltagelse og samtidig krævet tilstrækkelig 
investering fra deltagernes side til at sikre seriøst engagement. 
Omkostningseffektiviteten afhænger, r/år det gælder deltagernes ressourcer, af balancen mellem fordelene 
ved at samarbejde, med et finansieringsbidrag fra Kommissionen, og den ekstra administrative indsats, der 
er nødvendig. Generelt er denne balance positiv, men udarbejdelse af forslag kræver betydelige 
ressourcer, som i gennemsnit er på 5% af projektomkostningerne for hvert forslag. Desuden er der en stor 
andel af ikke udvalgte forslag, men alt tyder på, at i næsten halvdelen af disse ville forskningen blive 
udført alligevel. For at nedbringe forslagenes samlede ressourceomkostninger og undgå at afskrække 
egnede potentielle deltagere fra at ansøge, bør målet være at forøge mængden af vellykkede projekter til 
over 50%. En totrinsprocedure, hvor ikke interessante forslag afvises på grundlag af et foreløbigt og 
mindre detaljeret forslag, bør overvejes. 
Programforvaltningens effektivitet vedrører både aktiviteter forud for påbegyndelsen af projektarbejdet 
og forvaltningen af arbejdet, efterhånden som det skrider frem. Både deltagere i programmet og tidligere 
uafhængige paneler har udtrykt bekymring over det lange tidsrum, der går mellem fristen for indsendelse 
af forslag og påbegyndelsen af arbejdet. For industri- og materialeteknologiprogrammer under såvel det 
tredje som det fjerde rammeprogram var dette tidsrum på 9-15 måneder. Dette står ikke mål med 
programmer på nationsplan, herunder programmer hos vore største konkurrenter såsom USA. Tidsrummet 
bør afkortes til højst et halvt år. Ordninger, som muliggør påbegyndelse af arbejdet med begrænset 
kontraktlig dækning forud for den endelige underskrivelse af kontrakten, bør undersøges. 
Forvaltningen og overvågningen af arbejdet har generelt været tilfredsstillende, både fra Kommissionens 
side og inden for projektkonsortierne. Der er fremsat positive kommentarer vedrørende Kommissionens 
videnskabelige personales evner, kompetence og engagement. Der er dog tegn på, at Kommissionens 
46 
4. 
personale er under øget belastning på grund af udvidelsen af industri- og materialeteknologiprogrammet, 
det forøgede antal medlemsstater og mange forslags mere og mere indviklede karakter. Programmets 
effektivitet er truet, og der er behov for en gennemgang af organisationen og procedurerne. 
Brugen af eksterne eksperter, som rådgiver og bistår Kommissionens personale, kan gavne effektiviteten i 
programforvaltningen f.eks. ved, at de fremkommer med uafhængige synspunkter og yder et nyttigt bidrag 
i forbindelse med en kritisk projektgennemgang. Panelet ønsker dog at understrege, at det af hensyn til 
effektiviteten og kontinuiteten er afgørende, at der opretholdes en tilstrækkeligt stor kerne af teknisk 
kompetent personale inden for Kommissionen. 
Programudvalgene. som på programplan udgør kontaktfladen mellem Kommissionen og medlemsstaterne, 
har spillet en central rolle i planlægnings-, formulerings- og iværksættelsesprocesserne. Når særlige midler 
tildeles et bestemt område, f.eks. luftfart, er det relevant at inddrage et panel bestående af personer med 
specialviden for at sikre, at programmet fortsat udvikler sig i overensstemmelse med markedsbehovene. 
Task Force-enhederne har indtil videre kun haft begrænset indflydelse på industri- og materialete­
knologiprogrammet. De blev først oprettet i marts 1995. På dette tidspunkt var det tredje rammeprogram 
ved at blive afsluttet, det fjerde rammeprogram var blevet formuleret og de første indkaldelser af forslag 
var blevet lanceret. 
Hvad angår ekstern kontrol giver den veletablerede efterfølgende evaluering et overordnet, dybtgående 
perspektiv af hele programmets forløb baseret på dokumentation, samtaler, besøg og spørgeskemaer. Dette 
medfører værdifulde bemærkninger og henstillinger til brug i fremtiden og bør fortsættes. 
Et nyttigt supplement til efterfølgende evaluering er den nyligt iværksatte "årlige eksterne overvågning", 
som giver et billede af de fremskridt, der er gjort, og således udgør grundlaget for beslutninger 
vedrørende justering af fokuseringen, procedurerne, osv. Værdien af denne proces ville dog blive forøget, 
hvis dette panel havde adgang til de involverede parters synspunkter, f.eks. gennem en endags-workshop 
med nationale repræsentanter og projektdeltagere. 
Selv om prækonkurrencemæssig, generisk forskning bestemt fortsat skal spille en væsentlig rolle for så 
vidt angår fremgangsmåder og redskaber, mener panelet, at Kommissionen nu, i betragtning af den 
stadigt stigende konkurrence på verdensplan, afkortelsen af markedsføringstiden osv., bør overveje at 
supplere denne med FTU. som er nærmere markedet, idet den dog ikke inddrager produktudvikling. 
Herudover bør der tages hensyn til FTU baseret på traktatens artikel 130 K. L og M. der i særlige 
tilfælde, tilføjer "målrettet" forskning, som planlægges strategisk af eller på vegne af Kommissionen, som 
et supplement til den etablerede form for "opfordret" forskning. 
Projekter vedrørende grundforskning med relevans for erhvervslivet, som inddrager forskningsinstitutioner 
og universiteter, der samarbejder med erhvervsvirksomheder, har vist sig at være et meget værdifuldt 
aspekt ved FTU under industri- og materialeteknologiprogrammet og bør fortsættes. 
De små og mellemstore virksomheders betydning på den europæiske erhvervsscene anerkendes af 
Kommissionen, og panelet tilslutter sig dette synspunkt. Industri- og materialeteknologiprogrammet har 
støttet og tilskyndet SMV gennem udbredt inddragelse af SMV, som allerede var teknologisk 
veludviklede, i industrielle FTU-projekter og gennem indførelse og udvikling af CRAFT-foranstaltningen, 
som støtter "kooperativ" forskning bestilt af grupper af SMV, som på nuværende tidspunkt mangler intern 
FTU-kapacitet. 
Teknologisk veludviklede SMV's deltagelse i industrielle FTU-projekter er øget i de senere år. 
Samarbejde med større virksomheder og den akademiske verden på tværs af nationale grænser har givet 
SMV adgang til nye teknologier og nye kommercielle muligheder. På den anden side er der tegn på, at 
enkelte SMV afskrækkes fra at involvere sig i projektforslag på grund af den lange tidshorisont og det lave 
antal vellykkede projekter, eller fordi de frygter begrænsning af deres fleksibilitet under projektforløbet. 
SMV udsættes ofte for mere dynamiske og omskiftelige omstændigheder end store organisationer. 
47 
4. 
CRAFT-foranstaltningen har vist sig at være et fremragende middel til at hjælpe SMV med et relativt 
begrænset teknologisk grundlag og forøge deres tekniske kapacitet. Evalueringsprocessen i to trin er meget 
vellykket. Panelet betragter CRAFT som en aktivitet af høj prioritet og bifalder den forøgede tildeling af 
midler under det fjerde rammeprogram. CRAFT-foranstaltningen er dog krævende, hvad angår 
Kommissionens forvaltningsindsats, og det er nødvendigt at rette større opmærksomhed mod personale­
behovet for at sikre CRAFT's udvikling i fremtiden. Man bør overveje i nogen grad at overføre 
stimuleringsaktiviteter til medlemsstaterne, og "bottom-up"-fremgangsmåden bør fastholdes. 
Panelet ønsker desuden at understrege, at SMV's interesser og behov skal afvejes i forhold til større 
industrivirksomheders, idet både større virksomheder og SMV kan yde væsentlige bidrag til EU. 
Med hensyn til koordinationsmekanismer befinder både de "tematiske netværk" og "områdekoncepterne" 
under det fjerde rammeprogram sig på et relativt tidligt stadium. For at opnå bedre udnyttelse af deres 
potentiale vil det være nødvendigt at gå videre end til blot at koordinere FTU-spørgsmål, som opstår 
separat og uafhængigt af hinanden på Kommissionens forskellige programområder. En mere proaktiv, 
strategisk fremgangsmåde vil være nødvendig for at etablere integrerede, tværfaglige projektgrupper med 
veltilrettelagt planlægning med henblik på at sikre dækning af alle aspekter, som er væsentlige for 
kommerciel udnyttelse inden for konkurrencedygtige tidsrammer. 
3.3 Evaluering af virkningerne 
Rapporterne efterfølgende evaluering vedrørende industri- og materialeteknologi under det tredje 
rammeprogram antyder, at de oprindelige mål med hensyn til at fremme teknisk forskning i alle 
medlemsstater, støtte og fremme SMV og samarbejde mellem erhvervslivet, forskningsinstitutioner og 
universiteter på tværs af nationale grænser i høj grad er blevet nået. Rapporternes bedømmelse er også 
positiv med hensyn til opnåelse af projekt- og programmålsætningerne, herunder bidrag til europæisk 
samhørighed og økonomisk udvikling. Antallet af patentansøgninger lå i gennemsnit på under eet pr. 
projekt, men patenter er ikke det eneste mål for resultater. Megen vigtig innovation inden for industri- og 
materialeteknologi kan der ikke tages patent på, f.eks. fremskridt inden for videnskabelige fagområder så 
som strukturanalyse, strømningsmekanik, osv. Det betragteligt større det fjerde rammeprogram befinder 
sig stadig på et tidligt stadium og er derfor vanskeligt at bedømme, men positive tendenser viser sig på de 
fleste programområder. 
Industri- og materialeteknologiprogrammernes overordnede mål over de seneste fem år er nået med 
hensyn til videnskabelige og tekniske resultater. Det er et åbent spørgsmål, hvorvidt de deraf følgende 
bidrag har været tilstrækkelige til at forøge den europæiske konkurrenceevne, i betragtning af de stadigt 
voksende FTU-aktiviteter i de lande, vi konkurrerer med. 
Styrkelsen af det videnskabelige og teknologiske grundlag har gavnet SMV, større virksomheder, 
universiteter og forskningsinstitutioner i hele EU. Udover at frembringe forskningsresultater bidrager det 
til etablering af samarbejde efter gennemførelse af projekterne og, især for deltagende SMV, opbygning af 
tiltro til arbejde på højere teknologisk niveau. I denne henseende har deltagelse i CRAFT-foranstaltningen 
især gavnet SMV, som ikke har FTU-kapacitet i virksomheden. 
Der kan påpeges betragtelige bidrag til Fællesskabets relevante politikker i kraft af samarbejde på tværs af 
nationale grænser og blandt SMV, forskningsinstitutioner og universiteter. Den økonomiske og sociale 
samhørighed er blevet styrket. Der har været et lille direkte bidrag til beskæftigelsen gennem ansættelse af 
personale i projekterne, og der er skabt et potentiale for større beskæftigelsesmæssige fordele gennem 
erhvervsmæssig udnyttelse i fremtiden. Desuden er der opnået væsentlige videnskabelige/tekniske 
resultater på områder, der vedrører miljøet (genbrug, mindre produktionsaffald, mere miljøvenlige 
materialer, lavere støj og emission af udstødningsgasser fra fly, osv.) 
Hvad angår formidling og nyttiggørelse skal der opnås en balance mellem kommerciel udnyttelse, som 
udelukkende gavner de projektpartnere, der har investeret i arbejdet, og formidling af resultaterne til mere 
48 
4. 
udbredt gavn for EU. De industri- og materialeteknologiske resultater under det tredje rammeprogram har 
været genstand for kontrolleret udbredelse gennem adskillige informationsdage, workshopper og konferen­
cer. På trods af disse bestræbelser hersker der dog stadig bekymring over, at man endnu ikke når ud til 
mange i Europa, der ville have gavn af resultaterne fra industri- og materialeteknologiprogrammerne, og 
Kommissionen bør lægge større vægt på formidling og nyttiggørelse. 
Kvantitative vurderinger af udnyttelsespotentialet i rapporter, der er udarbejdet på Kommissionens 
foranledning, tyder på et meget højt afkast af investering i programmerne. Der bør foretages sammen­
ligninger af disse vurderinger i forhold til det faktiske udbytte ved at besøge udvalgte projekter 3 til 5 år 
efter afslutningen af projektet. 
3.4 Industri- og materialeteknologiprogrammets betydning 
Industri- og materialeteknologiprogrammet er et vigtigt og særdeles nyttigt program. Selvom industri- og 
materialeteknologibudgettet under det fjerde rammeprogram er betydeligt større end under det tredje 
rammeprogram, udgør det stadig kun en lille del af det samlede behov for investering i FTU på dette 
område i Europa. Den udstrækning, hvori industrielle forskningsprojekter af høj kvalitet anvendes, viser 
det europæiske erhvervslivs og forskersamfunds store vilje til at deltage og understreger behovet for, at 
støtten til projekter inden for industri- og materialeteknologi forøges yderligere, så Kommissionen i 
tilstrækkeligt omfang kan reagere på denne vilje og på den udfordring, som en styrkelse af det europæiske 
erhvervslivs teknologiske konkurrenceevne udgør. 
4.0 Henstillinger 
1. Industri- og materialeteknologiprogrammet anses for at være et vigtigt og særdeles nyttigt 
program. Det bør styrkes væsentligt i rammeprogrammet, og der bør lægges meget stor vægt 
på målet om at styrke det europæiske erhvervslivs teknologiske konkurrenceevne. De økono­
miske midler og det personale, der er til rådighed for industri- og 
materialeteknologiprogrammet, er beskedne i forhold til opgaven og bør forøges betydeligt. 
2. Industri- og materialeteknologiprogrammet bør i fremtiden kombinere et grundlag bestående af 
"horisontalt", generisk arbejde med en mere målrettet "vertikal" fremgangsmåde, som 
anvendes på udvalgte områder. 
3. Der bør træffes foranstaltninger til at forøge antallet af vellykkede forslag til mere end 50%. 
Det nuværende lave antal vellykkede projekter anses for at afskrække potentielle deltagere fra 
at indsende forslag, der kan være af stor betydning for Europas fremtidige konkurrenceevne. 
4. For at nedbringe omkostningerne og det personalemæssige ressourceforbrug i forbindelse med 
udarbejdelse af forslag og behandlingens varighed, anbefales en procedure til indsendelse af 
forslag i to trin. 
5. For at gøre industri- og materialeteknologiprogrammet mere effektivt, bør det tidsrum, der går 
fra forslagene indsendes til finansieringen af arbejdet påbegyndes, ikke overstige 6 måneder. 
6. SMV, som er kvalificeret til at deltage i industri- og materialeteknologiprogrammer, bør 
opmuntres til at ansøge. Bedre information og kommunikation med SMV gennem udvidede 
netværk og andre kanaler er nødvendig. 
7. CRAFT er en fremragende foranstaltning inden for industri- og materialeteknologi og der bør 
fortsat lægges vægt på programmet. Kommissionens personale inden for CRAFT bør forøges. 
Delvis decentralisering af bestræbelserne på at opmuntre til deltagelse i CRAFT til medlems­
staterne bør ligeledes overvejes. 
49 
4. 
8. Der bør indføres mere effektive foranstaltninger til udbredelse af resultaterne fra industri- og 
materialeteknologiprojekter ledsaget af øget fokusering på opmuntring til udnyttelse. 
9. Udvalgte grupper af industri- og materialeteknologiprojekter bør evalueres igen 3 til 5 år efter, 
at de er tilendebragt, for at sammenligne det faktisk opnåede økonomiske afkast med det 
tidligere anslåede udnyttelsespotentiale. 
10. Med henblik på at fremme gavnlig indirekte indvirkning på andre industrisektorer af resultater 
fra industri- og materialeteknologiprojekter, som først og fremmest sigter mod anvendelse 
inden for luftfart, anbefales det, at der etableres en særlig rådgivningsenhed, som oplyser om 
og udbreder kendskabet til sådanne fremskridt. 
11. Det anbefales, at der fortsat lægges vægt på anvendelse af ekspertise fra universiteter og forsk­
ningsinstitutioner, navnlig inden for grundforskning. Grundforskning til støtte for 
industriteknologier anses for at være særdeles vigtig i forbindelse med industri- og materialete­
knologiprogrammet. 
12. Kommissionen bør sammen med medlemsstaterne, erhvervslivet og forskersamfundet overveje 
på selektiv basis at indføre et bredere udbud af redskaber til gennemførelse af FTU-aktiviteter 
inden for industri- og materialeteknologi. 
13. For projekter, hvor der er enighed mellem forslagsstillerne og Kommissionen om, at patenter 
er et relevant tiltag til nyskabelse, bør udtagelse af patenter omfattes af målsætningerne. 
14. Panelet anbefaler, at de to rapporter om efterfølgende evaluering (EUR 17457 og EUR 16948) 
og den eksterne kontrolrapport fra 1995 tages i betragtning. 
50 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen er taknemmelig overfor panelet bag 5-årsevalueringen for dets grundige og detaljerede 
arbejde med at undersøge aktiviteter under industri- og materialeteknologiprogrammet fra 1991 til 1995. 
Rapporten bifaldes og betragtes som fair og velafvejet. Panelets positive bemærkninger vedrørende det 
nuværende program anerkendes. Der gennemføres løbende forbedringer vedrørende effektivitet i 
forvaltningen ved hjælp af moderne informatik og ved at gøre projektrapportering, finansiel styring og 
ekstern teknisk bistand mere strømlinet. Disse aktiviteter vil imødekomme den udtrykte bekymring over 
begrænsede ressourcer både inden for CRAFT og til forvaltningen af traditionelle FTU-konsortieprojekter. 
Effektiv forvaltning af programmet kræver ikke blot fuld gennemskuelighed i procedurerne og investering 
af offentlige midler, men også opnåelse af realistiske tidshorisonter. Panelet har med rette udpeget disse 
faktorer som vigtige. Procedurerne for evaluering af forslag revideres konstant. At opnå tidsbesparelser vil 
i sagens natur kræve, at man afkorter de rådgivningsmæssige og administrative procedurer efter evalu­
ering og anbefaling af forslag, både i Kommissionen og hos medlemsstaterne gennem tilsynsudvalget. 
Panelet påpeger behovet for at forøge deltagelsen blandt SMV. Der gøres fortsat bestræbelser på at 
opmuntre disse, og yderligere tiltag til skabelse af et mere effektivt decentraliseret netværk til opmuntring 
af SMV vil i vid udstrækning sikre en "europæisk dimension". 
Efterhånden som projekterne under industri- og materialeteknologiprogrammet og dets forgængere 
modnes, spiller udnyttelsesforanstaltningerne en større og større rolle for programmets virkninger. Den 
forøgede opmærksomhed gennem ledsageforanstaltningerne (og under tredje aktivitetet i det fjerde 
rammeprogram) sikrer en væsentlig forøgelse af udnyttelsesaktiviteternes synlighed. 
I denne sammenhæng rummer "Handlingsplanen om innovation i Europa" (KOM (96) 589) vigtige 
oplysninger vedrørende integration af resultater. Overførsel af intellektuel ejendomsret, know-how og 
erfaring blandt forskellige industrielle sektorer er væsentlig. Patenter og licenser, yderligere finansielle 
mekanismer, effektive foranstaltninger til fremme af teknologioverførsel og SMVs muligheder i bred 
europæisk sammenhæng vil få afgørende betydning, efterhånden som vi nærmer os årtusindskiftet. 
Styrken ved programmer som industri- og materialeteknologiprogrammet ligger i, at der sikres en 
passende balance mellem på den ene side grundforskning og anvendt forskning og på den anden mellem et 
generisk, teknisk indhold og udvalgte vertikale grupper inden for strategiske emner. Den fortsatte 
akkumulering af erfaring gennem projektudvælgelse og -ledelse kombineret med tilbagemeldinger fra 
projektindikatorer og undersøgelser som den, der netop er gennemført af dette 5-årsevalueringspanel, bør 
sikre et fortsat, værdifuldt bidrag til Europas industrielle FTU-grundlag i fremtiden. 
51 
III. EVALUERINGSPANELET 
Professor Colin Seabrook 
Professor Seabrook, som har haft en omfattende karriere som ingeniør og har modtaget flere priser, er for 
tiden gæsteprofessor i Engineering Design ved University of Bath. Han sidder fortsat i en række udvalg i 
Det Forenede Kongerige og under Institution of Mechanical Engineering og har ydet væsentlige bidrag til 
rådgivningsudvalg under industriministeriet og andre steder i Det Forenede Kongerige. Han har tidligere 
været Group Research & Development Director - J. H. Penner & Co. Ltd. For tiden er han direktør for 
CSMA Ltd. Desuden driver han et ingeniørrådgivningsfirma. 
Frits Klostermann 
Klostermann, som er uddannet i fysik og maskinkonstruktion, har tilbragt størstedelen af de seneste 32 år 
af sin professionelle karriere hos Philips Research Laboratories, Eindhoven, og var før han trak sig tilbage 
ansvarlig for Philips International Research's politik vedrørende de nye europæiske F&U-
samarbejdsprogrammer. Han driver i dag en mindre konsulentvirksomhed med speciale i fysiske 
spørgsmål vedrørende elektronisk udstyr, ledelsesundersøgelser og evaluering af forskning. 
Professor Luis Oro 
Professor Oro, som i dag er professor i kemi ved universitetet i Zaragoza, har stærke forbindelser til en 
lang række F&U-emner gennem sin tidligere stilling som generalsekretær for den nationale plan for 
videnskabelig forskning og teknologisk udvikling i Spanien. Han har stor erfaring med OECDs viden­
skabelige politik og med programmer og behov vedrørende SMV. Professor Oro er næstformand i 
European Science Foundation. Hans forskningsområder omfatter organometallisk kemi og homogen 
katalyse. Han har udgivet mange publikationer inden for disse områder. 
Dr. Jacques Lukasik 
Dr. Lukasik har som videnskabelig leder af Lafarge-koncernen (et stort anlægsselskab der opererer i 45 
lande) stor erfaring med at evaluere forskningsprojekter og samspillet med det bredere videnskabelige og 
tekniske samfund udenfor hans egen virksomhed. Han har bl.a. erfaring som forskningsleder i CNRS, 
navnlig med internationale og industrielle forbindelser. Han har haft flere gæsteprofessorater i USA, 
Brasilien og Ægypten. Hans tekniske baggrund inden for forskningen var oprindelig grundlæggende atom-
og molekylfysik, kvanteoptik, optoelektronik og lasere. 
Dr. Hans Jørgen Pedersen 
Dr. Pedersen, som i dag er underdirektør med ansvar for virksomhedsteknologi og forskning ved Danfoss 
i Nordborg, Danmark, var medlem af panelet, der evaluerede Brite-Euram II (1991-1994) under industri-
og materialeteknologiprogrammet. Hans tilstedeværelse i IMT-5-årsevalueringspanelet sikrede kontinuitet 
med denne tidligere evaluering. Dr. Pedersen har stor erfaring med ledelse af forskningsaktiviteter i kraft 
af sin rolle som formand for det nationale udvalg for det danske materialevidenskabelige program og som 
national repræsentant i European Organisation for Testing and Certification (EOTC). Dr. Pedersen's 
primære forskningsområder er overfladebelægningsteknologi, mikrosystemer og Total Quality 
Management. 
Dr. Ing. Heinrich Bergmann 
Dr. Bergmann, som tidligere har været direktør for Institute for Structural Mechanics ved DLR (tysk 
foretagende, der beskæftiger sig med rumforskning), har kombineret sin livslange erfaring inden for 
materialer og konstruktioner til brug i rumfarten og generel luftfartsteknik med omfattende rådgiv­
ningsarbejde for programmer vedrørende rationel og international F&U. Han har virket som konsulent for 
European Space Agency (ESA) i HERMES Safety Advisory Committee. Dr. Bergmann er professor i 
mekanik ved universitetet i Hannover, gæsteprofessor i luftfart ved California Institute of Technology og 
gæsteprofessor i Engineering Mechanics ved Virginia Polytech i USA. 
52 
Frank Armstrong (Referent) 
Frank Armstrong, tidligere direktør for Aerospace Vehicles RAE Farnborough og nu konsulent, har haft 
ledende stillinger i statslige luftfartslbrskningsorganisationer i Det Forenede Kongerige, som indebar 
udarbejdelse, ledelse og koordination af nationale forsknings- og demonstrationsprogrammer inden for 
luftfartsteknologi. Han var medlem af panelet, der undersøgte område 3 "Luftfart" under IMT-
programmet fra 1990-1994, og fungerede som referent for 5-årsevalueringspanelet vedrørende IMT. 
53 

5-ÅRSEVAUJIRING1996 
STANDARDISERING. MÅLING OG PRØVNING 
55 

I. RESUMÉ 
Særprogrammet om standardisering, måling og prøvning under EU's andet, tredje og fjerde 
rammeprogram (RP) er blevet ændret i væsentlig grad. BCR-programmet var under det andet 
rammeprogram et lukket program, som under det tredje rammeprogram blev til programmet vedrørende 
måling og prøvning (M&P) med åbne indkaldelser inden for specifikke områder. Endelig er programmet 
vedrørende standardisering, måling og prøvning (SMP) under det fjerde rammeprogram et program med 
åbne indkaldelser, brede emneområder og en lille del, der dækker målrettede indkaldelser til opfyldelse af 
de europæiske standardiseringsorganers og Kommissionens presserende behov. 
Disse tre særprogrammers fælles mål er at styrke det europæiske indre markeds funktion og det 
europæiske erhvervslivs konkurrenceevne samt at opfylde samfundets behov. Programmernes 
emneområder er blevet udvidet fra fremstilling af certificerede referencematerialer (CRM) og bistand med 
hensyn til måling i forbindelse med Fællesskabets politikker under BCR til målinger for europæiske 
produkter af høj kvalitet, forskning vedrørende skrevne standarder og teknisk bistand til erhvervslivet samt 
målinger vedrørende samfundets behov. Dette større arbejdsområde afspejles også i budgetterne, som er 
forøget fra 59,2 mio. ECU under BCR til 184 mio. ECU under SMP-programmet. Midlerne til Det Fælles 
Forskningscenter (FFC) er indgår ikke i disse beløb, idet FFC ikke er omfattet af denne evaluering. 
Den europæiske merværdi er særdeles høj i BCR-, M&P- og SMP-programmerne, idet de 
beskæftiger sig med områder, der er af afgørende betydning for, at EU fungerer. Omfanget heraf er 
fortsat vokset og er i dag langt større, end da BCR-programmet var i kraft. De direktiver og standarder, 
der udarbejdes, er i dag i brug og skal håndhæves. Den nødvendige overensstemmelsesvurdering afhænger 
af harmoniserede og sporbare målinger samt en ensartet og pålidelig målings- og prøvningsinfrastruktur. 
Herudover er der en enorm mængde endnu ikke udført arbejde i forbindelse med udviklingen af 
standarder. Alt dette kræver stærk støtte fra særprogrammerne vedrørende standardisering, måling 
og prøvning. 
Panelet har baseret dets 5-årsevaluering af BCR/M&P/SMP-programmerne på et væld af samtaler, 
tidligere evalueringer af dele af programmerne og materiale stillet til rådighed af programpersonalet. 
Nogle af de fremkomne henstillinger kan næsten umiddelbart iværksættes af programledelsen, andre skal 
Kommissionen træffe beslutning om, men de kan dog iværksættes under det nuværende SMP-program, og 
de øvrige er ment som bidrag til det femte rammeprogram. 
Programpersonalets rolle har udviklet sig betragteligt i løbet af evalueringsperioden. De videnskabelige 
medarbejderes opgaver har ændret sig fra videnskabelige aktiviteter til mere administrative, rådgivende og 
overvågende aktiviteter. Dette har forøget effektiviteten, og der behandles nu flere projekter pr. 
videnskabelig medarbejder end før. Denne ændring har til tider været pinefuld, og ledelsen har ikke altid 
kunnet opfylde de ændrede behov. Projektholdene og medlemmerne af tilsynsudvalget betragter nu SMP-
programmet som værende godt ledet og personalet som hjælpsomt og lydhørt overfor forskellige behov. 
Panelet anbefaler, at ledelsen af programmet udvikles til en mere holdbaseret form med megen 
uddelegering og inddragelse af hele personalet. 
Rammeprogrammets langsomme og komplicerede generelle procedurer i Kommissionen i forbindelse med 
godkendelse af projekter og indgåelse af kontrakter ses som et problem. Problemet er størst i de 
målrettede indkaldelser, hvor tidsrummet fra et emne foreslås til kontrakten om et deraf følgende projekt 
underskrives er på mindst to år. Det er panelets mening, at de procedurer, der skabes for at sikre 
upartiskhed og uafhængighed, kan skabe en falsk fornemmelse af sikkerhed. Panelet anbefaler, at tids­
rummet fra en indkaldelses sidste frist til underskrivelse af kontrakter vedrørende godkendte 
projekter højst må være på et halvt år, og der skal skabes en særlig godkendelsesproces på højst tre 
måneder for små og korte projekter, hvis mål er at opfylde presserende europæiske behov. 
Formidling og nyttiggørelse af resultater fra de enkelte projekter udgjorde ikke noget problem under BCR-
programmet, idet resultaterne, ligesom de udarbejdede CRM og indbyrdes sammenligninger havde en klar 
57 
5. 
målgruppe, som det var nemt at informere. I de følgende programmer kræver dette spørgsmål mere 
opmærksomhed, da resultaterne fra projekterne kan anvendes bredere og kommer fra forskellige områder. 
Trods det, at kun 36 af de 173 projekter under M&P-programmet er tilendebragt, er resultaterne fra 
projekterne allerede imponerende. Panelet anbefaler, at den opmuntrende start på aktiviteterne til 
formidling og nyttiggørelse af resultaterne fra M&P-programmet og i fremtiden SMP-programmet 
skal fortsættes effektivt og mere systematisk og følges op, så der opnås maksimalt udbytte af 
projektresultaterne. 
Idéen med målrettede indkaldelser under SMP-programmet er vældig god. Panelet mener, at det er det 
rette middel til opfyldelse af særlige europæiske behov inden for standardisering, måling og prøvning. 
Panelet anbefaler, at idéen med målrettede indkaldelser fortsat anvendes og udvikles yderligere ved 
at tildele flere midler til dette formål, forøge antallet af europæiske grupperinger, der foreslår emner til 
disse indkaldelser, og fremskynde procedurerne for godkendelse af projektforslag i forbindelse med disse 
indkaldelser. 
Som tidligere nævnt har BCR/M&P/SMP-programmerne alle spillet en væsentlig rolle ved gennemførelsen 
af EUs politikker. Panelet ser et stort behov, som mange har udtrykt, for at fastholde og styrke 
SMP-programmet som et separat program under det femte rammeprogram eller på anden måde 
sikre, at det forbliver en stærk enhed med sin egen identitet og egne midler. De overordnede mål med det 
nuværende SMP-program kan bruges som grundlag for det næste program, men panelet anbefaler en vis 
revidering af fokuseringen og målsætningerne samt yderligere, detaljerede mål, i forhold til hvilke, 
programmets fremskridt kan måles. 
Panelet henstiller, at det fremtidige program vedrørende standardisering, måling og prøvning skal 
omfatte særlige, specielt fokuserede og åbne indkaldelser. Med denne kombination kan der tages hånd 
om alle former for europæiske behov inden for dette område. I tildelingen af midler til forskellige ind­
kaldelser og emneområder bør der være mulighed for at foretage justeringer på et senere tidpunkt, f.eks. 
fra tilsynsudvalgets side på grundlag af erfaringer fra afsluttede indkaldelser og nye behov. På grund af de 
fortsatte, væsentlige behov på områderne inden for programmet, anbefales det, at de samlede 
økonomiske ressourcer til det fremtidige program forøges til 300 mio. ECU uden at den del af 
budgettet, der tildeles FFC, medregnes. Den relative andel af midler til programmet vedrørende standardi­
sering, måling og prøvning under det femte rammeprogram bør være klart større end på nuværende 
tidspunkt. 
Udarbejdelsen af CRM har været et værdifuldt bidrag til europæisk metrologi i de evaluerede 
programmer. Panelet mener, at disse aktiviteter også behøver støtte i det fremtidige program. Denne 
støtte bør iværksættes inden for de foreslåede rammer på en sådan måde, at de betydelige europæiske 
behov på området opfyldes og den høje kvalitet af CRM sikres og fastholdes. 
Panelet måtte foretage denne evaluering inden for en meget stram tidsplan på kun tre måneder. Den hjælp, 
vi har fået fra SMP-programmets personale, har været meget værdifuld, og uden den ville arbejdet ikke 
have kunnet færdiggøres inden for den givne tidsplan. Panelets medlemmer har alle aktivt bidraget til 
rapporten, og panelets konklusioner og henstillinger er nået i enighed. 
58 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen er meget taknemmelig overfor panelet bag 5-årsevalueringen for dets grundige og 
detaljerede arbejde med at undersøge aktiviteterne under programmet vedrørende standardisering, måling 
og prøvning (SMP) fra 1991 til 1995. Panelets konstruktive henstillinger bifaldes og vil blive taget i be­
tragtning under det fjerde rammeprogram og i planlægningen af aktiviteter vedrørende standardisering, 
måling og prøvning i det femte rammeprogram. 
Som panelet påpeger, har SMP-programmet i de seneste fem år gennemgået grundlæggende forandringer 
hvad angår anvendelsesområde og virkemåde. Disse forandringer var nødvendige for at sikre, at 
programmet forvaltes på samme måde som andre specifikke industrirelaterede forskningsprogrammer 
under det fjerde rammeprogram. Denne udvikling fortsætter hen imod en form, hvor der gøres større brug 
af uddelegering og teamwork. 
Med hensyn til andre henstillinger, der skal implementeres på kort sigt, erkender Kommissionen fuldt ud 
vigtigheden af at sikre, at indkaldelser af forslag ikke overtegnes, af at nedbringe forsinkelser i 
projektevaluerings- og udvælgelsesprocessen, og af at sikre nyttiggørelse og formidling af projekternes 
resultater. Der træffes, og vil fortsat blive truffet, passende foranstaltninger i disse henseender. Et vigtigt 
tiltag, som vil bidrage til at forøge nyttiggørelse og formidling af resultaterne, er, at projekternes fremdrift 
nu kontrolleres i forhold til klare kvalitetsindikatorer. Kommissionens foreløbige retningslinjer for det 
femte rammeprogram (dokumenterne KOM(96)332 og KOM(96)595) går igen i panelets henstillinger 
vedrørende behovet for at målrette Fællesskabets forskningsbestræbelser, forøge fleksibiliteten i 
Fællesskabets forskningsprogrammer for at opfylde behovene, efterhånden som de opstår, og nedbringe 
tidsforbruget ved projektevaluering og -udvælgelse. 
Det er særlig opmuntrende, at panelet har anerkendt fordelene ved det målrettede system til indkaldelse af 
forslag under SMP-programmet. Systemet, som i vid udstrækning var af eksperimenterende art, da det 
blev etableret, har allerede udviklet sig væsentligt og vil fortsat udvikle sig under det fjerde 
rammeprogram. Det gør det muligt at målrette Fællesskabets FTU-aktiviteter vedrørende standardisering 
præcist og effektivt mod områder, hvor de virkelig presserende behov er, og kan fungere som model for 
lignende systemer under det femte rammeprogram. 
Kommissionen er helt enig med panelet i, at standardisering, måling og prøvning har enorm betydning for 
det europæiske erhvervslivs fremtidige konkurrenceevne på verdensmarkederne og for den generelle 
velfærd i samfundet. 
59 
III. EVALUERINGSPANELET 
Professor Freddy ADAMS (Referent) 
Adams er i dag professor i kemi ved universitetet i Antwerpen, hvor han indtil oktober 1995 var rektor og 
formand for universitetets forskningsråd, lian er medlem af en række belgiske forskningsinstitutioner. 
Hans forskningsarbejde vedrører primært miljøkemi og materialevidenskab. 
Michael BROCK 
Brock, som er uddannet i elektroteknik og akustik, er direktør for transducerproduktdivisionen ved Bruel 
og Kjær. Desuden fungerer han som konsulent inden for ledelse og strategisk planlægning for 
højteknologiske virksomheder. 
Pierre CROON 
Croon er i dag administrerende direktør for det belgiske standardiseringsinstitut. Han deltager aktivt i 
European Committee for Standardization (CEN-CENELEC). 
Gôran LINDHOLM (Formand) 
Lindholm er direktør for NORDTEST, en organisation der beskæftiger sig med afprøvning i de nordiske 
lande. Af tidligere erfaringer kan nævnes bestyrelsesposter på internationalt niveau på elektronik- og 
informationsteknologiområdet. 
Dr. Walter RAULS 
Rauls er administrerende direktør i udvalget vedrørende standarder, som afprøver materialer under DIN 
(det tyske standardiseringsinstitut). Han deltager desuden aktivt i forskellige arbejdsgrupper under CEN. 
Michel ROUSSEAU 
Rousseau, som er uddannet i maskinteknik, er auditør for det franske akkrediteringsudvalg (COFRAC). 
Dr. James TWEED 
Dr. Tweed er teknisk direktør for programmer vedrørende prøvnings- og konstruktionsmetoder ved AE A 
Technology Harwell (UK). Hans tekniske forskerbaggrund ligger inden for polymerer og metalbaserede 
kompositmaterialer. 
60 
61 6. 
5-ÅRS EVALUERING 1996 
MIOØ OG KLIMA 

I. RESUME 
1.0 Indledning 
5-års evalueringen 
Dette er resuméet af 5-års evalueringen 1996 af særprogrammerne for forskning og teknologisk udvikling 
(FTU) inden for miljø og klima. Det omfatter alle de forskningsaktiviteter inden for disse områder, som 
Kommissionen har ydet støtte til i perioden 1991 til midten af 1996, herunder aktiviteter, der har modtaget 
støtte inden for det tredje rammeprogram (1990-1994), samt alle aktiviteter, der indtil nu er omfattet af det 
fjerde rammeprogram (1994-1998). I overensstemmelse med KOM (96) 220 endelig udgave (22. maj 1996) 
udgør denne 5-års evaluering den endelige evaluering af det program, der blev lanceret på miljøområdet 
under det tredje rammeprogram. 
Det evalueringspanel, der har ansvaret for gennemførelse af 5-års evalueringen, er mødtes ved flere 
lejligheder for at drøfte den baggrundsdokumentation, som Kommissionens tjenestegrene har leveret, for at 
interviewe Kommissionens personale og repræsentanter for organisationer med interesse i miljøforskning og 
for at udarbejde et udkast til evalueringsrapport. De enkelte paneldeltagere har gennemført separate drøftelser 
med højtstående personer inden for de videnskabelige kredse i hele Europa. Technopolis Ltd. udsendte 
ligeledes et spørgeskema til samtlige projektkoordinatorer inden for miljøprogrammet (1990-1994) samt 
miljø- og klimaprogrammet (1994-1998). I alt blev der udsendt 805 spørgeskemaer, og 402 koordinatorer 
svarede inden sidste frist, som var midt i september (svarsats på 50%). 
Miljø- og klimaprogrammerne 
Særprogrammet for forskning og teknologisk udvikling inden for miljø (1990-1994) skulle danne det 
videnskabelige og tekniske grundlag for implementering af EU-politikken. Det var inddelt i følgende 
områder: 
Deltagelse i programmer vedrørende globale forandringer 
Miljøteknologier - og instrumenter 
Forskning i økonomiske og sociale aspekter af miljøspørgsmål 
Tekniske og naturlige risici 
554 projekter modtog støtte i løbet af programmet, der havde et projektbudget på 300 mio. ECU og et samlet 
programbudget på 315 mio. ECU. 
Særprogrammet for forskning og teknologisk udvikling inden for miljø og klima (1994-1998) har mål 
svarende til forløberen. Bl.a. skal det: 
Bidrage til internationale programmer for forskning i globale forandringer 
Opfylde kravene til subsidiaritet og bidrage til samhørighed gennem fremme af videnskabeligt og 
teknologisk samarbejde og integration mellem europæiske universiteter, forskningsinstitutter og 
virksomheder 
Være i overensstemmelse med medlemsstaternes aktiviteter 
Være af høj kvalitet og styrke det videnskabelige grundlag i Europa 
Bidrage til udvikling af den videnskabelige viden og tekniske kompetence, der er nødvendig for at 
opfylde de miljøpolitiske mandater 
Yde et væsentligt bidrag til vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse og fremme de små og 
mellemstore virksomheders deltagelse. 
Programmet har et budget på 567 mio. ECU og er inddelt i fire centrale arbejdsområder 
Det naturlige miljø, miljøkvalitet og globale forandringer (47% af budgettet) 
63 
Miljøteknologi (25%) 
Rumteknologi anvendt til miljøovervågning og -forskning (20,5%) 
Menneskelige aspekter ved miljøændringerne (7,5%) 
I midten af 1996 var der blevet tildelt 313 projektpriser til et samlet EU-bidrag på 246 mio. ECU. Endvidere 
var 22 samordnede aktioner (EU-bidrag på 5,3 mio. ECU) ligeledes blevet godkendt. 
De videregående uddannelsesinstitutioner samt forsknings- og teknologiorganisationer dominerer 
programmet. 2 124 institutioner blev godkendt til at deltage i aktioner med omkostningsdeling. Disse 
omfatter 1 040 videregående uddannelsesinstitutioner, 863 forsknings- og teknologiorganisationer, 123 
virksomheder og 99 andre organisationer. Industriens lave deltagelse er et problem. 
2.0 Evalueringspanelets konklusioner 
Særprogrammerne for forskning og teknologisk udvikling (FTU) inden for miljø (1990-1994) og miljø og 
klima (1994-1998) har ydet væsentlige bidrag til udviklingen af miljøvidenskab. Programmålsætningerne var 
meget relevante for de miljøvidenskabelige programmer både i Europa og på internationalt plan, og det 
gennemførte arbejde kan muligvis bidrage til udvikling af miljøpolitikken. Gennemførelsen af programmerne 
har for størstedelens vedkommende været tilfredsstillende, og gennemførelsen af målsætningerne i form af 
videnskabelige resultater var god på de fleste områder og imponerende på andre. Indvirkningerne på 
udviklingen af politikker var imidlertid mere begrænsede, og industriens ringe deltagelse betød, at bidragene 
til den europæiske konkurrenceevne var marginale. 
Relevans 
Der er fortsat behov for et program for forskning og teknologisk udvikling inden for miljø og klima. En 
stigende vægt på en bæredygtig udvikling vil være bedst tjent med et meget synligt program for støtte til de 
europæiske miljøforskningskredse, som tidligere og nuværende forskningsprogrammer har bidraget til at 
skabe. 
Det centrale i denne støtte skulle være et specifikt rammeprogram, der kombinerer det nuværende program 
for miljø og klima og MAST-programmet. Der er behov for effektive mekanismer, der kan skabe forbindelse 
mellem dette rammeprogram og miljøforskningsbehovene og -foranstaltningerne i Kommissionens 
generaldirektorat med ansvar for miljø (GDXI) og med andre relevante generaldirektoraters forskningsbehov. 
Det bør ligeledes knyttes sammen med arbejdet i andre organer og agenturer såsom Det Europæiske 
Miljøagentur (EEA), Den Europæiske Rumorganisation (ESA) og European Meteorological Satellite 
Organisation (EU METS AT). Der er behov for bedre forbindelser med Det Fælles Forskningscenters 
miljøinstitut for at gøre dette FFC-institut mere synligt i de europæiske miljøforskningskredse. 
Målene med programmet er også stadig relevante. Der er især stadig behov for at styrke og opretholde det 
europæiske, videnskabelige grundlag og for at gennemføre en forskning, der svarer til den fastlagte politik. 
Det er ligeledes vigtigt at sikre industriens deltagelse for at tilskynde til spredning af god miljøpraksis, 
efterhånden som denne bliver en stadig vigtigere faktor i konkurrenceevnen. 
Programsammensætningen svarede i vid udstrækning til programmålene. Miljø- og klimaprojekterne 
omfattede en blanding af grundforskning og anvendt forskning, der var relevant for en øget forståelse og i 
mindre omfang for udviklingen af en politik. Deltagerne så projekterne som en mulighed for at udvide den 
nuværende knowhow, for at skabe nye europæiske netværk og for at udvikle nye redskaber og teknikker via 
adgang til supplerende kilder til ekspertise i andre europæiske organisationer. Størstedelen af projekterne var 
dog ikke gearet til at øge den industrielle konkurrenceevne. 
64 
Effektivitet 
Arbejdet inden for miljøprogrammerne blev for størstedelen passende finansieret og gennemført på en 
effektiv måde. Programmet ser ud til at være blevet gennemført på en omkostningseffektiv måde. 
Forvaltningen og administrationen af programmet var for det meste sund. Nogle problematiske 
forvaltningsspørgsmål skulle være løst med udnævnelsen af en ny programdirektør. Den generelle 
administration var tilfredsstillende, og gennemførelsen på projektlederplan prisværdig. Deltagerne satte pris 
på den hjælp, de fik fra projektansvarlige i alle programmets faser. De fleste mente, at Kommissionens 
procedurer for indsendelse af ansøgninger var klare og nemme at følge, selv om mange stadig anser dem for 
at være for langsommelige. Sene udbetalinger var et andet fælles klagepunkt for forskningskredsene. 
Der var alvorlige problemer med hensyn til forholdet mellem Kommissionens tjenestegrene og 
programforvaltningsudvalget (COPEC). Overgangen fra et rådgivende organ til et forvaltningsudvalg har 
ikke været hverken glat eller godt administreret, og der må i fremtiden gøres en indsats for at etablere 
produktive arbejdsforbindelser. 
En række andre administrative problemer var også indlysende. Isoleret set var ingen af dem særlig alvorlige, 
men en rettidig gennemgang af administrative funktioner, procedurer og ressourcer, særlig personalepolitik 
og -praksis, ville bidrage til at hindre problemer og til at opretholde nuværende ydelsesniveauer. 
Den række af støttemuligheder, som Kommissionens tjenestegrene råder over (aktioner med 
omkostningsdeling, samordnede aktioner og ledsageforanstaltninger), var tilfredsstillende, selv om nogle 
aspekter af anvendelsen af dem ikke var. Man beklagede manglen på støtte til projekter omfattende et stort 
antal institutioner. Selv om disse indebærer store udgifter til koordinering og kommunikation, opvejer 
fordelene ved at deltage ofte udgifterne, og der anbefales fleksibilitet med hensyn til medtagelse af sådanne 
projekter. Der var ligeledes en udpræget tendens til at reducere projektfinansieringen, uden at der skete en 
tilsvarende reduktion i projektmålsætningerne eller -ambitionerne. Dette burde undgås. Nye transparente 
procedurer for evaluering af projektforslag blev imidlertid hilst velkommen. 
Virkninger 
Der er ingen tvivl om, at deltagerne var tilfredse med projektresultaterne. Målsætningerne blev umiddelbart 
realiseret for så vidt angår netværkssamarbejde og finansiel sikkerhed, mens man oplevede øget viden som et 
resultat på mellemlang sigt. 
Projektkoordinatorerne var overbevist om, at projekterne havde nået deres videnskabelige potentiale og om, 
at det europæiske miljøvidenskabelige grundlag var blevet styrket som følge heraf. Netværkssamarbejde har 
bidraget til at skabe dynamiske europæiske forskningssamfund, der er velintegrerede i nationale og globale 
forskningsprogrammer og tilknyttede kredse. 
Nogle forskningsresultater var blevet inddraget i den politiske debat, selv om de generelle politiske 
virkninger var begrænsede. Dette skyldes hovedsageligt arten af det arbejde, der blev udført, og de 
komplicerede, langvarige og indirekte måder, hvorpå videnskabelige beviser finder vej til og påvirker de 
politiske kredse og beslutninger. Manglen på politisk indvirkning er imidlertid blevet forværret af den 
manglende forbindelse mellem GDXII (Videnskab, Forskning og Udvikling), forskningskredsene, de 
organer, der fastlægger politikken såsom GDXI (Miljø) og andre generaldirektorater, der beskæftiger sig 
med miljøspørgsmål. 
Programmets aspekter vedrørende netværkssamarbejde har i vid udstrækning bidraget til EU-politikkens 
samhørighedsaspekter, selv om de dårligt stillede regioner stadig fik en uforholdsmæssig lille del af 
projekterne. 
65 
Industriens ringe deltagelse i programmet har betydet, at det generelle bidrag til konkurrenceevnen har været 
lille. I fremtiden må der gøres en større indsats for at tilskynde industrien til at deltage i projekter og netværk 
og for at realisere projekternes industrielle potentiale. 
Overlapningen mellem særprogrammernes og de nationale programmers interesseområder er tilstrækkelig til 
at sikre, at særprogrammerne forbliver relevante i forhold til de nationale behov, men ikke i så omfattende 
grad, at de kan betragtes som erstatninger for den nationale indsats. 
Alle de tilgængelige beviser peger på reel additionalitet og subsidiaritet, idet deltagelse i EU's 
særprogrammer tilføjer en international dimension via adgang til supplerende aktiver, der ikke er tilgængelige 
på nationalt plan. Mange af de projekter, der beskæftiger sig med globale og regionale spørgsmål, kunne ikke 
være blevet gennemført uden støtte fra Kommissionen. 
Projektresultaterne er blevet formidlet til andre deltagere i programmet og til de videnskabelige kredse 
generelt. Formidling til de slutbrugere, der fastlægger politikker, og til de industrielle kredse har været mere 
skuffende. Der må etableres nye mekanismer for at sikre dette. Dette kunne indebære brug af eksterne 
konsulenter, som skal rådgive om formidlingsstrategier og ændring af nogle fremtidige foranstaltninger til 
brugerfokuserede områder, der til dels defineres af de berørte brugerkredse. 
3.0 Evalueringspanelets henstillinger 
Videreførelse 
Særprogrammet for forskning og teknologisk udvikling inden for miljø og klima bør videreføres i Det 
Femte Rammeprogram. Spredning af miljørelaterede FTU-aktiviteter til andre programmer er ikke en 
gennemførlig eller ønskelig mulighed. Der er behov for en kritisk masse af meget synlig miljørelateret 
forskning, hvis bæredygtig udvikling skal være et af de centrale punkter i Det Femte Rammeprogram. Dette 
betyder dog ikke, at miljørelaterede FTU-aktiviteter skal centraliseres i GDXII (Videnskab, Forskning og 
Udvikling). Andre generaldirektorater, særlig GDXI (Miljø), GDVI (Landbrug), GDVII (Transport) og 
GDXVII (Energi) bør tilskyndes til at fortsætte og udvide deres miljørelaterede FTU-aktiviteter, idet der 
vedtages forbedrede mekanismer for at sikre synergi frem for dobbeltarbejde. 
Integration 
Særprogrammet for forskning og teknologisk udvikling samt demonstration inden for havforskning og -
teknologi (MAST) bør integreres i et udvidet program for FTU inden for miljø og klima. Argumenterne for 
integrering opvejer argumenterne for en fortsat adskillelse. Der er især behov for at styrke den 
miljørelaterede FTU's relative stilling for at sikre, at en bæredygtig udvikling bliver et centralt punkt i Det 
Femte Rammeprogram, og dette kan bedst ske ved, at man har en kritisk masse af fremtrædende FTU i et 
meget synligt særprogram. 
Netværkssamarbejde 
Vægten på netværkssamarbejde under særprogrammet for FTU inden for miljø og klima bør opretholdes 
og styrkes. Fordelene ved netværkssamarbejde i Europa blev rost højt, de blev realiseret uden problemer, og 
miljøforskningskredsene satte stor pris på dem. Disse fordele vil dog sandsynligvis være ret kortvarige, da 
der mangler en vedvarende indsats for at fremelske en samarbejds- og netværkskultur. Panelet anbefaler 
derfor, at der fortsat fokuseres på etablering og opretholdelse af netværk mellem: 
Deltagere i individuelle projekter 
Deltagere i forskellige projekter 
Alle interesserede parter inden for specifikke emneområder, særlig de områder, der kræver en 
tværvidenskabelig fremgangsmåde 
66 
Der bør gøres en særlig indsats for at inddrage industrien i netværk og projekter inden for miljø og klima. 
Opdeling 
Programstrukturen bør opdeles, og der bør skelnes mellem brugerfokuseret forskning og andre former for 
forskning. Indførelse af politisk baserede, brugerfokuserede områder ville medføre en fokusering af 
programaktiviteterne og øge sandsynligheden for, at arbejde, der er relevant for fastlæggelsen af politikker, 
har en passende indvirkning på de pågældende politikker. Brugerfokuserede områder bør begrænses i antal, 
kun tegne sig for højst halvdelen af det samlede budget, have identificerbare brugere blandt de miljø- og 
industripolitiske beslutningstagere, og de skal have stor relevans for den politiske planlægning på kort og 
mellemlang sigt. Alle andre forslag bør have en mellemlang til langsigtet horisont. Mulige brugerfokuserede 
områder kunne være aktiviteter vedrørende: 
Globale spørgsmål og bekymringer, såsom uvished omkring klimaforandringer. 
Behovene for regionale systemer med deltagelse af flere lande og regionale politiske planlæggere, 
f.eks. regionale havspørgsmål. 
Nogle af industriens og de industripolitiske kredses specifikke behov, såsom forskning i renere 
produktionsteknologi. 
Nogle af GD XI's (Miljø) specifikke behov i forbindelse med implementeringen af FN's 
rammekonvention om klimaforandringer; affaldsbehandlings- og bortskaffelsesteknologi samt 
offentlighedens opfattelse af miljøspørgsmål. 
Udvælgelse 
Udvælgelsesprocedurerne bør afspejle forskellen mellem brugerfokuserede forskningsprojekter og andre 
forskningsprojeker med supplerende kriterier for brugerfokuserede projekter. Forslag inden for 
brugerfokuserede områder bør ud over at opfylde fortrinlighedskriterier specificere relevansen for den 
politiske planlægning, potentielle brugere og måder, hvorpå projektresultaterne kan udnyttes ved udviklingen 
af politikker, og der bør tages hensyn til denne information i forbindelse med udvælgelsesbeslutningerne. 
Projektforslag, der ikke er centreret omkring brugerfokuserede områder, bør ikke forventes at indeholde en 
så detaljeret information om potentielle udnyttelsesmåder, selv om den ville være velkommen, da alle 
projekter, der modtager støtte inden for særprogrammet, bør have direkte eller indirekte relevans for 
fastlæggelsen af en miljøpolitik. 
Formgivning 
Individuelle brugerkredse for specifikke brugerfokuserede områder (f.eks. GDXI (Miljø), andre 
generaldirektorater, nationale politiske planlæggere, industrien osv.) bør høres og i videre udstrækning 
inddrages i udformningen og specificeringen af forskningsprogrammerne og arbejdsprogrammerne. 
Dermed fokuserer programmerne mere på brugerbehovene, og disse brugerkredse gøres opmærksom på 
eksistensen og den potentielle nytte af forskningsresultaterne. Kommissionens tjenestegrene bør definere 
rækkevidden af den resterende del af programmet ved at fastlægge brede områder, der er af interesse for, og 
som optager mange brugerkredse, herunder de videnskabelige kredse selv. 
Etablering af forbindelser 
Forbindelserne mellem GDXII (Videnskab, Forskning og Udvikling) og GDXI (Miljø) må forbedres, særlig 
inden for de brugerfokuserede områder. På nuværende tidspunkt kan GDXI (Miljø) ikke få adgang til 
resultaterne af arbejde, som har modtaget støtte fra GDXII (Videnskab, Forskning og Udvikling), og kan 
ikke vurdere deres relevans for planlægningen af politikker. Der kan til dels rådes bod herpå gennem bedre 
"pakning" af resultaterne og forbedrede kommunikationskanaler og -mekanismer mellem de to general­
direktorater. Det er imidlertid af afgørende betydning, at GDXI udviser mere interesse for og spiller en større 
rolle i forbindelse med fastlæggelsen af forskningsdagsordenen og af arbejdsprogrammet for specifikke 
67 
brugerfokuserede områder, der opfylder dets behov på kort og mellemlang sigt som bruger af 
forskningsresultater af relevans for fastlæggelsen af politikker. GDXI bør navnlig offentliggøre sin dagsorden 
på mellemlang sigt og dens indflydelse på forskningen. Andre generaldirektorater med interesse i 
miljøspørgsmål (f.eks. Landbrug, Energi og Transport) bør ligeledes tilskyndes til at spille en større rolle i 
forbindelse med GDXIl's fastlæggelse af forskningsdagsordenen. 
Formidling 
Formidlingspraksis bør forbedres gennem bedre pakning og målretning og gennem skræddersyet 
formidling af resultaterne til brugerkredsene. Specificering af brugerfokuserede områder og inddragelse af 
de relevante brugerkredse i fastlæggelsen af dagsordenen vil uden tvivl forbedre udsigterne for nyttiggørelse 
af forskningsresultater af betydning for fastlæggelsen af politikker. Formidlingsmekanismerne kan dog stadig 
forbedres. Brugerkredsene er interesserede i problemløsning og dermed i information, der kan bidrage til 
problemløsning, uanset hvilke problemer der er tale om. Resultater af den miljøforskning, som har modtaget 
støtte fra GDXII (Videnskab, Forskning og Udvikling), og som har betydning for fastlæggelsen af politikker, 
må derfor pakkes sammen med andre data af betydning i forbindelse med specifikke problemer. Alt dette må 
dernæst formidles til velspecificerede målgrupper på forskellige måder, f.eks. ved hjælp af publikationer, 
brochurer, seminarer, workshopper osv. GDXII bør fortsat forsøge at finde frem til måder, hvorpå dette kan 
foregå, eventuelt ved at gøre brug af eksterne konsulenter, som kan definere en effektiv formidlingsstrategi. 
Industri 
Der bør gøres etforsøg på at øge industriens deltagelse gennem et delprogram rettet mod virksomhedernes 
behov. Udviklingen og implementeringen af teknologi med en reduceret miljøpåvirkning er af afgørende 
betydning i forbindelse med en bæredygtig udvikling, og alligevel er industriens deltagelse i øjeblikket lav. 
Man bør forsøge at finde frem til måder, hvorpå hindringer for industriens deltagelse kan nedbringes og 
deltagelse gøres mere attraktiv. Der slås til lyd for et brugerfokuseret område rettet mod nogle af industriens 
behov. Alternativet, der går ud på at henvise ansøgere fra industrien til andre specifikke programmer, f.eks. 
industri- og materialeteknologi, kan ikke anbefales. 
COPEC 
Man bør være opmærksom på forbindelserne mellem Kommissionens tjenestegrene og programudvalget for 
særprogrammet for FTU inden for miljø og klima (COPEC). Ændringen af dets status fra et rådgivende 
organ til et forvaltningsudvalg har ført til mere formelle og mere anstrengte forbindelser med Kommissionens 
tjenestegrene. Der er behov for foranstaltninger for at genoprette den gensidige tillid og samarbejde. Der bør 
lægges vægt på at finde en balance mellem de beføjelser, som henholdsvis Kommissionens tjenestegrene og 
de nationale regeringers repræsentanter har. 
Finansiering 
Man bør gå kraftigt imod presset for at nedskære den individuelle projektfinansiering og sprede 
ressourcerne for tyndt over et stort antal projekter. Projektdeltagerne modtager generelt mindre end de 
beløb, som de anmoder om i deres forslag, mens projektmålsætningerne ikke reduceres tilsvarende. For 
mange betyder dette, at de må søge supplerende finansiering, og den andel af de samlede omkostninger, som 
Kommissionen dækker, reduceres reelt. Behovet for supplerende finansiering tyder på, at de oprindelige 
ansøgninger ikke var overdrevne og på, at arbejdets videnskabelige integritet vil kunne bringes i fare, hvis 
disse ansøgninger ikke imødekommes fuldt ud. For at undgå dette bør Kommissionens tjenestegrene 
undersøge foreslåede nedskæringer nøje og modstå presset for at sprede ressourcerne for meget. Det bør 
overvejes at skabe adgang til rådgivning fra personale, der er i stand til at foretage realistiske skøn af 
projektressourcekravene, f.eks. personale, der har erfaring med F&U projektforvaltning, gennem udpegelse 
af eksterne "referencegrupper". 
68 
Administrative procedurer og ressourcer 
Der bør i alle de af Kommissionens tjenestegrene, der beskæftiger sig med FTU-foranstaltninger inden for 
miljø og klima, foretages en gennemgang af de administrative procedurer og ressourcer. 
Komplicerede bureaukratiske procedurer er baggrunden for klager over langsommelige 
ansøgningsprocedurer og sene udbetalinger. Evalueringspanelet fik også at vide, at den øgede arbejdsbyrde 
ikke stod i forhold til den beskedne personaleudvidelse i Kommissionens tjenestegrene i de seneste fem år, og 
at problemerne med en for stor arbejdsbyrde var akutte inden for nogle programområder. Hvis dette virkelig 
er tilfældet, bør der øjeblikkeligt tages skridt til at rette op på situationen. Forskningskredsene har indtil nu 
været positive over for programforvaltningen, og det er vigtigt, at man ikke lader underbemanding true 
denne situation. 
69 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen hilser denne uafhængige evaluering af EU's FTU inden for miljø og klima velkommen, og 
den vil tage hensyn til henstillingerne både ved implementeringen af det nuværende program under det fjerde 
rammeprogram og ved udviklingen af det femte rammeprogram for slutningen af dette århundrede. 
Kommissionen erkender, at forskning i miljøspørgsmål på EU-plan er af afgørende betydning for, at man kan 
imødekomme de samfundsmæssige behov og ønsker og for, at man kan behandle de grundlæggende 
problemer omkring land, hav og luft og dermed bidrage til en sikrere og sundere planet inden for rammerne 
af en bæredygtig udvikling og vækst. Derfor bør et vigtigt tema i Det Femte Rammeprogram være at få 
frigjort de levende ressourcer og ressourcerne i økosystemerne, således at man kan håndtere de vigtigste 
problemer såsom vor fremtidige vandforsyning, miljø og sundhed, bedre beskyttelse mod katastrofer, øko-
forvaltning og bymiljøet. 
Netværk i og uden for Europa har været et vigtigt element i en succesrig miljøforskning, og europæiske team 
har være i front med behandlingen af* de globale udfordringer, vi står over for, gennem deres bidrag til 
internationale initiativer såsom Regeringspanelet vedrørende klimaforandringer (IPCC), Det Internationale 
Geosfære-Biosfære-Program (IGBP), Verdensprogrammet for Klimaforskning (WCRP) og "Human 
Dimensions" programmet (HDP). Disse forbindelser vil fortsat være af afgørende betydning i søgningen efter 
løsninger på spørgsmål og problemer, der ikke kun findes eller er koncentreret i Europa. 
Behovet for at inddrage flest mulige interesseorganisationer i udformningen og gennemførelsen af den 
fremtidige miljøforskning er et centralt element i ønsket om at sikre transparens og om at opfylde borgernes 
behov. Dette vil fortsat være en af Kommissionens tjenestegrenes prioriteter i forbindelse med udviklingen og 
implementeringen af Kommissionens forskningsaktiviteter. Der er allerede foretaget forbedringer for at 
styrke forbindelserne mellem de generaldirektorater, der har ansvaret for operationel forskning, og de 
generaldirektorater, der varetager den politiske beslutningstagning, for at sikre en større synergi og 
kohærens, og denne proces vil blive udviklet yderligere. 
Kommissionens tjenestegrene erkender, at der må gøres en fortsat indsats for at fremme mulighederne for 
industriel deltagelse, både af store og små til mellemstore virksomheder, i forskningsaktiviteterne. Disse 
muligheder tages op inden for specifikke områder af de eksisterende forskningsaktiviteter såsom 
miljøteknologi og rumfart, men der står stadig meget tilbage at gøre for at sikre bedre synergi mellem den 
offentlige og den private sektor og mellem akademiske kredse og industrien for at optimere de potentielle 
muligheder og fordele ved samarbejde inden for miljøforskning. En sådan forskning må aldrig anses for blot 
at være for organisationer inden for den offentlige sektor, og den må ikke gennemføres udelukkende for 
offentlige midler. Alligevel mener Kommissionen ikke, at oprettelse af et delprogram specifikt rettet mod 
industriens behov, som foreslået af panelet, er den bedste måde, hvorpå man kan sikre denne synergi og 
industriens deltagelse. 
Der er allerede taget en række skridt til at udnytte EU-finansieret forskning bedst muligt. Kommissionens 
tjenestegrene vil dog fortsat arbejde på at sikre større kendskab til og større synlighed af resultaterne af EU's 
miljøforskning. Der må findes løsninger for at sikre, at den store mængde resultater så hurtigt som muligt 
formidles i en forståelig form til de personer, der kan gøre den største brug af dem og har størst behov for 
dem. 
Panelet har kort gjort rede for arbejde gennemført af Det Fælles Forskningscenters miljøinstitut. Panelet 
fastslår korrekt, at en vurdering af miljøinstituttet ikke ligger inden for panelets mandat og derfor er blevet 
gennemført af en separat gruppe under ledelse af professor Carlos A. Borrego, men i hovedrapporten 
henvises der alligevel til miljøinstituttets udgifter til miljørelateret arbejde. Disse tal er vildledende. Kun 37% 
af instituttets budget (der i 1995 var på i alt 43,5 mio. ECU og ikke 46 mio. ECU som anført i rapporten) er 
afsat til miljøforskning, idet de resterende 63% tildeles i form videnskabelig og teknisk støtte til EU-
politikker, der udvikles og implementeres af Kommissionens tjenestegrene (det vil hovedsageligt sige 
forberedelse og implementering af direktiver). Det beløb, som instituttet har brugt på forskning i den periode, 
70 
6. 
der er omfattet af det fjerde rammeprogram, vil derfor være på 60-64 mio. ECU og ikke halvdelen af 
budgettet for hele miljø- og klimaprogrammet (566,5 mio. ECU), som anført af panelet. 
Endelig erkender Kommissionen i sine dokumenter om de foreløbige retningslinjer for Det Femte 
Rammeprogram, at der må foretages ændringer i nogle af dens forvaltningsteknikker og -ordninger for at 
sikre en mere effektiv forvaltning. 
Spørgsmål vedrørende forvaltningen af forskningsaktiviteterne, der er blevet rejst i rapporten, vil blive 
behandlet i denne forbindelse. Kommissionens tjenestegrene tillægger imidlertid behovet for en konstruktiv 
og åben dialog med programudvalget stor betydning, samtidig med at det institutionelle ansvar for de 
forskellige aktører i forskningsprocessen bevares, og der er allerede taget skridt til at sikre den gensidige 
tillid og det samarbejde, der er af afgørende betydning for miljøforskningen. 
71 
III. EVALUERINGSPANELET 
Dr. Lea Kauppi (Formand) 
Generaldirektør for det finske miljøinstitut siden 1995 
Prof. Niels Busch 
Direktør for det dansk-russiske energiforskningsinstitut i Moskva 
Tidligere direktør for RISØ (Danmark) 
Prof. Eloy Garcia Calvo (trak sig pga. helbredsproblemer) 
Professor i meteorologi ved Universidad de Alcala, Spanien 
Leder af det spanske F&U program om klima 
Prof. Mike Chadwick 
Direktør (Europa) for Leadership pour l'environnement et le développement (LEAD), Schweiz 
Tidligere direktør for Stockholms miljøinstitut og formand for det årlige monitoreringspanel 1995 for FTU-
programmet inden for miljø og klima 
Prof. Wim Harder 
Videnskabelig direktør for TNO instituttet for miljøvidenskab, energiforskning og procesinnovation, 
Nederlandene 
Prof. André Lebeau 
Formand for rumfarts- og rumteknologiprogrammerne, Conservatoire national des arts et métiers, Frankrig 
Tidligere præsident for CNES og direktør for Méteo France 
Tidligere leder af ESA og videnskabelig direktør for CNES 
Prof. Francesco Mauro 
Direktør for miljøafdelingen i det nationale agentur for ny teknologi, energi og miljø (ENEA), Italien 
Hr. Ken Guy (Referent) 
Direktør for Technopolis Ltd., konsulenter inden for innovationspolitik, UK 
Tidligere seniorforsker ved Science Policy Research Unit (SPRU) ved Sussex University 
72 
5-ARSEVALUERING1996 
73 7. 

L RESUMÉ 
BAGGRUND 
I henhold til artikel 4, stk. 2, i Rådets beslutning 94/804/EF om FTU-særprogrammet inden for 
havforskning og -teknologi skal Kommissionen lade uafhængige, eksterne eksperter gennemføre en 
evaluering af de aktiviteter, der er gennemført inden for de områder, der er omfattet af dette program, og 
af ledelsen af dem i de seneste fem år forud for denne evaluering. 
Denne 5-årsevaluering dækker de relevante aktiviteter, der er gennemført under det tredje rammeprogram 
(fra 1991 til 1994) og under første del af det fjerde rammeprogram (indtil begyndelsen af 1996). Hvor det 
er muligt, gøres desuden rede for de væsentligste resultater af det andet rammeprogram (1987 til 1991). 
Denne vurdering subsumerer den endelige evaluering af særprogrammet MAST-II under det tredje 
rammeprogram. Den omfatter desuden en vurdering af de tidlige stadier af MAST-III og en analyse af de 
væsentligste resultater af MAST-I. 
Evalueringspanelet bestod af seks uafhængige eksperter, som evaluerede programmets relevans og 
effektivitet med hensyn til at nå dets mål og forsøgte at fremhæve eksempler på særligt væsentlige 
resultater. Panelet drøftede desuden kravene til Fællesskabets fremtidige forskning inden for havvidenskab 
og -teknologi. 
Panelet gennemførte personlige samtaler med: udvalgte projektkoordinatorer; alle nationale delegationer i 
MAST-udvalget (MAST-COM); repræsentanter fra Kommissionens generaldirektorater GDIII, GDXI og 
GDXIV; personale under MAST-programmet; samt EUROPMAR-programmets daglige ledelse. Panelet 
undersøgte desuden resultaterne af et standardspørgeskema, som blev udsendt til samtlige 
projektkoordinatorer inden for MAST, og en stor mængde litteratur vedrørende MAST-programmet og 
enkeltprojekter. 
Evalueringspanelets rapport er udarbejdet i to dele. Del 1 (dette dokument) er resuméet, som indeholder 
panelets væsentligste konklusioner og henstillinger. I Del 2 (den endelige rapport) beskrives udviklingen af 
MAST-programmet, der redegøres for programmets indvirkning på en lang række spørgsmål, der gives 
eksempler på væsentlige resultater, der fremlægges detaljerede konklusioner og henstillinger, og endelig 
præsenteres forskelligt statistisk materiale vedrørende programmet. 
UDVIKLINGEN AF MAST-PROGRAMMET 
MAST-programmet har udviklet sig gennem MAST-I (1989 til 1991), MAST-II (1991 til 1994) og MAST-
III (1994 til 1998). MAST-I blev egentlig udtænkt som et pilotprogram (med et budget på 50 mio. ECU), 
som dækkede et bredt område, med henblik på at udvikle en efterfølger til programmet. Under MAST-II 
blev visse aktiviteter, der var startet under MAST-I, videreudviklet, nye emner blev introduceret og den 
geografiske dækning blev udvidet. Dette blev opsummeret i bilag I til Rådets beslutning af 7. juni 1991 
(91/35l/EØF). MAST-II havde et endeligt budget på 118 mio. ECU og dækkede fem områder: (I) 
grundlæggende og anvendt havforskning; (II) forskning og ingeniørvidenskab vedrørende kystområder; 
(III) havteknologi; (IV) støtteinitiativer; og (V) målrettede projekter. Risikovurdering blev på et sent 
tidspunkt medtaget som arbejdsområde. 
MAST-III-programmet, som blev udstukket i Rådets beslutning af 23. november 1994 (94/804/EF), 
udvider, udvikler og fokuserer de aktiviteter, der blev genneført under de første to M AST-programmer. 
Dets overordnede mål er "at fremme den videnskabelige viden og teknologiske udvikling, der er 
nødvendig for at forstå, hvordan havsystemer fungerer i det enkelte bassin, for at forberede en bæredygtig 
udnyttelse af oceanerne, der er forenelig med bevaring af havmiljøets kvalitet, og at fastslå 
havsystemernes rolle i de globale ændringer." Budgettet for MAST-III er på 244 mio. ECU, og 
programmet omfatter (A) havforskning; (B) strategisk havforskning; (C) havteknologi; og (D) 
støtteinitiativer. Herudover forøges bestræbelserne på at inddrage SMV (små og mellemstore virksom-
75 
heder) i programmet, og der lægges vægt på parallelle initiativer (f.eks. formidling og 
nyttiggørelse/gennemførelse). 
KONKLUSIONER 
De væsentligste konklusioner, panelet er nået frem til gennem dets evaluering, er anført nedenfor under 
overskrifterne MAST-programmets effektivitet, virkninger og relevans: 
MASI-programmets. effektivitet 
• MAST-programmet har mobiliseret et videnskabeligt fællesskab inden for havforskning over hele 
Europa gennem udvikling af net, der har knyttet et stort antal laboratorier fra forskellige typer af 
organisationer og forskellige lande sammen. Programmet har fremmet tværfaglige forskningsprojekter, 
som er nødvendige for at nå målene under MAST, og forøget Europas muligheder for at deltage i store 
internationale havforskningsprogrammer. 
• Der er sket væsentlige gennembrud i forbindelse med en lang række videnskabelige og (i mindre 
udstrækning) teknologiske spørgsmål. Panelet er overbevist om, at de fleste af disse vigtige resultater 
ikke kunne have været opnået uden de organisatoriske rammer og den tværfaglige indfaldsvinkel, der 
blev muliggjort af finansieringsmulighederne under MAST-programmet. MAST-programmet er det 
eneste af de forskellige europæiske og internationale programmer, der både har mandat og budget til at 
fremme europæisk samarbejde i større forskningsprojekter. 
• 
• Resultaterne af MAST-programmet udgør et vigtigt videnskabeligt og teknologisk aktiv, som på lang 
sigt vil blive anvendt i forbindelse med fremtidige teknologiske landvindinger og i forbindelse med 
ledelsesmæssige og politiske initiativer. Det styrkede videngrundlag, som er udviklet i MAST, har 
derfor en indre økonomisk værdi på lang sigt. 
Udviklingen af dataforvaltningssystemet har i væsentlig grad forøget tilgængeligheden og værdien af de 
data, der er indsamlet i alle projekter under MAST-II- og MAST-III-programmerne. 
MAST-programmets mål er relevante for den førte politik inden for mange sektorer, herunder fiskeri, 
miljø, transport, industri osv. Endnu er det vanskeligt at udpege direkte fordele ved MAST-
programmet for den nationale og europæiske politik vedrørende havene - de fleste medlemsstater har 
end ikke en integreret politik vedrørende forholdene i havene. Alligevel har MAST styrket den grund­
læggende viden og videnskabelige ekspertise, der er nødvendig for at udvikle en sådan. Inden for 
Kommissionen synes der at være temmelig gode forbindelser mellem MAST-kontoret og fiskeri- og 
miljødirektoraterne, men der er behov for at styrke forbindelserne til industridirektoratet og Task 
Force'n vedrørende "fremtidens maritime systemer". 
MAST-programmet synes at have haft en betydelig indvirkning på koordinationen mellem den nationale 
og europæiske politik vedrørende F&U inden for havforskning. I mange tilfælde har den nationale 
politik vedrørende F&U inden for havforskning i vid udstrækning været baseret på erfaringer, der er 
indhøstet ved gennemførelse af MAST-programmet. Desuden synes der ikke at være tvivl om, at 
MAST-programmet har styrket samarbejdet blandt nationale grupper. 
Målet med hensyn til at forøge den europæiske konkurrenceevne inden for havteknologi er kun opnået i 
begrænset omfang, og panelet mener, at dette skyldes mindst to faktorer: industrivirksomhedernes 
deltagelse i programmet har været skuffende lav, og formidlingen af resultaterne fra MAST-
programmet til industrien har ikke været tilfredsstillende. 
Panelet ser positivt på tiltagene under MAST-III til udvikling af bedre forbindelser mellem forskerne og 
brugerne af deres resultater, hvad enten disse er industrivirksomheder eller politikere. 
• Inden for MAST-programmet har antallet af vellykkede "teknologifremmende foranstaltninger for 
SMV" været temmelig lavt. Det lader til, at tilgængeligheden af dette støtteinitiativ fra Kommissionen 
enten ikke blevet formidlet godt nok, eller også opfylder de fremmende foranstaltninger ikke SMV's 
behov, hvad angår deres F&U-aktiviteter. 
MAST-programmets virkninger 
• Panelet var skuffet over at erfare, at meget få medlemmer af MAST-COM havde en erhvervsmæssig 
baggrund, og panelet var overrasket over, at visse medlemmer vidste meget lidt om de MAST-
projekter, deres nationale laboratorier var inddraget i, og om programmets væsentligste resultater. 
• Panelet kan bekræfte, at Kommissionens programmedarbejdere ved MAST-kontoret er højt agtet blandt 
deltagerne i MAST-programmet. 
• MAST-kontorets udgivelse af pjecen "Evaluering af forslag" tidligere på året har modtaget megen ros. 
Proceduren med hensyn til godkendelse af projekter er dog stadig uklar for de fleste ansøgere under 
MAST. Panelet har desuden bemærket, at kontraktforhandlingerne næsten altid har resulteret i 
budgetnedskæringer, som normalt ikke er blevet ledsaget af en tilsvarende indskrænkning af projektets 
mål. 
• Kommissionen synes stadig at undervurdere omfanget af opgaven med at koordinere MAST-
projekterne, men panelet bifalder tiltagene under MAST-III-programmet, som muliggør mere realistisk 
finansiering af omkostningerne til projektkoordination. 
• Panelet bifalder i høj grad den øgede opmærksomhed, der rettes mod formidling og nyttiggørelse under 
MAST-III, men mener, at støtteinitiativerne i denne henseende stadig er utilstrækkelige. Panelet mener, 
at eksperter eller organisationer med et bredere perspektiv ofte ville være bedre end projektpartnerne til 
at formidle de væsentligste resultater fra MAST-projekterne. 
Relevansen af MAST-programmets mål 
• De fleste af de oprindelige mål i MAST-programmet (forøgelse af den europæiske konkurrenceevne, 
udvikling af metoder til udnyttelse af havets ressourcer, etablering af det videnskabelige og 
teknologiske grundlag for forvaltning og beskyttelse af havmiljøet) er stadig gyldige, idet: 
• Europa står over for endnu hårdere konkurrence inden for havbaseret industri fra USA og de 
asiatiske lande, end det gjorde for ti år siden 
• bekymringerne vedrørende overdreven udnyttelse af havets levende ressourcer er mere udtalte end 
for fem år siden 
• mulighederne for at udnytte dybhavsressourcer (olie og gas) nu viser sig 
• bevidstheden om nødvendigheden af bedre forvaltning af Europas kyststrækninger vokser og bliver 
et kritisk spørgsmål i de fleste lande. 
HENSTILLINGER 
Panelets væsentligste henstillinger er følgende: 
• Den Europæiske Union må fastholde et program med et stærkt havforsknings- og teknologielement, 
hvis Europa ønsker at udnytte havets ressourcer og samtidig beskytte havmiljøet. Programmet bør 
omfatte alle områder, som er relevante for havmiljøet, såsom forvaltning af kyststrækninger, fiskeri og 
akvakultur, offshore-energi, udnyttelse af havets ressourcer, transport på havet, osv. Der er betydelig 
overlapning i disse områders behov for videnskab og teknologi, herunder: forståelse og syntetisering af 
naturlige processer og systemer; observations- og overvågningssystemer; varslingssystemer; udvin­
dings- og prospektionsteknologi; socioøkonomisk modelberegning; samt forudsigelse af klimaforan­
dringer. 
77 
• 7. 
Der bør gøres yderligere bestræbelser på at inddrage industrien (navnlig SMV) i MAST-programmet. 
Procedurerne for fremsættelse af forslag, evaluering og indgåelse af kontrakter vedrørende sådanne 
industriprojekter bør revideres med det formål at opnå betydelig forenkling og fremskyndelse og for at 
gøre finansieringsordningerne mere attraktive. 
Grænselinjerne mellem MAST og EUROMAR bør være tydeligere, og der bør opnås et tættere 
samarbejde mellem de to programmer. Panelet foreslår, at de forslagsstillere, hvis projekter godkendes 
af MAST (og de, hvis forslag forkastes, fordi de er for tæt på markedet), skal indsende en kort 
beskrivelse af forslaget til EUROMAR-sekretariatet med henblik på eventuel deltagelse i EUROMAR-
programmet. 
Panelet anbefaler desuden, at grænselinjerne med andre europæiske agenturer (såsom European Science 
Foundation og Det Europæiske Rumfartsagentur) bør være tydeligere for at fremme samarbejde og 
synergi, og at der etableres et tættere samarbejde mellem MAST og andre internationale programmer. 
Der bør træffes yderligere specifikke foranstaltninger for at fremme formidling af resultater af MAST-
programmet, f.eks. (1) regelmæssig udgivelse af et MAST-nyhedsbrev, (2) iværksættelse af workshops 
inden for særlige emner med deltagelse af videnskabsfolk samt ingeniører og teknikere fra industrien, 
(3) tildeling af kontrakter til tekniske institutter eller ingeniørvirksomheder for at gennemføre en kritisk 
undersøgelse af relevansen og de mulige former for anvendelse af de videnskabelige og tekniske 
resultater fra MAST-projekter og for at formidle disse i et passende format. 
• MAST-programmet bør fortsat inddrage en blanding af store, mellemstore og små projekter. Men for 
at kombinere fordelene ved store og små projekter anbefaler panelet, at Kommissionen gør bedre brug 
af muligheden for at udvælge en vifte af relaterede projekter (i stedet for eet stort eller meget stort 
projekt), og partnerne bør opmuntres til at udveksle idéer og resultater på workshopper organiseret af 
Kommissionen i henhold til bestemmelserne om finansiering af "ledsageforanstaltninger". 
Panelet er desuden enedes om følgende henstillinger vedrørende yderligere forbedringer af procedurerne 
og forvaltningen af programmet: • 
• Ved større projekter bør den videnskabelige koordinator bistås af en ledelsesmæssig/administrativ 
koordinator, som udpeges af og modtager økonomisk støtte under programmet. 
• Kommissionen bør fremme samarbejde mellem europæiske partnere med henblik på at koordinere 
opførelse og anvendelse af store havforskningsfaciliteter (oceanografiske fartøjer, undervandsanlæg, 
computere, hydrodynamiske tunneler osv.). 
• Processen til udvælgelse af støtteberettigede projekter bør gøres mere gennemskuelig med en 
fyldestgørende beskrivelse af de anvendte kriterier og deres indbyrdes vægtning. 
• Kommissionen bør meget omhyggeligt undersøge det eksakte formål med kontraktforhandlingsstadiet 
og, når dette er fastlagt, gøre det helt klart over for projektdeltagerne. Kontraktforhandlingsprocessen 
bør desuden gøres så kort som muligt. 
• Der bør udvikles, offentliggøres og iværksættes procedurer for gennemgang af MAST-kontrakter efter 
projekternes afslutning. 
• Kommissionen bør undersøge mulighederne for at indføre metoder til at opmuntre "nyt blod" til at 
deltage i MAST-programmet. 
Endnu en henstilling vedrører behovet for at nå frem til et langt tættere samarbejde mellem MAST og 
"Maritime Task Force". 
78 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen bifalder den uafhængige evaluering af havforsknings- og teknologiprogrammet og vil tage 
henstillingerne i betragting, når den i 1997-98 implementerer den anden række af FTU-projekter under det 
igangværende program. 
Kommissionen tager især det argument til efterretning, at et stærkt element af forskning inden for 
havvidenskab og -teknologi skal fastholdes, "hvis Europa ønsker at udnytte havets ressourcer og samtidig 
beskytte havmiljøet". Selvom forslaget til det femte rammeprogram måske ikke omfatter et målrettet 
program vedrørende de europæiske have, er det sandsynligt, at de forskellige emner, der understreges 
kraftigt i evalueringsrapporten, bliver behandlet omhyggeligt, navnlig gennem to af de områder af høj 
prioritet, som fremsættes i Kommissionens dokument "Forske for fremtiden", hvori fastlægges de 
foreløbige retningslinjer for det femte rammeprogram: "Forskning i bioressourcer og økosystemer" og 
"fremme af konkurrencedygtig og bæredygtig vækst". 
Det har længe været Kommissionens ønske at tiltrække flere deltagere fra erhvervslivet. Den anden 
generelle indkaldelse af forslag under MAST-III (sidste frist den 15. oktober 1996) viser et klart skift i 
retning af emner inden for teknologi, og derfor forventes et øget antal deltagere fra industrien. Der vil i 
fremtiden blive truffet flere foranstaltninger på dette område gennem målretning af prioriteterne inden for 
forskning, mere systematisk formidling af resultaterne fra projekterne, styrkelse af ad-hoc-ordninger til 
gavn for SMV samt fortsat deltagelse i task force'n vedrørende "fremtidens maritime systemer". Ikke 
desto mindre må det erkendes, at selve MAST-programmets idé siden dets dannelse i 1989, hvor der 
lægges stor vægt på undersøgelser af processer, der finder sted i havet, udelukker udbredt deltagelse af 
industrien i hele programmets område. På den anden side ser Kommissionen rige muligheder for at forøge 
programmets socioøkonomiske relevans og synlighed, navnlig på følsomme områder som f.eks. forvalt­
ning af kyststrækninger og overvågning af og prognoser for kystnære farvande. 
En særlig egenskab ved MAST-programmet er tilstedeværelsen af projekter på regionalt plan med et EU-
bidrag på 8-12 mio. ECU. Gennem disse aktiviteter har Kommissionen opnået erfaring, både med hensyn 
til overvågning af store enkeltprojekter, som koordineres centralt af en hovedkontrahent, og med hensyn 
til at samle kontrakter af normalt omfang omkring fælles mål. Kommissionen bifalder panelets henstilling 
om i højere grad at benytte sig af sidstnævnte ordning. 
Sammenkædning med internationale programmer og organisationer er af altafgørende betydning. MAST 
har alierede bidraget til opfyldelse af målene i bl.a. centrale projekter under IGBP, og disse aktiviteter 
agter man at føre videre. MAST-kontoret er desuden aktivt inden for EUROMAR og har indledt et 
frugtbart samarbejde med EMaPS, sekretariatet for European Marine and Polar Board, som for nylig blev 
etableret under ESF's auspicier. 
Gennem iværksættelse af en mængde støtteinitiativer er Kommissionen begyndt at forene europæiske 
havforskere omkring fælles idéer og fremgangsmåder inden for dataforvaltning og modelberegning. 
Kommissionen anerkender behovet for i betydeligt omfang og gennem andre passende initiativer at sikre 
koordineret anvendelse af store forskningsfaciliteter. 
79 
III. EVALUERINGSPANELET 
Prof. Henk POSTMA (Formand) 
Baggrund: kemi. Tidligere stillinger: professor i fysisk og kemisk oceanologi ved universitetet i Groningen 
(1963-86); direktør (1965-88) for det nederlandske institut for havforskning (NIOZ); igennem 10 år 
formand for det nederlandske udvalg for havforskning; fra 1973 til 1975 formand for Scientific Committee 
on Océanographie Research (SCOR). Medlem og tidligere formand for den nederlandske SCOPE-IGBP-
kommission; medlem den nederlandske klimakommission. Bestyrelsesmedlem i Orange-Nassau ordenen. 
Michael W. OWEN (referent) 
Baggrund: ingeniørvidenskab. Autoriseret ingeniør. Fra 1991 til 1995 formand for programfor­
valtningsudvalget, forskningsprogrammet vedrørende kystteknik, Engineering and Physical Sciences 
Research Council. Medlem (1992- ) af Coastal Engineering Advisory Committee, Institution of Civil 
Engineers. Formand for styregruppen for MAFF-forskningsprojektet vedrørende bølgers, dønningers og 
tidevandets fælles egenskaber. 
Dr. Josefma CASTELLVI 
Baggrund: biovidenskab. Forskningsprofessor ved "Consejo Superior de Investigaciones Cientificas" 
(CSIC). Væsentligste tidligere stillinger: Vice-generalsekretær med ansvar for national koordination af 
FTU-programmer i "Comision Interministerial de Ciencia y Tecnologia" (1995); direktør for "Instituto de 
Ciencias del Mar", CSIC (1994); den spanske repræsentant i Antarctic Treaty (1988); leder af det 
nationale forskningsprogram i Antarktis (1989-1994). 
Dr. Kari KVESETH 
Baggrund: miljøkemi. Siden 1993: direktør for videnskabs- og teknologidivisionen i Norges 
forskningsråd. Formand for rådet i for det norske rumcenter. Medlem af bestyrelsen for det norske 
akademi for tekniske videnskaber. Medlem af de væbnede styrkers forskningspolitiske råd. Væsentligste 
tidligere stillinger: bestyrelsesformand i Institute of marine research; medlem af det nationale udvalg 
vedrørende miljøforskning. 
Prof. Pierre PAPON 
Baggrund: fysik, anvendt matematik. Professor i fysik ved Ecole Supérieure de Physique et Chimie 
Industrielles (ESPCI) i Paris. Bestyrelsesformand i Observatoire des Sciences et Techniques (OST) siden 
1990. Medlem af hovedbestyrelsen (siden 1992) og præsidiet (siden 1995) i European Science Foundation. 
1989-95: generaldirektør for IFREMER. 1982-86: generaldirektør for CNRS. 
Tidligere medlem af bestyrelsen for Agence Française pour la Maîtrise de l'Energie, Commissariat à 
l'Energie Atomique, Compagnie Générale d'Electricité. 
Johannes POST 
Baggrund: oceanografi og desuden: geofysik, meteorologi, teoretisk fysik, anvendt matematik. 
Erfaring inden for off-shore- og dybhavsundersøgelser, computersimulationsmodeller og computersoftware 
til maritime applikationer. Medstifter af og administrerende direktør for Hydromod Service GmbH i 
Hannover siden 1989. Medstifter af OSAT GmbH, Heist (1989). Medlem af bestyrelsen for GEOMAR 
Enterprise Association. 
80 
5-ÅRS EVALUERING îm 
BIOTEKNOLOGI 
81 

L RESUME 
Indledning 
Den periode, der er omfattet af denne evaluering, er perioden fra midten af 1991 til midten af 1996. 
BRIDGE under det andet rammeprogram dækkede perioden 1990-1993 og havde et budget på 100 mio. 
ECU, Biotech-I under det tredje rammeprogram dækkede perioden 1992-1994 og havde et budget på 186 
mio. ECU. Biotech-II under det fjerde rammeprogram dækker perioden 1994-1998 og har et budget på 588 
mio. ECU. Den periode, der skal evalueres, dækker således slutningen af BRIDGE-programmet, hele 
Biotech-I og første del af Biotech-II. BRIDGE-programmet er blevet evalueret separat, og der foreligger en 
detaljeret rapport. BRIDGE-rapporten anvendes som en første referenceramme, og de ændringer, der 
forekom i Biotech-I, kommenteres. Det er for tidligt at drage nogle endelige konklusioner vedrørende 
Biotech-II. Denne evaluering er derfor hovedsageligt koncentreret omkring Biotech-I, men indeholder nogle 
kommentarer om de ændringer, man har bemærket i Biotech-II. Den omfatter den endelige evaluering under 
det tredje rammeprogram. 
Evalueringens vigtigste konklusioner 
1. Programmets oprindelige målsætninger er stadig gyldige til trods for de hastige ændringer, der har fundet 
sted inden for videnskab og teknologi. Man må fortsat være meget opmærksom på programmets relevans, da 
molekylær genetik og tilknyttede områder nu leverer de grundlæggende redskaber til næsten alle bio­
industrierne. Det er vigtigt at finde en balance i målsætningerne mellem den langsigtede forpligtelse, der er 
nødvendig for at kunne realisere fordelene, og behovet for fleksibilitet, der skyldes fremskridtene inden for 
den grundlæggende videnskab og teknologi eller de behov, som særlige situationer medfører. 
2. Programmet har samtidig med, at det er forblevet tro mod dets oprindelige målsætninger, udvist 
fleksibilitet, og det har derfor udviklet sig med tiden. Panelet bifalder denne evne til ændring, men nye mål 
eller ændringer i vægtningen af de eksisterende mål, må offentliggøres tidligere og mere generelt blandt 
videnskabsfolk, så de kan gøre sig klart, hvordan deres eget ekspertiseområde passer ind i den ændrede 
prioritering af programområderne. 
3. En ændring, som panelet noterede sig var, at Biotech-I var mere orienteret mod grundforskning end det 
foregående og det efterfølgende program. Af denne grund eller af en anden grund var industriens deltagelse i 
dette program ringere. 
4. Udvælgelseskriterierne er i alt væsentligt blevet fulgt og bidrager fortsat til opbygningen af et europæisk 
forskersamfund, selv om det ser ud til, at der ikke lægges så stor vægt på samhørighedskriteriet. Der findes 
nu kun få eller slet ingen tegn på modstand mod tværnationalt samarbejde mellem videnskabsfolk. Mange 
projekter er imidlertid ikke egentlig indbyrdes afhængige, men er snarere en samling af stort set uafhængige 
delprojekter. Selv om sådanne projekter hyppigt bidrager til udvekslingen af færdigheder og teknologi 
mellem partnerne, går man måske glip af muligheden for at uddybe forbindelserne mellem de europæiske 
laboratorier. 
5. Programmet er med de parametre, inden for hvilke det fungerer, meget omkostningseffektivt, idet det har 
en langt større indvirkning, end dets budget antyder sammenlignet med den samlede europæiske indsats på 
dette område. Dette opnås gennem udnyttelse af de nationale programmers infrastruktur og grundlæggende 
videnskabsstøtte. 
6. De videnskabelige lederes arbejde roses fortsat, men forvaltningsprocessen kunne forbedres inden for en 
række områder. Disse områder diskuteres, og der fremsættes henstillinger. Af særlig betydning er imidlertid 
den forsinkede opstart af projekterne, efter at den oprindelige beslutning om finansiering er truffet, da dette 
kan påvirke industriens konkurrenceevne og hindre dens deltagelse. 
83 
8. 
7. Programudvalgets rolle har ændret sig, efterhånden som programmerne er blevet udvidet. Udvalgets 
forbindelser til evalueringspanelerne er mindre klar. Selv om udvalget godkender politikker, spiller det nu en 
mere passiv rolle i implementeringen. Selv om der ikke er nogen grund til at inddrage udvalget i 
evalueringen, må man sikre sig, at det kan overvåge forbindelsen mellem politik og implementering. 
8. Programmets resultater på kort sigt evalueret på baggrund af antallet af publikationer ser ud til at være 
gode, selv om måske ikke alle publikationer er udkommet endnu. En tidstro analyse af hvert enkelt projekts 
fremskridt i forhold til dets egne mål ville imidlertid være et værdifuldt supplement til resultatevalueringen og 
de nye projektudvælgelseskriterier. Indvirkningerne på industriens konkurrenceevne og resultaterne på 
markedet vil først kunne ses nogen tid efter afslutningen af et program. Det er nødvendigt at evaluere disse 
træk over en meget længere tidsperiode. Det står dog allerede nu klart, at antallet af patentansøgninger fra 
Biotech-I projekter er meget lavt. 
9. Panelet har konstateret, at nogle virksomheder har problemer med reglerne for ejendomsret til resultaterne 
af projekter, hvilket kan påvirke udnyttelsen af resultaterne. Da der måske ikke er tale om et generelt 
problem, må der foretages undersøgelser for at vurdere problemets potentielle indvirkninger og styre 
udviklingen af procedurer, der kan fjerne problemet. 
10. Panelet har påvist et behov for bredere høring af industrien i forbindelse med udformningen af 
programmålsætningerne. Især afspejler de råd på højt niveau, som IRDAC, SAGB og de store 
handelssammenslutninger yder, måske ikke de små virksomheders eller de store virksomheders 
videnskabelige mellemlederes erfaringer. 
11. Panelet har konstateret, at der er forskel på de små og de store virksomheders behov og arbejdsmetoder. 
De eksisterende programmers struktur ser ud til at opfylde de store virksomheders behov godt, da de kan 
arbejde med en længere tidshorisont. Små virksomheder har behov for mekanismer, der underbygger deres 
stilling som værende tættere på markedet. Mulighederne for at indføre separate instrumenter, der opfylder 
deres krav til viden mere direkte, bør undersøges. 
12. Panelet er på grundlag af dets egne erfaringer meget bekymret over den ineffektive procedure for ekstern 
evaluering. I perioden forud for udpegelsen af panelet var der meget lange administrative forsinkelser, der 
bevirkede, at panelet blot havde tre måneder til at udføre sit arbejde. Dette betød, at analyserne ikke kunne 
baseres på uafhængige data indsamlet på panelets foranledning, hvilket i værste fald kan sætte spørgsmålstegn 
ved hele evalueringens værdi. 
13. Panelet har påvist en række betydelige resultater af programmet såsom projektet vedrørende 
mælkesyrebakterier, Lipase-projektet og projekterne vedrørende genomkortlægning og -struktur, særlig 
projektet vedrørende kortlægning af gærgenomet. Det er tydeligt, at nogle projekter, der fører til en 
industriel anvendelse, kræver støtte fra mere end et program for at opnå resultater. Videreførelse af støtte til 
et projekt, der allerede er blevet godkendt og er en succes, gennem konkurrerende bud, må måske tages op 
til fornyet behandling. Den tidstro overvågning af de igangværende projekter kunne have betydning i denne 
forbindelse. 
14. Panelet har konstateret, at der sker en meget ringe koordinering af EU-programmer og nationale 
programmer inden for bioteknologi, og at koordineringen af Kommissionens forskellige programmer er 
endnu dårligere. Det er uundgåeligt, at der foretages en del dobbeltarbejde, og at der findes en del 
overlapninger mellem EU-programmer og nationale programmer. Dette kan endog have nogle fordele og kan 
være af afgørende betydning, hvis EU-programmerne fortsætter med at bygge på den infrastruktur og de 
grundlæggende videnskabelige færdigheder, som de nationale programmer resulterer i. Derimod er den 
manglende koordinering mellem de bioteknologiske komponenter i de forskellige EU-programmer ineffektiv 
og spild af ressourcer. Dette problem løses bedst ved, at de bioteknologiske aspekter af alle de tre 
eksisterende programmer (FAIR, BIOMED og Biotech-II) kombineres. 
8. 
15. EU-programmerne støtter fortsat det videnskabelige grundlag, idet et egentligt videnskabeligt samfund er 
opstået og til stadighed styrkes. Programmerne giver ligeledes den europæiske forskningsindsats større værdi 
gennem projekter, der ikke kunne koordineres effektivt af de nationale programmer alene. 
Vigtigste henstillinger 
Panelet har fremsat en række henstillinger under de fem overskrifter, der findes i kapitel IV i dette 
dokument'. De ti vigtigste henstillinger er anført neden for. 
1. Da der er tegn på, at fordelingen af bioteknologiske emner mellem tre programmer (Biotech-II, Landbrug 
og Fiskeri og BIOMED-II) resulterer i et tab af synergi, anbefaler vi, at de bioteknologiske aspekter i de 
eksisterende programmer kombineres i fremtidige programmer, men med tydelige forbindelser til de 
pågældende brugersektorer. 
2. Som et middel til at behandle de små virksomheders specifikke problemer og for at fremme processer, der 
kan føre til opstart af flere virksomheder, anbefaler vi, at der udvikles finansielle platforme svarende til eller 
parallelt med de nuværende industrielle platforme med det formål at kanalisere finansiering fra den private 
sektor over i udnyttelsen af de muligheder, som EU-programmerne skaber. 
3. Panelet er af den holdning, at procedurerne for høring af industrien er for snævre og finder sted på et for 
højt niveau. Vi anbefaler, at høringsprocessen ændres, så der tages hensyn til de synspunkter, der findes 
blandt industrielle videnskabsfolk på mellemlederplan, blandt brugere og blandt ledere af små virksomheder. 
4. Panelet er enig i konklusionerne på tidligere evalueringer, der går ud på, at uddannelse er et af 
programmernes vigtigste træk. Vi bemærker, at uddannelseskomponenten i Biotech-I ikke blev forbedret i 
forhold til BRIDGE, men Biotech-II er indtil nu bedre. Vi anbefaler, at uddannelseselementet i Biotech-II 
overvåges nøje for at bevare denne forbedring. 
5. Panelet mener, at projektevaluerings- og udvælgelsesprocesserne er retfærdige, og det bifalder den store 
vægt, der lægges på peer review, og opstilling af projekterne i rangorden på grundlag af deres videnskabelige 
kvaliteter. Panelet fremsætter en række henstillinger med henblik på forbedring af processen baseret på 
kommentarer fremsat af de videnskabsfolk, der har været direkte involveret. Den vigtigste af disse 
henstillinger er sikkert, at der bør lægges større vægt på kvaliteten af feedback kommentarerne. Dette er en 
af de vigtigste kontakter mellem Kommissionens personale og det videnskabelige samfund, og den kan være 
af stor værdi ved udarbejdelsen af fremtidige ansøgninger. 
6. Panelet har ligesom tidligere paneler konstateret, at Kommissionens interne procedurer for godkendelse af 
projektudvælgelsen efter en videnskabelig peer review evaluering er uacceptabelt lange og i alvorlig grad 
reducerer programmets konkurrencemæssige indvirkninger. Vi anbefaler, at der foretages en radikal 
gennemgang af procedurerne for at fjerne forsinkelser og for at nedbringe de administrative byrder på 
Kommissionens personale. 
7. Panelet har konstateret, at projekter, der støtter infrastrukturaktiviteter, såsom databaser og 
kultursamlinger, har problemer på grund af Kommissionens usmidige kontraktuelle ordninger og på grund af 
behovet for en stadig fornyelse af kortsigtede kontrakter til støtte for den langsigtede funktion. Vi anbefaler, 
at der udvikles en ny mekanisme for langtidskontrakter vedrørende infrastrukturtjenester, herunder 
indbyggede procedurer for genbehandling for at kontrollere deres resultater med henblik på fortsat støtte. 
8. Panelet har fundet tegn på, at programudvalget er kommet langt væk fra projektudvælgelsesprocessen, og 
at denne adskillelse kan medføre utilsigtede ændringer i politikken på grund af spredningen i de udvalgte 
projekter. Vi anbefaler, at programudvalget varetager kvalitetssikringen i forbindelse med 
projektudvælgelsesprocessen, således at udvalget nøje overvåger forbindelsen mellem politik og praksis. 
Panelets fuldstændige rapport kan fås separat. 
85 
8. 
9. Panelet er på baggrund af sine egne erfaringer med denne evaluering og på grund af dets kendskab til de 
forudgående administrative forsinkelser dybt bekymret over, om den egentlige evaluering af programmer 
prioriteres korrekt. Vi anbefaler en uafhængig, indgående gennemgang af den eksterne evalueringsproces 
sammenlignet med Kommissionens målsætninger, idet der tages hensyn til de erfaringer, som dette panel har 
indhøstet i forbindelse med gennemførelsen af denne evaluering, og til hvor nyttig en tidstro monitorering af 
projekterne kunne være i forbindelse med programevalueringen. 
10. Den nuværende praksis indebærer, at evalueringspanelerne og måske andre ikke er klar over, hvordan 
resultaterne af deres arbejde anvendes. Vi anbefaler, at Kommissionen giver et klart offentligt svar på de 
henstillinger, som de eksterne evalueringspaneler fremsætter, med en begrundelse for, hvorfor den accepterer 
eller afviser dem. 
86 
n. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen ønsker at takke panelet for dets rapport om evalueringen af aktiviteterne under 
bioteknologiprogrammerne i de seneste fem år (1991-1995). Kommissionen er klar over, at rapporten blev 
udarbejdet under tidspres, men den mener alligevel, at resultatet er retfærdigt og nøjagtigt, og at man er nået 
frem til afbalancerede konklusioner og henstillinger. Kommissionen vil her kommentere de vigtigste 
henstillinger: 
- Som panelet anbefaler, skal de bioteknologiske aspekter i de eksisterende projekter kombineres i fremtidige 
programmer. Det fremtidige program om biovidenskab og økosystemer kan fokusere på de muligheder, der 
tidligere er klarlagt, så man høster fordelene af en koncentreret indsats, der kombinerer alle ressourcer og 
midler, som kan opnås i et enkelt program. 
- Med hensyn til de små og mellemstore virksomheders særlige problemer er der allerede blevet indført en 
række fremmende foranstaltninger for disse virksomheder. Der ser ud til at være generel tilfredshed med 
disse foranstaltninger og den måde, hvorpå de implementeres i bioteknologi-programmet. Der er behov for 
en fortsat evaluering og en videreudvikling af disse foranstaltninger for at optimere dem. 
- For så vidt angår industrien modtager Kommissionen råd fra IRDAC (Det Rådgivende Udvalg for Industriel 
Forskning og Udvikling), særlig vedrørende forberedelsen af rammeprogrammerne. Udover den 
institutionelle og politiske rådgivning, som IRDAC yder, modtager Kommissionens tjenestegrene specifik 
rådgivning fra andre industrielle grupper i alle de afgørende faser af forberedelsen og implementeringen af 
programmet. 
- Med hensyn til uddannelse gør Kommissionen enhver tænkelig indsats for at bevare den nuværende 
succesrate, hvilket er en af de henstillinger, som blev fremført i forbindelse med evalueringen af BRIDGE. 
Derudover er Kommissionen ved at udforme metoder til overvågning af kvaliteten og resultaterne af det 
stigende antal stipendier. 
- Panelet mener, at projektevalueringen og udvælgelsen er retfærdig. Det lægger endvidere stor vægt på 
kvaliteten af de sammenfattende konsensusrapporter, der fungerer som en feedback mekanisme til ansøgerne. 
Kommissionen tager denne bemærkning meget alvorligt. Kvaliteten af de sammenfattende konsensusrapporter 
er blevet væsentlig bedre sammenlignet med rapporterne i forbindelse med den tidligere indkaldelse af bud. 
Betydningen af en passende feedback til forslagsstillerne understreges over for de eksterne evaluatorer, som 
deltager i de forskellige peer-review paneler. 
- Da et af de vigtigste mål med rammeprogrammet er at øge den europæiske industris konkurrenceevne, 
træffes der foranstaltninger for at øge overførslen af succesfulde forskningsresultater til salgbare produkter. 
Inddragelsen af industrieksperter og eksperter fra de industrielle platforme i forberedelsen af programmet og i 
udvælgelsen af projekterne er en måde, hvorpå den industrielle brug af forskningsresultater kan fremmes. 
- Panelet anførte, at Kommissionens interne procedurer i forbindelse med projektevaluering og -udvælgelse 
er for lange. Der går omkring 2xh måned efter, at en peer review er gennemført, til Kommissionen træffer en 
beslutning. Kommissionen gør en stor indsats for at nedbringe denne periode yderligere, uden at det går ud 
over arbejdets kvalitet og over retfærdigheden. 
- Panelet foreslog, at koordineringen mellem EU-programmerne og de nationale programmer inden for 
bioteknologi forbedres. Kommissionen har alierede truffet foranstaltninger i denne retning, som sigter på at 
øge programmets effektivitet, synergi og merværdi. Som eksempel kan nævnes pilotundersøgelsen, der 
beskæftiger sig med proteinsyntese og strukturel biologi i Europa, og som gennemføres af bioteknologi­
programmet. 
- Panelet har fundet tegn på, at programudvalget er fjernt fra projektudvælgelsesprocessen. Kommissionen 
mener ikke, at der er grund til at antage, at udvalgets rolle har ændret sig. I artikel 7 i Rådets beslutning 
87 
8. 
bestemmes det således, hvilken rolle udvalget skal spille. Denne har ikke ændret sig væsentligt med tiden 
bortset fra, at den grænse for finansielle forpligtelser, under hvilken udvalgets udtalelse ikke kræves, er 
højere (0,5 mio. ECU mod tidligere 0,3 mio. ECU. Udvalget høres nu også om uddannelsesstipendier og om 
samtlige ledsageforanstaltninger. 
- Panelet er alvorligt bekymret over, at den aktuelle evaluering af programmet ikke prioriteres korrekt. 
Denne erklæring er baseret på det faktum, at de administrative forsinkelser var langt længere end den 
faktiske tid, som panelet har haft til at gennemføre sit arbejde. Det må dog forventes, at det fremtidige 
evaluerings- og monitoreringsarbejde vil drage fordel af det faktum, at monitorering og evaluering nu er 
blevet en systematisk del af Kommissionens daglige rutine i forbindelse med implementeringen af FTU-
programmerne. 
- Panelet foreslår, at Kommissionen giver et klart offentligt svar på dets henstillinger. Denne note tjener 
netop dette formål: et svar på de henstillinger, som panelet har fremsat. Kommissionen mener, at disse 
henstillinger er værdifulde og relevante, da debatten og overvejelserne omkring Det Femte Rammeprogram 
er begyndt. 
88 
III. EVALUERINGSPANELET 
Prof. Dr. Rudolf CASPER 
Prof. Casper deltog i 1995 monitoreringspanelet for bioteknologiprogrammet. Han var direktør for instituttet 
for biokemi og plantevirologi under det biologiske forskningscenter for landbrug og skovbrug, 
Braunschweig, Tyskland indtil 1995. Dette institut er ansvarlig for evaluering og godkendelse af praktiske 
forsøg med transgenetiske organismer i Tyskland. 
Dr. Luke Gregory GEORGIOU 
Dr. Georgiou er administrende direktør for PREST og har erfaring med evaluering, videnskabspolitik og 
teknologisk innovation. Han er et af de grundlæggende medlemmer af Commonwealth Consultative Group on 
Technology Management og konsulent i forbindelse med Det Forenede Kongeriges teknologipolitik. 
Dr. Marti LEISOLA 
Dr. Leisola er teknologidirektør for procesteknologi ved teknologiudviklingscenteret, der koordinerer og 
finansierer anvendt, teknisk og industriel F&U i Finland. Han har erfaring med evaluering af nationale og 
internationale F&U-programmer. 
Hr. Paskai BYÉ 
Hr. Byé, der er forskningsdirektør i INRA (Institut National de Recherche Agronomique), deltog i 
evalueringen af det franske bioteknologiprogram, der dækkede en periode på ti år (1982-92). Denne 
evaluering blev tilrettelagt af CNER (Comité National d'Evaluation de la Recherche). 
Prof. Giampiero RAMPONI 
Prof. Ramponi er direktør for instituttet for biokemi ved universitetet i Firenze. Han er medlem af 
fremskridts- og evalueringsgruppen vedrørende bioteknologi og bioinstrumentering ved CNR. 
Prof. Luis NAVARRO 
Prof. Navarro har været leder af det nationale program for landbrugsforskning i den interministerielle 
kommission for videnskab og teknologi (CICYT). Han har samarbejdet med FAO, Hunan instituttet for 
havebrug og Cuba's landbrugsministerium. 
Prof. Gùnther KREIL 
Prof. Kreil har ud over sit akademiske arbejde siddet i EMBL-rådet, EMBO-udvalget for kandidatstipendiater 
ved Max Planck instituttet for biokemi (Munchen) og for eksperimentel medicin (Gôttingen). 
89 

5-ARS EVALUERING 1996 
BIOMEDICIN 00 SUNDHED 
91 

I, RESUME 
Vi har gennemgået de sidste fem år af Den Europæiske Unions program for biomedicin, forskning og 
sundhed. Denne gennemgang omfatter de tre indkaldelser i forbindelse med Biomed-I under det 
tredje rammeprogram1 og den første indkaldelse i forbindelse med Biomed-II under det fjerde 
rammeprogram. Vor evaluering af programmet og vore konklusioner og henstillinger er baseret på 
data fra Kommissionen, forskellige monitoreringsrapporter i forbindelse med Biomed-I og Biomed-II 
programmerne samt analyser af data indsamlet ved hjælp af et spørgeskema, som 44% af Biomed-I 
koordinatorerne og 25% af Biomed-II koordinatorerne besvarede. 
Forskningsemnerne i Biomed-I var: Lægemidler; arbejdsmedicin og miljømedicin; biomedicinsk 
teknologi; forskning i folkesundhed/sundhedstjenester; AIDS, TB, infektionssygdomme; 
kræftforskning; forskning i hjerte-karsygdomme; hjerneforskning; kroniske sygdomme, aldring og 
sjældne sygdomme; forskning i det humane genom; biomedicinsk etik. I Biomed-II var emnerne de 
samme plus "de juridiske aspekter af horisontale foranstaltninger" herunder demonstrationsprojekter 
som et separat emne. 
Begge programmer tiltrak et stort antal ansøgere: 1640 til Biomed-I, hvoraf 403 (25%) forslag 
modtog støtte, og 1709 til Biomed-II, hvoraf 302 (18%) modtog støtte. I forbindelse med Biomed-I 
blev størstedelen af ansøgningerne indgivet inden for forskningsområderne hjerneforskning, 
kræftforskning, forskning i hjerte-karsygdomme, kroniske og sjældne sygdomme og aldring samt 
forskning i det humane genom. Andelen af ansøgninger vedrørende hjerneforskning, kroniske og 
sjældne sygdomme og aldring og forskning i folkesundhed/sundhedstjenester steg i Biomed-II i 
forhold til Biomed-I. I Biomed-I var samordnede aktioner den vigtigste implementeringsmetode med 
undtagelse af forskning i det humane genom, hvor Kommissionen finansierede forslag med 
omkostningsdeling. I Biomed-II er den dominerende implementeringsform aktioner med 
omkostningsdeling. 
I forbindelse med Biomed-I blev der ansøgt om 824 mio. ECU, mens der blev tildelt et beløb på 134 
mio. ECU. I forbindelse med Biomed-II blev der ansøgt om i alt 317 mio. ECU, mens der blev tildelt 
146 mio. ECU. Dette er et udtryk for en stigning fra 16% i Biomed-I til 46% i Biomed-II. De 
gennemsnitlige EU-bidrag per kontrakt i henholdsvis Biomed-I og Biomed-II (første indkaldelse) var 
på 304 000 ECU og 350 000 ECU til samordnede aktioner og 585 000 ECU og 614 000 ECU til 
aktioner med omkostningsdeling. 
Vi konkluderer, at programmet for biomedicin (Biomed-I og første indkaldelse af Biomed-II) har nået 
målet, der gik ud på at bidrage væsentligt til forbedringen af forskning i og udvikling af medicin og 
sundhed i Europa ved at lette indgåelsen af nyt samarbejde og/eller ved at stadfæste og styrke 
eksisterende samarbejde. Programmet har opfyldt kriterierne om en "merværdi på europæisk plan", 
"en europæisk dimension" og "subsidiaritet" og karakteriseres ved en tværfaglig såvel som en 
multinational fremgangsmåde, der adskiller det fra de biomedicinske programmer, som de nationale 
forskningsorganer og industrien støtter. 
Resultaterne af projekter, der har modtaget støtte fra programmet, som vurderet på grundlag af 
analyserne af Biomed-I, ser ud til at have været kvantitativt og kvalitativt ligeså gode eller bedre end 
mange projekter, der modtager støtte fra ledende nationale finansieringsorganer. Ændringen fra 
samordning mellem mange partnere i Biomed-I til de nuværende egentlige forskningsprojekter 
mellem mindre grupper af partnere i Biomed-II er en meget positiv tendens, som Kommissionen bør 
roses for. 
Biomed-programmet har ligeledes etableret forbindelser til andre af Den Europæiske Unions 
programmer: integration med PECO2 og INCO3 har fremmet deltagelsen af tredjelande fra Central-
og østeuropa. 
Denne 5-års evaluering omfatter den endelige evaluering af programmet for biomedicin og sundhed under Det Tredje 
Rammeprogram 
Pays de l'Europe centrale et orientale (Central- og østeuropæiske lande) 
Særprogram for internationalt samarbejde (under Det Fjerde Rammeprogram) 
93 
9. 
Til trods for programmets succes er vi bekymrede over den relativt massive overtegning og dermed 
spild, der skyldes et begrænset budget og en stor mængde europæiske talenter og ekspertise. 
Metoden til udvælgelse af forslag i Biomed-II, der er baseret på en meget effektiv videnskabelig peer 
review, er en klar forbedring i forhold til udvælgelsesmetoderne i Biomed-I. Alligevel er der 
mulighed for yderligere forbedring, og vi tilslutter os derfor den eksterne monitoreringsrapport 1995 
for Biomed-11, hvori det henstilles, at (i) forslag skal finansieres i den nøjagtige rangorden, uanset om 
delområderne er repræsenteret eller ej, medmindre særligt tvingende omstændigheder gør sig 
gældende, og (ii) at finansieringen af forslag bør baseres på videnskabelig rådgivning og følge en 
trinvis eller en glidende skala, der er proportional med forslagets plads på rangordenen baseret på 
dets endelige bedømmelse. 
Panelet er klar over behovet for de taktiske, nationale og politiske faktorer, der nødvendigvis må 
påvirke udvælgelsen af forslag på forskellige områder. Man kunne nå frem til en balance mellem 
finansiering af forskning baseret på respons og forskning baseret på en taktisk top-down-strategi, hvis 
der indføres nogen grad af videnskabelig baseret fleksibilitet (f.eks. 10%) ved fastlæggelsen af 
størrelsen af den finanisering, som Kommissionen og medlemsstaterne afsætter til de forskellige 
forskningsområder. For at bevare den høje kvalitet af resultaterne af Biomed-programmet og for at 
sikre lighed på et tidspunkt, hvor midlerne til forskning er yderst begrænsede, henstiller vi imidlertid, 
at Kommissionen uanset et bestemt områdes taktiske betydning bør fastsætte et minimumsresultat, 
under hvilket ingen forslag kan finansieres. I denne forbindelse vil vi rose Kommissionen for dens 
implementering af passende monitoreringssystemer i form af Project Review Board og eksterne 
monitoreringspaneler. 
Fem aspekter af programmet fortjener særlig opmærksomhed, nemlig (i) den relativt lille andel af 
industrielle kontrahenter; (ii) det relativt lille antal forslag vedrørende forskning i illegale stoffer; (iii) 
den lange periode, der går mellem modtagelsen af forslagene og udbetalingen af midler 
(gennemsnitligt mellem 12 og 16 måneder); (iv) de få kvindelige ekspertevaluatorer og medlemmer 
af monitoreringsudvalgene; (v) manglen på personale i Kommissionen, der beskæftiger sig med 
biomedicin-programmet. Analyser af disse spørgsmål og henstillinger om, hvordan eventuelle 
mangler kan rettes, drøftes i teksten og i afsnittet "Konklusioner og henstillinger". 
Vi vil rose EU højt for at have vedtaget et program for biomedicin, der har stor indvirkning på den 
europæiske, biomedicinske forskning, og som vil få en stor positiv indvirkning på forebyggelse, 
diagnosticering, forvaltning og behandling af sygdomme i Europa. Programmet giver EU et utrolig 
magtfuldt netværk og en database med en uovertruffen ekspertise inden for medicin lige fra 
molekyler til menneske og samfund, der ud over at give anledning til en meget produktiv og 
integreret forskning mellem medlemsstaterne danner grundlag for en hurtig indsættelse af europæiske 
task force'r vedrørende strategiske og/eller nationale spørgsmål efterhånden, som de opstår. Vi håber 
meget, at programmet for biomedicin under det tredje og det fjerde rammeprogram vil danne 
grundlag for et lignende program under det femte rammeprogram, og at et sådant program tildeles et 
væsentligt større budget, så man kan undgå, at mange fremragende initiativer, der afspejler 
medlemsstaternes biomedicinske kapacitet, går til spilde. 
Konklusioner og henstillinger 
i Vi konkluderer, at programmet om biomedicin (Biomed-I og første fase af Biomed-II) har nået 
målet, der gik ud på at bidrage væsentligt til forbedringen af forskning i og udvikling af 
medicin og sundhed i Europa ved at lette indgåelsen af nyt samarbejde og/eller ved at 
konsolidere og styrke eksisterende samarbejde. Programmet har opfyldt kriterierne om en 
"merværdi på europæisk plan", "en europæisk dimension" og "subsidiaritet" og karakteriseres 
ved en tværfaglig såvel som en multinational fremgangsmåde. 
ii Som følge heraf adskiller den forskning, der støttes af EU's program for biomedicin, sig klart 
fra de programmer for biomedicin, som støttes af de nationale forskningsinstitutioner og 
industrien. 
94 
9. 
iii Ud over at bidrage til etableringen af nye og store europæiske biomedicinske konsortier ser 
resultaterne af de projekter, der har modtaget støtte under programmet, som evalueret i 
forbindelse med analyserne af Biomed-I, ud til at være kvantitativt og kvalitativt lige så gode 
som eller bedre end resultaterne af mange projekter, der har modtaget støtte fra de nationale 
organer. 
Denne konstatering er baseret på (i) de positive nye forbindelser, der er etableret mellem 
partnerne, herunder de industrielle partnere, (ii) bidrag til innovative metoder inden for 
sundhedsvæsenet, (iii) det relativt store antal patentansøgninger, der er indsendt, tildelt og 
autoriseret (dvs. bidrag til skabelse af velfærd), og (iv) den store indvirkning, som 
publikationer produceret af en stor del af de projekter, der har modtaget støtte under Biomed-
programmet, har haft. 
iv Som følge af Kommissionens politik og en væsentlig stigning i budgettet skete der en stor 
ændring fra samordnede aktioner og centraliserede faciliteter i Biomed-I til projekter med 
omkostningsdeling som den fremherskende implementeringsform i Biomed-II. Denne ændring 
fra samordning mellem mange partnere til egentlige forskningsprojekter mellem en mindre 
gruppe af partnere er en meget positiv tendens, som Kommissionen bør roses for. 
v Til trods for denne positive tendens er vi bekymrede over, at programmets relativt begrænsede 
budget (som dog er steget gennem årene) betød, at kun en lille del af forslagene under Biomed-
I og endnu færre under Biomed-II kunne modtage støtte. Overtegningen var relativt høj, og 
under 15% af forslagene (Biomed-II, første indkaldelse) inden for biomedicinsk teknologi, 
hjerneforskning og kræftforskning blev finansieret, og kun gennemsnitligt 18% af samtlige 
forslag blev finansieret under programmet. Omfanget af finansieringen af de enkelte udvalgte 
projekter er endvidere svingende, og i nogle tilfælde gør den det måske umuligt at nå alle de 
oprindelige mål, der lå til grund for udvælgelsen af projekterne. Det positive resultat af 
Biomed-I (jf. 3 ovenfor) tyder på, at forhandlinger mellem Kommissionen og kontrahenterne i 
det mindste i forbindelse med de samordnede aktioner førte til en løsning, hvor Kommissionen 
sammen med nationale eller andre (f.eks. industrielle) bidrag sikrede den foreslåede forsknings 
succes. Resultaterne af Biomed-II, hvor projekter med omkostningsdeling er den 
fremherskende implementeringsform, er endnu ikke klarlagt. 
vi Biomed-programmet har også etableret forbindelser med andre af EU's programmer: 
integration med PECO og INCO har fremmet deltagelse af tredjelande fra Central- og 
østeuropa. 
vii Der eksisterer monitoreringssystemer i form af Project Review Board (PRB), som hvert år 
gennemgår hvert enkelt projekts fremskridt og har beføjelser til at gennemføre ændringer eller 
afslutte utilfredsstillende projekter på grundlag af skriftlige bidrag og om nødvendigt besøg på 
stedet. Kommissionen har ligeledes opfyldt EU-kravene om en detaljeret monitorering af 
programmet som helhed, og nærværende rapport samt den eksterne evalueringsrapport 1995 
vedrørende første indkaldelse af bud under Biomed-II er eksempler herpå. Der kan dog stadig 
gennemføres forbedringer, idet monitoreringen kunne være mere stram, systematisk og 
tilgængelig. Vi henstiller, at PRB fortsat monitorerer de videnskabelige fremskridt i forbindelse 
med programmet, men at det derudover også monitorerer den indvirkning, som finansiering af 
forslag og områder har på programmets resultater. Den administrative monitorering af 
fremskridtet i forbindelse med kontrakterne bør gennemføres af pålideligt personale i 
Kommissionen ved hjælp af computerbaserede databaser. Dette ville bidrage til en mere 
direkte og hurtigere evaluering af de ændringer, der sker i løbet af programmets 
gennemførelse, til at gøre Kommissionen opmærksom på behovet for ændringer og til i høj 
grad at lette de eksterne monitoreringspanelers arbejde. 
viii Metoden til udvælgelse af forslag i Biomed-II er en klar forbedring i forhold til de metoder, 
der blev anvendt i Biomed-I. Vi vil gerne rose Kommissionen højt for dens indførelse af den 
95 
9. 
nye Biomed-II udvælgelsesmetode, der indebærer en meget effektiv peer review og samtidig 
sikrer kontraktuel fortrolighed og tavshedspligt. Det sidste er vigtigt for industriens deltagelse, 
og kan ved at garantere forslagsstillerne fortrolighed have spillet en væsentlig rolle i den fortsat 
høje svarsats i forbindelse med indkaldelsen af forslag under Biomed-II. 
ix Vi tilslutter os den eksterne monitoreringsrapport for Biomed-II 1995, hvori det henstilles, at 
(a) forslag skal finansieres i den nøjagtige rangorden, uanset om delområderne er repræsenteret 
eller ej, medmindre særligt tvingende omstændigheder gør sig gældende, og (b) at 
finansieringen af forslag bør baseres på videnskabelig rådgivning og følge en trinvis eller en 
glidende skala, der er proportional med forslagets plads på rangordenen baseret på dets 
endelige bedømmelse. Det er endnu uvist, om disse to principper gennemføres i forbindelse 
med anden og tredje indkaldelse af forslag under Biomed-II. 
x Til trods for denne henstilling (ix) er vi klar over behovet for de strategiske, nationale og 
politiske faktorer, der nødvendigvis må påvirke udvælgelsen af forslag på de forskellige 
områder afhængigt af (a) EU's særlige behov, (b) fremkomsten af nye sygdomme (f.eks. 
AIDS), (c) genopblussen af kendte sygdomme (f.eks. tuberkulose), (d) fremkomst eller 
udbredelse af kendte sygdomme på grund af demografiske ændringer (f.eks. demens af 
Alzheimer-typen og andre aldersbetingede problemer) og/eller (e) en ny udvikling, der kan 
fremme sundhedsvæsenet eller skabelsen af velfærd. Vi henstiller derfor, at tildelingen af 
midler til forskningsområder skal sikre, at den bedste forskning finansieres, når det er muligt, 
og at der samtidig åbnes mulighed for at tage hensyn til strategiske betragtninger. Man kunne 
nå frem til en balance mellem finansiering af forskning baseret på respons og forskning baseret 
på en taktisk top-down-strategi, hvis der indføres nogen grad af videnskabelig baseret 
fleksibilitet (f.eks. 10%) ved fastlæggelsen af størrelsen af den finanisering, som 
Kommissionen og medlemsstaterne afsætter til de forskellige forskningsområder. 
Finansieringens størrelse fastlægges stadig af Kommissionen og medlemsstaterne på grundlag 
af strategiske betragtninger, men programudvalget kunne tilpasse den i overensstemmelse med 
kvaliteten af forslagene inden for de forskellige forskningsområder. Dette ville muliggøre en 
vis frihed til at flytte midler mellem områderne for at lette ændringer i vægtningen inden for 
den europæiske, biomedicinske forskning samtidig med, at man sikrer, at de biomedicinske 
områder, der er af størst strategisk betydning for medlemsstaterne, repræsenteres i eventuelle 
specifikke indkaldelser af forslag til forskning. 
xi For at bevare den høje kvalitet af resultatet af Biomed-programmet og for at sikre lighed på et 
tidspunkt, hvor midlerne til forskning er yderst begrænsede, henstiller vi imidlertid, at 
Kommissionen uanset et bestemt områdes taktiske betydning bør fastsætte et minimumsresultat, 
under hvilket ingen forslag kan finansieres. Anvendes det nuværende Biomed-II resultatsystem 
(0 til 4, hvor 4 er fremragende) og analyserne af den første indkaldelse af forslag under 
Biomed-II (jf. den eksterne monitoreringsrapport 1995, figur 12 og 13), bør det mindste 
gennemsnitlige resultat der berettiger til finansiering af forslag, sættes til 3, hvilket er i 
overensstemmelse med Kommissionens egne kriterier for grænsen mellem "fremragende" og 
"god". 
xii Industriens og særlig de små og mellemstore virksomheders (2,3% af kontrahenterne) 
deltagelse er måske ikke så høj, som man kunne have ønske eller forventet. Den nøjagtige 
årsag hertil er uklar, men en faktor, der har bidraget hertil, kan have været den tid, der 
medgår til gennemførelsen af udvælgelses- og finansieringsproceduren, der gennemsnitligt er 
på 12 til 16 måneder. Endvidere kan de små og mellemstore virksomheder (SMV) være 
bekymrede over, at forslagene, selv om de er "fortrolige", alligevel gennemgår en omfattende 
peer review, og der er ingen garanti for, at de udvælges i konkurrencen. Alligevel bedømte 
alle de 16 virksomheder, der var partnere med dem, som svarede på vort spørgeskema, 
projektet til at være vigtigt for deres virksomheds forrretningsstrategi, og 9 ud af 16 (56%) 
bedømte projektet til at være "meget vigtigt" (højeste mulige bedømmelse) for deres 
96 
9. 
forretningsstrategi. Kommissionen bør tage dette som en ros fra industriens side og som en 
tilskyndelse til at undersøge, hvordan man kan øge industriens deltagelse. 
Problemet med relativt få deltagende små og mellemstore virksomheder kan også til dels 
skyldes, at Kommissionen parallelt med Biomed-programmet i 1995 indførte en ordning med 
forundersøgelsespræmier til små og mellemstore virksomheder samt kooperative 
forskningsprojekter for konsortier bestående af 4 små og mellemstore virksomheder. Dette 
SMV-initiativs indvirkninger på Biomed-programmet må evalueres på et senere tidspunkt. Vi 
anbefaler imidlertid, at Kommissionen sikrer, at der gøres mere opmærksom på fordelene 
(dvs. de gøres mere synlige) for de små og mellemstore virksomheder ved at deltage i det 
almindelige Biomed-program. 
xiii Programmets arbejde med illegale stoffer er ikke så synligt, som EU kunne have ønsket. Dette 
kan skyldes, at illegale stoffer ikke er et forskningsemne i sig selv, men snarere en del af en 
række forskellige forskningsområder. Der er imidlertid betydelige, positive, videnskabelige 
fordele ved at indarbejde illegale stoffer i f.eks. lægemiddelforskningen, hjerneforskningen og 
AIDS-forskningen. På grund af den store overtegning af programmet og det relativt lille 
budget, der er afsat til biomedicin, kan fastlæggelse af illegale stoffer som et separat 
forskningsemne være til skade for programmet som helhed, medmindre budgettet øges 
tilsvarende. Vi anbefaler, at det nuværende system bevares, medmindre der afsættes 
ekstrabeløb til det specifikke arbejde med illegale stoffer. 
xiv Vi er bekymrede over den relativt lange periode, der medgår fra modtagelsen af forslagene til 
overførslen af beløb til forskningen, navnlig da dette kan være en af de faktorer, der kan 
afholde industrien fra at deltage i programmet. Vi er dog klar over, at denne lange forsinkelse 
hovedsageligt skyldes forhandlingsfasen, der på grund af det lille personale i Kommissionen og 
forhandlingernes komplicerede karakter nødvendigvis må være ret langvarig. Denne 
forsinkelse kan sandsynligvis nedbringes væsentligt, hvis Kommissionens personale øges fra 18 
til 28, det antal, der oprindeligt var afsat til programmet (jf. nedenfor). 
xv Der mangler positiv diskrimination i programmet, idet kun få kvindelige videnskabsfolk 
udnævnes til eksperter i forbindelse med udvælgelsesprocessen og til de eksterne 
monitoreringsteam. Vi anbefaler, at Kommissionen tager positive skridt til at rette op på denne 
situation og gør enhver tænkelig indsats for at blive en egentlig positivt diskriminerende 
arbejdsgiver. 
xvi Alle panelets medlemmer har deltaget i evaluerings- og monitoreringsprocessen, og alle har 
dermed været førstehåndsvidner til den store arbejdsbyrde, der ligger på den del af 
Kommissionens personale, som beskæftiger sig med Biomedicin-programmet. Kommissionens 
personale skal ud over at beskæftige sig med indkaldelser af forslag, evalueringer og de 
eksterne monitoreringsudvalg også effektivt forvalte 700 og i slutningen af 1997 1 200 
kontrakter. Kontrakterne omfatter komplicerede videnskabelige og finansielle spørgsmål i en 
del eller mange medlemsstater. Vi mener, at den overdrevne arbejdsbyrde, der til dels skyldes 
det relativt lille antal ansatte, ikke er i overensstemmelse med hverken god og human 
arbejdspraksis eller en effektiv programforvaltning. Vi anbefaler derfor kraftigt, at 
Biomedicin-programmet på grund af dets centrale betydning for den europæiske, 
biomedicinske videnskab, sundhedspleje og skabelse af velfærd og på grund af dets indlysende 
popularitet tildeles de 28 ansatte som oprindelig planlagt. 
xvii Til trods for nogle af de ovenstående bekymringer vil vi rose EU højt for at have vedtaget et 
program for biomedicin, der har stor indvirkning på den europæiske, biomedicinske forskning, 
og som vil få en stor positiv indvirkning på forebyggelse, diagnosticering, forvaltning og 
behandling af sygdomme i Europa. Selv om andelen af industrielle partnere måske ikke er så 
stor, som man oprindeligt havde håbet på, tyder programmets indlysende betydning for de 
industrielle kontrahenter på, at Biomedicin-programmet med en yderligere målretning mod den 
97 
private sektor også kan komme til at spille en væsentlig rolle i forbindelse med skabelse af 
velfærd. 
Vor uafhængige analyse har vist, at Biomedicin-programmet har en stor europæisk dimension 
og merværdi, og at programmets resultater i form af nye europæiske initiativer, udvikling af 
sundhedsplejen, potentiel skabelse af velfærd og publikationernes kvalitet generelt er 
fremragende. Programmet giver EU et utrolig magtfuldt netværk og en database med en 
uovertruffen ekspertise inden for medicin lige fra molekyler til menneske og samfund, der ud 
over at give anledning til en meget produktiv og integreret forskning mellem medlemsstaterne 
danner grundlag for en hurtig indsættelse af europæiske task force'r vedrørende strategiske 
og/eller nationale spørgsmål efterhånden, som de opstår. Programmet kan allerede med rette 
og med stolthed udvise store resultater såsom opdagelsen af en ny variant af Creutzfeldt-Jakobs 
sygdom, forbedring af overlevelsessatsen til 70% i forbindelse med en tidligere dødelig 
sygdom (alvorlig kombineret immundefekt) og mange andre, som vi har gjort rede for i vor 
rapport. Programmets høje standard og effektivitet er i vid udstrækning baseret på det arbejde, 
som Kommissionens personale udfører, og det fortjener en særlig ros. Vi har påvist en række 
områder, inden for hvilke der stadig kan gennemføres tekniske forbedringer, men programmet 
giver EU en model for andre forskningsinitiativer af central betydning for Europas vækst og 
udvikling. 
Biomedicinprogrammet er en vigtig mekanisme, ved hjælp af hvilken individuelle 
biomedicinske talenter kan indfanges til gavn for hele Den Europæiske Union. Vi håber meget, 
at Biomedicin-programmerne under det tredje og det fjerde rammeprogram vil danne grundlag 
for et lignende program under det femte rammeprogram, og at et sådant program tildeles et 
betydeligt større budget for at undgå, at mange fremragende initiativer, der afspejler 
medlemsstaternes biomedicinske kapacitet, går til spilde. 
98 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen noterer sig panelets bemærkninger om, at Biomed-programmet under både det tredje 
og det fjerde rammeprogram har nået målene, der gik ud på at forbedre den medicinske forskning og 
sundhedsforskningen i Europa, og at det har opfyldt kriterierne om en europæisk merværdi, en 
europæisk dimension og subsidiaritet. Kommissionen noterer sig evaluatorernes klare skelnen mellem 
forskning finansieret af Biomed og nationalt finansieret forskning, hvilket er i nøje overensstemmelse 
med subsidiaritetsprincippet. Med hensyn til resultaterne af de projekter, der har modtaget støtte fra 
programmet, noterer Kommissionen sig panelets bemærkning om, at de ser ud til at være kvantitativt 
og kvalitativt ligeså gode som eller bedre end mange af de projekter, der har modtaget støtte fra de 
nationale organer. 
Kommissionen er klar over tendensen henimod indsendelse af forslag om og udvælgelse af aktioner 
med omkostningsdeling af høj kvalitet. Dette ses som et tegn på den øgede efterspørgsel efter egentlig 
forskningsstøtte på europæisk plan. Selv om programmets succesrate udtrykt i antal projekter svarer 
til NIH (USA) og andre finansieringsorganer, deler Kommissionen panelets bekymring over 
overtegningen. 
Med hensyn til henstillingen om tildeling af midler til forskellige forskningsområder, henleder 
Kommissionen opmærksomheden på, at de vejledende budgetter for programmet, som Rådet har 
opstillet, kan og er blevet ændret på grundlag af forskningsprioriteterne, som et specifikt svar på en 
indkaldelse og efter en positiv udtalelse fra programudvalget. Kommissionen bemærker den høje 
prioritet, som panelet tillægger forskning i illegale stoffer, og at dette område ses som en 
integrerende del af de biomedicinske forskningsaktiviteter. Dette er faktisk i overensstemmelse med 
Rådets seneste udtalelse om spørgsmålet. 
Kommissionen er glad for at modtage kommentarer om forbedringer af udvælgelsesprocedurerne, 
der nu beskrives som værende effektive og fortrolige, og den vil fortsat forbedre 
evalueringsprocedurerne. Anbefalingen om, at der bør fastlægges et minimumsresultat, under hvilket 
intet forslag kan modtage støtte, er allerede blevet gennemført i forbindelse med den anden 
indkaldelse. En analyse af den anden indkaldelse viser en markant stigning i industriens deltagelse, 
men organer, der finansierer sundhedspleje (f.eks. hospitaler), er en af de store deltagere i Biomed-
programmet. 
For så vidt angår positiv diskrimination for at få flere kvindelige videnskabsfolk udpeget i forbindelse 
med udvælgelsesprocedurerne, skal det bemærkes, at Biomed-personalet består af 50% mænd og 
50% kvinder. Kommissionen har kun begrænset valgmulighed med hensyn til de akademiske, 
videnskabelige evaluatorer. Forholdet mellem mænd og kvinder i medlemsstaternes forslag er 9:1. 
Project Review Board (PRB) er det vigtigste instrument med hensyn til den løbende monitorering af 
de videnskabelige fremskridt i forbindelse med programmet, og panelets anbefaling om at øge dette 
organs rolle er blevet noteret. 
Det lille antal videnskabelige ansatte, der beskæftiger sig med administration af programmet, er, som 
panelet bemærkede, et alvorligt problem, og Kommissionen bestræber sig på at finde velkvalificeret 
personale. 
99 
III. EVALUERINGSPANELET 
Prof. S. AYMÉ 
Forskningsdirektør ved INSERM. National ekspert i human genetik, epidemiologi og 
folkesundhedsmæssige spørgsmål i forbindelse med genetiske sygdomme (INSERM og CNRS) og i 
sjældne sygdomme (Sundhedsministeriet). På europæisk plan, ekspert inden for projektet det humane 
genom. Præsident for European Society of Human Genetics. I USA medlem af det rådgivende udvalg 
for genomdatabasen. Medlem af flere redaktionsgrupper. Medlem af EUROCAT sammenslutningen. 
Prof. U. FAUST 
Tidligere leder af instituttet for biomedicinsk teknologi i Stuttgart og langvarigt medlem af Project 
Review Board (Biomed). Omfattende ekspertise inden for biomedicinsk teknik, særlig medicinsk 
billeddannelse, billedbearbejdning og sensorteknologi. Adskillige rådgivningsopgaver i forbindelse 
med industrielle F&U-projekter. 
Prof. G. FINK (Formand og referent) 
Direktør for Medical Research Council's Brain Metabolism Unit, æresprofessor ved universitetet i 
Edinburgh i 1984. Prof. Fink er ansvarlig for fastlæggelsen af afdelingens videnskabelige strategi, 
anvendelse af afdelingens personale og forvaltning af afdelingens centrale budget. Hans personlige 
ekspertiseområder er neuroendokrinologi, neurofarmakologi og neuroendokrin molekylarbiologi. 
Han benyttes meget som opmand inden for neurovidenskab på begge sider af Atlanten. Han sad i 
Wellcome Trust Panel for Mental Health and Neuroscience 1984 -1989. Hans arbejde som opmand 
har omfattet evaluering af en række store institutioner. Han sidder i redaktionsgruppen ved flere store 
aviser. Formand for European Neuroendocrine Association (1991-1995). Medlem af rådet for 
European Neuroscience Association. 
Prof. A. GRAVANIS 
Deltager regelmæssigt i gennemgangen af forskningsforslag, der finansieres af det græske 
generalsekretariat for forskning og teknologi og kommissionen for biomedicinsk forskning under det 
græske sundhedsministerium. Anerkendt ekspert i hormon-afhængige tumorers molekylære 
farmakologi. Autokrin/parakrin interaktion mellem neuropeptider og steroidhormoner i tumorer i 
reproduktionssystemet. Molekylære mekanismer i forbindelse med onkogen regulering af 
celleproliferation/-differentiering. Farmakologisk evaluering af nye hormonantagonister i 
hormonbehandlingen af kræft. 
Prof. J.M. MARTIN-MORENO 
Besøgende kandidatstipendiat ved Harvard School of Public Health, tilknyttet forsker ved Det 
Europæiske Institut for Onkologi i Milano og professor ved afdelingen for epidemiologi og 
biostatistik ved den nationale skole for folkesundhed i Madrid i Spanien, hvor han nu er direktør. 
Hans erfaringer strækker sig fra implementering og evaluering af forskningsprojekter på nationalt og 
internationalt plan til tidligere formandskab for den fagorienterede gruppe om epidemiologi og 
kliniske forsøg under Biomed-I programmet og nuværende medlem af Project Review Board under 
Kommissionens Biomed-program. Han er interesseret i epidemiologiske metoder, metaanalyse og 
særlig i ernæringsepidemiologi i forbindelse med kræft, et emne, som han har offentliggjort en række 
artikler om både i Spanien og i udlandet. 
100 
Prof. L. NOTARANGELO 
Leder af laboratorieinstituttet for molekylær immunologi under det pediatriske fakultetet ved 
universitetet i Brescia. Højtstående klinisk forsker, instituttet for hematologi-immunologi og 
knoglemarvstransplantation under det pediatriske fakultetet ved universitetet i Brescia. Permanent 
medlem af WHO's rådgivende udvalg om primære immundefekter. Medlem af redaktionsgruppen 
ved flere italienske og internationale pediatriske tidsskrifter. Medlem af evalueringsudvalget, Italian 
National Health Institute Research Grants (1992). Medlem af det eksterne monitoreringsudvalg, 
Biomed-II programmet (1995). 
Hans seneste bidrag omfatter: karakterisering af det molekylære grundlag for X-forbundet 
immundefekt med hyper-IgM, identifikation af det gen, der er ansvarlig for autosomal, recessiv 
alvorlig kombineret immundefekt, karakterisering af det molekylære grundlag for X-forbundet 
thrombocytopeni, første kliniske genterapiforsøg med adenosindeaminase defekt. Videnskabelig 
sekretær i European Society for Immune Deficiency. 
101 

10. 
5-AESEVAHJ11ÏHG1996 
LANDBRUG OG FISKERI 
TH?T>TTMTtl?T> ÀI^Il^ïTtfI\TTCTPÏ*¥ 
103 

10. 
L RESUMÉ 
Panelet blev anmodet om at evaluere forskningsprogrammerne inden for landbrug, fiskeri, skovbrug og 
agroindustri i de fem år fra 1991-1996. Denne periode dækkede hele det tredje og dele af det andet og det 
fjerde rammeprogram. Disse omfattede mere end 850 projekter og EU-finansiering på ca. 675 mio. ECU. 
Programmets ændrede fokusering afspejler en velgennemtænkt udvikling. Der er blevet lagt øget vægt på 
skovbrug og fiskeri samt levnedsmidler, ernæring og miljø. En stor del af denne ændring skyldes den førte 
politik. Panelet mente dog, at forskningsprogrammet skulle vise vejen i den førte politik såvel som følge 
den. Dette betyder, at programmet i højere grad burde rumme plads til forfølgelse af mere langsigtede 
mål. 
Panelet foretog en direkte evaluering af en tilfældigt udvalgt gruppe på 15% af projekterne under AIR. 
Projekterne høstede points for fremskridt i forhold til videnskabelige mål, potentiel virkning, effektivitet i 
formidlingen og etablerede forbindelser. For alle fire kriterier gælder, at mindst 82% af projekterne blev 
anset for at have klaret sig "som forventet" eller bedre. På grundlag af de detaljerede resultater fra denne 
vurdering og materiale fra eksisterende rapporter om andre programmer konkluderede panelet, at 
programmet som helhed opfylder dets mål på meget vellykket vis. 
Erstatningen af de separate sektorspecifikke programmer under det andet rammeprogram med det 
integrerede AIR-program under det tredje rammeprogram og FAIR under det fjerde rammeprogram har 
fungeret godt. Koordineringen mellem de tre berørte generaldirektorater synes at fungere fint. 
Forbindelserne til de otte parallelle programmer er vigtige, men der er kun begrænsede oplysninger om, 
hvor effektive de er. 
Trods enkelte meget fine eksempler (f.eks. AlR-projektkataloget) er det samlede informationssystem 
vedrørende EU-programmer ikke egnet til at lette analyse og forvaltning. 
Det informationsgrundlag, udfra hvilket forbindelserne mellem EU-programmerne og de nationale 
programmer skal analyseres og koordineres, er endnu mindre tilfredsstillende. 
I det store og hele blev programmerne forvaltet særdeles godt. Denne bedømmelse vandt genlyd hos 378 
projektkoordinatorer, som deltog i en undersøgelse. Panelet har fremsat flere forslag (se under 
Henstillinger) til forbedring af forvaltningsprocedurerne. 
Et område, der kræver yderligere opmærksomhed, er formidling. Kommunikationen af resultater til de 
videnskabelige kredse synes at være udmærket, men formidlingen til mellem- og slutbrugere kunne 
forbedres. FLAIR FLOW-modellen blev anset for at være et godt eksempel. 
Henstillinger: 
1. Forskningsprogrammet bør åbne mulighed for arbejde med mere langsigtede spørgsmål, 
udover de umiddelbare politiske mål, og med systemer og emner, som måske ikke er rentable i 
dag. 
2. Forskning på tværs af spektret af aktiviteter, der er omfattet af begrebet "bæredygtighed", bør 
fremmes yderligere. Dette bør gøres ved at skitsere de områder, hvor en forøget indsats anses 
for at være nødvendig, og indføje et bæredygtighedskriterium i retningslinjerne for projekterne. 
3. Der bør lægges øget vægt på forskning, som opfylder det voksende forbrugerkrav vedrørende 
oplysning om og tillid til fødekædens integritet. 
4. Programmet bør fremme en andel af projekter, som bestræber sig på at være førende inden for 
videnskabelig udvikling. 
105 
10. 
5. Forbindelserne til miljøprogrammet skal forøges. 
6. Forbindelserne til nationale programmer skal forbedres i første omgang gennem udvikling af en 
effektiv, fælles database. 
7. De nuværende procedurer for indsendelse af projektforslag kunne forbedres ved at muliggøre 
indsendelse af resuméer af forslagene i en forundersøgelsesfase. 
8. . Hvert projekt bør, når det er tilendebragt, underkastes en uafhængig undersøgelse. 
9. Der er behov for mere effektiv formidling af resultaterne, navnlig udover videnskabelige 
udgivelser, som synes tilstrækkelige. Eksemplet fra FLAIR FLOW kunne anvendes som model 
på visse områder. Øget tilskyndelse til brug af eksisterende mekanismer (mobilitet, formidling) 
i forbindelse med forskningsprogrammet kunne ligeledes være nyttig. 
10. Der bør tilskyndes til øget inddragelse af industrien, navnlig SMV. 
11. Antallet af samordnede foranstaltninger bør forøges. 
12. Kommissionens forvaltning af programmet skal styrkes, på visse områder ved ansættelse af 
yderligere personale og navnlig gennem investering af flere ressourcer i et effektivt 
forvaltningsinformationssystem. 
106 
10. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen hilser den eksterne evalueringsrapport vedrørende Fællesskabets forskningsprogrammer 
inden for landbrug, fiskeri og agroindustri i perioden fra 1991 til 1996 velkommen. Rapporten giver et 
godt indblik i udviklingen af de forskellige programmer, og Kommissionen er glad for den generelt 
positive vurdering. Panelets henstillinger vil blive taget i betragtning ved gennemførelsen af den resterende 
del af det fjerde rammeprogram og ved forberedelsen af det femte rammeprogram. 
Målene med Fællesskabets forskningsprogrammer inden for landbrug, fiskeri og agroindustri har været 
mangfoldige, men blandt de væsentligste mål kan nævnes: fremme og harmonisering af tværeuropæisk 
forskning og opbygning af et solidt videnskabeligt grundlag i Europa; styrkelse af det europæiske 
erhvervslivs konkurrenceevne inden for disse sektorer og tildeling af støtte til Fællesskabets politikker. 
Sidstnævnte mål vedrører ikke nødvendigvis umiddelbare behov, som der ofte findes andre finansierings­
kilder til, men omhandler primært langsigtede politiske mål (f.eks. udvikling i landdistrikter, bæredygtig 
udnyttelse af fiskeriressourcerne). Ligeledes er mange grundforskningsområder såsom planters og dyrs 
sundhed, generisk videnskab til fremstilling af ernæringsrigtige næringsmidler og de nye akvakulturarters 
biologi omfattet af tidligere og igangværende EU-programmer. Desuden er der etableret mange 
forbindelser til andre EU-særprogrammer, som inddrager flere grundforskningsaspekter vedrørende 
programmerne inden for bioteknologi, biomedicin, energi, materiale- og industriteknologi, miljø samt 
uddannelse og mobilitet. På alle områder af de tidligere arbejdsprogrammer fremstår videnskabelig og 
teknologisk innovation som det vigtigste kriterium for udvælgelse, og der lægges stor vægt herpå i 
indkaldelserne af forslag. 
Spørgsmål vedrørende bæredygtighed har været genstand for øget opmærksomhed i løbet af 5-årsperioden 
og belyses på nuværende tidspunkt inden for mange områder under FAIR-arbejdsprogrammet. Det i 
rapporten foreslåede bæredygtighedskriterium vil blive undersøgt. Der er i dag forbindelser til miljøpro­
grammet gennem samråd mellem tjenestegrenene og møder vedrørende specifikke områder af 
arbejdsprogrammet. Under det femte rammeprogram er det sandsynligt, at forskning inden for 
biovidenskab og miljøvidenskab bliver tættere forbundet. 
Der er gjort flere forsøg på at overvinde de vanskeligheder og begrænsninger, der er forbundet med 
forbindelser til nationale programmer. Der er med held udarbejdet en oversigt over forsknings­
organisationer inden for fiskeri- og akvakultur og disses forskningsaktiviteter, og en opgørelse over 
landbrugsrelaterede forskningsprojekter har modtaget støtte under et initiativ ved navn AGREP, der er et 
informationssystem vedrørende aktuelle, offentligt finansierede forskningsprojekter, som i øjeblikket 
implementeres i 11 medlemsstater. På baggrund af Kommissionens meddelelse "Sikring af koordination 
gennem samarbejde" er et ad hoc-udvalg under CREST i 1996 blevet nedsat med henblik på at lette 
udveksling af oplysninger vedrørende nationale FTU-aktiviteter. Udvalget har i løbet af det første år 
indsamlet en stor mængde relevante, nationale oplysninger og udarbejdet en værdifuld rapport. 
Samordnede foranstaltninger er fortsat i høj grad blevet fremmet, og finansiering af forslag med 
samordnede aktiviteter er altid blevet prioriteret højt ved udvælgelseprocessen. Idéen med tematiske net er 
blevet fremmet i FAIR-programmet for at styrke samordnede foranstaltninger. Der vil fortsat blive gjort 
bestræbelser på at fremme samordnede aktiviteter af høj kvalitet, navnlig inden for områder, der har 
strategisk betydning for Europa. 
Omfanget af industriens deltagelse i projekterne afhænger i høj grad af de berørte forskningsområder. 
Agroindustrielle projekter har næsten altid deltagelse af mindst een partner fra industrien, og industriens 
deltagelse er steget i 5-årsperioden, hvor den nuværende deltagelse er højere end 25%. På de primære 
produktionsområder er industrien normalt ikke teknologiorienteret og har derfor ikke været særlig aktiv i 
europæiske forskningsprogrammer. De teknologistimulerende tiltag for SMV, der er blevet iværksat under 
FAIR, har tiltrukket et stigende antal forslag og vist sig at være et effektivt redskab til at forøge SMVs 
deltagelse, navnlig inden for levnedsmiddelteknologi. 
107 
10. 
Formidling af resultater er et væsentligt element i Fællesskabets forskningsprogrammer. Formidlingen til 
forskersamfundet gennem videnskabelige tidsskrifter og konferencer har vist sig at være meget effektiv, 
men formidlingen til slutbrugerne kræver endnu større opmærksomhed. Der er etableret særlige net inden 
for levnedsmiddel- og nonfoodsektorerne, hvorimod udbredelsen på andre af programmets områder i 
højere grad afhænger af nationale initiativer og formidlingsplaner, der gennemføres i hvert enkelt projekt. 
Udbredelsen af resultaterne til SMV vil blive sikret gennem det nyligt etablerede FAIR-netværk af 
kontaktpunkter. Tendensen blandt forbrugerne generelt og navnlig forbrugernes voksende krav til 
oplysninger om og tillid til fødekædens integritet er i stigende grad blevet behandlet under de forskellige 
programmer og anføres specifikt i forbindelse med ledsageforanstaltinger vedrørende etiske, juridiske og 
sociale aspekter. Der er lagt øget vægt på levnedsmidlers betydning for menneskers sundhed, idet -
grundlaget herfor var begrænset under FLAIR, voksede under AIR og nu udgør et betydeligt element i 
FAIR. 
Der søges til stadighed forbedringer i programforvaltningen. Selvom uformelle forundersøgelser har været 
et meget effektivt middel til at vejlede ansøgerne om de mest passende finansieringskilder, er Kommis­
sionen af den overbevisning, at formelle forundersøgelsesforanstaltninger kunne medføre endnu større 
skuffelser hos ansøgerne, og at en målretning af indkaldelserne på specifikke områder kunne være et mere 
effektivt middel til bekæmpelse af overtegning. Desuden overvejes forskellige metoder til styrkelse af 
projektovervågning og -vurdering efter gennemførelsen, herunder bistand fra eksterne eksperter. Endelig 
anerkender Kommissionen behovet for et effektivt informationsforvaltningssystem. Der er på det seneste 
udviklet nye informationssystemer (f.eks. AMPERE), men yderligere forbedringer er nødvendige for at 
sikre en harmoniseret og tidssvarende informationsforvaltning. Problemet kunne desuden løses ved at 
forøge mængden af menneskelige ressourcer i Kommissionen. 
Sammenfattende kan man sige, at de fleste af panelets henstillinger er i overensstemmelse med de første 
retningslinjer for det femte rammeprogram som foreslået af Kommissionen i "Forske for fremtiden". 
Kommissionen er af den klare overbevisning, at denne uafhængige evaluering af EU's FTU-aktiviteter 
således vil være meget værdifuld ved den videre gennemførelse af det fjerde rammeprogram og 
forberedelsen af det femte rammeprogram. 
108 
10. 
m. EVALUERINGSPANELET 
Prof. Stefano Cataudella, Università degli Studi di Tor Vergara (I) 
Professor Cataudella, som er docent ved universitetet Tor Vergara (Rom), har stor erfaring med 
forskning, navnlig vedrørende forhold i akvakulturmiljøer og genetisk karakterisering af opdrættede 
fiskebestande. Hvad angår akademisk erfaring har han arbejdet i forskellige af universitetets afdelinger 
siden 1973 og samarbejdet med internationale udviklingsprogrammer. Desuden deltog han i evalueringen 
af FAIR-projekterne. 
Prof. Patrick Cunningham, Trinity College Dublin (IRL), panelets formand 
Professor Cunningham var direktør for Animal Production and Health Division ved FAO indtil 1993. 
Derefter vendte han tilbage til sin stilling som professor i dyregenetik ved Trinity College, og han er 
særdeles aktiv i forskellige internationale, rådgivende udvalg. Hans forskningsarbejde har været centreret 
omkring kvantitativ genetisk teori og effektiviteten af programmer vedrørende forbedring af dyrebesæt­
ninger. 
Francisco Javier Pereiro Munoz, Instituto Espanol de Oceanografia (E) 
Pereiro Munoz har tyve års erfaring inden for fiskeriforskning, navnlig inden for demersale arter i 
europæiske vande. Han er leder af IEO fiskeriforskningsprogrammerne i europæiske vande og har været 
medlem af EF's Scientific and Technical Committee for Fisheries (STCF). Han er den spanske delegerede 
i nogle udvalg under International Council for the Exploration of the Sea (ICES) og i ACFM (Advisory 
Committee for Fisheries Management). 
Dr Daniel Richard-Molard, Institut National de la Recherche Agronomique (F) 
Dr Richard-Molard er leder af afdelingen for protein- og kulhydratteknologi og afdelingen for frugt og 
grønsagsbioteknologi under INRA. Hans forskningsarbejde er fokuseret omkring teknologier til 
omdannelse af kornprodukter til fødevare- og nonfood-formål og omfatter mange samarbejdsprogrammer 
med erhvervslivet. 
Prof. Jorma Sundquist, det finske pulp- og papirforskningsinstitut (SF) 
Professor Sundquist var forskningsdirektør for det papirvidenskabelige center ved det finske pulp- og 
papirforskningsinstitut. Hans forskning dækker polymervidenskab, kemi inden for træ og pulp samt ke­
misk tektilteknologi. Han deltog desuden i evalueringen af FAIR-projekterne. 
Prof. S. Athanasios Tsaftaris, Agricultural University of Thessaloniki (GR) 
Professor Tsaftaris's forskning omfatter mange forskellige aspekter ved planter, navnlig biokemi, 
fysiologi, genetik, avl og bioteknologi. Professor Tsaftaris arbejder i dag i Grækenlands nationale 
forskningsråd og er medlem af flere internationale videnskabelige rådgivningsudvalg. 
Prof. Marcel Vanbelle, Université Catholique de Louvain (BE) 
Professor Vanbelles ekspertiseområde er menneskers og dyrs ernæring. Han har været medlem af det 
belgiske råd vedrørende menneskers ernæring siden 1990, har udgivet mere end 450 afhandlinger og er 
medlem af flere internationale videnskabelige rådgivningsudvalg. 
Prof. Heinrich Wohlmeyer, Wiens ladbrugsuniversitet (A) 
Professor Wohlmeyer er landbrugsforsker med en international uddannelse i økonomi og varehandel. Han 
har erhvervsmæssig erfaring inden for agroindustri og er nu forsker ved universitetet. Hans forskning 
omfatter forvaltning af naturens ressourcer og miljøøkonomi. 
109 

11. 
$-ÅRSEVAU3IBJHG 1996 
IKKE-NUKLEAR ENERGI 
in 

11. 
L RESUMÉ 
1.1 Baggrund 
Dette er et selvstændigt resumé af evalueringspanelets rapport om EU's FTU inden for ikke-nuklear energi 
i perioden fra 1991 til 1996. Resuméet udgør en integreret del af panelets hovedrapport. Vurderingen blev 
gennemført af et panel bestående af uafhængige eksperter, hvis navne og kompetenceområder er vedlagt 
hovedrapporten. Disse FTU-aktiviteter fandt sted under JOULE-programmet under det tredje 
rammeprogram og under THERMIE-programmet samt under efterfølgeren til disse, JOULE-THERMIE-
programmet under det fjerde rammeprogram. 
Da der ikke blev gennemført en endelig evaluering af disse programmer under det tredje rammeprogram, 
subsumerer denne evaluering evalueringen af aktiviteterne under det tredje rammeprogram i 
overensstemmelse med Kommissionens meddelelse til Rådet KOM(96) 220 (endelig udgave) af 22. maj 
1996. 
1.2 FTU-aktiviteterne inden for ikke-nuklear energi 
Oliekrisen i halvfjerdserne ansporede EFs interesse for forskning og demonstration på energiområdet, idet 
forskningselementet forvaltedes af GD XII og demonstrationselementet af GD XVII. Energi­
forskningsprogrammet blev kendt som "JOULE"-programmet i 1989 under det andet rammeprogram, og 
demonstrationselementet blev kendt som "THERMIE"-programmet, som ikke var en del af 
rammeprogrammet. De to elementer blev sammenlagt i "JOULE-THERMIE"-programmet i 1994 under 
det fjerde rammeprogram. De to elementer bliver fortsat formelt administreret og forvaltet af henholdsvis 
GD XII og GD XVII og har to separate programforvaltningsudvalg. 
Målene med de to programmer og deres efterfølgere er beskrevet i afsnit 3.1 og i bilag 2 i 
hovedrapporten. Generelt findes projektkoordinatorerne i JOULE-programmet normalt på universiteter og 
i forskningsorganisationer, hvorimod de i THERMIE-programmet er industrivirksomheder eller 
industrielle forskningsinstitutioner. Mens de enkelte projektbudgetter under THERMIE normalt er større 
end under JOULE, er de samlede programbudgetter nogenlunde lige store. 
De tekniske aktiviteter inden for programmerne vedrørende ikke-nuklear energi dækker et bredt område, 
herunder vedvarende energikilder, rationel anvendelse af energi og fossilt brændsel. Udover forsknings-
og demonstrationsaktiviteter dækker området relaterede foranstaltninger såsom støtte- og 
formidlingsaktiviteter samt strategiske undersøgelser. 
1.3 Hovedrapportens opbygning 
Hovedrapporten er struktureret i overensstemmelse med det format, der er foreslået af CREST til 
vurdering af alle FTU-særprogrammer. 
Afsnit 1 indeholder et selvstændigt resumé af hovedrapporten. 
Afsnit 2 er en indledning til rapporten og den anvendte metode. 
Afsnit 3 indeholder resultatet af en detaljeret, kritisk bedømmelse af programmerne. 
Evalueringspanelets konklusioner fremlægges i afsnit 4. 
Panelets henstillinger fremlægges i afsnit 5. 
Yderligere oplysninger er indeholdt i bilagene. 
1.4 Vurderingens metodik 
Denne evaluering blev gennemført på programplan, ikke på projektplan. JOULE- og THERMIE-
programledelsen udsendte et spørgeskema til en tilfældigt udvalgt gruppe på 340 projektkoordinatorer. 
Spørgeskemaerne blev returneret direkte til referenten i løbet af nogle måneder. Analyser af disse 
113 
11. 
spørgeskemaer er vedlagt i bilag 3 og 4. Kommissionens personale forsynede panelet med baggrundsin­
formation vedrørende programmerne ved påbegyndelsen og i løbet af evalueringen. Evalueringspanelet 
udarbejdede et spørgeskema, som efter tilladelse fra og i samarbejde med programledelsen blev uddelt til 
programforvalterne og det personale, som har ansvaret for programmets JOULE- og THERMIE-
elementer. Svarene blev returneret anonymt til referenten og præsenteres kort i bilag 5. 
Evalueringspanelet interviewede lederne af JOULE- og THERMIE-programmerne og enkelte af deres 
ansatte. 
Evalueringspanelet mødtes første gang i Bruxelles den 2. september 1996 og derefter fem gange mellem 
denne datog og den 20. december 1996. 
1.5 Vurdering af FTU-aktiviteterne inden for ikke-nuklear energi 
Langt størstedelen af EU's energiforsyning kommer stadig fra ikke-nukleare kilder, og dette vil fortsat 
være tilfældet i den nærmeste fremtid. Programmets interesse for ikke-nuklear energi er derfor stadig 
berettiget. Der hersker stadig bekymring vedrørende energiforsyningssikkerheden, miljøbelastningen og 
andre spørgsmål. Målene med Fællesskabets FTU-aktiviteter inden for ikke-nuklear energi var at: 
Forøge energiforsyningssikkerheden på langt sigt 
Nedbringe forbruget og importen af energi 
Afbøde de miljømæssige problemer ved energiproduktion og -forbrug. 
Disse mål skulle opfyldes ved gennemførelse af FTU vedrørende rationel anvendelse af energi og 
udnyttelse af vedvarende og nye lokale energikilder. De blev styrket og gjort bredere, så de tog højde for 
Unionens politik og socioøkonomiske og politiske forandringer. Programmernes oprindelige mål er stadig 
gældende set i forhold til udviklingen i de videnskabelige, tekniske, industrielle og socioøkonomiske 
forhold. Efter evalueringspanelets mening vil de fortsat i vid udstrækning være gyldige under det femte 
rammeprogram i betragtning af tilgængeligheden af energiteknologier og deres langsomme indtrængen på 
markederne. 
Udvælgelseskriterierne, procedurerne, målene og aktiviteternes omfang, som er fastlagt i Rådets 
direktiver, er blevet overholdt af Kommissionen. Det har dog vist sig vanskeligt at vedtage specifikke og 
verificerbare mål for programmet, i forhold til hvilke resultaterne kan bedømmes. Dette er et almindeligt 
problem inden for forskning. 
Efter panelets mening er aktiviteterne inden for ikke-nuklear energi blevet forvaltet på en 
omkostningseffektiv måde. De personaleressourcer, der er tildelt forvaltning, har om noget været 
temmelig utilstrækkelige, hvilket har resulteret i overbelastning og forsinkelser. Ikke desto mindre er 
forvaltningen af aktiviteterne generelt tilfredsstillende og effektiv. Den information der ydes 
forslagsstillerne er blevet bedre i de senere år, og projektudvælgelsesprocessen i JOULE-elementet er 
gennemskuelig. Selvom aktiviteterne vedrørende ikke-nuklear energi ligger inden for eet program, 
JOULE-THERMIE-programmet, er der i realiteten to forvaltningsudvalg, og de to elementer adskiller sig 
juridisk. En ekstern overvågningsproces, der blev introduceret i 1995, har vist sig nyttig for panelet og for 
Kommissionens personale. 
Der mulighed for anvendelse af passende fremgangsmåder og tilstrækkelig fleksibilitet i forvaltningen af 
programmet. Denne mulighed er dog ikke altid blevet udnyttet bedst muligt. 
Evalueringspanelet fandt det vanskeligt at bedømme programmets effektivitet, og hvorvidt målene er 
opfyldt. Dette problem kendetegner alle forskningsaktiviteter, som har bredt formulerede mål, og 
forstærkes af, at nationale regeringer og private organisationer også gennemfører FTU inden for ikke-
nuklear energi, hvilket gør det vanskeligt at isolere Kommissionens resultater. Dog er der områder inden 
for alle programmets tre primære sektorer (rationel anvendelse af energi, vedvarende energikilder og 
fossilt brændsel), hvor aktiviteterne vedrørende ikke-nuklear energi har givet Unionen en førende rolle, 
som bestræbelser på nationalt plan ikke kunne have sikret i samme udstrækning. Særlige eksempler på 
vellykkede opfindelser kan findes inden for brændselscelleteknologi, konstruktion af vindmøller og 
114 
11. 
forbrænding i bilmotorer. Fællesskabet kan spille en særlig effektiv rolle ved at støtte langsigtede og 
risikobetonede tværnationale forskningsprojekter, som de enkelte medlemsstater kan have problemer med 
at støtte. 
Mangfoldiggørelse og kommercialisering har ikke altid været så vellykket som man kunne ønske, hvilket 
til dels skyldes den lave pris på brændsel og den tilsyneladende sikkerhed med hensyn til forsyning. 
Selvom kontrahenternes svar på spørgeskemaerne i visse henseender var skuffende, tydede de på 
væsentlige resultater i form af publikationer, afhandlinger, nye produkter, nye processer og testmetoder. 
Unionens videnskabelige og teknologiske grundlag er utvivlsomt blevet styrket af aktiviteterne inden for 
ikke-nuklear energi gennem etablering af forskerhold og forskningsfaciliteter samt udviklingen af 
internationalt samarbejde. Desuden er aktiviteterne inden for ikke-nuklear energi i overensstemmelse med 
Fællesskabets energipolitik, og de har understøttet andre af Fællesskabets politikker vedrørende miljø, 
samhørighed, udvikling af det indre marked og bæredygtig udvikling. Der er faktisk mindst tolv 
fællesskabsinitiativer og -redskaber vedrørende aktiviteterne inden for ikke-nuklear energi, der anvendes 
til at nyttiggøre og formidle forskningsresultater. Forbindelserne mellem disse programmer og redskaber 
er under stadig udvikling. Koordineringen af Fællesskabets og medlemsstaternes aktiviteter har ikke altid 
været god, men den bliver bedre. 
1.6 Konklusioner 
Evalueringspanelets konklusioner opsummeres nedenfor: 
Programmernes oprindelige mål er stadig gældende set i forhold til udviklingen med hensyn til 
de videnskabelige, tekniske, industrielle og socioøkonomiske forhold. Disse mål vil fortsat i vid 
udstrækning være gældende under det femte rammeprogram. 
FTU støttet af Fællesskabet har bidraget til udviklingen på næsten alle områder inden for ikke-
nuklear energi og har desuden bidraget til at styrke Unionens videnskabelige og tekniske 
grundlag. Der er ydet støtte til langsigtet og risikobetonet forskning, som måske ellers ikke var 
blevet støttet. 
Faktisk fungerer programmets to elementer i vid udstrækning som to separate programmer, idet 
de stammer fra to forskellige generaldirektorater. 
Evalueringspanelet betragter forvaltningen af dette program som værende omkostningseffektiv. 
Forvaltningens gennemskuelighed er generelt tilfredsstillende. 
Både THERMIE- og JOULE-elementerne under JOULE-THERMIE-programmet synes at være 
underbemandede. Dette har resulteret i forsinkelser i kontraktforhandlingerne og mangel på tid 
til reel projektledelse. 
Forsinkelser i kontraktforhandlingerne er fortsat et problem for kontrahenterne og synes til dels 
at skyldes forsinkelser i afdelingen, som beskæftiger sig med kontrakter. 
Der er ikke opstillet klare, kvantificerede mål for programmet, hvilket gør det vanskeligt at 
vurdere dets effektivitet. Det er muligvis vanskeligt at opstille sådanne mål. 
Koordineringen af Fællesskabets og nationale programmer er ikke tilfredsstillende. 
Der synes ikke at være gjort fuldt brug af alle til rådighed værende fremgangsmåder. 
Kommissionen har overholdt de projektudvælgelseskriterier og procedurer samt de mål og det 
anvendelsesområde, der er fastlagt i Rådets direktiver. 
115 
11. 
Der er sket forbedringer med hensyn til tilvejebringelse af litteratur til vordende deltagere, men 
der er plads til yderligere forbedringer. Der er desuden mulighed for at harmonisere 
projektudvælgelsesprocedurerne i JOULE og THERMIE. 
Det er vanskeligt at finansiere gode projekter, der rummer både forsknings- og demon-
strationselementer. 
I forbindelse med projektevaluering gøres der ikke tilstrækkelig brug af målelige enheder så 
som milepæle og mål for resultater. 
Evaluering af afsluttede projekter i programmets JOULE-element har hidtil ikke fimdet sted 
men er nu under vejs. 
Iværksættelsen af den årlige overvågning er af stor hjælp for programledelsen. 
1.7 Henstillinger 
Evalueringspanelet fremsætter følgende henstillinger: 
FTU-aktiviteterne inden for ikke-nuklear energi bør fortsættes. 
Programmet vedrørende ikke-nuklear energi bør i højere grad rettes mod brugernes behov med 
vægt på anvendelse af teknologier, men en del af budgettet bør stadig afsættes til 
grundforskning. Standarder af høj kvalitet skal fastholdes til enhver tid. 
Der bør gøres yderligere bestræbelser på at harmonisere driften af JOULE- og THERMIE-
elementerne i dette program, f.eks. ved at sammenlægge ledelsesstrukturer og harmonisere 
procedurerne for evaluering og udvælgelse af forslag. 
Bedre integration af type A- og type B-aktiviteter under THERMIE bør sikres for at forbedre 
svarsatsen. 
Overvågnings- og evalueringsprocedurerne bør udvides og forbedres, så de omfatter 
undersøgelser halvvejs i projektperioden, klart definerede milepæle og årlig rapportering af 
højdepunkter fra projekterne for både JOULE- og THERMIE-elementerne. Over-
vågningspanelet bør være kendetegnet af kontinuitet, og et medlem af panelet bør også sidde i 
evalueringspanelet. 
I programmets JOULE-element bør der gøres mere udbredt brug af alle fremgangsmåder og 
den fleksibilitet, der er mulig i forvaltningen af programmet, så som samordnede aktioner. 
Der bør afsættes tilstrækkelige ressourcer til program- og projektforvaltning, bl.a. for at 
nedbringe forsinkelser i kontraktforhandlingerne. 
Der bør sikres bedre koordination med og mellem medlemsstaternes programmer. 
Der bør udarbejdes en procedure for behandling af gode forslag, der både dækkes af 
programmets JOULE- og THERMIE-elementer. 
116 
11. 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen bifalder den uafhængige evaluering af aktiviteterne vedrørende Forskning, Teknologisk 
Udvikling og Demonstration (FTU) inden for ikke-nuklear energi, som er udarbejdet af gruppen af topeks­
perter under formandskab af Dr. Eamonn Kinsella, og er taknemmelig for panelets bestræbelser på at 
evaluere gennemførelsen af programmet i de seneste fem år. 
I rapporten bemærkes et stort antal elementer vedrørende relevansen af programmets mål, effektiviteten i 
den overordnede forvaltning og metoderne til gennemførelse. Kommissionen mener, at bemærkningerne 
rummer nyttig vejledning og tager følgende af evalueringspanelets konklusioner til efterretning: at pro­
grammets oprindelige mål i vid udstrækning bør forblive gyldige i fremtiden; at FTU støttet af 
Fællesskabet har bidraget til udviklingen på næsten alle områder inden for ikke-nuklear energi og desuden 
har bidraget til at styrke Unionens videnskabelige og tekniske grundlag; at de projektudvælgelseskriterier 
og -procedurer samt de mål og det anvendelsesområde, der er fastsat i Rådets beslutninger, er bievet 
overholdt; samt at den overordnede forvaltning anses for at være omkostningseffektiv. 
Kommissionen bifalder panelets henstilling om i højere grad at rette programmet vedrørende ikke-nuklear 
energi mod brugernes behov med vægt på anvendelsen af teknologier. Faktisk udgør tilvejebringelse af 
energiteknologier og -forsyninger af høj kvalitet, som opfylder borgernes forventninger med hensyn til 
forbedret livskvalitet, og veltilrettelagt demonstration af, at disse teknologier og forsyninger vil begrænse 
de miljømæssige risici, væsentlige elementer i den europæiske energipolitik. 
Kommissionen er enig med panelet i, at målene for Fællesskabets aktiviteter inden for ikke-nuklear energi 
tjenes ved at gennemføre FTU-aktiviteter vedrørende rationel anvendelse af energi, udnyttelse af 
vedvarende og nye lokale energikilder samt på kulbrinteområdet. 
Kommissionen er desuden opmærksom på, at yderligere bestræbelser er nødvendige på overordnet 
rammeprogramplan for at harmonisere de forvaltningsmæssige og administrative procedurer og for at 
forbedre koordinationen med og mellem de forskellige medlemsstaters FTU-programmer. Meddelelsen 
"Forske for fremtiden" og det efterfølgende arbejdsdokument vedrørende det femte rammeprograms 
opbygning, redskaber og mål angiver de primære aktionslinjer, som man agter at følge i denne henseende. 
Endelig betragter Kommissionen henstillingerne som meget konstruktive, idet de både identificerer 
fremtidige aktiviteter og justeringer på kort sigt, som på rette tidspunkt skal introduceres i de resterende 
dele af det nuværende program. 
117 
11. 
m. EVALUERINGSPANELET 
Dr. Eamonn Kinsella 
Eamonn Kinsella er direktør for et konsulentforetagende The Circa Group Europe og er ekspert inden for 
energi og materialeteknologi. Han er endvidere forskningschef hos Moy Insulation Ltd og medlem af the 
National Board for Science & Technology (Irland). 
Maurice Claverie 
Maurice Claverie er ansvarlig for forbindelserne til the Public Research Establishments hos CNRS og 
koordinator for PIR (Tværfaglige forskningsprogrammer). Han er endvidere konsulent for DGRT (Direction 
Générale de la Recherche et de la Technologie) i energi- og miljøspørgsmål. 
Dale Laidler 
Dale Laidler er ansat i ICI Corporate Laboratory som Senior Research Scientist. Siden 1991 har han været 
direktør for det eksterne samarbejde, hvilket indebærer at han er ansvarlig for ICI-forskningsgruppernes 
deltagelse i forskningssamarbejde med højere læreanstalter og virksomheder. 
Hans Christian Sørensen 
Som direktør for virksomheden Energi og Miljøundersøgelse, er H.C.Sørensen specialist i rationel 
energianvendelse og i anvendelse af vedvarende energikilder i byggesektoren og inden for 
forbrændingsteknologi. 
Professor Anastasios Karabelas 
Karabelas er professor ved instituttet for Chemical Engineering ved Aristotle University of Thessaloniki. Han 
er direktør for laboratoriet for Chemical Process and Plant Design. 
Prof. Dr. Ing. Dr. Ing. E.h. Helmut Schaefer 
Dr. Schaeffer er professor ved Munchens tekniske universitet, hvor han holder professoratet i 
energividenskab og kraftværksteknologi. Han har erfaring i anvendt forskning på området energianvendelse i 
industrien, husholdninger og i transportsektoren (strukturanalyse af energiefterspørgsel, energikoncept, 
osv....). 
118 
12. 
119 

12. 
L RESUMÉ 
Henstillinger 
1. Det er meget vigtigt, at transport forbliver et særskilt program samtidig med, at det har stærke 
forbindelser til andre områder inden for rammeprogrammet. 
2. Fremtidige generelle FTU-programmer inden for transport bør omfatte transportrelaterede aspekter 
såsom teknologisk udvikling, energibevarelse, sociale og miljømæssige betragtninger, arealudnyttelse 
osv., idet de forskellige aspekter forvaltes af det relevante generaldirektorat inden for sammenhængende 
rammer. 
3. Det er vigtigt at bevare en blanding af teknologisk forskning og strategisk forskning under et generelt 
FTU-program inden for transport. 
4. De opgaver, der skal indgå i fremtidige programmer, bør udvælges, så der gives højeste prioritet til 
problemer, der mest effektivt behandles på europæisk plan, særlig problemer, som er af betydning for 
EU's transportpolitik. 
5. Det er vigtigt, at det generelle program har en klar vision, der kan viderebringes. Der bør være 
mulighed for nogen risikotagning og for en langsigtet forskning, som strækker sig over flere 
rammeprogrammer. 
6. Det specifikke transportprogram bør struktureres, så der findes en strategisk del, en "paraply", hvor 
problemer, der er fælles for flere transportformer samt koordinering og konkurrence mellem 
transportformerne behandles. Forbindelserne mellem transport og andre tilknyttede aspekter bør 
medtages under denne "paraply". 
7. Der er et presserende behov for at øge antallet af ansatte, der beskæftiger sig med FTU-aktiviteter inden 
for transport. I starten til det aftalte antal ansatte, men et strategiorienteret program af denne art kræver 
en højere andel af videnskabelige ansatte, end mere teknologiorienterede programmer, så det aftalte antal 
bør hæves. 
8. Der er behov for mere fleksibilitet ved planlægningen af budgetterne. Et beløb bør sættes til side inden 
for særprogrammet for at gøre det muligt at reagere på ændringer i samfundet eller i politikken, på nye 
teknologiske udviklinger og at forlænge projekter fra tidligere programmer osv. 
9. Vi tilslutter os de foranstaltninger, som GDVII agter at gennemføre for at forbedre formidling. Vi 
understreger behovet for pålideligt, internt personale med specifikt ansvar for at fremme formidling og 
anbefaler, at de nødvendige ressourcer stilles til rådighed. 
10. Samordnede aktioner og task force'r har vist sig meget effektive med hensyn til forbedring af samarbejde 
og koordinering, og disse mekanismer bør på passende måde indbygges i fremtidige rammeprogrammer. 
Baggrund 
Denne evalueringsrapport er udarbejdet i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2, i Rådets beslutning af 15. 
december 1994 om et særprogram for forskning og teknologisk udvikling samt demonstration inden for 
transport. De programmer og initiativer, der er omfattet af denne 5-års evaluering er: EURET, AP AS og 
opstartsfasen til det meget større FTU-program inden for transport under det fjerde rammeprogram. 
Målene med denne 5-års evaluering er at undersøge programmernes og initiativernes relevans og effektivitet 
og FTU-aktiviteternes bidrag til gennemførelsen af Fællesskabets transportpolitiske målsætninger og andre 
politiske målsætninger. 
121 
12. 
Denne evaluering blev gennemført mellem juli og oktober 1996. Panelet undersøgte projekt- og 
evalueringsrapporter samt dokumentation vedrørende FTU-programmet inden for transport. Derudover har 
evaluatorerne afholdt en række møder med projektledere, repræsentanter for tilknyttede EU-projekter, 
medlemmer af transportforskningsudvalget (TRC) og personale fra GDVII, GDXIII og Eurocontrol. 
Evalueringspanelet mødtes fire gange i GDVII's kontorer og korresponderede indimellem direkte. 
Formålet med transportforskningsprogrammet er at forbedre de enkelte transportformers effektivitet og at 
finde frem til en strategi for hurtigere integration og interoperabilitet. Forskningen omfatter både passager-
og godstransport. Der findes andre særprogrammer vedrørende transport, som evalueres separat, men vi har 
medtaget nogle af forbindelserne til disse andre programmer. 
De vigtigste resultater 
Der kan kun forventes større resultater af det begrænsede budget for EURET og AP AS, idet FTU inden for 
transport stadig befinder sig i de indledende faser. Som eksempler på større resultater kan nævnes: 
Intermodal: udformning af et innovativt og effektivt system til hurtig lastning og lodsning af gods mellem 
forskellige transportformer (SIMET). 
Jernbaner: udvikling af el harmoniseret europæisk system til forvaltning af jernbanetrafikken, der skal fjerne 
opdelingen mellem de systemer til forvaltning af jernbanetrafikken, som de nationale jernbaner anvender. 
Vandveje (maritime): anvendelse af avancerede teknologier og integrering af disse med optimal 
mandskabssammensætning, bemanding og operationelle strategier (ATOMOS). 
Luft: forbedring og evaluering af lufttrafikforvaltningsscenarier (AEGIS). 
Veje: anvendelse al* cost-benefit analyser og multikriterie analyser i forbindelse med nye vejbygninger. 
Derudover har forskningsaktiviteterne haft stor succes med at tilskynde de relevante grupper inden for 
industrien, transportoperatører, forskere og politiske planlæggere til at arbejde tættere sammen og med at 
skabe større samarbejde mellem organisationer i forskellige medlemsstater. 
122 
12. 
JiûMMISSIQNENS SYAR 
Kommissionen hilser denne uafhængige evaluering af EU's FTU inden for transport velkommen. Der vil 
blive taget hensyn til henstillingerne ved den fremtidige udvikling af transportrelateret forskning inden for det 
fjerde og Det Femte Rammeprogram, og de vil også have betydning for den måde, hvorpå resultaterne af 
forskning og udvikling formidles og implementeres. 
Kommissionen erkender behovet for en blanding af teknologiforskning og strategisk forskning. Den glæder 
sig over panelets konklusion om, at "FTU særprogrammerne inden for forskning yder et betydeligt bidrag til 
gennemførelsen af EU's transportpolitik". Dette krav om at støtte politikken fremgår klart af artikel 130 F i 
traktaten, hvori nævnes behovet for, at forskningen styrker det videnskabelige og teknologiske grundlag for 
Fællesskabets industri og støtter andre fællesskabspolitikker. Dette erkendes også klart i Kommissionens 
meddelelse "Forske for Fremtiden". 
Panelet ønsker et enkelt FTU-program for forskning i Det Femte Rammeprogram. Kommissionen har 
erkendt behovet for en vis grad af koncentrering af den fremtidige forskningsindsats. I forslaget til Det Femte 
Rammeprogram vil antallet af særprogrammer sandsynligvis være reduceret kraftigt. Dette vil fremme 
samarbejde og koordinering af forskningsindsatsen inden for emner såsom transport, der på nuværende 
tidspunkt er spredt over fire særprogrammer. 
Kommissionen har ligeledes noteret sig panelets holdning til behovet for en generel "paraply" for FTU inden 
for transport, under hvilken fælles problemer for de forskellige transportformer, konkurrence og samarbejde 
mellem transportformerne klart behandles. FTU særprogrammet inden for forskning har afsat omkring 20% 
af dets budget til strategisk forskning, der til dels opfylder en sådan rolle. 
Med hensyn til fleksibilitet erkender Kommissionen behovet for en fleksibel programplanlægning og 
forvaltning i forbindelse med FTU-programmet inden for forskning. Den begrænsede fleksibilitet, som 
særprogrammet om transport åbner mulighed for, er allerede blevet udnyttet. Som eksempel kan nævnes 
ændringen af finansieringsgrundlaget for en række opgaver og den vægt, der lægges på aspekter af 
forskningen vedrørende prisvurdering af veje, som blev indført med den tredje indkaldelse af forslag. 
Skabelse af fleksibilitet ved at sætte en vis procentdel af midlerne inden for et særprogram til side til dækning 
af uforudsete krav, vil imidlertid blive taget i betragtning ved udarbejdelsen af Det Femte Rammeprogram. 
Panelet har med rette anerkendt den rolle, som samordnede aktioner og task force'r spiller som middel til 
forbedring af samarbejde og koordinering. Kommissionen agter at indarbejde begge disse typer aktioner i 
fremtidige rammeprogrammer. 
Endelig erkender Kommissionen betydningen af formidling og nyttiggørelse i forbindelse med FTU inden for 
transport. Den insisterer på, at alle projekter under FTU-programmet for transport skal omfatte en 
arbejdspakke vedrørende formidling og nyttiggørelse af FTU-resultater. Derudover blev der lanceret en 
specifik opgave på programplan i forbindelse med den tredje indkaldelse af forslag d. 17. december 1996, 
som sigter mod en række foranstaltninger til fremme af formidling og nyttiggørelse af alle forsknings­
resultater. 
KOM (%) 332 uiidclit* udgive - 10.07.19% 
123 
12. 
III. EVALUERINGSPANELET 
Professor Peter Jones 
Direktør for Transport Studies Group, University of Westminster UK 
Professor Bengt Holmberg 
Professor ved fakultetet for trafikplanlægning og -teknologi 
Universitetet i Lund S 
Hr. Ambrosius Baanders 
Vicedirektør 
Transportforskningscenteret AVV NL 
Hr. Jorge Hernando Cogollor 
Præsident for Consultrans S.A. E 
Hr. Harri Kallberg 
Direktør for vejtrafikcenteret SF 
Ing. Konrad Lukaschek 
Afdelingsleder, signal- og trafikkontrolsystemer 
SIEMENS AG Ôsterreich A 
124 
13. 
5-Å&8 EVALUEHIHG1996 
MÅLRETTET SOCIOØKONOMISK FØBSKMmG 
125 

13. 
I. RESUME 
1.1 Panelets generelle konklusioner om målrettet socioøkonomisk forskning 
Før påbegyndelsen af det fjerde rammeprogram var den socioøkonomiske forskning på fællesskabsplan 
karakteriseret ved to processer: dels blev konkret socialvidenskabelig forskning og undersøgelser gennemført 
i forbindelse med MONITOR-programmet og som en integrerende del af nogle særprogrammer. Dels blev 
der i slutningen af 1980'erne indledt generelle drøftelser om den potentielle betydning af en europæisk 
socialvidenskabelig samarbejdsforskning. Store institutionelle aktører bidrog væsentligt til denne debat. 
det fjerde rammeprogram fulgte kun i meget begrænset omfang de ambitiøse planer, der var resultatet af den 
intensive, interaktive proces. Anvendelsesområdet for programmet for målrettet socioøkonomisk forskning er 
ikke blot meget mere begrænset end de forskellige betragtninger i begyndelsen af 1990'erne havde forudset, 
det afviger også fra dem, idet det er meget fragmenteret. Det fremstår derfor mere som en første pilotaktivitet 
inden for den socioøkonomiske forskning på europæisk plan og mindre som et strategisk redskab til 
undersøgelse af de dybe rødder, der giver næring til udstødelse, fattigdom, arbejdsløshed, by forringelse osv. 
i Europa. 
Vurderingspanelet har koncentreret sig om programmet, som det er, og ikke som det kunne eller burde have 
været. Derudover skal det nævnes, at panelets vurdering er baseret på indblik og indtryk, som panelet fik på 
en meget tidligt tidspunkt i gennemførelsen af programmet, hvor projekterne var startet blot få måneder 
forinden. Holder man sig disse punkter for øje: 
a. må programmet for målrettet socioøkonomisk forskning til trods for dets begrænsede anvendelsesområde 
betragtes som et første vigtigt forsøg på at forbedre kendskabet til en række vigtige, specifikke problemer 
og på at fremme et storstilet samarbejde inden for de europæiske socialvidenskabelige kredse og dermed 
bidrage til den politiske debat og til udviklingen af en europæisk, socioøkonomisk forskningsinfrastruktur; 
b. en række forskningsprojekter af høj kvalitet og tematiske netværk er blevet udvalgt og startede deres 
arbejde for få måneder siden til trods for, at programmet har oplevet mange forskellige udfordringer, 
hovedsageligt på det generelle ledelses- og forvaltningsplan udover de typiske begynderproblemer i 
forbindelse med en ret ny aktivitet. 
Programmet for målrettet socioøkonomisk forskning udgør et nyt grundlag for samarbejdsforskning af 
multinational, multikulturel, strategiorienteret og strategirelevant karakter, der er et nyt træk ved den 
socioøkonomiske forskning i Europa. Programmålene er mere gyldige end nogen sinde. Panelet forventer, at 
dele af programmet allerede i nær fremtid vil give interessante resultater. Resultaterne af programmet vil 
bidrage til udviklingen af ny videnskabelig viden på de områder inden for socioøkonomisk forskning, der er 
omfattet af programmet, og til forbedringen af Fællesskabets politikker inden for forskning og teknologisk 
udvikling, undervisning og uddannelse samt social udstødelse og integration. 
Da programmets specifikke målsætninger kræver et omfattende samarbejde i netværk som et særligt træk ved 
målrettet socioøkonomisk forskning, er en forudsætning for programmets succes, at forbindelserne mellem 
forskning og strategi udvikles yderligere på programplan, inden for de tematiske grupperinger og inden for 
de enkelte projekter. De første resultater er lovende, men passende mekanismer for intensiv interaktion og 
kommunikation må sikres og styrkes i fremtiden. 
Ved udviklingen af programmet for målrettet socioøkonomisk forskning er man stødt på mange 
organisatoriske problemer, idet der i dets korte levetid allerede har været fire direktører, ændringer i 
personale og ansvarsområder og i en række forskellige organisatoriske strukturer. Det er klart, at 
Kommissionen først for nylig har været i stand til at sikre en harmonisk opstartsfase for denne nye aktivitet. 
For programudvalget har lederproblemerne på programplan i den første fase af gennemførelsen af 
programmet været særdeles utilfredsstillende. 
Panelet erkender dog, at Kommissionens personale i forbindelse med programmets implementeringsfase 
udførte et overraskende godt arbejde under meget komplicerede, turbulente og nogle gange forvirrende 
127 
13. 
omstændigheder og organiserede programmets opstart (indkaldelse af forslag, projektevaluering og -
udvælgelse, kontraktforhandlinger) effektivt og i overensstemmelse med en høj standard. Panelet noterer sig 
med tilfredshed, at henstillingerne i den eksterne monitoreringsrapport 1995 blev fulgt i forbindelse med den 
anden indkaldelse af forslag. 
Målsætningerne for programmet for målrettet socioøkonomisk forskning som defineret i Rådets beslutning er 
tilstrækkeligt klare. I fremtiden bør målgrupperne og resultatindikatorerne imidlertid defineres, hvor det er 
nødvendigt. 
Det nuværende panel er bekendt med den kritik, der blev fremsat i den eksterne monitoreringsrapport 1995 
om, at forvaltningsomkostningerne i forbindelse med programmet for målrettet socioøkonomisk forskning er 
for høje. Efter et års erfaringer har panelet en anden holdning til dette spørgsmål. Programmets specifikke 
karakter og dets omfattende netværkssamarbejde kræver et passende personale både med hensyn til antal og 
kvalifikationer. I en meget nær fremtid vil situationen blive endnu værre, når projekter i forbindelse med den 
anden indkaldelse afbud starter. 
Programmet har passende aktionsformer: forskningsprojekter, tematiske netværk, samordnede aktioner og 
ledsageforanstaltninger. Panelet kunne ønske sig, at der gøres mere opmærksom på de tematiske netværk og 
de samordnede aktioner, da disse former for deltagelse i programmet er særlig velegnede til at mobilisere og 
stimulere europæisk samarbejde inden for de socioøkonomiske kredse, hvor dette ikke tidligere er blevet 
udviklet. Derudover støtter panelet kraftigt forsøg på at samle projekter omkring emner med 
overensstemmende målsætninger, hvorved der skabes en mekanisme for genintegrering af et fragmenteret 
program. 
De udvalgte projekters kvalitet foranlediger panelet til at tro, at de vil medføre en betydelig merværdi. 
Panelet forventer således, at programmet får en betydelig indvirkning: i økonomisk henseende gennem dets 
fremtidige bidrag til forbedringen af EU's FTU-politik og i form af bidrag til udviklingen af nye europæiske 
fremgangsmåder inden for undervisning og uddannelse og af nye sociale modeller. Dets potentielle bidrag til 
harmoniseringen af sociale data bør ligeledes understreges. Programmet har startet en europæiseringsproces 
på de forskellige områder inden for socioøkonomisk forskning, der indtil nu er blevet behandlet. Dette kan i 
sig selv betragtes som et vigtigt resultat, da der i fremtiden vil være behov for en veludviklet, 
socialvidenskabelig infrastruktur på europæisk plan. 
Som allerede nævnt vil realiseringen af målsætningerne imidlertid i vid udstrækning afhænge af effektiviteten 
af interaktionerne mellem forskning og politik. 
Panelet har påvist mangler med hensyn til kommunikation, netværkssamarbejde og koordinering med andre 
særprogrammer, andre af Kommissionens tjenestegrene og med de politiske aktører i EU og i 
medlemsstaterne. Disse mangler hænger helt klart sammen med programmets personaleproblemer. 
Panelet tilslutter sig en tosidet fremgangsmåde i forbindelse med integration af socialvidenskab i det femte 
rammeprogram: 
Panelet anbefaler kraftigt et separat socioøkonomisk forskningsprogram vedrørende en velvalgt, 
sammenhængende række emner, der i selve deres natur er europæiske. Et særprogram vil give den 
synlighed og det samordnende momentum, der er nødvendigt for at intensivere etableringen af et 
europæisk, socialvidenskabeligt område, for at støtte andre fællesskabspolitikker og for at styrke de 
aktiviteter, der udføres under andre fællesskabsprogrammer og af Kommissionens andre tjenestegrene. 
Kommissionen bør videreføre og styrke de socialvidenskabelige dele af særprogrammerne, hvor det er 
hensigtsmæssigt. En yderligere udvikling af specifikke metodikker for risikovurdering og evaluering af 
indvirkningerne på de forskellige teknologiske områder er nødvendig for at nå frem til integrerede 
planlægningssystemer, som fra starten vil bidrage til at undgå de negative sociale, miljømæssige og 
økonomiske virkninger. 
128 
13. 
Den Europæiske Unions troværdighed som en overnational organisation vil i vid udstrækning afhænge af, i 
hvor høj grad den har held til at løse de største problemer inden for de forskellige politiske områder, der 
indgår i den overordnede europæiske integrationsproces. Panelet er overbevist om, at der er behov for 
integrerede, systemorienterede fremgangsmåder, hvilket et veludformet, fremtidigt socioøkonomisk program 
vil åbne mulighed for. 
1.2 Panelets vigtigste henstillinger 
Nedenfor er panelets vigtigste, politisk relevante henstillinger anført i en sammenfattet form. En mere 
detaljeret liste findes i slutningen af rapporten. 
1.2.1 Indholdet af programmet for målrettet socioøkonomisk forskning 
1.2.1.1 Programudformning, arbejdsprogram osv. 
1. Panelet støtter tanken om en europæisk socioøkonomisk forskning, der er både multikulturel, tværfaglig, 
politisk orienteret og politisk relevant, og som er organiseret i et separat særprogram for socioøkonomisk 
forskning. 
2. Panelet anbefaler, at programudvalget drøfter en revision af arbejdsprogrammet i forbindelse med den 
tredje indkaldelse af forslag, hvorved indholdet begrænses til nogle få strategiske emner, og synergien 
mellem programmets forskellige områder sikres. Det nye arbejdsprogram skulle identificere 
veldefinerede målgrupper, klart definerede målsætninger, forskningsopgaver og resultatindikatorer. 
3. Panelet ønsker at henlede opmærksomheden på det faktum, at den tværeuropæiske forskning inden for 
socialvidenskab befinder sig i en meget tidlig fase. Der bør derfor gøres særlig opmærksom på de 
tematiske netværk og de samordnede aktioner, da de er et passende middel til at mobilisere de 
socialvidenskabelige forskningskredse i Europa. 
4. Panelet har påvist et påtrængende behov for en oversigt over den socioøkonomiske forskning, der 
udføres i medlemsstaterne, i Kommissionen og i andre særprogrammer. Dette spørgsmål bør drøftes i 
den rådgivende ad hoc-gruppe om koordinering for programmet for målrettet socioøkonomisk forskning. 
1.2.1.2 Den fremtidige udvikling af Fællesskabets socioøkonomiske forskning 
5. Da mange af de største strategiske spørgsmål, som EU står overfor i de kommende år, har 
socioøkonomiske aspekter, og da dette område inden for socialvidenskab indtil nu har været 
underudviklet i Europa, understreger panelet den afgørende betydning og den pionerrolle, som et 
socioøkonomisk forskningsprogram på EU-plan vil spille. Panelet tilslutter sig kraftigt tanken om en 
tosidet fremgangsmåde: et separat, veludformet og sammenhængende, specifikt socioøkonomisk 
forskningsprogram under det femte rammeprogram, der styrker de forsknings- og 
undersøgelsesaktiviteter, som gennemføres af andre særprogrammer og af Kommissionens andre 
tjenestegrene, og en yderligere socioøkonomisk forskning som dele af særprogrammer, hvor det er 
hensigtsmæssigt. 
6. Udvikling af løsninger på de mest presserende europæiske udfordringer kræver systemorienterede 
fremgangsmåder, der bygger på flerdimensionale perspektiver, hvor den sociale dimension er af 
afgørende betydning. Disse spørgsmål er særlig vigtige i lyset af de spændinger, der er ved at opstå i 
forbindelse med uddybning og udvidelse af Den Europæiske Union, der potentielt kan skabe hindringer 
for en yderligere realisering af målene i Maastricht-traktaten. Socialvidenskaberne må yde væsentlige 
bidrag både på grund af den brede række af specifikke, faglige aspekter og deres mulighed for at udvikle 
passende sociale processer og instrumenter, der kan forme fremtiden. Da problemernes karakter er klart 
europæisk, må de løses gennem samarbejde på europæisk plan. 
7. Ved udarbejdelsen af det fremtidige program er det særdeles vigtigt både at definere indholdet og at 
udforme en række passende og velafbalancerede instrumenter og retningslinjer for deltagelse: tematiske 
129 
13. 
netværk, samordnede aktioner, forskningsprojekter, observationsorganer og ledsageforanstaltninger, 
særlig for at sikre en fortsat kommunikation og interaktion med målgrupperne. 
8. Det fremtidige socioøkonomiske forskningsprogram må udarbejdes i nært samarbejde med de 
videnskabelige kredse og de potentielle brugere af resultaterne. 
9. Ved udarbejdelsen af det femte rammeprogram bør Kommissionen følge en samordnet fremgangsmåde, 
der sikrer aktiv støtte og engagement fra alle Kommissionens tjenestegrene med specifik interesse i 
socioøkonomisk forskning. 
10. Panelet anbefaler, at der stilles passende midler til rådighed for at integrere grupper fra de lande i 
Central- og østeuropa, der vil ansøge eller allerede har ansøgt om EU-medlemsskab, i 
forskningsaktiviteterne. 
1.2.2 Forvaltning og procedurer 
11. For bedre at klare de intellektuelle aspekter af forvaltningen af forskningen på grænsefladen mellem 
forskning og politik, der går videre end blot en administrativ monitorering på projektplan, 
projektgruppeplan og programplan, er det nødvendigt med personale med praktisk erfaring inden for 
socialvidenskabelig forskning og med færdigheder og kvalifikationer inden for styring af interaktive 
processer. 
12. Som følge af den problematiske personalesituation for programmet for målrettet socioøkonomisk 
forskning påpeger panelet et presserende behov for at klarlægge programmets personalesituation og for 
at tage de skridt, der er nødvendige for at sikre, at programmet får de personaleressourcer, der er behov 
for i forbindelse med programmets specifikke målsætninger og opgaver, og inden for rammerne af den 
vejledende fordeling af midler, som er opstillet i beslutningen. Der bør i den nærmeste fremtid udvikles 
en personaleansættelses- og personaleudviklingsstrategi. 
13. Panelet anbefaler, at de procedurer, der følges ved evalueringen og den endelige udvælgelse af forslag, 
klart beskrives i informationspakken. Processen bør tilrettelægges på en mere transparent måde, der 
omfatter uafhængige eksperter, som kan støtte og rådgive Kommissionens tjenestegrene og 
programudvalget i forbindelse med udarbejdelsen af slutlisten. 
14. Panelet anbefaler, at Kommissionens tjenestegrenes indsats for at gennemføre en tematisk gruppering af 
projekter vedrørende de samme strategiske spørgsmål på tværs af forskellige delområder og mellem 
områderne udvikles yderligere. Sådanne grupperinger vil støtte kommunikation, integration og 
koordinering inden for et projekt og sikre programmets fremtidige indvirkninger både på det politiske 
plan og i de videnskabelige kredse. 
15. Panelet glæder sig særligt over, at Kommissionens tjenestegrene cirka hver sjette måned indkalder til 
seminarer om de fremskridt, der gøres i forbindelse med projekterne. Sådanne seminarer er velegnede til 
at støtte netværkssamarbejde med politiske planlæggere, Kommissionens andre tjenestegrene, andre 
fællesskabsprogrammer og initiativer saml de videnskabelige kredse. Derudover bør også individuelle 
projekter opfordres til at sikre interaktion med potentielle brugere af projektets resultater, særlig på det 
politiske område, og til at integrere dem i deres projekter eller udvikle andre passende midler til 
kommunikation, interaktion og netværkssamarbejde. 
16. Panelet mener, at programmet for målrettet socioøkonomisk forskning bør bidrage til udviklingen af 
Fællesskabets FTU-strategier på en velorganiseret og koordineret måde. Kommunikation med CERT, 
CREST, IRDAC og ESTA er af særlig betydning. Derudover bør samarbejdet med "Cellule de 
Prospective" og IPTS styrkes og udvikles yderligere. 
17. Der er et presserende behov for at tage et afgørende skridt for at aktivere ETAN. Der må træffes 
passende foranstaltninger for ikke blot at få adgang til resultaterne af projekter gennemført under 
programmet for socioøkonomisk forskning, men også til de socioøkonomiske forskningsaktiviteter under 
andre særprogrammer og i Kommissionens tjenestegrene, IPTS og andre aktører på området på 
fællesskabsplan og i medlemsstaterne. 
!3() 
13. 
18. Panelet mener, at udveksling af information og samarbejde mellem programmet for målrettet 
socioøkonomisk forskning og socioøkonomiske forskningsaktiviteter i andre særprogrammer og i andre 
af Kommissionens tjenestegrene bør styrkes. Programmet bør spille en fremmende og modererende rolle 
i denne forbindelse. 
19. Koordinering og samarbejde med COST bør udvikles yderligere. 
20. Integreringen af unge lovende forskere og forskningsteams i projekter med veletablerede institutioner 
hilses velkommen og bør udvikles yderligere. 
21. Panelet er bekymret over, at der opstår et meget specifikt spørgsmål i forbindelse med afledning, 
harmonisering og udbredelse af databaser på det socioøkonomiske område. Inden for de traditionelle 
økonomiske områder er de nationale statistiske kontorer de vigtigste organer på dette område, og de 
råder over mange ressourcer. På område II og III under programmet for målrettet socioøkonomisk 
forskning er der imidlertid behov for at producere nye kvalitative og kvantitative data og for at 
harmonisere dem i en række medlemsstater i en sammenhæng, hvor de nationale agenturer er mindre 
aktive. Der bør gøres opmærksom på tematiske netværk og samordnede aktioner for at støtte dette 
problemområde. Projekter, netværk og aktioner, der har modtaget støtte bør have billig eller gratis 
adgang til EUROSTATS data. 
22. Da de sociale videnskaber i vid udstrækning er organiseret i meget små enheder, bør effektive tjenester 
for bedre information, rådgivning om udarbejdelse af forslag og støtte til søgning efter partnere udvikles 
yderligere. I medlemsstaterne bør netværket af nationale kontaktpunkter styrkes yderligere og aktiveres, 
hvor der er behov herfor. Derudover bør samarbejde med andre eksisterende netværk udvikles. 
23. Panelet foreslår, at der ved afslutningen af den første evalueringsrunde organiseres en feedback 
procedure, så de forskellige paneler kan trække på hinandens erfaringer. 
131 
13. 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen hilser panelets rapport, som er et vigtigt bidrag til evalueringen af Fællesskabets 
forskningsaktiviteter inden for socioøkonomisk forskning, og dets detaljerede henstillinger om den fremtidige 
udvikling af sådanne aktiviteter inden for Det Fjerde og det femte rammeprogram velkommen. 
Kommissionen ønsker at minde om den politisk relevante forsknings meget dynamiske karakter, men noterer 
sig samtidig panelets holdning om, at grundlaget for et særprogram inden for målrettet socioøkonomisk 
forskning i bund og grund er sundt, og at programmets målsætninger ikke blot forbliver gyldige, men også 
yderst relevante. 
I denne forbindelse noteres det med tilfredshed, at der efter panelets mening er blevet udvalgt en række 
forskningsprojekter og tematiske netværk af høj kvalitet med et potentiale for at skabe en betydelig merværdi 
efter den første indkaldelse af forslag under programmet for målrettet socioøkonomisk forskning, og at 
panelet mener, at en række af disse aktiviteter allerede giver interessante og politisk relevante resultater. 
Med hensyn til udarbejdelsen af den kommende tredje indkaldelse af forslag til forskningsaktioner, anbefaler 
panelet, at arbejdsprogrammet for programmet for målrettet socioøkonomisk forskning ændres for at 
begrænse det til en række centrale strategiske emner. Kommissionen forudser ligeledes et behov for at 
fokusere på centrale spørgsmål og vil overveje henstillingen om at ændre dette arbejdsprogram samtidig med, 
at der tages hensyn til behovet for at tage resultaterne af den første og den for nyligt lancerede anden 
indkaldelse afbud i betragtning. 
I forbindelse med udviklingen på mellemlang sigt af den socioøkonomiske forskning på europæisk plan sætter 
Kommissionen endvidere pris på panelets henstilling om, at socialvidenskab bør udvikles inden for det femte 
rammeprogram gennem et veldefineret, socialvidenskabeligt forskningsprogram vedrørende en 
sammenhængende række af sociale udfordringer, som Europa står over for set i et politisk perspektiv. 
Derudover bør socialvidenskab udvikles som en integrerende del af andre særprogrammer, hvor dette er 
relevant. 
Endelig ønsker Kommissionen med hensyn til panelets andre henstillinger, særlig dem vedrørende de 
operationelle og forvaltningsmæssige aspekter af programmet, at rose panelet for dets objektivitet og 
ærlighed. Kommissionen vil beskæftige sig med disse spørgsmål, og dens tjenestegrene vil oplyse om de 
foranstaltninger, der skal træffes som en del af den årlige monitorering. 
132 
13. 
IIL EVALUERINGSPANELET 
Manfred Horvat (Formand) 
1993-: Direktør, BIT (Bureau for International Research and Technology Co-operation); medlem af 
programudvalgene for INNOVATION og TMR; medlem af ACTS monitoreringspanelet 1995 og 1996. 
1995-: Vicepræsident, SEFI (European Society for Engineering Education); 1993-1994: gæsteforsker, 
University of Oxford; 1985: docent i teknologisk evaluering og evaluering af miljøpåvirkninger (Wiens 
teknologiske universitet, universitetet i Linz); 1980: Direktør (orlov på nuværende tidspunkt) folke­
universitetet, Wiens teknologiske universitet (overførsel af teknologi mellem universiteter og industrien, 
teknologievaluering, videregående ingeniøruddannelse, forvaltning af internationale programmer og projekter 
inden for forskning og uddannelse). 
Prof. Francisco Alvira-Martin 
Sociologiprofessor, leder af fakultetet for metodik og forskningsteknikker, Universidad Complutense, 
Madrid. Han har specialiseret sig i programevaluering under et ophold som gæsteforsker ved North-Western 
University sammen med prof. R.B. Boruch og har skrevet to bøger og mere end fem artikler om forsknings-
evalueringsmetodik. Han beskæftiger sig i øjeblikket med evaluering af narkotikamisbrugsplanen i Madrid. 
1995: uafhængig ekspert, panelet, der lavede udkastet til systemet af evalueringsindikatorer for den nationale, 
videnskabelige plan i Spanien. 
Dr. John Bradley 
Økonom og forskningsprofessor, Economic and Social Research Institute, Dublin, Irland. Specialist i 
arbejdsmarkedsøkonomi og i de økonomiske samhørighedsprocesser i EU's periferi. 
Prof. Pierre Desmarez 
Université libre de Bruxelles. Doktor i socialvidenskab. Direktør, Centre de sociologie et d'économie 
regionales. Forskningsemner: arbejde og beskæftigelse/arbejdsløshed, arbejdsforløb, overgang fra skole til 
arbejde. 
Dr. Luigi Felici 
1986: Direktør, ANCE, IT (strategiske programmer inden for byfornyelse, økonomiske analyser af 
infrastrukturinvesteringer, F&U programmer inden for bygge- og anlægsindustrien). Før 1986 spillede L. 
Felici en central rolle i Confidustria's industrielle F&U-programmer, Mezzogiorno's strategier for industriel 
udvikling, miljøproblemer i industrien, industripolitiske løsninger, eksterne anliggender og kommunikation. 
1979-94: medlem af forvaltningsudvalget for FAST/MONITOR, udpeget af det italienske 
forskningsministerium. 
133 

14. 
135 5-ÅRSEVAU1ERING1996 
SAMARBEJDE MED TREDJELANDE 

14. 
I. RESUMÉ 
A. Kort beskrivelse af INCO-programmets historie og 5-årsevalueringens omfang 
Anden foranstaltning under det fjerde rammeprogram (det fjerde rammeprogram) gennemføres som et 
særprogram vedrørende forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration (FTU) med 
tredjelande og internationale organisationer. Dette særprogram, som blev vedtaget af Ministerrådet den 
23. november 1994 og er kendt som INCO-programmet (International Cooperation), samlede for første 
gang al EU's FTU-samarbejde med tredjelande med undtagelse af det nukleare område. INCO-
programmet suppleres af adgang til særprogrammerne under den første foranstaltning for alle europæiske 
Og enkelte ikke-europæiske deltagere i overensstemmelse med de generelle regler, Fællesskabet har 
fastlagt. Det samarbejde, der nu er omfattet af INCO-programmet, blev tidligere gennemført gennem flere 
forskellige programmer. I udviklingslandene blev tre forskellige instrumenter til videnskabeligt og 
teknologisk samarbejde (V&T) erstattet af programmet INCO-DC. I 1991 påbegyndte Fællesskabet en 
væsentlig udvidelse af FTU-samarbejdet med landene i Central- og Østeuropa for at understøtte 
integrationsprocessen, og i 1992 iværksatte man PECO/COPERNICUS-programmerne, som senere blev 
udvidet til at omfatte de nye uafhængige stater (NIS) fra det tidligere Sovjetunionen. Samarbejdet med 
ikke-europæiske industrialiserede lande har udviklet sig på en række måder, som afspejler en gensidig 
interesse i eller uden for samarbejdsaftaler vedrørende videnskab og teknologi. INCO er et horisontalt 
program, der går på tværs af tekniske områder og omfatter Fællesskabets forbindelser til COST, 
EUREKA og internationale videnskabelige organisationer. 
Denne 5-årsevaluering dækker aktiviteterne under og forvaltningen af INCO-programmet og dets 
forgængere i perioden fra 1991 til begyndelsen af 1996 og indeholder den endelige evaluering under det 
tredje rammeprogram. De fire væsentligste geografiske områder, der er omfattet af INCO-programmet og 
behandles i rapporten er: 
Område Al: Samarbejde med andre fora for europæisk samarbejde inden for videnskab og teknologi: 
COST, EUREKA, internationale V&T-organisationer og -institutioner 
Område A2: Samarbejde med landene i Central- og Østeuropa og med de nye uafhængige stater i det 
tidligere Sovjetunionen 
Område B: Samarbejde med ikke-europæiske, industrialiserede tredjelande 
Område C: V& T-samarbejde med udviklingslandene 
Evalueringspanelet har i detaljer undersøgt resultaterne og fremskridtene i hver hovedsektor og overvejet, 
hvilke nyttige erfaringer der kan drages fra programmet som helhed. Panelets samlede rapport foreligger 
som et separat dokument på engelsk. 
B. Panelets bemærkninger og konklusioner 
1. Den øgede globalisering af økonomien og udbredelsen af informationssamfundet sikrer, at det 
internationale videnskabelige og teknologiske samarbejde på tærskelen til det 21. århundrede er mere 
intensivt og udbredt en nogensinde før. Et højt niveau med hensyn til international V&T-aktivitet er 
nødvendig for at styrke EU's erhvervslivs videnskabelige og teknologiske grundlag og fremme alle de 
forskningsaktiviteter, der er nødvendige for at gennemføre Fællesskabets politikker. Panelet mener, at det 
vigtigste resultat af samlingen af de forskellige internationale samarbejdsprogrammer inden for INCO har 
været større sammenhæng og synlighed i EU's internationale V&T-samarbejde. 
2. Panelet mener, at de programmer, der er bievet gennemført i den periode evalueringen omfatter, 
generelt har været af tilfredsstillende relevans for de fastlagde mål. Der er opnået og udbredt en betydelig 
mængde konkrete resultater, hvoraf de fleste har potentiale for yderligere forskning. Der er registreret 
enkelte væsentlige videnskabelige resultater (bilag 11). En grundig evaluering af potentialet for industriel 
137 
14. 
nyttiggørelse ville kræve en længere tidshorisont, men det er sandsynligvis ikke stort. De ledelsesmæssige 
byrder blev forøget af overtegning, kommunikationsproblemer, lokale forhold i visse deltageres lande og 
altoverskyggende krav med hensyn til regnskabspligt og kvalitet. De formelle procedurer, Kommissionen 
fulgte, bidrog ikke til effektivitetsforøgelse på visse områder. 
3. Panelet er imponeret over de resultater, der er opnået under COST, og giver sin opbakning til det 
nuværende forhold mellem COST og INCO. De fælles initiativer inden for f.eks. vaccineforskning har 
lettet det langsigtede samarbejde mellem den videnskabelige forskningssektor og industrien. Der har i den 
senere tid været bemærkelsesværdige initiativer på kemiområdet. COST muliggør et fleksibelt F&U-
samarbejde mellem videnskabelige forskningsorganer og industrien som anbefalet i Kommissionens 
dokument "Koordination gennem samarbejde". Desuden udgør COST et udklækningssted for projekter 
under særprogrammer, det er et nyttigt hjælpemiddel for deltagere udenfor EU, og det har bidraget til at 
udforme elementer som ESPRIT og FLAIR under Fællesskabets rammeprogram. 
4. På grund af radikalt forskellige udvælgelsesprocedurer og tidshorisonter kræver samarbejde mellem 
EUREKA og Fællesskabets programmer ekstraordinære bestræbelser for at opnå resultater, men dette kan 
forbedres gennem proceduremæssige ændringer (se henstilling nr. 2 i del C i dette resumé). 
5. Panelet mener, at både COPERNICUS- og INTAS-programmerne var nødvendige, midlertidige 
foranstaltninger til opfyldelse af de behov, der opstod i Central- og Østeuropa og i de nye uafhængige 
stater (NIS). Disse programmer har bidraget til den fortsatte proces med at stabilisere 
forskningspotentialet i landene i Central- og Østeuropa og NIS-landene, og de har præsenteret mange 
videnskabsfolk fra disse lande for moderne metoder inden for videnskabelig forskning i et konkur­
rencepræget miljø. Disse programmers økonomiske effekt har i mange central- og østeuropæiske 
lande/NIS-lande været meget begrænset på grund af lokale mangler i infrastrukturen og mangel på 
passende nyttiggørelsesmekanismer. Forøgelse af PHARE- og TACIS-støtten til grundlæggende strukturel­
le ændringer inden for FTU og social og industriel anvendelse af FTU bør nu prioriteres højt. Denne store 
udfordring nødvendiggør en målbevidst, koordineret indsats og et konstruktivt partnerskab med myndi-
hederne i landene i Central- og Østeuropa/NIS, før INCOs mål inden for de økonomiske, sociale og 
miljørelaterede sektorer kan nås. De potentielle fordele for hele Europa er store. 
6. EU bør fremme deltagelse af på lige fod i første foranstaltning for forskerhold fra landene i Central- og 
Østeuropa, som er på højde med med vestlige hold, hvis grundlaget herfor er realistisk. Det vil være 
nødvendigt med en særskilt "tilslutningsfond" udenfor rammeprogrammet, som skal støtte denne 
deltagelse. Overgangen til et fuldt ud effektivt forskningspartnerskab kan fremskyndes ved gradvist at 
afvikle COPERNICUS-programmet i slutningen af det fjerde rammeprogram. 
7. De NIS, der er i besiddelse af stor videnskabelig ekspertise, navnlig Rusland og Ukraine, 
nødvendiggør en anderledes fremgangsmåde. De nyttige erfaringer, der er gjort gennem INTAS inden for 
etablering af samfinansierede forskningsprogrammer, danner grundlag for fortsat samarbejde med vigtige 
forskningscentre, herunder deltagelse i enkeltprojekter under særprogrammer. 
8. På trods af Kommissionens intense bestræbelser på at offentliggøre EU's samarbejdsprogrammer i de 
central- og østeuropæiske lande og NIS-landene, er niveauet stadig meget lavt hvad angår disse landes 
deltagelse i andre særprogrammer, og blandt de enkelte videnskabsfolk er der udbredt mangel på 
forståelse af de til rådighed stående procedurer og muligheder. I løbet af overgangsperioden skal disse 
bestræbelser styrkes i væsentlig grad gennem alle til rådighed stående informationskanaler og meget klare 
og utvetydige angivelser af mulighederne for deltagelse i forskellige programmer med praktiske detaljer 
om procedurerne vedrørende omkostninger og udbetalinger. 
9. Panelet mener, at samarbejde med de ikke-europæiske industrilande og vækstlande hurtigt vil få 
forøget betydning. Det støtter det synspunkt, der udtrykkes i IRDAC-rapporten fra 1995, at alle 
Fællesskabets F&U-programmer bør være åbne for deltagelse af organisationer udenfor Europa på enkelt­
projektbasis, forudsat at dette vil gavne det europæiske erhvervsliv generelt, og især konkurrenceevnen, 
og at der kan etableres gensidighed og egnede ordninger for intellektuel ejendomsret. De vækstlande, som 
138 
14. 
på nuværende tidspunkt er berettiget til at deltage i programmet for udviklingslande, bør ligeledes omfattes 
på samme betingelser inden for områder, hvor de har opnået høj standard og resultater inden for V&T. 
Panelet bifalder Kommissionens nuværende politik med at forhandle V&T-samarbejdsaftaler med 
udenlandske regeringer i de tilfælde, hvor der på grundlag af udbredt samråd med repræsentanter for 
videnskaben og industrien er klart bevis for fælles interesser mellem de potentielle partnere. 
10. De oprindelige mål i Japan V&T kandidatstipendiatprogrammet er i vid udstrækning blevet opfyldt, 
og i betragtning af de nuværende bilaterale ordninger mener panelet, at dette program fremover bør 
målrettes samfinansierede og japansk finansierede ordninger for omhyggeligt udvalgte kandidater og 
værtsforskningslaboratorier (universiteternes, de nationale og industriens) af højeste kvalitet. 
11. Panelet er imponeret over STD/INCO-DC-programmets høje anseelse blandt både koordinatorer og 
deltagere, som skyldes evalueringsprocessens integritet, etableringen af vellykkede partnerskaber og 
forskningsprojekternes anvendelighed. Den nuværende praksis med at sammenkæde videregående 
uddannelse (der fører til en universitetsgrad eller lignende) med INCO-DC-forskningsprojekter bør 
fortsætte. Panelet mener, at kvaliteten af evaluering foretaget af ligemænd er et særdeles værdifuldt 
element ved INCO-DC, og at det i høj grad er i Europas interesse at blive betragtet som upartisk. 
12. INCOs evalueringsprocedurer er generelt velanset, men også meget ressourcekrævende. 
Informations- og kommunikationsteknologiernes bidrag til indsendelse og evaluering af forslag er endnu 
ikke påvist, men panelet mener, at det potentielle udbytte er stort for alle programmer, der administreres 
under INCO. 
13. Panelet mener, at "globalisering" ofte er drevet af kortsigtede økonomiske faktorer og af udsigten til 
adgang til billig arbejdskraft i udviklingslandene. INCO spiller en vigtig rolle ved at sikre, at man ikke 
glemmer grundforskningen og den anvendte forskning, navnlig i forhold, der er tæt forbundet med 
regionale spørgsmål og problemer. 
14. Efter panelets mening skyldes industriens begrænsede direkte deltagelse i INCO-programmet en 
kombination af tematiske og strukturelle årsager. IRDAC-rapporten fra oktober 1996 indeholder 
anbefalede aktiviteter, der bør føre til forøget inddragelse af industrien i samarbejdsprogrammet og til 
etablering af forbindelser, der er til gavn for innovation. 
15. INCO-programmets bredde og komplekse karakter adskiller det fra de fleste andre særprogrammer og 
pålægger Kommissionens personale betydelige forvaltningsmæssige opgaver. Det er nødvendigt at sikre et 
konstant og tæt samarbejde mellem GD XII-B og det faglige personale i andre direktorater under GD XII 
og i andre generaldirektorater, der beskæftiger sig med individuelle programelementer. Efter panelets 
mening kræver INCO-programmets betydning en styrkelse af INCO-programudvalgets rolle og en 
betydeligt mere markant profil. 
16. Hvad angår sammenhæng mellem V&T-politikken på EU-plan og på nationalt plan er panelet nået 
frem til den konklusion, at INCO kan yde et særligt bidrag til løsning af problemer af særlig regional art, 
som normalt ikke behandles i bilaterale programmer, og for hvilke det gælder, at videnskabeligt netværks­
samarbejde er af altafgørende betydning. INCO-programmerne kan yde et nyttigt supplement til de 
nationale programmer ved at etablere europæiske forskningsnetværk inden for prioriterede og gennem 
tværfaglige, regionale projekter, der omfatter både teoretisk og anvendt forskning, og som kræver 
afbalancerede bidrag fra EU og tredjelande. At sikre sammenhæng kræver et tilstrækkeligt kendskab på 
begge sider og et effektivt informationsflow, der går begge veje. Panelet støtter INCOPOL-
undersøgelsen, hvis mål er at indsamle og sammenfatte oplysninger om nationale aktiviteter i eksternt 
F&U-samarbejde. 
139 
14. 
C. Panelets henstillinger 
COST. EUREKA, internationale V&T-organisationer 
1. I betragtning af COST's potentiale, hvad angår fremtidig udvidelse, dets store betydning for EU's 
politik og det gavnlige samspil med rammeprogrammet, bør man overveje at forøge COST-sekretariatets 
ressourcer og træffe foranstaltninger for at forenkle de organisatoriske og administrative procedurer så 
vidt muligt. 
2. Man bør undersøge mulighederne for at udvide samarbejdet mellem EUREKA og Fællesskabets 
projekter. I denne henseende bør der iværksættes en prøveordning, som sikrer en hurtig procedure for 
Fællesskabets deltagelse til støtte for forskningsdelen i specifikke EUREKA-projekter med begrænset 
tildeling af midler og af begrænset varighed. Resultatet af denne ordning skulle anvendes som bidrag til 
fastlæggelse af omfanget af yderligere støtte, som sigter mod at styrke samarbejdet mellem Fællesskabet 
og EUREKA. 
3. Idet panelet savner klare beviser på tilført merværdi, mener det at de begrænsede aktiviteter mellem 
INCO og internationale V&T-organisationer ikke på nuværende tidspunkt retfærdiggør en særskilt kategori 
inden for INCO-programmet. 
De central- og østeuropæiske lande og NIS 
4. Tiltagene i de central- og østeuropæiske lande og NIS med henblik på at omstrukturere F&T-sektoren 
skal fremskyndes og styrkes gennem tæt samarbejde mellem INCO, PHARE/TACIS og de berørte lande 
inden for tre hovedområder: 
* omstruktureringsaktiviteter, hvis mål er at samle V&T i et lille antal ekspertcentre med avanceret 
udstyr og videnskabsfolk af høj kaliber; 
* at medvirke til omstrukturering af V&T-administrationen, lægge vægt på moderne, gennemskuelige 
metoder inden for forvaltning af forskning, bl. a. evaluering foretaget af ligemænd, og supplere de 
tiltag, der allerede iværksættes bilateralt; 
* fremme anvendelsen af V&T i samfundet og økonomien gennem fælles bestræbelser på at løse 
socioøkonomiske problemer. Særlig opmærksomhed bør rettes mod beskyttelse af intellektuel 
ejendomsret som et middel til at fremme innovation. 
5. COPERNICUS-programmet i de central- og østeuropæiske lande og i NIS bør gradvist afvikles ved 
afslutningen af det fjerde rammeprogram. Under resten af COPERNICUS-programmet bør indkaldelser, 
der i højere grad er målrettet prioriterede emner, som ikke dækkes af andre særprogrammer, navnlig af 
regional art, og som iværksættes i samarbejde med organer, der finansierer F&U, kombineret med 
overdragelse af den videnskabelige koordinators rolle til en videnskabsmand i de central- og østeuropæiske 
lande/NIS i tilfælde, hvor dette er hensigtsmæssigt. Når COPERNICUS-programmet er afsluttet, bør der 
stilles flere midler til rådighed til netværk, deltagelse i konferencer, modernisering af udstyr ved udvalgte 
centre og andre tiltag, således at kontaktfladen forbliver på det høje niveau, som både østlandenes og de 
vestlige videnskabsfolk ønsker. 
6. INTAS-programmets funktion og mål bør hurtigst muligt revideres, således at det kan indtage en ny 
rolle under det femte rammeprogram i overensstemmelse med behovet for at medvirke til omstruk­
tureringen af V&T-sektoren i NIS i samarbejde med TACIS og de berørte lande, intensivere samarbejde af 
høj kvalitet med videnskabsfolk fra NIS, fortsætte samfinansieringsordningerne og fremme NIS-landenes 
deltagelse i første aktivitet. En analyse gennemført i samarbejde med de russiske myndigheder af 
væsentlige koncentrationer af civil forskning udenfor Moskva og Skt. Petersborg ville bidrage til at forøge 
potentialet for samarbejde til gavn for begge parter. INCO bør desuden i samarbejde med TACIS udpege 
reformvenlige finansieringskilder i de øvrige NIS-lande med henblik på at etablere samarbejdsforbindelser 
i stil med forholdet mellem INTAS og RFBR (Russian Foundation for Basic Research). 
140 
14. 
Udviklingslandene 
7. Det oprindelige finansieringsniveau for V&T-samarbejde med udviklingslande (DC) bør genoprettes i 
betragtning af den betydelige relevans, som resultaterne fra INCO-DC har for de nuværende behov, 
V&T's øgede betydning i løsningen af regionale problemer (med verdensomspændende konsekvenser) 
samt behovet for at finansiere et væsentligt større antal særlig gode forslag og bevare de allerede opnåede 
resultater. 
8. INCO-DC's grundlæggende mål og de væsentligste udviklingsområder inden for sundhed, landbrug og 
miljø bør fastholdes. For at nedbringe omfanget af overtegning bør der fokuseres mere på disse områder. 
Det fjerde område, spørgsmål vedrørende teknologi, som ikke blot er til gavn for industriens udvikling 
men tilfører merværdi til alle samarbejdsprogrammerne, bør prioriteres højere, således at de fordele, der 
opnås ved at kombinere teknologier og navnlig gennem udviklingen i informationssamfundet, kan blive 
gjort mere tilgængelige i udviklingslandene. 
9. Der skal desuden lægges stor vægt på INCO-samarbejde med EU-programmer, som fremmer udvikling 
af infrastruktur, såsom ALA, MEDA og LOME, for at øge kendskabet til dette spørgsmål, skabe stærkere 
forbindelser mellem investering i infrastruktur og støttende FTU-projekter samt tilskynde til iværksættelse 
af relevante aktiviteter i udviklingslandene. 
10. På baggrund af anmodninger fra udviklingslandene bør man styrke disses rolle i forbindelse med 
prioritering af opgaver, formulering og evaluering af forslag samt videnskabelig forvaltning af projekter, 
og mulighederne for at etablere samfinansierede foranstaltninger bør undersøges. 
Evaluering 
11. For at gøre evalueringsprocedurerne mere gennemskuelige og hjælpe nye deltagere i Fællesskabets 
forskningsprogrammer med at indhøste erfaringer gennem deltagelse i ansøgningsprocessen, bør 
forslagsstillere, hvis projekter ikke antages, hurtigt informeres herom og gives en rimelig tilbagemelding 
om, hvordan de blev bedømt. 
12. Der bør gennemføres en forsøgsordning vedrørende anvendelsen af informations- og kommunika­
tionsteknologi ved indsendelse og evaluering af forslag i en kommende indkaldelse for at fastslå, om 
kvaliteten af de indledende stadier af evalueringsprocessen, herunder den nødvendige fortrolighed, kan 
bevares, med henblik på at bane vej for kortere, mere målrettede møder i Bruxelles. 
13. Fortsat kontrol med ITU-akliviicicr på bilateralt plan mellem medlemsstaterne og de lande, der 
deltager i PECO/COPERNICUS- og INCO-DC-programmerne, er ønskelig for at fastholde subsidiariteten 
og undgå unødvendig gentagelse. 
INCO-programudvalget 
14. INCO-programudvalgets mandat bør undersøges nøje og om nødvendigt revideres for at styrke 
udvalgets rolle i udviklingen af et mere synligt og effektivt INCO-program og give udvalget tid til at 
overveje mere strategiske og langsigtede spørgsmål. Kommissionen bør, med hjælp fra INCO-programud­
valgets medlemmer i de enkelte lande, gøre sig store bestræbelser på at profilere INCO ved at udbrede 
dets mål og de muligheder, det rummer for videnskabsfolk med hensyn til at deltage i internationalt 
samarbejde vedrørende relevante spørgsmål. 
Administration 
15. Panelet opfordrer indtrængende Kommissionen til at overveje indførelse af et omfattende forvalt-
ningsinformationssystem for INCO-programmet, som til enhver tid kan give et overblik over de 
væsentligste tendenser og projektets status. Et sådant forvaltnings- og kontrolværktøj ville fremme 
koherens blandt alle generaldirektorater, som aktivt deltager i programmet, og gøre det muligt for INCO-
programudvalget og fremtidige overvågnings- og evalueringspaneler hurtigt at fokusere på kritiske 
spørgsmål. Da visse områder af samarbejdsprogrammerne synes at mangle effektive overvågnings- og 
141 
14. 
undersøgelsesprocedurer vedrørende igangværende projekter, bør en ordning med kontrol af udvalgte 
projekter midtvejs i perioden, herunder uafhængig revision, fremover iværksættes og udbredes. 
16. For at gøre administrationsprocessen inden for Kommissionen mere ensartet, hvilket fortsat anses for 
at være vigtigt blandt både koordinatorer og deltagere, bør godkendelse af projekter inden for et defineret 
loft behandles særlig hurtigt. Man kunne overveje at ændre de eksisterende procedurer med hensyn til 
uddelegering og underskrivelse inden for Kommissionen i overensstemmelse med behovet for at bevare 
gennemskueligheden. Fællesskabet har ikke råd til at udvise manglende effektivitet i egne funktioner og 
samtidig tilskynde til reformer hos dets partnere i udviklingslandene og de central- og østeuropæiske 
lande/NIS. 
Evaluering og overvågning 
17. Panelet mener, at INCO-programmet og dets forgængere i de fem år, evalueringen dækker, var 
nødvendige under de gældende omstændigheder, og at de kan tilskrives væsentlige resultater. I en verden 
under hastig forandring vil der fortsat være behov for justeringer inden for programmets fire-årige 
periode. Med hensyn til de central- og østeuropæiske lande og NIS, vækstlandene og udviklingslandene 
vil der være mange nye udfordringer i de kommende få år. På denne baggrund henstiller panelet, at både 
overvågnings- og vurderingsaktiviteterne efter retningslinjerne under CREST fortsat bør være væsentlige 
bestanddele af INCO-programmet. 
142 
14. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen byder denne uafhængige rapport velkommen og påskønner de bestræbelser, panelets 
medlemmer har gjort sig for at få greb om et så komplekst program på så kort tid. Rapporten understreger 
den betydning, opretholdelsen af høje internationale V&T-aktiviteter har for styrkelsen af V&T-grundlaget 
for EU's erhvervsliv og fremme af alle de forskningsaktiviteter, der er nødvendige for at gennemføre 
Fællesskabets politikker. 
Panelet anerkender INCO-programmets betydning med hensyn til at sikre sammenhæng og større 
gennemskuelighed i EU's internationale samarbejde inden for V&T, og påpeger det særlige bidrag INCO 
kan yde til løsning af problemer af regional art, som normalt ikke behandles af bilaterale programmer eller 
andre særprogrammer. 
Kommissionen er enig i COST-programmets potentiale for fremtidig udvidelse, dets store relevans for 
EU's politik og dets gavnlige samspil med rammeprogrammet. En forøgelse af ressourcerne vil dog skulle 
afbalanceres nøje med behovene i andre dele af rammeprogrammet. Der er nedsat et udvalg på højt 
niveau, som skal overveje COST's fremtidige rolle inden for europæisk V&T. Man vil i videst mulig 
udstrækning benytte muligheden for at forenkle og ensrette de organisationsmæssige og administrative 
procedurer i overensstemmelse med Fællesskabets finansforordninger. De detaljerede foranstaltninger, der 
skal udarbejdes, vil i væsentlig grad trække på resultaterne af den evaluering af COST, der nu finder sted, 
i relation til COST's ledende personale og ministerkonferencen vedrørende COST i maj 1997. 
Hvad angår forslaget vedrørende en prøveordning, der muliggør hurtig støtte til Fællesskabets deltagelse i 
EUREKA-projekter, synes en øremærkning af midler specifikt til EUREKA-projekter ikke realistisk. 
Kommissionen agter dog at følge henstillingen om at undersøge mulighederne for alligevel at 
imødekomme EUREKA-projekter og naturligvis også andre relevante projekter, som man har gjort det 
tidligere (f.eks. COSINE, JESSI). 
Kommissionen mener, at der er behov for et klart referencepunkt med ansvar for internatinale 
organisationer, som skal behandle den mængde V&T-spørgsmål, der vedrører dem. 
Med hensyn til samarbejde med de central- og østeuropæiske lande er Kommissionen enig i, at fuld 
deltagelse i programmer under første foranstaltning er ideel og bør tilskyndes, navnlig for lande som 
ønsker at tiltræde Unionen. Det må dog erkendes, at deltagelsen i disse programmer gennem det fjerde 
rammeprogram indtil nu har været meget lav. Omvendt har overtegningen til 1NCO-COPERNICUS-
programmet været i forholdet 10 til 1. Dette skyldes til en vis grad de forskellige støtteordninger i 
programmerne under første foranstaltning og COPERNICUS. Det viser dog også, at selvom der er et stort 
ønske om samarbejde mellem østlige og vestlige videnskabsfolk, er der stadig et stort behov for et 
målrettet program. Panelet henstiller, at COPERNICUS gradvist afvikles ved afslutningen af det fjerde 
rammeprogram, og at der tilskyndes til deltagelse i den første foranstaltning, "hvis grundlaget herfor er 
realistisk". For de fleste central- og østeuropæiske lande eksisterer et sådant grundlag dog endnu ikke og 
fuld deltagelse vil kun blive opnået gradvist. De ledsageforanstaltninger, der anbefales i pkt. 5, ville i 
nogen grad udfylde hullerne efter COPERNICUS, men sandsynligvis ikke nok. Man bør desuden huske 
på, at en af INCOs vigtigste roller, som panelet selv påpeger, er dets bidrag til løsning af problemer af 
regional art, problemer der ikke behandles specifikt af programmer under den første foranstaltning. I 
forberedelserne af det femte rammeprogram agter Kommissionen i højere grad at målrette det særlige 
FTU-samarbejde med de central- og østeuropæiske lande, så det fokuseres på spørgsmål af særlig relevans 
for disse lande, og at lægge større vægt på ledsageforanstaltninger, som foreslået af panelet. 
Kommissionen deler ikke det synspunkt, at den rolle, INCO-COPERNICUS tidligere har spillet i NIS, 
herunder aspekter vedrørende finansiering af deltagelse i den første foranstaltning, helt skal overtages af 
INTAS. INTAS spiller en vigtig rolle i V&T-samarbejdet med NIS, men vi mener ikke, at en yderligere 
udvidelse af den ville medføre en forbedring af situationen vedrørende deltagelse i den første 
foranstaltning. INTAS og COPERNICUS beskæftiger sig til en vis grad med forskellige typer af 
143 
14. 
aktiviteter. Hvor INTAS primært beskæftiger sig med grundforskning, har COPERNICUS en mere direkte 
indgangsvinkel til anvendelsesorienteret og industriel forskning. Hvad angår forvaltning af finansiering af 
deltagelse i programmer under den første foranstaltning, vil der ikke være behov for særlige organer, idet 
denne opgave allerede er fastlagt hos de af Kommissionens tjenestegrene, der beskæftiger sig med de 
pågældende programmer. 1 forberedelsen af det femte rammeprogram agter man at gennemføre grundige 
undersøgelser af mulighederne for støtte til ekspertcentre i visse central- og østeuropæiske lande/NIS, som 
anbefalet af panelet. Kommissionen er enig med panelet i, at der skal lægges vægt på tæt samarbejde 
mellem PHARE/TACIS og INCO, og der er planer om at udarbejde en fælles meddelelse (GDIA-GDXII) 
vedrørende V&T-samarbejde med lande, som ønsker at tiltræde Unionen, i 1997. 
Kommissionen noterer sig panelets støtte til dens politikker for forhandling af samarbejdsaftaler 
vedrørende V&T med ikke-europæiske industrialiserede lande, herunder vækstlande, og deler panelets 
opfattelse af, at gensidighed og egnede ordninger for intellektuel ejendomsret bør etableres, og at 
samarbejde bør iværksættes gennem særprogrammerne på enkeltprojektbasis. Kommissionen anerkender 
det generelle behov for at revidere opbygningen og gennemførelsen af Japan V&T-
kandidatstipendiatprogrammet. Men den foreslåede gradvise afvikling af kandidatstipendiater med fuld 
EU-støtte ville fjerne den adgang, de giver til japanske industrielle laboratorier, da de øvrige ordninger, 
der omfatter japansk finansiering, er begrænset til offentlige forskningsorganisationer. Kommissionen 
bifalder forslaget om at integrere den koreanske og eventuelle nye geografisk orienterede 
kandidatstipendiatordninger, som kan indgås med lande i område B, i et mere overordnet 
kandidatstipendiatprogram. 
Hvad angår samarbejde med udviklingslande (område C), understreger panelet vigtigheden af denne del af 
programmet og anerkender, at de væsentligste udviklingsområder, sundhed, landbrug og miljø, bør 
fastholdes. Kommissionen deler den opfattelse, at anvendt forskning på teknologiområdet er vigtig, og at 
der vil være behov for yderligere støtte, for at dette spørgsmål kan behandles tilstrækkeligt. Som et første 
skridt agter man at forøge de midler, der er til rådighed for "andre sektorer med fælles interesser" i 
INCO-DC-programmet under det fjerde rammeprogram fra 20 mio. ECU til 30 mio. ECU. Desuden 
udvikles der særlige samarbejdspolitikker for de udviklingslande, der i kraft af deres økonomiske og 
teknologiske vækst bør betragtes som vækstlande. Kommissionen påskønner det store antal meget lovende 
forslag, der er indsendt i forbindelse med INCO-DC, men erkender nødvendigheden af at nedbringe 
omfanget af overtegning og således spildte bestræbelser inden for forskerverdenen. 
Hvad angår de henstillinger, der vedrører alle programmer, er Kommissionen enig i, at det er nødvendigt 
hele tiden at bestræbe sig på at forøge procedurernes effektivitet for at nedbringe den lange ventetid 
mellem indsendelse af forslag og første udbetaling af midler til de udvalgte ansøgere, og for at sikre at 
ansøgere, hvis forslag ikke antages, hurtigt informeres herom. Der gøres fortsat bestræbelser på at 
forbedre Kommissionens interne administrative procedurer, idet de fortsat skal være i overensstemmelse 
med Kommissionens oplysningspligt. 
I forbindelse med enkelte programmer har man allerede gjort forsøg med elektronisk indsendelse af 
forslag. Mulighederne kunne undersøges igen i lyset af de nyeste elektroniske metoder. Det vil være 
nødvendigt at undersøge og tage højde for de til rådighed stående faciliteter i de pågældende lande. 
Kommissionen er helt enig i henstillingen om, at der skal indføres et integreret forvaltningssystem. Selvom 
forslaget er relevant for alle programmer, er det særlig relevant for INCO, hvor flere forskellige 
generaldirektorater deltager i forvaltningen. Det er hensigten så vidt muligt at forbedre denne situation i 
resten af det fjerde rammeprogram og navnlig at have et system klar, før påbegyndelsen af det femte 
rammeprogram. 
Hvad angår INCO-programudvalgets rolle og mandat, er dette fastlagt i komitologiafgørelsen fra 1987 og 
artikel 130 I i Maastricht-traktaten. 
144 
14. 
IIL EVALUERINGSPANELET 
Luis Avelar 
Direktør, Portugal Telecom 
Prof. Niels Ole Bernsen 
Center for Kognitiv Videnskab 
Roskilde Universitet 
Danmark 
Dr. Stein W Bie 
Direktør, Research, Extension and Training Division, 
Sustainable Development Department 
Food and Agriculture Organization of the United Nations 
Christian Dambrine 
Association Nationale de la Recherche Technique, France 
Medlem af præsidiet, European S&T Assembly 
Prof. Dervilla Donnelly 
University College Dublin, Ireland 
Næstformand, European S&T Assembly 
Dr Désirée Edmar 
Direktør, Naturhistoriska Riksmuseet, Stockholm 
Terence Garrett 
Tidligere industriministeriet og Royal Society, Det Forenede Kongerige 
Dr Werner Menden 
Tidligere Bundesministerium fur Forschung und 
Technologie, Tyskland 
Medlem af kontrolpanelet for INCO-programmet i 1995 
Dr. Alberto Silvani 
Consiglio Nazionale delle Ricerce 
Italien 
145 

15. 
5-ARS EVAUXER1HG 
FORMIDLING OG NYTTIGGØRELSE AF RESULTATER 
(INNOVATION) 
147 

15. 
L RESUMÉ 
1. Blandt de europæiske beslutningstagere er der generel enighed om, at hyppig og systematisk 
innovation er en vigtig kilde til nye arbejdspladser, høj produktivitet og i sidste ende skabelse af 
velstand. Men innovation kræver et favorabelt miljø. Dette betyder forvaltningsfærdigheder, 
formidling af viden mellem lande og sektorer, fleksible produktmarkeder og markedsorienteret FTU. 
Det betyder også standarder og regler, der fremmer innovation; en skattepolitik, der virker 
fremmende for innovation; forhold, der favoriserer udviklingen af kapitalmarkederne for finansiering 
af innovation; en europæisk patentpolitik, der letter adgangen til intellektuelle ejendomsrettigheder og 
forsvarer disse ejendomsrettigheder mere effektivt på internationalt plan. Endelig må 
forskningsorganisationerne og industrien i langt højere grad, end det er tilfældet i øjeblikket, arbejde 
sammen for at opfylde de markedsbehov, som brugere og forbrugere har. 
2. INNOVATION, særprogrammet svarende til den tredje aktivitet i det fjerde rammeprogram, 
beskæftiger sig med de fleste af disse spørgsmål. INNOVATION blev operationelt med Rådets 
beslutning 94/917/EF af 15. december 1994. Programmet har et budget på 312 mio. ECU. Det 
omfatter aktiviteter påbegyndt under SPRINT og VALUE II og en aktionslinje fra THERMIE. Dets 
grundlæggende opgave er at styrke den europæiske industris kapacitet til innovation. Programmet 
skal ligeledes bidrage til økonomisk og social samhørighed. Der lægges særlig vægt på de små og 
mellemstore virksomheder samt teknologiformidling og -udbredelse. Hele programmet må 
gennemføres under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet, det skal supplere og ikke erstatte 
nationale og regionale aktiviteter på lignende områder. 
3. INNOVATION er evolutionært og eksperimentelt. Det er derfor af særlig betydning, at dets fokus 
regelmæssigt tages op til overvejelse på baggrund af en egentlig monitorering og evaluering baseret 
på verificerbare målsætninger. Den tid og de ressourcer, der har været afsat til denne rapport, har 
imidlertid gjort, at den er blevet til en gennemgang på grundlag af relevant dokumentation, nogle 
interviews og vor generelle viden om området frem for en evaluering baseret på et stærkt empirisk 
grundlag. Kommissionen bør træffe foranstaltninger for at sikre en mere effektiv evaluering i 
fremtiden. 
4. Retningslinjerne for denne evaluering omfattede fem spørgsmål. Vi blev bedt om at bedømme 
relevansen, effektiviteten og omkostningseffektiviteten af de initiativer, der blev gennemført inden for 
INNOVATION-programmet i perioden 1991-1995. I lyset af de socioøkonomiske vilkår, der 
forventes i de kommende fem år, har vi måttet fremsætte henstillinger om programmets fremtidige 
orientering og forvaltning. Ved evalueringen måtte der tages hensyn til den endelige evaluering af 
VALUE II, der udgjorde en del af det tredje rammeprogram og til SPRINT, der lå uden for 
rammeprogrammet. 
5. Vort generelle indtryk er positivt. INNOVATION og det forløbere SPRINT og VALUE II har 
behandlet spørgsmål vedrørende Fællesskabets socioøkonomiske behov. Disse programmer har øget 
forståelsen for innovationsprocesserne og -politikkerne i Kommissionen og blandt nationale og 
regionale aktører. Sammenlægningen af SPRINT og VALUE II var et nødvendigt skridt til 
rationalisering af tidligere adskilte aktionslinjer. Nogle prioriteter må tages op til nyvurdering og 
nogle mangler må udbedres, men der er tale om mindre problemer. 
6. INNOVATION og dets forløbere har navnlig: 
. oprettet infrastrukturer til formidling af information om Fællesskabets FTU-aktiviteter; 
. indhøstet og formidlet nyttige erfaringer om innovationsprocesserne i de små og mellemstore 
virksomheder; 
. fremmet horisontale aktioner i Kommissionen for at gøre FTU og andre fællesskabsforanstaltninger 
mere innovationsorienterede; regionale aktioner er det mest succesrige eksempel herpå; 
149 
15. 
. skabt grobund for en europæisk innovationspolitik; grønbogen om innovation bør gives meget af 
æren herfor; 
. erkendt, at Fællesskabets foranstaltninger bør supplere nationale og regionale aktiviteter, ikke 
erstatte dem. 
7. Vi mener, at innovationspolitikkcn bør spille en mere fremtrædende rolle i EU's aktiviteter. 1 
vores rapport understreger vi den betydning, som lokale forbindelser og endog personlige kontakter 
spiller i forbindelse med formidling af innovative idéer. Vi mener imidlertid, at der er plads til en 
fællesskabsaktion, forudsat at en overdreven centralisering undgås. Handlingsplanen baseret på 
grønbogen om innovation bør føre til en europæisk innovationspolitik med en klar og stærk rolle 
blandt andre EU-politikker og blandt nationale og regionale innovationspolitikker. Denne politik bør 
støttes af nye organisatoriske ordninger i Kommissionen. 
8. I lyset heraf ville det være en god idé at give INNOVATION en strategisk og mere 
indflydelsesrig rolle. INNOVATION har været hæmmet af for få ressourcer og for ringe autoritet. 
Det har imidlertid gjort fremskridt hen imod en europæisk innovationspolitik. Det bør derfor styrkes. 
9. INNOVATION bør være en vidtspændende og fleksibel enhed inden for rammeprogramet. 
Forbindelsen mellem FTU og innovation er kompliceret. Den ene bidrager til den anden, men 
innovation er et bredere begreb og har andre rødder ud over rødderne i FTU. Alt i alt mener vi, at 
det vil være rigtigt at bevare INNOVATION inden for rammeprogrammet. Rammeprogrammet må 
dog ikke i overdreven grad afskære INNOVATION fra dets bredere aktivitetsområder. Dette 
betyder, at der skal udvikles komplicerede horisontale interaktioner, og der kan være behov for en 
mere åben struktur end den, der findes for FTU-programmerne. Som før nævnt må programmet 
være i stand til at eksperimentere og udvikle sig. Dette betyder til gengæld, at der må fastlægges 
veldefinerede procedurer for at indlede og afslutte foranstaltninger, dvs. "indlednings- og 
afslutningsmekanismer". Dette indebærer ligeledes, at programmet skal være i stand til at reagere på 
behov, der hastigt ændrer sig. Fleksibiliteten bør øges. 
10. Panelet ser gerne INNOVATION og dets personale fungere som en aktionsgruppe både inden 
for og uden for Kommissionen. En aktionsgruppe er en lille gruppe mennesker, hvis rolle er at 
tilskynde til og fremme aktivitet, at tilskynde til nytænkning og dermed sætte gang i en større gruppe. 
Det er netop den rolle, som vi mener, at de personer, der deltager i programmet, bør og skal spille. 
Ved at formidle idéer, nye erfaringer og resultaterne af nye forsøg, vil de tilskynde til og fremme 
innovative fremgangsmåder. Dette ville give programmets personale noget i retning af en tænketank 
med hensyn til realiseringen af målsætningerne i grønbogen. Den må bevare et klart overblik over, 
hvordan innovation foregår, levere et stærkt element af refleksion og eksperimenteren og have som 
hovedmålsætning at fremme innovation inde for og uden for Kommissionen. 
il. Vi anbefaler en styrket koordinering med andre EU-politikker og generaldirektorater. 
Interaktion med og bidrag til andre generaldirektoraters politikker skulle være en meget vigtig del af 
denne aktionsgruppes rolle. Programmet skulle navnlig knyttes sammen med evalueringen og 
implementeringen af andre foranstaltninger inden for Fællesskabets politikker end FTU, såsom 
industripolitik, politik vedrørende de små og mellemstore virksomheder og regionalpolitik. Alt dette 
skulle fremme såvel innovation som teknologioverførsel og -formidling. Disse spørgsmål kræver en 
engageret fortaler og korrekte administrative ordninger. 
12. Det er navnlig vigtigt at øge interaktionen mellem den tredje aktivitet og den første aktivitets 
FTU-programmer. Efter vor mening skelnes der i INNOVATION-programmets mandat ikke 
tilstrækkeligt mellem nyttiggørelse af resultaterne af specifikke FTU-projekter og fremme af mere 
innovativ tænkning og praksis generelt. Inden for fællesskabsstøttet forskning mener vi, at der bør 
lægges større vægt på nyttiggørelse, men dette skulle først og fremmest være det berørte FTU-
programs ansvar. INNOVATION bør dog ikke blot være en tjeneste, der står til rådighed for FTU-
programmerne på anmodning. Det bør forsyne dem med retningslinjer for formidling og 
150 
15. 
nyttiggørelse og spille en interaktiv rolle som kontrolforanstaltning og vejleder i hele programmernes 
levetid. Generelt bør det øge disse programmers orientering mod innovation. INNOVATION har 
lanceret en række specifikke aktioner for at sikre en koordineret fremgangsmåde i forbindelse med 
formidling og nyttiggørelse. Når disse initiativer er fuldt operationelle, kan de gøre store fremskridt i 
retning af effektiv koordinering. INNOVATION bør være i besiddelse af den autoritet og de 
institutionelle instrumenter, der er nødvendige for at sikre dette. 
13. Programmets prioriteter bør tydeliggøres. Der er også behov for en enklere struktur. Dette 
skulle resultere i en skarpere fokusering på nogle emner, øge fleksibiliteten og forbedre den 
interne koordination. Vi henleder opmærksomheden på følgende punkter: 
13.1 Det Europæiske Innovationsmonitoreringssystem (EIMS) bør spille en særlig vigtig rolle i 
INNOVATION-programmet og dermed, som det allerede gør, lette integreringen af 
Fællesskabets foranstaltninger i medlemsstaternes og andre organisationers foranstaltninger. 
Det kunne spille en vigtig rolle i forbindelse med arbejdet i den aktionsgruppe, som vi slog til 
lyd for ovenfor. 
13.2 Programmet bør udvide og intensivere dets regionale aktioner. Særlig ved hjælp af 
eksisterende initiativer såsom de regionale innovationsstrategier eller nye, mere specifikke 
instrumenter, skulle programmet hjælpe støtteberettigede regioner til at gøre effektiv brug af 
strukturfondene inden for områder, der berøres af teknologisk innovation, og det bør 
tilskynde de små og mellemstore virksomheder i disse regioner til at deltage i kooperative 
innovationsprojekter. 
13.3 INNOVATION formidlingscentrene er bedst stillet til at integrere aktioner på lokalt og 
europæisk plan. Formidlingscentrene bør som deres vigtigste rolle i programmet styrke 
denne integration. Formidlingscentrene bør arbejde på at fremme innovation i deres lokale 
miljø frem for at koncentrere sig om formidling af information om Fællesskabets FTU. Når 
det er relevant, bør de give lokale virksomheders efterspørgsel efter innovation og 
finansiering af innovation en europæisk orientering. De kunne ligeledes yde en værdifuld 
service til andre dele af programmet, såsom regionale aktioner. For at kunne gøre dette må 
de være bekendt med alle aspekter af den innovative proces og være meget tæt på de lokale 
økonomier, idet de bygger på, men ikke kopierer andre lokalt baserede aktiviteter. De må 
også være tæt på Kommissionen og på andre formidlingscentre, så de kan fungere som et 
effektivt netværk. 
13.4 Oprettelse af netværk er efter vor mening en vigtig rolle for innovationspolitikken på 
europæisk plan. Information og idéer vil strømme gennem disse og muliggøre 
krydsfertilisering af regionale og sektorielle erfaringer samt fremme konkurrencemæssige 
fremskridt. Sådanne netværk vil nogle gange være elektroniske, nogle gange papirbaserede 
og ofte fungere via personlig kontakt. De kan enten være permanente, dvs. 
infrastrukturelementer, elementer af en politik eller forsøgsinitiativer, der skal fortsætte på 
egen hånd. Inden for INNOVATION-programmet bør andre netværksinitiativer end 
formidlingscentrene være eksperimentelle. De bør udformes, så de med tiden bliver finansielt 
uafhængige af Kommissionen. Disse initiativer kunne give allerede eksisterende netværk en 
europæisk dimension eller indlede samarbejde på nogle nye områder, hvor Kommissionen 
har kompetence. 
13.5 Vi lægger særlig vægt på at fremme et finansielt klima, der favoriserer formidling af ny 
teknologi. Indtil nu har INNOVATION-programmet dog kun i begrænset omfang bidraget til 
nytænkning inden for dette område. Det bør sigte på at komme til at spille en større rolle. 
Europa har været for langsomt til at udvikle systemer for finansiering af innovative 
foranstaltninger. Sådanne systemer må udvikles på en koordineret måde, så de omfatter 
aktioner på regionalt og nationalt plan samt på fællesskabsplan. 
13.6 Programmet bør bevare den vigtige informationsrolle, som det spiller via CORDIS (gerne 
yderligere styrket). Det bør lægge større vægt på en tilbundsgående forståelse af brugernes 
behov, så innovationsbudskabet formidles til et modtageligt publikum. 
13.7 Vi anbefaler kraftigt en ekstraindsats og en mere sammenhængende strategi vedrørende 
patenter. Dette betyder hovedsageligt en styrkelse af den nuværende rolle som støtte for 
151 
15. 
FTU-programmerne. Men udviklingen af bestemmelser om intellektuelle ejendomsrettigheder 
er ligeledes et strategisk spørgsmål for en europæisk innovationspolitik. Den nuværende 
situation er langt fra tilfredsstillende. Foranstaltninger på dette område bør intensiveres i 
fremtiden. 
13.8 Formålet med projekter inden for INNOVATION-programmet bør være at demonstrere og 
formidle innovative fremgangsmåder og metoder, hvormed teknologien kan styrke den 
innovative indstilling. Det bør ikke blot være for at nyttiggøre specifikke resultater. Disse 
projekter bør primært fungere som eksempler på innovativ tænkning og praksis generelt. De 
bør frem for at sigte på specifikke teknologier sigte på en europæisk innovationspolitiks 
bredere målsætninger såsom lettere adgang til produktmarkeder for nye, teknologibaserede 
virksomheder, forøgelse af de traditionelle sektorers teknologiabsorbtion, en hyppigere 
overførsel af teknologi mellem sektorer og lande (ikke blot inden for EU, men også på tværs 
af dets eksterne grænser), fremme af en "innovationskultur" i hele Europa. 
13.9 Vi mener, at projekter vedrørende overførsel og validering bør slås sammen, OPET-
netværket bør overføres til THERMIE, og to af de nuværende aktionslinjer, nemlig 
innovationsforvaltningsteknikker og kendskab til forskning og teknologi i befolkningen bør 
ikke være individuelle elementer i et fremtidigt program, selv om deres specifikke mål måske 
er vigtige. Aktiviteterne med henblik på øget kendskab kunne blive en streng i EIMS og 
omlægges til en kohærent strategi for fremme af EU's initiativer inden for forskning, 
teknologi og innovation. Innovationsforvaltningsinitiativerne kunne fordeles; EIMS skulle 
evaluere nye teknikker, mens formidlingscentrene skulle fremme den allernyeste praksis. 
14. Ovenstående henstillinger kan opsummeres i ovenstående seks punkter: 
. Innovationspolitikken bør spille en mere fremtrædende rolle i EU's aktiviteter. 
. INNOVATION bør videreføres, styrkes betydeligt og blive en omfattende og fleksibel enhed 
inden for rammeprogrammet. Det bør resultere i en aktionsgruppe, som kan tilskynde til, fremme 
og slå til lyd for innovation såvel inden for som uden for Kommissionen. 
. Der bør lægges større vægt på innovation i FTU-programmerne. 
. INNOVATION bør bidrage til de enkelte FTU-programmers formidlings- og 
nyttiggørelsesforanstaltninger. Det bør have mulighed for at gribe ind, hvor disse foranstaltninger 
ser ud til at være utilstrækkelige. Generelt bør det øge FTU-programmernes orientering mod 
innovation. Der er behov for ordentlige administrative ordninger for at sikre alt dette. 
• Koordineringen med andre EU-politikker og generaldirektorater bør styrkes. Programmet bør 
navnlig knyttes sammen med evalueringen og implementeringen af foranstaltninger under andre 
EU-politikker end FTU, såsom industripolitik, politik vedrørende små og mellemstore 
virksomheder og regionalpolitik. Alt dette ville bidrage til innovation samt til overførsel og 
formidling af teknologi. 
. Man bør være mere opmærksomme på at tilrettelægge prioriteterne for programmets individuelle 
aktionslinjer på en sådan måde, at der fokuseres mere på de spørgsmål, der er blevet understreget 
i de foregående punkter. I fremtiden vil programmet bestå af otte større elementer. 
152 
15. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tilslutter sig fuldt og helt den vægt, der i henstillingerne lægges på fremme af innovation både 
i og uden for FTU-rammeprogrammet. 
Kommissionen vedtog faktisk den 20. november 1996 efter en omfattende offentlig debat lanceret med 
grønbogen om innovation den første handlingsplan for innovation i Europa. Denne plan betragter kapacitet til 
innovation som en nødvendighed for at bevare konkurrenceevnen og som en forudsætning for den fremtidige 
jobskabelse i Europa. 
Planen identificerer tre aktionsområder: fremme af en ægte innovationskultur, indførelse af juridiske, 
administrative og finansielle rammer, der fremmer innovation, bedre opdeling af forskning og innovation. 
Alle disse tre områder omfatter aktioner inden for videnskab, forskning og teknologi samt aktioner, der 
typisk henhører under andre politikker såsom industripolitik, erhvervspolitik og regionalpolitik. 
Kommissionen er ligeledes enig i henstillingerne om, at der bør lægges større vægt på innovation inden for 
FTU-programmerne, og at INNOVATION-programmet kan vejlede og hjælpe særprogrammerne i disse 
bestræbelser. I lyset af de erfaringer, som den fælles gruppe vedrørende formidling og nyttiggørelse har 
indhøstet, vil et specifikt mandat blive overvejet for INNOVATION-programmet, som skal udgøre det 
grundlag og de instrumenter, der er nødvendige for at sikre, at denne vejledning og monitorering rent faktisk 
finder sted. 
Det samme gælder for så vidt angår henstillingen om koordinering med andre EU-politikker med henblik på 
at fremme innovation, overførsel af teknologi og formidling af teknologi. 
For det tredje hilser Kommissionen den foreslåede omstrukturering af de foranstaltninger, der er omfattet af 
programmet, og den foreslåede reduktion i antallet af aktionslinjer, velkommen. Kommissionen ønsker i 
denne forbindelse at understrege, at den seneste indkaldelse af forslag til projekter inden for 
teknologioverførsel og teknologivalidering1 allerede er kommet et langt skridt på vejen til at integrere begge 
typer af projekter som anført i en af henstillingerne. 
Endelig har Kommissionen noteret sig henstillingerne om, at INNOVATION-programmets prioriteter skulle 
tydeliggøres: nyttiggørelse af resultaterne af specifikke FTU-projekter over for fremme af innovativ tænkning 
og praksis mere generelt. I overensstemmelse med de retningslinjer, som er fastlagt i handlingsplanen 
vedrørende innovation, vil sidstnævnte spørgsmål fremstå som en af de centrale prioriteter for fremtidige 
aktioner. 
lilTnr. C27I al 17.09.%, s. 20 
153 
15. 
III. EVALUERINGSPANELET 
Luis A. Oro Giral (E), formand 
Professor, Fakultetet for uorganisk kemi 
Universitetet i Zaragoza 
Nicos M. Christodoulakis (GR) 
Professor, Fakultetet for international økonomi og europæiske studier 
Athens handelsuniversitet 
Heinrich Hôfer (D) 
Leder af afdelingen for teknologi- og innovationspolitik 
Bundesverband der Deutschen Industrie (BDI) 
Sean McCarthy (IRL) 
Administrerende direktør, Hyperion Energy Systems Ltd 
Erkki Ormala (SF) 
Sekretær i det videnskabs- og teknologipolitiske råd i Finland 
Handels- og industriministeriet 
Philip V. Hills (UK) 
Professoral forsker, PREST (Policy Research in Engineering, Science and Technology) 
University of Manchester 
Giorgio Tuninetti (I), referent 
Assistent for førstevicepræsidenten, virksomhedsudvikling, 
virksomhedspersonale, Finmeccanica SpA 
154 
16. 
5-ARS EVALUERING 1996 
FREMME AF FORSKERES 
155 

16. 
BESLMÉ 
Dette er et resumé1 af 5-års evalueringen af programmet "Meneskelige ressourcer og mobilitet" og dets 
efterfølger, programmet "Forskeres uddannelse og mobilitet". Evalueringen er gennemført som en forløber 
for vedtagelsen af programmet "Forskeres uddannelse og mobilitet" under det femte rammeprogram. Det 
omfatter ligeledes den endelige evaluering af programmet "Menneskelige ressourcer og mobilitet". 
Henstillingerne i denne rapport er af afgørende betydning for en god udvikling af programmet for forskeres 
uddannelse og mobilitet, og evalueringspanelet slutter fuldstændigt og enstemmigt op bag den. Det er 
panelets udtrykkelige ønske at se disse henstillinger gennemført fuldstændigt. 
Europa står over for en række store udfordringer her på tærsklen til det 21. århundrede. Dets industrielle 
konkurrenceevne må forbedres, og hindringer for strømmen og udviklingen af information og viden må 
fjernes. Økologiske og miljømæssige problemer må løses. De største sociale bekymringer såsom migration og 
racisme, sundhed og levevis, social udstødelse og ledelse må tages op til behandling. Panelet konkluderer, at 
Europa bedre vil kunne tage disse udfordringer op, hvis dets videnskabelige og teknologiske forskersamfund 
er parate til at samarbejde på tværs af faggrænser, på tværs af kulturforskelle og på tværs af regionale og 
nationale grænser, og at programmet for uddannelse og mobilitet kan yde et væsentligt bidrag til udvikling af 
dette samarbejde. 
• Når disse udfordringer skal tages op, spiller programmet for forskeres uddannelse og mobilitet en 
vigtig rolle, og det bør videreføres i det femte rammeprogram 
Ethvert program må dog kunne gå videre ned de problemer, der kun berører EU, og sikre, at forskningen 
omfatter en global dimension af industriel konkurrenceevne og økologisk bæredygtig udvikling, og navnlig 
spille en central rolle i udviklingen og stabiliseringen af Central- og østeuropa. For at disse udfordringer kan 
tages op, er der behov for nogle ændringer i det, som panelet anser for at være et yderst succesrigt og 
velgennemført program. 
• Programmet må dog bevæge sig hen imod et samarbejde med alle de forskningsområder, der er 
relevante for disse udfordringer, og inden for disse områder udvikle en fuldstændig europæisk og 
global dimension. 
Programmet må også arbejde tæt sammen med det europæiske forskersamfund selv, hvor det har vundet dyb 
respekt på grund af den vægt, der lægges på videnskabelig fortrinlighed og på en "bottom-up" 
fremgangsmåde. Dette sidste gør det muligt for dynamiske nye områder, der ligger uden for EU's 
særprogrammer, at modtage støtte, og råder bod på de meget målrettede programmers skævheder eller 
manglende fleksibilitet. Det er på sin vis en forsikringspolice. 
Det skaber imidlertid store problemer med overtegning i dele af programmet og forvirring med hensyn til 
programmålsætningerne: er der tale om en forsikringspolice for forskning, der ikke er omfattet af 
særprogrammer, eller er der tale om et uddannelses- og mobilitetsprogram? 
Panelet henstiller at: 
• Samtlige programmer under det femte rammeprogram bør have et "bottom-up" forskningsafsnit -
deres forsikringspolice. Programmet for forskeres uddannelse og mobilitet bør forblive "bottom-
up", men koncentreret omkring uddannelses- og inobilitetsspørgsmål. 
Dette resumé offentliggøres alene på alle EU's officielle sprog (dokument 1) og som en del af den fuldstændige rapport, 
der kun offentligøres på engelsk (dokument 2) 
157 
16. 
De individuelle programaktiviteter: 
• Aktiviteten kandidatstipendiater bør udvikles som tre grundlæggende aktiviteter. Panelet henstiller, at: 
1. Marie Curie stipendiatet udvikles eksplicit for Europas dygtigste forskere med en dokumenteret 
forskningsbaggrund. 
2. Industrielle værtsstipendiater bør specifikt yde støtte til uddannelse af forskere inden for industrien. 
3. Stipendiater inden for strukturel samhørighed bør specifikt vedrøre udvikling af forskerteams på højt 
plan i ugunstigt stillede regioner. 
• Aktiviteten forskningsnetværk bør øge netværkenes succesrate og omkostningseffektivitet ved at: 
4. Øge de finansierede netværksstrukturers fleksibilitet, muligvis ved at gå bort fra den gennemsnitlige 
finansiering af de enkelte led. 
5. Yde maksimalt 50% støtte til projekterne. 
6. Forbedre netværksdeltagernes kvalitet gennem åbne internationale stillingsopslag. 
7. Fremme tværfaglige forslag og sikre en rimelig evalueringsstruktur for dem. 
• Aktiviteten adgang til store anlæg bør: 
8. Øge udviklingen af grupper og koordineringselementerne i aktiviteten. Disse har en høj EU-
merværdi. 
9. Udvide definitionen til "Store intellektuelle, fremtrædende centre". 
10. Undgå at blive grundlag for planlægning af nye store anlæg. Dette kan skade aktivitetens centrale 
målsætninger. 
11. Tages op til fornyet behandling med henblik på ændring af dets stilling inden for rammeprogrammet. 
• Aktiviteten ledsageforanstaltninger: der er stort behov for en strategi- og opfølgningsenhed, som kan 
støtte aktiviteterne under programmet for forskeres uddannelse og mobilitet. Denne enhed skulle have 
mange opgaver, der er vigtige for den overordnede udvikling af programmet, herunder udvikling af: 
• En overordnet strategi og analytisk kapacitet til støtte for programmet. 
• En arbejdsmodel for det europæiske industrielle og akademiske forskersamfund til brug ved 
programplanlægningen og -evalueringen. 
• En opfølgningskapacitet, der kan koordinere og analysere virkningerne af programmet for forskeres 
uddannelse og mobilitet. 
• Tilknyttede feedback mekanismer, der kan identificere mangler og eventuelle forbedringer. 
• En støtteplatform, der skal arbejde sammen med medlemsstaterne om tendenserne i forskeres 
uddannelse og mobilitet og tilknyttede spørgsmål. 
158 
16. 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
1. Kommissionen hilser panelets vigtigste konklusion om, at fremme af forskeres uddannelse og mobilitet er 
et vigtigt element i det fjerde rammeprogram, som bør videreføres under det femte rammeprogram, 
velkommen. Kommissionen deler panelets opfattelse af, at det nuværende program for forskeres uddannelse 
og mobilitet er et yderst succesrigt og velfungerende program. 
2. Panelet har fremsat en række henstillinger for yderligere at forbedre disse uddannelses- og 
mobilitetsaktioners indvirkning og effektivitet, særlig med henblik på det femte rammeprogram. Disse 
henstillinger vil blive gennemgået nøje, så man kan vurdere, hvordan de bedst kan gennemføres, særlig: 
• koncentrering af Marie Curie stipendiatordningen omkring de allerdygtigste af Europas unge 
forskere med en dokumenteret forskningsbaggrund; 
• indførelse af industrielle værtsstipendiater for at yde specifik støtte til uddannelse af forskere inden 
for industrien samt regionale værtsstipendiater for at forbedre udviklingen af forskning og 
forskeruddannelse i ugunstigt stillede regioner i EU; 
• klarlægge mekanismer, som kan øge forskeruddannelsesnetværkenes succesrate og 
omkostningseffektivitet; 
• indførelse af infrastrukturnetværk som et middel til at fremme selvkoordineringen blandt Europas 
forskningsinfrastrukturer ; 
• oprettelse af en strategi- og opfølgningsenhed, der kan yde strategisk og analytisk støtte til 
aktiviteterne. 
3. Kommissionen er enig med panelet i, at disse aktioner bør forblive "bottom-up", åbne for alle områder af 
videnskabelig forskning, og i at og projekterne skal udvælges på grundlag af videnskabelig fortrinlighed. 
159 
16. 
HL EVALUERINGSPANELET 
Professor Daniel Thomas (Formand) 
Professor ved det teknologiske universitet i Compiègne (Frankrig). Siden 1970 har han haft forskellige 
ansvarsområder på nationalt og europæisk plan. Han leder enzymteknologilaboratoriet under CNRS. Han har 
offentliggjort over 300 videnskabelige dokumenter i internationale tidsskrifter. Han var i adskillige år direktør 
for Frankrigs bioteknologiprogram. På europæisk plan lancerede han bioteknologisk arbejde i 1978, og han 
har ledet mange EU-udvalg. 
Professor Joannes (Jan) Beenakker 
Professor emeritus i fysik ved universitetet i Leiden. Før han blev pensioneret ledede han gruppen 
vedrørende molekylær fysik under fakultetet for fysik ved universitetet i Leiden. Hans vigtigste 
forskningsområde i de seneste ti år har været studiet af manglende ligevægt i gasser af roterende molekyler. 
Han har være gæsteprofessor i molekylær fysik ved Université Catholique Louvain. Fra 1985 til 1991 var 
han rektor ved universitetet i Leiden. Efter sin pensionering var han formand for F.O.M. (fysikafdelingen 
under den nederlandske videnskabsfond NWO) fra 1991 til 1994. Han er medlem af KNAW, det kongelige 
nederlandske videnskabsakademi, og af Academia Europea. 
Hr. Tom Casey (Referent) 
Direktør, menneskelige ressourcer, ved CIRCA Group Europe Ltd og docent i teknologi- og 
innovationspolitik ved University College Dublin. Han er uddannet ved Imperial College, University of 
Manchester og Université de Paris-Dauphine. Han har arbejdet i OECD, National Board for Science & 
Technology, National Enterprise Agency i Dublin. 
Professor Peter Hackl 
Professor i statistik ved universitetet for økonomi og virksomhedsadministration, Wien, Østrig. Hans 
videnskabelige interesser ligger inden for udvikling og anvendelse af statistiske metoder til tidsserieanalyser 
og til analyser af økonomiske data f.eks. økonomiske og økonometriske modeller for og metoder til 
proceskontrol og kvalitetsforbedring. Han er forfatter til adskillige bøger og omkring 70 artikler i anerkendte 
internationale tidsskrifter. Siden 1995 har professor Hackl været præsident for det østrigske statistiske 
selskab. 
Dr. Geoff Robinson 
Teknologidirektør for IBM United Kingdom. Han har tilbragt størstedelen af sin karriere med forskning og 
udvikling for IBM. Fra 1992 til 1994 var han ledende videnskabelig rådgiver i videnskab og teknologi ved 
det britiske handels- og industriministerium. Han er medlem af Royal Academy of Engineering og var 
præsident for British Computer Society 1995-1996. 
Professor Alexandre Quintanilha 
PhD i teoretisk fysik, professor i biofysik og dekan for det biomedicinske institut ved universitetet i Porto. 
Fra 1972 til 1990 var professor Quintanilha tilknyttet professor i fysiologi ved University of California, 
Berkeley og direktør for miljøundersøgelser ved Lawrence Berkeley Laboratory. Hans videnskabelige 
forskning vedrører molekylære markører og tilpasningsmekanismer under stress hos mennesker. 
160 
17. 
5-ARS EVÀLUERIHG1996 
SIKKERHED I FORBI^NØELSE MED 
NTITITT 17 ÅH ÉTCCTfYW 
161 

17. 
L RESUMÉ 
Programmets vigtigste indvirkninger har været og er fortsat skabelsen af et fælles videnskabeligt grundlag 
for: 
. sikker drift af nukleare reaktorer 
• effektiv nedlukning af disse 
. udviklingen af godkendte metoder til sikker forvaltning af radioaktivt affald, og 
. beskyttelse af Europas befolkning og miljø mod de eventuelle skadelige virkninger af stråling, særlig 
tidligere, nuværende og fremtidig brug af atomkraft og brug af stråling inden for medicin. 
Ved gennemgangen af det tredje rammeprogram har vi koncentreret vor opmærksomhed omkring 
reaktorsikkerhed og affaldsbehandling, da radiologisk beskyttelse og nedlukning har været genstand for en 
uafhængig evaluering i løbet af denne 5-års periode. 
Inden for reaktorsikkerhed har man opnået en ny forståelse af fænomener, der kan optræde i forbindelse 
med en alvorlig ulykke. Der er gjort fremskridt på området kernenedsmeltning, men der er fortsat uvished 
om den såkaldte sene fase. Man har opnået fremskridt med hensyn til fordeling og forbrænding af hydrogen, 
ligesom man har indhøstet grundlæggende viden på området interaktion mellem smeltet brændsel og 
kølemiddel. Flere interessante kernetilbageholdelsesanordninger er blevet udviklet. Fissionsprodukters adfærd 
er blevet undersøgt effektivt. Der tildeles støtte til ulykkesstyring, som kan bidrage til genopbygning efter en 
alvorlig ulykke. 
Inden for forvaltning af radioaktivt affald er der blevet gjort en omkostningseffektiv brug af underjordiske 
laboratorier både til udvikling af pålideligheden af sikkerhedsvurderingen med henblik på udvælgelse af 
fremtidige egnede steder, der vil opfylde nationale kriterier, og til at opnå forståelse af radionukleiders 
migrationsmekanismer, hvoraf mange også er relevante for andre toksiske stoffer. Der har været nyttig 
innovation i forsøget på at reducere mængden af de forskellige former for affald, indholdet af 
langtidsnedbrydelige materialer, der udsender alfa-stråling, og som skal anbringes på opbevaringssteder, og i 
udviklingen af affaldsformer og beholdere, der er stabile på lang sigt. Et europæisk netværk vedrørende 
kvalitetskontrol af affaldsbeholdere (European Network for Quality Checking of Waste Packages) har haft 
stor succes med at gennemføre harmonisering af kvalitetssikring for radioaktive affaldsprodukter, hvilket har 
været en hjælp for de nationale administrative organer og godkendelsesorganer. 
Forskning i nedlukning er blevet mindre, efterhånden som teknologien er blevet bedre, og offentliggørelsen 
af "Handbook on Decommissioning of Nuclear Installations" har vist sig at være et fremragende middel til 
formidling af resultater og fremme af den praktiske anvendelse af dem. 
Inden for strålingsbeskyttelse har det største resultat været skabelsen af det videnskabelige grundlag for 
revision af EU's direktiv om grundlæggende sikkerhedsstandarder, der blev vedtaget i maj 1996. 
Grundlæggende fremskridt i forståelsen af reparation af DNA efter strålingsskader, den oprindelige 
anvendelse inden for bestrålingscarcinogenese og inden for epidemiologi er resultater af programmet. Det har 
også bidraget til evaluering af patienternes gavn af traditionelle og nyligt indførte radiologiske teknikker og til 
revisionen af direktivet om medicinsk eksponering. Specifikke resultater inden for retrospektiv 
strålingsdosimetri er også opnået inden for programmet. Programmets socioøkonomiske værdi kan evalueres 
i form af forlænget levetid og forbedret livskvalitet gennem bedre medicinsk behandling eller i form af 
reducerede lægeudgifter, fordi man undgår skadelige virkninger af bestråling. 
Analysen af de økologiske følger af Tjernobyl-ulykken har kastet lys over, hvilke afhjælpende aktioner der er 
gavnlige, og hvilke der er mindre gavnlige. En ny fremgangsmåde i forbindelse med radio-økologiske 
undersøgelser har ført til udviklingen af modeller, der kan bidrage til en detaljeret miljøstrategi, som kan 
bruges i forbindelse med eventuelle fremtidige ulykker. Endelig har man gjort store fremskridt med hensyn 
til udvikling og formidling inden for EU-computerprogrammerne vedrørende risikovurdering og støtte til 
beslutningstagning efter en nuklear nødsituation. 
163 
17. 
Overgangen fra det tredje til det fjerde rammeprogram med et mindre antal meget målrettede 
forskningsområder, et øget antal partnere i hvert projekt, øget multinationalt samarbejde, øget industriel 
deltagelse og øget deltagelse af små og mellemstore virksomheder har ført til en forbedret forvaltning af det, 
der allerede var en effektiv og produktiv europæisk forskningsindsats. På en række områder inden for dette 
program er de europæiske organisationers arbejde førende i verden, og disse områder repræsenterer reelle 
muligheder for økonomisk merværdi til den europæiske industri. 
Et vigtigt resultat af dette EU-omfattende forsknings- og uddannelsesprogram er opretholdelsen af den 
videnskabelige og tekniske kompetence, selv i de EU-medlemsstater, hvor viden ikke erhverves som et 
biprodukt af driften af kernekraftværker. Befolkningernes fortsatte sikkerhed kan kun sikres, hvis 
tilstrækkelig viden findes i alle lande. Dette kan gøre det påkrævet, at et ny generation af velkvalificerede 
videnskabsfolk fremkommer for at erstatte dem, der går på pension. Aktiv deltagelse i fremtidige, målrettede 
EU-forskningsprogrammer er en glimrende måde at frembringe en ny generation af specialister på. 
Det fælles videnskabelige grundlag, hvortil dette forskningsprogram har ydet væsentlige bidrag, gør det 
muligt for medlemsstaterne at træffe deres egne politiske beslutninger, men det bidrager til at sikre, at det 
grundlag, hvorpå disse beslutninger træffes, er klart. 
Den vigtigste metode til formidling af resultater opnået inden for dette program er via offentliggørelse i 
anerkendte videnskabelige tidsskrifter, men publikationer offentliggjort af Kommissionen har ydet et nyttigt 
bidrag til formidling af information om programmet. Europæiske og bredere internationale, videnskabelige 
målgrupper er nået gennem en række succesrige symposier, workshopper og konferencer tilrettelagt inden 
for rammerne af programmet. Andre generaldirektoraters anvendelse af resultaterne af dette program, f.eks. i 
forbindelse med fastlæggelse af standarder, forbedring af befolkningens tillid og bistand til landene i Central-
og østeuropa har imidlertid været mindre, end man kunne have håbet. 
Udviklingen af det fjerde rammeprogram udgør en væsentlig stigning i Kommissionens detaljerede 
specifikation af de typer af undersøgelser, der vil modtage støtte, selv om programmet er udarbejdet på 
grundlag af omfattende drøftelser for at åbne mulighed for bidrag fra individuelle videnskabsfolk. Det er 
vigtigt, at balancen bevares for at sikre, at innovative, videnskabelige grupper i medlemsstaterne har 
mulighed for at opnå EU-støtte til arbejde på nye eller uortodokse områder, hvor chancen for succes måske 
er lav, men hvor den potentielle værdi af succes er uforholdsmæssig høj. 
Det fjerde rammeprogram er et fremragende grundlag for definering af behovene i det femte 
rammeprogram. Det vil dog være en fordel at tage målsætningerne og tidsplanerne op til fornyet overvejelse 
på grundlag af slutbrugernes behov. Slutbrugerne af hvert af programmerne og forbindelserne mellem 
forskerteams og brugergrupper bør identificeres. En række resultater af programmet kan skræddersys, så de 
kan anvendes af små og mellemstore virksomheder, f.eks. inden for strålingskontrol, reaktorsikkerhed, 
affaldsforvaltning og nødberedskab. 
Ved at koncentrere yderligere forskning omkring risikorelevante emner skulle en omfattende viden om 
alvorlige ulykker være tilgængelig ved afslutningen af det femte rammeprogram, således at man opnår et 
fælles videnskabeligt forståelsesgrundlag på europæisk plan om tænkelige reaktorulykker og korrigerende 
foranstaltninger. Denne viden kan anvendes i passende ulykkesforvaltningsprocedurer og, hvor det er muligt, 
ved konceptformuleringen. 
Viden om affaldsdepoter skulle blive større frem mod det faktiske tidspunkt for deponeringen. Hovedopgaven 
er nu at vise, at alle de nødvendige undersøgelser og forsøgsundersøgelser gennemføres for i det krævede 
omfang at opnå, at hele affaldsforvaltningssystemet, særlig den geologiske deponering, fungerer sikkert. I 
denne forbindelse kræver de langsigtede opgaver en yderligere indsats ikke mindst på grund af den lange 
række af potentielle geologiske formationer i EU's medlemsstater. 
164 
17. 
Vi mener ikke, at der er behov for yderligere forskning i nedlukning, da det nuværende Fjerde 
Rammeprogram vil føre til demonstration af en omfattende række af succesrige teknikker for mange 
reaktorstationer og andre nukleare anlæg. 
Undersøgelser af beskyttelse af mennesker mod stråling fra kernekraftaktiviteter kræver fortsat forskning. 
Dette spørgsmål er af stor betydning for forbedring af de europæiske befolkningers livskvalitet og for at 
fjerne noget af deres frygt. Det er et fremtrædende videnskabeligt område med et usædvanlig bredt europæisk 
samarbejde, hvor Kommissionens aktiviteter kan fungere som vejledning og sikre øgede resultater af den 
nationale forskning. Selv om nogle af aspekterne af programmet inden for strålingsbeskyttelse ikke har 
direkte relevans for nuklear sikkerhed, er de af stor betydning for beskyttelsen af patienten og bør 
videreføres. 
Vi mener, at området "Kontrol over tidligere indtrufne hændelser" kan indgå i ovennævnte 
forskningsområder. 
Detaljerede henstillinger i slutningen af teksten omfatter forslag til yderligere forbedring af Kommissionens 
administrative procedurer, så kontrahenterne får mere tid til at hellige sig deres forskning. 
165 
17. 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen anerkender det arbejde, som de uafhængige evalueringseksperter, der blev stillet over for 
opgaven med for første gang at evaluere Euratoms forsknings- og uddannelsesområder inden for 
reaktorsikkerhed, nedlukning, forvaltning og bortskaffelse af radioaktivt affald samt forskning i 
strålingsbeskyttelse, har udført. 
Da forskning i strålingsbeskyttelse omfatter nogle emneområder, såsom stråling fra naturlige kilder og 
medicinsk anvendelse af radionukleider og ioniserende stråling, der ikke var relevante for alle 
forskningsområderne under særprogrammet for sikkerhed i forbindelse med nuklear fission, blev 
evalueringspanelet stillet over for den vanskelige opgave at placere de forskellige, tidligere 
forskningsresultater og at foreslå fremtidige forskningsmål. 
Det er i overensstemmelse med Kommissionens strategi for planlægning af fremtidig forskning, at en mere 
kohærent fremgangsmåde skal følges, og at beskyttelse af befolkningen og beskyttelse af miljøet vil forblive 
et centralt mål for forskningen i sikkerhed i forbindelse med nuklear fission. Et andet vigtigt mål vil være at 
fremme opretholdelsen af ekspertise og industrielle aktiviteter, der sikrer europæisk konkurrenceevne på det 
nukleare område. Ved fastlæggelsen af nye forskningsmål er det ligeledes vigtigt, at der lægges større vægt 
på slutbrugerne af forskningsresultaterne og på fastlæggelsen af "afslutningskriterier", så der kan fastsættes 
mere præcise tidsfrister for forskningsprojekterne. 
Kommissionen er enig i de specifikke konklusioner om, at forskning i alvorlige reaktorulykker må 
videreføres for at garantere en sikker anvendelse af ioniserende stråling på forskellige områder for så vidt 
angår offentligheden, arbejdstagerne og miljøet. Den vil derfor bidrage til fastsættelse af objektive rammer 
for at forhindre, at en forkert opfattelse i befolkningen af strålefaren afskærer medlemsstaterne fra de 
ubestridelige fordele ved en mere omfattende brug af stråling inden for medicin og industri og ikke blot inden 
for kernekraftenergi. 
Kommissionen understreger, at en særlig rolle, som programmet for sikkerhed i forbindelse med nuklear 
fission har, er at bidrage til fastlæggelsen af et grundlag for den nødvendige konsekvens i medlemsstaternes 
politiske beslutningstagning. Videreførelsen af det europæiske program vil bidrage til at sikre 
komplementariteten og kvaliteten af arbejdet i medlemsstaterne. 
Kommissionen tilslutter sig panelets holdning om, at der må lægges større vægt på samarbejds- og 
ledelsesaspekterne for at forbedre effektiviteten af EU's indsats. Dette indebærer, at videnskabelig 
fortrinlighed og ledelseskvalifikationer fortsat vil blive anvendt som målestok i forbindelse med den 
fremtidige udvælgelse af forskningsprioriteter. EU's forskningsprogram vil ligeledes blive udformet således, 
at det tiltrækker unge videnskabsfolk til de forskningsområder, hvor den europæiske kompetence risikerer at 
miste fodfæste på globalt plan. 
166 
17. 
III. EVALUERINGSPANELET 
Hr. Bennett, B. G. 
UNSCEAR Wien 
Sekretær i udvalget vedrørende virkningerne af atomar stråling 
Hr. Eschrich, H. 
Pensioneret 
Reaktorspecialist 
Hr. Feates, F. 
University of Manchester 
Professor i miljøstrålingskemi 
Hr. Guillaumont, R. 
CNRS 
Professor, Institut de Physique Nucléaire 
Hr. Marcus, F. R. 
NKS (Nordic Nuclear Safety Research) 
Ekspert i forskning i nuklear sikkerhed 
Hr. Veyssier, G. 
Nuclear Safety Consultancy 
Konsulent 
Hr. Wambersie, A. 
Université Catholique Louvain (UCL) 
Professor, faculté de medicine, radiobiologie et radioprotection 
Hr. Berry, R. J. 
Konsulent 
Konsulent i nuklear sikkerhed. 
167 

18. 
S-ÅRS EVALUERING 1996 
KONTROLLERET TERMONUKLEAR FUSION 
169 

18. 
I. RESUME 
1. Fusion er en af de få energikilder, der kan bidrage væsentligt til opfyldelsen af det voksende behov for 
elektricitet fra midten af det 21. århundrede og frem. På grund af de iboende sikkerhedsaspekter, de 
potentielle miljøfordele og den omfattende tilgængelighed af brændsel, er det vigtigt for Europa at 
holde denne mulighed åben. Den langsigtede og omfattende udvikling af fusion berettiger under 
hensyntagen til subsidiaritetsprincippet til en fortsat inddragelse af Den Europæiske Union i dette 
F&U-område og en fuldstændig integrering af medlemsstaternes (og Schweiz') deltagelse i Det 
Europæiske Fusionsprogram. 
2. Panelet bekræfter gyldigheden af den langsigtede F&U-strategi, som tidligere paneler har anbefalet, og 
som Rådet tilsluttede sig i dets beslutning af 1994: på vejen mod demonstrationsreaktoren (DEMO) er 
der kun behov for et stort anlæg, nemlig en tokamak forsøgsreaktor (ITER). 
3. Panelet, som glæder sig over den store indsats, der i programmet gøres for at koncentrere de fleste af 
de videnskabelige, teknologiske og industrielle aktiviteter omkring ITER, anbefaler, at denne indsats 
fortsættes, og at der tages yderligere skridt til at øge industriens deltagelse i programmet. 
4. F&U inden for fusion har nu nået en fase, hvor det er videnskabeligt og teknisk muligt at begynde 
opførelsen af den første forsøgsreaktor, og dette er den eneste realistiske vej frem. Påbegyndelse af 
opførelsen af ITER anbefales derfor som den første prioritet i EU's fusionsprogram under det femte 
rammeprogram. 
5. ITER bør bygges i Europa, da dette vil bidrage til opretholdelse af Europas stilling som verdens 
førende inden for fusion og vil være en stor fordel for europæisk industri og europæiske laboratorier. 
Dette vil imidlertid kræve en gennemsnitlig forøgelse på mindst 50% af EU's støtte til fusion i det 
første tiår af det næste århundrede, ledsaget af en gradvis afslutning af JET, en omlægning af EU-
fmansieringen af associeringerne og et væsentligt bidrag fra værtslandet. For det femte rammeprogram 
vil behovet for ekstra finansiering være begrænset til omkring 200 mio. ECU. 
6. Hvis det viser sig umuligt at placere ITER i Europa, anbefaler panelet kraftigt, at bevarelse af en 
omfattende deltagelse i ITER bør være den første prioritet i det europæiske fusionsprogram. 
7. Panelet anbefaler, at der med hensyn til opførelsen af ITER lægges særlig vægt på: systemteknologi og 
på den deraf følgende maksimering af industriens deltagelse; at partnernes bidrag hovedsageligt ydes i 
naturalier; og at en stor del af ITER-personalet får støtte fra partnerne i projektet i perioder, der svarer 
til deres opgaver, som dernæst vender tilbage til deres institutioner, hvorved cirkulationen af knowhow 
optimeres. 
Hvis denne strategi følges og ITER opføres, gælder følgende henstillinger: 
8. Så snart der er truffet en endelig beslutning om opførelse af ITER, bør JET-programmet tages op til 
nyvurdering og eventuelle yderligere aktiviteter koncentreres omkring emner, der er centrale for 
ITER, inden for de stramme finansielle begrænsninger, der vil blive pålagt opførelsen af ITER. Der 
bør særlig lægges vægt på forvaltning af JET-personalet, efterhånden som afslutningen af projektet 
nærmer sig. 
9. Associeringsprogrammerne om forskning i både fysik og teknologisk udvikling bør videreføres med 
det formål at bidrage til ITER og til optimering af databasen for DEMO. Forskning i fysik, der skal 
gennemføres omkring små og mellemstore anlæg i associeringerne, bør vedrøre plasmafysik og 
konceptforbedring. Langsigtet teknologisk arbejde bør omfatte udviklingen og karakteriseringen af 
passende reaktorrelevante materialer. Dette kræver, at der konstrueres en intens 14 MeV neutronkilde. 
Design og udvikling af DEMO-kappen bør videreføres, idet muligheden for at teste kappemoduler i 
ITER udnyttes fuldt ud. 
171 
18. 
Panelet støtter udviklingen af stellaratoren, således at fremtidige, strategiske beslutninger om DEMO 
kan baseres på et tilstrækkelig bredt grundlag. 
Panelet anbefaler, at der ikke lanceres nogen nye initiativer omkring "Reversed Field Pinch"-
anordninger, så længe der ikke foreligger nogen positive data. 
Nye sammenslutningsinitiativer mellem associeringerne omkring specifikke emner i stil med dem, der 
allerede med held er blevet indført, bør fremmes. 
10. Panelet har bemærket den betydelige styrkelse af forbindelserne mellem fusionsprogrammet og 
industrien i de senere år, der hovedsageligt er centreret omkring ITER-aktiviteter. Industrien må spille 
den primære rolle i den endelige udvikling af fusionsenergi. Det anbefales derfor gradvist at øge dens 
deltagelse, særlig inden for systemteknologi. 
Derudover fremsættes følgende henstillinger vedrørende andre aspekter af programmets aktiviteter: 
11. Panelet var imponeret over det arbejde, der var blevet udført med hensyn til vurdering af sikkerheden 
og de miljømæssige aspekter af fusionsenergi og tilskynder kraftigt til en fornyet indsats på dette 
område. 
12. Der bør gennemføres en omfattende socioøkonomisk forskning i fusion. Den skal være tværfaglig og 
beskæftige sig med spørgsmål såsom: omkostningerne ved fusionsenergi, offentlighedens kendskab til 
fusionsenergien, demokratisk kontrol med komplekse systemer og værdiændring. 
13. Orienteringen om inertiindesluttet fusion bør opretholdes, og i denne forbindelse anbefales en 
koordinering af den civile, nationale indsats i Europa. 
14. Den omfattende menneskelige mobilitet, som blev opnået gennem mobilitetsordningen, er af afgørende 
betydning for programmets kohæsion og bør opretholdes. Industrien bør i stigende omfang have 
mulighed for at indsende ansøgninger. 
15. Den decentraliserede forvaltning af programmet er effektiv, fleksibel og accepteret i.de videnskabelige, 
teknologiske og industrielle kredse. Med passende tilpasninger er den velegnet til de vanskelige 
opgaver, der ligger foran os. ITER-projektet vil naturligvis kræve en specifik, central forvaltning af de 
europæiske bidrag, når projektet når konstruktionsfasen. 
Endelig kan eksterne begivenheder gøre de grundlæggende antagelser i denne rapport ugyldige: 
16. En nedbrydning af rammerne for ITER af en eller anden grund ville resultere i, at man ikke kunne gå 
videre med planlægningen og konstrueringen af ITER efter de linjer, der er bredt skitseret i denne 
rapport. I så tilfælde anbefaler panelet, at der foretages en fuldstændig nyvurdering af det europæiske 
fusionsprogram i lyset af denne nye situation. 
172 
18. 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
1. Det rådgivende udvalg for fusionsprogrammet (CCFP) vedtog på dets møde d. 26. november 1996 
enstemmigt dets foreløbige holdning til panelets konklusioner og henstillinger, som er anført nedenfor. 
Kommissionen, der er formelt medlem af CCFP tilslutter sig fuldt ud disse synspunkter. 
2. Med hensyn til panelets henstillinger om ITER kan det tilføjes, at de seneste interessetilkendegivelser 
fra medlemsstaterne vedrørende værtsskab for ITER bekræfter Europas vilje til at spille en betydelig 
rolle i dette foretagende, som Edith Cresson understregede på mødet mellem forskningsministrene d. 
7. oktober 1996. Men denne rolles omfang kan ikke defineres, før den finansielle side er helt på plads. 
Firepartsforsøg er netop blevet indledt af ITER-partnerne og skulle bl.a. gøre det muligt inden for et 
års tid at udarbejde realistiske antagelser om deling af den finansielle byrde mellem den potentielle 
vært og de andre partnere. 
CCFP's foreløbige syn på konklusioner og henstillinger fremsat af evalueringspanelet for 
fusionsprogrammet 1996 
• CCFP glæder sig over panelets anerkendelse af F&U-arbejdets succes og af gyldigheden af den strategi, 
som det europæiske fusionsprogram har fulgt. Det accepterer, at der er behov for at øge industriens 
deltagelse, for aktivt at videreføre sikkerheds- og miljøundersøgelser og for at lancere undersøgelser af de 
socioøkonomiske aspekter. 
• CCFP forstår, at der i den fuldstændige rapport findes argumenter til støtte for konklusionerne og 
henstillingerne. 
• CCFP ønsker at understrege følgende punkter i panelets konklusioner og henstillinger: 
- Fusion er modent til ITER, og hele programmets momentum vil gå tabt, hvis ITER ikke opføres 
inden for den nærmeste fremtid. 
- Europa spiller i dag en fremtrædende rolle i fusionsforskningen. Nu hvor opførelsen af den første 
fusionsreaktor nærmer sig, og industrien deltager i øget omfang, ville det være svært at forstå, hvis 
Europa opgiver sin hovedrolle: ITER bør opføres i Europa. 
- Fusion kan komme til at spille en vigtig rolle i opfyldelsen af de kommende generationers voksende 
energibehov. CCFP er enig med panelet i, at fusion skal ses i lyset af en meget mere omfattende 
energiforskningsindsats. 
- I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er ikke alle energimulighederne blevet udviklet på 
fællesskabsplan, men fusion må nødvendigvis på grund af dens langsigtede karakter og store 
rækkevidde. 
• CCFP er helt klar over, at der må gennemføres yderlige vigtigt arbejde som følge af panelets rapport: 
- Som forberedelse af beslutningen om placering af ITER må der udarbejdes en indgående beskrivelse af 
indvirkningerne på både værts- og ikke-værtsprogrammerne. 
- Det fremtidige program må omlægges, og dets fokus må ændres, når beslutningen om placering og 
opførelse af ITER er truffet. 
• CCFP er enig med panelet i, at en negativ beslutning om ITER ville have en så stor indvirkning, at en 
fuldstændig nyvurdering af det europæiske fusionsprogram ville blive nødvendig. 
1 Konklusioner og henstillinger fra evalueringspanelet for fusionsprogrammet 1996 er baseret på indgående analyser foretaget af 
panelet, og vil indgå i den fuldstændige rapport, der endnu ikke er afsluttet 
173 
18. 
• CCFP anser panelets konklusioner og henstillinger for at være et vigtigt bidrag til forberedelsen af det 
femte rammeprogram. Når panelets fuldstændige rapport foreligger, vil CCFP fremkomme med sin 
udtalelse. 
174 
18. 
IIL EVALUERINGSPANELET 
Prof. Sergio Barabschi 
Tidligere viceminister for forskning og teknologi, Italien. Formand for European Industrial Research 
Management Association (EIRMA) 
Dr. Claus Berke 
Tidligere direktør i Siemens AG og tidligere præsident for European Nuclear Forum 
Dr. Feliciano Fuster Jaume 
Formand og leder af Empresa Nacional de Electricidad (ENDESA) og dets koncern af virksomheder 
Sir John Hill 
Medlem af Royal Society, tidligere formand, United Kingdom Atomic Energy Authority 
Prof. Lars Ingelstam 
Professor i teknologi og sociale ændringer, Linkôping universitet 
Prof. Francis Troyon 
Professor i fysik, Ecole Polytechnique Fédérale de Lausanne. Formand for JET-rådet 
Prof. Harry van der Laan 
Professor i astronomi, Universitetet i Utrecht, tidligere generaldirektør, European Southern Observatory 
Prof. Jean-Paul Watteau 
Tidligere undervisningsdirektør ved Académie de Grenoble 
175 

19. 
DET FÆLLES FORSKNINGSCENTER 
FFC 
1992-1996 
GENEREL EVALUERING 
OG 
SAMMENDRAG AF INSPEKTIONSGRUPPERNES 
RAPPORTER 
Prof. J.M. Rojo 
Universidad Complutense 
Madrid 
177 

19. 
T. RESUME 
Jeg har et klart indtryk af, at der er sket yderligere fremskridt på FFC, siden Sir Hermann Bondi foretog 
sin opmuntrende analyse for tre år siden. Denne stabile udvikling tjener i høj grad centrets ledelse og 
styrelsesrådet til ære. Det bør også bemærkes, at de fleste af de henstillinger, som blev fremsat i 
forbindelse med den forrige evaluering, faktisk er blevet efterkommet. Jeg har al mulig tillid til, at de 
henstillinger, som fremsættes i de nuværende inspektionsgruppers ganske udmærkede rapporter, også vil 
være til stor nytte for institutterne. 
Rådets retningslinjer har givet FFC langt klarere målsætninger, og det er blevet langt mere åbent og 
tilgængeligt for udenforstående, dets aktiviteter til støtte for Kommissionens tjenestegrene og Unionens 
politik er voksende, og det har et omfattende net af forbindelser med forskningsinstitutterne, 
myndighederne og industrien. Centret har navnlig været hurtigt til at reagere på det nye krav om 
konkurrencedygtighed på alle fronter: det har med held deltaget i aktioner med omkostningsdeling i 
forbindelse med Unionens rammeprogram, og det bliver i stadig højere grad inddraget i joint ventures med 
industrien. Ledelsens fornyelse betyder indførelse af en ny, intensiv orientering mod projektkontrol, 
kvalitetsstyring og markedsføring, som skal gøre de videnskabelige og tekniske aktiviteter mere synlige og 
centrets drift mere gennemsigtig og forståelig. Desuden kan der fornemmes en bevidsthedsændring, idet 
en stor del af personalet nu synes at være overbevist om de fordele, der er forbundet med, at FFC får 
større konkurrenceevne. Det er afgørende, at denne vellykkede politik hele tiden får støtte, og efter råd fra 
nogle af inspektionsgrupperne anbefaler jeg, at den udbygges yderligere, ved at der efterhånden oprettes 
brugerrådgivningspaneler på de enkelte institutter, så projektopgaverne kan gøres mere relevante, og 
brugernes behov og deres syn på instituttternes aktiviteter, især i forbindelse med overdragelse, kan 
videreformidles. 
For at kunne udføre sine institutionelle og konkurrencebaserede forskningsopgaver skal FFC være en 
usædvanlig kvalificeret partner, og det er opmuntrende at se, at FFC har kunne fastholde sin 
videnskabelige førsterang på en række vigtige områder, og at det forsøger at opnå den på andre. For at 
fremme kvalitetsbestræbelserne foreslår jeg, at der oprettes et permanent videnskabeligt rådgivningspanel, 
som skal aflægge beretning til styrelsesrådet. Dette panel skal bedømme den igangværende forsknings 
kvalitet og især pege på afdelinger af høj kvalitet på institutterne, foruden at det skal rådgive om 
forberedende forskning. Det kan desuden give inspektionsgrupperne værdifulde oplysninger. 
En hindring for at kunne opnå førsterang er ukontrolleret spredning. Koncentration er nødvendig, da FFC 
tilsyneladende har et alt for stort emneregister. Det er afgjort bedre at have et begrænset antal områder, 
hvor FFC anses for at være fremragende, end at det betragtes som en ikke særlig bemærkelsesværdig 
partner, der kan benyttes til generelle formål. FFC's aktiviteter må trods alt ses i forhold til 
nærhedsprincippet, og der er ingen grund til at overlappe nationale institutters arbejde, hvis der ikke er 
nogen direkte fordel forbundet med det. På samme måde må FFC søge at undgå rutinearbejde, selv efter 
henvendelse fra eksterne kunder. 
For at FFC's positive udvikling kan fortsætte, må man især være opmærksom på personalepolitiske 
spørgsmål. I forbindelse med ansættelsespolitikken er jeg alvorligt bekymret for fremtiden. Som tidligere 
evalueringer har fremhævet, må det endnu engang påpeges, at det er vanskeligt at skaffe højt kvalificerede 
forskere ved hjælp af et system, som tydeligvis er udformet til at ansætte regeringsembedsmænd efter. Det 
er alt for stift og alt for langsomt til at opfylde de krav, der stilles i 1996, for slet at tale om det kommende 
århundrede. Der er ganske vist sket nogle små forbedringer, men der kræves en gennemgribende 
omlægning, og jeg foreslår, at der hurtigst muligt oprettes et særligt panel, som skal tage sig af dette 
spørgsmål, herunder også eventuelle ændringer af de nuværende vedtægter. Jeg har de bedste 
forhåbninger om, at FFC's omdannelse til et uafhængigt generaldirektorat, som fandt sted for nylig, kan 
bidrage til, at de særlige krav, der stilles til et forskningscenter i EF-strukturen, kan opfyldes. Mobilitet er 
et andet vigtigt emne, som skal tages op igen. Den stadige strøm af ideer til institutterne bør befordres ved 
at tilskynde til midlertidig ansættelse af praktikantforskere fra andre institutioner og regelmæssig 
tilstedeværelse af forskerstuderende, især studerende, som allerede har en akademisk grad. 
179 
19. 
Til sidst et par ord om energi. Jeg deler fuldt ud min forgængers betænkeligheder med hensyn til 
kerneforskningens tilbagegang. Uanset personlige eller politiske holdninger til kerneenergi i 
medlemsstaterne, er nuklear sikkerhed, affaldsbehandling, ikke-spredning og lignende spørgsmål stadig 
relevante for os. De tager ikke hensyn til nationale grænser og bør behandles på europæisk plan. Det bør 
fremhæves, at FFC har førsteklasses sagkundskab inden for nogle af disse områder. 
Jeg mener kort sagt, at FFC nu er på rette spor, og at den nuværende politik er hensigtsmæssig og 
tilfredsstillende, og at den, med en effektiv ledelses hjælp, allerede har omdannet centret til en nyttig 
partner for Europas forskningsinstitutter og industri. For at denne tilfredsstillende udvikling kan fortsætte, 
anbefales der her en række foranstaltninger, som bør træffes, i det mindste når det gælder 
personalepolitik, kvalitetsstøtte og fokusering på forskningsemner. 
1. Indledning 
Forskning, teknologisk udvikling og demonstration (FTU) er et af de vigtigste politiske områder i den 
nuværende uniontraktat og indtager tredjepladsen, når det gælder økonomisk betydning. Grunden til denne 
fremtrædende placering er overbevisningen om, at Den Europæiske Unions (EU's) grundlæggende 
målsætninger, industriel konkurrenceevne og forbedring af livskvaliteten, kun kan bygge på et solidt 
videnskabeligt og teknologisk grundlag. EU har hele tiden engageret sig stadig stærkere i FTU, men 
vægten på de forskellige områder og på de aktivitetstyper, der ansås for påkrævet, har bestandig skiftet. 
Også det fælles forskningscenters (FFC's) rolle er blevet ændret flere gange. 
Efter at interessen for fisionsforskning er aftaget, har specialinstitutterne for kerneforskning i 
medlemsstaterne måttet foretage vanskelige omstillinger. FFC er ingen undtagelse, og nogle af dets 
nuværende specialer, f.eks. miljø og sikkerhed, falder sammen med de målsætninger, nogle af de 
omdannede nationale kerneforskningsinstitutter har opstillet. Det er derfor ikke overraskende, at FFC's 
strategi ofte har været defensiv, og heller ikke, at de europæiske beslutningorganer i de seneste år er 
kommet med en række bud på de målsætninger, centret skulle opfylde, og de forskellige 
evalueringsprocedurer, hvorefter dets præstation skulle bedømmes. Det seneste er forslaget til FFC's 
såkaldte "ændrede rolle", som blev vedtaget af Rådet, Parlamentet og Kommissionen i 1994. I forbindelse 
med denne nye rolle blev det bl.a. understreget, at FFC skulle engagere sig mere i såkaldte 
"konkurrencebaserede aktiviteter", ofte ved partnerskab med virksomhederne. 
Skønt den foreliggende evaluering skal dække femårsperioden 1992-1996 (med skyldig respekt for Bondi-
rapporten, den tidligere evaluering for tidsrummet 1992-94), lægger FFC's overgang til den ændrede rolle 
ved periodens midte op til, at der skal lægges vægt på centrets præstation i denne ændrede rolle, dvs. i de 
to sidste år. Sådan er det blevet opfattet af de enkelte FFC-institutters inspektionsgrupper, som i deres 
rapporter især har været opmærksomme på udførelsen af de nye, mere konkurrencebaserede aktiviteter. 
Rapporterne fremhæver den positive udvikling, som er sket med FFC's præstation i de sidste to år, og 
bekræfter således de forventninger, som blev skabt af Bondi-evalueringen. 
Betydningen af de enkelte inspektionsgruppers rapporter kan næppe betones kraftigt nok, da de er blevet 
udarbejdet særdeles kompetent og professionelt. Bortset fra et begrænset materiale, som skyldes personlige 
møder med institutternes direktører og personale, bygger det meste af den foreliggende evaluering på disse 
rapporter. Min egen rapport er udformet således: i afsnit 2 fremhæver jeg vigtige punkter fra de enkelte 
rapporter og søger at finde fælles træk. Jeg går derefter over til en mere generel behandling af FFC's 
resultater i de sidste fem år (afsnit 3) på baggrund af de målsætninger, de europæiske organer har opstillet 
i de tilsvarende beslutninger. I afsnit 4 ser jeg på fremtiden på baggrund af centrets positive udvikling og 
søger af finde ud af, hvilke FU-opgaver FFC kan løse mere effektivt end de nationale laboratorier. 
Endelig drejer afsnit 5 sig om konklusioner og henstillinger, hvoraf de sidste er af generel art. De skal 
betragtes som supplement til de særlige henstillinger, inspektionsgrupperne har givet de enkelte institutter, 
og som gengives i korthed i bilag II. 
180 
19. 
2. Analytiske bemærkninger om de enkelte institutter 
De enkelte inspektionsgruppers rapporter gengives i deres helhed i bilag I. De indeholder en evaluering af 
institutternes aktiviteter set i lyset af ile målsætninger, som er opstillet i Rådets beslutninger, og en række 
særlige henstillinger med henblik på fremtiden. 11er i afsnit 2 søger jeg ud fra disse rapporter at opstille 
nogle retningslinjer, som jeg mener kaster lys over eller er særlig repræsentative for de aktuelle 
problemer. 
Instituttet for referencematerialer og målinger (IRMM) 
* Instituttet ser ud til at indtage en vigtig plads i sektorens EU-struktur. Hvis instituttet ikke havde 
eksisteret, ville man have været nødt til at oprette et center af denne type. 
* Instituttet ser ud til at have opnået tilfredsstillende kompetence og anseelse, især når det gælder 
nukleare referencer og målinger. Det omfatter desuden en række særlige forsøgsanlæg. 
* Regnskabs- og ledelsesprocedurerne skal forbedres og tilpasses instituttets særlige rolle. 
* Egentligt forskningsarbejde må ikke forsømmes. 10% af ressourcerne kan i denne forbindelse passende 
afsættes til forberedende forskning. 
Instituttet for Transuraner (ITE) : 
* Efter min opfattelse er dette institut det mest kvalificerede i FFC. Der bør gøres alt for at fastholde 
denne status, især når det gælder ansættelser i forbindelse med kommende afgang. 
* Instituttet har også haft held med at indarbejde de konkurrencebaserede aktiviteter i sine tidligere, 
fortrinsvis forskningsorienterede opgaver. 
* Det bør undgås at fastholde områder, der bliver rutine: hellere overdrage arbejdet til andre 
foretagender, når rutinen melder sig. Det bør sikres, at der er plads til at fremme kreativiteten på alle 
områder (f.eks. analyser i forbindelse med sikkerhedskontrol). 
* Inden for den forberedende forsknings to retninger er der for nylig opstået nye ideer på andre 
europæiske laboratorier (f.eks. energiforstærkeren og affaldsbrænderen). ITE bør vurdere dem og 
aflægge rapport til Kommissionen og eventuelt arrangere netværk. 
Instituttet for avancerede materialer (IAM) : 
* Efter sin gennemgribende strukturomlægning har instituttet opnået anerkendelse i forbindelse med 
højtemperaturmaterialer, men der kan stadig ske forbedringer på andre områder. Det bør undgås at 
brede sig til områder, som allerede er dækket ind i forvejen. 
* Tritumlaboratoriets (ETHEL's) fremtid bør undersøges i lyset af ITER'S udvikling og de relevante 
fusionsprogrammer. Dette anlægs betydning i forhold til anlæg i medlemsstaterne bør klarlægges. 
* Der er blevet udtrykt betænkeligheder, fordi antallet af forskere, der udveksles med kendte, eksterne 
institutioner, er gået tilbage i forhold til tidligere. Det forekommer at være en farlig udvikling. 
* Overdragelsen til eksterne foretagender ser ud til at være tiltagende, selvom instituttets forskning bør 
forblive generisk og direkte, men ligge i et tidligere led end industriens. Inspektionsgruppen mener, at 
aktioner med omkostningsdeling bør fremmes. 
Instituttet for Systemteknik, Informatik og Sikkerhed (ISIS) : 
* Dette institut er blevet oprettet ved sammenlægning af to andre, og der er blevet udnævnt en ny 
direktør, som naturligvis stadig arbejder med at opstille målsætninger og fastlægge procedurer. 
181 
19. 
Ledelsen har vist sig at være i besiddelse af både indsigt og målbevidsthed og vil sikkert indlægge sig 
fortjeneste i fremtiden. 
* Instituttet har i den senere tid sat meget hul på at samarbejde med eksterne forskningsinstitutter og 
industriforetagender, og denne konkurrenceprægede indstilling bor opmuntres og støttes. Den 
foreslåede personaleudveksling med Kommissionens generaldirektorater i Bruxelles ser ud til at være 
en udmærket praksis, når det drejer sig om at opbygge en brugerholdning i disse afdelinger. 
* Kvaliteten forekommer i det store og hele tilfredsstillende. Måske kunne instituttets meget store 
interessespektrum tillempes, så det fik faktisk kapacitet på højeste plan. På nogle områder er forbedring 
af den videnskabelige ledelse ønskelig. 
* Instituttet omfatter en række enestående anlæg, hvis høje præstationsniveau ubetinget må fastholdes. 
Eksterne brugeres voksende anvendelse af disse anlæg er en anerkendelse. 
Miljøinstituttet (El) : 
* Dette institut ser ud til at være godt på vej til at have udført både sine institutionelle og 
konkurrencebaserede opgaver med en rimelig kvalitet. Ledelsens ønske om at gøre det til "det førende 
institut i Europa", som "i høj grad gør sig gældende", skal kunne forenes med de aktiviteter, der i 
voksende grad udføres på nationalt plan inden for disse områder, og kræver, at indsatsen koncentreres 
omhyggeligt om de enkelte aktioner. 
* Foruden at levere et kvalificeret lederskab ser ledelsen ud til at have været god til at fremme nye ideer, 
og uden det ville det ikke have kunnet lade sig gøre at udføre de institutionelle og konkurrencebaserede 
aktiviteter effektivt. 
* De institutionelle aktiviteter er afgørende på dette område. El har f.eks. opnået forbløffende resultater 
ved at sammenligne forureningsmålinger, som er blevet foretaget ved blindprøver på de forskellige 
nationale referencelaboratorier med en spredning på over 50%. Dette arbejdes betydning for 
miljøpolitikken kan næppe overvurderes. 
* Jeg kan kun støtte inspektionsgruppens forslag om at udvikle vandforsknings- og 
vandressourcestyringsaktiviteterne til fuld kapacitet. Foruden den nødvendige videnskabelige kvalitet er 
en uafhængig, neutral reference påkrævet på dette område. 
Ruminstituttet (SAI) : 
* Dette institut har en enestående erfaring med fjernanalyse og jordobservation. Det ville have gavn af en 
stærkere kontrol med den videnskabelige kvalitet (offentliggørelse af publikationer i ansete tidsskrifter) 
og præstationen i forbindelse med konkurrencebaserede projekter (bedre opstilling af bestemte mål og 
milepæle). 
* Da fjernanalyse er af generisk natur og bidrager til løsning af så mange forskellige problemer, bør 
instituttets tendens til at specialisere sig i alt for mange emner holdes i tømme. Det er bedre at 
begrænse instituttets aktiviteter til de områder, hvor det har sin egentlige kompetence (fjernanalyse og 
anvendelse af netværk). 
* Tværfagligheden kræver øget samarbejde med andre institutter, ikke mindst miljøinstituttet. 
Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier (IPTS) : 
* Dette institut, som er næsten nyt, er efterhånden ved at skaffe sig et godt omdømme hos sine kunder og 
er i færd med at oprette en infrastruktur, der kan opfylde deres fremtidig behov. Det har behov for 
182 
19. 
kommunikation og et verdensomspændende net for at kunne udvikle sig fuldt ud. Instituttet skal stadig 
kunne fremvise høj kvalitet og vinde fuld anerkendelse. 
* De tidligere henstillinger i forbindelse med rekruttering til Sevilla og iværksættelsen af Det Europæiske 
Videnskabelig og Teknologiske Observatorium (ESTO) er blevet efterkommet. 
* Den almindelige henstilling om koncentration gælder i endnu højere grad for IPTS. Arbejde på 
områder, hvor den europæiske industri og de europæiske laboratorier allerede har en lang tradition, bør 
ikke opmuntres. 
* Instituttet søger på grundlag af sin geografiske beliggenhed at skabe sig en ledende stilling, når det 
gælder problemerne i Middelhavsområdet og Nordafrika. Det er min faste overbevisning, at denne 
indstilling bør styrkes, måske ved udvikling af et program der gælder andet end TBK (teknologi, 
beskæftigelse, konkurrencedygtighed), således som inspektionsgruppen har påpeget. 
3. Generel vurdering af FFC's resultater 
I sin rapport for 1992-1994 sagde Sir Hermann Bondi, at FFC nu er ved at blive anerkendt som førende 
videnskabeligt center inden for mange af sine aktivitetsområder. Det er mig en glæde nu to år senere at 
kunne bekræfte, at udviklingen bevæger sig støt frem mod dette mål. Går man ud fra de fem år, som er 
forløbet fra 1992 til nu, kan man roligt sige, at FFC med held har skabt sig en særlige position i Det 
Europæiske FTU-system, og at det udfører sin rolle med stadig større dygtighed. 
Rådets retningslinjer har givet FFC langt klarere målsætninger, og det er blevet langt mere åbent og 
tilgængeligt for udenforstående, dets aktiviteter til støtte for Kommissionens tjenestegrene og Unionens 
politik er voksende, og det har et omfattende net af forbindelser med forskningsinstitutterne, 
myndighederne og industrien. Ledelsens fornyelse betyder indførelse af en ny, intensiv orientering mod 
projektkontrol, kvalitetsstyring og markedsføring, som skal gøre de videnskabelige og tekniske aktiviteter 
mere synlige og centrets drift mere gennemsigtig og forståelig. Desuden kan der fornemmes en 
bevidsthedsændring, idet en stor del af personalet nu synes at være overbevist om de fordele, der er 
forbundet med, at FFC får større konkurrenceevne. Det er måske for tidligt at bedømme virkningerne af 
den nye opgavefordeling mellem institutterne, da der for nylig er sket en vis sammenlægning og 
omlægning, men det er klart, at en yderligere styrkelse af samarbejdet mellem institutterne er ønskelig. 
Det må understreges, at en forretningsmæssig ledelsesform ikke under nogen omstændigheder kan være i 
konflikt med den videnskabelige og teknologiske kvalitet. Der kan ikke blive tale om overdragelse, hvis 
der ingen bemærkelsesværdige ideer eller knowhow er at overdrage. En urimelig fiksering på 
"anvendelighed" må ikke overskygge den kendsgerning, at anerkendelse af og støtte til udvalgte 
institutafdelinger hvis kvalitet er høj, skal prioriteres højt, hvis centret skal opnå konkurrencedygtighed. 
Det er faktisk lykkedes FFC kt fastholde en videnskabelig førerstilling på en række vigtige områder, og 
det arbejder på at opnå den på andre, selv om der må lægges stærk vægt på ansættelsespolitik, hvis denne 
positive udvikling skal kunne fortsætte. Desuden ser det ud til, at FFC har udviklet mindre bureaukratiske 
og mere gennemsigtige ledelsesprocedurer. Hvad begge dele angår, at det en fordel, at FFC nu er blevet 
et uafhængigt generaldirektorat, da det er vanskeligt at drive et FTU-center ved hjælp af et system, der 
tydeligvis er konstrueret til ledelse af administrationskontorer. 
Selvom FFC's nuværende situation kan betragtes som tilfredsstillende, er der alligevel en række 
spørgsmål, som giver anledning til betænkelighed. Jeg henviser her til de vigtigste af de problemer, 
inspektionsgrupperne har bemærket, og kan, ud fra mine egne erfaringer, kun give dem ret: 
1. Personale. Dette spørgsmål er ubetinget det mest afgørende for FFC's fremtid. Det bør 
sikres, at den massive afgang, som ventes i de kommende år, opvejes ved at ansætte unge mennesker med 
de højeste kvalifikationer. Ansættelsesprocedurerne er stadig langt fra effektive. Hele ansættelsesprocessen 
bør tilrettelægges således, at det ved hjælp af treårige kontrakter kan afgøres, om fremtidige kandidater til 
183 
19. 
midlertidige (semipermanente) stillinger har den nødvendige FTU-kapacitet. Jeg mener, at kun en samlet 
vurdering af problemet kan føre til reelle forbedringer, og jeg tilråder især, at der oprettes et særligt panel 
til dette formål. Det hævdes ofte, at de stærkt påkrævede reformer strider mod EU's regler, og måske 
bliver en af panelets anbefalinger, at nogle af disse regler ændres for FTU-centres vedkommende. 
2. Udveksling af forskere. Denne aktivitet har tidligere fået mange lovord af nogle af institutterne, 
især fordi den uddanner de unge forskere og styrker deres kvalifikationer på nye områder. Desuden letter 
den dannelse af netværk. Den ser imidlertid ud til at være i tilbagegang, og denne tendens bør ændres. 
3. Koncentration. Emnespektret ser ud til at være alt for stort. Det er uden tvivl bedre, at FFC har et 
begrænset antal områder, hvor det anses for fremragende, end at det betragtes som en ikke særlig 
bemærkelsesværdig partner, der kan benyttes til generelle formål. 
4. Ledelse og regnskabsføring. Der er sket visse fremskridt siden den sidste rapport (f.eks. hurtig 
reaktion på arbejdskraftbehov i forbindelse med projekter med eksterne partnere). Der er dog stadig et 
stærkt behov for forbedringer. Der foreslås en evaluering af de generelle regnskabsprocedurer. 
5. Koordination . Der er sket fremskridt siden den sidste rapport, men der er behov for 
større koordination mellem institutterne. Programdirektoratet ser ud til at arbejde med et stærkt reduceret 
personale, og det har behov for en undersøgelse. 
6. Kerneenergi. Bortset fra sin historiske oprindelse sidder FFC inde med en stor del af den 
europæiske viden om dette emne og er på nogle områder måske alene om at være anerkendt som førende i 
Europa. Det er et aktiv, som på ingen måde må gå til spilde. 
4. Fremtidsudsigter 
FFC har fået pålagt at udføre tre slags opgaver: institutionelle, konkurrencebaserede inden for 
rammeprogrammet (RP) og konkurrencebaserede uden for RP. Den positive reaktion på denne udfordring 
i undersøgelsesperioden tyder på, at tiden nu er inde til at gå et skridt, videre og gradvis at koncentrere 
FFC's arbejde om de opgaver, hvor dets europæiske værditilvækst (EVT) kan udnyttes fuldt ud. Det vil 
med andre ord sige at gå fra spørgsmålet: er der nyttige opgaver, vi kan udføre med FFC's infrastruktur 
og personale? til det langt mere forpligtende: er der FU-områder eller FU-aktiviteter, hvor et 
europæiskejet forskningslaboratorium er ønskeligt eller endda nødvendigt? Den Europæiske Unions (EU's) 
FTU-politik bygger på nærhedsprincippet. Det er en kendt sag, at EU's medlemsstater har en række 
udmærkede laboratorier, både på deres universiteter eller nationale forskningsinstitutter og i industrien. 
Man kan så spekulere over, om der egentlig er behov for et institut, der udfører målrettet forskning på 
europæisk plan. Hvis et sådant centers berettigelse anerkendes, kan man derefter undersøge, om FFC på 
nuværende tidspunkt opfylder disse behov. 
På baggrund af Rådets konklusioner af 26. april 1994 kan man forestille sig tre områder, hvor FFC 
kunne have fuld EVT: 
Det første gælder særlige og særligt vanskelige problemer, der kræver en kritisk masse af videnskabelig og 
teknisk dygtighed for at kunne løses. Dygtigheden fremmes, hvis der kan trækkes på en reserve af 
fremragende forskere i de forskellige medlemsstater, og de kan indgå i en førsterangsenhed, der desuden 
kunne påvirke hele det europæiske FTU-system ved hjælp af hensigtsmæssige netværk og partnerskaber. 
Det andet er at udvikle, vedligeholde og forestå store forsøgsanlæg, som de enkelte medlemsstater ikke 
kan drive alene. Tidligere er en række store forsøgsanlæg blevet oprettet eller udbygget i Europa på 
grundlag af tværnationalt samarbejde mellem forskellige lande. Det tredje er at udføre forsknings- og 
udviklingsaktiviteter, hvor upartiskhed og objektivitet er absolut påkrævet. Det siger sig selv, at disse 
EFTnr. C 126 af 7.5.1994. s. 1. 
184 
19. 
egenskaber ikke har nogen praktisk betydning, hvis de ikke ledsages af videnskabelig kvalitet og 
anerkendelse. 
Lad os derpå se på det afgørende spørgsmål, nemlig om det er realistisk at mene, at FFC på nuværende 
tidspunkt kan være kvalificeret på alle disse områder. 
• Først skal den eventuelle rolle som hjemsted for førsterangsenheder behandles. Jeg behøver næppe at 
sige, at jeg mener både videnskabelig og teknisk førsterang. At opnå en sådan førsterang er ikke nemt: 
hvis et institut kun har ringe anseelse, kan det ikke tiltrække de dygtigste folk, og det fører så til 
yderligere stagnation. Det må indrømmes, at FFC sjældent har været referencepunkt før i tiden, men at 
situationen bliver stadig bedre, således som det påvises i afsnit 3. Det er lykkedes den nuværende 
ledelse at give personalet moral og målbevidsthed, så det nu tror på sin egen formåen. Alligevel er der 
stadig en række iøjnefaldende bureaukratiske levn. For eksempel bliver nogle tjenestemænd, når de 
skal beskrive deres arbejde, tilsyneladende fængslet af spørgsmålet hvordan, men står usikre over for 
spørgsmålet hvad. Fuld støtte til alle nye, lovende ideer bør være normen på alle institutterne. 
Da støtte nødvendigvis altid må være selektiv, ville institutledelsen have stor gavn af nøjagtige 
oplysninger om den eksterne vurdering af de forskellige gruppers kvalitet. Jeg tror det ville være til 
stor hjælp for styrelsesrådet (og for inspektionsgrupperne i forbindelse med deres periodiske 
evalueringer), hvis der blev oprettet et videnskabeligt rådgivningspanel, som bedømte den 
igangværende forskningskvalitet og lagde særlig vægt på at påvise, hvilke institutenheder der havde 
opnået høj kvalitet, og desuden kunne give råd i forbindelse med forberedende forskning. Det må ikke 
glemmes, at kun enheder af høj kvalitet kan tilføre deres konkurrencebaserede partnerskaber med 
europæiske industrier og forskningsinstitutter EVT. 
For at opnå førsterang må der ske forbedringer på en række områder. At sikre, at de bedste unge 
mennesker indgiver ansøgning, og at udvælgelsen er effektiv, er ikke det mindst vigtige element, når 
det drejer sig om at bevare en høj standard. Her er mit råd om personalereformer vigtigt, lige som 
mine henstillinger om større koncentration. Også et forslag med hensyn til mobiliteten kan være på sin 
plads. Det er altid vanskeligt at tiltrække førsterangsforskere eller teknologer, som allerede er 
etablerede på andre institutioner, for at ansætte dem i faste stillinger. Det kunne imidlertid give stort 
udbytte at inddrage dem i FFC-grupper for et begrænset (men ikke for kort) tidsrum. Måske kan 
institutternes tidligere praksis med at inddrage eksterne forskere udbygges ved at udvikle et særligt 
program, der udnytter orlovsordninger og indeholder nogle gode incitamenter, der kan tiltrække 
sådanne højt ansete forskere. 
• Lad os nu se på den anden funktion, nemlig driften af store anlæg, der også kan blive 
referencepunkter for oprettelsen af netværk med andre europæiske institutioner. Det må påpeges, at 
ingen af de store anlæg, der i den senere tid er blevet oprettet i Europa, er blevet udviklet under FFC's 
førerskab. Selv den første europæiske tokamak (JET), der dog blev finansieret over EU's 
rammeprogram, blev planlagt og udviklet uden for FFC. FFC's positive udvikling, som omtales flere 
steder i denne rapport, kan måske ændre medlemsstaternes holdning, og der bør tænkes på at fjerne 
nogle af de hindringer, som stadig forekommer. Også unionstraktatens nye artikler 130 k, 1 og n kan 
bidrage til denne funktions udførelse. 
• Endelig skal spørgsmålet om upartiskhed og objektivitet behandles. Det hævdes ofte, at 
unionspolitikken kræver FFC's støtte, men denne støtte opfattes meget ofte som rutine eller 
bureaukratisk arbejde. Intet kan være mere forkert, da originalt, kreativt arbejde er absolut påkrævet til 
disse formål. Måske er det i denne rolle, FFC på det seneste har gjort sine tydeligste fremskridt. Den 
bør fortsat støttes, men det må ikke glemmes, at støtten bliver meningsløs, hvis FFC's forskning mister 
sin kvalitet, og der kræves derfor en hårfin balance mellem det første og det andet område. 
Sidst, men ikke mindst, er det vigtigt at udvikle et organ for uafhængige videnskabelige og 
teknologiske fremtidsstudier, der kan supplere de forskellige medlemsstaters bidrag, når grundlaget for 
fremtidige rammeprogrammer skal lægges. De tidligere rammeprogrammer har ofte lidt under 
185 
19. 
mangelen på uafhængige, anerkendte videnskabelige og teknologiske fremtidsstudier, og nogle af 
programmerne er derfor blot blevet en liste over medlemsstaternes ønsker, ofte uden ret meget EVT. 
FFC skal stadig skaffe sig prestige og fuld anerkendelse på dette område, men udbyttet kan blive stort. 
5. Konklusioner og henstillinger 
Det er mit klare indtryk, at FFC har gjort betydelige yderligere fremskridt, siden Sir Hermann Bondi 
foretog sin opmuntrende analyse. Både ledelsen og styrelsesrådet fortjener megen anerkendelse for denne 
stabile udvikling. Det er navnlig værd at fremhæve, at de fleste af de henstillinger, der blev fremsat i den 
tidligere evaluering, faktisk er blevet efterkommet. 
Kravet om at indgå i en konkurrencesammenhæng og de forskellige institutters i almindelighed positive 
reaktion på denne udfordring har haft en række gunstige virkninger: 
0 Kontrol med kvaliteten (konkurrence med nationale forskerhold, appel til potentielle brugere osv.) 
0 Mere udadvendte FFC-grupper, oprettelse af netværk osv. 
0 Bedre ledelsesprocedurer, f.eks. kvalitetsstyring, projektstyring og aktiv markedsføring. 
Den første henstilling går derfor ud på, at den nuværende politik skal videreføres og støttes. Man må 
imidlertid gøre sig klart, at selv hvis de nuværende fremskridt skal konsolideres, må der foretages en 
række forbedringer, især i forbindelse med personalepolitikken. Når man ser på fremtiden, må man 
desuden sigte på at gøre FFC til en institution med fuld EVT inden for Europæisk FTU, og det kræver en 
række yderligere tilpasninger. I det følgende opstiller jeg kort en række henstillinger, som bygger på 
analysen i de tidligere afsnit: 
a) Særlige henstillinger 
• Oprettelse snarest muligt af et ekspertpanel bestående af specialister i Europæisk lovgivning, 
som skal rådgive om personalespørgsmål og ansættelsesprocedurer, herunder eventuelle 
ændringer af de nuværende vedtægter. 
• Undersøgelse af mulighederne for at udarbejde et særligt program, hvorefter 
førsterangsforskere kan inddrages i FFC-laboratoriernes arbejde i forbindelse med deres orlov, 
således at initiativer, institutterne tidligere har taget enkeltvis, bliver udbygget. Det skal sikres, 
at der til stadighed inddrages forskningsstuderende, især studerende, som allerede har en 
akademisk grad, i institutternes arbejde. 
• Oprettelse af et eksternt videnskabeligt rådgivningspanel, som skal aflægge beretning til 
styrelsesrådet og vurdere den igangværende forsknings kvalitet og især kunne påvise hvilke 
institutenheder, der har opnået høj kvalitet, og foruden at kunne give råd om forberedende 
forskning. Panelet skal desuden kunne bidrage i forbindelse med udvælgelse af nyt 
videnskabeligt personale og med udvekslinger. 
• Oprettelse af brugerrådgivningspaneler på de institutter, hvor det har vist sig praktisk at have 
dem (f.eks. ISIS), og på grundlag af de opnåede erfaringer udvide dem til samtlige institutter. 
b) Generelle henstillinger 
• Alt for stor emnespredning på institutterne bør undgås. Man bør i stedet koncentrere sig om 
aktiviteter, der kan føre til førsterang inden for et begrænset antal emner. 
• Der bør i de nuværende beretninger om FFC's aktiviteter lægges større vægt på FFC-
institutternes konkrete resultater end på organisatoriske spørgsmål. Oplysninger om disse 
resultater bør regelmæssigt offentliggøres og videreformidles. Hvis det kan lade sig gøre, bør 
man udvælge de tilfælde, hvor FFC har opnået betydelig anerkendelse (i modsætning til blot at 
"tælle kunder"). 
186 
19. 
• Der bør skabes et klima, som fremelsker originale, lovende ideer, og disse ideer bør støttes, så 
deres muligheder kan udforskes. Offentliggørelse i anset tidsskrifter bør fremmes for at opnå 
anerkendelse. Det bør sikres, at der sættes tilstrækkeligt ind på forberedende forskning. 
• Rutinearbejde bør undgås, selv om eksterne kunder anmoder om det. Nogle emner bør søges 
opgivet, og deres videreførelse overlades til andre centre, når først deres EVT er ophørt. Der 
bør dog udvises en vis forsigtighed med hensyn til de områder, hvor FFC's faciliteter er 
enestående. 
• De nødvendige foranstaltninger for at støtte FFC's kandidatur til fremtidige store europæiske 
anlæg bør træffes. Mulighederne for at benytte artikel 130 k, 1 og n som "drivkraft", bør 
undersøges. 
Bemærkning om selve evalueringsprocessen 
Selve evalueringsprocessen synes i almindelighed at opfylde sit oprindelige formål. De tidligere 
evalueringer har faktisk medvirket til markante forbedringer af FFC's ledelse på forskellige områder. Der 
er imidlertid stadig forhold, som kan forbedres: 
• Inspektionsgruppernes arbejde kan støttes med en ekstern evaluering af institutternes resultater og ved 
et samlet overblik over brugernes vurdering af overdragelse, konkurrencebaseret partnerskab og 
lignende spørgsmål. De foreslåede paneler ville på udmærket vis kunne afhjælpe denne mangel. 
• Ifølge det første punkt i inspektionsgruppernes opgavebeskrivelse skal evalueringen gælde alle 
målsætningerne i Rådets beslutning af 15. december 1994". Imidlertid forekommer 
inspektionsgruppernes rapporter at være præget af manglende balance mellem de forskellige 
målsætninger. Det ser f.eks. ikke ud til, at FFC's sjette målsætning, dvs. medvirken til at formindske 
de videnskabelige og teknologiske forskelle mellem medlemsstaterne, har spillet nogen fremtrædende 
rolle i evalueringen. 
Afsluttende bemærkninger 
Mine drøftelser med styrelsesrådet og med ledelsens og inspektionsgruppernes medlemmer har været 
særdeles nyttige, ligesom jeg har haft stor gavn af at udveksle synspunkter om rapporten med Sir Hermann 
Bondi. 
EFTnr. L36I af 31.12.94. s. 114 og 132. 
187 
19. 
IL EVALUERINGSPANELET 
A. Institute for Reference Materials and Measurements (IRMM) - Geel 
Dr. Maria Grazia DEL MONTE (Chairwoman) 
Director 
National Centre for Reference Materials 
ITALY - ROME 
Mr. Peter J. JENKS 
Product Manager 
Biological, Elemental and 
Pharmaceutical Reference Materials 
Promochem Gmbh 
GERMANY - WESEL 
Mr. Robert KAARLS 
Director 
Nederlands Meetinstituut (NMi) 
THE NETHERLANDS - DELIT 
B. Institute for Transuranium Elements (ITE) - Karlsruhe 
Dr. Niels HANSEN(Chairman) 
Head 
Materials Department 
Risø National Laboratory 
DENMARK - ROSKILDE 
Mr. Richard HOOPER 
Director 
IAEA 
AUSTRIA - VIENNA 
Dr. Klaus JANBERG 
Geschàftsfuhrer 
GNS 
Gesellsehaft fur Nuklear-Service GmbH 
GERMANY - ESSEN 
Mr. Jean van VLIET 
Manager 
MOX plant 
Belgonucléaire 
BELGIUM - DESSEL 
C. Institute for Advanced Materials (IAM) - Petten and Ispra 
Prof. Claude BATHIAS (Chairman) 
Conservatoire National des Arts 
et Métiers (CNAM) 
FRANCE - PARIS 
88 
19. 
Prof. Pier Giulio AVANZINI 
Direzione Area della Ricerca 
Consiglio Nazionale Ricerche 
ITALY - GENOA 
Mr. Staffan SÔDERBERG 
Director 
AB Sandvik Coromant 
SWEDEN - STOCKHOLM 
Prof. Dr. T. VARGA 
Leiter der Techn. Versuchsund Forschungsanstalt 
TU Wien 
AUSTRIA - WIEN 
D. Institute for Systems, Informatics and Safety (ISIS) - Ispra 
Mr. Peter BENTON (Chairman) 
Director General 
British Institute of Management 
UNITED KINGDOM - LONDON 
Prof. Jane GRIMSON 
Dean of Engineering and Systems Sciences 
Department of Computer Science 
Trinity College 
IRELAND - DUBLIN 
Mr. Theodossios P. TASSIOS 
National Technical University of Athens 
GREECE - ATHENS 
Prof. Dr. Dennis TSICHRITZIS 
Chairman of the Executive Board 
GMD-Forschungszentrum 
Informationstechnik GmbH 
GERNANY - SANKT AUGUSTIN 
Dr. F. YNDURAIN 
Director General 
CIEMAT 
SPAIN-MADRID 
E. Environment Institute (EI) - Ispra 
Prof. Carlos A. BORREGO (Chairman) 
Department of Environment and Planning 
University of Aveiro 
PORTUGAL - AVEIRO 
Prof. A.R. HARDY 
Research Director 
Central Science Laboratory 
UNITED KINGDOM - SLOUGH BERKS 
189 
19. 
Prof. Dr. A. KETTRUP 
Director 
GSF Neuherberg 
Institute of Ecological Chemistry 
GERMANY - NEUHERBERG 
F. Space Applications Institute (SAI) - Ispra 
Prof. Seppo URPO (Chairman) 
Director 
Metsåhovi Radio Research Station 
FINLAND - KYLMALA 
Prof. Dr. Herbert FISCHER 
Head 
Institut tur Météorologie und Klimaforschung 
Forschungszentrum Karlsruhe 
GERMANY - KARLSRUHE 
Mr. Roy GIBSON 
Former Director General of ESA 
FRANCE - MONTPELLIER 
G. Institute for Prospective Technological Studies (IPTS) - Seville 
Dr. Robert C. WHELAN (Chairman) 
Former Chief Executive of CEST 
UNITED KINGDOM - CAMBRIDGE 
Dr. Josef FRÔHLICH 
Head, Division of Systems Research 
Austrian Research Centre Seibersdorf 
Technology-Economy-Environment 
AUSTRIA - SEIBERSDORF 
Prof. Dr. Herbert PASCHEN 
Leiter des Instituts fur Angewandte Systemanalyse 
und Technikfolgenabschåtzung (ITAS) 
GERMANY - KARLSRUHE 
Prof. Walter ZEGVELD 
Chairman 
Rathenau Institute 
THE NETHERLANDS - THE HAGUE 
190 
BILAG 
5-ARS EVALUERING 19% 
BILAG 
RETNINGSLINIER 
FOR 5-ÅRS EVALUERINGEN 
191 

BILAG 
BILAG 1 , 
RETNINGLINJER 
FOR 5-ÅRS EVALUERINGEN AF 
SÆRPROGRAMMERNE 
1. Vurdering af programmålsætningernes relevans: 
- Er de oprindelige målsætninger stadig gyldige i lyset af den videnskabelige og teknologiske 
udvikling og de industrielle og socioøkonomiske vilkår? 
~ Er de udvælgelseskriterier, der er opstillet i beslutningerne om programmerne, blevet anvendt? 
2. Vurdering af effektiviteten: 
- Har programmet søgt at nå/nået målsætningerne på en omkostningseffektiv måde? 
- Hvor effektiv har den overordnede forvaltning af programmet været? 
- Er der blevet vedtaget mål, i forhold til hvilke indsatsen kan evalueres? 
- Er der behov for en forbedring i den eksterne monitoreringsproces/-procedure? 
3. Vurdering af virkningerne: 
- Er programmets oprindelige mål nået, eller er der for mere langsigtede strategier og mål sket 
tilstrækkelige fremskridt hen imod realiseringen af målsætningerne? 
- Er programmets resultater blevet formidlet/nyttiggjort? 
- Er rammeprogrammets overordnede mål nået, særlig: 
• Hvilke bidrag har der været til styrkelse af det videnskabelige og teknologiske grundlag? 
• Hvilken interaktion med og/eller hvilke bidrag har der været til de relevante 
fællesskabspolitikker såsom samhørighed, konkurrenceevne, landbrug, beskæftigelse, 
samarbejde med henblik på udvikling, økonomisk samarbejde, fiskeri osv.? 
• Er EU's FTU tilstrækkeligt koordineret med medlemsstaternes? 
- Hvordan påvises europæisk merværdi/eost-benefit/subsidiaritet bedst? 
- Er programmets resultater blevet formidlet/nyttiggjort? 
4. Eksempler på vigtige resultater: 
- Enestående videnskabelige og teknologiske resultater og innovationer. 
- Vigtige resultater med hensyn til bidrag til andre fællesskabspolitikker. 
5. Erfaringer, der er indhøstet i forbindelse med gennemførelsen af programmet: 
- Hvilke erfaringer er blevet indhøstet i forbindelse med gennemførelsen af programmet? 
- Succesrigt samarbejde. 
- Fejlslagent samarbejde. 
6. Henstillinger til det kommende program: 
Ved 5-års evalueringen skal der lægges særlig vægt på sammenhængen mellem Fællesskabets og de 
nationale politikker inden for videnskab og teknologi med henblik på at øge deres gensidige 
overensstemmelse. 
193 
BILAG 
BILAG 2 
INSPEKTIONSGRUPPER TIL EVALUERING AF DET FÆLLES 
FORSKNINGSCENTERS INSTITUTTER 
OPGAVER 
1. At vurdere arbejdets udvikling i forhold til målsætningerne i Rådets beslutninger 94/918/EF og 
94/919/Euratom, samt dokumenter, som forelægges styrelsesrådet, FFC's årlige 
arbejdsprogrammer, budget osv. under hensyntagen til resultaterne af den seneste FFC-evalulering 
i 1993-94. 
2. At sikre, at instituttel har effektive hjælpemidler, hvormed det kan opstille interne videnskabelige 
målsætninger, og overvåge udviklingen frem mod disse mål og vurdere resultaterne. 
3. At gennemgå de forskellige forskningsaktiviteter for at bedømme: 
3.1 Arbejdets relevans i forhold til Fællesskabets behov, det gælder også det arbejdes relevans, 
som udføres for eksterne kunder. Ikke mindst vurderes, om instituttets oprindelige 
målsætninger stadig er gyldige i forhold til videnskabens, teknologiens, industriens og den 
socioøkonomiske udvikling 
3.2 instituttets videnskabelige kvalitet og produktivitet 
3.3 om der drages den fulde nytte af de videnskabelige muligheder i forhold til finansiering og 
andre problemer. * 
4. At bedømme instituttets videnskabelige ledelses effektivitet. 
5. At udtale sig om, hvorvidt instituttet udnytter ressourcerne effektivt og økonomisk, når det udfører 
sine programmer og ledelsesfunktioner. Ressourcerne omfatter arbejdskraft, penge, 
tjenesteydelser, anlæg, data og udstyr. 
6. i At gennemgå instituttets eksterne videnskabelige forbindelsers omfang og effektivitet, det gælder 
også samarbejde med forskningsinstitutter, højere læreanstalter, industrien og 
regeringsdepartementer i medlemsstaterne. 
7. At undersøge forholdet mellem instituttets generelle arbejde og Det Fælles Forskningscenters 
opgaver og dets strategiske planlægning og rammeprogrammets generelle målsætninger. 
Vurderingen skal derfor omfatte: 
- bidraget til forbedring af den europæiske industris konkurrenceevne og de økonomiske 
virkninger (både direkte og indirekte), som allerede har gjort sig gældende, samt dem, der 
forventes 
- bidragene til styrkelse af det videnskabelige og teknologiske grundlag 
- bidragene til relevant fællesskabspolitik for f.eks. miljø, industri, landbrug, transport, 
beskæftigelse, samhørighed osv. 
At vurdere instituttets aktiviteters europæiske værditilvækst på grundlag af nærhedsprincippet. 
8. At fremsætte henstillinger og udarbejde rapporter til det Fælles Forskningscenters styrelsesråd. 
194 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 149 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 12 15 16 05 
Katalognummer : CB-CO-97-140-DA-C 
ISBN 92-78-18074-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
ns