BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Den 28. februar 2007 trådte en fiskeripartnerskabsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko i kraft. Den sidste gennemførelsesprotokol til aftalen, som trådte i kraft den 15. juli 2014, udløb den 14. juli 2018. På et mere overordnet plan er den nuværende partnerskabsaftale et led i forbindelserne mellem EU og Marokko som afspejlet i Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering af 26. februar 1996 mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Kongeriget Marokko på den anden side, som trådte i kraft i 2000. Aftalen har til formål at sikre korrekt forvaltning og bæredygtige fiskeressourcer fra et økologisk, økonomisk og socialt perspektiv.

På grundlag af de af Rådet vedtagne forhandlingsdirektiver har Kommissionen ført forhandlinger med Marokkos regering med henblik på at ændre partnerskabsaftalen om fiskeri mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko og nå til enighed om en ny gennemførelsesprotokol dertil.

Disse forhandlinger og de deraf følgende tekster tager fuldt ud hensyn til dommen afsagt af Den Europæiske Unions Domstol den 27. februar 2018 i sag C-266/16, hvori det blev fastslået, at fiskeriaftalen og den tilhørende protokol ikke finder anvendelse på farvande, der støder op til Vestsaharas territorium. Under henvisning til betragtningerne i Domstolens dom og i overensstemmelse de to parters ønsker har det imidlertid af flere årsager været muligt at lade dette territorium og de farvande, som støder op til det, omfatte af fiskeripartnerskabet. For det første er det fra et økonomisk synspunkt vigtigt, at EU-flåden udøver sit fiskeri, herunder i disse farvande, inden for en sikker retlig ramme med et klart defineret geografisk anvendelsesområde. For det andet er det fastsat, at territoriet og dets befolkning skal nyde godt af de økonomiske og sociale fordele ved aftalen i en udstrækning, der er proportional med fiskeriet, navnlig i kraft af landinger af EU-flådens fangster, beskæftigelse af søfolk, investeringer og andre foranstaltninger til støtte for sektoren, som er muliggjort af det finansielle bidrag, som er fastsat i protokollen til fiskeriaftalen. For det tredje skal det bemærkes, at Kongeriget Marokko, der administrerer territoriet (i det mindste hovedparten af det) er den eneste enhed, hvormed der kan opnås en sådan enighed i betragtning af, at ingen anden enhed kan sikre bæredygtig udnyttelse af disse ressourcer samt forvaltning af og tilsyn med sektorstøtten, der skal komme territoriet Vestsahara og dets befolkning til gode.

For det fjerde er forslaget til en ny aftale og en ny protokol i fuld overensstemmelse med folkeretten og EU-retten. EU har konsekvent bekræftet sin tilslutning til bilæggelse af tvisten i Vestsahara og støtter de bestræbelser, som FN's generalsekretær og dennes personlige udsending gør for at bistå parterne med at opnå en politisk løsning, der er retfærdig, holdbar og gensidigt acceptabel. I den brevveksling, der ledsager dette forslag, mindes der om EU's holdning til Vestsahara.

Teksterne, som forhandlerne er nået til enighed om efter flere forhandlingsrunder, omfatter selve aftalen, hvorved der etableres en partnerskabsaftale om bæredygtigt fiskeri mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko ("fiskeriaftalen"), der erstatter aftalen fra 2007, en ny gennemførelsesprotokol, et bilag og tillæg samt en brevveksling. Disse tekster blev paraferet den 24. juli 2018.

Protokollen omfatter en periode på fire år fra dens anvendelsesdato som fastsat i protokollens artikel 16. Den nye fiskeriaftale ophæver fiskeripartnerskabsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko, der trådte i kraft den 28. februar 2007. Den indeholder mulighed for midlertidig anvendelse før indgåelse; det er imidlertid ikke fundet nødvendigt at foreslå en sådan midlertidig anvendelse. Målet med den nye aftale er at afspejle principperne i 2009-reformen: god forvaltningspraksis inden for fiskeri og bæredygtighed, respekt for menneskerettighederne, gennemsigtighed og ikke-forskelsbehandling. Ændringen af aftalen er også nødvendig for at efterkomme Domstolens dom af 27. februar 2018 og skabe retsgrundlaget for anvendelse af aftalen på de farvande, der støder op til Vestsaharas territorium.

I overensstemmelse med forhandlingsdirektiverne gives der i fiskeriaftalen garantier for en retfærdig geografisk fordeling af de socioøkonomiske fordele, der står i forhold til fiskeriet, og som følger af anvendelsen af aftalens samlede finansielle bidrag (dvs. både den finansielle kompensation for adgang, sektorstøtten og de afgifter, som rederne betaler). Disse garantier omfatter navnlig tilsyn med tildelingen af disse midler og deres anvendelse, som varetages af Den Blandede Komité, der er nedsat ved aftalen, og hvori begge parter er repræsenteret. Desuden er der fastsat bestemmelser om regelmæssig rapportering fra Marokkos side om de foranstaltninger, der er iværksat inden for rammerne af denne aftale.

Endelig ledsages dette forslag af et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene med titlen "Rapport sur l'évaluation des bénéfices pour la population du Sahara occidental de l'accord de partenariat dans le secteur de la pêche durable entre l'Union européenne et le Royaume du Maroc et son protocole de mise en œuvre, et sur la consultation de cette population" (Rapport om vurdering af fordelene for befolkningen i Vestsahara ved partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko og den tilhørende gennemførelsesprotokol, og om høring af befolkningen). Rapporten indeholder en vurdering af de potentielle virkninger af aftalen og den tilhørende protokol for den bæredygtige udvikling, navnlig hvad angår konsekvenserne for den berørte befolkning og udnyttelsen af naturressourcerne i de pågældende territorier samt et resumé af høringen af disse befolkninger i overensstemmelse med forhandlingsdirektiverne, hvoraf det fremgår, at inddragelsen af befolkningen er et afgørende element i processen med at forny fiskeriaftalen. I protokollen er der fastsat fiskerimuligheder for 128 fartøjer i 6 kategorier: – 2 kategorier af ikke-industrielt fiskeri i den nordlige del af zonen: pelagisk notfiskeri (kategori 1, 22 fartøjer) og fiskeri med bundsat langline (kategori 2, 35 fartøjer) – ikke-industrielt fiskeri i den sydlige del af zonen med line og stang (kategori 3, 10 fartøjer) – demersalt fiskeri med bundtrawl og bundsat langline (kategori 4, 16 fartøjer) – ikke-industrielt tunfiskeri med stang (kategori 5, 27 fartøjer) – pelagisk industrielt fiskeri med pelagisk eller semipelagisk trawl og med not (kategori 6, 18 fartøjer). I denne kategori er de tilladte fangster med EU-fartøjer begrænset til et beløb, der er forskelligt fra år til år i protokollens anvendelsesperiode.

Fiskerimulighederne bør fordeles mellem medlemsstaterne.

. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område