DA    DA  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 26.5.2004 
KOM(2004) 223 endelig 
  
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL RÅ DET, EUROPA-PARLAMENTET OG 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
om punktafgiftssatser på alkoho l og alkoholholdige drikkevarer 
 
(forelagt i overensstemmelse me d artikel 8 i Rådets direkt iv 92/84/EØF om indbyrdes 
tilnærmelse af punktafgiftssatserne for alkohol og alkoholholdige drikkevarer) 
 
DA 2   DA INDHOLDSFORTEGNELSE 
RESUMÉ ............................................................................................................................... ..... 4 
A. Punktafgiftssatser på alkohol  og alkoholholdige drikkevarer ..................................... 4 
B. Punktafgiftssatsstrukturen på alkohol og alkoholholdige drikkevarer ........................ 5 
1. Indledning .................................................................................................................. .. 6 
1.1. Fællesskabets punktafgiftssystem ................................................................................ 6 1.2. Punktafgifter på alkohol holdige drikkevarer ............................................................... 6 
2. Gennemgang af punktafgiftsstrukturen og -satserne.................................................... 8 2.1. Generelle bemærkninger .............................................................................................. 8 2.2. Kommissionens første rapport ..................................................................................... 9 3. Rapportens (den anden i rækken) emneområder.......................................................... 9 3.1. Generelt.................................................................................................................. ...... 9 
3.2. Det indre marked........................................................................................................ 10  
3.3. Konkurrencen mellem alkoholholdige drikkevarer ................................................... 15 3.4. Satsernes realværdi .................................................................................................... 17 3.5. Traktatens bredere målsætning .................................................................................. 19 3.5.1. Sundheds- og socialpolitikken ................................................................................... 19 3.5.2. Landbrugspolitikken .................................................................................................. 20 3.5.3. EU's udvidelse.......................................................................................................... .. 22 
3.6. Undersøgelsesperioden .............................................................................................. 22 4. Punktafgiftsstrukturen for al koholholdige drikkevarer.............................................. 22 
4.1. Forskellig behandling af vin og mousserende vin...................................................... 23 
4.2. Tilpasning af de KN-koder (toldnomenklat uren), der anvendes til definition af 
produktkategorierne ................................................................................................... 23 
4.3. Klassificering af produkter  til punktafgiftsformål ..................................................... 24 
KONKLUSION ......................................................................................................................... 27 
 
DA 3   DA BILAG A ........................................................................................................................ ........... 28  
BILAG B1 ....................................................................................................................... .......... 29  
BILAG B2 ....................................................................................................................... .......... 31  
BILAG B3 ....................................................................................................................... .......... 33  
BILAG B4 ....................................................................................................................... .......... 35  
BILAG C........................................................................................................................ ........... 37  
 
DA 4   DA RESUMÉ 
A. P UNKTAFGIFTSSATSER PÅ ALKOHOL OG ALKOHOLHOLDIGE DRIKKEVARER  
I denne rapport gennemgås fællesskabslovgivni ngen vedrørende punkta fgifter på alkohol og 
alkoholholdige drikkevarer. Lovgivningen trådte i kraft den 1. januar 1993 og er ikke blevet 
ændret i den mellemliggende tid. Rapporten er uda rbejdet på grundlag af  artikel 8 i Rådets 
direktiv 92/84/EØF af 19. oktober 1992 om indbyr des tilnærmelse af punktafgiftssatserne for 
alkohol og alkoholholdige dri kkevarer, som indeholder be stemmelse om, at der med 
regelmæssige mellemrum skal foretages en gennemgang af punktafgiftssatserne på 
alkoholholdige drikkevarer. 
Rapporten beskæftiger sig hovedsageligt med følg ende emner: hvorledes  det indre marked 
fungerer, konkurrencen mellem de forskellige former for alkoholholdige drikkevarer, 
punktafgiftssatsernes realværdi og traktatens bredere målsætning. 
Hvad angår det indre marked , peges der i rapporten på, at ophævelsen af de fiskale grænser i 
1993 kombineret med den omstændighed, at me dlemsstaterne fortsat anvender yderst 
forskellige punktafgiftssatser på alkoholholdige drikkevarer, giver anledning til en række 
problemer for det indre marked. Disse problemer skyl des, at der i visse tilfælde er tale om en 
meget betydelig afgiftsbyrde på nogle varer set i forhold til deres egenværdi, samt den 
omstændighed, at der er betydelige forskelle i afgiftssatserne medlemsstaterne imellem. Disse 
forskelle medfører legal grænsehandel, men er også et incitament til svigagtige transaktioner, 
der rammer lande med høje afgiftssatser, hvilket ofte resulterer i konkurrence- og 
handelsforvridninger samt begrænsninger i borgern es frie bevægelighed. Øget tilnærmelse af 
satserne vil være en langsigte t løsning på en lang række af disse problemer for det indre 
marked. 
Hvad angår konkurrence mellem de fo rskellige kategorier af alkoholholdige drikkevarer , 
lader det til, at omfanget af de forskellige alkoholholdige drikkevarers indbyrdes konkurrence 
ikke er en afgørende faktor for fastlæggelsen af  afgiftsniveauet, og at efterspørgslen efter en 
bestemt type drikkevare ikke påvirkes synder ligt hverken af varens egen pris eller af 
konkurrerende alkoholholdige drikkevarers pris. 
I rapporten konkluderes det endvid ere, at medlemsstaterne med henblik på at opretholde 
realværdien af minimumssatserne bør overveje at hæve disse med ca. 24 % for at tage 
højde for den inflation, der har fundet sted  i perioden mellem den 1. januar 1993 og den 31. 
december 2002. En sådan forhøjelse er påkrævet, hvis minimumssatserne ikke med tiden skal 
blive meningsløse. 
Endelig tages der, hvad angår traktatens bredere målsætning , særligt hensyn til 
forbindelsen mellem beskatningen af al koholholdige drikkevarer og sundheds- og 
landbrugspolitikken. Hvad sundhedspolitikken angår,  anføres det i rappor ten, at hovedparten 
af medlemsstaterne sædvanligvis ikke tager sundhedspolitiske betrag tninger med i deres 
overvejelser, når de fastsætter deres afgiftssa tser. På det landbrugs politiske område er 
beskatning af vin fortsat et yderst kontrove rsielt spørgsmål. Medens vinproducerende 
medlemsstater anser det for nødvendigt at bevare  muligheden for at anvende en nulsats, hvis 
de skulle ønske det, anfører visse andre medl emsstater, at ændringer i minimumssatserne bør 
betinges af, at der indføres en positiv minimums sats for vin. Nulsatsen for vin betragtes også 
 
DA 5   DA af de vinproducerende medlemsstater som en n ødvendig hjælpeforanstaltning i bestræbelserne 
på at fremme en af de grundlæggende målsæt ninger for den fælles markedsordning for vin, 
nemlig en velafbalanceret markedssituation. Hvad angår EU’s udvidelse bemærkes det, at 
samtlige nye medlemsstater har forpligtet sig at anvende minimums- (eller højere) satser fra 
og med den 1. maj 2004. 
B. P UNKTAFGIFTSSATSSTRUKTUREN PÅ ALKOHOL OG ALKOHOLHOLDIGE 
DRIKKEVARER  
I henhold til artikel 8 i direktiv 92/84/EØ F er det kun påbudt Kommissionen at aflægge 
rapporter om de afgiftssatser, der er indeholdt i direktivet. Kommissione n mener imidlertid, at 
man også bør overveje at foretage ændringer i af giftsstrukturen, da dette er et emne, der er 
nært knyttet til spørgsmålet om selve satserne. Dette gælder navnlig klassificering af alkoholholdige drikkevarer i de ka tegorier, der er defineret i strukturdirektivet (direktiv 
92/83/EØF). Rapporten identificerer  nedenstående tre emneområde r, der har været behandlet 
under høringsprocessen, og som påkalder sig særlig opmærksomhed. 
1. Spørgsmålet om medlemsstaterne fortsat skal have mulighed for at beskatte 
mousserende og ikke-mousserende alkoho lholdige drikkevarer forskelligt.  
2. Behovet for at ajourføre henvisning erne til den kombinerede nomenklaturs 
koder, som direktiv 92/83/EØF henviser til hvad angår definition af 
alkoholholdige drikkevarer i beskatnings øjemed, så der kan tages højde for 
eventuelle ændringer i KN-koderne side n 1992 med henblik på at forenkle 
situationen for både de erhvervsdrive nde og myndighederne. For øvrigt kan 
ajourføringen af henvisningen til KN-koderne i fremtiden foretages i overensstemmelse med den i artikel 24 i direktiv 92/12/EØF omtalte procedure. 
3. Både de erhvervsdrivende og de nationale  administrationer har gjort Kommissionens 
tjenestegrene opmærksom på problemer i forbindelse med klassificeringen af 
alkoholholdige drikkevarer i de i direk tiv 92/83/EØF indeholdte kategorier. 
Problemet er de divergerende klassificeri nger og den deraf følgende forskelligartede 
beskatning af den samme vare i forske llige medlemsstater. Rapporten beskriver 
problemet og fremlægger de vigtigste prob lemstillinger, som dette spørgsmål giver 
anledning til. 
På grund af kompleksiteten og de mange politisk følsomme aspekter af dette spørgsmål og 
eftersom Kommissionen i september 2002 beslut tede ikke at fremlæ gge forslag om en 
minimumssats for vin, ledsages  rapporten ikke af et direkt ivforslag. Formålet med at 
fremlægge rapporten på nuværende tidspunkt et at starte en bred debat om emnet i Rådet, 
Europa-Parlamentet og Det Europæiske Ø konomiske og Sociale Udvalg. Afhængig af 
resultatet af debatten vil Kommissionen træ ffe beslutning om, hvorvi dt den vil fremsætte 
forslag om alle eller nogle af de i denne rapport omhandlede spørgsmål. 
 
DA 6   DA 1. INDLEDNING  
1.1. Fællesskabets punktafgiftssystem 
1. Punktafgifter er afgifter på forbrug af  varer, såsom alkoholholdige drikkevarer, 
tobaksprodukter og mineralolier. Punktafgift er på sådanne produkter er en vigtig 
indtægtskilde for medlemsstaterne, som sa mlet tegner sig for mellem 1,8 og 4,5 % af 
BNP ( se bilag A ). Eftersom den enkelte medlemsstat selv kan fastlægge sit 
punktafgiftsniveau under forudsætning af , at Fællesskabets minimumsniveau 
overholdes, varierer punktaf giftssatserne medlemsstaterne imellem. Når en 
medlemsstat fastsætter sit punktafgiftsn iveau, kan den anlægge budgetmæssige 
hensyn, men også forhold som sundhed, landbr ugspolitik, risikoen for bedrageri og 
unddragelser, beskæftigelsen, andre medlem sstaters afgiftsniveau, hensynet til det 
indre marked og andre faktorer kan spille ind. 
2. Den nuværende ordning trådte i kraft de n 1. januar 1993. Den var resultatet af 
drøftelser, der tog deres begyndelse i 1985 med hvidbogen om gennemførelse af det 
interne marked1 og et efterfølgende forslag om tilnærmelse af punktafgiftssatserne 
for alkoholholdige drikkevarer og alkohol indeholdt i andre produkter2, hvori 
Kommissionen foreslog harmonisering af punktafgiftssatserne på de tre ovennævnte 
punktafgiftsprodukter, he runder alkoholholdige drikkevare r. Rådet valgte imidlertid 
ikke at følge disse forslag og heller ikke et ændret fo rslag, som Kommissionen 
fremsatte i 19893, som bestod af en kombination af  minimums- og målsatser og en 
harmonisering, der kun skulle omfatte afgiftsst rukturerne. Hvad satserne angår, blev 
der kun fastlagt minimumssatser. 
3. Punktafgiftspligtige varer cirkulerer hovedsagelig mellem medlemsstaterne under 
afgiftssuspensionsordninger4. Virksomheder, der ønsker at fremsende varer under 
sådanne ordninger, skal have tilladelse  hertil fra den medlemsstat, hvori de er 
etableret. Forsendelserne skal ledsages  af et administrativt eller lignende 
kommercielt dokument, og vare rne belægges med afgift i 
bestemmelsesmedlemsstaten. Privatpersoner ka n købe varer, som der er betalt afgift 
af, i hvilken medlemsstat de  ønsker og derefter tran sportere dem til en anden 
medlemsstat uden nogen form for formalitete r, og uden at der skal erlægges afgift 
igen under forudsætning af, at varerne er ti l eget forbrug og transporteres af brugeren 
selv til den medlemsstat, hvor de skal anvendes. 
1.2. Punktafgifter på alkoholholdige drikkevarer 
4. Fællesskabets rammelovgivning for punktafgi fter på alkohol og alkoholholdige 
drikkevarer er indeholdt i to dire ktiver. Rådets direktiv 92/83/EØF5 om 
                                                 
1 KOM(85) 310 af 14.6.1985. 
2 KOM(87) 328 endelig udg./3 af 10.11.1987 (EFT C 250 af 18.9.1987, s. 4). 
3 KOM(89) 527 af 7.12.1989 (EFT C 12 af 18.1.1990, s. 12). 
4 Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, 
om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76 af 23.3.92, s. 1), senest ændret 
ved Rådets forordning (EF) nr. 807/2003 af 14. april 2003 (EUT L 122 af 16.5.2003, s. 36). 
5 Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol 
og alkoholholdige drikkevarer (EFT L 316 af 31.10. 1992, s. 21). 
 
DA 7   DA harmonisering af punktafgiftsstrukturen fo r alkohol og alkoholholdige drikkevarer 
indeholder definitionerne på de produkter, de r er underlagt denne afgift, således at 
det sikres, at alle medlemsstater beha ndler det samme produkt på samme måde. 
Strukturdirektivet indeholder også regler til beregning af afgiften samt kriterier for, 
under hvilke omstændigheder nogle produkter kan komme i betragtning til afgiftsfritagelse eller -lempelse. 
5. Rådets direktiv 92/84/EØF
6 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for 
alkohol og alkoholholdige drikkevarer angiver minimumssatserne for hver 
produktkategori. Medlemsstaterne ka n frit fastsætte deres nationale 
punktafgiftssatser, så længe disse ligge r over Fællesskabets mindstesatser, som 
angives nedenfor: 
Varekategori  (den nøjagtige 
definition af hver kategori findes i direktiv 92/83/EØF)  Den i direktivet fastsatte minimumssats  
Vin og andre gærede 
drikkevarer end vin og øl  0 EUR pr. hl af produktet 
Øl 0,748  EUR  pr. hl pr. Plato-grad 
eller 1,87 EUR pr. hl pr. alkoholgrad 
Mellemklasseprodukter  (f.eks. 
vin tilsat alkohol og hedvin) 45 EUR  pr. hl af produktet 
Ethylalkohol og spiritus  550 EUR pr. hl ren alkohol 
Bemærk, at medlemsstater , der anvender en sats 
på ikke over 1 000 EUR,  ikke må nedsætte den 
nationale sats. Medlemsstater, der anvender en sats på over 1 000 EUR , må ikke nedsætte deres 
nationale sats til under dette beløb.  
6. Indførelsen af minimumssats er i 1993 medførte, at de n på det tidspunkt anvendte 
satser måtte hæves i 7 af de dengang 12 medlemsstater7. Medlemsstaterne kan frit 
fastsætte deres nationale minimumssatser , hvis blot disse ligger over Fællesskabets 
minimumssatser. Dette har medført fors kelle på afgiftsniveauet inden for 
Fællesskabet, hvilket afspejler de fo rskellige nationale politiske hensyn.  Bilag B1 til 
B4 indeholder en detaljeret oversigt over de  satser, medlemsstaterne (også de nye 
medlemsstater) anvendte den 1. maj 2004 på  de forskellige varekategorier. 
7. Det er værd at bemærke, at medlemsstaterne i en erklæring, der blev indført i 
mødeprotokollen, da Rådets direktiv 92/84/ EØF blev vedtaget, på tog sig at behandle 
                                                 
6 Rådets direktiv 92/84/EØF af 19. oktober 1992 om  indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for 
alkohol og alkoholholdige drikkevarer (EFT L 316 af 31.10. 1992, s. 29). 
7 På øl i Tyskland, Grækenland, Frankrig og Luxemb ourg. På spiritus i Grækenland, Spanien, Italien og 
Portugal. 
 
DA 8   DA de af Kommissionen i KOM( 89) 527 foreslåede målsatser som referencesatser, som 
de ville arbejde på at tilpasse deres nationale  satser til. Disse målsatser er som følger: 
Ethylalkohol og spiritus 1398,1 EUR pr. hl ren alkohol 
Ikke-mousserende vin 18,7 EUR pr. hl af produktet 
Mousserende vin 33 EUR pr. hl af produktet 
Øl 1,496 EUR pr. hl pr. Plat o-grad færdigt produkt 
Mellemklasse-produkter 93,5 EUR pr. hl af produktet 
I praksis har medlemsstaterne ikke altid taget hensyn til målsatserne, når de har 
justeret de nationale satser, men har i en række tilfælde på grund af særlige (navnlig 
budgetmæssige) hensyn gjort brug af erklæringe ns fleksibilitet til at  justere nationale 
afgiftssatser på en måde, der i kke har fulgt referencesatserne. 
8. Nedenstående skema indeholder minimum ssatserne for hver produktkategori udtrykt 
i euro pr. hl alkoholprocent, samt minimum ssatsen udtrykt pr. li ter af produktet i den 
alkoholstyrke, det normalt sælges. 
Varekategori  Minimumssats 
pr. hl og 
alkoholgrad  Minimumssats pr. l 
produkt i den styrke, det 
normalt sælges  
Vin og andre gærede 
drikkevarer end vin og øl  0 EUR  Vin (12°) 0 EUR  
Øl 1,87 EUR  Øl (5°) 0,1 EUR  
Mellemklasseprodukter  2,5 EUR  Mellemklasseprodukter (18°)
 0,45 EUR  
Ethylalkohol og spiritus  5,5 EUR  Spiritus (40°) 2,2 EUR  
9. I gennemsnit udgør de samlede indtægte r fra punktafgifter på alkoholholdige 
drikkevarer 10,5 % af de samlede indtægter fra punktafgifter eller 0,29 % af 
medlemsstaternes samlede BNP  (se oversigten over de enkelte medlemsstater i 
bilag A ). 
2. GENNEMGANG AF PUNKTAFGIFTSSTRUKTUREN OG -SATSERNE  
2.1. Generelle bemærkninger 
10. I artikel 8 i direktiv 92/84/EØF er det bestem t, at Rådet hvert andet år på grundlag af 
en rapport samt eventuelt forslag fra Ko mmissionen gennemgår de  i dette direktiv 
fastsatte punktafgiftssatser og efter høring af Europa-Parlamentet med enstemmighed 
træffer de fornødne foranstaltninger.  I Kommissionens rapport og Rådets 
overvejelser skal indgå hensyne t til, at det indre marked fungerer tilfre dsstillende, 
konkurrencen mellem de forskellige former  for alkoholholdige drikkevarer, 
punktafgiftssatsernes realværdi og traktatens bredere målsætning. 
 
DA 9   DA 2.2. Kommissionens første rapport 
11. I september 1995 fremlagde Kommissione n sin første rapport, som ud over 
alkoholholdige drikkevarer også beskæf tigede sig med tobak og mineralolier8. 
Rapporten var ikke ledsaget af et forslag. I rapporten bemærkedes det, at der var tale om en udtalt stagnation, hvad de anvendte af giftssatser på alkohol holdige drikkevarer 
angik. I rapporten nævnedes det, at dette forhold dengang pegede i retning af, at 
nulsatsen for vin kunne begrænse mulighede rne for at ændre satserne for andre 
alkoholholdige produkter i en medlemsstat  og i dennes nabolande. Rapporten 
konkluderede, at alkoholbeskatningspr oblematikken krævede yderligere 
undersøgelser, og at der var behov for yderliger e høringer af alle involverede parter, 
før der kunne træffes endelige beslutninger. Indtil da kunne medlemsstater med satser nær minimumssatsen opretholde de  eksisterende satser, hvorved man kunne 
undgå konkurrenceforvridning, som kunne vise si g at blive result atet af påtvungne 
justeringer af satserne. 
12. Som led i processen med høring af de berø rte parter besluttede Kommissionen at 
afholde en konference om punktafgifter i Lissabon i november 1995. Dette var første 
skridt i en løbende høringsproces. Form ålet med konferencen var at evaluere 
Fællesskabets punktafgiftsordninger, der ha vde været gældende siden januar 1993, 
og navnlig at bistå Kommissionen me d at planlægge den fremtidige 
punktafgiftspolitik. På konferencen blev de vanskeligheder, rapporten havde 
fremhævet, på ny påpeget, og ha ndels- og sundhedsorganisationernes og 
medlemsstaternes synspunkter gentaget, men det lykkedes ikke at finde frem til en 
mulig løsning på problemerne. 
13. Den 19. september 1996 vedtog Europa-Parlamentet en udtalelse
9 om 
Kommissionens undersøgelse og opfordrede  Kommissionen til at undersøge og 
foreslå relevante ændringer til eksisterende direktiver i overensstemmelse med en 
række foreslåede retnings linjer og at arbejde he n imod et retfærdigt 
beskatningssystem, hvor der ikke fo rekommer konkurrenceforvridning mellem 
alkoholholdige drikkevarer. 
3. RAPPORTENS (DEN ANDEN I RÆKKEN ) EMNEOMRÅDER  
3.1. Generelt 
14. Som nævnt ovenfor foretages der i denne rapport en gennemgang af 
punktafgiftssatserne på alkohol og al koholholdige drikkevarer, og rapporten 
beskæftiger sig i den forbindelse bl.a. med det indre marked, konkurrencen mellem 
forskellige former for alkoholholdige drikke varer, afgiftssatse rnes realværdi og 
traktatens bredere målsætning, såsom sundheds- og landbrugspolitikken. 
15. Forud for udarbejdelsen af denne rappor t fandt der en høri ngsprocedure sted. 
Kommissionen tjenestegrene anmodede medl emsstaterne om i spørgeskemaform at 
give deres mening til kende angående hvert af de aspekter, der indgik i 
undersøgelsen. Da denne høringsproces st artede i 2001, omfattede den ikke de 
                                                 
8 KOM(95) 285 af 13.9.1995. 
9 EFT C 320 af 28.10.1996, s. 205. 
 
DA 10   DA medlemsstater, der blev optaget i EU  den 1. maj 2004. Deres holdninger kommer 
derfor ikke til udtryk i rapporten.  Handels- og sundhedsorganisa tioner blev ligeledes 
opfordret til at komme med oplæg og fik lejlighed til at drøfte spørgsmålene på 
bilaterale møder med Kommissionen. 
16. I forbindelse med et af aspekterne i undersøgelsen, nemlig den indbyrdes 
konkurrence mellem alkoholholdige drikkeva rer, engagerede Kommissionen en 
uafhængig konsulent til at bedømme om fanget af denne konkurrence (herefter 
benævnt "konkurrenceundersøgelsen"). Des uden beskæftiger undersøgelsen sig med 
udviklingen i forbruget af alkoholholdi ge drikkevarer og grundene til denne 
udvikling (f.eks. ændringer i beskatni ngen). I forbindelse med en række 
medlemsstater beskæftigede undersøgelsen  sig endvidere med spørgsmålet om 
enkeltpersoners grænsehandel og ulovlige kommercielle bevægelser over grænserne 
af varer, der er betalt afgift på10. (Se henvisninger til result aterne af undersøgelsen 
under punkt 41, 42 og 58). 
3.2. Det indre marked 
17.  I dette afsnit behandles de af medlemsst aterne anvendte satser s indvirkning på det 
indre marked for alkoholholdige drikkevarer. 
18. I forbindelse med dette spørgsmål skelnede  den første rapport mellem tre større 
kategorier af bevægelser inden for Fælle sskabet af varer, der er belagt med 
punktafgifter, nemlig: kommerci elle bevægelser, hvor punktafgiften er suspenderet, 
kommercielle transaktione r, hvor der er betalt af gift på varerne, samt 
varebevægelser, der foretages af privat e. Denne opdeling anvendes også i denne 
fremstilling. 
Kommercielle varebevægelser, der er om fattet af afgiftssuspensionsordningerne 
19. I den første rapport konkluderedes de t, at hvad den lovlige handel  angår, fungerer 
Fællesskabets punktafgiftssystem yderst tilfreds stillende på trods af  de store forskelle 
i punktafgiftssatser medlemsstaterne imelle m. Eftersom varebevægelserne foregår 
under suspensionsordningerne, hvor afgiften be tales i modtagerlandet til den sats, der 
anvendes i det pågældende land, er der ingen st ørre fare for, at der bliver tale om 
nogen nævneværdig konkurrencef orvridning mellem virksomh ederne på dette niveau 
i distributionskæden. Dette be kræftes af medlemsstaterne. 
20. I den første rapport konkluderedes det også,  at det var vanskeligere at bedømme, 
hvilken indvirkning den fortsatte fo rskel i satserne kombineret med 
grænsekontrollens ophævelse ville få på svigagtige aktiviteter , og at det var for tidligt 
at udtale sig om, hvorvidt denne form for sv igagtig aktivitet var stigende. Kort tid 
efter rapporten var blevet offentliggjort, gav medlemsstaterne imidlertid udtryk for bekymring over en stigning i ulovlige aktivite ter på punktafgiftsområdet. Dette førte 
i starten af 1997 til oprettels en af en højtstående gruppe for bekæmpelse af 
punktafgiftsbedrageri , der består af repræsentant er for medlemsstaterne og 
Kommissionen. Gruppen havde til formål at fastslå karakteren og udstrækningen af 
                                                 
10 “Study on the competition between alcoholic beverages”, Customs Associates Ltd., februar 2001. Et 
sammendrag af undersøgelsen findes på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/p ublications/reports_studies/report.htm 
 
DA 11   DA bedrageriet, påpege mangler og svaghede r i regulerings- og kont rolsystemerne samt 
pege på løsningsmodeller og/eller forbedri nger af systemerne. I sin rapport af 24. 
april 199811 konkluderede gruppen, at bedrageriet i tobaks- og alkoholsektoren havde 
nået alarmerende højder. Medlemsstaterne an slog, at EU under et i 1996 var gået glip 
af ca. 1,5 mia. EUR i alkoholsektoren (ca.  8 % af de samled e punktafgiftsindtægter 
på alkoholholdige drikkevarer). Til sammen ligning anslog medlemsstaterne, at deres 
tab i tobakssektoren i 1996 androg ca. 3,3 mia. EUR (sva rende til ca. 7,5 % af den 
samlede indtægt fra punktafgifter på tobaks varer). I rapporten næ vnes det endvidere, 
at bedrageriet inden for alkoholsektoren  var koncentreret omkring misbrug af 
Fællesskabets interne vareomsætnings- og - oplægningsordning. Der er her tale om 
bedrageri i stor skala, som er rettet mod markedet i de medlemsstater, hvor punktafgifterne er højst. Dette  store afgiftsindtægtstab gi ver naturligt nok bedragerne 
en hurtig og stor profit. I rapporten antydedes de t, at denne profit skyldes den meget 
store afgiftsbyrde på produkt erne i forhold til deres væ rdi og i nogle tilfælde den 
betydelige forskel i punktafgifts- og momssatser medlemsstaterne imellem. 
21. En række af medlemsstaterne
 bekræftede i deres svar på spørgeskemaet 
konklusionerne i rapporten fra den højtståe nde gruppe. Nogle medlemsstater (Irland, 
Det Forenede Kongerige, Frankrig) nævnte, at  der havde været tale om et stigende 
antal sager om bedrageri i form af omdirige ring, hvor varer på vej fra en medlemsstat 
til en anden under punktafgiftssuspensionsordn ingen ændrer destination, ofte til en 
medlemsstat med relativt høje punktafgifter. Andre medlemsstater nævnte, at der var 
tale om en stigning i alkoholsmugling fra tredjelande (Finland)  eller stigning i 
hjemmebrænding og konfiskation af alkoholholdi ge drikkevarer, der illegalt bringes 
ind i landet fra andre medlemsstater (Sve rige). Men også medlemsstater, der 
anvender relativt lave afgift ssatser (som f.eks. Portugal) , meldte om en stigning i 
bedrageriet hvad angår alkohol  og alkoholholdige drikkeva rer, hovedsageligt i form 
af afgiftsunddragelse. Forskellige virk somheder i alkoholsektoren har gjort 
Kommissionen opmærksom på en stigning i antallet af sager om manglende 
fortoldning af varebevægelser inden for Fællesskabet eller me llem Fællesskabet og 
tredjelande, hvilket fører til, at disse virk somheder må betale afgift på varer, som 
ikke når frem til destinationen. 
22. Kommissionen og medlemsstaterne har fulg t anbefalingerne fra den højtstående 
gruppe og taget en række initiativer med he nblik på bekæmpelse af bedrageriet. 
Eksempler herpå er vedtagelsen af Komm issionens henstilling for oplagshavere12 og 
edb-registrering af punktafgiftspligtige varers bevægelser og kontrollen hermed13. 
Disse tiltag vil effektivisere de eksist erende overvågnings- og kontrolordninger og 
lette bekæmpelsen af bedr ageri og afgiftsunddragelse. 
                                                 
11 Rapport fra den højtstående gruppe for bekæmpelse af bedrageri i alkohol- og tobakssektoren, godkendt 
af Rådet (ØKOFIN) den 19. maj 1998. 
12 Kommissionens henstilling 2000/789/EF om retningslinjer for godkendelse af oplagshavere henhørende 
under Rådets direktiv 92/12/EØF med hensyn til punk tafgiftspligtige varer (EFT L 314 af 14.12.2000, 
s. 29). 
13 Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1152/2003/EF af 16. juni 2003 om edb-mæssig 
registrering og kontrol af punktafgiftspligtige varers bevægelser (EUT L 162 af 1.7.2003, s. 5). 
 
DA 12   DA Kommercielle aktiviteter omfattende va rer, der er betalt afgift af 
23. I den første rapport gjordes der opmærksom på, at kun en lille procentdel af de 
kommercielle transaktioner inden fo r Fællesskabet ikke er omfattet af 
suspensionsordningerne. Dette  er tilfældet hvad angår kommercielle transaktioner 
mellem erhvervsdrivende , hvor proceduren i artikel 7 i direktiv 92/12/EØF finder 
anvendelse. I sådanne tilfælde finder bevæ gelserne mellem medlemsstaterne sted ved 
hjælp af et forenklet administrativt dokum ent, og den punktafgift, der betales i 
afsenderlandet, refunderes, når der er fremla gt bevis for, at punktafgiften er blevet 
betalt i modtagerlandet. Medlemsstaterne  har ikke nævnt nogen alvorlige problemer, 
selv om en medlemsstat (Det Forenede Konge rige) anfører, at det har haft betydelige 
problemer med bedrageriske andragender i forbindelse med refusion af afgift på 
varer, der aldrig har forladt Det Forenede Kongerige og/eller aldrig har været pålagt 
afgift i Det Forenede Kongerige. Det Fore nede Kongerige har imidlertid strammet 
sine refusionsprocedurer op, hvilket har sa t en effektiv stopper for denne form for 
bedrageri. Dette eksempel viser, at svindl ere vælger at operere inden for det system, 
de anser for at være det svageste på et givet tidspunkt, og at de er yderst fleksible, 
idet de, når der strammes op inden for et sy stem, flytter deres aktiviteter, så de kan 
udnytte et andet system. Ingen af systemerne  kan derfor betragtes isoleret, når man 
overvejer, hvordan de kan effektiviseres. 
24. Den vigtigste udvikling inden for de tte område vedrører fjernsalg  (salg af varer, der 
afsendes eller transporteres af sælger eller på hans vegne til slutbrugeren ). Mange af 
medlemsstaterne meldte om øget fjernsalg til slutbrugere, navnlig hvad angår vin og 
spiritus som følge af udviklingen inden fo r e-handel. Proceduren i forbindelse med 
denne form for salg er inde holdt i artikel 10 i direktiv  92/12/EØF og medfører, at 
betalingen af afgiften i modtagerlandet fo retages af sælger eller på dennes vegne. 
Stigningen i denne form for handel frem går af den stigning i registrering af 
erhvervsdrivende fra andre medlemsstater, der betaler afgift i forbindelse med 
fjernsalg, som en række medlem sstater har rapporteret om. 
25. En række medlemsstater (hovedsageligt dem med et højt afgiftsniveau) rapporterede, 
at Internetselskaber, der er etableret i lande med et lavt afgiftsniv eau, i stadig højere 
grad sælger produkter, som der er betalt  afgift af, til kunder i lande med højere 
afgiftsniveau, uden at den korre kte afgift betales i modtager landet. Dette skyldes i et 
vist omfang de komplekse procedurer for af giftsbetaling i modtag erlandet samt de 
omkostninger, der er forbundet med at overholde de gældende procedurer, som især for små og mellemstore virksomheder ofte er ude af proportioner med værdien af de 
pågældende aktiviteter. Denne situation forhindrer såvel næ ringsdrivende som 
borgerne i almindelighed i i fuldt omfang at dr age fordel af det indre marked. I andre 
tilfælde er Internetsteder, der sælger alkohol holdige drikkevarer, til gengæld blevet 
oprettet med henblik på at udnytte forske llene mellem medlemsstaternes satser. De 
solgte produkter sendes pr. post til kunder i andre medlemsst ater, og det er klart, at 
sådanne forsendelser er vans kelige at kontrollere i det in dre marked, hvor der er frie 
varebevægelser. 
26. De ovennævnte problemer i forbindelse med fjernsalg behandles mere detaljeret i 
Kommissionens rapport om, hvordan bestemmels erne i artikel 7 til 10 i direktiv 
92/12/EØF fungerer i praksis. Rapporten og det tilhørende direktiv forslag indeholder 
 
DA 13   DA forslag til forenkling af fjernsalgsprocedurer ne samt en vis libera lisering af fjernsalg 
af alkoholholdige drikkevarer14. For yderligere oplysninge r henvises til rapporten og 
forslaget vedrørende artikel 7 til 10 i direktiv 92/12/EØF15, som blev vedtaget af 
Kommissionen den 2. april 2004. 
Grænsehandel 
27. I henhold til reglerne for det indre marked  kan privatpersoner købe afgiftsbelagte 
varer i en hvilken som helst medlemsstat og transportere dem til en anden medlemsstat uden at skulle betale afgift igen i denne anden medlemsstat. Dette er 
under forudsætning af, at varerne er t il egen brug, herunder den pågældendes 
families brug, og at de pågældende personer selv medfører varerne  til forbrugslandet 
(artikel 8 i direktiv 92/12/EØF). For at  kunne bedømme, om de punktafgiftsbelagte 
varer er til den rejsendes eget/families forb rug, skal medlemsstaterne henholde sig til 
en række kriterier, hvoraf et er varernes mængde (se artikel 9 i direktiv 92/12/EØF). I 
forbindelse med anvendelsen af dette krit erium kan medlemsstaterne fastsætte egne 
retningslinjer. Endvidere skal det bemærkes , at tre medlemsstater (Sverige, Danmark 
og Finland) indtil udgangen af 2003 havde ret til at begrænse mængden af punktafgiftsbelagte varer, he runder alkoholholdige drikkeva rer, der kunne indføres 
på deres territorium af rejsende, der a nkom fra andre medlemsstater, uden at der 
skulle betales supplerende punktafgift (se artikel 26 i direktiv 92/12/EØF). 
28. Hvad angår omfanget af grænsehandelen, be mærkedes det i den første rapport, at 
dette fænomen generelt var vidt udbredt, og at det havde  været stigende siden 1992, 
navnlig hvad angår medlemsstater, der anve nder betydeligt højere satser end de 
omkringliggende medlemsstater. Det bemærkedes endvidere i rapporten, at der var almindelig enighed om, at forskellene i satserne var en væsentlig faktor i denne udvikling. Hvad dette spørgsmål angår, anfø rtes det i rapporten fra den højtstående 
gruppe for bedrageribekæmpelse, at der ud ove r det storstilede bedrageri, der udføres 
af grupper af organiserede kriminelle, ogs å begås bedrageri i betydeligt omfang ved 
omgåelse i mindre målestok af de gældende regler i forbindelse med varer, der er 
betalt afgift af, og at dette skyldes de store forskelle i skatte- og afgiftsniveauet 
medlemsstaterne imellem.  
29. I deres besvarelser af spørgeskemaet gav medlemsstater med et  forholdsvis lavt 
afgiftsniveau på alkoholholdige drikkevare r ikke udtryk for væsentlig bekymring 
over spørgsmålet om grænsehandel, og de ha r generelt ingen tal om omfanget heraf. 
Medlemsstater med et højere afgiftsniveau følger mere nøje denne situation. For eksempel foretager Det Forenede Kongerige
 hvert år en undersøgelse af 
internationale passagerer i forskellige ha vne og lufthavne rundt om i landet. På 
grundlag af denne undersøgelse anslås det, at  smugleri over Kanalen af afgifts- eller 
toldbelagte alkoholholdige drikkevarer af alle  typer samlet set har ført til unddragelse 
eller tab af indtægter (told og moms) i et  omfang, der steg fra 70 mio. GBP i 1992 til 
285 mio. GBP i 1999. Øl tegner sig for størsted elen af de samlede tab. Forskellene i 
afgiftssatserne spiller en meget væsentlig rolle i den forbindelse, selv om andre 
faktorer, såsom prisen inden beskatning, valutakurser og trans portomkostningerne, 
                                                 
14 I denne forbindelse forstås fjernsalg som en transaktion, hvor punktafgiftsbelagte produkter sendes eller 
transporteres til køberen af eller på vegne af sæ lgeren. Ved fjernkøb forstås en transaktion, hvor 
afsendelsen eller transporten foretages af eller på vegne af køberen. 
15 KOM(2004) 227 af 2.4.2004. 
 
DA 14   DA også spiller ind. Danmarks grænsehandel be regnet som procentsats af danskernes 
samlede forbrug blev i 2000 anslået til 18 % for øl, 13,5 % for vin og 27 % for spiritus. Sverige oplevede en stigning i gr ænsehandelen i anden halvdel af 1990'erne, 
hvilket sandsynligvis skyldes forskelle i afgiftssatserne. I 2000 repræsenterede 
grænsehandelen i alt 1,26 l ren alkohol pr. person på 15 år og derover, hvilket svarede til 17 % af det samlede forbrug. For spiritus var der tale om 27 %, for øl 
12 % og vin 14 %. I Finland
 foregår grænsehandelen me d alkoholholdige drikkevarer 
hovedsageligt med tredjelande, eftersom pr iserne er langt højere i Finland end i 
Rusland og Estland. Hidtil har grænsehandelen med andre medlemsstater ikke udgjort noget større problem.  Handelsorganisationer i medlemsstater såsom Belgien
 
og Nederlandene,  der har mere "moderate" afgift sniveauer, har også klaget over 
grænsehandelens negative konsekvenser for de res medlemmer, fordi borgere i de to 
lande indkøber varer i medlemsstater, der an vender nulsats eller næsten nulsats på 
vin og mousserende vin. 
30. I deres svar til spørgeskemaet udtrykte medlemsstater med et relativt lavt 
afgiftsniveau for alkoholholdige drikke varer ikke større bekymring over 
grænsehandelsproblematikken, og de ha vde almindeligvis ikke nogen fornemmelse 
af grænsehandelens omfang. Medlemsstater  med højere afgiftsniveauer overvåger 
situationen nøjere. For eksempel fører De t Forenede Kongerige årlige statistikker 
over internationale passagerer i forske llige havne og lufthavne rundt omkring i 
landet. Med udgangspunkt i disse statistikker an slås det, at det samlede indtægtstab 
(punktafgifter og moms) som følge af smugling over Den Engelske Kanal for 
samtlige former for alkoholholdige drikkevarer, der er betalt skat/afgift af, steg fra 70 
mio. GBP i 1992 til omkring 285 mio. GBP i 1999. Øl tegnede sig for hovedparten af 
det samlede tab. Hvad angår Danmark, Sverig e og Finland vil disse landes indtægter 
fra alkohol og alkoholholdige drikkevarer bliv e påvirket af udløbet den 31. december 
2003 af tilladelsen til at anvende restriktio ner på den mængde af punktafgiftbelagte 
varer, som rejsende fra andre medlemsstat er kan indføre på de pågældende landes 
territorium, uden at der skal betales yderligere p unktafgift, samt af EU’s udvidelse. 
Der foregår i disse medlemsstater en l øbende debat om, hvilk e konsekvenser dette 
bør få for deres punktafgiftsniveau. Danmark nedsatte afgiftssatsen på spiritus med 
45 % med virkning fra oktober 2003, og Finl and gennemførte med virkning fra 1. 
marts 2004 nedsættelser af sats erne for alle kategorier af  alkoholholdige drikkevarer 
(øl med 32 %, vin med 10 % og spiritus med 44 %). Konsekvenserne af disse 
afgiftsnedsættelser for afgiftsindtægte rne i disse medlemsstater kommer til at 
afhænge af indvirkningen på det samlede forbrug og først og fremmest af, i hvilket 
omfang grænseoverskridende handel og smugling erstattes af almindeligt salg i de pågældende medlemsstater. 
31. Af ovenstående fremgår det, at privatpers oner i udstrakt grad gør brug af muligheden 
for at købe afgiftsbelagte varer i en medlem sstat for derefter at transportere dem til 
en anden medlemsstat uden at skulle beta le afgift igen i de nne anden medlemsstat. 
Dette er fuldt ud lovligt og en af borge rnes fundamentale rettigheder i det indre 
marked. Det fremgår endvidere klart, at denne grænsehandel i stort omfang skyldes 
forskellene i afgiftssatser medlemsstaterne im ellem. Det kræver fysisk kontrol af de 
rejsende at afgøre, om varer, der transpor teres af privatpersoner,  er til kommerciel 
eller privat brug. Da systematisk kontrol ved de indre grænser imidlertid er uforenelig med de grundlæggende principp er for det indre marked i artikel 14 i 
Traktaten, bør en sådan kontrol kunne finde sted lejlighedsvis ( dvs. stikprøvekontrol) 
 
DA 15   DA og være led i interne kont rolordninger, der omfatter hele den pågældende 
medlemsstats territorium. En sådan kontrol bør endvidere være i overensstemmelse 
med fællesskabslovgivningens generelle prin cipper og navnlig ikke udføres på en 
tilfældig eller overdrevent restriktiv måde16. Denne form for kontrol af de rejsende 
og den måde, den gennemføres på i visse medlemsstater, giver ofte anledning til 
irritation hos de rejsende, og der har i den forbindelse være t indgivet talrige klager til 
Kommissionen over disse medlemsstater. Det faktum, at der stadig finder en sådan 
afgiftskontrol sted, opfattes ofte af de rejs ende som en hindring for deres ret til fri 
bevægelighed inden for det indre marked. Denne rapport beskæftiger sig ikke med, i 
hvilken udstrækning medlemsstaterne stadig har ret til at gennemføre kontrol af de 
rejsende. Det fremgår imidlertid klart, at grunden til, at nogle medlemsstater stadig 
foretager sådanne kontrolchecks af rejsende for at finde ud af, om der i de enkelte 
tilfælde er tale om rigtig grænsehandel eller om smugling af varer, som der er betalt afgift på, i høj grad er, at disse medlemsst ater anvender en afgiftssats, der er langt 
højere end den, der anvendes i de omkringliggende medlemsstater. 
Hvordan fungerer det indre marked? - Konklusioner 
32. Det fremgår af ovenstående analyse, at ophæ velsen af de fiskale grænser i 1993 samt 
det faktum, at medlemsstaterne besk atter alkoholholdige drikkevarer yderst 
forskelligt, skønt det i visse tilfælde er til forbrugernes fordel, medfører en række 
problemer for det indre marked. 
33. Endvidere har erhvervsdrivende såvel so m organisationer, der repræsenterer 
producenter af alkoholholdige dr ikkevarer i visse medlemsstat er til stadighed klaget 
over den konkurrence- og hande lsmæssige forvridning, som de  store afgiftsforskelle 
medfører. Producenter og handlende i medlemsstater og i visse egne af medlemsstater, der anvender høje afgiftssatser , peger på såvel det høje afgiftsniveau 
samt bedrageriets/smuglingens samt den lovlige grænsehandels negative indvirkning 
på deres virksomheder (selv om de erkende r, at sidstnævnte set fra forbrugerens 
synspunkt er fuldt ud legitim). 
34. De fleste medlemsstater er enige om, at  hvis det indre marked skal fungere 
tilfredsstillende, må der ske en yderlig ere harmonisering af satserne. Der er 
imidlertid ikke enighed om, hvordan dette skal ske. Medlemsstater, der har et højt 
afgiftsniveau, og som melder om s tigende grænsehandel, smugling og 
handelsmæssigt bedrageri som resultat af forskellene i satserne, understreger behovet for at hæve samtlige minimumssatser, men mange andre medlemsstater peger på, at 
også de medlemsstater, der har et højt af giftsniveau, må gøre en indsats. I den 
forbindelse skal det bemærkes, at Danm ark og Finland for nyligt har gennemført 
betydelige nedsættelser af  deres afgifter på alkoholhol dige drikkevarer som en 
konsekvens af, at deres tillad elser til at anvende restrikt ioner på mængden af alkohol, 
som rejsende fra andre medlemsstater ka n indføre i disse la nde, udløb den 31. 
december 2003, samt af EU’s kommende udvidelse den 1. maj 2004. 
                                                
 
16 I den forbindelse henvises til EF-Domstolens dom af 27.4.1991 i sag nr. 321/87. 
 
DA 16   DA 3.3. Konkurrencen mellem alkoholholdige drikkevarer 
35. I dette afsnit undersøges, i hvilket om fang der er tale om konkurrence mellem 
forskellige former for alkoholholdige dr ikkevarer, og hvorvidt der bør finde 
harmonisering af satserne sted mellem konkurrerende kategorier. 
36. Niveauet for minimumssatserne på de fo rskellige produktkate gorier i direktiv 
92/84/EØF er resultatet af  et økonomisk kompromis og afspejler kun i begrænset 
omfang konkurrenceproblematikken. Minimumssa tsen for øl blev fastlagt på et 
relativt lavt niveau, hvilket kan ses som et resultat af, at  øl konkurrerer med vin, hvor 
minimumssatsen er 0. Satserne for spiritus og i mere begrænset omfang mellemklasseprodukter (som indeholder dest illeret alkohol) er sat langt højere pr. 
alkoholgrad, hvilket kan fortolke s således, at der ikke er  nogen - eller kun begrænset 
- konkurrence mellem disse produkter og øl og vin. 
37. Direktiv 92/84/EØF inde holder ikke som sådan nogen bestemmelser om, at 
medlemsstaterne skal fastsætte nogenlunde en s nationale satser pr. alkoholgrad for de 
forskellige produktkategorier, men når de fastsætter deres satser, skal de også 
respektere de generelle bestemmelser i EF-traktaten, særlig artikel 90, som 
indeholder en bestemmelse om , at interne afgifter ikke må diskriminere mod 
produkter fra andre medlemsstater eller yde indirekte beskyttelse af andre nationale 
produkter. På grundlag af de nne bestemmelse erklærede EF-Domstolen i sag C-
170/78, at en medlemsstat, hvis denne medlem sstat ikke kan betragtes som producent 
af en given drikkevare (vin), ikke må besk atte denne drikkevare på en sådan måde, at 
der derved ydes beskyttelse af den i den pågældende medlemsstat producerede 
konkurrerende drikkevare (dvs. øl). Som en konsekvens heraf skal alle ikke-
vinproducerende medlemsstater beskatte  vin og øl på samme niveau under 
hensyntagen til alkoholprocentsatsen, og de ha r dermed kun en begrænset frihed til at 
fastsætte afgiftssatserne. I en senere  sag (C-166/98) blev spørgsmålet om 
gyldigheden af direktiv 92/83/EØF og 92/84/EØF indbragt for Domstolen til 
præjudiciel afgørelse i medfør af EF-tra ktatens artikel 234. Spørgsmålet var, om 
disse direktiver set i sammen hæng med EF-traktaten, navnlig  artikel 90, andet afsnit, 
var ugyldige, i og med at de pålagde medlem sstaterne at hæve satsen for øl til 
minimumssatsen og dermed skabe afgiftsf orskelle, der kunne bevirke diskrimination 
mellem øl og vin. Domstolen erklærede, at  der i den pågældende sag ikke var nogen 
elementer, der kunne give anledning til at st ille spørgsmålstegn ved disse direktivers 
gyldighed, og den anførte bl.a., at medl emsstaterne stadig har en så bred 
manøvremargin, at de kan afbalancere forhol det mellem afgifter på vin og øl på en 
sådan måde, at der ikke bliver tale om beskyttelse af indenlandske produkter som 
beskrevet i Traktatens artikel 90. 
38. Medlemsstaterne anfører generelt, at det omfang, i hvilket  et givet produkt 
konkurrerer med et andet, ikke er en afgøre nde faktor ved fastsæ ttelsen af satserne 
for de forskellige produktkategorier, og de mener ikke, at prisen er den afgørende 
faktor for forbrugernes valg af produkt , men at andre fakt orer, såsom vaner, 
valgmuligheder, kultur og klima, muligvis ha r større eller i det mindste ligeså stor 
betydning. Som en konsekvens heraf og borts et fra de ovennævnte krav, der er 
indeholdt i EF-traktaten, tager medlemsstat erne generelt ikke dette aspekt med i 
betragtningerne ved fastsættelsen af satserne, hvilket fremgår af opstillingen i bilag C , der angiver afgiftssatserne  udtrykt pr. hl alkoholgrad anvendt på forskellige 
kategorier af alkoholholdige drikkevarer. Medlemsstater med et højt afgiftsniveau 
 
DA 17   DA (navnlig Danmark, Sverige, Det Forenede Kongerige og Irland) understregede 
imidlertid i deres svar på spørgeskemaet , at de i modsætning til vinproducerende 
medlemsstater i henhold til EF-Domstolen s domme er tvunget til at beskatte 
konkurrerende produkter på samme niveau, hvorimod medlemsstater, der producerer 
både vin og øl, frit kan fastsætte de res satser uden at tage hensyn til 
konkurrenceproblematikken. 
39. Øl- og vinproducenter anser ikke konkurre nce mellem forskellige former for 
alkoholholdige drikkevarer for at være af  nævneværdig betydning. Navnlig ifølge 
vinproducenter udgør nulsatsen for vin i kke noget konkurrencemæssigt problem i 
forholdet til andre alkoholhol dige drikkevarer af to grunde. For det første er 
forbruget af bord- såvel som kvalitetsvine for nedadgående i de medlemsstater, der anvender nul- eller næsten nulsats. Fo r det andet anfører producenterne, at 
konkurrence mellem forskellige drikkevarer ik ke beror på prisen, men snarere er 
afhængig af faktorer såsom traditioner, kultu r, tid og sted, mode, alder, socialt miljø 
og markedsføring. 
40. Spiritusproducenter ser derimod de nuværende minimumssatser som en 
institutionalisering af den diskrimineri ng over for spiritus, som den nationale 
punktafgiftspolitik i de forskellige lande er indbegrebet af. De  mener, at alle 
produkter i større eller mindre grad konku rrerer, og at diskriminationen over for 
spiritus i forhold til øl og vin bør begrænses gennem en nedsættelse af minimumssatsen for spiritus. De mener,  at punktafgiften også kan indvirke på 
markedsandelene for forskellige kategorier af alkoholholdige dri kkevarer på grund af 
priskonkurrencen. Navnlig i medlemsstater med et højt afgiftsniveau er spiritus mere 
prisfølsom end andre produktkategorier. 
41. Undersøgelsen af konkurrencen mellem alkohol holdige drikkevarer beskæftigede sig 
med efterspørgslens priselasticitet for de  forskellige kategorier af drikkevarer 
(forholdet mellem efterspørgslen efter en  bestemt vare og dens pris) samt 
krydspriselasticiteten i efterspørgslen efter disse kategorier (forholdet mellem efterspørgslen efter en bestemt t ype produkt og priserne på andre 
produktkategorier)
17. Krydspriselasticiteten giver en fornemmelse af, hvor stor grad 
af konkurrence der er mellem forskellige drikkevarer. Før man ser på resultaterne, er det imidlertid på sin plads at gøre opmærksom på de vanskeligheder, som 
konsulentfirmaet påpeger, der er i forbinde lse med sådanne former for undersøgelser. 
For det første fandt firmaet ud af, at da ta vedrørende priser ne på alkoholholdige 
drikkevarer enten er yderst sparsomme i de fl este medlemsstater eller ikke er af en 
sådan kvalitet, at de kan danne grundlag  for virkeligt brugbare vurderinger af 
krydspriselasticiteten på alkoholholdige drikke varer. Endvidere fandt firmaet, at en 
række faktorer indvirker på forbruget af  alkoholholdige drikkevarer og på, i hvor høj 
grad forbrugerne skifter mellem forskellige kategorier af drikkevarer. For eksempel 
kan forbrugernes holdning til vin ændre sig over en årrække, såle des at der sker en 
stigning i vinforbruget på be kostning af andre ka tegorier af drikkeva rer, skønt dette 
ikke er tilfældet i øjeblikket. Således vil sk iftet til vin ikke være afhængigt af prisen 
på vin i forhold til prisen på andre drikkevarer, hvilket vil sige, at skiftet vil ske, selv om de relative priser er stabile inden fo r den pågældende peri ode. Konsulentfirmaet 
                                                
 
17 Konklusionerne af denne undersøgelse ændrer ikke ved Kommissionens analyse i forbindelse med 
konkurrencesager. 
 
DA 18   DA påpegede, at dette gjorde det yderst vanske ligt at fremsætte te orier om prisernes 
indvirkning på forbruget, da skift i forbr ugernes smag sandsynligvis er en afgørende 
faktor, når en drikkevare trænger frem på en andens bekostning. Det er imidlertid et faktum, at forbruget af såvel kvalitets- som bordvine er faldet i de senere år
18. 
42. For de lande, hvor prisdataene var tilstrække lige, foretog firmaet beregninger af både 
varens egen priselasticitet og krydspriselasticiteten. Hovedpa rten af beregningerne af 
varernes egen priselasticitet var negative, men ikke væsentligt afvigende fra nul. Dette antyder, at efterspørgslen efter samtlige typer alkoholholdige drikkevarer er relativt uelastisk (efterspørgslen er ikke særlig følsom over fo r ændringer i varens 
egen pris). Hvad angår beregningerne af  krydspriselasticiteten er der generelt også 
tale om temmelig uelastisk efterspørgsel, idet efterspørgslen efter en form for alkoholholdig drikkevare ikke ser ud til at væ re særlig afhængig af priserne på andre 
former for alkoholholdige drikkevarer. 
Konkurrencen mellem alkoholholdige  drikkevarer - Konklusioner  
43. Det er vanskeligt med udgangspunkt i de fors kellige opfattelser, der er kommet til 
udtryk, og resultaterne af  konkurrenceundersøgelsen at drage nogen sikre 
konklusioner, hvad dette spørgsmål angår. Forbrugerens valg af en specifik 
produktkategori afhænger af en række forskellige faktorer, hvoraf en er prisen, som 
igen er afhængig af afgiftsniveauet. I hvilket omfang afgiftsniveauet påvirker 
forbrugernes valg varierer medlemsstatern e imellem, og der er en tendens til, at 
afgiftsniveauet spiller en st ørre rolle i forbindelse med produktvalg i medlemsstater 
med et højt afgiftsniveau, hvor afgift en udgør en større del af prisen. 
3.4. Satsernes realværdi 
44. Et andet element, der bør tages hensyn til i henhold til artikel 8 i direktiv 92/84/EØF, 
er punktafgiftssatsernes realværdi. Skal  der med andre ord tages hensyn til 
inflationen siden minimumssatsernes indf ørelse, eller skal dette overlades til 
medlemsstaterne? I henhold ti l Eurostats statistikker om den årlige ændringssats i 
HICP (det harmoniserede forbrugerpri sindeks) i perioden 1993 til 2002, er den 
samlede EU-inflationssats mellem den 1. januar 1993 og den 31. december 2002 af størrelsesordenen 24,04 %
19. 
45. Hvis minimumssatserne hæves med denne pr ocentsats, får man følgende resultater: 
                                                 
18 For de 15 EU-lande som helhed anslås forbruget pr. person at være gået ned fra ca. 37 l i 1990 til ca. 
33 l i 2002. Forbruget af bordvin er gået ned fra 20 ,5 l til ca. 15 l. Denne tendens er mere udpræget i 
visse sydlige vinproducerende lande. For eksempel fald t det samlede forbrug pr. person i Italien fra ca. 
63 l til ca. 47 l og i Frankrig fra ca. 67 l til ca. 58  l. 
19 De ægte HICP-tal starter med indekset fra 1997. Tal fra før 1997 er baseret på tillempede HICP-tal. Der 
er anvendt følgende årlige ændringssatser for HICP-tallene: 1993: 3,4 %; 1994: 2,8 %; 1995: 2,8 %; 1996: 2,4 %; 1997: 1,7 %; 1998: 1,3 %; 1999: 1,2 %; 2000: 1,9 %; 2001: 2,2 %; 2002: 2,1 %. 
 
DA 19   DA Produkt  Sats udtrykt i  Nuværende 
minimumssats  Indekseret minimumssats 
pr.1/1/2003 
(nuværende sats x 1,24)  
Vin 
Mousserende og ikke-
mousserende)
 Hl 0 EUR  0 EUR  
Øl Hl Plato-grad 
eller hl 
alkoholgrad  0,748  EUR  
eller 
1,87 EUR  0,93 EUR 
eller 
2,32 EUR  
Mellemklasse-
produkter  Hl 45 EUR  56 EUR  
Alkohol  Hl ren alkohol  550 EUR  682 EUR  
46. En sådan justering pr. 1. maj 2004 ville have  krævet en stigning i satserne i nogle 
medlemsstater, som anført nedenfor: 
a) En stigning i satsen for øl i syv medl emsstater (LU, DE, ES, CZ, LT, LV, MT); 
b) En stigning på satsen for mellemkla sseprodukter i syv medlemsstater (EL, ES, 
IT, PT, HU, MT, CY); 
c) En stigning i satsen for spiritus  i tre medlemsstater (IT, CY, SK). 
47. I deres svar til spørgeskemaet udtalte de fleste medlemsstater sig til fordel for at 
hæve minimumssatserne i overensstemmelse med inflationsraten med henblik på at 
opretholde realværdien. Visse medlemsstater stiller dog som betingelse herfor, at der 
indføres en positiv sats på vin, således at der ikke skabes øget forvridning mellem vin 
og andre alkoholholdige drikkevarer, selv  om inflationsudligning uden at der 
indføres en positiv sats på vin blot genopr etter den situation, der eksisterede den 1. 
januar 1993. Den første rapport pegede på, at  der var tale om en udtalt stagnation 
hvad angår de anvendte afgiftssatser, og at nulsatsen for vin kunne begrænse 
mulighederne for ændringer af satserne fo r andre alkoholholdige produkter i en given 
medlemsstat og i dennes nabostater. Mange  medlemsstater mener imidlertid, at 
situationen er forskellig medlemsstaterne  imellem, og at den i vid udstrækning er 
afhængig af faktorer såsom traditioner, kultur samt tid og sted for forbruget. 
Satsernes realværdi - Konklusioner 
48. At øge minimumssatserne for at kompensere for inflation medfører pr. definition 
ikke stigninger i realværdien. På den anden side vil der ske en erosion af 
minimumssatsernes realværdi, hvis de ikke  justeres for infla tion. Det er derfor 
nødvendigt at hæve satserne fo r at opretholde det niveau, som Rådet blev enigt om i 
1992 som et minimumskrav med henblik på at sikre, at det indre marked uden fiskale 
grænser kunne fungere tilfre dsstillende. I den forbindels e skal det bemærkes, at 
minimumssatserne for andre punktafgiftsbel agte varer (tobaksvarer og mineralolier) 
er blevet hævet i takt med inflati onen. Det nuværende punktafgiftsystem for 
alkoholholdige varer er imidlertid et sy stem baseret på minimumssatser, og 
 
DA 20   DA medlemsstaterne kan forhøje de anvendte sats er for at tage højde for inflationen, 
uden det vil være nødvendigt at foretage ændringer i de nuværende ordninger. 
49. Hvad alkoholholdige drikkevarer angår sammenkæder en række medlemsstater 
imidlertid dette spørgsmål med spørgs målet om indførelsen af en positiv 
minimumssats på vin, som er et yders t kontroversielt emne (se punkt 3.5.2.). 
3.5. Traktatens bredere målsætning 
50. Der står i artikel 8 i direktiv 92/84/EØF, at der skal tages hensyn til traktatens 
bredere målsætning i forbindelse med justerin ger af afgiftssatserne  på alkoholholdige 
drikkevarer. Sundheds- og landbrugspoliti k, regionale målsæt ninger, udvikling i 
landområderne og kulturelle spørgsmål er også relevante emner for denne rapport. 
Andre spørgsmål, der bør tages hensyn til, er udvidelsen og de foreslåede foranstaltningers konsekvens er for kandidatlandene, 
3.5.1.  Sundheds- og socialpolitikken 
51. I artikel 152 i traktaten står de r, at der skal sikres et hø jt sundhedsbeskyttelsesniveau 
ved fastlæggelsen og gennemførelsen af Fæ llesskabets politikker og aktiviteter. Hvad 
dette spørgsmål angår nævnes det i den første rapport
, at alkoholbeskatning er et 
potentielt middel til at forhindre misbr ug, hvilket kan have positive konsekvenser i 
form af færre problemer i forbinde lse med alkoholforbrug, alkoholisme og 
alkoholmisbrug. I de senere år har lægelige undersøgelser imidlertid også peget i 
retning af, at visse alkohol holdige drikkevarer kan have  en positiv helbredsmæssig 
indvirkning, hvis de indtages i moderate mængder. 
52. På nationalt niveau har de fleste medlemsst ater i deres svar på spørgeskemaet anført, 
at helbredspolitiske betragtninger ikke  har indflydelse på fastsættelsen af 
afgiftssatserne, selv om visse medlemsst ater nævner, at der udøves pres fra 
sundhedsorganisationer. Kun for en medlemsstat (Sverige) er 
sundhedsproblematikken en afgørende faktor ved fastsættelsen af afgiftsniveauet. For 
andre lande med et højt afgiftsniveau (f .eks. Finland, Det Forenede Kongerige og 
Danmark) har dette aspekt mindre betydni ng end tidligere. Det Forenede Kongerige 
anførte som begrundelse, at der fra vide nskabelig side fremføres modstridende 
argumenter vedrørende fordele og ulemper i forbindelse med indtagelse af alkohol. 
53. Alkoholproducenterne understreger deres indsats for at fremme en ansvarlig 
holdning til alkoholindtagelse. Ifølge produ centerne nyder langt hovedparten af de 
europæiske alkoholforbrugere alkohol i fo rnuftige og moderate mængder. De mener 
endvidere, at alkohol, hvis den indtages i moderate mængder, muligvis kan have en 
gavnlig indvirkning på helbre det, uanset hvilken  type drikkevare der er tale om. 
Producenterne mener, at strategier, der sigt er på at nedbringe forbruget pr. indbygger 
gennem høje afgifter, ikke påvirker alkoholmi sbrugere, og at erfari nger viser, at en 
sådan politik endda kan have utilsigtede uheldige virkninger som f.eks. smugling og 
ulovlig fremstilling.  
54. Sundhedsorganisationer, navnlig Eurocare (en forening, der søger at forebygge 
alkoholrelaterede skadevirkninger i Europa ), mener, at man gennem beskatning bør 
sikre et højt prisniveau, eftersom der er en klar sammenhæng mellem pris og forbrug. 
Endvidere mener disse organisationer, at alkoholafgifter bør anvendes til at 
 
DA 21   DA finansiere alkoholforbrugsbegrænsende ak tiviteter, herunder sundhedsuddannelser, 
forskning vedrørende alkoholpolitikken samt støtte til sundhedssektoren. Hvad det 
sidstnævnte angår, påpeger de, at Kommissionen i sin hvidbog om vækst, 
konkurrenceevne og beskæftigelse20 allerede har opfordret til internalisering af de 
eksterne omkostninger i forbindelse me d alkoholforbrug. Hvad angår de gavnlige 
virkninger af alkoholindtagelse, deler Eurocar e, selv om organisationen understreger, 
at man bør være yderst varsom med at  tilskrive alkoholindtagelse gavnlige 
virkninger, den opfattelse, at forskellene mellem de forskellige former for drikkevarer er minimale, idet den ga vnlige virkning øjens ynligt kommer fra 
alkoholen i henholdsvis vi n, øl og spiritus og ikke fra de  øvrige ingredienser i disse 
drikkevarer. 
Sundheds- og socialpolitikken - Konklusioner 
55. Hovedparten af medlemsstaterne tager sædvanligvis ikke sundhedspolitiske 
betragtninger med i deres overvejelser, når de fastsætter deres af giftssatser, selv om 
den gældende fællesskabslovgivning, hvor de r kun er fastsat minimumssatser, giver 
dem en betydelig manøvremargin til at indarbejde hensynet til folkesundheden i deres skattepolitik. Hvis afgi ftssatserne skal spille en rolle på lang sigt både i 
forbindelse med at reducere det samlede forbrug og som et middel til at internalisere eksterne eller samfundsmæssige omkostni nger i forbindelse med alkoholmisbrug, er 
visse medlemsstater af den mening, at mi nimumssatserne under alle omstændigheder 
må skulle inflationsreguleres. 
3.5.2.  Landbrugspolitikken 
56. Vin er i traktaten defineret som et landbr ugsprodukt. I 14 af 25 medlemsstater er der 
enten ingen eller meget lav punkt afgiftssats på vin (12 lande  har ingen afgift på vin, 
medens Frankrig og Ungarn anvender en me get lav sats). Indførelse af en positiv 
punktafgiftssats på vin kan få konsekve nser for vinforbruget og for den fælles 
markedsordning for vin. Vinproducerende la nde har altid anført landbrugspolitikken 
som en begrundelse for at anvende nulsats for vin. Visse af disse lande peger på 
vindyrkernes vanskelige situation, som ifølge  dem ikke gør det muligt at anvende en 
positiv afgiftssats på vin. 
57. På tidspunktet for den første rapports godkendelse stod den fælles markedsordning 
for vin for at skulle reformeres inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik. 
Hensigten med reformen var at søge at løse problemet med overproduktion 
kombineret med faldende forbrug i de vinproducerende medlemsstater, navnlig hvad 
angår bordvine. Denne reform af den fælles markedsordning for vin var tilendebragt i 
1999
21. Den nye fælles markedsordning har til formål at skabe større 
overensstemmelse mellem udbud og efterspørgs el på vin. Nogle af hovedaspekterne 
er restriktioner på nye tilplantninger og omstrukturering af produktionspotentialet 
med henblik på en nedbringelse af produk tionen af bordvine samt anvendelse af 
vinsorter, der giver bedre vinkvalitet, hvi lket stemmer bedre overens med de krav, 
markedet stiller. Der blev i den fo rbindelse gennemført de påkrævede 
                                                 
20 Kommissionens hvidbog: "Vækst, konkurrenceevne og besk æftigelse - udfordring er og veje ind i det 
21. århundrede - KOM(93) 700 af 5.12.1993. 
21 Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 (EFT L 179 af 14.7.1999). 
 
DA 22   DA markedsinterventionsforanstaltninger (hovedsag eligt finansiel støtte  til destillation af 
vin, til oplagring og til anvendelse af most til andre formål end vinfremstilling). Navnlig blev antallet af obligatoriske destillationsforanstaltninger reduceret til to, og der blev indført en krisedestillationsfora nstaltning, som kan komme i anvendelse i 
tilfælde, hvor der er tale om alvorlige markedsforstyrrelser. Denne nye fælles markedsordning er et skridt i retning m od mere målrettede foranstaltninger og 
omstrukturering af vindyrkningen he n imod produkter af højere kvalitet. 
58. Det bruges som et forsvar for anvendelsen af en nulsats på vin, at det er en 
nødvendig supplerende foranstaltning for ikke at modarbejde en af de 
grundlæggende målsætninger for den fælles ma rkedsordning for vin, nemlig at skabe 
en afbalanceret markedssituation. En eventu el nedgang i forbruget, som kan blive en 
konsekvens af indførelsen af en positiv sats, vil kunne få en negativ indflydelse på 
markedsbalancen. Endvidere vil en sådan nedgang i forbruget på kort sigt skulle 
kompenseres gennem styrkede markedsi nterventionsforanstaltninger, der 
hovedsageligt kommer til at bestå i destilla tion af overskudsvin til alkohol. De høje 
omkostninger forbundet med destillation dæ kkes af fællesskabsbudgettet. På den 
anden side er nulsatsen en generel ikke -målrettet foranstaltning, der også finder 
anvendelse på det stigende marked for kvalitetsvine og importerede vine, der har ingen eller kun få problemer med at finde aftagere. Endvidere er de fundamentale 
strukturelle problemer hovedsageligt en kons ekvens af ændrede forbrugsmønstre i de 
vinproducerende medlemsstater. Dette kan illustreres ved resultaterne af 
konkurrenceundersøgelsen, som også beskæftig ede sig med udviklingen i forbruget 
pr. indbygger af de forskellige produkter . Vinforbruget pr. indbygger i de sydlige 
medlemsstater (Spanien, Frankrig, Italien og Po rtugal) er faldet betydeligt i løbet af 
de sidste tre årtier, skønt det stadig er højt sammenlignet med lande, der ikke 
producerer vin. Denne udvikling er til dels blevet kompenseret ved en stigning i 
efterspørgslen i de lande, der anvende r høje punktafgiftssatser på vin, og hvor 
befolkningen traditionelt har gået for hovedsageligt at væ re øldrikkende. Til gengæld 
er ølforbruget pr. indbygger i det sydlige Europa (Græke nland, Portugal, Italien og 
Spanien) steget betydeligt, hvorimod det er faldet en anelse i mange nordlige 
medlemsstater (Østrig, Belgien, Tysk land, Danmark, Det Forenede Kongerige, 
Luxembourg og Nederlandene) i 1990'erne. 
59. Vinproducerende lande og producenter generelt er kraftigt imod at indføre en positiv 
minimumssats på vin. De fremfører, at vi n i de fleste vinproducerende medlemsstater 
aldrig har været belagt med punkt afgift, at vin er en integrer et del af deres kultur, og 
at det af politiske årsager ville være vans keligt at gøre beskatning af vin obligatorisk. 
De tilføjer, at vinproducere nde medlemsstater, som anvende r nulsats eller en meget 
lav kontrolsats, tegner si g for omkring 85 % af EU's samlede vinforbrug, og at 
eventuelle problemer i forbindelse med det indre marked derfor kun vedrører en lille 
andel på 15 % af vinforbruget i EU. De fremfø rer endvidere, at nulsatsen på vin er en 
nødvendig støtteforanstaltning, der medvirker  til at opfylde målsætningen for den 
fælles markedsordning for vin, og at en ny obligatorisk beskatningsform med den 
nuværende situation på vinmarkedet i de vinproducerende lande, hvor beskeden et 
omfang den end måtte have, ville blive betr agtet som havende negative konsekvenser 
for sektoren. Desuden er der fr ygt for, at der efterfølgende ville blive taget nye skridt 
til at sætte minimumssatsen yderligere i vejret . De føler også, at en positiv lav afgift 
på vin på ingen måde ville bidrage til at løse det indre markeds problemer, som 
skyldes de meget store forskelle i beskat ningsniveauerne medlemsstaterne imellem. 
 
DA 23   DA 60. Endelig fremføres det, at beskatning af vi n ville medføre en øget administrativ byrde 
for hundredtusinder af mindre vinbønder og fo r myndighederne i de  vinproducerende 
medlemsstater, der er ude af proportione r med den indtægt, som foranstaltningen 
ville sikre. Da vinproduktion imidlertid allerede er underlagt streng kontrol hvad 
angår kvalitet og bevægelser i henhold til den fælles markedsordning for vin og direktiv 92/12/EØF, kan denne byrde meget vel vise sig at være mindre end frygtet, 
hvad angår bevægelser inden for Fællesskabet. 
Landbrugspolitik - Konklusioner 
61. Som det fremgår af ovenstående beskrivels er af de forskell ige holdninger, er 
beskatning af vin et yderst kontroversielt og politisk ømfindtligt emne. Visse af de 
ikke-vinproducerende medlem sstater betinger ændringer i minimumssatserne for alle 
former for alkoholholdige drikkevarer af, at der indføres en positiv minimumssats for 
vin. Vinproducerende lande fortsætter til gengæld generelt me d at modsætte sig 
indførelsen af en minimumssats for vin. 
62. Når det lader til at være forbundet med st ore vanskeligheder at ændre det nuværende 
minimumssatsniveau trænger et andet spørgs mål sig på, nemlig om det er berettiget 
at opretholde det nuværende kontro lsystem med punktafgiftsprodukter 
(varebevægelser under suspensionsor dninger mellem godkendte afgiftsoplag, 
garantistillelse, ledsagedokumenter etc.) fo r produkter som vin og øl, som er belagt 
med punktafgifter, hvis absolutte niveau i mindst 10 ud af de ”gamle” 15 medlemsstater og i 20 ud af de nuværende 25 medlemsstater er lavere end den moms, de er pålagt. 
3.5.3.  EU's udvidelse 
63. Punktafgiftssatserne i de medlemsstater,  der blev optaget i EU den 1. maj 2004, 
overholder allerede nu minimumsniveau et. De andre kandidatlande, som der i 
øjeblikket føres tiltrædelsesforhandlinger med (Rumænien og Bulgarien), har heller 
ikke anmodet om en overgangsperiode efte r deres tiltrædelse, inden de anvender 
minimumssatserne. Bilag B1 til B4  viser punktafgiftssat serne på alkohol og 
alkoholholdige drikkevarer i de medlem sstater, der blev optaget i EU den 
1. maj 2004, og i kandidatlandene. 
3.6. Undersøgelsesperioden 
64. I artikel 8 i direktiv 92/84/EØF er det bestemt, at Rådet hvert andet år
 på grundlag af 
en rapport samt eventuelt forslag fra Ko mmissionen gennemgår de  i dette direktiv 
fastsatte punktafgiftssatser og efter høring af Europa-Parlamentet med enstemmighed 
træffer de fornødne foranstaltninger. 
65. Kommissionen mener ikke, at man på baggrund  af en toårsperiode kan foretage en 
tilstrækkeligt tilbundsgående undersøgelse af , hvordan det indre marked fungerer, 
eller af andre forhold, der skal behandles  i Kommissionens rapport, og dermed skabe 
den nødvendige baggrund for at kunne be dømme ændringerne i medlemsstaternes 
lovgivning. En fireårsperiode ville være et mere passende tidsrum til at bedømme, 
hvordan det indre marked fungerer og af, hvad konsekvenserne af en eventuel lovgivning ville være. Et fo rslag om ændring af de gældende fællesskabsrammer for 
beskatning af alkohol bør derfor indeholde  en ændring af artikel 8 i direktiv 
 
DA 24   DA 92/84/EØF, således at situati onen tages op til revision hvert  fjerde år i stedet for 
hvert andet år. 
4. PUNKTAFGIFTSSTRUKTUREN FOR ALKOHOLHOLDIGE DRIKKEVARER  
66. Selv om det i henhold til artikel 8 i direktiv 92/84/EØF kun kræves af 
Kommissionen, at den informerer om af giftssatserne i dette direktiv, mener 
Kommissionen, at man i forbi ndelse med de periodiske revi sioner af situationen også 
bør beskæftige sig med ændringerne i be skatningsstrukturen, eftersom dette 
spørgsmål er nøje knyttet til satserne. Dette gælder navnlig klassificering af 
alkoholholdige drikkevarer i de  kategorier, der er define ret i strukturdirektivet 
(direktiv 92/83/EØF). Som re sultat af den høringsproces , der gik forud for denne 
rapport, er der blevet defineret tr e relevante emneområder, nemlig: 
a) Forskellig behandling af vin og mousserende vin 
b) Tilpasning af KN-koderne (toldnomenkl aturen), der anvendes til at definere 
produktkategorierne 
c) Klassificering af produkter til brug i forbindelse med punktafgifter. 
4.1. Forskellig behandling af vin og mousserende vin 
67. I øjeblikket giver direktiv 92/83/EØF og 92/84/EØF medlemsstaterne mulighed for 
at anvende forskellige afgiftssatser for vin og mousserende vin. Som det ses af 
opstillingen i bilag B1 , gør otte medlemsstater (IE, UK, DK, NL, BE, FR, DE, AT) i 
øjeblikket brug af denne mulighed.  
68. I øjeblikket anvender Tyskland og Østrig nu lsats på ikke-mousserende vin, men en 
relativt høj sats på mousse rende vin. I Belgien, Danmark, Frankrig, Det Forenede 
Kongerige, Irland og Nederlandene er sats en på mousserende vin højere end den 
(positive) sats for ikke-mousserende vin ( se bilag B1 ). Fire medlemsstater (DE, BE, 
NL, AT) anvender også en anden sats fo r mousserende mellemklasseprodukter end 
for ikke-mousserende mellemklasseprodukter ( se bilag B3 ). 
69. Denne skelnen i direktiverne skyldes, at de pågældende medlemsstater historisk set 
anser mousserende vine for at være "l uksusprodukter". Det er imidlertid et 
spørgsmål, om det stadig er berettiget at opretholde en sådan skelnen, eftersom begge produkttyper i stadig større omfang forbr uges ved samme lejligheder. Endvidere 
omfatter begge kategorier produkter, der kan betegnes som "luksusprodukter", men samtidig også produkter til yderst moderate priser (f.eks. bordvine i modsætning til klassificerede vine). 
70. Definitionen af ”mousserende vine” i artikel 8 i direktiv 92/783/EØ F kan risikere at 
føre til urimelige beskatningssituationer. I henhold til definitionen i artikel 8 dækker 
betegnelsen ”mousserende vin” produkter , ”der forefindes på flasker med 
champagneproplukke med fastholdelsesanordnin g eller har et overtryk på 3 bar eller 
derover”. Man kan anse begge kriterier for arbitrære. Perlevine, der har et overtryk 
på lidt under 3 bar, vi l ikke blive belagt med punktaf giften for mousserende vine, 
men vil blive belagt med den lavere sats  (måske endda nulsats), der anvendes på 
ikke-mousserende vin, hvis blot producen ten anvender en anden prop. Dette rejser 
 
DA 25   DA spørgsmålet, om denne forskelsbehandli ng bør opretholdes, eller om mousserende 
vine og mellemklasseprodukter bør beha ndles på samme måde som ikke-
mousserende vine og mellemklasseprodukter. 
4.2. Tilpasning af de KN-koder (toldnomenklat uren), der anvendes til definition af 
produktkategorierne 
71. Hvad angår definition af de forskellige kategorier af alkohol holdige drikkevarer 
henviser direktiv 92/83/EØF i stort omfang til KN-koder. I artikel 26 i dette direktiv står der, at de henvisninger til KN-koder,  der anvendes i direktivet, er dem, der 
anvendes i den udgave af den kombinered e nomenklatur, der var gældende, da 
direktivet blev vedtaget (19. oktober  1992). Hvis der fore tages ændringer i 
klassificeringen, skal virksomhederne anvende forskellige KN-koder for det samme produkt for bevægelser mellem medlemsstat erne og for bevægelser mellem EU og 
tredjelande. For at tage hensyn til ev entuelle ændringer i KN-koderne og ændret 
fortolkningspraksis (f.eks. ændringer i de forklare nde bemærkninger til det 
harmoniserede system) og for at forenkle situationen for både  erhvervslivet og 
administrationerne bør der henvises til nyeste gældende KN-koder . Endvidere 
forelægger Kommissionen som oplæg til de bat for medlemsstaterne spørgsmålet, om 
sådanne beslutninger i fremtiden bør ve dtages i overensstemmelse med den i 
artikel 24 i direktiv 92/12/EØF omtalte procedure  (en procedure, der inddrager 
punktafgiftsudvalget, som for en ergiprodukter i artikel 2, stk. 5, i Rådets direktiv 
2003/96/EF
22). 
4.3. Klassificering af produkte r til punktafgiftsformål 
72. De i afsnit 4,2 foreslåede ændringer vill e lette det daglige arbejde for både de 
erhvervsdrivende og myndighederne, me n vil ikke løse problemerne med 
klassifikation af alkoholhol dige drikkevarer under de forskellige kategorier af 
alkoholholdige drikkevarer i direktiv 92/83/ EØF. Definitionerne af disse kategorier 
indebærer altid en henvisning til KN-kodern e. Beslutninger om den toldmæssige 
klassificering af produkter bør derfor alti d gå forud for beslutninger om, hvordan de 
skal behandles punktafgiftsmæssigt. 
73. Både de erhvervsdrivende og de nationale administratione r har på det seneste gjort 
Kommissionens tjenestegrene opmærksom på klassifikationsproblemer, idet de 
klager over divergerende klassificeringer og dermed divergerende beskatninger af det 
samme produkt i forskellige medlemsstater. De fleste af de problemer, der nævnes, 
vedrører den skelnen, der foretages melle m produkter, der er omfattet af KN-kode 
2206 (herunder andre gærede drikkeva rer) og 2208 (herunder spiritus). De 
forklarende bemærkninger til pos. 2206 give r mulighed for, at destilleret alkohol 
henføres under ”andre gærede drikkevarer” , uden at det specificeres, i hvilket 
omfang dette er tilladt. Medlemsstaterne fo rtolker dette meget fo rskelligt, hvilket 
resulterer i situationer, hvor det samme produkt klassificeres som “andre gærede 
drikkevarer” eller “mellemklasseprodukter” i nogle medlemsstater og som “spiritus” 
i andre medlemsstater. 
                                                 
22 Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for 
beskatning af energiprodukter og elektricitet (EUT L 283 af 31.10.2003, s. 51). 
 
DA 26   DA Mulige løsninger 
74. Inden for rammerne af den eksisterende EU-lovgivning for punktafgifter (direktiv 
92/83/EØF), som anvender KN-koderne som grundlag for klassifikationen af 
alkoholholdige drikkevarer, er den eneste lø sning på problemet med de divergerende 
klassifikationer af alko holholdige drikkevarer en mere ensartet fortolkning og 
anvendelse af toldbestemmelserne for klas sifikation af disse produkter i den 
kombinerede nomenklatur.  
75. Hvad toldmæssige spørgsmål angår, ka n erhvervsdrivende anmode om bindende 
tariferingsoplysninger fra deres toldmyndi gheder vedrørende klassifikation af 
produkter, der importeres fra eller ekspor teres til tredjelande. De bindende 
tariferingsoplysninger indkodes i en databa se, som Kommissionen ha r ansvaret for. 
De har retskraft i alle medlemsstater. Selv om disse oplysninger udleveres fra sag til 
sag og ikke fastsætter generelle regler  for klassificering af produkter i den 
kombinerede nomenklatur, udstikker de visse  retningslinjer for myndighederne og de 
erhvervsdrivende og kan føre til en mere ensartet anvendelse af reglerne i den 
kombinerede nomenklatur for klassificeri ng i denne. Disse oplysninger udleveres 
imidlertid ikke i forbindelse med produkt er, der ikke repræsenterer nogen toldmæssig 
interesse (f.eks. nye produkter, der frem stilles i EU, og som kun markedsføres inden 
for EU). Med henblik på at gøre disse opl ysninger mere interessante i forbindelse 
med punktafgiftsspørgsmål, bør man ove rveje muligheden af at udvide de 
erhvervsdrivendes mulighed for at få di sse oplysninger udleveret fra deres 
toldmyndigheder også for punktafgiftsbelagte  produkter, der ikke importeres eller 
eksporteres. Et sådant skridt vill e kræve en ændring af de relevante 
toldbestemmelser23. 
76. Som anført ovenfor udleveres binde nde tariferingsoplysninger kun af 
toldmyndighederne på sag-til-sag-basis og på anmodning af erhvervsdrivende. Med 
henblik på at etablere klarere generelle regler for klassificering af alkoholholdige 
drikkevarer i den kombinerede nomenklatur, er der blevet nedsat en arbejdsgruppe 
bestående af Kommissionens tjenestegre ne og toldmyndighederne i en række 
medlemsstater. Denne arbejdsgruppe vil bl.a. søge at etablere en klar skillelinje mellem KN-kode 2206 og 2008. Det er imidlertid  en yderst kompleks opgave, og det 
er langt fra sikkert, at de r vil komme et hurtigt result at. Endvidere må man ikke 
glemme, at nye regler for klassificer ing af alkoholholdige drikkevarer i den 
kombinerede nomenklatur overhove det ingen konsekvenser får i 
punktafgiftsmæssige spørgsmål, så længe  henvisningen til KN-koder i artikel 26 i 
direktiv 92/83/EØF i kke er ajourført, som omtalt i st k. 71 ovenfor. Endelig tager KN-
koderne ikke (og det bør de heller ikke gøre) hensyn til konsekvenserne af denne 
klassifikation for punktafgiftsm æssige klassifikation af et  produkt, og kan endda føre 
til uønskede resultater med hensyn til kla ssificeringen af visse produkter hvad 
punktafgifter angår. 
                                                
 
23 Artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-
toldkodeks og artikel 5 til 14 i gennemførelsesbe stemmelserne til EF-toldkodeksen (Kommissionens 
forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks). 
 
DA 27   DA 77. Kommissionen mener derfor, at  man også bør overveje mere radikale 
løsningsmodeller, således at klassificer ingen af alkoholholdige drikkevarer, 
hvad punktafgifter angår, gøres mindr e afhængig af den kombinerede 
nomenklatur.  
78. En første mulighed kunne bestå i at omdefinere de punktafgiftsbelagte 
produktkategorier v.h.a. beskrivelser ude n henvisning til KN- koder. Dette kan 
imidlertid vise sig at blive en yderst kompleks opgave, når man påtænker det meget 
store antal forskellige produkter, der fi ndes på markedet for alkoholholdige 
drikkevarer. Desuden kommer der til stad ighed nye produkter på markedet, hvilket 
kan medføre nye klassifikationsproblemer. 
79. En anden mulighed kunne være at kombin ere koder og supplerende elementer (jf. 
direktiv 92/83/EØF). Sådanne suppleren de elementer, såsom det maksimale 
alkoholvolumen, der kan tilføjes gærede drikkevarer, inden de ikke længere kan karakteriseres som ”andre gærede dri kkevarer” eller ”mellemklasseprodukter”, 
kunne medvirke til, at der trækkes en gr ænse mellem forskellige kategorier af 
alkoholprodukter, i tilfælde hvor anvendels en af KN-koder alene ikke giver klare 
eller giver utilfredsstillende resultater hvad beskatning angår. Den rent praktiske anvendelse af sådanne regler kan imid lertid give anledning til betydelige 
vanskeligheder, eftersom det kan vise si g at være ekstremt  vanskeligt og/eller 
bekosteligt at fastslå oprindelsen  af ethylalkohol i et produkt. 
80. Endelig bør man overveje at  indføre en ny kategori af  alkoholholdige drikkevarer 
omfattende ”andre gærede drikkevarer”, som tilsættes alkohol. Medens man kunne 
lade de nuværende definitioner, der danner grundlag for beregninger og satser for punktafgifter på øl, vin og ethylalkohol i direktiv 92/83/EØF uændrede, kunne 
”andre gærede drikkevarer” (KN-kode 2206) beskattes i henhold til deres 
alkoholindhold. I lighed med bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/83/EØF 
kunne medlemsstaterne få tilladelse til at inddele sådanne drikkevarer i kategorier 
bestående af ikke mere end to eller tr e alkoholgrader pr. kategori og belægge alle 
drikkevarer inden for den samme kategori med den samme afgiftssats pr. hl. EU-
minimumssatsernes niveau for disse pr odukter kunne fastsættes lineært eller kunne 
stige gradvist i takt med alkoholindholde t i det pågældende produkt. Denne løsning 
ville give medlemsstaterne mulighed for at beskatte sammenlignelige produkter (gærede produkter, tilført alkohol) ens, ne mlig på baggrund af deres alkoholindhold, 
uden at man behøver at drage en klar  skillelinje mellem produkter, der er 
klassificeret under KN-pos. henholdsvis 2206 og 2008. Det skal bemærkes, at den 
nugældende definition af ”andre gærede dri kkevarer” ikke ændr es, og at produkter, 
der for øjeblikket henhører unde r denne kategori (f.eks. ci der og perry), fortsat vil 
blive beskattet som vin i medfør af  artikel 15 i direktiv 92/83/EØF. 
 
DA 28   DA Konklusion 
81. EU's lovgivning vedrørende punktafgifter på alkoholholdige  drikkevarer, der blev 
vedtaget i 1992 med henblik på at lette ophævelsen af den afgiftsmæssige kontrol 
ved de indre grænser, er forblevet uændret  siden dens vedtagelse. Målsætningen var 
at opstille minimumskrav, der på davære nde tidspunkt blev anset for at være 
nødvendige, for at det indre marked kunne fungere. På den baggrund skal Rådet med 
mellemrum gennemgå situationen på gr undlag af en rapport fra Kommissionen. 
82. Den nuværende rapport, der er nummer to i rækken siden oprettels en af det indre 
marked, har peget på en række tilbagevære nde problemer i en række medlemsstater i 
forbindelse med, hvordan det indre marked f ungerer. Disse problemer skyldes, at der 
i visse tilfælde er tale om en meget betyde lig afgiftsbyrde på nogle varer set i forhold 
til deres egenværdi, samt den omstændighe d, at der er betydelige forskelle i 
afgiftssatserne medlemsstaterne imelle m. Øget harmonisering kunne udgøre et 
væsentligt bidrag til løsning af disse problemer. 
83. På grund af kompleksiteten og de mange politisk følsomme aspekter af dette 
spørgsmål, herunder traktatens br edere målsætning, samt regionale, 
landbrugsmæssige og kulturelle faktorer, ledsages denne rappo rt ikke af et 
direktivforslag. Formålet med at fremlægge  rapporten på nuværende tidspunkt et at 
starte en bred debat om emnet i Rådet,  Europa-Parlamentet og Det Europæiske 
Økonomiske og Sociale Udvalg. Afhængig af resultatet af debatten vil Kommissionen træffe beslutning  om, hvorvidt den vil fremsætte forslag om alle eller 
nogle af de i denne rapport omhandlede spørgsmål. 
 
DA 29  
 DA BILAG A  
Indtægter fra punktafgifter på alkoholholdige drikkevarer, tobaksvarer og mineralolier (2001) i absolutte tal,  
som procentdel af de samlede punktafgi ftindtægter og som procentdel af BNP 
 
 
 
DA 30   DA BILAG B1  
Punktafgiftssatser på vin og mousserende vin (1/5/2004) 
 
 

 
DA 31  
 DA Punktafgiftssatser på vin og mousserende vin (1/5/2004)  
  
 
 
DA 32   DA BILAG B2  
Punktafgiftssatser på øl (1/5/2004) 
  
 
 
DA 33  
 DA Punktafgiftssatser på øl (1/5/2004)  
 
 

 
DA 34   DA BILAG B3  
Punktafgiftssatser på mellem klasseprodukter (1/5/2004) 
 
 

 
DA 35  
 DA Punktafgiftssatser på mellem klasseprodukter (1/5/2004) 
 
 

 
DA 36   DA BILAG B4  
Punktafgiftssatser på ethyla lkohol og spiritus (1/5/2004)  
 
 

 
DA 37  
 DA Punktafgiftssatser på ethyla lkohol og spiritus (1/5/2004)  
 
 
 
 
DA 38   DA BILAG C  
Medlemsstaternes punktafgiftssatser ud trykt pr. hl alkoholgrad (i EUR) 
(1/5/2004) 
 

 
DA 39  
 DA Medlemsstaternes punktafgiftss atser udtrykt pr. hl alkoho lgrad (i EUR) (1/5/2004)