DA    DA DA 
DA    DA  EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 17.11.2010 
SEK(2010) 1396 endelig 
  
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
Ledsagedokument til 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TI L EUROPA-PARLAM ENTET, RÅDET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
  
Prioriteringer på energiinfrastr ukturområdet for 2020 og derefter -  
en plan for et integrere t europæisk energinetværk 
  
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN  
 
{KOM(2010) 677 endelig} 
{SEK(2010) 1395 endelig}  
DA 2   DA ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
Ledsagedokument til 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TI L EUROPA-PARLAM ENTET, RÅDET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
  
Prioriteringer på energiinfrastr ukturområdet for 2020 og derefter -  
en plan for et integrere t europæisk energinetværk 
  
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN  
 
 
1. P
ROBLEMSTILLING  
EU's energipolitik1 og dens gennemførelseslovgivning fa stsætter ambitiøse og bindende mål 
for 2020, hvad angår drivhusgasemissioner2 (-20 %), energi fra vedvarende energikilder3 
(20 % af det endelige energiforbrug) og energieffektivitet (20 %). Hensigtsmæssige, 
pålidelige energinetværk er forudsætningen for, at  alle disse mål kan nås. Samtidig er Europas 
netværk ved at være gamle, og behovet for re novering og moderniseri ng af dem trænger sig 
stærkt på. Det udvidede EU ha r arvet øst-vest og syd-nord fo rbindelser i dårlig stand, 
eftersom fokus lå på nationale markeder , og sammenkoblinger tjente kun et begrænset 
forsyningssikkerhedsmæssigt mål uden hensyn tagen til mulighederne for balancering og 
handel på et reelt internt energimarked elle r forsyningssikkerhedsmæssige mål ud fra et 
europæisk perspektiv. Det hæmmer den frie udvek sling af energi i EU og gør nogle regioner 
mere sårbare over for forsyningsafbrydelser. TEN-E-politikken blev udviklet og formet i 
1990'erne med vedtagelsen af en serie TEN- E-retningslinjer og den dertil hørende 
finansieringsforordning4. TEN-E-politikkens mål er 1) at st øtte færdiggørelsen af EU's indre 
energimarked, 2) at bryde isol ationen af mindre gunstigt stillede  områder og øområder, 3) at 
sikre og sprede EU's energiforsyninger, bl.a. ve d samarbejde med tredjelande, og 4) at bidrage 
til bæredygtig udvikling og miljøbeskyttelse (herunde r større anvendelse af vedvarende energi 
og nedbringelse af de miljørisici, der er forbundet med energitransport). Den omfatter 
transmissionsnet for elektricitet, gas og olefiner. Selvom de fleste af de oprindelige mål stadig 
                                                 
1 KOM(2007) 1, godkendt af Rådet den 15. februar 2007 (C/07/24). 
2 Direktiv 2009/29/EF om ændring af direktiv 2003/87/EF med henblik på at forbedre og udvide 
ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, beslutning nr. 406/2009/EF 
om medlemsstaternes indsats for at reducere deres drivhusgasemissioner med henblik på at opfylde 
Fællesskabets forpligtelser til at reducere drivhusgasemissionerne frem til 2020. 
3 Direktiv 2009/28/EF om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder. 
4 Beslutning nr. 1364/2006/EF om retningslinjer for de transeuropæiske net på energiområdet og om 
ophævelse af beslutning 96/391/EF og nr. 1229/2003/EF; forordning (EF) nr. 680/2007 om generelle 
regler for Fællesskabets finansielle støtte inden fo r de transeuropæiske transport- og energinet. 
DA 3   DA er vigtige at nå, er politikken ikke effektiv nok til at tilvej ebringe den infrastruktur, der er 
nødvendig for at nå EU's ambitiøse energipolitik- og klimamål. 
Hindringerne for en hensigtsmæssig infrastr ukturudvikling kan beskrives således:  
1) Stor usikkerhed med hensyn til fremtidige teknologiers  tilgængelighed, mulige risici og 
konkurrenceevne ud fra omkostningssynspunkt, standa rder (især for v energi og netteknologi, 
men også for opsamling og lagring af CO 2, energimix og geografisk fordeling af fremtidige 
anlæg (elektricitet), og nye kilder (ikk e-konventionel gas, grøn gas, LNG/CNG, ny 
importinfrastruktur og opstrømsudvikling i tredje lande) kan føre til markedsløsninger, der 
ikke er optimale (set ud fra EU's synspunkt). 
2) Et ufuldstændigt indre marked.  Konkurrencen er svag eller fraværende i nogle 
medlemsstater, hvor de nationale markeder fortsat domineres af de gamle etablerede selskaber. Manglende markedsudvikling gør, at  transmissionssystemoperatører (TSO) ikke 
har tilstrækkelige kapacitetsaftaler til at invest ere i en samkøringslinje mellem to markeder. 
Samtidig vil markedet næppe kunne udvikle sig, så  længe der ikke er en samkøringslinje. 
3) Tarifregulering og finansiering.  Transmission er en reguleret virksomhed, og det er 
vanskeligt eller umuligt at beregne omkostnings fordelingen for de endelige forbrugere i en 
stor fælleseuropæisk infrastruktur. For at  holde transmissionsafgifterne nede har 
tarifregulering i de fleste medlemsst ater været baseret på princippet om 
omkostningseffektivitet, hvorved omkostnings dækning kun er mulig for projekter, som 
baseres på faktiske behov på ma rkedet eller løsninger til lavest mulig pris. Der findes tre typer 
af projekter, hvis gennemførelse vil kunne blive hindret ved denne tilgang: 
a) Projekter, som indebærer fler e regionale end nationale fordele.
 Jo større fordele 
et projekt indebærer på regionalt plan eller på EU-plan, dvs. jo flere 
medlemsstater, der er involveret, dest o mere omfattende bliver projektet 
(problemer med grænser, forskellige reguleringsordninger og godkendelsesprocedurer osv.), og desto vanske ligere er det at sikre en retfærdig 
omkostningsfordeling for de endelige forbrugere 
b) Projekter, hvor der anvendes innovativ teknologi
 (f.eks. DC-VSC-teknologi til 
offshorenet, oplagring, programmer for intelligente net, kulstofopsamling og -lagring), indebærer ofte en  større risiko, eftersom erfaringer i industriskala 
sjældent foreligger eller ikke findes. De r tages ofte ikke hensyn til denne risiko 
i reguleringen af afkastet. 
c) Infrastruktur med sigte på at  forbedre forsyningssikkerheden
 er ofte ikke 
begrundet i markedets efterspørgsel og tr ansporterede mængder, eftersom de 
måske kun kommer til at blive anvendt ved forsyningsafbrydelser (hændelser 
med ringe sandsynlighed/omfattende kons ekvenser), og ikke under normale 
markedsforhold. I mange medlemsstat er findes ingen reguleringsmæssig 
løsning på, hvordan omkostningerne ved disse investeringer dækkes. 
Endelig har det som følge af finanskrisen og  den hurtige udvikling af regler inden for 
finanssektoren siden 2008 været sværere at få adgang til kapital.  
4) Godkendelse og social accept. Lange og uklare godkendelsespro cedurer blev af industrien 
angivet som en af hovedårsagerne til forsinkelser  i gennemførelsen af in frastrukturprojekter. I 
flere medlemsstater vokser befolkningens mods tand mod nye projekter, især når det gælder 
DA 4   DA luftledninger. Det betyder, at de i forvejen  uhensigtsmæssige godkendelsesprocedurer tager 
endnu længere tid, og det kan derfor tage op ti l 20 år at færdiggør e visse projekter.  
5) Infrastrukturer uden for EU. Energiinfrastrukturer uden for EU, som vil nødvendige for 
at dække EU's stigende behov for importeret ga s eller til import af "grøn elektricitet", er 
endvidere forbundet med politiske risici. Udover behovet for at engagere  sig politisk sammen 
med tredjelande for at kortlægge og sikre gensid ige fordele ved nye energiinfrastrukturer kan 
risikoen spænde lige fra en i kke særlig attraktiv og uigennemsigtig investeringsramme i 
tredjelande til risikoen for ændrede regnskabs- og skatteregler, efter at investeringen er gennemført.  
6) Mangler i den nuværende TEN-E-ramme  
I visse geografiske områder af Europa afste dkommer flere af disse hi ndringer problemer med 
flaskehalse i infrastrukturen. Det gælder navnlig  Østersøområdet, offshorenettet i de nordlige 
farvande, vedvarende energi i Sydeuropa og i Middelhavsområdet, udvikling af den sydlige 
korridor for gas- og olietrans port samt bedre sammenkobling og di versificering i Central- og 
Sydøsteuropa (elektricitet, ga s og olie). Problemområder, so m omfatter hele Europa, er 
udformningen og udviklingen af et transportn et i EU for kuldioxid og gennemførelse og 
udbygning af intelligente netteknologier. 
2. A
NALYSE UD FRA NÆRHEDSPRINCIPPET  
Infrastrukturen for energitransmission (som omfatter et sammenkoblet offshorenet) berører 
hele Europa, regionale områder og grænseområder. De nationale myndigheder hver for sig og nationale regelsæt i medlemsstaterne er ikke egnede eller omfatter ingen kompetence til at håndtere sådanne infrastrukturer som helhed. Det hedder i artikel  194 i traktaten om Den 
Europæiske Unions funktionsmåde, at Unionens po litik på energiområdet skal sigte på: a) at 
sikre energimarkedets funktion, b) at sikre energiforsyningssikkerheden i Unionen, c) at 
fremme energieffektivitet og energibespar elser samt udvikling af nye og vedvarende 
energikilder og d) at fremme sammenkobling af energinet. I artikel 170  i traktaten om Den 
Europæiske Unions funktionsmåde hedder det, at "Unionen bidrager  til oprettelse og 
udvikling af transeuropæiske net på  transport-, telekommunikations- og 
energiinfrastrukturområdet". I artikel 171 hedd er det, at "Unionen skal opstille et sæt 
retningslinjer omfattende mål og prioriteter sa mt hovedlinjerne i de aktioner, der påtænkes 
gennemført for transeuropæiske net; i disse re tningslinjer fastlægges projekter af fælles 
interesse". 
3. EU-
INITIATIVETS MÅL  
Det generelle mål er at garantere tilstrækkelig infrastrukturudvikling i henhold til 
tidsplanen i og uden for EU for at kunne udvikle det indre energimarked, garantere 
forsyningssikkerheden og opfylde EU's energi- og klimamål.  
For at kunne støtte infrastruktur udviklingen er det nødvendigt at lø se de største problemer for 
gennemførelsen heraf. Målet med den planlagte meddelelse om infrastrukturprioriteringer er 
at foreslå klare prioriteringer, sætte større fokus på EU-tiltag vedrørende alle relevante 
energiinfrastrukturer, forbedre det regiona le samarbejde og samordningen, få belyst 
problemerne omkring godkendelsesprocedurer og skabe opbakning fra offentlighedens side, 
som kan bidrage til at mindske usikkerheden  omkring planlægning og tilladelser. Tydelige 
infrastrukturprioriteringer vi derebringer også et politis k budskab til tredjelande.  
DA 5   DA 4. POLITISKE LØSNINGSMODELLER  
For bedre at kunne analysere løsninger på ma nge forskellige typer af problemer opdeles 
analysen i politikområder med særskilt e løsningsmodeller for hvert område. 
Løsningsmodellerne er blevet bedømt ud fra følg ende kriterier: effektivitet, subsidiaritet og 
proportionalitet. Hovedkriteriet for effek tivitet er en bedømmelse af, hvor store 
infrastrukturinvesteringer de e nkelte løsningsmodeller forventes at kunne tilvejebringe. Alle 
løsningsmodellerne er forenelige med EU's ove rordnede mål, strategier og prioriteter. 
Kombinationen af foretrukne løsningsmodeller inden for hvert politikområde udgør den 
politiske løsningsmodel, som foretrækkes. 
Politikområde A: Virkemidlets anvendelsesområde  
Løsning 1: Status quo-scenarie (el og gas)  
Løsning 2: Udvidet el- og gassektor Løsning 3: Udvidet el- og gassektor samt CO
2-netværk og olierørledninger  
Politikområde B: Virkemidlets udformning  
Løsning 1: Status quo-scenarie (projektlister som i dag) 
Løsning 2: Ajourført projektliste Løsning 3: Begrænset antal prioriterede projekter/regionale korridorer og intelligente udvælgelseskriterier 
Politikområde C: Samordning  
Løsning 1: Status quo-scenarie (national t ilgang, EU-koordinatorer) frivillige regionale 
strukturer Løsning 2: EU-koordinatorer og obligatoriske  regionale og tematis ke prioriteringer 
Løsning 3: EU-transmissionssystemoperatø rer (afvist, se forklaring nedenfor) 
Politikområde D: Godkendelse  
Løsning 1: Status quo-scenarie (national kompetence), udveksling af bedste praksis  
Løsning 2: Udvidelser med projekter af eur opæisk interesse i nati onale prioriteringer og 
anvendelse af hurtigste na tionale procedurer (såfremt de eksisterer) 
Løsning 3: National godkendelse ved kun én inst ans med tilpassede tidsbegrænsninger (5 år) 
Løsning 4: Nyt harmoniseret godkendelsessystem på EU-pla n (afvist, se forklaring 
nedenfor). 
Løsning C3 (EU-transmissionssystemoperatører)  og D4 (harmoniseret godkendelsessystem på 
EU-plan) blev ikke yderligere analyseret , eftersom de ikke er forenelige med 
proportionalitets- og nærhedsprincippet.  
5. K
ONSEKVENSANALYSE  
Grundscenariet  (status quo-scenarie fra hvert politi kområde) vil sandsynligvis resultere i 
utilstrækkelig udvikling af infrastruktur en. De alvorligste sociale og økonomiske 
konsekvenser af en utilstrækkelig infrastruk tur er strømafbrydelser, afbrydelser af 
gasforsyningen og energimangel, som sk aber prishop. Hvad transport af CO 2 angår, vil status 
quo-scenariet hindre investeringer af nævneværdig størrelse i ne tværk og føre til usystematisk 
udvikling (på projektplan eller på nationalt plan) med høj risi ko for fremtidig redundans eller 
flaskehalse i gennemstrømningskapaciteten (på sa mme måde som elektric itets- og gasnet) og 
indskrænket markedsintegration med risiko fo r højere energipriser på længere sigt.  
Den største miljømæssige indvirkning ved manglende  infrastruktur er måske, at EU's energi- 
og klimamål ikke nås, og at drivhusgasemi ssionerne derfor bliver større. Bygge- og 
anlægsarbejder kan forårsage midlertidige be lastninger af miljøet, som dog er begrænsede 
takket være overholdelsen af den relevante miljølovgivning. En afbrydelse i olieforsyningen 
DA 6   DA til Østeuropa i mere end 90 dage vil indebære større miljøpåvirkninger i form af øget 
tankskibstrafik i miljøfølsomme områder som al ternativ transportform til olierørledninger. 
Politikområde A: Virkemidlets anvendelsesområde  
Der forventes at være store positive følger i økonomisk og sociale he nseende ved at udvide 
virkemidlets anvendelsesområde til nye sektorer inden for elektricitet (intelligente net, herunder oplagring) og gas (CNG) , men også til transport af CO
2, hvorved innovation 
fremmes på disse felter. Udvidelsen til olie v il også have en positiv indvirkning på miljøet ved 
at olieforsyningsruterne til det østlige EU diversificeres, og miljørisikoen i forbindelse med øget tankskibstrafik i Østersøen og i Bosporus reduceres. Integrati on af alle disse nye sektorer 
i virkemidlets anvendelsesområde (løsni ng A3) er derfor den foretrukne løsning. 
Politikområde B: Virkemidlets udformning  
I forhold til status quo-scenariet med den fa ste og uforanderlige projektliste fra 2006 vil 
ajourføring af denne liste (løsning B2) baseret på et udvidet anvendelsesområde (løsning A3) 
gøre det muligt at tage hensyn til nye elle r ændrede prioriteringer, når det gælder 
infrastrukturudvikling. Et sådant forbedret fokus  vil give en samlet positiv indvirkning, men 
projektlisten vil fortsat være sv ær at ændre. Det indebærer, at den måske igen vil skulle 
tilpasses før og efter 2020.  
Derimod vil en omfattende reform af den nuvæ rende tilgang (løsning B3) med et meget 
begrænset antal omfattende prioriteter af europæisk interesse, uden en forudfastsat liste over prioriterede projekter og med intelligente og gennemsigtige udvælgelseskriterier i stedet for 
den nuværende tredelte kategoris ering af projekter medføre endnu større positive økonomiske, 
sociale og miljømæssige virkninger . Denne løsning vil gøre det muligt at rette al fokus på de 
prioriteringer, som er af st ørst europæisk interesse, og hvor  EU's tiltag vil være mest 
fordelagtige. Der kan også fokuseres på områder med kraftig innovation og stor positiv miljøeffekt såsom integration af vedvarende ener gi i nettet, intelligente net, oplagring eller 
CO
2-transport. Med en tilgang baseret på europæ iske prioriteringer vil man mere generelt 
kunne fokusere på økonomiske og miljømæssige grænseoverskridende og regionale 
indvirkninger, mens løsning B2 vi l blive påvirket af virkninger på nationalt eller sågar lokalt 
plan. Hvis der opstilles intelligente og genne msigtige udvælgelseskriteri er, vil det minimere 
risikoen for eventuelle fordrejende virkninger på det indre marked takket være regler, som er 
på linje med gældende lovgivning og reguleri ng. Det kan også muliggøre fremtidig udvikling 
af konkret støtte til projekter ved at forbedre anvendelsen af virkemid let på selv lang sigt. 
Derfor anses dette for at være den bedste løsning. 
Politikområde C: Samordning  
Løsning C2 med obligatoriske regionale str ukturer og om nødvendigt EU-koordinatorer vil 
have betydelige positive virkning er for infrastrukturudviklinge n, og er derfor den foretrukne 
løsning i forhold til status quo-scenariet. Disse regi onale strukturer vil især være til stor fordel 
for projekter med en entydig regional afgræn sning som f.eks. offshorenettet i Nordeuropa 
eller udviklingen af en korridor for gas i Sydøs teuropa. De vil også kunne bidrage positivt til 
markedsintegration og til, at de regional e markeder fungerer bedre. Anvendelse af 
eksisterende regionale strukturer (som de omarbejdede regionale in itiativer) vil mindske 
risikoen for en forøgelse af de administrative byrder. 
Politikområde D: Godkendelse  
Både løsning D2 og D3 vil gøre beslutnings tagningsprocessen mere effektivitet ved at 
præcisere de nuværende regler og retsmidler, optim ere antallet af skridt, der skal til for at 
DA 7   DA træffe en given beslutning, og reducere forsinkels erne for hvert af disse mest muligt. Løsning 
D2 vil accelerere behandlingen af europæiske prioriterede projekter i de lande, hvor 
prioriteringerne er fastlagt, el ler hvor der findes hurtige pr ocedurer. Det vil muliggøre en 
betydelig bedre tilvejebringelse af infrastrukturer, især inden for elsektoren, hvilket vil øge 
investeringerne i infras trukturer i perioden 2010-2020. 
Tilgangen med kun én enkelt inst ans (løsning D3) vil yderligere forenkle de administrative 
procedurer og vil i kombination med en fastsat tidsramme fremskynde 
godkendelsesproceduren og projektgennemfør elsen i forhold til investeringsbehovet. 
En nøjere analyse af flere løsningsmodeller for politik området godkendelse vil blive 
gennemført i en særskilt konsekvensanalyse (f orventes i 2011) for bedre at kunne vurdere 
foreneligheden med de nationale retlige ordninger, deres effektivitet og i hvilket omfang løsningerne mindsker den administrative byrde. 
6. S
AMMENLIGNING AF LØSNINGSMODELLER  
Konsekvenserne af hver enkelt løsningsmodel er blevet vurderet med hensyn til økonomiske, 
sociale og miljømæssige virkninger. 
En kombination af løsninger med de største po sitive virkninger vil være A3, B3, C2 og D3. 
Politikområdet godkendelse vil imidlertid skul le analyseres mere indgående. Med den nye 
politik vil infrastrukturudviklingens effektivit et øges i betydelig grad  og indebære positive 
økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger. Det bør dog bemærkes, at selv denne politik 
forventes at give 62,5 mia. EUR mindre end det skønnede investeringsbehov på 215,5 mia. 
EUR. Den blotte udvidelse af anvendelsesområ det såvel som de foreslåede reformer af 
virkemidlets udformning, regionale samarbejds strukturer og godkendelsesprocedurer vil alt 
andet lige ikke udfylde det resterende enorme  investeringsbehov og heller ikke gøre projekter 
gennemførlige, der ikke er kommercielt rentab le i tilfælde af status quo med hensyn til 
markedsvilkår, regulering og nationalt indrette de tariferingsvilkår. Man kan forvente sig 
større positive virkninger med en politik, som anvender offentlige midler eller særlige 
reguleringsforanstaltninger til at  gennemføre alle projekter af europæisk interesse, herunder 
de projekter, som i øjeblikke t ikke er kommercielt rentab le. Kommissionen planlægger i 2011 
at fremlægge et forslag eller retningslinjer fo r omkostningsfordeling i forbindelse med større 
teknologisk sammensatte eller grænseovers kridende projekter gennem regler for 
tariffastsættelse og investeringer.  Hvor der kræves et højt afkast  til at modsvare projektrisici 
og derved gøre det mere gennemførligt, vil man kunne forestille sig en reguleringsmæssig 
tilgang. Finansiering med offentlige midler kan blive aktuelt, hvor de ovennævnte 
foranstaltninger ikke rækker. Det kræver dog en  yderligere analyse, og en sådan kommer til at 
indgå i konsekvensanalysen for det lovgivningsmæssige forslag, der efter planen fremsættes i 
2011. 
7. OVERVÅGNING OG EVALUERING  
Hvad angår overvågning og evaluering, foreslås det, at Kommissionen som tidligere evaluerer 
udviklingen ved hjælp af en gennemførelsesrappo rt hvert andet år. Ra pporten omfatter særlige 
indikatorer som antallet af afsluttede eller igangværende projekter, dive rsificering af 
gasimporten, andelen af elektricitet fr a vedvarende kilder, sammenkoblingen mellem 
medlemsstater, andelen af elnet, som er udstyret med intelligent teknologi, og den 
gennemsnitlige varighed af godkendelsesprocedurer  for projekter af europæisk interesse.