Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens grønbog om fremtidens støjpolitik« (97/C 206/01)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 12. november 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte grønbog.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Klaus Boisserée til ordfører. Miljøsektionen vedtog sin udtalelse den 1. april 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 345. plenarforsamling af 23. og 24. april 1997, mødet den 23. april 1997, med 93 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I indledningen konstaterer Kommissionen:

»Støjforurening, som skyldes trafik, industri og fritidsaktiviteter, er et af de største lokale miljøproblemer i Europa og giver anledning til stadig flere klager fra offentligheden. I almindelighed er arbejdet med at formindske støjforureningen imidlertid lavere prioriteret end arbejdet med andre miljøproblemer som luft- og vandforurening.«

Formålet med grønbogen er at give støjbekæmpelsen en højere prioritet i den politiske beslutningstagning.

1.2. Kommissionen henviser i grønbogen til det femte miljøhandlingsprogram fra marts 1992 (), der bebuder støjbeskyttelsesforanstaltninger, og som til dels også indeholder konkrete mål (se bilaget til grønbogen). I et forslag fra Kommissionen fra januar 1996 om revisionen af dette miljøprogram () blev det meddelt at der vil blive udarbejdet en handlingsplan som skal indeholde foranstaltninger til realisering af de nævnte mål. I handlingsplanen vil Kommissionen i forbindelse med udstedelse af retsakter på EF-plan koncentrere sig om foranstaltninger for »produkter« med støjemission.

Kommissionen ønsker med denne grønbog at forberede en sådan handlingsplan.

Grønbogen skal give et grundlag for en politisk og faglig debat om handlingsplanens omfang og tidsramme samt om hvilke instrumenter der skal anvendes.

2. Generel vurdering af grønbogen

2.1. Beskyttelse mod støj skal være en integreret del af miljøpolitikken. Kommissionen henviser til at store dele af Europas befolkning udsættes for støjniveauer som eksperter anser for uacceptable af sundhedsmæssige grunde. Undersøgelser foretaget af Kommissionen og af nogle medlemsstater bekræfter at store befolkningsgrupper er plaget af støj, især i de store byer og forstadsområder. Befolkningens klager over støj er steget i de seneste år, hvilket især skyldes det voksende antal støjkilder (f.eks. øget vejtrafik). Denne stigning har overhalet de tekniske forbedringer i støjbekæmpelsen. Kommissionen skønner at over 80 mio. mennesker udsættes for uacceptable støjniveauer.

Dette skøn anses for at være korrekt hvad angår størrelsesordenen.

2.2. Det er med urette at EU's miljøpolitik kun har behandlet støjforurening sporadisk og kun nogle, ganske vist vigtige, støjkilder - for det meste uden hensyn til betydningen for det samlede støjniveau som de pågældende personer udsættes for. ØSU anser det derfor for rigtigt at der på europæisk plan udvikles et nyt grundlag for støjbekæmpelse hvor mangler og lakuner i de hidtidige ordninger og vurderinger afhjælpes, og hvor der tages hensyn til den nyeste viden og teknologiske udvikling. De nødvendige foranstaltninger bør forberedes hurtigst muligt. ØSU forventer at fremlæggelsen af grønbogen ikke betyder at programmet forsinkes.

2.3. Grønbogens indhold hilses principielt velkommen.

Selv under hensyntagen til nærhedsprincippet kan EU's kompetence på området ikke drages i tvivl:

- Foranstaltninger til beskyttelse af menneskers sundhed er umiddelbart omfattet af målene i EF-traktatens artikel 130 R. Deraf kan udledes et påbud om vedtagelse af foranstaltninger »på et højt beskyttelsesniveau«.

- Støjdæmpnings- og støjbekæmpelsesforanstaltninger (herunder planlægning af trafikanlæg og boligområder) har konsekvenser af økonomisk art. Da der i tilfælde af forskellige beskyttelsesniveauer eller forskellige foranstaltninger kan opstå konkurrenceforvridninger på det indre marked, har EU kompetence på området.

- Nødvendigheden af at vedtage regelsæt eller indgå aftaler på EU-plan vedrører også vurderingsog målemetoder da de er nødvendige når det skal fastslås om det beskyttelsesniveau der kræves i artikel 130 R, er nået.

- Ganske vist begrænser programmet i grønbogen sig ikke til EF-retsakter, men omfatter tillige koordineringen af foranstaltninger på nationalt, regionalt og kommunalt plan, hvilket er i overensstemmelse med det 5. miljøhandlingsprogram, som er rettet til de forskellige »miljøpolitiske aktører«. For så vidt skal programmet også realiseres gennem henstillinger til medlemsstaterne (EF-traktatens artikel 189).

- Uden sanktioner i tilfælde af lovovertrædelser er gennemførelsen af støjbestemmelser ikke sikret.

- ØSU foreslår at det henstilles til medlemsstaterne at de i forbindelse med det foreslåede handlingsprograms omsættelse til national ret fastsætter tilstrækkelige strafferetlige og/eller administrative sanktioner. Med henblik på harmoniseringen inden for Europa henvises til Europa-Rådets konvention om »Umweltschutz durch Strafrecht« (strafferetligt miljøansvar) ().

2.4. ØSU har flere gange beskæftiget sig med støjforurening i sine miljøpolitiske udtalelser:

- Udtalelse af 13. maj 1987 om det fjerde miljøhandlingsprogram ().

- Udtalelse af 1. juli 1992 om det femte miljøhandlingsprogram () og udtalelserne om ændring af handlingsprogrammet af 25. oktober 1995 () og 29. maj 1996 ().

- Udtalelse af 3. juli 1991 om grønbogen om bymiljø ().

I disse udtalelser kræves der mere eller mindre konkrete EU-foranstaltninger mod støjforurening.

3. Stillingtagen til de enkelte afsnit i grønbogen

3.1. Harmonisering af støjregistreringsmetoderne og fremme af den gensidige informationsudveksling

3.1.1. Kommissionens forslag om registrering af støjforurening og fremme af informationsudveksling vurderes principielt positivt. Det gælder også informeringen af offentligheden. Støj skyldes ofte uagtsomhed (også i trafikken), manglende vedligeholdelse samt håndteringen af maskiner. I disse tilfælde kunne målrettede informationskampagner hjælpe. Et bedre samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder på den ene side og de private organisationer der beskæftiger sig med støjbekæmpelse, på den anden, anbefales kraftigt.

3.1.2. En registrering af støjbelastningen kræver en vurdering af støjen. Her er en harmonisering særlig vigtig.

Kommissionen har til hensigt at vedtage et rammedirektiv om støjmålemetoder og om vurdering af støjforurening. Disse planer vurderer ØSU positivt. Målemetoden er allerede i vid udstrækning harmoniseret i Europa. Kommissionen gør opmærksom på at der hersker almindelig enighed om hvilket støjniveau der er acceptabelt for offentligheden. De områder hvor der allerede eksisterer overensstemmelse, kan indgå i disse direktiver. Selv om støjbekæmpelsesforanstaltningerne er forskellige alt efter kilde og situation, bør måle- og vurderingsmetoderne være ensartede.

3.1.3. Hvad angår acceptable støjgrænser, refererer Kommissionen med rette til Verdenssundhedsorganisationen WHO's kriterier. Efter ØSU's opfattelse findes der for tiden ikke bedre vejledende værdier.

Der kan ligge et problem i afgrænsningen mellem hvornår støjen har helbredsmæssig (fysiologisk) relevans, og hvornår den (kun) betragtes som gene. Gener og lægelig indikation overlapper ganske vist hinanden. Vurderingen af gener er vanskelig fordi den ikke er fri for subjektive elementer (den pågældendes indstilling til støjkilden og til den tidsmæssige regelmæssighed). WHO-kriterierne forsøger at tage hensyn til denne problematik i de normative regler.

3.1.4. Kommissionen henviser i grønbogen flere gange til betydningen af en kortlægning af støjen som grundlag for en situationsvurdering, men tillige for arealplanlægning og informering af offentligheden.

Hvis sådanne støjkort er baseret på konkrete undersøgelser eller beregninger, er de i princippet egnede som grundlag for planlægnings- og informationsforanstaltninger. Men ifølge medlemsstaternes erfaringer bør der tages hensyn til følgende rammebetingelser:

- Støjkort forekommer meningsfyldte som grundlag for konkrete støjdæmpningsplaner.

- Formålet med støjkort er en fremstilling af støjbelastningen over et større areal, ikke på bestemte punkter. Støjkort kan derfor ikke sige noget specifikt om f.eks. vurderingen af byggegrunde til boliger.

3.2. Opstilling af måleværdier og indførelse af en forpligtelse til at opfylde dem

3.2.1. Ifølge Kommissionen skal der først »på et senere tidspunkt« opstilles måleværdier og iværksættes foranstaltninger med henblik på at opfylde dem. Det femte miljøhandlingsprogram (1992!) indeholder allerede sådanne måleværdier, til dels med tidsplaner, som ganske vist generelt ikke er blevet opfyldt. Af hensyn til forsigtighedsprincippet haster det med at opstille sådanne måleværdier for støjforureningens højtprioriterede områder. De bør ikke nu udsættes til en fjern fremtid.

3.2.2. Ifølge grønbogen skal støjdæmpningen ikke kun opnås gennem juridiske, men også gennem økonomiske virkemidler.

3.2.3. Ved økonomiske virkemidler forstås normalt skatter og afgifter som differentieres efter støjforureningens omfang. Dermed kan der skabes en tilskyndelse til at erhverve og anvende støjsvage maskiner osv. Det kan ØSU acceptere. Derimod afviser ØSU anvendelsen af afgifter som en slags »straf« for støjforureneren eller som indtægtskilde for det offentlige. Anvendelsen af økonomiske virkemidler kan dog ikke erstatte bestemmelser om emissionsgrænseværdier. Set ud fra et befolkningsbeskyttelsessynspunkt anser ØSU alt i alt grænseværdier for et mere egnet middel end skatter og afgifter.

3.2.4. Til de økonomiske virkemidler hører også bestemmelser om et øget erstatningsansvar for (også sundhedsmæssige!) skader. Allerede i 1994 krævede ØSU direktiver eller henstillinger om øget erstatningsansvar for miljøskader på europæisk plan (). De skatte- og afgiftsmæssige foranstaltninger har ØSU principielt godkendt som et egnet middel til fremme af en bæredygtig udvikling ().

3.3. Reduktion af vejstøj

3.3.1. Topprioriteringen af trafikstøj bekræftes. De foreslåede foranstaltninger anses også for rimelige. Efterhånden som bilmotorerne bliver mere og mere støjsvage, spiller kørestøjen en stigende rolle. Foranstaltninger til formindskelse af kørestøjen (f.eks. foranstaltninger vedrørende dækkene) må dog ikke gå ud over trafiksikkerheden.

3.3.2. Hvad angår indregningen af støjbelastningsomkostningerne i skatter og afgifter, henvises til grønbogen »Mod fair og effektiv prissætning på transportområdet (1995) () og til ØSU's udtalelse herom ()«.

3.3.3. Det er vigtigt at inddrage støjniveauet i den tekniske kontrol af motorkøretøjer, men kontrollen må finde sted under realistiske driftsbetingelser. Et specielt problem som har stor betydning på grund af antallet af køretøjer, især i bymæssige bebyggelser, er støj fra motorcykler. I den forbindelse skal det især fremhæves at kontrollen skal foregå under realistiske driftsbetingelser og under inddragelse af de tekniske forandringer der måtte opstå under driften; det er nødvendigt at forebygge manipulation af lyddæmperne.

3.3.4. Beskyttelse mod støj fra landevejstrafikken rejser en række problemer der bør løses ved fremme af forskningen og den teknologiske udvikling:

- Forskning i måling, vurdering og reduktion af kørestøj forårsaget af hjulene under hensyntagen til kravet om køresikkerhed.

- EF-støtte til støjsvag vejbelægning; det er dog kun fremme af pilotprojekter inden for rammerne af den teknologiske udvikling der kan komme i betragtning.

3.3.5. Kommissionen behandler kun perifert en rationel trafikstyrings betydning for beskyttelsen mod støj fra landevejstrafik.

Der bør foretages undersøgelser af hvorledes »unødvendig, generende landevejstrafik« kan undgås. Blandt de instrumenter der her kunne komme på tale, er restriktioner for brugen af visse køretøjer, f.eks. køretøjer uden støjsvage motorer, og for færdsel i visse perioder af døgnet.

I denne sammenhæng nævner Kommissionen også vejafgifter. For så vidt som sådanne afgifter er begrænset til bestemte vejsystemer, bør erfaringerne med virkningerne heraf undersøges omhyggeligt.

3.4. Jernbanestøj

3.4.1. ØSU giver sin tilslutning til foranstaltninger til vurdering og nedbringelse af jernbanestøj.

Dette områdes store betydning skyldes bl.a. at planlægningen og etableringen af højhastighedsstrækninger (som led i programmet for europæiske transportnet) vækker bekymring i befolkningen, bl.a. på grund af støjgenerne.

På baggrund af den teknologi man råder over i dag, kan grønbogens forslag til støjdæmpende foranstaltninger dog også efter store jernbanevirksomheders opfattelse forbedres. Anvendes f.eks. avancerede transportmidler (»low noice trains«), kan der opnås en støjreduktion på indtil 23 dB [dvs. en væsentlig større forbedring end de nedsættelser, der nævnes i grønbogens punkt 3.2 og 4.3 (ii)].

3.4.2. Lovbestemmelser om emissionsgrænser eller henstillinger om emissionsmål skal afstemmes internationalt.

3.4.3. Kommissionen overvejer at indføre variable sporafgifter for enkelte strækninger (økonomisk instrument). Ved enhver ekstra økonomisk belastning af jernbanetrafikken må man imidlertid påse at den omkostningsstigning en sådan afgift medfører for passagererne eller godstransporten, ikke leder trafikken over til andre transportmidler der alt i alt er mindre miljøvenlige.

3.4.4. ØSU bekræfter Kommissionens opfattelse at det haster med at gennemføre forskning i en mere nøjagtig registrering, vurdering og reduktion af støj fra jernbanetransport.

3.5. Flystøj

3.5.1. Grønbogens analyse vurderes i princippet positivt. Især for befolkningen i bymæssige bebyggelser har disse foranstaltninger høj prioritet.

3.5.2. Kommissionen foreslår skrappere grænseværdier for de enkelte flytypers støjniveau. Foranstaltninger mod flystøj må hvad angår den kommercielle trafik, afstemmes internationalt, dvs. ud over Den Europæiske Union. Kommissionen bør også i fremtiden arbejde med i de pågældende internationale gremier for yderligere at forbedre grænseværdierne, hvilket den teknologiske udvikling gør muligt, i det mindste på mellemlang sigt.

3.5.3. Det bør overvejes at iværksætte foranstaltninger for privat- og sportsflytrafikken, som ofte er forbundet med betydelige gener for befolkningen. Med sigte på denne form for flytrafik bør der udvikles:

- krav til flyene, som mindsker støjemissionen;

- kriterier for placering af de mindre landingspladser, sådanne fly ofte benytter, med henblik på at beskytte omgivelserne;

- begrænsning af antallet af landingspladser og/eller driftstidspunkterne i tæt bebyggede områder.

I den forbindelse henledes opmærksomheden på modelfly, som volder problemer i boligområder på grund af støjens særligt generende karakter.

3.5.4. Grønbogens afsnit om lufttransport nævner ikke særskilt helikopterstøj. Støjretningslinjer for fly er ikke egnede for helikoptere. Som vejledende værdier for den faktiske støjvirkning kan angivelser om de tilladte støjniveauer være særdeles vildledende fordi støjemissionerne i høj grad afhænger af den netop udførte flymanøvre. Undertiden opererer helikoptere desuden i længere tid i umiddelbar nærhed af boliger.

3.5.5. Kommissionen nævner økonomiske virkemidler til støtte for udvikling og brug af støjsvage fly. I den forbindelse nævnes især en differentiering af lufthavnsafgifterne alt efter flytypernes støjniveau.

I nogle medlemsstater, men især i USA, har man positive erfaringer med sådanne afgifter. ØSU deler Kommissionens opfattelse at en sådan afgiftsdifferentiering skal harmoniseres gennem et rammedirektiv for at undgå at visse lufthavne undlader at anvende en sådan afgiftsdifferentiering og dermed opnår en konkurrencefordel.

3.5.6. I grønbogen foreslås »rammehenstillinger« på EU-plan for arealplanlægningen i områder omkring lufthavnene. Det kan ikke være let at omsætte planlægningserfaringer i lufthavnsområder til værdier der er alment gyldige på EU-plan. Men det forekommer vigtigt at udveksle erfaringer såvel inden for EU som med tredjelande (med tæt lufttrafik). ØSU ser dog med nogen skepsis på muligheden for at aflede »modeller« heraf for den fysiske planlægning.

3.5.7. ØSU's overvejelser om trafikstyring (jf. punkt 3.3.5 ovenfor) gælder også her: Flystøjplagen kan også reduceres ved at sænke flytrafikkens samlede omfang; men nogle medlemsstaters kraftige lempelser i brændstofbeskatningen modvirker denne tendens. Hvis det kommer til en harmonisering på dette område, bør det undersøges om sådanne lempelser er hensigtsmæssige.

3.5.8. Kommissionen bør også beskæftige sig med militære øvelsesflyvningers betydning for befolkningens støjbelastning.

3.6. Støj fra udendørs materiel (bygge- og entreprenørmateriel, haveredskaber osv.)

3.6.1. Kommissionen foreslår et rammedirektiv til forenkling, supplering og sammenfatning af bestemmelserne om emissionsbegrænsning for de enkelte maskintyper. Den mener kun at det er nødvendigt at fastsætte grænseværdier for materiel som der allerede findes sådanne grænseværdier for, samt for »stærkt støjende materiel«.

Da de hidtidige foranstaltninger på ingen måde er blevet truffet systematisk eller efter en sagligt begrundet prioritering, men mere eller mindre sporadisk, er det problematisk at der kun vedtages grænseværdier på de områder som hidtil har været reguleret.

ØSU kræver derfor et omfattende støjbeskyttelsesprogram for maskiner som anvendes udendørs (især bygge- og entreprenørmateriel, men også landbrugsmaskiner og haveredskaber). Problemer i forbindelse med maskinstøj kan i visse tilfælde kun eller i første række løses tilfredsstillende ved at sådanne maskiner (f.eks. vindmølleanlæg) anbringes i en vis afstand fra de nærmeste boliger for så vidt det ikke er muligt at støjdæmpe selve maskinen eller sikre en tilstrækkelig støjbeskyttelse gennem regler for driftstidspunkter eller -processer.

Kun med et omfattende program kan den teknologiske udvikling inden for støjbeskyttelse fremmes.

3.6.2. Tilskyndelsen til på et tidligt tidspunkt at anvende støjsvage maskiner bør yderligere styrkes (eventuelt gennem afgiftsmæssige foranstaltninger). Maskinernes mærkning med støjniveauerne kunne senere suppleres med kriterier for tildelingen af EF's miljømærke, således som Kommissionen allerede forslår i grønbogen.

3.6.3. I forbindelse med »maskinstøj« gør ØSU opmærksom på ofte meget kraftig støj som ikke skyldes selve maskinerne, men de genstande der bearbejdes. Her kunne der blive tale om brugsforskrifter eller brugsrestriktioner.

3.7. Industristøj

3.7.1. Betydningen af industristøj må ikke undervurderes, især i byområder, hvor industrianlæg ofte ligger dør om dør med tæt bebyggede boligkvarterer.

Ofte er det ikke selve produktionsprocessen der er årsag til støjen, men trafikken til og fra virksomheden samt på- og aflæsning uden for lukkede fabrikshaller. Denne form for støj må også henregnes under industristøj.

3.7.2. Kommissionen henviser til direktivet om integreret forureningsforebyggelse og -bekæmpelse (IFFB); der skal i henhold hertil vedtages emissionsgrænser på europæisk plan »hvis der opstår behov for det«.

Efter ØSU's opfattelse bør de rammer som IFFB-direktivet opstiller, udfyldes med emissionsværdier for de vigtigste støjkilder. Det er også nødvendigt for at undgå konkurrenceforvridninger.

3.7.3. En særlig betydning har »miljøaftaler« mellem industrien og myndighederne om begrænsning af industristøj. Sådanne aftaler skal dog overholde visse rammebetingelser. Inddragelsen af støjforurening i miljørevisionsordningen () kommer også i betragtning som en sådan frivillig foranstaltning.

3.8. Beregning af støjforureningens omkostninger med henblik på analyser af nye foranstaltningers omkostningseffektivitet

3.8.1. Ifølge de skøn Kommissionen citerer, andrager de omkostninger der er forbundet med støjskader, mellem 0,2 og 2 % af alle medlemsstaternes BNP. Med andre ord opstår der i EU omkostninger til et beløb af mindst 12 mia. ecu om året. Omkostningerne til støjbekæmpelse, der ofte bringes på tale, skal sættes i forhold til de her nævnte omkostninger for at man analysere omkostningseffektiviteten. Det kræver yderligere undersøgelser (især vedrørende spørgsmålet om »internalisering af de eksterne omkostninger« i overensstemmelse med forureneren-betaler-princippet).

3.8.2. Vurderingen af virkningerne for menneskers sundhed og velbefindende har særlig betydning selv om det på dette område kun er muligt at anlægge generaliserende betragtninger og skøn. En objektiv vurdering kræver yderligere undersøgelser. I forbindelse med opgørelsen over omkostninger tager Kommissionen med rette hensyn til værdiforringelsen af ejendomme der ligger i nærheden af kraftig støj (trafikstøj, industristøj, flystøj).

3.9. Forbedring af kvalitetskriterier for støjforurening

3.9.1. En forbedring af kvalitetskriterierne for støjforurening skal danne grundlag for emmissionsbestemmelser og planlægningsforanstaltninger.

Bestræbelserne på at forbedre kvalitetsmålene bør støttes selv om Kommissionen andetsteds påstår at kvalitetskriterierne i medlemsstaterne i vidt omfang er identiske.

3.9.2. Kommissionen ønsker i sin støjpolitik at følge en dobbelt strategi, dvs. at emmissionsværdierne (der hviler på kvalitetskriterier) skal optræde ved siden af bestemmelserne om emissionsbegrænsning. ØSU er indforstået med denne dobbelte strategi: Det vil på ingen måde give afkald på emissionsgrænseværdier. Emmissionsbestemmelser alene ville cementere kvalitetsforskellene i de forskellige lokaliteter set ud fra et erhvervsmæssigt synspunkt og ville kunne skabe konkurrenceforvridninger.

4. Supplerende bemærkninger

4.1. Et støjforureningsprogram må indeholde en række af initiativer til videnskabelig forskning og teknologisk udvikling. Kommissionen nævner selv sådanne områder talrige steder i grønbogen. ØSU's udtalelse om grønbogen nævner yderligere projekter, men der er på ingen måde tale om en udtømmende opregning.

Grønbogen nævner lydbølger som kan opfattes af det menneskelige øre, men derimod ikke infra- eller ultralyd. Det burde undersøges videnskabeligt om det også er nødvendigt med beskyttelsesbestemmelser på dette område. ØSU anmoder om at blive underrettet om resultatet af sådanne undersøgelser.

ØSU anbefaler indtrængende at man topprioriterer støjforureningen i EU's forsknings- og udviklingsarbejde, og at man sørger for en bedre koordinering og koncentrering.

4.2. Visse områder der absolut er aktuelle, og som i det mindste lokalt kan have særlig betydning, behandles kun perifert i grønbogen:

- Støj som skyldes fritidsaktiviteter.

- Støj i indre farvande som skyldes trafik på vandet, af såvel erhvervsmæssig som privat art.

Disse støjformers betydning for miljøet (menneskets sundhed og beskyttelse af materielle værdier) bør undersøges omhyggeligt. Uafhængigt heraf er spørgsmålet om hvorvidt nærhedsprincippet muliggør og kræver EU-aktioner (eventuelt henstillinger i form af rammebestemmelser). (Der gøres opmærksom på, at støj som skyldes grænseoverskridende vandtransport, kræver europæiske eller internationale bestemmelser). Desuden forekommer sådanne bestemmelser nødvendige i tilfælde hvor overdreven støj forårsages af apparatur og fartøjer og bør nedbringes ved hjælp af godkendelsesrestriktioner og teknisk standardisering på europæisk plan. Ellers må man frygte en konkurrenceforvridning.

4.3. Derimod er indendørs støj et problem som skal overlades til medlemsstaterne for så vidt der ikke er tale om standardisering af maskiner og byggeprodukter.

Passive støjbeskyttelsesforanstaltninger (udformning af vægge og vinduer, støjbeskyttelsesvolde osv.) samt indskrænkninger i anvendelsen af jordarealer eller bygninger til beskyttelse af naboerne er entydigt medlemsstaternes eller de regionale og lokale myndigheders ansvar.

4.4. Støj på arbejdspladsen er reguleret ved en række EF-bestemmelser om beskyttelse af arbejdstagerne. Der består dog teknologiske og akustiske forbindelser mellem støj på arbejdspladsen og i naboområderne. Både når det drejer sig om beskyttelse af arbejdstagerne og om miljøbeskyttelse, må man efter ØSU's opfattelse påse at de foranstaltninger der iværksættes, ikke blot bevirker at problemet flyttes fra et område til et andet.

4.5. Der er en snæver forbindelse mellem støj og vibrationer. I medlemsstaterne forbindes disse områder til dels lovteknisk og metodisk skønt målingerne og vurderingerne er forskellige. Foranstaltningerne til beskyttelse mod vibrationer ved kilden () er til dels identiske med støjbeskyttelsesforanstaltningerne. Det bør der tages hensyn til, når grønbogens program forberedes og gennemføres. Vibrationer resulterer især i materielle skader på bygninger, men berører naturligvis også menneskets sundhed.

Bruxelles, den 23. april 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() KOM(92) 23 endelig udg. - EFT nr. C 138 af 17. 5. 1993.

() EFT nr. C 140 af 11. 5. 1996.

() Europa-Rådet - CM 96/99.

() EFT nr. C 180 af 8. 7. 1987.

() EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996.

() EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996.

() EFT nr. C 269 af 14. 10. 1991.

() EFT nr. C 133 af 16. 5. 1994.

() Jf. f.eks. ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse »Økonomisk vækst og miljøet« - EFT nr. C 155 af 21. 6. 1995, s. 1, og ØSU's udtalelse om »Miljøpolitikken og det indre marked« - EFT nr. C 332 af 31. 12. 1990, s. 107.

() KOM(95) 691 endelig udg.

() EFT nr. C 56 af 24. 2. 1997.

() Forordning (EØF) nr. 1836/93, EFT nr. L 168 af 10. 7. 1993.

() F.eks. landevejstrafikken, jernbanetrafikken, visse industrianlæg samt skibsfarten forårsager betydelige vibrationer.