DA Den Europæiske Unions Tidende C 120/82

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Migration og udvikling: muligheder og udfordringer«

(2008/C 120/18)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede på sin plenarforsamling den 16. februar 2007 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at afgive udtalelse om:

Migration og udvikling: muligheder og udfordringer.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Sukhdev Sharma til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. oktober 2007.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 440. plenarforsamling den 12.-13. december 2007, mødet den 12. december, følgende udtalelse med 125 stemmer for og 5 hverken for eller imod.

1. Resumé

1.1 Denne initiativudtalelse fremlægger politikforslag om emner af relevans for migration og udvikling, som er tæt forbundne områder.

1.2 Med fokus på praktiske eksempler, forslag og samarbejde til gensidig gavn viser udtalelsen, at migration kan betragtes som et »udviklingsredskab«. Ved at foreslå specifikke foranstaltninger ønsker EØSU at flytte debatten fra det politiske niveau til programniveauet.

1.3 Det bedste, der kan gøres for at sikre en hensigtsmæssig migrations- og udviklingspolitik, er at skabe bedre vilkår for pengeoverførsler (punkt 3.4-3.8) med henblik på at øge modtagernes indkomstniveau. En regulering af migrationsstrømmene vil desuden gavne de mindst udviklede lande eller visse lavindkomstgrupper i andre udviklingslande (punkt 4.2). Samudviklingsinitiativer kan kanalisere private pengeoverførsler ind i infrastrukturprojekter til gavn for alle (punkt 5.1-5.2). Andre former for samudvikling tilskynder diasporaorganisationer til at mobilisere menneskelige ressourcer og/eller finansielle ressourcer med henblik på direkte udenlandske investeringer, overførsel af viden og teknologi samt sociale og kulturelle overførsler (punkt 5.3-5.8). Migrations- og udviklingspolitik kan dæmpe de negative følger af hjerneflugt gennem oprettelse af hjernetruster og ved at fremme cirkulære og virtuelle migrationsmønstre (punkt 6.2-6.4). Endelig fremhæver EØSU, at migrations- og udviklingspolitiske tiltag kun oplever succes, hvis de indgår i andre relevante politikområder, og hvis sammenhængen mellem de forskellige politikker sikres (punkt 7.1-7.3).

1.4 Denne udtalelse supplerer EØSU's udtalelse om »En udviklingsfremmende EU-politik for indvandring og samarbejde med hjemlandene« (ordfører: Pariza Castaños (1)). Den bakker desuden op om Kommissionens meddelelse om »Cirkulær migration og mobilitetspartnerskaber mellem Den Europæiske Union og tredjelande« (2).

2. Migration og globalisering

2.1 Globaliseringsprocessen har medført fri bevægelighed af kapital, varer og tjenesteydelser. Bevægeligheden for personer er imidlertid stadig det område, der er flest begrænsninger på. For at give mindre udviklede økonomier større andel i den økonomiske vækst, der er drevet frem af globaliseringen, bør man beskæftige sig mere med spørgsmålet om personers frie bevægelighed. Denne udtalelse bygger på den grundtanke, at migration giver udviklingslandene lejlighed til at deltage mere jævnbyrdigt i dagens globaliserede økonomi. Migration har potentiale til at nedbringe uligheden, men må ikke ses som en erstatning for traditionel udviklingshjælp.

2.2 To overvejelser har beredt vejen for at skabe et koncept, der betragter migration som et bindeled mellem globalisering og udvikling. For det første viser den demografiske udvikling, at den nuværende mangel på arbejdskraft i EU formodentlig til stige i nærmeste fremtid, især i de arbejdskraftintensive servicesektorer. For det andet forventer Verdensbanken, at en velreguleret migration i nær fremtid kan yde en meget betragtelig finansiel bistand i form af pengeoverførsler til mennesker i fattige lande (3). Pengeoverførsler mellem OECD-landene, men også fra OECD-lande til udviklingslande og endda imellem udviklingslande er i støt stigning (4). International migration kan således være et vigtigt middel til at nå millenniumudviklingsmålene. Pengeoverførsler har lige som samudvikling og cirkulær migration et betydeligt udviklingspotentiale, som — endnu vigtigere — stimuleres af Vesteuropas arbejdsmarkedsbehov.

2.3 Det fremhæves i denne udtalelse, at der er behov for en gennemarbejdet, bred og integreret indfaldsvinkel til migrations- og udviklingspolitikken. Der kan dermed skabes en situation, som alle vinder på.

2.4 En sådan indfaldsvinkel anerkender, at der ikke er balance i migrationens positive og negative virkninger for udviklingslande, og behandler cost-benefit-faktorerne i dette lys. I nogle lande letter migration et pres skabt af overbefolkning og arbejdsløshed, og den bevidste eksport af faglært arbejdskraft skaber oversøiske kilder til fremtidige pengeoverførsler, udenlandske direkte investeringer og vidensoverførsel. I andre lande er den konstante udstrømning af menneskelige ressourcer en alvorlig hæmsko for udvikling. En god migrationsforvaltning styrker migrationens positive virkninger og mildner samtidig dens negative følger.

2.5 EØSU er enig i vurderingerne fra førende internationale udviklingsorganisationer som Verdensbanken, UK Department for International Development, Oxfam og andre, der alle understreger, at international migration har store muligheder for at mindske fattigdom og støtte den økonomiske udvikling i migranternes hjemlande. Pengeoverførsler øger de modtagende husholdningers indkomst i betydeligt omfang og er et effektivt middel til at nedbringe fattigdommen på kort sigt. Hvis de forvaltes godt, kan de endda føre til en langsigtet bæredygtig udvikling. Hertil bidrager desuden »samudvikling«, f.eks. diasporaens velgørenhedsarbejde, sociale overførsler, vidensoverførsel og tværnationale forretningsnetværk.

2.6 En godt forvaltet migrations- og udviklingspolitiks styrke bør være, at den kan beskytte sårbare lande (næsten alle landene i Afrika syd for Sahara) mod en negativ udvikling som følge af migration. De udviklingslande, der får mindst gavn af pengeoverførsler og velgørenhed, bærer ofte de højeste omkostninger ved migration, nemlig tabet af højtkvalificerede og talentfulde mennesker. De negative følger af ukontrolleret udvandring kan til en vis grad afhjælpes, hvis man stimulerer cirkulær og virtuel migration. Migrations- og udviklingspolitikken kan behandle de særlige behov og vilkår inden for f.eks. uddannelses- og sundhedssektorerne, der er særlig sårbare over for migration. Alle andre udviklingsinitiativer vil være uholdbare, hvis man ikke gennem strenge migrationsordninger forhindrer tab af kvalificeret sundhedspersonale i områder, der er hårdt ramt af HIV eller AIDS. Bilaterale og regionale migrationspartnerskaber mellem modtagerlande og oprindelseslande kan spille en vigtig rolle ved at beskytte disse sektorer, som er altafgørende for udviklingen.

2.7 EØSU konstaterer, at migration har en dyb indvirkning på oprindelses- og modtagerlandene på mange forskellige måder. Nogle konsekvenser erkendes først mange år efter, at ud- eller indvandringen er startet. Noget, der giver anledning til stigende bekymring, er den situation, som migrantbørn befinder sig i, når de er blevet i hjemlandet med en af forældrene, bl.a. med hensyn til deres sundheds- og uddannelsesudsigter. I et samfundsmæssigt perspektiv viser områder berørt af migration tegn på en skæv kønsfordeling, som utvivlsomt vil sætte præg på de sociale og økonomiske rammebetingelser for en langsigtet udvikling. Disse bekymrende forhold skal tages med i betragtning ved planlægning og gennemførelse af internationale migrationspolitikker.

2.8 EØSU peger på den gensidige sociale og økonomiske afhængighed mellem værtslandet og hjemlandet. Migranter med økonomisk succes vil være tilbøjelige til at sende flere penge hjem. Tilsvarende har socialt velintegrerede migranter større mulighed for effektivt at være med til at udvikle deres hjemland gennem velgørenhed, sociale overførsler og cirkulær eller virtuel migration end mindre velintegrerede migranter. Værtslandene bør derfor overveje foranstaltninger, der hindrer hjernespild, f.eks. forbedring af social integration i almindelighed, udjævning af lønforskelle, forbedring af arbejdsvilkår, adgang til fagforeninger eller udredning af migranters ofte problematiske retsstilling. Denne fremgangsmåde maksimerer migranternes bidrag til værtssamfundet og øger tilmed deres udviklingspotentiale.

2.9 Foranstaltninger beregnet på at begrænse ulovlig migration er ligeledes indbyrdes forbundne. Ulovlig migration skader modtagerlandene på grund af dens forbindelse til ulovlig beskæftigelse. Den udgør desuden en trussel for de (illegale) migranter, da de ofte står svagt i et farligt udnyttelsesforhold med hårde arbejdsvilkår og ringe overholdelse af sikkerheds- og sundhedsnormer. Ulovlig migration har endvidere negative udviklingskonsekvenser: mulighederne for integration i værtslandet er begrænsede, og de høje omkostninger ved denne form for migration reducerer sandsynligheden for pengeoverførsler til hjemlandet. Ikke desto mindre er legalisering af godt integrerede papirløse immigranters situation i værtslandet et humanitært krav såvel som en økonomisk og social nødvendighed. Hvis muligheden for lovlig migration øges, vil dens udviklingspotentiale blive større, samtidig med at efterspørgslen efter kriminelle organisationer involveret i smugling og menneskehandel mindskes. Lovlig migration vil derfor nedbringe udnyttelsen.

2.10 EØSU erkender, at syd-syd-migration er den mest udbredte form for international migration. Nabolande eller naboregioner er de hyppigst valgte mål for internationale migranter (5). I betragtning af, at migration indebærer risici og kræver finansielle ressourcer, kvalifikationer og netværk, er det indlysende, at den dominerende form for migration, især for de fattige (6), foregår inden for de nationale grænser. Derfor bør en bred indfaldsvinkel til migrations- og udviklingspolitik også omfatte overvejelser over den regionale og interne migrations mulige indvirkning på fattigdomsreduktion og økonomisk udvikling.

2.11 EØSU opfordrer medlemsstaterne til at anvende de standarder, der er fastlagt i Den internationale konvention om beskyttelse af vandrende arbejdstageres og deres familiemedlemmers rettigheder (1990).

3. Migration og nedbringelse af fattigdom — bedre muligheder for pengeoverførsler

3.1 EØSU erkender udviklingspotentialet i pengeoverførsler mellem migranter og deres familier, der forbliver i hjemlandet. Undersøgelser tyder på, at pengeoverførsler direkte øger modtagernes indtægtsniveau og dermed mindsker fattigdommen.

3.2 En uspecificeret, men betydelig del af pengeoverførslerne — mellem en og to tredjedele — foregår ad uformelle kanaler. Dette har negative konsekvenser såvel for migrant og modtager som for værtsland og oprindelsesland. På grund af manglende konkurrence mellem leverandørerne af finansielle tjenesteydelser i den uformelle sektor har migranter og modtagere ikke andet valg end at acceptere høje transaktionsomkostninger, som tærer på migranternes indkomst. For finansielt svage udviklingslande er pengeoverførsler en vigtig kilde til udenlandsk valuta. Hvis de kanaliseres gennem officielle pengeinstitutter forbedrer de den finansielle udvikling ved at øge det samlede niveau for indlån og udlån formidlet af den lokale banksektor (7). Pengeoverførsler sætter dermed en positiv makroøkonomisk udvikling i gang. Værtslande forbinder generelt sikkerhedsproblemer med den uformelle banksektor, hvidvaskning af penge eller finansiering af terrororganisationer; begge dele sker som oftest med anvendelse af uformelle finansielle transaktionsmetoder.

3.3 Der er mange grunde til, at migranter ofte vælger irregulære kanaler frem for banktjenester til deres pengeoverførsler. Mange migranter vælger irregulære overførselskanaler, fordi de officielle tjenesteudbydere er for dyre, for langsomme, for bureaukratiske eller simpelt hen ikke står til rådighed. Migranter udviser også mistillid til deres hjemlands pengeinstitutter eller frygt for valutakurssvingninger. Fattige modtagere, især i fjerntliggende landdistrikter, har ingen fysisk adgang til bankfaciliteter. Mange flere har ikke råd til omkostningerne ved en bankkonto. Overførselsgebyrer rammer lavindkomstfamilier, som regelmæssigt sender små pengebeløb hjem, uforholdsmæssigt hårdt. Papirløse migranter har ikke adgang til banktjenester, fordi de mangler den dokumentation, der kræves for at åbne en bankkonto.

3.4 EØSU opfordrer medlemsstaterne, Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet til at overveje følgende udviklingsfremmende initiativer:

3.4.1 Pengeinstitutter i oprindelseslandene bør give migranter, der bor og arbejder i udlandet, mulighed for at oprette opsparingskonti i udenlandsk valuta.

3.4.2 Banktjenester bør gøres tilgængelige for lavindkomstfamilier gennem lave banksatser og bør også tilvejebringes for lokalsamfund, der ikke har nogen banker. Dette kunne opnås ved at knytte banktjenester til mere udbredte serviceindustrier som post- eller detailhandelnet eller eksisterende kreditforeninger. Men bankerne bør ikke kompensere for reduktion af overførselsgebyrerne ved at fastlægge ufordelagtige vekselkurser til egen fordel.

3.4.3 Konkurrencen mellem leverandører af overførselstjenester skal øges med henblik på at nedbringe overførselsomkostningerne. Ikke-statslige organisationer og offentlige myndigheder i værtslandene kan tilskynde til konkurrence ved at formidle oplysninger om tjenesteleverandørpriser til sammenligning. Webstedet www.sendmoneyhome.org er et forbilledligt tiltag. Civilsamfundet bør i samarbejde med finansielle institutioner påtage sig den nøgleopgave, det er at øge migranters kendskab til finansielle anliggender.

3.4.4 En modernisering af bankteknologien i oprindelseslandene kan reducere overførselsomkostningerne væsentligt, øge behandlingshastigheden og styrke overførselssikkerheden. I fjerntliggende områder kan satellitbaseret informationsteknologi forbedre forvaltningssystemet og muliggøre elektroniske overførsler, hvilket vil skabe endnu større effektivitet. En innovativ måde at øge de finansielle tjenesteydelsers udbredelse på er at indføre hævekort eller tilbyde ekstra mobiltelefontjenester. Alle disse kapacitetsopbyggende foranstaltninger kræver investeringer, der kunne fremmes af officiel udviklingsbistand eller gennem offentlig-private partnerskaber.

3.4.5 De strenge identifikationskrav virker afskrækkende på papirløse migranter, som ønsker at åbne en bankkonto. Bankerne bør udvikle ideer om forbedring af adgangen til banktjenester for papirløse migranter. Medlemsstaterne bør overveje rimelige ændringer af regelsættet for banksektoren for at gøre dette muligt.

3.5 For at øge pengeoverførslernes udviklingsfremmende effekt er det nødvendigt først at reducere omkostningerne. Dernæst skal overførselsprocedurerne gøres enklere. Modtagerlandene bør derfor indgå overførselspartnerskaber med oprindelseslande, der modtager store summer i overførsler. Disse partnerskaber kunne bane vej for forbedringer af fattiges adgang til pengeinstitutter, styrke de finansielle tjenesteleverandørers mulighed for at lette overførselsprocedurerne og skabe incitament til at anvende formelle overførselskanaler.

3.6 EØSU opfordrer pengeinstitutter, der opererer fra EU, til at udvikle banktjenestepolitikker, der fokuserer skarpt på virksomhedernes sociale ansvar og realiserer bankernes centrale rolle ved at imødekomme migranters og migrantfamiliers behov.

3.7 EØSU opfordrer indtrængende til indgåelse af partnerskaber om initiativer, som fremmer anvendelse af pengeoverførsler i udviklingsøjemed ved at sænke omkostningerne og øge adgangen til overførsler. Der skal her gøres rede for to eksemplariske modeller:

3.7.1 Erhvervssammenslutningen af mobiloperatører, GSM, og kreditkortselskabet MasterCard har etableret et system, der vil give migranter mulighed for at indsætte penge på deres mobiltelefon og beordre dem sendt til et mobiltelefonnummer i udlandet, hvor modtageren modtager en tekstmeddelelse om, at pengene er ankommet.

3.7.2 Den britiske bank Lloyds TSB har indgået et samarbejde med den indiske bank ICICI om at tillade indere, der ikke bor i hjemlandet, at foretage pengeoverførsler til Indien uden gebyr, så længe der er en minimumssaldo på deres ICICI-konto.

3.8 Pengeoverførsler har især under konflikter og kriser eller efter naturkatastrofer vist sig at være et effektivt og hurtigt middel til at opfylde flygtninges og ofres behov i hjemlandet. Humanitære hjælpeorganisationer og nødhjælpsorganisationer bør overveje at skabe adgang til pengeoverførsler som en del af deres hjælpepakker efter en konflikt eller katastrofe.

4. Migration og udjævning af uligheder gennem regulering af lovlige migrationsstrømme til fordel for underudviklede regioner

4.1 Selvom pengeoverførsler umiddelbart kan mindske modtagernes fattigdom, er deres udviklingseffekt som private transaktioner begrænset, da det generelt set ikke er de fattige, der modtager overførsler fra udlandet. Det er tværtimod familier fra den lavere middelklasse, der er i stand til at betale migrationens startomkostninger. Dertil kommer, at pengeoverførsler først og fremmest går til store udvandringslande, der har en bevidst politik for eksport af menneskelige ressourcer. Mindre end en tredjedel går til de allermindst udviklede lande. Den fortsatte indstrømning af pengeoverførsler er i høj grad afhængig af en stadig udstrømning af migranter og er derfor sårbar over for ændringer i værtslandenes indvandringspolitik eller økonomiske vækst.

4.2 For at øge pengeoverførslernes fattigdomsbekæmpende virkning og samtidig udjævne ulighederne skal modtagerlandene ikke blot som ovenfor beskrevet forbedre forvaltningen af og adgangen til overførsler, men også blive bedre til at forvalte de forudgående migrationsstrømme. Restriktioner for migranters lovlige indrejse til modtagerlande vil derfor have en negativ indvirkning på strømmen af pengeoverførsler til oprindelseslandene. Modtagerlandene kan også effektivt bestemme pengeoverførslernes retning ved at give specifikke indvandrergrupper fra bestemte oprindelseslande eller -regioner en »præferentiel indvandringsstatus«. Dette modvirker, at forudeksisterende netværk af migranter i et land fører til regionale skævheder, og at uligheden øges yderligere i oprindelseslandene. På denne måde tilgodeser værtslandet de mindst udviklede regioner i oprindelseslandene og er med til at reducere uligheden. En anden måde, hvorpå man kan sikre, at pengeoverførsler når frem til de mindst udviklede, er ved at målrette indsatsen over for medlemmer af disse lavindkomstfamilier og lette deres migrationsproces.

5. Migration og (sam)udvikling

5.1 »Samudvikling« betegner migranters aktiviteter, der ikke erstatter, men supplerer udviklingshjælpen. Karakteristisk for disse aktiviteter er programmer baseret på behov, bæredygtighed og mulighed for at knytte forbindelse mellem diasporagrupper og lokalsamfund i oprindelseslandene. En form for samudvikling, der når ud til alle indkomstlag i det modtagende lokalsamfund, er investeringer i uddannelsesinfrastruktur og basale sundhedstjenester på grundlag af pengeoverførsler. Derfor støtter EØSU, at overførsel af penge integreres i samudviklingsaktiviteterne.

5.1.1 Medfinansieringsprogrammet er et initiativ, der kan tjene som forbillede. Enhver pengeoverførsel, som migranter kanaliserer over i lokale udviklingsprojekter i deres oprindelsesland, modsvares af et lige så stort beløb fra hver af programmets institutionelle partnere (8). Disse partnere er ideelt set udviklingsbistandsorganisationer, som bidrager til programmet med forvaltningsekspertise og erfarent personale i samarbejde med de lokale myndigheder med henblik på at opnå bæredygtighed. Disse medfinansieringsprogrammer bør blive almindelig kendt og gøres tilgængelige via informationsplatforme, der også fremmer anvendelse af officielle bankkanaler til overførsler. Når først man har identificeret vellykkede medfinansieringsprogrammer, bør »matchende« partnere fra den private sektor inkluderes. Især virksomheder, der beskæftiger mange migranter, og leverandører af finansielle tjenester, der formidler pengeoverførsler, bør tilskyndes til at deltage og hver især påtage sig et socialt ansvar. Disse offentlig-private partnerskaber er til gavn for alle deltagerne: udviklingseffekten øges på grund af de større kollektive overførsler, og virksomheder og banker opbygger et tillidsforhold til deres kunder. EØSU er dog klar over, at der ved samarbejde mellem oprindelseslande og værtslande bør tages højde for alle niveauer; ikke kun regeringer og institutionelle myndigheder, men også arbejdsmarkedets parter og det organiserede civilsamfund. Udviklingen af antikorruptionspraksis og -chartre vil således kunne hindre udviklingen af grisk praksis i forbindelse med pengeoverførsler.

5.2 Andre former for samudvikling fokuserer på at målrette overførsler til iværksætter- eller investeringsrelaterede aktiviteter.

5.2.1 Oprindelseslandene kan tilbyde incitamenter til at styrke de samlede strømme af pengeoverførsler til samudvikling ved f.eks. at give migranter fritagelse for indkomstskat, hvis de investerer i lokale virksomheder, eller fritage erhvervsinvesteringer for importtold.

5.2.2 EØSU opfordrer pengeinstitutter og udviklingskontorer til at teste pilotprogrammer, som knytter forbindelse mellem pengeoverførsler og mikrofinansieringsinstitutioner i udviklingslande.

5.2.3 Banker og pengeinstitutter i oprindelseslande og værtslande bør tilskyndes til at udvikle overførselspartnerskaber for at gøre det lettere at sælge supplerende finansielle tjenesteydelser, f.eks. tilbud om små forretningslån eller boliglån, samtidig med overførselstjenesterne (»cross-selling«).

5.2.4 For at støtte og øge disse aktiviteter bør udviklingskontorer og civilsamfundsorganisationer informere migrantbefolkningen i værtslandene om investeringsmuligheder, tilbyde erhvervskurser og formidle netværk, der skaber kontakt mellem migranter og kapitaltrængende iværksættere i oprindelseslandene. Migranter, der er iværksættere i værtslande, og iværksættere i oprindelseslande bør knyttes sammen i strategiske forretnings- og udviklingsnetværk.

5.3 Nogle af de ovennævnte foranstaltninger kræver samarbejde med diasporaorganisationer i værtslandene. Kontaktnettet mellem diasporaen og oprindelseslandet er først og fremmest et resultat af enkeltpersoners eller gruppers handlinger på eget initiativ. Disse net er en vigtig kilde til direkte udenlandske investeringer, viden- og teknologioverførsel, velgørenhed og sociale såvel som kulturelle overførsler. De kan endog spille en rolle i freds- og genopbygningsprocesser. De mindst udviklede lande har imidlertid ikke kapacitet til at spore migranter i udlandet og opbygge diasporanetværk for at udnytte disse ressourcer til udviklingsformål (pengeoverførsler, investeringer, kvalifikationer, viden).

5.4 Udfordringen er derfor at opbygge kapacitet i diasporaorganisationer, hvis medlemmer stammer fra de mindst udviklede lande, og målrette udviklingsindsatsen til de laveste indkomstgrupper.

5.5 I kapacitetsopbygningsprocessen må man tage hensyn til, at diasporafællesskaber i de fleste tilfælde er uformelt og løst organiseret. De har landespecifikke strukturer og har særlige former for samspil med deres oprindelsesland.

5.6 Bestræbelserne på at finde frem til egnede diasporagrupper og øge deres evne til at bidrage til udviklingen af deres hjemland kan resultere i oprettelsen af en hjernetrust. Dette opnås via humankapitalprogrammer, som rekrutterer migranter (eller deres børn) til offentlige og private udviklingsprogrammer. Disse programmer udnytter sprogfærdigheder og kulturelle kompetencer og stiller nyerhvervede faglige kvalifikationer, ekspertise og kontakter til rådighed for udviklingslande.

5.6.1 Før man kan begynde med at opbygge kapacitet i diasporaorganisationer og i de mindst udviklede lande, er det nødvendigt at identificere og kortlægge disse organisationer og netværk. EØSU anbefaler derfor, at der opbygges frivillige registre over kvalificerede migranter fra hjerneflugtramte lande, som bor i værtslande, og migrantvirksomheder fra små og mellemstore udviklingslande, der i øjeblikket drives i værtslande.

5.6.2 Når diasporaorganisationerne er blevet identificeret, skal de sættes i stand til at optage kontakt med oprindelseslandene og bidrage til udviklingen. Modtagerlande og internationale udviklingsorganisationer bør tilbyde platforme og fora, rejselegater, stipendier og virksomhedsmøder for at lette denne proces.

5.7 Eksistensen af diasporafællesskaber er ikke ensbetydende med, at en positiv udviklingseffekt på oprindelseslandet er sikret. De politiske, sociale og økonomiske forhold i udviklingslandet samt dets politik spiller en lige så stor eller større rolle. Migrantorganisationer bør dog generelt i højere grad inddrages i udviklingsspørgsmål. Udviklingsorganisationerne anmodes derfor om at komme migrantorganisationer i møde for at drøfte muligheden for et nyttigt samarbejde.

5.8 EØSU støtter oprettelsen af en særlig fond for migration og udvikling for at gøre de ovenfor nævnte udviklingsaktiviteter til virkelighed.

6. Migration og mindskelse af virkningerne af hjerneflugt gennem oprettelse af hjernetrust samt fremme af cirkulær og virtuel migration

6.1 Frivillig udvandring af arbejdskraft har ofte gavnlige økonomiske konsekvenser for oprindelseslandene. International migration letter presset fra overbefolkning og arbejdsløshed i mange oprindelseslande. Nogle lande har succes med en bevidst eksport af arbejdskraft med henblik på opbygning af oversøiske puljer, hvorfra der udgår pengeoverførsler, direkte udenlandske investeringer og overførsel af viden. Den permanente udvandring af menneskelige ressourcer, især de højtkvalificerede og talentfulde, er imidlertid en hæmsko for udviklingen i de mindst udviklede lande, som hverken har økonomisk eller institutionel kapacitet til at skabe erstatninger for dem.

6.2 EØSU opfordrer derfor alle aktører til først at tage alle de nødvendige forholdsregler for at afbøde virkningerne af hjerneflugt og dernæst udvikle planer, der skal forhindre yderligere svækkelse af arbejdskraften i sårbare økonomier og sektorer. Kommissionen har allerede i sin nyligt udsendte meddelelse understreget, at reduktion af virkningerne af hjerneflugt involverer tiltag som cirkulær og virtuel migration (9). Etiske adfærdskodeks, højere indkomster og kompensationsfonde er blandt de tiltag, der kan forebygge, at kvalificerede fagfolk forlader landet. Endvidere kan velplanlagte virksomhedsudflytninger fra OECD-lande til udviklingslande lette migrationspresset i disse lande. Man bør dog overveje at indføre samme tiltag for ansatte i udflyttede industrier i udviklingslande som dem, der drøftes for at forhindre »hjernespild« i udviklede modtagerlande.

6.3 Cirkulær og virtuel migration bygger på diasporagruppers ovenfor omtalte kompetencer og deres evner til at knytte forbindelser til deres oprindelsesland, dvs. til at danne en hjernetrust. Kvalificerede migranter, som har fået en højere uddannelse eller erhvervsuddannelse i modtagerlandet, kan være et aktiv for deres oprindelsesland, hvis de er i stand til at overføre deres kompetencer og tjenester.

6.4 Dannelse af hjernetruster er modtrækket til hjerneflugt, eftersom nettotabet i oprindelseslandet ideelt set indgår i den migrationsbaserede hjernetrust i modtagerlandet. Vigtigere er det dog, at hjernetruster kan mildne nogle af hjerneflugtens skadevirkninger i oprindelseslandene. Individuelle migranter kan tilbyde deres kompetence eller organisatoriske kapacitet til deres oprindelsesland på et midlertidigt grundlag — midlertidig tilbagevenden — eller på et virtuelt grundlag gennem webbaserede applikationer og onlineplatforme.

6.4.1 Visaordninger bør tilpasses, så det bliver lettere for fagfolk at »pendle« mellem værtsland og hjemland. Internationale udviklingsorganisationer bør overveje udviklingsordninger, der virtuelt overfører tjenester og viden, som indehaves af højtkvalificerede migranter i modtagerlande, f.eks. hjertespecialister, der benytter internettet til at analysere lægejournaler fra hjemlandet, geologer, der skaffer adgang til de mest avancerede laboratorier i værtslandet eller finansanalytikere, der vurderer virksomhedsplaner for mikrofinansieringsprogrammer. Cirkulær migration kan lettes ved f.eks. at tilbyde visa, der dækker flere indrejser.

6.4.2 Et andet kraftigt incitament til hjemvenden og/eller cirkulær migration er migranternes mulighed for at overføre pensionsydelser og sociale sikringsydelser fra værtslandet til hjemlandet.

6.4.3 Udviklingslande skal informeres om mulighederne for samudvikling og desuden opfordres og sættes i stand til at opbygge netværksforbindelser med deres diasporagrupper i udlandet.

6.4.4 Disse tiltag kræver selvfølgelig en vellykket integration af migranter i værtslandet. Modtagerlande skal reducere hjernespild (migranter, der arbejder i job på et lavere niveau end deres oprindelige uddannelse) ved at blive bedre til at vurdere migranternes kompetencer og følgelig anerkende de grader og eksamensbeviser, de har erhvervet i oprindelseslandet. Dette vil øge deres bidrag til værtslandet og deres udviklingseffekt på hjemlandet.

6.5 Det bør være en grundregel at regulere udvandring fra bestemte sektorer som f.eks. uddannelse og sundhedsvæsen. Beskyttelse af disse særlig sårbare sektorer mod hjerneflugt kræver foranstaltninger, som tager fat om de uddrivelses- og tiltrækningsfaktorer, der ligger til grund for migration.

6.5.1 EØSU råder indtrængende udviklingslande til ikke at rekruttere arbejdskraft fra de sårbare udviklingslande. Den britiske regering har indført en forbilledlig adfærdskodeks om etisk rekruttering, som forpligter offentlige og private lægelige institutioner til ikke at rekruttere nyt personale fra udviklingslande, der har mangel på arbejdskraft inden for sundhedsvæsenet.

6.5.2 På samme måde kan modtagerlandenes politik for indvandring af arbejdskraft tilpasses, således at strømmen af højtkvalificerede mennesker fra udviklingslande i risikozonen holdes nede på et minimum.

6.6 Der er flere muligheder for at imødegå effekten af hjerneflugt, afhængigt af de disponible ressourcer i truede og sårbare udviklingslande.

6.6.1 En mulighed er at opbygge et arbejdskraftoverskud, som åbner mulighed for at følge en eksportorienteret udviklingsstrategi for menneskelige ressourcer. Denne uddannelsesindsats kan eventuelt finansieres af exitbeskatning af højtkvalificerede specialister, som vælger at migrere. Disse skatter kan betales af emigranten eller modtagerlandet.

6.6.2 Tilbagebetalingsaftaler (kompensationsfonde) mellem migranten og oprindelseslandet inden afrejsen kan modvirke permanent migration, og sikre oprindelseslandet godtgørelse for dets uddannelsesomkostninger (10).

6.6.3 Dannelsen af hjernetruster for oprindelseslande, der er alvorligt ramt af hjerneflugt, kan intensiveres.

6.6.4 Højtkvalificerede fagfolk, som rejser til ikke-udviklingslande for at videreuddanne eller specialisere sig, kan sikres mulighed for genindrejse eller lettilgængelige visa til kortvarige ophold af værtslandet. Disse regler for cirkulær migration kan tilskynde til returmigration til oprindelseslandet.

7. Integration af migrations- og udviklingspolitik og sikring af politiksammenhæng

7.1 EØSU erkender som tidligere nævnt, at syd-syd-migration og regional migration er langt mere udbredt end international migration mellem udviklingslande og udviklede lande. Man bør derfor i større grad rette opmærksomheden mod regionale tilgange til migration og udvikling, sådan som Den Afrikanske Union allerede har gjort det.

7.2 EØSU fremhæver behovet for at indarbejde migrations- og udviklingspolitik i værtslandenes indvandrings- og integrationspolitik samt i oprindelseslandenes nationale udviklingsstrategier og internationale udviklingsorganisationers strategier for fattigdomsbekæmpelse.

7.3 EØSU konstaterer, at politiksammenhæng er meget gavnlig for det forventede resultat af migrations- og udviklingspolitikker. Handels- og sikkerhedspolitik bør ikke underminere migrations- og udviklingspolitikkens indsats til gavn for udviklingen. EØSU's opfordrer medlemsstaterne til at tilstræbe sammenhæng i deres politikker ved ikke at argumentere for forskellige politikker på nationalt niveau og EU-niveau.

Bruxelles, den 12. december 2007. Dimitris DIMITRIADIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) SOC/268 Indvandring og udviklingssamarbejde, 4. juni 2007.

(2) KOM(2007) 248 endelig af 16.5.2007.

(3) Verdensbanken, 2006. Global økonomisk prognose.

(4) Ifølge Verdensbanken er overførslerne mellem 2001 og 2005 fordoblet til et rekordbeløb på 249 mia. USD i 2005, hvoraf udviklingslande modtog 180 mia. — fire gange så meget som den officielle udviklingsbistand (Verdensbanken (2006): International Migration Agenda and the World Bank — Managing Risks and Enhancing Benefits). Oxfam anslår den årlige strøm af pengeoverførsler til udviklingslande til at ligge på 80 mia. USD (International Development Committee Inquiry on Migration and Development, Oxfam, 2003). Ifølge skøn fra Den Globale Kommission om International Migration ligger de samlede overførsler til udviklingslande på 93 mia. USD årligt (Migration and Development, Policy Analysis and Research Programme, 2003). Alt i alt udgør overførsler 2,2 % af bruttonationalproduktet i alle udviklingslande (Den Internationale Valutafond, 2005).

(5) Især Sydafrika bærer en stor byrde som et særlig efterstræbt indvandringsland for hele regionen.

(6) Se DFID-rapporten »Moving out of poverty — making migration work better for poor people«

(http://www.dfid.gov.uk/pubs/files/migration-policy-paper-draft.pdf).

(7) Bankerne kan som følge heraf skaffe billigere langsigtet finansiering fra internationale kapitalmarkeder ved at stille fremtidige overførsler som sikkerhed.

(8) Et eksempel er indvandrersamfundet i USA, der kommer fra staten Zacatecas i Mexico. »Tre for en«-programmet sørger for, at der for hver dollar, der hjemsendes af indvandrerorganisationer, gives 1 dollar fra den føderale regering i Mexico og 1 dollar fra staten Zacatecas. Initiativer af denne art opnår kun succes, hvis indvandrerne er så velintegrerede i værtssamfundet, at de er i stand til selv at organisere dem.

(9) Meddelelse fra Kommissionen om cirkulær migration og mobilitetspartnerskaber mellem Den Europæiske Union og tredjelande.

(10) En nærmere beskrivelse af kompensationsfonde mellem migrant og oprindelsesland findes i EØSU's sonderende udtalelse »Sundhed og migration« (ordfører Sukhdev Sharma og medordfører Ágnes Cser), (EUT C 256 af 27.10.2007).