Nr. C 282/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.11.81 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSION 
Forslag til Rådets forordning (EØF) om fastsættelse af retningslinjer for anvendelse af 
traktatens artikel 85 og 86 på søtransport 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 16. oktober 1981) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 87, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parla­
mentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
konkurrencereglerne udgør en del af de almindelige 
bestemmelser i traktaten, som ligeledes gælder for 
søtransport; de nærmere retningslinjer for anven­
delsen af disse bestemmelser findes i traktatens kapitel 
vedrørende konkurrencereglerne eller skal fastsættes i 
henhold til de deri fastlagte procedurer; 
i medfør af Rådets forordning nr. Hl (*) finder 
Rådets forordning nr. 17 (2) ikke anvendelse på 
søtransport, medens Rådets forordning (EØF) nr. 
1017/68 (3) kun finder anvendelse på transport på 
landjorden; Kommissionen har således i øjeblikket 
ingen midler til direkte at behandle tilfælde af 
O EFT nr. 124 af 28. 11. 1962, s. 2751 (specialudgave 
1959-62, s. 258). 
(2) EFT nr. 58 af 10. 7. 1962, s. 1655 (specialudgave 
1959-62, s. 220). 
C) EFT nr. L 175 af 23. 7. 1968, s. 1 (specialudgave 1968, 
s. 295). formodet overtrædelse af artikel 85 og 86 inden for 
søtransportsektoren; den har heller ikke de nødven­
dige beslutnings- og sanktionsbeføjelser til selv at 
standse de overtrædelser, den konstaterer; 
dette forhold gør det nødvendigt, at der udstedes en 
forordning om anvendelse af konkurrencereglerne på 
søtransport i lighed med de forordninger, der gælder 
for transport på landjord og de øvrige økonomiske 
sektorer; i Rådets forordning (EØF) nr. 954/79 om 
medlemsstaternes ratifikation eller tiltrædelse af De 
forenede Nationers konvention om en kodeks for 
linjekonferencer (4) har Fællesskabet truffet vedta­
gelse om et vigtigt element i sin søtransportpolitik; 
dette element vil omfatte anvendelsen af kodeksen på 
en lang række konferencer, som besejler havne i 
Fællesskabet, medens mangfoldige andre konferencer, 
der besejler havne i Fællesskabet sandsynligvis ikke vil 
falde ind under kodeksen; Rådet har bestemt, at 
Fællesskabet selv senere skal deltage i konventionen 
om kodeksen; forordningen om anvendelsen af 
konkurrenceregler på søtransport, som er forudset i 
den sidste betragtning i forordning (EØF) nr. 954/79, 
skal tage hensyn til vedtagelsen heraf; for så vidt især 
angår de konferencer, der falder ind under kodeksen, 
skal forordningen, samtidig med at den undgår 
konflikter med kodeksen, eventuelt supplere eller 
præcisere denne; 
i betragtning af de erfaringer, som Kommissionen i 
dag kan bygge på inden for søtransporten, fore­
kommer det ønskværdigt ikke at lade transport af 
massegods (bulk) være omfattet af denne forordning; 
O EFT nr. L 121 af 17. 5. 1979, s. 1. 
5.11.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 282/5 
en sådan forordning skal tilgodese to hensyn, nemlig 
dels nødvendigheden af, at der fastsættes gennemfø­
relsesbestemmelser, ved hjælp af hvilke Kommissionen 
kan sikre, at konkurrencen ikke på utilbørlig vis for­
drejes inden for det fælles marked, dels nødvendig­
heden af at undgå en for vidtgående regulering af den 
pågældende sektor; 
denne forordning skal præcisere anvendelsesområdet 
for bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 under 
hensyntagen til de særlige aspekter ved søtransport; 
aftaler eller misbrug i forbindelse med søtransport 
mellem tredjelande eller inden for en medlemsstat vil i 
almindelighed ikke have nogen mærkbar indflydelse 
på handelen mellem medlemsstater; derimod er der 
mulighed for, at handelen mellem medlemsstater 
påvirkes, når disse aftaler eller dette misbrug vedrører 
international transport — herunder transport inden 
for Fællesskabet — til og fra havne i Fællesskabet; 
sådanne aftaler og sådant misbrug kan få indflydelse 
på konkurrencen, dels mellem havnene i forskellige 
medlemsstater ved at ændre deres respektive bagland, 
dels mellem de aktiviteter, der foregår inden for disse 
havnes bagland, og kan således forstyrre samhandelen 
inden for Fællesskabet; denne forordnings anvendel­
sesområde bør derfor begrænses til de sidstnævnte 
former for aftaler og misbrug; 
visse former for aftaler, vedtagelser og samordnet 
praksis af teknisk karakter kan fritages fra forbudet 
mod aftaler, fordi de generelt ikke er konkurrencebe­
grænsende; 
det er hensigtsmæssigt at fastsætte regler for gruppe­
fritagelser for linjekonferencer; som anført i sidste 
betragtning i Rådets forordning (EØF) nr. 954/79 
har linjekonferencerne en stabiliserende rolle, der kan 
give afskiberne en garanti for pålidelige tjeneste­
ydelser; de bidrager ligeledes til at sikre et tilstrække­
ligt stort udbud af regelmæssige og fyldestgørende 
søtransportydelser, hvor der på rimelig vis tages 
hensyn til brugernes interesser; disse resultater kan 
ikke opnås uden det samarbejde, der finder sted 
mellem rederierne inden for nævnte linjekonferencer 
vedrørende takster og eventuelt udbud af ledig kapa­
citet eller fordeling af de godsmængder, der skal 
transporteres, eller endog af indtægterne; i de fleste 
tilfælde er konferencerne udsat for en effektiv 
konkurrence både fra linjerederier, som ikke deltager 
i konferencerne, og fra tramprederier samt i visse 
tilfælde fra andre transportformer; desuden udøver 
flådernes mobilitet, som er kendetegnende for 
udbudsstrukturen inden for søtransportområdet, et 
stadigt konkurrencemæssigt pres på konferencerne, 
som normalt ikke har mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende 
søtransportydelser; 
for at forhindre fremgangsmåder fra konferencernes 
side, som er uforenelige med traktatens artikel 85, 
stk. 3, bør der imidlertid til denne fritagelse knyttes 
visse påbud og betingelser; 
disse betingelser skal forhindre, at konferencerne 
foretager konkurrencebegrænsninger, som ikke måtte 
være nødvendige for at nå de mål, som er begrund­
elsen for, at der indrømmes en fritagelse; til dette 
formål må konferencerne ikke for samme befragt-
ningsforhold anvende differentierede transportpriser 
og -vilkår udelukkende på baggrund af de transporte­
rede produkters oprindelsesland eller bestemmelses­
sted og således fremkalde omlægninger i samhandelen 
inden for Fællesskabet, som er til skade for visse 
havne, afskibere, transportvirksomheder eller trans­
portområdets støtteerhverv; »fidelity«-aftaler bør lige­
ledes kun tillades efter retningslinjer, som ikke i 
overdreven grad begrænser brugernes frihed og 
således konkurrencen inden for transportsektoren, 
dog uden at dette indskrænker konferencens ret til at 
skride ind over for dem, der på urimelig vis 
unddrager sig den »fidelity«-forpligtelse, som er 
forudsætningen for de rabatter, nedsatte fragtrater 
eller provisionsbeløb, som konferencen har 
indrømmet dem; brugerne bør frit kunne vælge, 
hvilke virksomheder de ønsker at benytte til transport 
på landjorden eller til at præstere tjenesteydelser ved 
kajen, som ikke er omfattet af fragtprisen eller de 
afgifter, der er aftalt med rederiet; 
der bør ligeledes knyttes visse påbud til fritagelsen; i 
denne henseende bør brugerne til enhver tid kunne få 
oplysning om de transportpriser og -betingelser, som 
konferencens medlemmer anvender, idet transport på 
landjorden, som foretages af søtransportvirksom­
heder, dog stadig falder ind under Rådets forordning 
(EØF) nr. 1017/68 om anvendelse af konkurrencereg­
lerne på transport på landjorden; der bør fastsættes 
regler for, at voldgiftskendelser og henstillinger fra 
forligsinstitutioner, som parterne har accepteret, 
øjeblikkelig meddeles til Kommissionen, således at 
denne kan kontrollere, at de ikke fritager konferen­
cerne for de betingelser, der er fastsat i nævnte 
forordning, og at de således ikke overtræder bestem­
melserne i artikel 85 og 86, som er en del af Fælles­
skabets offentlige orden; 
konsultationer mellem brugerne eller deres sammen­
slutninger på den ene side og konferencerne på den 
anden side vil kunne sikre, at søtransporten fungerer 
mere effektivt, samtidig med at der i højere grad 
tages hensyn til brugernes behov; følgelig bør visse 
Nr. C 282/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 11.81 
aftaler fritages, som kunne være resultatet af disse 
konsultationer; 
fritagelse kan ikke opnås, hvis de i artikel 85, stk. 3, 
nævnte betingelser ikke er opfyldt; Kommissionen 
skal derfor have mulighed for at træffe egnede foran­
staltninger, såfremt det måtte vise sig, at en aftale, der 
er fritaget, på grund af særlige omstændigheder 
medfører visse virkninger, der er uforenelige med 
artikel 85, stk. 3; på grund af den særlige rolle, som 
linjekonferencerne spiller for søtransport i fast 
linjefart, må Kommissionen skride gradvis til værks 
og afpasse sine foranstaltninger efter forholdene; den 
bør derfor have mulighed for først at rette henstiJ? 
linger for så dernæst at træffe beslutninger; 
den ugyldighed, der ifølge artikel 85, stk. 2, 
indtræder umiddelbart, gælder kun med hensyn til de 
elementer i aftalen, som rammes af forbudet i artikel 
85, stk. 1, og finder kun anvendelse på aftalen som 
helhed, såfremt disse elementer ikke synes at kunne 
udskilles fra den pågældende aftale; Kommissionen 
skal således, dersom den konstaterer en overtrædelse 
af fritagelsen, præcisere, hvilke elementer i aftalen der 
rammes af forbudet, og som derfor er uden retsvirk­
ning, eller også angive grundene til, at disse 
elementer ikke kan udskilles fra resten af aftalen, 
således at denne som helhed er ugyldig; 
på baggrund af de særlige træk ved international 
søtransport bør der tages hensyn til, at anvendelsen af 
denne forordning på visse aftaler eller fremgangs­
måder kan føre til konflikter med lovbestemmelser i 
visse tredjelande og få skadelige følger for Fællesska­
bets betydelige handelsmæssige og søfartsmæssige 
interesser; det bør derfor fastsættes, at Kommissionen 
i sådanne tilfælde bestræber sig på sammen med de 
pågældende tredjelande at finde frem til løsninger, 
der kan beskytte de pågældende interesser,' 
denne forordning skal fastsætte de procedurer samt 
beslutnings- og sanktionsbeføjelser, der er nødvendige 
for at sikre overholdelsen af de i artikel 85, stk. 1, og 
artikel 86 fastsatte forbud samt af betingelserne for 
anvendelse af artikel 85, stk. 3; 
der bør i denne forbindelse tages hensyn til proce­
durebestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1017/68, 
der finder anvendelse på transport på landjorden, og 
hvori der tages visse forhold i betragtning, der gør sig 
særlig gældende for transportvirksomhed som helhed; 
navnlig i betragtning af de særlige aspekter af 
søtransport er det først og fremmest virksomhedernes 
opgave at sikre, at deres aftaler, vedtagelser eller 
samordnede praksis er i overensstemmelse med 
konkurrencereglerne, og det er derfor ikke nødven­digt at pålægge dem en forpligtelse til at anmelde 
dem til Kommissionen; 
virksomhederne kan imidlertid i visse tilfælde nære et 
ønske om at få en forsikring fra Kommissionen om, 
at aftalerne, vedtagelserne eller den samordnede 
praksis er i overensstemmelse med gældende bestem­
melser; der bør derfor med hensyn hertil fastsættes en 
forenklet procedure — 
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
AFSNIT I 
MATERIELLE REGLER 
Artikel 1 
Forordningens formål og anvendelsesområde 
1. Denne forordning fastlægger de nærmere regler 
for anvendelse af traktatens artikel 85 og 86 på 
søtransport. 
2. Forordningens bestemmelser vedrører kun inter­
national søtransport, med undtagelse af transport af 
massegods, til og fra en eller flere havne i Fælles­
skabet. 
Artikel 2 
Lovlig undtagelse for tekniske aftaler 
1. Det i traktatens artikel 85, stk. 1, fastsatte 
forbud gælder ikke for aftaler, vedtagelser og 
samordnet praksis, som udelukkende har til formål og 
til følge at gennemføre forbedringer eller iværksætte 
samarbejde af teknisk karakter: 
a) ved opstilling eller ensartet anvendelse af normer 
eller typer for skibe og andre transportmidler, 
materiel, forsyninger og faste anlæg; 
b) ved udveksling eller fælles anvendelse af skibe og 
andre transportmidler, personale, materiel og faste 
anlæg til gennemførelse af transporten; 
c) ved tilrettelæggelse og gennemførelse af forbindel-
sestransport eller supplerende transport samt 
opstilling og anvendelse af totalpriser og -vilkår 
for sådan transport; 
d) ved samordning af fartplanerne for transporter ad 
successive ruter; 
e) ved samleladning af enkeltstykforsendelser; 
5.11.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 282/7 
f) ved opstilling eller anvendelse af ensartede regler 
for transporttariffernes struktur og for betingel­
serne for disse anvendelse, for så vidt de ikke 
direkte eller indirekte fastlægger transportpriserne 
og -vilkårene. 
2. Kommissionen forelægger om nødvendigt Rådet 
forslag til ændring af fortegnelsen i denne artikels 
stk. 1. 
Artikel 3 
Fritagelse for aftaler mellem transportvirksomheder 
om linjetrafik 
1. En linjekonference er en gruppe af søtransport­
virksomheder, som i linjefart varetager transport af 
varer eller befordring af passagerer på en eller flere 
ruter inden for et geografisk afgrænset område, og 
som ved fælles overenskomst fastsætter priser og 
andre vilkår for sådanne tjenesteydelser. 
2. Aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis 
mellem alle eller en del af en konferences medlemmer 
eller mellem flere linjekonferencer, hvorved der 
forfølges et eller flere af følgende mål: 
a) at fastsætte priser og vilkår i forbindelse med 
ovennævnte linietrafik, og eventuelt, 
b) at samordne fartøjernes fartplaner eller tids­
punkter for deres afsejling eller anløb, 
c) at bestemme hyppigheden af rejserne eller anlø­
bene, 
d) at samordne eller fordele rejserne eller anløbene 
mellem konferencens medlemmer, 
e) at regulere hver af medlemmernes transportkapa­
citet, 
f) at fordele godsmængderne eller indtægterne, 
er fritaget fra forbudet i traktatens artikel 85, stk. 1, 
på de i denne forordnings artikel 4 fastsatte betin­
gelser. 
Artikel 4 
Betingelser knyttet til fritagelsen 
Til den i artikel 3 fastsatte fritagelse knyttes følgende 
betingelser: 
1. En konference må ikke inden for fællesmarkedet 
virke til skade for visse havne, afskibere, transport­
virksomheder eller transportområdets støttehverv 
ved for samme transportforbindelse at anvende forskellige transportpriser og -vilkår på samme 
slags gods, alt efter godsets oprindelses- eller 
bestemmelsesland. 
2. Når en konference foreslår afskiberne eller spedi­
tørerne at indgå »fidelity«-aftaler, hvorved de kan 
opnå rabat eller nedsatte fragttariffer, eller når en 
konference foreslår speditører at indgå »fidelity« -
forpligtelser, hvorved de kan opnå provision: 
a) skal hver konference tilbyde afskiberne eller 
speditørerne enten en ordning med øjeblikkelig 
udbetaling af rabat eller valgmuligheden mellem 
en sådan ordning og en ordning med udsat 
betaling af rabat; 
drejer det sig om en ordning med øjeblikkelig 
udbetaling af rabat, skal hver part når som helst 
kunne opsige »fidelity«-aftalen med et varsel på 
højst seks måneder, uden at dette medfører 
sanktioner; 
drejer det sig om en ordning med udsat udbeta­
ling af rabat, må »fidelity«-perioden, på 
grundlag af hvilken rabatten beregnes, og den 
efterfølgende »fidelity«-periode, der kræves før 
udbetaling af denne rabat, ikke hver især over­
stige seks måneder; 
b) en konference kan ikke under henvisning til, at 
afskiberen tidligere har opsagt en »fidelity« -
aftale, nægte at indgå en ny »fidelity«-aftale 
med denne; 
c) konferencen skal efter høring af de interesse­
rede parter, deres repræsentanter eller deres 
sammenslutninger udarbejde en fortegnelse 
over de tilfælde, hvor befragterne eller speditø­
rerne uden videre fritages for deres »fidelity«-
forpligtelse. Fortegnelsen skal bl.a. omfatte de 
tilfælde: 
—- hvor forsendelserne sker fra eller til en 
havn, der ikke besejles af konferencen, 
— hvor ventetiden i en havn overstiger et antal 
dage, som for de enkelte havne og varer 
eller varegrupper fastsættes efter høring af 
de afskibere og speditører, som har direkte 
interesse i en god besejling af havnene; 
konferencen skal imidlertid på forhånd inden 
for en nærmere fastsat frist underrettes af afski­
beren eller speditøren om, at denne har til 
hensigt enten at foretage forsendelsen fra en 
havn, der ikke besejles af konferencen, eller at 
gøre brug af et fartøj, der står uden for konfe­
rencen, fra en havn, der besejles af konfe­
rencen, så snart han ved opslag over afsejlings-
Nr. C 282/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 11.81 
datoer har kunnet konstatere, at den maksimale 
ventetid vil blive overskredet; 
d) »fidelity«-forpligtelsen kan kun vedrøre: 
— forsendelser af varer, omfattet af denne 
konferences tarif, udelukkende fra de 
havne, som konferencen besejler, 
— og for hvilke befragteren eller speditøren 
har ret til eller mulighed for at vælge fartøj i 
medfør af aftalen om køb, salg eller over­
førsel af varen; 
e) konferencen må ikke forbyde afskiberen eller 
speditøren at benytte andre transportformer 
end søtransport; den må heller ikke modsætte 
sig, at afskiberen eller speditøren med hensyn 
til valg af afskibningshavn og fartøj frit kan 
vælge mellem de havne, som konferencen 
besejler, og de skibe, der sejler for konfe­
rencen; 
denne bestemmelse afskærer ikke konferencen 
fra retten til at skride ind over for en afskiber 
eller en speditør, som for at unddrage sig sin 
»fidelity«-forpligtelse måtte have misbrugt 
bestemmelserne i litra c), d) og e). 
3. For så vidt angår transport på landjorden og 
ydelser på kajen, som ikke er indeholdt i fragt­
prisen eller de gebyrer, som rederiet og afskiberne 
eller speditørerne er blevet enige om, skal afski­
berne, speditørerne eller ladningsmodtagerne have 
mulighed for at henvende sig til virksomheder efter 
eget valg. 
Artikel 5 
Påbud knyttet til fritagelsen 
Den i artikel 3 hjemlede fritagelse er ledsaget af 
følgende påbud: 
1. Brugerne skal når som helst kunne gøre sig 
bekendt med de af konferencens medlemmer prak­
tiserede transportpriser og- vilkår; disse priser og 
vilkår skal bl.a. angive ind- og udskibningsbetin-
gelserne, det nøjagtige omfang af de ydelser, som 
er inkluderet i fragtprisen eller i ethvert andet 
gebyr, som opkræves af rederiet, samt kutymer 
inden for disse områder. 
2. Voldgiftskendelser og henstillinger fra forligsinsti­
tutioner, som accepteres af parterne, skal omgå­
ende meddeles Kommissionen, såfremt disse 
bilægger stridigheder vedrørende fremgangsmåder 
fra konferencens side, der er omfattet af bestem­
melserne i artikel 4. Artikel 6 
Fritagelse for aftaler mellem afskibere og konferencer, 
som vedrører anvendelse af linjetransport 
Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem 
afskiberne eller speditørerne, eller mellem disse eller 
deres sammenslutninger på den ene side og konferen­
cerne på den anden side, som vedrører kvalitet, priser 
og betingelser for linjetransport, fritages fra det i 
traktatens artikel 85, stk. 1, fastsatte forbud. 
Artikel 7 
Kontrol med aftaler, for hvilke der indrømmes frita­
gelse 
Dersom de pågældende parter tilsidesætter en forplig­
telse, der i henhold til artikel 5 er knyttet til den i 
artikel 3 i denne forordning hjemlede fritagelse, eller 
dersom aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis, 
der er omfattet af den i artikel 3 eller 6 i denne 
forordning hjemlede fritagelse, på grund af særlige 
omstændigheder alligevel måtte have virkninger, som 
er uforenelige med betingelserne i traktatens artikel 
85, stk. 3, kan Kommissionen med henblik på at 
bringe disse virkninger eller disse overtrædelser til 
, ophør og på de i afsnit 2 i denne forordning fastsatte 
vilkår: 
— rette henstillinger til de pågældende parter; 
— dersom sådanne henstillinger ikke efterkommes, 
og afhængig af grovheden af de uforenelige virk­
ninger og de begåede overtrædelser, vedtage en 
beslutning, hvorved det enten forbydes eller 
pålægges de pågældende at foretage bestemte 
handlinger, eller hvorved der meddeles dem en 
individuel fritagelse i medfør af denne forordnings 
artikel 10, stk. 4, samtidig med at den fritagelse, 
der er indrømmet dem efter reglerne om gruppe­
fritagelse, tilbagekaldes, eller hvorved de afskæres 
fra fritagelse efter reglerne om gruppefritagelse. 
Artikel 8 
Internationale lovkonflikter 
For så vidt anvendelsen af denne forordning på visse 
aftaler eller former for praksis kan komme i konflikt 
med love og andre administrative forskrifter i visse 
tredjelande, således at Fællesskabets betydelige 
handels- og søfartsmæssige interesser herved kan 
bringes i fare, indleder Kommissionen hurtigst muligt 
drøftelser med de pågældende tredjelandes kompe­
tente myndigheder for derved at nå frem til løsninger, 
der i videst muligt omfang sikrer overholdelsen af 
fællesskabsretten, samtidig med at de ovennævnte 
interesser beskyttes. 
5.11.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 282/9 
Senest tre år efter ikrafttrædelsen af denne forordning 
forelægger Kommissionen Rådet en beretning om de 
erfaringer, der er gjort i denne henseende, og stiller 
forslag om at foretage de ændringer i denne forord­
ning, som måtte være påkrævet på baggrund af disse 
erfaringer. 
AFSNIT II 
PROCEDUREREGLER 
Artikel 9 
Behandling af sager ex officio eller på begæring 
Kommissionen indleder på begæring eller på eget 
initiativ behandlingen af en sag med henblik på at 
bringe en overtrædelse af bestemmelserne i traktatens 
artikel 85, stk. 1, eller 86 til ophør, ligesom den på 
begæring eller eget initiativ indleder proceduren med 
henblik på anvendelse af denne forordnings artikel 7. 
Berettigede til at indgive klage er: 
a) medlemsstaterne; 
b) fysiske eller juridiske personer, som påberåber sig 
en berettiget interesse. 
Artikel 10 
Afslutning af sager, der er behandlet på begæring eller 
ex officio 
1. Konstaterer Kommissionen, at der foreligger en 
overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1, eller 
artikel 86, kan den ved beslutning pålægge de pågæl­
dende virksomheder og sammenslutninger af virksom­
heder at bringe den konstaterede overtrædelse til 
ophør. 
Uden at dette berører de øvrige bestemmelser i denne 
forordning, kan Kommissionen, inden den træffer 
beslutning i henhold til foregående stykke, rette 
henstillinger til de pågældende virksomheder og 
sammenslutninger af virksomheder om at bringe over­
trædelsen til ophør. 
• 2. Stk. 1 finder ligeledes anvendelse på det i denne 
forordnings artikel 7 omhandlede tilfælde. 
3. Såfremt Kommissionen finder, at der efter de 
foreliggende kendsgerninger ikke er anledning til i 
henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel 86 
eller denne forordnings artikel 7 at skride ind over 
for en aftale, en vedtagelse eller en praksis, tilbage­
viser den, når sagen beror på en klage, ved en beslut­
ning klagen som ubegrundet. 4. Såfremt Kommissionen efter behandlingen af en 
sag, der er påbegyndt på grundlag af en klage eller på 
dens eget initiativ, finder, at en aftale, en vedtagelse 
eller en samordnet praksis opfylder betingelserne i 
artikel 85, stk. 1 og 3, vedtager den en beslutning om 
anvendelse af artikel 85, stk. 3. I beslutningen angives 
det tidspunkt, fra hvilket den får virkning. Dette tids­
punkt kan ligge forud for den dag, på hvilken beslut­
ningen vedtages. 
Artikel 11 
Anvendelse af artikel 85, stk. 3 — fremsættelse af 
indsigelser 
1. Virksomheder og sammenslutninger af virksom­
heder, som vil påberåbe sig traktatens artikel 85, stk. 
3 med hensyn til aftaler, vedtagelser og samordnet 
praksis af den i artikel 85, stk. 1, angivne art, som de 
er deltagere i, kan indgive en ansøgning til Kommis­
sionen. 
2. Er Kommissionen i besiddelse af alt materiale, 
og finder den, at ansøgningen kan fremmes, offent­
liggør den, såfremt der ikke allerede er påbegyndt en 
sag på grundlag af artikel 9 mod aftalen, vedtagelsen 
eller den samordnede praksis, så hurtigt som muligt i 
De Europæiske Fællesskabers Tidende det væsentlige af 
ansøgningens indhold med opfordring til enhver 
interesseret tredjemand om inden for en frist på 
30 dage at fremsætte sine bemærkninger over for 
Kommissionen. Ved offentliggørelsen skal der tages 
hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i 
bevarelsen af deres forretningshemmeligheder. 
3. Såfremt Kommissionen ikke inden for en frist på 
90 dage fra dagen for offentliggørelsen i De Europæ­
iske Fællesskabers Tidende, meddeler ansøgerne, at der 
består betydelig tvivl med hensyn til anvendeligheden 
af artikel 85, stk. 3, anses aftalen, vedtagelsen eller 
den samordnede praksis som beskrevet i ansøgningen 
for at være fritaget fra forbudet i den forløbne tid og 
i højst tre år fra dagen for offentliggørelsen af ansøg­
ningen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Konstaterer Kommissionen efter udløbet af fristen på 
90 dage, men før udløbet af treårsfristen, at betingel­
serne for anvendelse af artikel 85, stk. 3, ikke er til 
stede, erklærer den ved en beslutning det i artikel 85, 
stk. 1, indeholdte forbud for anvendeligt. Denne 
beslutning kan tillægges tilbagevirkende kraft, såfremt 
de pågældende har afgivet urigtige oplysninger, eller 
såfremt de misbruger fritagelsen fra bestemmelserne i 
artikel 85, stk. 1. 
4. Har Kommissionen inden for fristen på 90 dage 
rettet den i stk. 3, første afsnit, omhandlede medde-
Nr. C 282/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.11.81 
lelse til ansøgerne, undersøger den, om betingelserne i 
artikel 85, stk. 1 og 3, er opfyldt. 
Konstaterer den, at betingelserne i artikel 85, stk. 1 
og 3, er" opfyldt, vedtager den en beslutning om 
anvendelse af artikel 85, stk. 3. I beslutningen angives 
den dato, fra hvilken den får virkning. Denne dato 
kan ligge forud for datoen for ansøgningen. 
Artikel 12 
Gyldighedstiden for og tilbagekaldelse af beslutninger 
om anvendelse af artikel 85, stk. 3 
1. I den i overensstemmelse med artikel 10, stk. 4 
eller artikel 11, stk. 4, andet afsnit, vedtagne beslut­
ning om anvendelse af artikel 85, stk. 3, skal det 
angives, for hvilket tidsrum den gælder; dette tidsrum 
udgør i almindelighed ikke mindre end seks år. Der 
kan knyttes betingelser og påbud til beslutningen. 
2. Beslutningen kan fornys, hvis forudsætningerne 
for anvendelse af artikel 85, stk. 3, stadig er opfyldt. 
3. Kommissionen kan tilbagekalde eller ændre 
beslutningen eller forbyde de pågældende bestemte 
handlinger: 
a) såfremt de faktiske forhold har ændret sig på et 
for beslutningen væsentligt punkt; 
b) såfremt de pågældende ikke overholder et påbud, 
der er knyttet til beslutningen; 
c) såfremt beslutningen hviler på urigtige oplysninger 
eller er fremkaldt ved svig, eller 
d) såfremt de pågældende misbruger den ved beslut­
ningen opnåede fritagelse fra artikel 85, stk. 1. 
I de under b), c) og d) nævnte tilfælde kan beslut­
ningen tilbagekaldes med tilbagevirkende kraft. 
Artikel 13 
Kompetence 
Bortset fra Domstolens adgang til at prøve beslut­
ningen, er det alene Kommissionen, som kan 
— pålægge forpligtelser i henhold til artikel 7, 
— vedtage en beslutning om anvendelse af artikel 85, 
stk. 3. 
Medlemsstaternes myndigheder forbliver kompetente 
til at afgøre, om betingelserne i artikel 85, stk. 1, eller 
artikel 86 er opfyldt, så længe Kommissionen hverken 
har taget skridt til at udarbejde en beslutning i det 
enkelte tilfælde eller har oversendt den i artikel 11, 
stk. 3, første afsnit, omhandlede meddelelse. Artikel 14 
Forbindelse med medlemsstaternes myndigheder 
1. Kommissionen gennemfører den i denne forord­
ning omhandlede sagsbehandling i nær og vedvarende 
forbindelse med medlemsstaternes kompetente 
myndigheder, som er berettigede til at fremsætte 
bemærkninger vedrørende sagsbehandlingen. 
2. Kommissionen oversender omgående til 
medlemsstaternes kompetente myndigheder en 
genpart af klager og ansøgninger samt af de vigtigste 
dokumenter, der som et led i sagsbehandlingen fore­
lægges den eller fremsendes af den. 
3. Et rådgivende udvalg for kartel- og monopol­
spørgsmål på transportområdet høres før hver beslut­
ning, som afslutter en i artikel 9 omhandlet sagsbe­
handling, samt før enhver beslutning i henhold til 
artikel 11, stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, andet afsnit. 
Det rådgivende udvalg skal endvidere høres før 
vedtagelsen af de i artikel 27 omhandlede 
gennemførelsesbestemmelser. 
4. Det rådgivende udvalg sammensættes af tjene­
stemænd med sagkundskab inden for søtransport 
samt karteller og monopoler. Hver medlemsstat 
udpeger to tjenestemænd til at repræsentere den, og 
disse kan ved forfald erstattes af en anden tjeneste­
mand. 
5. Høringen finder sted på et fællesmøde, som 
indkaldes af Kommissionen, og som afholdes senest 
14 dage efter fremsendelsen af indkaldelsen. Med 
indkaldelsen fremsendes en fremstilling af sagen med 
oplysninger om de vigtigste dokumenter samt et fore­
løbigt udkast til beslutning for hver af de sager, der 
skal behandles. 
6. Det rådgivende udvalg kan fremsætte en ud­
talelse, selv hvis nogle medlemmer er fraværende og 
ikke har været repræsenteret. Der udarbejdes et 
referat af resultatet af høringen, som vedlægges 
beslutningsudkastet. Referatet offentliggøres ikke. 
Artikel 15 
Rådets undersøgelse af et principielt spørgsmål, som 
vedrører den fælles transportpolitik, og som opstår i 
forbindelse med en bestemt sag 
1. Kommissionen vedtager først en beslutning, for 
hvilken den i artikel 14 omhandlede høring er obliga­
torisk, efter udløbet af en frist på 20 dage fra den 
dag, på hvilken det rådgivende udvalg har fremsat sin 
udtalelse. 
5.11.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 282/11 
2. Inden udløbet af den i stk. 1 nævnte frist kan 
hver medlemsstat anmode om indkaldelse af Rådet, 
for at dette sammen med Kommissionen kan under­
søge de principielle spørgsmål vedrørende den fælles 
transportpolitik, som efter dens opfattelse står i 
forbindelse med den særlige sag, der skal træffes 
beslutning om. 
Inden en frist af 30 dage fra den pågældende 
medlemsstats anmodning træder Rådet sammen 
udelukkende for at undersøge disse principielle 
spørgsmål. 
Kommissionen vedtager først sin beslutning efter 
rådsmødet. 
3. Rådet kan endvidere efter anmodning fra en 
medlemsstat eller fra Kommissionen til enhver tid 
undersøge spørgsmål af generel karakter, som opstår i 
forbindelse med iværksættelsen af konkurrencepoli­
tikken inden for søtransportområdet. 
4. I alle de tilfælde, hvor Rådet indkaldes for at 
undersøge principielle spørgsmål i henhold til stk. 2 
eller for at undersøge spørgsmål af generel karakter i 
henhold til stk. 3, tager Kommissionen inden for 
rammerne af denne forordning hensyn til de forskel­
lige opfattelser, som er fremkommet i Rådet. 
Artikel 16 
(udgår) 
Artikel 17 
Begæring om oplysninger 
1. Kommissionen kan til løsning af de opgaver, 
som er pålagt den efter denne forordning, indhente 
alle nødvendige oplysninger fra medlemsstaternes 
regeringer og kompetente myndigheder samt fra virk­
somheder og sammenslutninger af virksomheder. 
2. Fremsætter Kommissionen begæring om oplys­
ninger over for en virksomhed eller en sammenslut­
ning af virksomheder, sender den samtidig til den 
kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor virk­
somheden eller sammenslutningen af virksomheder 
har sit hjemsted, en genpart af sin begæring. 
3. I sin begæring skal Kommissionen angive rets­
grundlaget for og formålet med begæringen samt de 
sanktioner, der i artikel 20, stk. 1, litra b), er fastsat 
for afgivelse af urigtige oplysninger. 
4. Pligten til at afgive oplysninger påhviler virk­
somhedernes indehavere eller disses repræsentanter, 
og for så vidt angår juridiske personer og selskaber 
samt foreninger, der ikke har status som juridiske personer og selskaber samt foreninger, der ikke har 
status som juridiske personer, påhviler oplysnings­
pligten de personer, der ifølge lov eller vedtægt er 
bemyndiget til at repræsentere dem. 
5. Såfremt en virksomhed eller sammenslutning af 
virksomheder ikke eller ikke udtømmende meddeler 
de krævede oplysninger inden for udløbet af en af 
Kommissionen fastsat frist, fremsætter Kommissionen 
krav om oplysningerne ved beslutning. I denne beslut­
ning angives det, hvilke oplysninger der kræves, fast­
sættes der en passende frist for afgivelse af oplysnin­
gerne, og henvises der til de i artikel 20, stk. 1, litra 
b), og artikel 21, stk. 1, litra c), fastsatte sanktioner 
samt til adgangen til at indgive klage over beslut­
ningen for Domstolen. 
6. Kommissionen sender samtidig til den kompe­
tente myndighed i den medlemsstat, hvor virksom­
heden eller sammenslutningen af virksomheder har sit 
hjemsted en genpart af sin beslutning. 
Artikel 18 
Kontrolundersøgelser foretaget af medlemsstaternes 
myndigheder 
1. På Kommissionens begæring foretager medlems­
staternes kompetente myndigheder de kontrolunder­
søgelser, som Kommissionen i henhold til artikel 19, 
stk. 1, anser for formålstjenlige, eller som den har 
påbudt ved en beslutning i henhold til artikel 19, 
stk. 3. De repræsentanter for medlemsstaternes 
kompetente myndigheder, som har fået til opgave at 
gennemføre kontrolundersøgelsen, udøver deres befø­
jelser efter fremlæggelse af en skriftlig fuldmagt 
udstedt af den kompetente myndighed i den 
medlemsstat, inden for hvis område kontrolundersø­
gelsen skal foretages. Fuldmagten skal indeholde en 
angivelse af kontrolundersøgelsens genstand og 
formål. 
2. Repræsentanterne for Kommissionen kan efter 
dennes anmodning eller efter anmodning fra den 
kompetente myndighed i den medlemsstat, inden for 
hvis område undersøgelsen skal foretages, bistå denne 
myndigheds repræsentanter med løsningen af deres 
opgaver. 
Artikel 19 
Kommissionens beføjelser til at foretage kontrolunder­
søgelser 
1. Til løsning af de opgaver, som i denne forord­
ning er henlagt til Kommissionen, kan denne foretage 
alle nødvendige kontrolundersøgelser hos virksom­
heder eller sammenslutninger af virksomheder. 
Nr. C 282/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.11.81 
Til dette formål har Kommissionens befuldmægtigede 
repræsentanter følgende beføjelser: 
a) at kontrollere bøger og andre forretningspapirer; 
b) at tage afskrifter eller ekstratudskrifter af bøger og 
forretningspapirer; 
c) at kræve mundtlige forklaringer på stedet; 
d) at få adgang til alle virksomhedernes lokaler, 
grunde og transportmidler. 
2. De repræsentanter, som af Kommissionen har 
fået fuldmagt til at foretage kontrolundersøgelsen, 
udøver deres beføjelser efter fremlæggelse af en 
skriftlig fuldmagt, der indeholder oplysning om 
kontrolundersøgelsens genstand og formål samt om 
de i denne forordning i artikel 20, stk. 1, litra c), fast­
satte sanktioner, der finder anvendelse, såfremt de 
forlangte bøger eller forretningspapirer ikke frem­
lægges i deres helhed. Kommissionen skal med 
passende varsel give den kompetente myndighed i den 
medlemsstat, inden for hvis område kontrolundersø­
gelsen skal foretages, underretning om undersøgelses-
opgaven og om de befuldmægtigede personers iden­
titet. 
3. Virksomheder og sammenslutninger af virksom­
heder har pligt til at underkaste sig de kontrolunder­
søgelser, hvorom Kommissionen har truffet beslut­
ning. I beslutningen angives kontrolundersøgelsens 
genstand og formål, fastsættes tidspunktet for dens 
begyndelse og gives oplysning om de i artikel 20, 
stk. 1, litra c), og artikel 21, stk. 1, litra d), fastsatte 
sanktioner samt om adgangen til at indbringe klage 
over beslutningen for Domstolen. 
4. Kommissionen træffer de i stk. 3 omhandlede 
beslutninger efter at have indhentet udtalelse fra den 
kompetente myndighed i den medlemsstat, inden for 
hvis område kontrolundersøgelsen skal foretages. 
5. Repræsentanterne for den kompetente 
myndighed i den medlemsstat, inden for hvis område 
undersøgelsen skal foretages, kan efter vedkommende 
myndigheds eller Kommissionens anmodning bistå 
Kommissionens repræsentanter med løsningen af 
disses opgaver. 
6. Modsætter en virksomhed sig en i henhold til 
denne artikel påbudt kontrolundersøgelse, yder 
vedkommende medlemsstat de af Kommissionen 
bemyndigede repræsentanter den fornødne støtte til 
løsning af deres opgaver. Medlemsstaterne træffer, 
efter at have rådført sig med Kommissionen, inden 
den de til dette formål fornødne foranstalt­
ninger. Artikel 20 
Bøder 
1. Ved beslutning kan Kommissionen pålægge 
virksomheder og sammenslutninger af virksomheder 
bøder på 100 til 5 000 regningsenheder, såfremt de 
forsætligt eller uagtsomt: 
a) fremsætter urigtige eller forvanskede oplysninger i 
forbindelse med en meddelelse i henhold til artikel 
5, stk. 2, eller en ansøgning i medfør af artikel 11; 
b) i et svar på en begæring i henhold til artikel 17, 
stk. 3 eller stk. 5, giver en oplysning, der er 
urigtig, eller ikke giver en oplysning inden udløbet 
af den frist, som er fastsat ved beslutning, truffet i 
henhold til artikel 17, stk. 5; 
c) under en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 
18 eller artikel 19 kun ufuldstændigt fremlægger 
de forlangte bøger eller øvrige forretningspapirer 
eller nægter at underkaste sig en kontrolundersø­
gelse, der er påbudt ved beslutning i henhold til 
artikel 19, stk. 3. 
2. Ved beslutning kan Kommissionen pålægge 
virksomheder og sammenslutninger af virksomheder 
bøder på mindst 1 000 og højst 1 000 000 regningsen­
heder, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes med 
10 % af omsætningen i det seneste regnskabsår i hver 
af de virksomheder, som har medvirket ved overtræ­
delsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt: 
a) overtræder bestemmelserne i traktatens artikel 85, 
stk. 1, eller artikel 86, eller undlader at efter­
komme et påbud, der er meddelt dem i medfør af 
denne forordnings artikel 7; 
b) handler i strid med et påbud meddelt i henhold til 
artikel 5 eller artikel 12, stk. 1. 
Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal der tages 
hensyn til både overtrædelsens grovhed og dens 
varighed. 
3. Bestemmelserne i artikel 14, stk. 3 og 4, og i 
artikel 15 anvendes. 
4. Beslutninger, der træffes i henhold til stk. 1 og 2 
er ikke sanktioner i strafferetlig forstand. 
Artikel 21 
Tvangsbøder 
1. Kommissionen kan ved beslutning pålægge virk­
somheder og sammenslutninger af virksomheder 
tvangsbøder på 50 til 1 000 regningsenheder for hver 
5.11.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 282/13 
dag, der går ud over det i beslutningen fastsatte tids­
punkt, for at tvinge dem til: 
a) at ophøre med en overtrædelse af traktatens 
artikel 85, stk. 1, eller artikel 86, hvis ophør den 
har anordnet i henhold til artikel 10, eller at efter­
komme et påbud i henhold til artikel 7; 
b) at ophøre med en handling, som er forbudt i 
henhold til artikel 12, stk. 3; 
c) at afgive udtømmende og rigtige oplysninger, som 
er afkrævet dem ved beslutning truffet af Kommis­
sionen i henhold til artikel 17, stk. 5; 
d) at underkaste sig en kontrolundersøgelse, som 
Kommissionen har påbudt ved beslutning i 
henhold til artikel 19, stk. 3. 
2. Når virksomhederne eller sammenslutningerne 
af virksomheder har efterkommet den forpligtelse, til 
hvis opfyldelse tvangsbøden er blevet fastsat, kan 
Kommissionen fastsætte tvangsbødens endelige stør­
relse til et mindre beløb end det, den oprindelige 
beslutning ville føre til. 
3. Bestemmelserne i artikel 14, stk. 3 og 4, og 
artikel 15 anvendes. 
Artikel 22 
Prøvelse ved Domstolen 
Med hensyn til klager over beslutninger, hvorved 
Kommissionen har fastsat en bøde eller efi tvangs­
bøde, har Domstolen i overensstemmelse med bestem­
melsen i traktatens artikel 172 fuld prøvelsesret; den 
kan ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde 
eller tvangsbøde. 
Artikel 23 
Regningsenhed 
Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 20 til 22 
gælder den regningsenhed, som er fastsat for opstil­
lingen af Fællesskabets budget i medfør af bestemmel­
serne i traktatens artikel 207 og 209. 
Artikel 24 
Udtalelser fra interesserede parter og tredjemand 
1. Forinden der træffes beslutning i henhold til 
artikel 10^ artikel 11, stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, 
artikel 12, stk. 3, samt artikel 20 og 21, giver 
Kommissionen de deltagende virksomheder og sammenslutninger af virksomheder lejlighed til at 
udtale sig om de af Kommissionen fremførte klage­
punkter. 
2. For så vidt Kommissionen eller medlemssta­
ternes kompetente myndigheder anser det for 
påkrævet, kan der også indhentes udtalelser fra andre 
fysiske eller juridiske personer. I tilfælde af, at fysiske 
eller juridiske personer fremsætter anmodning om at 
måtte udtale sig i sagen, skal en sådan anmodning 
imødekommes, hvis de pågældende godtgør at have 
tilstrækkelig interesse heri. 
3. Vil Kommissionen vedtage en beslutning om 
anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, offentliggør 
den det væsentlige indehold af den pågældende aftale, 
vedtagelse eller samordnede praksis med opfordring 
til enhver interesseret tredjemand til at meddele 
Kommissionen sine bemærkninger inden for en af 
Kommissionen fastsat frist, der mindst skal være på 
en måned. Ved offentliggørelsen tages der hensyn til 
virksomhedernes berettigede interesse i beskyttelse af 
deres forretningshemmeligheder. 
Artikel 25 
Tavshedspligt 
1. De oplysninger, der er indhentet i medfør af 
artikel 16 til 19 må kun bruges til det med undersø­
gelsen eller kontrollen tilsigtede formål. 
2. Kommissionen og medlemsstaternes kompetente 
myndigheder samt deres tjenestemænd og øvrige 
ansatte er forpligtede til ikke at give oplysninger om 
forhold, som de i medfør af denne forordning får 
kendskab til, og som ifølge deres natur er undergivet 
tavshedspligt, jf. dog artikel 24 og 26. 
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 er ikke til hinder 
for offentliggørelse af oversigter eller redegørelser, 
som ikke indeholder oplysning om enkelte virksom­
heder eller sammenslutninger af virksomheder. 
Artikel 26 
Offentliggørelse af beslutninger 
1. Kommissionen offentliggør de beslutninger, som 
er truffet i medfør af artikel 10, artikel 11, stk. 3, 
andet afsnit, og stk. 4, artikel 12, stk. 3. 
2. Offentliggørelsen sker med angivelse af de inter­
esserede parter og beslutningens væsentligste indhold; 
ved offentliggørelsen skal der tages hensyn til virk­
somhedernes berettigede interesse i beskyttelse af 
deres forretningshemmeligheder. 
Nr. C 282/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.11.81 
Artikel 27 Artikel 28 
Gennemførelsesbestemmelser T, r , 
Ikrafttræden 
Kommissionen er bemyndiget til at udstede gennem­
førelsesbestemmelser om rækkevidden af den i artikel \m Denne forordning træder i kraft den 
5, stk. 2, nævnte pligt til at give Kommissionen 
meddelelse om form, indhold og andre enkeltheder i 
klager i henhold til artikel 9, ansøgninger i henhold 
til artikel 11, samt om høringer i henhold til artikel Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og 
24, stk. 1 og 2. gælder umiddelbart i hver medlemsstat.