I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(93) 3 75 ende I ig udg. 
Bruxelles, den 8 . september 1993 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
DE FREMTIDIGE FORBINDELSER OG DET FREMTIDIGE SAMARBEJDE 
MELLEM FÆLLESSKABET OG MELLEMØSTEN 
'•«S« 
•lÉiii^àïi»;' 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
INDLEDNING 
1. BETINGELSERNE FOR SAMARBEJDE 
1. Fra fredsproces til samarbejdsproces 
2. Partnerskab kræver en afbalanceret økonomisk udvikling Side 
II. BEFORDRING AF EN UAFVENDELIG SAMARBEJDSPROCES I MELLEMØSTEN 
1. Gradvise skridt i retning af et regionalt samarbejde 
2. Et fælles regionalt udsyn 
3. Processen bør støttes udefra 
III. DE FREMTIDIGE FORBINDELSER MED MELLEMØSTEN 
1. Et afbalanceret trekantsforhold 
2. Europa og Machrak-landene 
3. Europa og Israel 
4. Israel og Machrak-landene 
IV. KONKLUSION 
A &. 
Indledning 
1. Fællesskabet og dets medlemsstater har under hele den arabisk-israelske 
konflikt været stærkt indstillet på at nå til en retfærdig, varig og 
altomfattende fred i Mellemøsten og har gratuleret parterne med det 
historiske skridt, der er gjort i forhandlingerne mellem Israel og 
palæstinenserne. Det burde kunne sætte ny gang i de andre bilaterale 
forhandlinger og de multilaterale drøftelser om det fremtidige 
samarbejde. 
2. Formålet med denne meddelelse er at udforske udsigterne på lang sigt fcot­
ât inddrage Egypten, Israel, Jordan, Libanon, de besatte områder og 
Syrien i en regional samarbejdsproces, støttet af Fællesskabet, som kan 
konsolidere den fredsløsning, som nu er i sin vorden. 
3. Fællesskabets erfaringer med regionalt samarbejde og dets inddragelse i 
fredsprocessen, særlig i de multilaterale drøftelser, har ført til den 
konklusion, at der nu er behov for en langfristet fremgangsmåde til 
løsning af problemer med regionalt samarbejde og sikkerhed i området. 
Parterne i konflikten har faktisk anmodet Fællesskabet om at tage 
initiativ hertil. 
4. Tiden er derfor inde for Fællesskabet og dets medlemsstater til at 
forelægge parterne helhedsperspektiver for, hvilke fordele regionen som 
helhed vil kunne forvente af en politisk løsning på konflikten. 
Fællesskabet er velplaceret til at påtage sig denne opgave. Det har nære 
forbindelser med alle direkte berørte parter og en stor interesse i 
regionens sikkerhed og stabilitet. Fællesskabet vil i sine forbindelser 
med Mellemøsten vedvarende bestræbe sig på at styrke demokratiet, 
pluralismen, respekten for menneskerettighederne og mindretallenes 
interesser samt forskellige kulturers og religioners sameksistens. 
5. Med denne meddelelse søges derfor tre grundlæggende spørgsmål behandlet: 
i) Hvad er betingelserne for samarbejde i regionen? 
ii) Hvilken rolle bør Fællesskabet og dets medlemsstater spille med 
hensyn til at befordre et uafvendelig samarbejde? 
iii) Hvorledes skal trekantsforbindelserne mellem Det Europæiske 
Fællesskab, Israel og Machrak-landene udformes, for at alle parter 
kan opnå de største fordele? 
/ft» 
- 2 -
I. BETINGELSERNE FOR SAMARBEJDE 
1. Fra fredsproces til samarbejdsproces 
Fred er en forudsætning for en heldig udvikling af det regionale 
samarbejde. Fællesskabets egne erfaringer viser, at krig mellem 
tidligere stridende parter kan gøres utænkelig gennem økonomisk 
integration. Denne model lader sig ganske vist vanskeligt overføre til 
Mellemøsten, men den antyder dog, at udviklingen af et regionalt 
økonomisk samarbejde kan bidrage væsentligt til at reducere konfliktens 
omfang, til at gøre freden uafvendelig og anspore befolkningerne i 
regionen til at leve i fred. I denne sammenhæng bør Fællesskabet støtte 
de regionale parters bestræbelser for at etablere systematiske former 
for samarbejde på områder, der er af vital betydning for deres 
økonomiske udvikling og velfærd, som f.eks. vand og energi. 
Fredsprocessen bør derfor følges op af en samarbejdsproces mellem 
parterne i regionen. 
2. Partnerskab kræver en afbalanceret økonomisk udvikling 
Hvis samarbejdet skal blive en succes, er det væsentligt at reducere de 
overdrevne skævheder i indkomsthenseende. Trods en indsats fra Machrak-
landenes side har ingen af dem endnu været i stand til at opnå en 
selvbærende vækst. Israel har på den anden side en levestandard, der kan 
sammenlignes med levestandarden i Vesteuropa, selvom landet endnu er en 
større bistandsmodtager. Den er ti gange højere end i nabolandene. 
Ifølge verdensbanken vil 7 millioner israelere i år 2010 råde over et 
BNP ca. svarende til næsten 130 millioner arabiske naboers. Denne 
forskel svarer til den indkomstkløft, der skiller Europa og den arabiske 
verden i det sydlige Middelhav. 
Chancerne på længere sigt for at bevare freden i Mellemøsten påvirkes i 
væsentlig grad af tempoet i den økonomiske udvikling i området. Det 
forudsætter først og fremmest en umådelig indsats fra de arabiske landes 
side selv. Men det kræver tillige et fast tilsagn fra Europa, Israel og 
Golfstaterne og verdenssamfundet i almindelighed om støtte af deres 
bestræbelser. 
- 3 -
II. BEFORDRING AF EN UAFVENDELIG SAMARBEJDSPROCES I MELLEMØSTEN 
1. Skridt i retning af et regionalt samarbejde 
Freden vil kun have en chance i Mellemøsten, hvis fredsaftalerne, når de 
en gang er indgået, følges op af en langsigtet samarbejdsproces mellem 
de regionale parter. Et klima præget af tillid vil bedst kunne skabes 
ved en pragmatisk fremgangsmåde med små skridt fremad snarere end ved 
ambitiøse tiltag. Det er på denne måde, at parterne kan begynde at tænke 
sammen og vænne sig til tanken om samarbejde og gradvis skabe institu­
tionelle arrangementer. 
Indledningsvis er der større chancer for succes med et samarbejde i den 
private sektor mellem erhvervssammenslutninger, universiteter, kommuner, 
tekniske institutioner. Processen vil kunne indledes med en hvilken som 
helst gruppe partnere, der er rede til at gå i gang på ethvert område, 
fra det økonomiske til det kulturelle. 
Fællesskabet har haft sine egne erfaringer med, hvor vanskeligt det kan 
være at støtte regionale samarbejdsbestræbelser uden institutioner. 
Derfor bør processen indebære, at landene i regionen føres i retning af 
en "gradvis institutionsopbygning", som det var tilfældet i Europa i 
1950'erne begyndende med Kul- og Stålfællesskabet. 
2. Et fælles regionalt udsyn 
Denne samarbejdstanke er blevet behandlet i de multilaterale arbejds­
grupper, der fungerer som led i fredsprocessen, og som skal lede de 
regionale partnere i retning af et "fælles regionalt udsyn" for udvik­
lingen i Mellemøsten. Samarbejdet bør i denne sammenhæng forløbe i to 
retninger: sammenlægning af fælles evner og løsning af fælles problemer. 
En af hindringerne for effektiv økonomisk og social udvikling er de 
berørte landes størrelse, som lægger begrænsninger for stordriftsfor­
dele. Det ville derfor være nyttigt for parterne at overveje, hvordan 
deres økonomiske udsigter vil kunne forbedres ved: 
- at skabe grundlag for et fremtidigt mellemøstligt økonomisk samar­
bejdsområde, der på et eller andet tidspunkt indebærer fri bevægelig­
hed for varer, tjenesteydelser, kapital og arbejdskraft, 
at oprette regionale infrastrukturer inden for transport, kommunika­
tion, energi, forvaltning af vand, 
- at gøre bedre brug af de til rådighed værende ressourcer: turisme, 
uddannelse, forskning, landbrug, industri. 
Energi, vand, sundheds- og miljøspørgsmål kan nævnes blandt de fælles 
problemer, som går ud over de nationale grænser, og som bør løses for at 
hjælpe befolkningerne til bedre levevilkår og dermed øge den politiske 
stabilitet og den regionale sikkerhed. 
En regional fremgangsmåde i den økonomiske udvikling vil kunne byde på 
særlige fordele for de besatte områder og Libanon, hvor en økonomisk 
reaktivering er det væsentligste problem. 
- 4 -
Processen bør støttes udefra 
Erfaringerne under fredsprocessen har vist, hvor nyttigt det kan være at 
arbejde sammen med partnere udefra, der virker som katalysator. Der vil 
endnu i lang tid ud i fremtiden være behov for en aktiv indsats fra 
sådanne eksterne partnere. De grundlæggende multilaterale institutionel­
le rammer, der blev skabt på Madrid-konferencen, bør derfor bibeholdes. 
De vil eventuelt kunne udvikle sig i retning af en regional organisation 
af OECD-typen, i hvilken de regionale parter og Europa efterhånden skal 
spille en stigende rolle. 
III. DE FREMTIDIGE FORBINDELSER MED MELLEMØSTEN 
1. Et afbalanceret trekantsforhold 
Europa bør være forberedt på at yde yderligere støtte til regionen til 
at konsolidere freden og til at anspore til større regional integration. 
I et trekantsforhold mellem Europa, Machrak-landene og Israel må der 
tilstræbes en omhyggelig balance i samarbejdsmulighederne afpasset efter 
hver enkelts kapacitet, som bør føre til nærmere forbindelser mellem 
Israel og Machrak-landene. Til det formål kræves det: 
1) at Machrak-landene og Israel tilskyndes til at foretage økonomiske 
reformer og indlede et regionalt samarbejde; 
2) at Det Europæiske Fællesskab tilbyder Machrak-landene et nærmere 
partnerskab svarende til det europæiske tilbud til Maghreb-landene, 
idet der tages hensyn til hvert af de berørte landes særlige 
kendetegn; 
3) at Fællesskabet tilbyder Israel samme type partnerskab, afpasset 
efter landets situation, og at Israel inddrages nærmere i udviklingen 
i Europa, særlig når der foreligger fælles interesser; 
4) at forbindelserne med alle landene i regionen baseres på respekten 
for menneskerettighederne og en styrkelse af demokratiet; enhver 
aftale med Fællesskabet skal omfatte en særlig klausul om, at 
respekten for menneskerettighederne og styrkelsen af demokratiet 
udgør væsentlige elementer i aftalen. 
I den aktuelle fragmenterede tilstand, regionen befinder sig i, vil de 
fordele, som reformer på nationalt plan medfører, ikke i sig selv være 
tilstrækkelige til at give de nødvendige økonomiske virkninger. Regio­
nalt samarbejde vil kunne føje væsentlige stordriftsfordele hertil 
tillige med muligheder for økonomisk specialisering. Et af målene i de 
fremtidige EF-aftaler med Machrak-landene bør derfor være at fremme 
regionalt samarbejde og regionale institutioner, (f.eks. forvaltning af 
vand og energi). 
Til trods for, at Fællesskabet i slutningen af 1970'erne indgik samar­
bejdsaftaler med fire af Machrak-landene, har omfanget af forbindelserne 
mellem parterne (inden for handel, investeringer, videnskab og teknolo­
gi, kulturelle anliggender, politisk dialog) aldrig afspejlet regionens 
strategiske betydning for Fællesskabet eller dens geografiske nærhed. De 
har derfor anmodet Fællesskabet om at fokusere på udvikling af gensidige 
forbindelser på baggrund af gennemførelsen af det indre marked, Den 
Europæiske Union, dets stærke engagement i landene i Central- og Østeu­
ropa, Golfstaterne og Maghreb-landene. 
tA>àhM^04l»«*tolMllll «^ > li Ti««»iyt ri 1,1 
- 5 -
Det nye fællesskabstiltag bør bygge på den erkendelse, at tiden nu er 
inde til at bevæge sig bort fra tanken om udviklingssamarbejde i retning 
af tanken om partnerskab, der kan føre til nye former for samarbejde på 
alle områder af såvel politisk, social som økonomisk art. 
2. Europa og Machrak-landene 
Fællesskabets tilsagn om at ville støtte Machrak-landenes økonomier vil 
være et bevis på dets tillid til regionens fremtid. Machrak-landene vil 
på deres side skulle vise, at de er indstillet på et partnerskab ved at 
fortsætte med reformprocessen og træffe konkrete foranstaltninger til at 
fremme den regionale integration. 
Partnerskabet skal bygge på fem søjler: 
politisk dialog 
- fremskridt i retning af frihandel 
- ansporing til reform 
- støtte til det regionale samarbejde 
- finansielt samarbejde. 
Regelmæssig politisk dialog vil være et væsentligt element i betragning 
af regionens strategiske betydning. Handel bør være et vigtigt element i 
de nye aftaler. Med en gradvis afskaffelse af toldbarriererne på begge 
sider vil der tidligt i det 21. århundrede kunne skabes regional 
frihandel. En sådan udvikling vil kunne få en positiv indflydelse på 
forbindelserne mellem de arabiske lande indbyrdes og mellem dem og 
Israel. Parterne vil således kunne deltage i et bredere samarbejdsområde 
med øget økonomisk frihed omfattende Europa og en stor del af den 
arabiske verden. 
Vigtigt vil det være at støtte Machrak-landene i deres bestræbelser for 
reform af deres økonomier og politiske systemer, for omstilling til 
markedsøkonomi og for kontrol med befolkningstilvæksten. 
Alle mulige områder for regionalt samarbejde, der kan tilskynde Machrak-
landene til at modernisere deres økonomier, bør derfor overvejes: 
makroøkonomiske anliggender, dialog i alle erhvervssektorer, investerin­
ger, beskæftigelse, standarder, toldspørgsmål, miljø, videnskab, 
teknologi, uddannelse, infrastruktur, kultur, befolkningsspørgsmål, 
bekæmpelse af narkotika osv. 
Der vil blive iværksat passende former for finansielt samarbejde. Det 
nye partnerskab mellem EF og Machrak-landene forudsætter passende 
finansiering fra offentlige kilder og i voksende grad gennem private 
investeringer. 
3. Europa og Israel 
Israels særlige profil bør tages i betragtning ved udformningen af de 
fremtidige forbindelser mellem EF og Israel såvel som det regionale 
samarbejde inden for trekantsrammer. 
- 6 -
Israel ser sig selv med et voksende BNP pr. inribyqqer på ever \? 000 UNI) 
og med sin ekstraordinært store ekupert i iitMCiit-i v«- iinm f i• »*mt idi-n:; 
producent og eksportør af varer og tjenesteydelser med høj værdi t i 1 v.i'kst. 
og med de nærmeste forbindelser til Det Europæiske Økonomiske Samar­
bejdsområde og de europæiske institutioner. Israel ønsker at blive 
nærmere inddraget i de forskellige typer af netværk, der knytter 
Fællesskabet og andre europæiske lande sammen, og som ikke er åbne for 
ikke-europæiske tredjeparter. 
Selvom Det Europæiske Fællesskabs forbindelser med Israel bør baseres på 
samme grundlæggende tanke om partnerskab, som det agter at følge i sit 
fremtidige samarbejde med Maghreb- og Machrak-landene, vil der i 
substansen i partnerskabet skulle tages hensyn til Israels udviklings­
niveau. 
Fællesskabets forbindelser med Israel vil kunne omfatte politisk dialog, 
frihandel med varer, kapital og tjenesteydelser og tilskyndelse til 
regionalt samarbejde tillige med et intensivt samarbejde på alle områder 
fra bankvæsen til teknologi, energi, landbrug, intellektuel ejendomsret 
osv. 
Israel og Machrak-landene 
Hvordan forbindelserne mellem Europa, Israel og Machrak-landene end 
måtte forme sig i fremtiden, bør Fællesskabet gøre sit yderste for at 
overtale de israelske og arabiske partnere til at indlede langfristede 
samarbejdsforbindelser og arbejde sammen om en afbalanceret regional 
udvikling. 
Det er derfor væsentligt, at den fremtidige fredsløsning udbygges med 
bilaterale eller multilaterale israelsk-arabiske samarbejdsaftaler og 
eventuelt oprettelse af fælles institutioner. 
Israel bør også opfordres til at deltage i udviklingen af regionen som 
helhed og støttes i et sådant forehavende. De nye aftalemæssige 
forbindelser, der skal etableres mellem Fællesskabet og alle parter i 
regionen, vil kunne bidrage hertil. 
IV. KONKLUSION 
Det regionale samarbejde vil kun kunne lykkes med støtte udefra. Fælles­
skabet har på grund af sin geopolitiske situation, sine nære forbindel­
ser med alle berørte parter og sine egne erfaringer med regionalt 
samarbejde en væsentlig rolle at spille i denne henseende. Det bør 
tillige hjælpe til med at lette en tilnærmelse mellem parterne i den 
israelsk-arabiske konflikt ved at forbedre sine forbindelser med hvert 
af de berørte lande. 
Dette dokument skal ses som et bidrag til Fællesskabets politik over for 
Mellemøsten som led i bestræbelserne på at opnå fred. De deraf følgende 
retningslinjer bør omsættes i arbejdsprogrammer, der skal gennemføres, 
når der er skabt fred i regionen, og sikkerheden er blevet styrket. 
Kommissionen vil om fornødent snarest stille forslag til andre 
supplerende initiativer vedrørende kort- og mellemfristede anliggender i 
lyset af udviklingen af fredsprocessen. 
Bilag 1 
SAMARBEJDSPROCESSEN MELLEM MACHRAK OG ISRAEL 
FORESLÅEDE RETNINGSLINJER 
Side 
I. SAMMENLÆGNING AF FÆLLES UDVIKLINGSKAPACITET 
1. GRUNDLAGET FORET MELLEMØSTLIGT ØKONOMISK SAMARBEJDSOMRÅDE 1 
1.1 Varer og tjenesteydelser 1 
1.2 Arbejdskraft 2 
1.3 Kapital 2 
2. FÆLLES INFRASTRUKTURER 3 
2.1 Transport 3 
2.2 Energi 4 
3. UDNYTTELSE AF FÆLLES RESSOURCER 6 
3.1 Potentiellet med hensyn til turisme 6 
3.2 Faglig ekspertise 6 
II. LØSNING AF FÆLLES PROBLEMER 
1. VAND 
2. MILJØ 
7 
Bilaq J/l 
I. SAMMENLÆGNING AF FÆLLES UDVIKLINGSKAPACITET 
1. GRUNDLAGET FOR ET MELLEMØSTLIGT ØKONOMISK SAMARBEJDSOMRÅDE 
1.1 Varer og tjenesteydelser 
En af de vigtigste prioriteter for så at sige alle landene i Mellem­
østen, særlig Machrak-landene og Israel, er at tilskynde til handel og 
dermed befordre en optimal arbejdsdeling mellem dem. 
I øjeblikket er handelen med varer og tjenesteydelser mellem Machrak-
landene indbyrdes og mellem dem og Israel minimal (under 2 mia. dollars 
om året, hvoraf den israelsk-palæstinensiske handel tegner sig for 80%). 
Dette forhold skyldes hovedsagelig politiske hindringer, et højt 
beskyttelsesniveau og utilstrækkelige transportforbindelser. 
I en situation med byer som Beirut, Amman og Tel Aviv, der ligger mindre 
end 150 km fra hinanden, er denne ringe handel mellem dem en bekostelig 
økonomisk absurditet. Fred ville kunne ændre på dette forhold, men som 
det fremgår af de israelsk-egyptiske erfaringer siden 1981, er fred ikke 
nogen tilstrækkelig ansporing i sig selv til mellemregional handel. 
Udsigter til et "frihandelsområde" bestående af 120 millioner personer i 
år 2020 vil gøre regionen meget mere attraktiv for private investorer. 
Et frihandelsområde mellem Machrak-landene og Israel synes at indgyde 
mere frygt end håb blandt potentielle partnere, særlig hos de mindst 
udviklede af dem. Til at overvinde den aktuelle tilbageholdenhed kræves 
der to parallelle initiativer: 
- frihandelsområdet vil skulle være asymmetrisk, idet Israel nedsætter 
sin beskyttelse omgående eller i en meget kortere overgangsperiode 
(på f.eks. 3-5 år) end for de mindre udviklede partnere (10-12 år); 
- Fællesskabet (som har haft fuldstændig frihandel med Israel siden 
1989), vil eventuelt skulle tilbyde de Machrak-lande, der er rede til 
at tage udfordringen op, at indføre gensidig frihandel for industri­
varer. 
Machrak-landene vil således ikke føle sig isolerede i en "klub" med 
Israel, men være part i en bredere gruppe omfattende hele Europa og 
Israel. Det vil også betyde, at de helt fra begyndelsen vil blive nødt 
til at fokusere på at konkurrere med Europa og ikke blot inden for den 
snævrere mellemøstlige region. 
Hvis de små økonomier indbyrdes åbner deres markeder for hinanden og for 
Europa, vil de være bedre i stand til at gøre deres økonomier mere 
præstationsdygtige og dermed tiltrække større europæiske investeringer 
og teknisk knowhow, der kan bidrage til at nedbringe velstandskløften 
mellem Europa og Mellemøsten. 
Bilag 1/2 
1.2 ArI>aJr 1 akt'aft 
Arbejdskraftbevægelserne er og vil fortsat være en af de væsentligste 
faktorer for økonomisk og social udvikling i regionen. De har på den ene 
side lempet på den kroniske arbejdsløshed i de fattigere dele af 
regionen (Gaza, Egypten og Jordan), og de har på den anden side hjulpet 
til at udligne knapheden på ufaglært arbejdskraft i højindkomstlandene 
som f.eks. Israel og Golfstaterne. 
Arbejdskraftbevægelserne har dog også været anledning til politiske 
spændinger i regionen. Millioner af arbejdstagere er blevet sendt hjem 
med kort varsel uden nogen form for passende kompensation, uden akkumu­
lerede socialsikringsrettigheder, og ofte har de tillige mistet en stor 
del af deres opsparing. 
Efter vestlige standarder har de materielle og retlige betingelser for 
migrantbefolkningen i mange tilfælde været umenneskelige og ikke været 
omfattet af de relevante internationale konventioner. 
Migrationen vil fortsætte i fremtiden men i mindre omfang, idet joint 
ventures, underleverandørkontrakter og mellemregional handel med 
forarbejdede varer og komponenter vil kunne forventes i det mindste til 
dels at erstatte strømmen af vandrende arbejdstagere. 
Det vil blive nødvendigt, at regionen i højere grad beskæftiger sig med 
spørgsmålet om de vandrende arbejdstageres rettigheder og forpligtelser. 
Ideelt bør alle de berørte lande opfordres til at forhandle om en 
multilateral konvention eller et multilateralt charter for beskyttelse 
af vandrende arbejdstagere af den art, der findes i Europa. 
Et første prioritet er at finde en løsning på problemerne i forbindelse 
med Israel og de besatte områder for ca. 100 000 palæstinensiske 
arbejdstagere, der eventuelt vil forsætte med at arbejde som grænsear­
bejdere. 
1.3 Kapital 
Mellemøsten i bredere forstand er kendetegnet ved det sjældne forhold, 
at nogle få store kapitaleksportører (især Saudi-Arabien, Kuwait og De 
Forenede Arabiske Emirater) lever side om side med alle de andre, som 
har et kapitalimportbehov, i det mindste endnu i nogen tid. 
Tidligere blev dog kun en lille del af kapitaloverskuddet som helhed 
(ikke over 10%) investeret i de fattigere lande i regionen, hovedsagelig 
på grund af politisk ustabilitet og politiske spændinger (den israelsk­
arabiske konflikt) og dårlig økonomisk management og ringe økonomiske 
resultater i mange af landene i regionen. 
Fred kombineret med økonomiske reformer vil kunne få en positiv indfly­
delse på de fremtidige kapitalstrømme og bevirke, at en større del af 
kapitaloverskuddet holdes inden for regionen. 
Generelt vil en sådan ny fremgangsmåde kunne hjælpe til at fjerne de 
nationale restriktioner for udenlandsk kapital med direkte investerin­
ger, joint ventures osv. Bureaukratiet bør reduceres til et minimum. 
<? 
Bilag 1/3 
2. FÆLLES INFRASTRUKTURER 
2.1 Transport 
En forudsætning for et mere intensivt samarbejde inden for regionen er 
en væsentlig forbedring af den bestående transportinfrastruktur, som 
muliggør en hurtig og effektiv befordring af en meget større gods- og 
passagermængde (også i forbindelse med turisme) mellem de forskellige 
lande i regionen. 
Det ville ikke være rentabelt at bygge jernbane mellem Golfstaterne og 
Machrak-landene, og slet ikke til højhastighedstog. 
Der er et stort behov for en indsats i Machrak-landene og på forbindel­
serne mellem Machrak-landene og Israel. Det er dér, at der må forventes 
en væsentlig udvikling i gods- og passagerbevægelserne i de næste 10-12 
år. 
Blandt de prioriterede opgaver kan nævnes: 
forhandling om passende transitarrangementer mellem alle seks berørte 
lande; 
- færdiggørelse omkring 2010 af et vejsystem, der forbinder regionen 
med Europa via Tyrkiet; 
- færdiggørelse af vejnettene mellem bycentre i regionen selv i det 
omfang, de ikke allerede består. 
Alt dette kræver et minimum af planlægning og koordination mellem de 
involverede parter (dvs. grænseovergangssteder, lastbildimensioner, 
tekniske specifikationer for internationale hovedveje, kortlægning af 
vej sammenkoblinger, finansiering af veje, brugerafgifter osv.). 
Med hensyn til transportforbindelserne mellem Israel, Jordan og de 
besatte områder vil der skulle løses problemer med hensyn til havne- og 
lufthavnsfaciliteter under hensyntagen til de udmærkede internationale 
infrastrukturer på dette område i Israel og Jordan og mangelen herpå i 
de palæstinensiske områder. 
Udstyring af palæstinenserne med både internationale havne- og luft-
havnsfaciliteter forudsætter investeringer til mange milliarder ECU på 
bekostning af de mange andre prioriteter for deres egen udvikling. Det 
vil derfor i palæstinensernes interesse være nyttigt omhyggeligt at 
undersøge alle muligheder, omkostninger og fordele herved, herunder fri 
og ikke-diskriminerende adgang til jordanske og israelske havne og 
lufthavne. 
Hvad der gælder for palæstinenserne, gælder også - men i mindre grad -
for israelserne og jordanerne. Jordanerne kan have interesse i at 
benytte de nærliggende Middelhavshavne/israelske havne, og israelerne 
kan have interesse i at benytte Aqabas havn og lufthavn til bestemte 
former for trafik. 
A^ 
Bllft« j 1/4 
Det forekommer nødvendigt at foretage en samlet undersøgelse af 
transport- (og kommunikations-) infrastrukturen i regionen som helhed. 
2.2 Energi 
2.1.1. Elektricitet 
Ud over sammenkoblingen mellem Israel og Palæstina på den ene side og 
visse sammenkoblinger mellem Syrien og Libanon på den anden side, findes 
der ikke noget system af el-netsammenkoblinger i Machrak-/Israel- regio­
nen. 
Når man betragter de korte afstande mellem større byer, særlig mellem 
Jordan, de besatte områder og Israel, og tillige forskellene i forbrugs­
mønstrene mellem de forskellige lande (på dags-, uge- og årsbasis), 
forekommer en sammenkobling af de nationale net at være af umiddelbar 
økonomisk interesse for alle berørte lande. Det vil betyde, at hver af 
landene vil kunne opretholde en relativ mindre produktionskapacitet og 
dermed kunne nedsætte el-taksterne. 
En sammenkobling af nettene mellem Machrak-landene og Israel medfører 
ikke større investeringer. Det ville kunne være et af de første 
praktiske skridt i retning af et økonomisk samarbejde, så snart der er 
skabt fred. 
Sammenkobling af el-nettene vil sætte el-myndighederne i stand til at 
føre en løbende dialog om praktiske anliggender i tilslutning til 
produktion og forbrug, el-takster, tekniske standarder, el-produktions­
mønstre osv. 
Udsigten til fred åbner nye perspektiver for gennemførelsen af et 
ambitiøst vandkraftprojekt (ca. 800 mgW) med en sammenkobling af Israel, 
Jordan og de palæstinensiske territorier. Projektet vil kunne udnytte 
den 400 m højdeforskel mellem Middelhavet og Det Døde Hav. Der bør 
derfor foretages en forundersøgelse for at fastslå, om et sådant projekt 
er teknisk, økonomisk og politisk gennemførligt. 
2.2.2 Olie 
Den transarabiske olieledning (TAP), der var tænkt som det vigtigste 
eksportmiddel for olie fra Saudi-Arabien til Middelhavsområdet, skulle 
have været bygget i begyndelsen af 1940'erne. Den ville have været en 
olieledning på 2050 km mellem Ras Tanura i Den Persiske Golf til Haifa. 
Den ville have haft en kapacitet på 250 millioner tons om året. Da 
fjendtlighederne brød ud i 1947, blev projektet henlagt til Sidon i 
Libanon. 
Den vedvarende ustabilitet i de to lande, olieledning skulle føres 
igennem (Syrien og Libanon), betød, at der aldrig blev forsendt mere end 
17 mio. tons om året, og at den med tiden blev opgivet til fordel for 
sikrere og mere rentable forbindelser. 
-M 
Bilag 1/5 
Når freden en gang er genskabt, vil den transarabiske olieledning let 
kunne reaktiveres ved en forlængelse fra Mafraq i Jordan til Haifa ved 
Middelhavet. Omkostningerne herved (ca. 70 mio. USD for en kapacitet på 
25 mio. tons om året) skal ses i forhold til transportomkostningerne via 
Suez-kanalen, hvilket betyder, at olieledningen vil være rentabel. 
2.2.3 Gas 
I regionen som helhed findes der væsentlige naturgasressourcer, særlig i 
nogle af Golfstaterne og i mindre udstrækning i Egypten og Syrien. Ingen 
af disse er koblet til bycentre i nabolande. 
Det ville være interessant at kortlægge de regionale gasnetsammenkoblin­
ger. Det vil kunne ske i to omgange: 
- i første række vil det egyptiske gasledningsnet kunne udvides til 
Israel, de palæstinensiske territorier og eventuelt til Jordan 
(Aqaba) og Libanon; 
i anden række, men over meget længere tid, vil de righoldige gasre­
server i Golfstaterne kunne sammenkobles med Middelhavslandene med 
henblik på levering af alternativ energi til kraftværkerne i Machrak-
landene eller petrokemiske råmaterialer. 
2.2.4 Rationalisering af energiforbruget 
Under hensyntagen til de demografiske faktorer og tendensen i retning af 
urbanisering såvel som den øgede erhvervsvirksomhed, der vil kunne blive 
et resultat af fredsaftalen, er det muligt, at der vil opstå en øget 
efterspørgsel efter energi. 
Foruden dette "spontane" potentiel må der tages hensyn til følgerne, 
særlig for efterspørgselen efter elektricitet, af løsninger på vandpro­
blemer, såsom behandling af spildevand eller afsaltning af brakvand og 
havvand. 
Det vil derfor være yderst vigtigt at sikre en streng kontrol med 
energiforbruget i alle lande i regionen. 
Det er nødvendigt, at de mellemøstlige lande, der har en høj energiaf­
hængighed (Israel, Jordan, Libanon, de besatte områder) rationaliserer 
deres energilovgivning og energiafgifter og sammensætter fælles program­
mer, støttet af verdenssamfundet, for energibesparende teknologier 
(hvilke samtidig har en positiv indflydelse på miljøbevarelsen). 
På dette grundlag kunne Israel, Libanon, de besatte områder og Syrien 
også samordne (eller koordinere) deres langfristede planlægning såvel 
som deres forsøg på at anspore til anvendelse af nye og vedvarende 
energikilder, særlig solenergi. 
Spørgsmålet om at producere en model for Middelhavsområdet for energibe­
sparelser vil blive drøftet på en konference i Athen i november 1993 om 
"energi og bymiljø i tredjelande i Middelhavsområdet", i hvilken skal 
deltage energibesparelsesorganisationer fra alle Middelhavslande. 
A 7 
Bilag 1/6 
3. UDNYTTELSE AF FÆLLES RESSOURCER 
3.1 Potentiellet med hensyn til turisme 
De seks lande har væsentlige turistattraktioner (hav, ørken, bjerge, 
historiske monumenter, religiøse steder ...). Alle håber, at turismen 
med en afslutning på konflikten og spændingerne mellem dem, vil komme i 
kraftig udvikling med væsentlige fordele for hver af dem enkeltvis og 
tillige kollektivt. 
De har en fælles interesse i at sørge for, at regionen fortsat er 
internationalt attraktiv for det størst mulige antal turister (som 
hurtigt vil kunne nå op på over 10 millioner om året, hvis og når der 
skabes internt og eksternt stabile forhold). 
Turismen anses derfor af landene i regionen som havende væsentlige 
udviklingsmuligheder ud fra følgende betragtninger: 
- turiststrømmene inden for regionen: når israelere, egyptere, liba­
nesere, palæstinensere, syrier og jordanere kan rejse mere eller 
mindre frit fra land til land, vil de gensidige fordomme blive 
reduceret og konflikter mindre sandsynlige; 
en koordineret eller eventuelt endog fælles indsats fra myndighe­
dernes side vil blive nødvendig for at fremme turismen. 
Regeringerne vil skulle behandle en række emner i fællesskab for at 
lette turismen i regionen. 
Blandt disse emner kan nævnes forbedring af transport- og kommunika-
tionsinfrastrukturerne, lettelse af grænsepassagen, forenkling eller 
afskaffelse af visumkrav, bevarelse af historiske steder, fælles 
reklamekampagner, sikkerhedsforanstaltninger, miljøbeskyttelse osv. 
Til dette formål ville det være yderst relevant at have et udvalg til 
fremme af turismen i Mellemøsten bestående af lederne af de nationale 
turistorganisationer, som kan udveksle information og om fornødent 
gennemføre fælles aktioner. 
3.2 Faglig ekspertise 
Det Europæiske Fællesskab har med stor succes gennemført en række 
grænseoverskridende samarbejdsprogrammer på alle områder: lokale 
myndigheder, universiteter, små og mellemstore virksomheder, 
forskningsinstitutter, medierne, kultur osv. 
Målet med disse programmer er ligetil: at skabe samarbejdsnetværk mellem 
folk med samme ekspertise. Samvirke mellem mennesker er nøglen til 
forandring. 
For Mellemøstens vedkommende ville denne fremgangsmåde have flere 
fordele: 
II 
Bilag 1/7 
- at lette overførsel af knowhow og at opnå synergi på prioriterede 
områder; 
at bidrage til at skabe et positivt klima af tillid i regionen. 
To sektorer bør fremhæves: Videnskab og kultur. 
Videnskab 
Med undtagelse af Israel, som bruger næsten 3% af sit BNP på forskning 
og udvikling, spiller forskning og videnskab stadig ikke nogen større 
rolle i Mellemøsten, og dette af tre grunde: 
- den relativ beskedne økonomiske og sociale udvikling, 
det relativ begrænsede antal videnskabmænd, 
- videnskabs lave prioritering (i budgethenseende). 
Et mere intensivt regionalt samarbejde inden for forskning vil utvivl­
somt være i alle berørte parters interesser: 
- det vil sætte de arabiske lande i regionen i stand til at drage 
fordel af de resultater, som israelske videnskabsmænd har opnået på 
så vitale områder som landbrug, vedvarende energikilder, vand og 
medicin, 
- det vil give alle parter mulighed for at sammenlægge deres knappe 
ressourcer af arbejdskraft og finansielle midler, 
- det kunne gennem fælles videnskabelige projekter udvikle sig til 
grundlaget for en bedre forståelse. 
Det videnskabelige samarbejde kræver ingen avancerede administrative 
eller institutionelle strukturer til at begynde med. Det kan tilrette­
lægges på mange niveauer med forskelligt deltagerantal og et minimum af 
finansieringsmidler. 
Hvis videnskabeligt arbejde foregår i en regional sammenhæng, vil der 
utvivlsomt kunne opnås støtte udefra, både fra videnskabsmænd og i 
finansiel henseende. I denne henseende vil Europa kunne spille en større 
rolle som katalysator, da det besidder de største og mest eftertragtede 
erfaringer med regionalt videnskabeligt samarbejde. 
Kultur 
Kultursamarbejde kan også være en væsentlig fredsunderbyggende faktor i 
Mellemøsten, særlig hvis unge mennesker af forskellig kulturel baggrund 
bringes sammen. 
Der er næsten endeløse muligheder for at fremme et større kulturelt 
samvirke i Mellemøsten. Der kan i denne sammenhæng nævnes to mulige 
programmer for regionale kulturudvekslinger, som er blevet afprøvet med 
stor succes i forskellige fora i Europa: 
for det første et program for udveksling mellem universiteter, på 
linje med Erasmus- og Tempus-programmerne, af kandidater og forskere 
mellem universiteter i Mellemøsten, 
for det andet et program for udveksling af unge i alderen 16-2 5 år, 
særlig mellem israelere og palæstinensere. 
Til dette formål vil der kunne oprettes en mellemøstlig studenterud-
vekslingsfond, som vil kunne deltage i finansieringen af begge typer 
foranstaltninger. 
U 
Bilag 1/8 
II. LØSNING AF FÆLLES PROBLEMER 
1. VAND 
Der er et hastende behov for samarbejde om vandspørgsmål, men det er 
tillige yderst følsomt og kontroversielt. 
Med undtagelse af Tyrkiet, Irak og Egypten har alle landene i regionen 
som helhed knappe vandressourcer. Den kraftige befolkningstilvækst i 
regionen vil yderligere reducere adgangen pr. indbygger til vand, 
således at situationen med hensyn til udbud og efterspørgsel vil blive 
endnu mere presserende i næste århundrede. Vand er derfor kilde til 
potentiel konflikt mellem de forskellige parter, medmindre der i tide 
træffes passende forholdsregler. 
Teoretisk set findes der tre muligheder for løsning af vandproblemet i 
regionen: 
- man kan reducere efterspørgselen efter vand (særlig til landbrugs­
formål) , 
- der kan overvejes tekniske løsninger, såsom systematisk genbrug af 
vand og afsaltning af brak- eller havvand, 
- der kan foregå en udveksling af vand mellem de lande, der i 
øjeblikket har et vandoverskud, og dem, som har et underskud. 
Trods knapheden på vand, er vandforbruget i næsten alle lande for 
ødselt. Priserne på vand, specielt til landbrugsformål (80% af vandfor­
syningen) afspejler ikke de faktiske omkostninger (investeringer i 
kunstvandingsanlæg og knapheden på vand). Stigende priser, ideelt efter 
en regionalt koordineret fremgangsmåde, vil reducere efterspørgselen og 
anspore til indførelse af vandbesparende teknologier. 
Eventuelt med undtagelse af Tyrkiet er intet land i regionen villig til 
at eksportere sit midlertidige vandoverskud til nabolande i betragtning 
af den stigende efterspørgsel efter vand i fremtiden. 
Afsaltning er derfor den eneste levedygtige mulighed for at øge vandfor­
syningen på længere sigt, i det mindste for kystområderne. Det er 
imidlertid stadig en meget bekostelig kilde til vandforsyning, selv når 
der tages hensyn til teknologisk innovation. 
Det ville dog være hensigtsmæssigt, om de forskellige lande gav sig i 
kast med fælles forskningsaktiviteter med henblik på at udvikle mere 
effektive afsaltningsteknologier. Golfstaterne har store erfaringer med 
vandafsaltning (de har hidtil ikke haft større problemer med hensyn til 
energiforsyning). Israel er i gang med et betydeligt avanceret forsk­
ningsarbejde med henblik på at udvikle nye og mere effektive teknolo­
gier. Alle disse erfaringer vil med held kunne udnyttes under ét. 
Syrien, Jordan, Israel og de besatte områder har et hastende behov for 
at løse spørgsmålet om fælles forvaltning af Jordan-bækkenet og side­
løbende hermed grundvandsreserverne i Palæstina-bjergene, der løber 
gennem de israelske kystsletter. 
I øjeblikket er disse vandressourcer meget ulige fordelt mellem 
parterne, idet Israel optager over 23% af de samlede subregionale 
vandressourcer. 
^ 
ULlag 1/9 
Så for at udvikle et forhold baseret på gensidig tillid og ligebehand­
ling af Israels og nabolandenes borgere, må der findes en form for 
ordning for fælles forvaltning mellem parterne. 
Som en af løsningerne på problemet vil man kunne forestille sig opret­
telse af et fælles vandselskab, der skal operere på et kommercielt 
grundlag, og som skal forsyne i det mindste Israel og de besatte 
områder. I praksis vil det sige, at palæstinensere erhverver kapitalan­
dele i det nationale israelske vandforsyningsnet, som af samme grund vil 
skulle udvides til Gaza og Vestbredden. Vandforsyning foregår derefter 
på et ikke-diskriminerende grundlag til såvel israelske som palæstinen­
siske brugere, dvs. landbrug, industri og husholdninger. 
Dette vil utvivlsomt føre til, at man gradvis bevæger sig bort fra 
stærkt vandintensive produktionsformer i landbruget. På et meget senere 
tidspunkt vil det voksende vandknaphedsproblem kunne afhjælpes ved 
bygning og fælles forvaltning af afsaltningsanlæg ved Middelhavskysten. 
MILJØ 
Regionen er endnu ikke berørt af større miljøproblemer. Men den grænse­
overskridende miljøforurening vil sandsynligvis blive et problem i de 
kommende årtier som en følge af befolkningstilvæksten og bydannelsen. 
Det er derfor nødvendigt, at landene indgår i et samarbejde gennem 
miljøministerier eller -organisationer. Et sådant samarbejde vil kunne 
omfatte en lang række emner, fra måling af forureningsniveauer til 
bortskaffelse af affald (særlig toksisk affald), ren luft og vandstan­
darder, spildevand og genbrug af vand osv. 
Det vil også kunne omfatte erhvervsuddannelse, hvoraf en del vil kunne 
forgå inden for regionale rammer. Man vil endog kunne overveje mulighe­
den for at oprette et erhvervsuddannelsescenter inden for miljø. 
Fællesskabet vil med sin store erfaring inden for miljøpolitik kunne 
tilbyde faglig bistand til at hjælpe med at igangsætte de forskellige 
former for samarbejde. 
i£ 
Hi 1<UJ 2 
ØKONOMISK DIAGNOSIS 
AF 
SITUATIONEN I MACHRAK-LANDENE OG ISRAEL 
I. ANALYSE 
1. OMKOSTNINGERNE VED SPLITTELSE 
2. SVAGE PRÆSTATIONER 
II. UDSIGTERNE 
1. INDKOMSTFORSKELLE OG EKSTERN BISTAND 
2. FREDENS UDBYTTE OG ØKONOMISKE REFORMER 
3. FREMTIDIGE SCENARIER OG BEFOLKNINGSFAKTOREN 
III. TABELLER 
1. MELLEMØSTEN OG NORDAFRIKA: SCENARIER FOR FREMTIDEN 
2. ØKONOMISKE DATA 
Befolkning 
- Økonomi 
- Handel med landbrugsprodukter 
- Direkte investeringer, netto (i % af BNP) 
- Bistandsstrømme (i alt og EF-andel) 
r? 
Bilag 2/2 
1. ANALYSE 
1. OMKOSTNINGERNE VED SPLITTELSE 
1. Der lever 90 millioner mennesker i seks forskellige stater og enheder. 
Hvis man derfra trækker Egypten med sin befolkning på 55 millioner, ser 
man meget tydeligere udsigterne for en region, i hvilken en gennemsnits-
stat vil have en befolkning på omkring 7 millioner indbyggere. 
Mellemøsten er økonomisk og politisk splittet. Prisen for denne split­
telse er stor. 
Militærudgifterne er høje. De tegnede sig i perioden 1979-1989 for 
gennemsnitlig 13% af BNI i Machrak-landene og 19% i Israel (mod 3% i 
Europa). Sådanne uproduktive udgifter er en af de vigtigste grunde til 
den økonomiske tilbageståenhed. De forhindrer, at der afsættes ressour­
cer til investeringer, der vil kunne bidrage til en vækst i produktio­
nen. Uden militærudgifterne ville den årlige bruttoinvestering stige fra 
20% af BNI til over 30%, hvilket er det element, der forklarer den 
positive udvikling i regioner med hurtig vækst, som f.eks. Sydøstasien. 
Den politiske centralisme, som er blevet svaret på den interne split­
telse, har en økonomisk-politisk modpart. Med undtagelse af Libanon, er 
hver af regionens økonomier domineret af produktion i den offentlige 
sektor og kontrol med den økonomiske aktivitet. 
Autarki, som er et andet typisk udtryk for den økonomiske orientering i 
regionen, er et yderligere bevis for ønsket om at omsætte politisk 
kontrol til kontrol med erhvervsvirksomheden. Følgerne heraf er talrige. 
For det første er kapitalens produktivitet meget lav. For det andet er 
produktionens omfang mindre end optimalt. Disse faktorer bevirker 
tilsammen høje omkostninger, lav produktionsmængde og stærkt ukonkur­
rencedygtige priser. Dette forhold medfører på sin side fortsat subsi­
diering og en hurtigt eskaladerende beskyttelse. Som endnu en anden 
konsekvens modvirkes den mellemregionale handel, enten direkte med 
henblik på at støtte dårligt fungerende produktionssektorer, eller 
indirekte, fordi varer ikke længere er attraktive på udenlandske 
markeder. Den regionale handel udgør kun 7% af den samlede handel. 
2. SVAGE PRÆSTATIONER 
Regionen er økonomisk svækket. Syrien og Jordan havde en årlig negativ 
vækst på henholdsvis 2,1% og 3,9% i indkomsten pr. indbygger i årtiet 
efter 1980. I Libanon var situationen katastrofalt meget værre. Egyptens 
vækst på 2,1% i indkomsten pr. indbygger var stadig lav. Selv Israel 
kunne kun opvise 1,5%. I regionen som helhed betragtet var væksten i 
indkomsten pr. indbygger knap 0,3% højere end befolkningstilvæksten. 
Indkomsten er nu på over 10 000 USD pr. indbygger i Israel, men i 
Machrak-landene er den kun på 800 USD. Denne forskel udgør en fare for 
samarbejdet, medmindre der med tiden opnås en bedre balance. 
Sammen med den manglende vækst i indkomsterne er der blevet registreret 
den sædvanlige remse af andre fattigdomsindikatorer. Arbejdsløsheden var 
på 20% i Machrak-landene og på 10% i Israel og har været stigende. 
Underskuddet på betalingsbalancens løbende poster var på 7,1% af BNI og 
budgetunderskuddet på 15% i de arabiske stater. Gælden var på 115% af 
BNI for de arabiske lande og på 44% for Israel. 
De menneskelige ressourcer er dårligt udviklet. Analfabetismen er 
dobbelt så udbredt end i landene i den lavere mellemindkomstklasse som 
helhed. Børnedødeligheden er større og livforventningen lavere. 
Men hvis dette er deprimerende løsning, bør man tænke på, at der desuden 
findes to andre økonomier, nemlig de besatte områder og Libanon, hvor 
forholdene, selvom det ikke kan måles på helt pålidelig måde, er 
betydeligt værre. 
Man kan vanskeligt komme til nogen anden konklusion, at regionens 
økonomi er en fiasko. 
II. UDSIGTERNE 
1. INDKOMSTFORSKELLE OG EKSTERN BISTAND 
Israel er udtalt mere velstående end nabolandene. I 1990 tegnede det sig 
for 44% af den regionale produktion og 6% af befolkningen. Indkomsten 
pr. indbygger er 12,5:1 i Israels favør. Israel råder over avanceret 
teknologi på det militære og andre områder som ellers kun i nogle af de 
udviklede lande. 
I de arabiske lande i Machrak er befolkningstilvæksten meget høj. I 
Jordan, Syrien og de besatte områder er den på over 3%. Hvis det 
aktuelle regionale gennemsnit på 2,5% opretholdes i de næste to årtier, 
vil befolkningen vokse med 60%. 
Når man ser bort fra de besatte områder, er regionen en af de regioner i 
verden, der modtager mest bistand. 
Bistand pr. indbygger 1988 USD 
Israel 310,0 
Jordan 119,0 
Libanon 56,2 
Syrien 19,1 
Egypten 29,5 
De besatte områder 4,4 
Siden 1988 er der blevet tilbudt og accepteret væsentlig bistand til 
økonomisk reform i Egypten, Israel, Jordan og til en vis grad Libanon. 
Til dato kan der ikke rapporteres om andet end økonomisk stabilisering. 
2. FREDENS UDBYTTE OG ØKONOMISKE REFORMER 
Skabelse af en stabil fred i Machrak vil få en væsentlig indflydelse på 
den økonomiske reformproces, som er i sin vorden. Fred vil kunne lette 
reform. Der vil kunne indtræffe en omlægning i prioriteterne. Admini­
strationer, som har fokuseret stærkt på national sikkerhed, vil kunne 
ofre mere energi og opmærksomhed på økonomisk og social velfærd. 
Dagsordenen ville kunne besættes af reformpunkter, og de sociale 
spændinger, der følger i kølvandet af strukturtilpasningen, ville blive 
lettere at håndtere. 
Fred vil også gøre det lettere at frigøre de midler, der var afsat til 
sikkerhed. Besparelserne vil kunne anvendes til øgede investeringer. 
SS*) 
Bilag 2/4 
Skønt øgede investeringer alene ikke er løsningen på økonomisk v.rkr«t , er 
de dog et af nøgleelementerne. Ketj ionen ukal nom lieLhoiJ ut/xj« ctL øu« 
investeringerne fra den historiske andel på 20% af BNP til et gennemsnit 
på over 25%, og i nogle landes tilfælde, f.eks. Egypten, Jordan og 
Syrien, til 30% af BNP. Muligheden for en sådan omlægning af ressourcer 
til investeringer består. 
Fred vil anspore de styrer, der i øjeblikket dominerer økonomien gennem 
den offentlige sektor, til at løsne deres greb og tillade den private 
sektor at udvikle sig. Det vil medføre en frigørelse af den interne 
opsparing til investeringer, anspore til hjemtagelse af opsparing i 
udlandet og være et opmuntrende tegn til udenlandske investorer. Fred 
burde også anspore regeringerne til et skift fra princippet om selvtil­
strækkelighed til en større integration i verdensøkonomien. Forsvarlig 
økonomisk forvaltning vil fortsat være nødvendig. 
En mere fremtrædende rolle for den private sektor i regionens økonomier 
vil på kort sigt medføre afskedigelser og opbrud med væsentlige sociale 
og økonomiske ofre. Men det burde gøre en ende på det bestående 
kapitalgrundlags kroniske ringe resultater i regionen. På længere sigt 
vil det bidrage til at garantere et mere egnet produktionsmønster, 
lavere produktionsomkostninger, en mere levedygtig økonomi og højere 
levestandard. 
3. FREMTIDIGE SCENARIER OG BEFOLKNINGSFAKTOREN 
Virkningerne af nationale programmer for økonomisk reform affødt af fred 
i regionen er blevet anslået af Verdensbanken for de næste 5 år og 
indtil år 2010. 
Banken mener, at virkningerne, hvis reformplanen følges, efter 5-7 år 
vil være som følger: 
Land BNP pr. indbygger 
efter reform uden reform 
Egypten 2,1 0 
Israel 3,4 1,2 
Jordan 1,5 -0,5 
Libanon 4,5 0 
Syrien 0,8 -1,6 
Ifølge Banken vil væksten i regionen indledningsvis være lig nul eller 
nær nul. 5% er realistisk som endeligt mål, hvilket også har været 
tilfældet tidligere. Næsten alle stater i regionen nåede op på 6% i 
perioden 1965-1980. I almindelighed vil den i 20-års-perioden 1990-2010 
kunne føre til en fordobling af BNP, hvilket kræver en gennemsnitlig 
vækstrate på 3,5%. 
Følgerne af Bankens prognoser er som følger-*-) 
Land BNP pr. Befolkning BNP pr. Befolkn. 
indbygger indbygger 
1990 1990 2010 2010 
(US$) (mio.) (US$) (mio.) 
Machrak 820 83 940 134 
Israel 10 600 5 16 860 7 
1) Se i tillæg 2/5 en mere komplet tabel også omfattende Maghreb-landene 
Bilag 2/5 
I 2010 vil levestandarden i Israel svare til levestandarden for en 
gennemsnitsborger i EF i 1990. For Machrak-landene vil resultatet af 20 
års reform være meget beskedent. Den eneste trøst, der kan findes i 
Machrak-data er, at arbejdsløsheden ikke længere vil være stigende. 
Det centrale problem for Machrak-landene er den projicerede befolknings­
tilvækst på 60%. Det bliver tilfældet, hvis regionen fortsætter med en 
tilvækst på 2,5% om året. Gennemsnittet for Machrak-landene var i 1985-
1990 på 2,6%. Fem år tidligere var den på 2,8%. Fred og økonomisk reform 
vil ikke bidrage til væsentlige fremskridt, medmindre der samtidig føres 
en streng og effektiv befolkningspolitik. Hvis befolkningstilvæksten 
kunne bringes ned til 2% i årligt gennemsnit ved periodens udgang, vil 
indkomsten pr. indbygger være på 1 024 $. Et yderligere fald til 1,5% 
vil give et beløb på 1 127 $. Det er i sig selv ikke noget resultat, der 
vil vinde stor tilslutning fra borgerne i regionen. Men uden en virkelig 
befolkningspolitik vil det endog være uopnåeligt. 
Et mere tilfredsstillende mål for Machrak-landene ville være at begrænse 
befolkningstilvæksten til 1,5% og skabe en vækst på 5% pr. indbygger. På 
dette grundlag ville befolkningen kun vokse til 112 millioner og 
indkomsten pr. indbygger ville blive fordoblet pr. 2010. Uanset hvilken 
hypotese man betragter, vil der fortsat være væsentlige forskelle i 
indkomstniveauerne. 
III. TABELLER 
1. MELLEMØSTEN OG NORDAFRIKA: SCENARIER FOR FREMTIDEN2) 
Region 
1990 Befolkning (millioner) 
2010 Vækst 
Maghreb 
Machrak 
Israel 
I ALT 58 
83 
5 
146 90 
134 
7 
231 32 
51 
2 
85 55 
61 
40 
58 
Region 
1990 BNP (US$) 
2010 Vækst % 
Maghreb 
Machrak 
Israel 
I ALT 82 
68 
53 
203 158 
126 
118 
402 76 
58 
65 
199 93 
85 
123 
98 
Region 
1990 BNP/indbygger (US$) 
2010 Vækst % 
Maghreb 
Machrak 
Israel 
Europa 1410 
810 
10600 
16000 1750 
940 
16860 
24000 340 
130 
6260 
8000 24 
16 
59 
50 
2) Udarbejdet på grundlag af "Economics and Social Development in the 
Middle East and North Afrika" af Ishac Diwan og Lyn Squire - World Bank 
Discussion Paper n° 3 - oktober 1992. 
2/ 
Bilag 2/6 
Bornu.n I nnjuMjrunti 1 r««j (UIHU rtijwn t or Kurn^iaJ 
Kvantitativt: BNP-vækst i 1990'erne: 3%, mellem 2000 og 2010: 5% 
Kvalitativt: 
- fred (nedskæring af militærudgifter) 
- vidtgående reform af den økonomiske politik 
- regionalt samarbejde 
- finansieringskapacitet: 
på kort sigt: international offentlig bistand til at 
udligne de negative virkninger af de 
økonomiske reformer af sociale og 
politiske årsager; 
på mellemlang sigt: indenlandsk opsparing, arbejdstageres 
overførsler, udenlandske direkte 
investeringer og kommercielle lån. 
2. ØKONOMISKE DATA 
BEFOLKNING Egypten Israel Jordan Libanon Syrien Besatte omr, 
I alt 52,1 4,7 3,2 2,7 12,4 2,0 
Vækstrate (89-90)% 2,47 1,84 3,77 0,04 3,56 2,46 
Erhvervsaktiv befolk. 31,6 38,9 23,1 30,1 23,9 37,7 
heraf landbrug % 38 5 10 14 43 47 
andet % 62 95 90 86 57 53 
ØKONOMI Egypten Israel Jordan Libanon 
BNP/indbyg.(1990 US$) 610 10920 1240 
BNP i alt mia.US$1990 27,47 53,20 3,81 3,79 
Vækst (BNP 85/90) % 2,55 3,62 1,69 
Løbende poster 
(oversk./undersk. 
i % af BNP 1990) -105 1,3 -29,0 
Budgetunderskud i 
% af BNP 1990 -18,5 4,2 -18,7 
Udlandsgæld (mia.US$) 39,9 20,1 7,7 1,9 
Import mia. US$ 1990 14,5 20,3 3,6 
Eksport mia. US$ 1990 8,5 16,9 2,6 
Handelsbalance -6,0 -3,4 -1,0 
EF-handel mia. $ 
EF-import 3,818 4,414 0,117 0,16 
EF-eksport 5,280 6,669 1,056 0,960 
Import 26,3 21,7 3,2 
Eksport 62,2 39,5 40,6 
* 1986, før Intifada. Syrien 
1000 
20,20 
3,39 
12,4 
-0,6 
16,5 
4,1 
4,0 
-0,1 
1,570 
1,070 
38,3 
26,7 Besatte omr. 
1,47 
2,28 
'-0,3 
1 1 
Bilag 2/7 
HANDEL MED 
LANDBRUGSPRODUKTER 1988 1 *>»!«* l')*>0 1»>»>1 
Egypten 5,3 18,6 3,3 17,3 4,2 
Israel 20,5 3,8 19,1 4,3 19,8 
Jordan 1,9 12,4 5,2 14,9 4,1 
Libanon 8,1 16,1 9,0 18,0 9,0 
Syrien 2,8 23,6 2,1 27,4 1,3 
Besatte områder - - -14,3 5,9 
4,1 18,5 
20,6 4,6 
16.3 11,9 
30.4 1,4 8,3 
3,6 
19,6 
12,3 
14,3 
Handel med landbrugsprodukter - landbrugets procentvise andel i den samlede 
handel med EF. 
1. 
2. EF-import 
EF-eksport 
DIREKTE INVESTERINGER NETTO 
% AF BNP 1988 1989 1990 
Egypten 
Israel 
Jordan 
Libanon 
Syrien 
Besatte områder 3,4 
0 
1,1 2,3 
0,2 
0,1 
0 0,4 
-0,3 
0 
BISTANDSSTRØMME (mia. US$) 1988 1989 1990 
Egypten 
Israel 
Jordan 
Libanon 
Syrien 
Besatte områder 1537 
1241 
416 
141 
191 
9,3 1568 
1192 
273 
119 
127 
13,3 5604 
1374 
891 
134 
650 
45,4 
Kilde: OECD finansieringsstrømme til udviklingslandene. 
NB: Bistandsstrømmen til de besatte områder fra ikke-OECD DAC-medlemmer kan 
være stærkt undervurderet. 
BISTANDSSTRØMME: EF-andel i alt % 1988 1989 1990 
Egypten 
Israel 
Jordan 
Libanon 
Syrien 
Besatte områder 4 
0,1 
< 2 
48 5 
0,1 
< 2 
16 
56 4 
0,3 
< 2 
9 
42 
21 
Bilag 3 
De fremtidige forbindelser mellem Fællesskabet 
og Maghreb-landene 
Sammendrag af Kommissionens meddelelse 
SEC(92) 401 af 30.4.1992 
* <i 
Bilag 3/1 
BT NYT BEGREB: RUROPÆTSK-MAGHRBBTNRK PAKTNKKKKAIi 
Det er Fællesskabets opgave at udvikle et nyt begreb, som kan danne grundlag 
for forbindelserne med Maghreb-landene, at opstille både realistiske og 
ambitiøse udviklingsmål og gøre denne nye strategi troværdig ved at oprette 
instrumenter, som skal sikre den praktiske udformning. 
1. PARTNERSKAB 
Fællesskabets nye strategi bør bygge på den grundlæggende tanke, at tiden nu 
er inde til at skifte et udviklingssamarbejde, nedarvet fra tidligere 
årtier, ud med en strategi for partnerskab. Den bør give sig udslag i nye 
samarbejdsformer på alle områder, både politiske, økonomiske og sociale. 
På den ene side engagerer EF sig fast og overbevisende i den økonomiske 
genrejsning i Maghreb-landene. 
Og på den anden side forpligter Maghreb-landene sig til at fortsætte 
reformerne og træffe konkrete foranstaltninger til regional integration. 
2. ET BEGREB MED MANGE FACETTER 
Tre væsentlige retninger bør følges: 
2.1. I samarbejdet bør der lægges vægt på instrumenter, som bedst 
symboliserer denne strategi med europæisk-maghrebinsk partnerskab. 
2.2. Ud over de rent økonomiske spørgsmål bør den nye ramme omfatte nye 
samarbejdsområder for at tilføre de europæisk-maghrebinske forbin­
delser det globale aspekt. De nye områder defineres i fællesskab og 
skal dække aspekter så forskelligartede som kultur og sociale 
spørgsmål (migration, bevægelighed for personer, lokalsamfund, 
uddannelse). 
2.3. Med hensyn til de aftalemæssige forbindelser iværksættes den nye 
strategi ved nye aftaler, som skal indgås med Marokko, Algeriet og 
Tunesien. 
3. MAGHREB-STATERNE 
De enkelte lande skal fortsat være Fællesskabets priviligerede partnere i 
Maghreb. Den nye EF-strategi indføres via aftaler, der indgås med hvert 
enkelt land efter en fælles model, men med tidsplaner og bestemmelser, som 
er tilpasset hvert enkelt land. 
Målet på længere sigt skal fortsat være en integration af Algeriet, Marokko 
og Tunesien og oprettelse af et økonomisk samarbejdsområde omfattende 
Fællesskabet og Maghreb-landene. 
l<>~ 
Bilag 3/2 
DE NYE HANDLINGSINSTRUMENTER 
1. FAGLIG BISTAND 
Den faglige bistand er i stadig højere grad blevet et priviligeret instru­
ment i EF's samarbejdspolitik og bør anvendes til reform af de økonomiske 
systemer gennem etablering af værdibørser, iværksættelse af effektive 
retfærdige skattesystemer, omstrukturering af den offentlige sektor, 
privatisering, virksomhedsforvaltning osv. 
2. BETALINGSBALANCELÅN 
Der vil ikke ske nogen hurtig økonomisk udvikling i Maghreb så længe den 
meget store rente- og afdragsbyrde på gælden optager en alt for stor del af 
valutaindtægterne og således skader importen af de vigtigste varer. 
Man kan ikke på forhånd udelukke nye foranstaltninger i forbindelse med en 
international aktion, som skal ledes af IMF. En sådan foranstaltning bør dog 
være en undtagelse og omfatte strenge regler for, hvilke finansielle 
politiske forudsætninger modtagerlandet skal være i besiddelse af. 
3. FINANSIERING AF INVESTERINGER 
3.1. Maghreb bør i de kommende to årtier anvende store beløb til moderni­
sering og udvidelse af produktionsapparatet og den økonomiske 
infrastruktur (telekommunikation, veje, havne, jernbaner, vand, 
vandingsanlæg, energi osv.). 
Investeringerne i infrastruktur vil hovedsagelig blive finansieret på 
det internationale kapitalmarked og i mindre grad lokalt. Europa vil 
blive anmodet om støtte via EIB. 
4. NYE SAMARBEJDSOMRÅDER 
a. Det sociale område 
Det sociale område udgør helt klart et prioriteret område for dialog, 
ikke kun på grund af dets objektive betydning, men også på grund af dets 
indvirkning på det menneskelige og politiske plan. 
b. Kultur og kommunikation 
Det er vigtigt, at Fællesskabet som et supplement til de muligheder, der 
er omtalt i denne meddelelse, viderefører de programmer, der tager sigte 
på at fremme den gensidige forståelse mellem de to regioner på hver sin 
side af Middelhavet. 
Det kræver, at der gennemføres meget forskelligartede foranstaltninger, 
såsom en kommunikationspolitik, initiativer, der særligt tager sigte på 
ungdommen, medierne osv. 
c. Menneskerettigheder 
Dimensionen "menneskerettigheder og demokrati" indgår som en væsentlig del 
af Fællesskabets udenrigspolitik. Det er blevet fastslået ved politiske 
tilsagn, og ved, at der, efterhånden som der indgås nye aftaler, i disse er 
indføjet specifikke bestemmelser, og ved, at der er blevet iværksat særlige 
programmer til fordel for bestemte regioner i verden. 
Bilag 3/3 
d. Andre områder 
Formålet med det europæisk-maghrebinske partnerskab er at skabe en 
dialog om alle emner af fælles interesse. 
EN NY AFTALEMÆSSIG RAMME 
Muligheden for at indgå nye aftaler med hvert enkelt af de tre Maghreb-lande 
undersøges; disse europæisk-maghrebinske aftaler vil være grundlaget, rammen 
og symbolet for Fællesskabets nye metode. 
De indledende kontakter med disse lande, navnlig med Marokko, har vist, at 
de europæisk-maghrebinske aftaler vil kunne bygge på fire hovedelementer: 
- politisk dialog; 
- økonomisk samarbejde; 
- frihandel; 
- finansielt samarbejde. 
1. POLITISK DIALOG 
I lighed med hvad der i stigende grad gælder for de aftaler, Fællesskabet 
indgår, vil den politiske dialog optræde som en vigtig del i de europæisk-
maghrebinske aftaler. 
2. ØKONOMISK, FAGLIGT OG KULTURELT SAMARBEJDE 
Intet område for samarbejde og for dialog bør på forhånd udelukkes. Der vil 
blive lagt vægt på de elementer, der fremmer udviklingen, såsom: 
- makroøkonomiske spørgsmål 
- indførelse eller fortsættelse af dialog og samarbejde vedrørende sociale 
spørgsmål 
- sektorielle dialoger 
- investeringer 
- samarbejde på områderne statistik, standarder, told, tilnærmelse af 
lovgivningerne osv. 
miljø 
samarbejde på områder som videnskab, teknologi, uddannelse osv. 
3. HANDEL 
En af de væsentlige målsætninger i de europæisk-maghrebinske aftaler er, at 
der på længere sigt oprettes en åben økonomisk zone for samhandel og 
stabilitet. 
4. FINANSIELT SAMARBEJDE 
Rammen for finansielt samarbejde i de kommende år er fastlagt i kraft af de 
4 finansprotokoller og det horisontale finansielle samarbejde, men på et 
senere tidspunkt vil dette samarbejde med hensyn til instrumenter og 
målsætninger kunne tilpasses parternes nye behov. Finansprotokollerne gælder 
indtil 1996, og det vil da være tidspunktet for at gøre status over denne 
type samarbejde og tage stilling til fordelene herved og dets begrænsninger. 
2 1-
Bilag 4/1 
FÆLLESSKABETS FORBINDELSER MED TREDJELANDE I MIDDELHAVSOMRÅDET 
BAGGRUNDSORIENTERING 
1. Siden midt i 10970'erne har Fællesskabet været forbundet med de fleste 
tredjelande i Middelhavsområdet1) ved samarbejdsaftaler. Aftalerne 
tillader fri adgang for industrivarer til Fællesskabets markeder og 
præferenceadgang for landbrugsprodukter. Arten af landbrugsprodukterne 
varierer fra land til land. Aftalen med Israel har siden 1989 omfattet 
frihandel med industrivarer på et gensidigt grundlag; de andre aftaler 
indeholder ikke bestemmelser om en sådan gensidighed. 
2. Der findes tillige bestemmelser om økonomisk, fagligt og finansielt 
samarbejde. Sidstnævnte gennemføres på grundlag af femårige finanspro­
tokoller, via hvilke der stilles midler til rådighed til finansiering af 
udviklingsprojekter såvel som økonomisk samarbejde på forskellige 
områder, såsom miljø, videnskabeligt samarbejde, industrisamarbejde og 
uddannelse og faglig bistand. 
3. Aftalerne med Maghreb-landene omfatter også bestemmelser vedrørende 
arbejdstagere, men de er ikke blevet anvendt i udtalt grad i praksis. 
4. I 1987/1988 blev der efter Spaniens og Portugals tiltrædelse fastsat en 
række tillægsindrømmelser for landbrugseksporten til Fællesskabet fra 
tredjelande i Middelhavsområdet i tillægsprotokoller til aftalerne. 
Ifølge disse indrømmelser og især toldkontingentforhøjelserne skal der 
ske en gradvis nedsættelse (til nul) af tolden inden for disse kontin­
genter. Der opkræves fortsat præferencetold på de udførte mængder ud 
over kontingenterne. 
5. For at styrke Fællesskabets helhedspolitik over for regionen foreslog 
Kommissionen og vedtog Rådet i 1990 retningslinjerne for den nye 
Middelhavspolitik. 
6. Den nye Middelhavspolitik indebærer følgende: 
i) yderligere, begrænsede indrømmelser for eksporten af de landbrugs­
produkter, der er omfattet af aftalen (nedsættelse til nul af 
præferencetolden inden for toldkontingenterne i 1993 i stedet for 
1995; en årlig forhøjelse 3-5% af toldkontingenterne i perioden 
1992-1995); 
1) Der findes aftaler med Marokko, Algeriet, Tunesien, Egypten, Jordan, 
Syrien, Libanon, Israel, Tyrkiet, Cypern og Malta. Der findes ingen 
aftale med Libyen. Der foreligger autonome arrangementer med de besatte 
områder. 
Bi lruj 4/2 
i i) en fornyelse af finansprotokol let ne med landene i det sydlige og 
østlige Middelhav^) til et beløb på omkring 2 mia. ECU i gavebi­
stand fra Fællesskabets budget og EIB lån for perioden 1992-1996 
(den seneste finansprotokol med Israel omfatter kun EIB-lån; 
Europa-Parlamentet har endnu ikke afgivet positiv udtalelse om den 
seneste finansprotokol med Syrien); 
iii) en særlig finansieringsramme for støtte til strukturtilpasnings­
foranstaltninger i disse lande (300 mio. ECU) i perioden 1992-
1996; 
iv) en særlig fond til finansiering af samarbejdsaktiviteter af 
interesse for alle tredjelande i Middelhavsområdet (1 800 mio. ECU 
i EIB-lån, heraf 500 mio. ECU med en rentegodtgørelse på 3% for 
miljøprojekter, såvel som betydelige budgetmidler: 64 mio. ECU i 
1992, 63,5 mio. ECU i 1993 og muligvis 300-350 mio. ECU for 
perioden 1992-1996). 
De samlede midler, der således står til rådighed for disse lande for 
perioden 1992-1996, indklusive gavebistand fra EF-budgettet og EIB-lån, 
beløber sig til 4 500 mio. ECU, hvilket svarer nogenlunde til tre gange den 
finansielle bistand til regionen i perioden 1987-1991. 
2) Marokko, Algeriet, Tunesien, Egypten, Jordan, Libanon, Syrien, Israel. 
*lf 

ISSN 0254-1459 
KOM(93) 375 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA li 
Katalognummer : CB-CO-93-415-DA-C 
ISBN 92-77-58381-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr2985 Luxembourg