ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Den foretrukne løsning, hvad angår indførelsen af ind- og udrejsesystemet, har følgende karakteristika:

1)Der vil kun være ét enkelt system: ind- og udrejsesystemet. Interoperabiliteten mellem ind- og udrejsesystemet og det eksisterende visuminformationssystem (VIS) fastsættes på centralt plan. Kommunikationen med medlemsstaterne sker via en national ensartet grænseflade, som er ens for alle medlemsstater.

2)De biometriske identifikatorer for ind- og udrejsesystemet er fire fingeraftryk, der anvendes i kombination med et ansigtsbillede. Denne løsning opfylder målet om både tilstrækkelig præcis identifikation og lettere grænsepassage.

3)Tilgangen med at gøre det lettere at passere grænsen indebærer, at tredjelandsstatsborgerne skal anvende selvbetjeningssystemer for at indlede grænsekontrolproceduren, som afsluttes ved, at de på grænsevagtens anmodning giver supplerende oplysninger. Der kan på frivillig basis indføres nationale programmer vedrørende personer med status som registreret rejsende. Det er den foretrukne løsning, da den kombinerer mange positive virkninger, omfatter en større gruppe rejsende og er den mest omkostningseffektive.

4)Lagringen af data i fem år er med til at mindske hyppigheden af genregistreringer og vil være til gavn for alle rejsende, samtidig med at den gør det muligt for grænsevagten at foretage den nødvendige risikoanalyse som kræves i Schengengrænsekodeksen.

5)Lige fra det tidspunkt, hvor ind- og udrejsesystemet begynder at fungere, vil medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder og Europol have adgang til systemet under nøje fastsatte betingelser og i overensstemmelse med de relevante databeskyttelsesregler. At give de retshåndhævende myndigheder adgang til data fra begyndelsen af er i overensstemmelse med VIS-forordningen.
Omkostningerne ved den foretrukne løsning står i rimeligt forhold til de forventede fordele for erhvervslivet og samfundet. Omkostningerne for offentlige myndigheder er forholdsvis neutrale. For produkter, der er omfattet af de nye retlige rammer, kræves der en yderligere standardiseringsindsats for så vidt angår prøvningsmetoder. For erhvervsdrivende vil løsning 5 indebære lavere administrative omkostninger end løsningen med typegodkendelse. Det kan dog forventes, at de administrative omkostninger for de enkelte virksomheder i visse tilfælde vil være højere end med status quo. Dette gælder navnlig for producenter af relativt variable materialer, der kræver, at en tredjepart i stort omfang inddrages i overensstemmelsesvurderingen. SMV'er, der producerer gødningsprodukter, som er omfattet af tredjepartscertificering, vil skulle betale gebyr til et bemyndiget organ for at få kontrolleret, at deres produkter opfylder kravene. Varianten med frivillig harmonisering kan indebære højere omkostninger for de nationale myndigheder end fuldstændig harmonisering, da de i et vist omfang kan forventes at opretholde nationale procedurer. Overgangsomkostningerne vil være minimale for gødningsprodukter, der allerede er dækket af den nuværende forordning, da der vil være mulighed for selvcertificering. Medlemsstaterne vil også skulle sikre de bemyndigede organers kvalitet.
Eksponering for visse kemiske agenser på arbejdspladsen kan forårsage kræft, som er den største årsag til arbejdsrelaterede dødsfald i EU. For at beskytte arbejdstagerne mod sådanne risici har EU vedtaget direktivet om kræftfremkaldende stoffer og mutagener (direktivet), der beskriver de foranstaltninger, der skal træffes for at fjerne eller begrænse eksponeringen for kræftfremkaldende kemiske agenser, og samtidig fastsætter grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering. Direktivet er imidlertid forældet, da det ikke tager hensyn til den tilgængelige videnskabelige dokumentation. Kommissionen har gennemført en videnskabelig og økonomisk vurdering af 25 prioriterede kemiske agenser, som ca. 20 millioner arbejdstagere eksponeres for i EU. Ud af disse 25 er 13 stoffer, for hvilke der foreligger datasæt, medtaget i konsekvensanalysen. Medlemsstaterne har indført grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering for nogle af dem, men de er meget forskellige og til tider sat for højt for at kunne beskytte arbejdstagerne.

Arbejdsrelateret kræft påvirker økonomien som helhed, reducerer udbuddet af arbejdskraft (enten midlertidigt eller permanent), sænker arbejdsproduktiviteten og øger presset på de offentlige finanser gennem undgåelige offentlige udgifter til sundhedspleje, invaliditetsydelser, førtidspension og andre ydelser. For arbejdstagerne og deres familier medfører kræft ikke blot betydelige tab af livskvalitet, men også direkte sundhedsudgifter og indirekte tab af nuværende og fremtidig indtjening. For virksomhederne indebærer arbejdsrelateret kræft omkostninger til erstatning af personale, produktivitetstab og behovet for at betale højere lønninger for at kompensere for den højere erhvervsrisiko, hvilket påvirker deres konkurrencedygtighed.
Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO's) konvention om arbejdsforhold i fiskerisektoren (nr. C 188) blev vedtaget i 2007 med henblik på at supplere og ajourføre de internationale standarder for arbejdsforhold for denne sektor. Samme år iværksatte Kommissionen første fase af høringen af EU-arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med artikel 154 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). EU-arbejdsmarkedets parter blev opfordret til at "undersøge mulighederne for et fælles initiativ med henblik på at fremme anvendelsen i EU af bestemmelserne i ILO's forholdsvis nye 2007-konvention om arbejdsforhold i fiskerisektoren". Det Europæiske Transportarbejderforbund (ETF), Sammenslutningen af Nationale Fiskeriorganisationer i EU (Europêche) og Sammenslutningen af Landbrugsandelsorganisationer i EU (Cogeca), indgik en aftale den 8. maj 2013 og anmodede Kommissionen den 10. maj 2013 om at iværksætte aftalen i EU-lovgivningen (via et direktiv). I deres aftale ønskede EU-arbejdsmarkedets parter at samle bestemmelserne fra den gældende EU-ret og ILO's konvention nr. C 188.

De største problemer er, at risici for og alvorligheden af arbejdsulykker og erhvervssygdomme er særligt høje, og deres følgevirkninger er betydeligt højere end i andre økonomiske sektorer. Dette fører til fravær fra arbejdspladsen og tidlig afgang fra sektoren og øger omkostningerne for arbejdsgiverne og de sociale sikringsordninger. De vigtigste faktorer er: 1. Arbejdsrelaterede faktorer: ulykkerne skyldes ofte træthed på grund af lange arbejdstider, utilstrækkelige sundheds-, sikkerheds- og arbejdsforhold. 2. En langsom ratificering: gældende internationale traktater vedrørende sikkerheden om bord på fiskerfartøjer ikke er trådt i kraft på grund af langsom ratificering. Frankrig er det eneste EU-medlemsland, der har ratificeret konvention nr. C 188. 3. Fragmentering: EU's lovgivning om beskæftigelse og sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, som indeholder regler for alle arbejdstagere, udgør en fragmenteret ramme, der ikke fuldt ud passer til de specifikke arbejdsforhold i en given sektor. Inden for områder, som ikke er omfattet af gældende EU-ret, har EU's medlemsstater indført meget forskellige nationale standarder.
Øget gennemsigtighed (model 1) er ikke tilstrækkelig til at opnå målene. Et forbud mod at blokere for adgang til websteder og automatisk omdirigering – medmindre kunden giver sit aktive samtykke hertil – (model 2) kombineret med et krav om begrundelse af undtagelsesvist berettigede tilfælde af blokering vil løse en del af problemet. Den foretrukne løsning (model 3) gå ud på at udpege bestemte situationer, hvor geografisk forskelsbehandling ikke kan retfærdiggøres (ved materielle varer, hvis kunden arrangerer grænseoverskridende transport, tjenesteydelser, der udføres på det fysiske sted, hvor erhvervsaktøren driver virksomhed, og elektronisk leverede tjenesteydelser, hvor der ikke er noget leveringsproblem). Model 4 går ud på at udarbejde endnu en liste over grunde, der kan retfærdiggøre geografisk forskelsbehandling med henblik på at kaste lys over principperne i tjenesteydelsesdirektivets artikel 20, stk. 2. Denne model blev forkastet, fordi den ansås for at være for kompleks. Model 5 indeholdt et krav til virksomhederne om at levere fysiske varer på tværs af grænserne, og dette ville have været den bedste måde at nå målet på, men det blev afvist, fordi det pålagde virksomhederne uforholdsmæssige omkostninger.
Høje priser på grænseoverskridende leverancer for e-detailhandlere og forbrugere, navnlig i fjerntliggende områder, og for SMV'er er en hindring for grænseoverskridende e-handel. De høje priser skyldes forholdsvis store hindringer for markedsadgangen, der kan hæmme konkurrenceudviklingen geografisk, samt de begrænsede forsendelsesmængder fra mindre afsendere, som svækker deres forhandlingsposition, med det resultat at mindre e-detailhandlere og privatkunder må betale højere priser og har færre leveringsmuligheder. Derudover har mange nationale forvaltningsmyndigheder begrænsede muligheder for at overvåge det grænseoverskridende pakkemarked, hvilket resulterer i manglende oplysninger med henblik på at identificere mulige markedssvigt eller andre reguleringsmæssige problemområder. Detailhandlere og forbrugere mangler også oplysninger om de forskellige leveringsmuligheder, de har til rådighed. Det befordringspligtige område er ikke ens i alle medlemsstater, hvilket betyder, at direktivet om posttjenester (97/67/EF) ikke alene er tilstrækkeligt til at sikre overkommelige priser for tjenester, der anvendes til e-handel.

Målet er at gøre tilsynet mere effektivt, at skabe større gennemsigtighed, når det gælder tilgængelighed og priser for forskellige grænseoverskridende leveringstjenester, og at fremme konkurrencen. Dette bør reducere priserne for grænseoverskridende pakkelevering, som betales af individuelle forbrugere og mindre e-detailhandlere, især i fjerntliggende områder. Der tages særskilt fat på spørgsmålet om kvaliteten af de grænseoverskridende leveringstjenester.

I mangel af en samordnet tilgang på EU-plan er det usandsynligt, at nationale foranstaltninger alene vil kunne tackle de grænseoverskridende problemer, der er identificeret ovenfor. De forskellige tilgange eller fortolkninger i forbindelse med den nuværende lovramme (især direktivet om posttjenester) har ført til ulige konkurrencevilkår for leveringsvirksomheder, der er aktive i forskellige medlemsstater, og en uensartet beskyttelse af SMV'er og borgere, der ønsker at drage fordel af det (digitale) indre marked. De enkelte medlemsstater kan ikke effektivt tackle hindringerne for det indre marked, eftersom de transeuropæiske leveringsnetværk hører under flere jurisdiktioner.
Det stod klart efter evalueringen, at en række problemer skal løses for at sikre, at forordningen kan give de ønskede resultater. De vedrører forudsigeligheden og effektiviteten i de grænseoverskridende procedurer, som er fastlagt i forordningen for at sikre forældrenes og børnenes tarv. Problemerne skyldes også den kendsgerning, at den nuværende tekst ikke er tilstrækkelig klar eller er mangelfuld.

For så vidt angår spørgsmål om forældremyndighed i forbindelse med forældres bortførelse af børn, grænseoverskridende anbringelse af børn, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og samarbejde mellem (centrale og andre) nationale myndigheder forekommer der uforholdsmæssigt store og unødvendige forsinkelser på grund af den måde, som de nuværende procedurer er udformet eller anvendt på. Domme bliver ofte ikke fuldbyrdet, eller også sker det med betydelige forsinkelser. Endelig er samarbejdet mellem centralmyndighederne uklart beskrevet. Det har ført til forsinkelser, eller at anmodninger ikke er blevet efterkommet, hvilket ikke har været i barnets tarv.

Disse forsinkelser og mangler er til skade for barnets grundlæggende rettigheder og nedbryder den gensidige tillid mellem medlemsstaterne, som forordningen afhænger af for at kunne fungere efter hensigten.

Med hensyn til ægteskabssager har ægtefæller i et internationalt ægteskab ikke mulighed for sammen at vælge, hvilken domstol der skal behandle deres skilsmisse. I de tilfælde, hvor ægtefællerne ikke har det samme EU-statsborgerskab og bor i et tredjeland, kan der være begrænset adgang til en domstol i EU. Selv om disse problemer er taget i betragtning, foreslås der ingen foranstaltninger på dette trin.
Målet med initiativet er at foreslå passende foranstaltninger for engrosmarkedet for roaming, så det er foreneligt med EU-mobiloperatørers forpligtelse til at levere detailroamingtjenester til indenlandspriser fra 15. juni 2017. Under vurderingen af disse foranstaltninger har Kommissionen taget hensyn til behovet for at sikre, at roamingudbydere er i stand til at få dækket alle omkostninger ved levering af regulerede engrosroamingtjenester, herunder fællesomkostninger.

De identificerede løsningsmodeller vurderes derefter ud fra de politiske mål, der er fastlagt i roamingforordningen: i) muliggørelse af bæredygtig afskaffelse af detailroamingtillæg for alle, eller næsten alle, udbydere i EU, uden at forholdene på hjemmemarkederne fordrejes; ii) sikring af omkostningsdækning på engrosniveau på en måde, så incitamenterne til at investere i de besøgte netværk bevares, og det undgås at fordreje den indenlandske konkurrence på de besøgte markeder.
EU oplever stadig større mangel på kvalificeret arbejdskraft og misforhold inden for visse centrale sektorer (f.eks. IKT, ingeniørvidenskab og sundhedspleje), hvor der ofte kræves høje kvalifikationer. Desuden vil EU i de kommende årtier møde demografiske udfordringer med en hurtigt aldrende befolkning, en stadig mindre arbejdsstyrke og en stigende ældrekvote. Dette er til fare for EU's vækst, innovationskapacitet og konkurrenceevne, idet vi skal konkurrere med andre store økonomier om at tiltrække dygtig arbejdskraft: I dag vælger 48 % af de ikke-europæiske lavtuddannede migranter en europæisk destination, mens 68 % af de højtuddannede foretrækker en ikke-europæisk OECD-destination.

I 2009 blev direktivet om "det blå EU-kort" vedtaget for at gøre EU til en mere attraktiv destination for udenlandske højt kvalificerede arbejdstagere og bidrage til at styrke dens videnbaserede økonomi. EU kan dog fortsat ikke tiltrække og fastholde et tilstrækkeligt antal højt kvalificerede arbejdstagere ved brug af både nationale ordninger og det blå EU-kort på tværs af medlemsstaterne, når vi sammenligner os med andre lande i verden. Blandt de største problemer kan nævnes:

– de strukturelle mangler ved det blå EU-kort: restriktive indrejsebetingelser (f.eks. høj løntærskel), begrænset mobilitet inden for EU og utilstrækkelig harmonisering (medlemsstaterne har råderum på centrale områder), som medfører dårlige "markedsføringsmuligheder"

– de strukturelle mangler ved parallelle nationale ordninger for højt kvalificerede arbejdstagere: Disse ordninger kan tilpasses bedre til de særlige omstændigheder på det nationale arbejdsmarked, men de store variationer på tværs af medlemsstaterne viser, at kun få kan anses for at være forholdsvis vellykkede, mens de på grund af deres art ikke kan tilbyde mobilitet inden for EU, hvilket påpeges som et vigtigt tiltrækningselement, og det fører til ineffektiv (om)fordeling af arbejdsstyrken på tværs af EU.

Dette medfører forskellige og parallelle regler og procedurer med hensyn til højt kvalificerede arbejdstageres indrejse i EU, og herved fås et komplekst og ineffektivt indvandringssystem i EU, som ikke formår at reagere effektivt og hurtigt på det øgede behov for højt kvalificerede arbejdstagere og afhjælpe manglen på kvalificeret arbejdskraft. Derudover formår EU heller ikke at give indrejse til andre dygtige og højt kvalificerede arbejdstagere fra tredjelande . Mange af de faktorer, der påvirker EU's tiltrækning af højt kvalificerede arbejdstagere, skal imidlertid findes uden for migrationspolitikken og vedrører bl.a. levestandard, karrieremuligheder, velfærd og skattesystemer, sprog, lønniveau osv.
udvidelse af viften af berettigede EuVECA-aktiver ud over den nuværende SMV-definition (ikke-børsnoterede virksomheder med færre end 250 ansatte + en årlig omsætning på under 50 mio. EUR eller en balance på under 43 mio. EUR) ved at tilføje a) små midcapselskaber (dvs. ikke-SMV'er med op til 499 ansatte), der er omfattet af EU-programmer, som forvaltes af Den Europæiske Investeringsfond, b) SMV'er, der er børsnoteret på SMV-vækstmarkeder, jf. direktiv 2014/65/EU om markeder for finansielle instrumenter (MiFID II), og c) ved at tillade opfølgende investeringer

Under høringen om revisionen af EuVECA- og EuSEF-forordningerne gik respondenterne, herunder medlemsstaterne, meget stærkt ind for at tillade store forvaltere, der er godkendt efter direktiv 2011/61/EU om forvaltere af alternative investeringsfonde, at forvalte og markedsføre EuVECA- og EuSEF-fonde. Under høringen blev der også udtrykt kritik af definitionen af berettigede EuVECA-aktiver, som blev anset for at være for restriktiv. De respondenter, der deltog i høringen, bemærkede, at flere medlemsstater ikke havde taget hensyn til størrelsen af EuVECA- og EuSEF-forvalterne ved fortolkningen og anvendelsen af EuVECA- og EuSEF-forordningerne, navnlig da de opkræver gebyrer, pålægger yderligere krav eller krav på samme niveau som for store forvaltere, der er godkendt efter direktiv 2011/61/EU om forvaltere af alternative investeringsfonde.
Det stigende behov for information til den politiske beslutningsproces og andre formål konfronterer i stigende grad Eurostat og de nationale statistiske kontorer (NSI) med yderligere høje kvalitetskrav - herunder aktualitet - vedrørende statistiske data. Samtidig ændrer de nye teknologiske innovationer mulighederne for dataindsamling ligesom databrugernes fremtidige behov ændrer sig. Det nuværende system for socialstatistik er opsplittet i adskilte, domænespecifikke forordninger, som stramt fastlægger indholdet (emnerne, der skal dækkes) og de tekniske krav til dataindsamling (stikprøvestørrelse, kvalitetskriterier, indberetningskrav mv.). Det resulterende, fragmenterede og ufleksible retssystem på EU-plan afspejles i de nationale procedurer for dataindsamling - gennem for det meste uafhængige undersøgelser - og bidrager til følgende, centrale problemer for europæisk socialstatistik: i) manglende lydhørhed over for brugernes behov; ii) kvalitetsproblemer, i særdeleshed vedrørende konsistens og sammenlignelighed på tværs af datasamlinger; iii) ringe støtte til brug af innovative metoder til dataindsamling og af tilgængelige datakilder. Dertil kommer, at kombinationen af disse problemer også bidrager til øget ineffektivitet: iv) højere omkostninger end nødvendigt og større byrde i forbindelse med dataindsamling. Den ultimative konsekvens af disse problemer er, at de statistiske oplysninger, der indsamles af Eurostat, gradvist mister deres relevans for de politiske beslutningstagere og andre databrugere.
Vedrørende løsningsmodellerne: halvdelen af respondenterne havde ingen klare præferencer. 1/3 af respondenterne, for det meste NGOer og skovbrugsorganisationer, gik ind for at opretholde LULUCF som en særskilt søjle inden for klimapolitikken, hvilket gjorde dette til den foretrukne løsning (eksklusive blanke svar). Der var mindst tilslutning til løsningen med at lægge landbrug og LULUCF sammen i en særskilt søjle uden for ESD (1/5). De nationale regeringer havde størst præference for en særskilt LULUCF-søjle, eventuelt med fleksibilitet, eller for at sammenlægge LULUCF med ESD. Vedrørende regnskabsføring: Stærk interesse fra medlemsstaterne i kun at bevare den arealbaserede regnskabsføring og fortsætte med skovreferenceniveauer. Interesse i at bygge videre på de nuværende regler med få forbedringer og strømlining fra alle interessenter.
Siden 2013 er de nationale mål for sektorerne uden for ETS blevet fastsat i den såkaldte beslutning om byrdefordeling (ESD). Det Europæiske Råd har bekræftet, at det også i perioden 2021-2030 vil fortsætte med at regulere reduktionen af drivhusgasser ved hjælp af denne beslutning. I overensstemmelse med retningslinjerne undersøger denne konsekvensanalyse, i) hvordan man på retfærdig vis fastsætter medlemsstaternes mål i henhold til BNP pr. indbygger, mens man på samme tid tager omkostningseffektivitet i betragtning, og ii), hvordan man forbedrer eksisterende og nye fleksibilitetsmuligheder, der gør det muligt at nå målene omkostningseffektivt, mens man reducerer de administrative omkostninger. Der indføres nye fleksibilitetsmuligheder med begrænset anvendelse for sektoren for arealanvendelse samt en enkeltstående mulighed for fleksibilitet fra ETS-sektorer til sektorer uden for ETS.

Det Europæiske Råd har givet detaljeret vejledning om de politiske muligheder, der skal analyseres. Mange af interessenterne understreger vigtigheden af miljømæssig integritet for at sikre, at EU reelt opfylder sit 2030-mål for drivhusgasemissioner.
Det generelle mål med revisionen er at sikre, at det konkurrencefremmende regelsæt fører til uhindret konnektivitet overalt som grundlag for et digitalt indre marked. Dette indebærer at indføre et nyt mål om konnektivitet med høj kapacitet ud over dem, der allerede findes vedrørende konkurrence, det indre marked og slutbrugernes interesser. Den udarbejdede analyse udpegede tre specifikke mål for den revision, der vedrører det generelle mål. Det første er at bidrage til konnektivitet overalt på det indre marked. Det andet er at fremme konkurrencen og brugernes valgmuligheder på det indre marked. Det tredje er at forenkle den lovgivningsmæssige indgriben og opnå sammenhæng på det indre marked. Det indre marked forbliver et af regelsættets mål og understøtter hvert enkelt mål i revisionen. Der fastsættes også en række mulige synergier og afvejninger mellem målene.

Der kan opnås bedre lovgivningsmæssige resultater til en lavere pris i hele EU ved at udvikle fælles og konsekvente lovgivningsmæssige tilgange, navnlig på lovgivningsområder med en grænseoverskridende dimension. Forbedringerne af regelsættet, der skal imødekomme de aktuelle udfordringer og den fremtidige udvikling af markedet, kan blive til gavn for medlemsstaterne i takt med, at der bliver stillet konnektivitetsnet med høj kapacitet til rådighed i Europa. Samtidig med at der er behov for en vis grad af fleksibilitet for at tilpasse løsningerne til de lokale betingelser, vil de nationale lovgivere kun være bedst i stand til at nå deres udvidede mål ved at samarbejde med hinanden og med Kommissionen for at udtænke de bedste løsninger på lignende problemer.
Konsekvensanalyse, der ledsager forslaget til et rådsdirektiv til ændring af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF om sikkerhedskrav til legetøj med henblik på tilpasning til den tekniske udvikling for så vidt angår bly

A. Behov for handling

Markedsovervågningsundersøgelser i 2010 og 2011 i Tyskland (næsten 2 500 prøver) viste, at det meste legetøj allerede overholder de skærpede grænseværdier, med undtagelse af fingermaling, bly i farveblyanter og farvelader, muligvis på grund forurenet råmateriale. Disse resultater blev bekræftet af Sverige.

Bly er særdeles giftigt. Ifølge Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) i 2010 er der ingen sikker tærskelværdi for bly i mennesker. De tre grænseværdier for bly i legetøj fra 2009 (lejetøjsdirektivet 2009/48/EF) skal derfor skærpes.
Dette initiativ har til formål at fastsætte en lovgivningsmæssig ramme for ESP for den periode, som den flerårige finansielle ramme (FFR) dækker, og tilføre ESS den finansielle støtte, der er nødvendig for at være i stand til at:

levere statistiske oplysninger af høj kvalitet og lukke de statistiske huller, som det haster mest at gøre noget ved, med fokus på en række af de prioriterede områder, som falder ind under Kommissionens 10 politiske prioriteter

opbygge den permanente kapacitet, der er nødvendig for at kunne reagere på nye, opståede behov og for at kunne tilpasse den statistiske infrastruktur til at udnytte potentialet i nye datakilder, og

styrke partnerskabet i og uden for ESS for bedre at kunne øge programmets produktivitet og sikre dets ledende, globale rolle inden for officielle statistikker.