Alle EU-medlemsstaterne producerer radioaktivt affald, der genereres fra forskellige anlæg (f.eks. atomkraftværker og forskningsreaktorer) og aktiviteter såsom anvendelser af radioisotoper inden for medicin, industri, landbrug, forskning og uddannelse. Radioaktivt affald er defineret som luftformigt, flydende eller fast radioaktivt materiale, som oprindelseslandet, bestemmelseslandet eller en fysisk eller juridisk person, hvis afgørelse accepteres af disse lande, ikke finder yderligere anvendelse for, og som i sin egenskab af radioaktivt affald kontrolleres af en tilsynsmyndighed efter oprindelses- og bestemmelseslandenes love og bestemmelser.

Dette er den anden rapport fra Kommissionen om gennemførelse af Rådets direktiv 2006/117/Euratom, der giver et overblik over de pågældende overførsler og tilknyttede aspekter. Den indeholder supplerende oplysninger til Kommissionens rapport om gennemførelse af Rådets direktiv 2011/70/Euratom.

I Rådets direktiv 2006/117/Euratom opstilles en fællesskabsordning for overvågning af og kontrol med grænseoverskridende overførsel af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel, så befolkningen sikres en fyldestgørende beskyttelse. Direktivet sikrer, at de berørte medlemsstater informeres om overførsler af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel til eller via deres område og forpligter dem til enten at give deres samtykke til eller begrundede afslag på overførslerne. Direktivet supplerer Rådets direktiv 2011/70/Euratom, hvor der er fokus på strategien og ansvaret for håndtering af radioaktivt affald og brugt brændsel på langt sigt.

Driften af atomreaktorer og forskningsreaktorer frembringer desuden også brugt brændsel. Brugt brændsel er defineret som nukleart brændsel, som er blevet bestrålet i en reaktorkerne og permanent fjernet fra den. Brugt brændsel kan enten betragtes som en anvendelig ressource, der kan oparbejdes, eller være bestemt til endelig deponering uden nogen påtænkt fornyet anvendelse og behandles som radioaktivt affald.

Frembragt brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald oplagres forud for en eventuel bearbejdning, oparbejdning og deponering. Brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald transporteres primært ad vej, med jernbane eller ad søvejen og i begrænsede tilfælde pr. fly fra de anlæg, hvor disse materialer er blevet frembragt og håndteret.

Import, eksport og transit af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel gennem medlemsstat(er) er fast praksis i EU. Flytning af dette materiale, også benævnt overførsel, finder sted i de fleste medlemsstater, uanset omfanget af deres atomprogrammer.

På nuværende tidspunkt har 16 medlemsstater atomreaktorer på deres område, og atomreaktorerne er i drift i 14 medlemsstater. Derudover har 20 medlemsstater drevet eller driver fortsat forskningsreaktorer i EU. Nogle af medlemsstaterne overfører brugt nukleart brændsel til oparbejdning i EU eller tredjelande. De fleste medlemsstater med forskningsreaktorer agter at sende brugt brændsel tilbage til leverandøren (USA eller Den Russiske Føderation) inden 2020, selv om den langsigtede håndtering af brugt brændsel (f.eks. deponering) for en lang række uddannelses- og forskningsreaktorer endnu ikke er blevet fastlagt. Radioaktivt affald er også blevet overført inden for og uden for EU, i mange tilfælde med henblik på minimering af radioaktivt affald gennem bearbejdning (f.eks. smeltning, forbrænding) inden oplagring og/eller deponering.

I henhold til artikel 20, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/117/Euratom skal medlemsstaterne pr. 25. december 2011 og derefter hvert tredje år fremsende deres rapporter om gennemførelsen af direktivet til Kommissionen. Fristen for fremsendelse af den anden rapport var således den 25. december 2014.

Alle medlemsstater har fremsendt deres anden nationale rapport om overførsel af radioaktivt affald eller brugt nukleart brændsel på deres område for perioden 2012-2014, og Kroatien rapporterede for første gang. I denne anden rapporteringsrunde var der betydelige forsinkelser, da blot tre medlemsstater fremsendte rapporten rettidigt (de øvrige medlemsstater fremsendte deres rapporter med forskellige forsinkelser).

Kommissionen har på grundlag af de nationale rapporter og efter høring af det rådgivende udvalg og udvalgets udtalelse udarbejdet denne rapport til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg i overensstemmelse med direktivets artikel 20, stk. 2. Den er baseret på alle medlemsstaternes meddelelser og følger op på Kommissionens første rapport for perioden 2008-2011, der blev offentliggjort i 2013.

Formålet med rapporteringen er at give et overblik over overførsler af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i Fællesskabet, de seneste tendenser og udfordringer inden for import, eksport og transit af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, rapporterede afslag og mislykkede overførsler samt foreslåede foranstaltninger.

Mere detaljerede oplysninger om medlemsstaternes gennemførelse af direktivet findes i Kommissionens arbejdsdokument SWD(2018)4. I denne rapports konklusion fremhæves områder, der kræver yderligere opmærksomhed.

1.1.Retsgrundlag

Sikker og ansvarlig håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, herunder sikker transport af disse materialer på og uden for medlemsstaternes område, er et lovkrav. Dette krav udspringer af både international ret og EU-retten.

På internationalt plan er den vigtigste reference på dette område den fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald ("den fælles konvention"). Den fælles konvention pålægger bl.a. de kontraherende parter sikkerhedsmæssige forpligtelser i forbindelse med grænseoverskridende flytning (import, eksport og transit) af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. I henhold til konventionens artikel 27 skal kontraherende parter, som foretager en grænseoverskridende flytning, træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at flytningen sker i overensstemmelse med konventionens og andre bindende internationale aftalers bestemmelser. Siden Kommissionens første rapport om gennemførelse af direktiv 2006/117/Euratom er Malta blevet kontraherende part i den fælles konvention, således at alle EU's 28 medlemsstater nu er kontraherende parter i denne konvention, hvilket vidner om medlemsstaternes vilje til at sikre et højt sikkerhedsniveau inden for brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald — fra frembringelse til deponering.

På EU-plan blev Rådets direktiv 96/29/Euratom om grundlæggende sikkerhedsnormer revideret i 2013 efter Kommissionens første rapport om gennemførelsen af direktiv 2006/117/Euratom. Direktivets overordnede mål er fortsat at styrke beskyttelsen mod de farer, som er forbundet med udsættelse for ioniserende stråling, herunder under transport af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Det reviderede direktiv 96/29/Euratom (det nye direktiv 2013/59/Euratom) ophæver og samler bestemmelserne i fem EU-direktiver, herunder direktiv 2003/122/Euratom, for så vidt angår højaktive lukkede strålekilder, i en enkelt retsakt. I det nye direktiv, som skal være gennemført af medlemsstaterne senest den 6. februar 2018, opstilles desuden harmoniserede frigivelseskriterier og generelle niveauer for frigivelse af materiale fra myndighedskontrol. Med hensyn til naturligt forekommende radioaktivt materiale (NORM) er anvendelsesområdet for direktiv 2013/59/Euratom blevet udvidet til at omfatte menneskelige aktiviteter, der involverer tilstedeværelsen af naturlige strålekilder, herunder forarbejdning af materialer med naturligt forekommende radionuklider (NORM). I henhold til direktivet bør beskyttelse mod naturlige strålekilder indarbejdes fuldt ud i de overordnede krav og ikke behandles i et særskilt afsnit. Især bør industrier, som forarbejder materialer, der indeholder naturligt forekommende radionuklider, som skal underkastes myndighedskontrol, behandles inden for det samme regelsæt som andre praksisser. I henhold til direktivet (artikel 23) skal medlemsstaterne identificere kategorier eller typer af praksis, der omfatter NORM, og som fører til bestråling af arbejdstagere eller enkeltpersoner i befolkningen, som der ikke kan ses bort fra med hensyn til strålebeskyttelse. Der er opstillet en liste over industrielle sektorer, der indebærer NORM, som skal tages i betragtning i identifikationsprocessen ud over industrien for udvinding og oparbejdning af uran, i bilag VI til direktiv 2013/59/Euratom. Hvis en medlemsstat erklærer NORM-affald som radioaktivt affald, bør overførslen af affaldet rapporteres i henhold til artikel 20 i direktiv 2006/117/Euratom.

Inden for rammerne af denne omfattende EU-ramme for nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse er der i direktiv 2006/117/Euratom specifikt fokus opnåelse af myndighedernes tilladelse og proceduremæssige aspekter af grænseoverskridende overførsler af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel, der stammer fra civile anlæg og aktiviteter. Direktivet finder anvendelse i følgende tilfælde:

·Oprindelseslandet, bestemmelseslandet eller et transitland for brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald er en EU-medlemsstat.

·Mængderne og koncentrationen af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald til overførsel (benævnt "forsendelse") overskrider niveauerne i artikel 3, stk. 2, litra a) og b), i direktiv 96/29/Euratom , som for nylig blev erstattet af Rådets direktiv 2013/59/Euratom.

1.2.Generelle principper for overvågning af og kontrol med overførsel

I henhold til direktiv 2011/70/Euratom bør hver medlemsstat forblive fuldt ud ansvarlig for sit valg af strategi for håndtering af radioaktivt affald og brugt brændsel, der er underlagt dens jurisdiktion, hvilket kan omfatte eksport af brugt brændsel og radioaktivt affald eller import af sådanne materialer (f.eks. til bearbejdning eller oparbejdning) på dens område.

I henhold til artikel 17, stk. 1, i direktiv 2006/117/Euratom skal medlemsstaterne anvende et standarddokument til overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel. Ved overførsel af sådanne materialer til tredjelande skal medlemsstaterne også anvende kriterierne for overførsel i artikel 16, stk. 2, i direktivet og i Kommissionens henstilling.

Kan en overførsel ikke fuldføres, eller er betingelserne for en overførsel ikke opfyldt i overensstemmelse med dette direktiv, sikrer de kompetente myndigheder i oprindelsesmedlemsstaten, at indehaveren af det radioaktive affald eller det brugte brændsel tager dette tilbage, medmindre der kan findes en anden sikker løsning. De kompetente myndigheder sikrer endvidere, at den person, der er ansvarlig for overførslen, iværksætter afhjælpende foranstaltninger om nødvendigt. I disse tilfælde hæfter indehaveren for de omkostninger, der opstår i tilfælde, hvor overførslen ikke kan eller ikke må fuldføres (direktivets artikel 12).