KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 25.04.1997 
KOM(97) 174 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
Videnskabelig og teknologisk forskning: 
et strategisk element i Den Europæiske Unions samarbejde med udviklingslandene 

1. FORHOLDENE PÅ UDVIKLINGSOMRÅDET - PROBLEMSTILLINGER 
OGLØSNINGSTILTAG 4 
1.1 Problemstillinger 4 
1.2 FTU-forholdene i udviklingslandene 5 
2. ERFARINGERNE MED TIDLIGERE TILTAG 7 
2.1 I Europa 7 
2.2 I udviklingslandene 11 
2.3 Konklusion 12 
3. MÅLSÆTNINGER, PRINCIPPER OG ELEMENTER I EN GLOBAL 
STRATEGI 13 
3.1 Generelle principper 13 
3.2 Strategiens enkelte elementer 14 
3.3 Fastlæggelse af de forskellige involverede parters rolle 14 
4. GENNEMFØRELSE: GENNEMFØRELSESORDNINGER OG 
INDSATSOMRÅDER 16 
4.1 To indbyrdes supplerende gennemførelsesordninger 16 
4.2 Indsatsområder 18 
5. INDRE SAMMENHÆNG OG KOMPLEMENTARITET, SUPPLERET MED 
GRUNDIG KOORDINATION 21 
5.1 Indre sammenhæng i Fællesskabets politik på de forskellige områder 21 
5.2 Komplementaritet med medlemsstaternes foranstaltninger 21 
5.3 Etablering af en politisk FTU-dialog med udviklingslandene 22 
Indledning 
På det rådsmøde der blev afholdt vedrørende udviklingsproblematikken den 1. juni 
1995, blev det fremhævet hvor vigtig forskningen er, hvis udviklingslandene skal 
have mulighed for at tage de globale udfordringer op der opstår i forbindelse med 
globaliseringen af samhandelen, og samtidig imødegå de særlige 
udviklingsproblemer de hver især kæmper med. Rådet og medlemsstaterne 
anmodede derfor Kommissionen om at fremsætte forslag med henblik på at 
udbygge støtte som EU yder til udviklingslandene inden for forskning og 
teknologisk udvikling (FTU). 
På det møde der blev afholdt vedrørende forskning i november 1995, godkendte 
Rådet Kommissionens meddelelse vedrørende udsigterne for det internationale 
FTU-samarbejde1, og slog fast at der er behov for en bedre samordning mellem 
samarbejdspolitikken og forskningspolitikken. Der blev udtalt ønske om en 
meddelelse om de specifikke målsætninger for det videnskabelige samarbejde med 
udviklingslandene. 
Sigtet med nærværende meddelelse er at imødekomme disse to ønsker. 
Kommissionen har foretaget en undersøgelse af den statslige bistand der ydes til 
udviklingsarbejdet inden for FTU, og iværksat strategiske globale overvejelser 
vedrørende forskning og teknologi med udviklingssigte. 
Kommissionen ønskede at få disse standpunkter gennemdrøftet og at sammenholde 
dem med medlemsstaternes, og tilrettelagde med henblik herpå et møde med 
medlemsstaternes eksperter på udviklingsområdet og det internationale 
forskningssamarbejde den 3. og 4. december 1996. 
Kommissionen har ydermere taget hensyn til de forslag og de anbefalinger der blev 
resultatet af det Symposium vedrørende det internationale FTU-samarbejde som 
blev afholdt sammen med Europa-Parlamentet den 19. november 1996, og den 
konference om forskningspartnerskaber med henblik på en bæredygtig udvikling 
som det nederlandske formandskab og Kommissionen afholdte sammen i Leiden 
den 11.-13. marts 1997. 
Udsigter tor det internationale samarbejde om forskning og teknologisk udvikling, KOM(95)4X9. FTI l-samarbejde omfatter 
forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsprojekter 
1. FORHOLDENE PÅ UDVIKLINGSOMRÅDET - PROBLEMSTILLINGER OG 
LØSNINGSTILTAG 
f 
Udviklingslandene udgør en meget heterogen gruppe, med meget forskellige 
økonomiske forhold. Selv lande med en kraftig økonomisk vækst inden for nogle 
sektorer har problemer med at skabe sig en bæredygtig udvikling og kæmper med 
vedvarende fattigdom. 
Udviklingslandene - og det gælder i særlig høj grad de mindst udviklede - står over 
for meget store vanskeligheder, dvs. både vanskeligheder af specifik art for det 
enkelte land, og generelle vanskeligheder som resten af verden også må kæmpe 
med 
1.1 Problemstillinger 
Udviklingslandene kæmper med tre forskellige problemstillinger. 
Den første problemstilling vedrører samfundsforholdene, nærmere betegnet 
spørgsmålet hvordan man inddrager den menige befolkning i de beslutninger og de 
afgørelser den direkte berøres af. Befolkningen må gives adgang til information og 
kundskaber hvis der skal ske fremskridt med hensyn til folkestyre og retsstat; dette 
er både en forudsætning for en moderne økonomi og et moderne samfund og 
samtidig en af hovedmålsætningerne i Fællesskabets politik for 
udviklingssamarbejde. 
Den anden problemstilling vedrører spørgsmålet om hvorvidt udviklingslandene 
får bedre mulighed for at skaffe befolkningen bedre levevilkår, med hensyn til 
levnedsmiddelforsyning, sundhedspleje, bolig og uddannelse. Disse behov er 
fundamentale og må dækkes, og det bliver en opgave på verdensplan at sørge 
herfor, da man ikke kan forvente fremskridt med hensyn til forvaltning af jordens 
miljø, eller for den sags skyld politisk stabilitet, så længe mere end halvdelen af 
jordens befolkning lever under så knappe forhold at den ikke har mulighed for en 
bæredygtig forvaltning af sine ressourcer. 
På de store internationale konferencer, bl.a. konferencen i Rio og Verdenstopmødet 
om fødevarer, har man fastslået at disse problemer må betragtes som 
verdensomspændende anliggender, og man har søgt at opstille politiske 
retningslinjer til løsning heraf. I Den Europæiske Union mener man at sådanne 
problemstillinger må imødegås ved at bekæmpe fattigdommen og ved at yde støtte 
til en bæredygtig udvikling. 
Den tredje store problemstilling vedrører spørgsmålet om hvorvidt 
udviklingslandene formår at udnytte de nye muligheder som er opstået med 
globaliseringen af samhandelen og etableringen af klarere økonomiske 
konkurrenceforhold, ikke blot for landbruget og agroindustrien, men også for andre 
handelssektorer. 
Globaliseringen spiller også ind med hensyn til kundskaber og viden på det 
teknologiske område. Udviklingslandene må investere mere hvis de skal opnå en 
hurtigere og bedre adgang til de forskellige informationskilder inden for forskning 
og teknik, hvilket er forudsætning for teknologiske fremskridt. 
Det er idag klart at globaliseringen ikke levner plads for lande som ikke har adgang 
til de fornødne kundskaber og som ikke behersker teknologien2 og dennes 
konstante udvikling. 
1.2 FTU-forholdene i udviklingslandene 
FTU får stadig mere afgørende betydning for disse landes økonomiske, sociale og 
kulturelle udvikling. FTU styrker nemlig den forskerånd og den innovationskultur 
der kræves for at man kan studere og udøve kontrol over de omvæltninger et givet 
samfund gennemløber. De økonomiske eksperter forudser at videnbasercde 
samfund vil få stadig større fordele i forhold til andre samfundstyper, og forventer 
at disse hurtigt trænges til side. 
De fleste udviklingslande, og det gælder i særlig grad de allerfattigste, er nu 
kommet så langt bagud på dette felt at det opstillede mål - en gradvis integrering af 
sådanne lande i fremtidens verdenssamfund - er aldeles urealistisk uden en kraftig 
investering inden for forskning og teknologi. På nogle få afgrænsede felter har 
disse lande dog en vis forskningskapacitet som man kan bygge videre på. Det 
lokale erhvervsliv har endvidere klart indset hvilke krav den globaliserede 
verdenshandel stiller, og hvor nødvendigt det er at deltage i teknologipartnerskaber 
for at kunne leve op til disse. 
1.2.1. En aldeles utilstrækkelig FTU-investering 
Den ringe interesse, ja i nogle tilfælde endog afvisende holdning, som mange 
udviklingslandes ledere udviser over for forskning og innovation, medvirker i 
kombination med landenes øvrige problemere, bl.a. deres store gældsættelse og 
nødvendigheden af en strukturtilpasning, til at skubbe FTU-investering ned nederst 
på prioriteringslisten. I mange lande er investeringen på dette område meget lille, 
og i nogle tilfælde har den endog været faldende gennem det seneste årti. 
Dette fremgår klart af statistikkerne, idet FTU's andel af BNP svinger fra henved 
2,8% (i Japan og USA) til tæt på 0 i visse udviklingslande. Gennemsnitligt afsætter 
udviklingslandene (når man ser bort fra høj vækstlandene) idag 0,5% af deres BNP 
til FTU3. 
IS AD. Midrands (Sydafrika), maj 1996 
Kilder: MERIT, EUR, 5897 EN rapport og Unesco's årbog for 1994 
5 
Den Europæiske Union har på dette punkt et gennemsnit på 2%. 
Konvergeringsmalet er at skabe en hurtig stigning i de lande der er længst bagud på 
dette felt. 
Hvad angår de menneskelige ressourcer taler tallene et endnu tydeligere sprog. 
Hvor Den Europæiske Union har 40 forskere (grundforskning og anvendt 
forskning) pr. 10 000 erhvervsaktive, har udviklingslandene 0,5 stadig når der ses 
bort fra Asien4. Hertil kommer at de forskere der er blevet i deres hjemland, eller 
som er vendt tilbage hertil, ofte ikke har adgang til de midler deres arbejde kræver 
for at kunne levere kvalitetsforskning. 
Box 1: Udnyttelsen af FTU-forskerpotentialet i forskellige lande 
I 1991 var antallet af forskere (grundforskning og anvendt forskning) i Japan på 78 
pr. 10 000 erhvervsaktive, i USA på 69 og i Den Europæiske Union på 40. Det 
skønnes at dette tal ligger på mellem 2 og 6 i Indien og Kina, og at det ligger på 
under 0,5 for udviklingslandene som helhed (dvs. minus Asien). 
Det gælder ydermere for FTU-investeringen i udviklingslandene at den som oftest 
bygger på statslig finansiering (i visse udviklingslande er denne finansieringsform 
enerådende), hvilket bidrager til at begrænse forskningsarbejdets kvalitet og 
kontinuitet, som følge af de meget små og ustabile ressourcer staten har adgang til i 
disse lande. 
I mange udviklingslande har forskerne hidtil ikke haft mulighed for at tage reelt 
del i bestræbelserne på at undersøge og løse de økonomiske, sociale og politiske 
problemer, og de har navnlig ikke kunnet medvirke til at forudse problemer inden 
de opstår. 
I dette brogede billede findes der imidlertid også en vis kapacitet som kan udnyttes 
som økonomisk springbræt, og udviklingslandenes partnere råder over 
komparative fordele som bør udnyttes i denne forbindelse. 
1.2.2. Situationen kan ikke hurtigt løses med det foreliggende potentiale 
Udviklingslandene har utilstrækkelig kapacitet til at kunne klare samtlige 
problemer på én gang og foretrækker derfor at sætte ind på bestemte sektorer (som 
oftest landbruget) og inden for nogle ganske få discipliner (biologisk og fysisk 
forskning). Men selv inden for de sektorer og discipliner hvor der faktisk gøres en 
indsats, er der ofte tale om alt for fragmenteret og opsplittet et arbejde til at det kan 
få nogen større gennemslagskraft. Det er kun ganske få lande (Sydafrika, Kina, 
Indien mv.) og visse regioner i Asien og Sydamerika der afviger fra denne 
hovedregel. 
Indien og Kina har sat kraftigt ind på forskeruddannelse og deres tal ligger på henholdsvis 4 og 6 forskere pr. 10 000 
erhvervsaktive 
6 
I følgende liste - der ikke gør krav på at være udtømmende - opregnes de mest 
markante svaghedspunkter. 
Den økonomiske, sociale og politiske forskning er det første svaghedspunkt. 
Svagheden inden for denne forskning er generel og genfindes således også i de 
lande der i øvrigt råder over et godt FTU-potentiale. Konsekvensen er at 
udviklingslandene har ringere muligheder for at konstatere hvad der går galt, 
opstille planer for fremtiden og organisere den offentlige debat der må til for at 
inddrage befolkningen i den demokratiske proces. 
Det andet svaghedspunkt optræder inden for anvendt forskning og kommer konkret 
til udtryk i mangelen på forskere og ingeniører, og helt generelt det ringe 
teknologiske grundlag, hvilket løbende gør landene afhængigt af bistand udefra. 
Denne svaghed kan afhjælpes ved at tilbyde et særligt tilpasset samarbejde, i stil 
med det bilaterale samarbejde der for nylig er blevet etableret. 
De nævnte to svaghedspunkter hænger nøje sammen med de yderst alvorlige 
forhold som universiteterne i mange udviklingslande befinder sig i. 
Hertil kommer at man i forskningsarbejdet ofte overser eller ignorerer traditionelle 
kundskaber, idet man forventer at moderne teknologi og viden kommer til at træde 
i de traditionelle kundskabers sted fremfor at supplere dem. Dette er delvis et 
resultat af at man i samarbejdet har givet fortrinsstilling til en model der bygger på 
teknologioverførsel i stedet for forskningsstøtte. 
Selv i de mest avancerede udviklingslande er der en stor kløft mellem forskning og 
produktion, og dette medfører at forskningens resultater kun i ringe grad slår 
igennem i økonomien. 
Det er også meget sjældent at man søger at forudse og kontrollere udviklingen i de 
økonomiske og sociale sektorer ved at investere i FTU. Byplanlægningen er et godt 
eksempel på denne manglende forudseenhed. 
2. ERFARINGERNE MED TIDLIGERE TILTAG 
2.1 I Europa 
Fællesskabets FTU-arbejde har været baseret på det internationale samarbejde 
under FTU-rammeprogrammet og på den offentlige udviklingsbistand der ydes af 
Fællesskabet. Disse foranstaltninger er som oftest blevet udformet og iværksat helt 
uafhængigt af hinanden. 
2.1.1. Et godt forskningssamarbejde, men kun inden for bestemte felter 
Siden 1982 har forskningssamarbejdet med udviklingslandene som hovedregel 
været opbygget på grundlag af emner (først STD5, og derpå INCO-DC6), der 
henvender sig til alle udviklingslande, men som kun vedrører de 
udviklingsspørgsmål de har til fælles, dvs. en bæredygtig forvaltning af 
naturressourcer, samt landbrug og sundhedspleje. 
*) Første forslagsindkaldelse af 3 indkaldelser 
**) Ajourføres inden vedtagelse 
Indtil 1994 blev dette program suppleret, for så vidt angår lande uden for AVS-
gruppen, med det Internationale Videnskabelige Samarbejde. Dette gav mulighed 
for en mere differentieret praksis for de enkelte lande på grundlag af andre emner 
end i udviklingssamarbejdet. Der var tale om et EF-finansieringsbeløb på 103 
millioner ECU i tidsrummet 1991-1994. 
Bedømmelsen af disse forskellige foranstaltninger har givet et stort set positivt 
resultat, idet man blandt andet har fremhævet hvor velvalgte emnerne har været og 
hvor mange forskere der har været involveret både i Den Europæiske Union og i 
udviklingslandene. 
Ud fra udviklingslandenes synspunkt er det klart at disse programmer har spillet en 
stor rolle fordi de har givet de bedste forskergrupper i udviklingslandene bedre 
adgang til det internationale forskersamfund. Der er opnået gode videnskabelige 
resultater og der er ofte ydet store bidrag til bestræbelserne på at undersøge og løse 
udviklingsproblemerne i de pågældende lande og regioner. 
STD slår for Videnskab og Teknik i udviklingens tjeneste (Science and Technique in the service ol" Ih c Development) 
INCO-DC står for internationalt samarbejde med udviklingslandene (International Cooperation with the Developing 
Countries) 
8 
Ud fra Den Europæiske Unions synspunkt har EU's forskere fået mulighed for at 
udbygge deres kundskaber takket være denne chance for at arbejde inden for andre 
biologiske og fysiske emner end hvad man plejer i Europa. Dette har på sin side 
bidraget til et bedre kendskab til udviklingsproblemerae, hvilket er en 
forudsætning for fremskridt i udviklingspolitikken i de enkelte sektorer. 
Det skønnes således at arbejdet har givet et tilfredsstillende resultat, og at det på 
trods af visse mangler bør videreføres både af hensyn til Den Europæiske Union og 
udviklingslandene. 
Den vigtigste mangel har været at der ikke var opstillet politiske rammer omkring 
de aktioner der er blevet iværksat. Resultatet heraf har været at der i EU kun har 
været et ringe samspil mellem forskningsarbejdet og udviklingssamarbejdet. I 
udviklingslandene har programmet kun haft ringe relevans og begrænset 
gennemslagskraft, da der ikke har været nogen egentligt forudgående samordning 
med de politiske ledere vedrørende målsætninger, prioritering og 
udvælgelseskriterier, samt kontrol og evaluering. 
De øvrige svaghedspunkter hænger først og fremmest sammen med at der hyppigt 
har været skævheder i partnerskabet i udviklingslandenes disfavør. Her tænkes på 
at samarbejdet - først og fremmest af budgetårsager (2% af EF's forskningsbudget) 
- kun har omfattet tre felter, at det har været vanskeligt at fastlægge en klar 
geografisk prioritering, at den private sektor (først og fremmest industrien) kun er 
blevet inddraget i beskedent omfang, og at man ikke i tilstrækkelig grad har sørget 
for formidling og udnyttelse af de opnåede resultater, til dels som følge af at 
udbuddet og metoderne i F&U-rammeprogrammet ikke har været fyldestgørende. 
Hertil kommer at afskaffelsen af den mere fleksible ordning som det 
videnskabelige internationale samarbejde byggede på - dvs. stipendiesystemet -
utvivlsomt har givet næring til utilfredshed i høj vækstlandene. Dette er ikke blevet 
opvejet af at disse lande har haft adgang til bestemte særprogrammer 
(foranstaltning 1 i femte rammeprogram), da selv ikke de mest teknologisk 
avancerede udviklingslande har haft mulighed for at deltage på grund af den 
manglende forberedelse forud for dette samarbejde. 
2.1.2. FTU er kun i ringe omfang blevet tilgodeset i den statslige 
udviklingsstøtte på grund af mangelen på langtidsplanlægning. 
FTU-investeringen udgør kun en meget lille andel af Fællesskabets 
udviklingsstøtte, og de forskellige aktioner har været af meget forskellig art og har 
ikke indgået ikke i nogen større samlet helhed. 
Box 3: Oversigt over FTU-arbejdet under Den Europæiske Udviklingsfond 
En gennemgang af 6. og 7. EUF viser at der har været 166 forsknings-Aidviklingsprojekter med 
FTU-indhold. Forskningsandelen vurderes til et samlet beløb på 120 millioner ECU. 
Af disse har 57 projekter været regionale (50% forskning) og 109 nationale (10% forskning og 
størsteparten udviklingsprojekter med FTU-indhold). 
Der har været følgende fordeling mellem sektorerne: 
• Landbrug: 21 regionale og 63 nationale projekter 
• Husdyrbrug: 10 regionale og 9 nationale projekter 
• Skovbrug: 5 regionale og 11 nationale projekter 
• Miljø/naturressourcer: 7 regionale og 9 nationale projekter 
• Fiskeri: 8 regionale og 4 nationale projekter. 
• Inden for de øvrige sektorer (minedrift, industri, sundhedspleje og institutionsstøtte) er der 
gennemført 19 projekter. 
Det er bemærkelsesværdigt at der ikke har været et eneste transportprojekt med FTU-element, på 
trods af at dette er EUF's vigtigste område. Den sektoropdeling man har praktiseret inden for 
transport, gør det nødvendigt at sørge for at der fremover indgår et FTU-element. 
Der kan konstateres følgende hovedtræk: 
80% af proj ekteme tager sigte på øj eblikkelige løsninger og involverer ikke lokal 
forskningskapacitet 
de fleste proj ekter bygger på ekstern forskningsekspertise 
mindre end 5% af de agronomiske forskningsprojekter har et økonomi-element. 
Det fremgår af undersøgelsen at der har været stærk tendens til at søge efter 
kortfristede tekniske løsninger på problemer af punktuel art, og at man ikke har 
søgt at samle foranstaltningen i en større institutionsbaseret forskningskontekst. 
Det fremgår også at man først og fremmest er gået efter ekstern videnskabelig og 
faglig bistand, og at man således ikke har bidraget til at opbygge en lokal 
forskningskapacitet. 
Der er opnået gode resultater med regionale landbrugsforskningsprogrammer under 
EUF, med ALF A-programmet hvad angår samarbejdet med universiteter i 
Latinamerika, og med MED-CAMPUS programmet hvad angår 
Middelhavsområdet, men ikke desto mindre har statsstøtten ikke givet FTU den 
plads disse aktiviteter fortjener som et strategisk element i en bæredygtig 
10 
udvikling. Man har lagt vægt på at overføre teknologi, men dette er sket på 
bekostning af støtte til opbygning af lokal forskningskapacitet. 
Kort sagt kan det således konstateres på grundlag af en gennemgang af FTU-
projekterne at der, selv om der ofte har været tale om forskning af høj kvalitet, ikke 
mindst inden for landbrugsforskningen, har været en mangel på forudgående 
strategisk planlægning. På det seneste har der dog været en ændring i positiv 
retning, idet forskningens vigtige rolle er blevet tilgodeset i Fællesskabets nye 
politik for fødevaresikkerhed. 
2.2 I udviklingslandene 
Gennem de sidste tre årtier har Asiens nye industrilande ikke blot formået at 
udbygge deres FTU, de har også kunnet diversificere finansieringen heraf. Den 
ligger således nu på omkring 1,8% af deres BNP. I samme periode har er dette tal i 
udviklingslandene kun steget fra 0,35 til 0,50% i gennemsnit, og i en række 
afrikanske lande syd for Sahara har tallet været faldende. 
Box 4: Regionernes forskellige udvikling 
Gennemsnitlig årlig vækst i FTU-investeringen i tre vigtige sektorer (1983-1990) 
(Kilde: Merit, EUR, 5897) 
Den private Statsstøttet Universitets-
sektor forskning forskning 
Den Europæiske +4,7% +3,4% +6,1% 
Union 
Asiens dynamiske +23,6% +14,1% +13,8% 
økonomier 
Udviklingslandene -1,5% +1,1% +6,5% 
Dette skema viser hvor stor en samordnet indsats der gennem længere tid har været i 
de dynamiske asiatiske økonomier for at skabe det videngrundlag der danner 
udgangspunktet for deres teknologiske udvikling. Tallene illustrerer to forskellige 
udviklingsstrategier: i den ene sigter man på innovation, i den anden udnytter man 
blot det bestående. 
De specialiserede forskningscentres funktioner er blevet indskrænket i en sådan grad 
at de ikke længere kan fungere som de skal. I visse landes agronomiske 
forskningscentre har man for eksempel ikke noget egentligt driftsbudget, blot den 
udefra kommende støtte til de enkelte projekter. Man har således perioder med 
arbejde når der er projekter at tage fat på, og ind i mellem perioder med stilstand. 
De allermest kritiske tilstande finder man uden tvivl på universiteterne, hvis 
forskningsfunktion er for nedadgående, hvilket naturligvis svækker deres 
11 
uddannelsesflinktion. Samtidig hermed fortsætter uddannelsen af udviklingslandenes 
forskere på industrilandenes universiteter, hvilket gør svælget endnu større. 
Samtidig må det ikke glemmes at udviklingslandenes fremspirende civilsamfund 
generelt ikke har medvirket ved fastlæggelsen af prioriteringen inden for forskning, 
idet forskning opfattes som alt for akademisk og uden praktiske 
anvendelsesmuligheder. Hertil kommer at den måde hvorpå man formidler 
forskningsresultaterne, kun i meget ringe grad bidrager til at skabe en teknologisk 
kultur på landsplan. 
For ganske nylig har man imidlertid haft positive resultater. Dette har således været 
tilfældet med kombinerede regionale samarbejdsaktioner, såvel Syd-Syd som Nord-
Syd aktioner. På internationalt plan er der blandt andet tale om 
landbrugsforskningen, hvor en verdensomspændende forskningsordning er ved at 
spire frem, og på regionalt plan tænkes på det samarbejde der er etableret af visse 
medlemsstater. 
2.3 Konklusion 
Man kan således drage følgende konklusioner af erfaringerne med tidligere aktioner: 
• Det gælder for samtlige aktiviteter at indsatsen har været præget af ringe 
politisk gennemslagskraft hvilket hænger sammen med at der ikke har været 
nogen forudgående politisk dialog inden for de enkelte sektorer. Årsagen hertil 
er blandt andet at man ikke råder over fyldestgørende metoder til at bringe 
forskere og erhvervsliv til at deltage i udviklingslandenes FTU. 
• Det gælder for aktionerne inden for den statslige udviklingsstøtte: 
at hverken donor- eller modtagerlandene - med ganske få undtagelser - har 
haft en klar forståelse af hvor vigtig en rolle FTU kan spille for 
iværksættelsen af en politik med sigte på en bæredygtig udvikling, og at 
investeringsniveauet har været lagt alt for lavt 
at de få og spredte aktioner kun har haft ringe gennemslagskraft, fordi 
institutionsaspektet ikke er tilgodeset 
• Det gælder for det videnskabelige samarbejde: 
at de iværksatte foranstaltninger kun har haft beskedne virkninger på 
udviklingen - selv om der også har været vellykkede aktioner - fordi de 
fornødne politiske rammer ikke har været til stede, fordi det skæve 
partnerskab virker til ugunst for udviklingslandene, fordi der mangler 
specifikke ordninger for udnyttelse af resultaterne, og fordi ordningen kun 
har omfattet ganske få felter. 
12 
I en ny strategi bør man således tage udgangspunkt i disse konklusioner og fastlægge 
overordnede og indbyrdes samordnede rammer for at tilgodese samspillet mellem 
disse forskellige elementer og samordne støtten fra forskellig side. 
3. MÅLSÆTNINGER, PRINCIPPER OG ELEMENTER I EN GLOBAL 
STRATEGI 
Den komplekse, presserende og vidtrækkende problemstilling på udviklingsfeltet 
kræver nye løsninger, og dette forudsætter igen at forskningen yder et stort bidrag. 
Den overordnede målsætning består i at udnytte FTU i udviklingens tjeneste, dvs. 
som et strategisk redskab der kan hjælpe udviklingslandene til - inden for et 
acceptabelt tidsrum og med rimelige omkostninger - at indhente industrilandenes 
teknologiske forspring og slippe væk fra det sidespor de er kommet ind på i 
konkurrencen på verdensplan. 
En forudsætning for at realisere dette mål er at man opstiller en egentlig FTU-
støttestrategi, således at man kan samordne Den Europæiske Unions indsats og 
udviklingslandenes egen indsats. 
3.1 Generelle principper 
Strategien bør baseres på følgende principper: 
• Partnerskabsprincippet må igen knæsættes som hovedprincippet bag 
foranstaltningen, både med hensyn til den fælles fastlæggelse af prioriteringen 
og med hensyn til iværksættelsen af de aktioner der får støtte fra Den 
Europæiske Union 
Dette krav gælder i særlig grad for FTU hvor det er nødvendigt at indgå 
gensidige forpligtelser af længere varighed. 
• Differentieringsprincippet - det kompletter det foregående - tager sigte på at 
imødekomme de mange forskelligartede behov og samarbejdsformer der 
kendetegner disse lande og regioner, alt efter deres økonomiske, sociale og 
kulturelle forhold. Princippet indgår allerede i den nye internationale politik fol­
det videnskabelige samarbejde7, og er en nyskabelse med udgangspunkt i de 
drøftelser vedrørende samarbejdet efter Lomé-konventionens udløb der er gjort 
rede for i grønbogen. 
Tanken er at dette princip skal bidrage til at styrke FTU-samarbejdet og til at 
gøre det mere fremtrædende og vedkommende i politisk henseende. Dette 
princip forudsætter ydermere at der fastlægges en specifik målsætning for hver 
7 |KOM(95)489] Udsigten for det internationale samarbejde om forskning og teknologisk udvikling. 
13 
af de berørte ordninger, dvs. ud over den generelle målsætning der er opstillet 
for FTU-samarbejdet. 
• Princippet om at specifikke problemer bør søges løst på et integreret 
grundlag, forudsætter at man får afklaret hvilken plads naturvidenskabelig 
forskning og teknologiudvikling/—overførsel bør indtage i forhold til hinanden 
Dette princip indebærer en høj grad af tværfaglighed og kræver at man 
involverer civilsamfundets beslutningstagere samt de forskellige samfunds- og 
erhvervsgrupper. 
3.2 Strategiens enkelte elementer 
Ved fastlæggelsen af en politik på FTU-området må man samordne aktioner på tre 
forskellige felter. 
For det første må institutionsaspektet tilgodeses: dette vedrører navnlig 
spørgsmålet om hvordan FTU-politikken på de enkelte felter bør udformes, og 
hvilke lovgivnings- og reguleringsbestemmelser der må træffes for at skabe et 
FTU- og forskningsvenligt miljø, blandt andet for at gøre det lettere at inddrage 
den private sektor. Foranstaltninger på dette felt går forud for alle andre former for 
støtte, idet de er bestemmende for hvor effektive og bæredygtige de øvrige tiltag 
bliver. 
For det andet må man undersøge hvor stor forskningskapacitet der kræves for at 
opfylde samfundets og erhvervslivets behov (først og fremmest med hensyn til 
infrastrukturer og menneskelige ressourcer). På dette felt må der ske en ny 
prioritering, idet dette partnerskab kommer til at afløse de tidligere aktioners 
videnskabelige og faglige bistand. 
For det tredje skal det gennem det videnskabelige og teknologiske samarbejde 
sikres at der sker en åbning udadtil, hvilket er en forudsætning hvis man skal give 
udviklingslandene adgang til andre landes forskningsresultater og højne 
forskningens kvalitet. Det forventes at de igangværende overvejelser om 
teknologisk innovation vil munde ud i formulering af en passende 
markedsorienteret samarbejdsmetode. 
Disse tiltag afhænger af hinanden indbyrdes, og man må derfor sikre den 
nødvendige samordning heraf. 
3.3 Fastlæggelse af de forskellige involverede parters rolle 
Partnerskabsprincippet forudsætter en nøje definition af hvilken rolle parterne skal 
spille i de forskellige stader af foranstaltningen på de forskellige støtteniveauer. 
3.3.1. De offentlige myndigheder i udviklingslandene 
14 
Myndighedernes vigtigste opgave bliver at udforme og iværksætte en national 
politik for fremme af investeringen i teknologi (lovgivning vedrørende intellektuel 
ejendomsret, telekommunikation osv.) og at sørge for planlægning og finansiering 
af statens foranstaltninger, i forening med den private sektor når dette er berettiget. 
Lovgivningen bør udformes således at der også åbnes mulighed for regionalt 
samarbejde. 
Den Europæiske Union må afklare sine standpunkter til disse spørgsmål og give en 
klar definition af hvilke betingelser der skal være opfyldt inden der kan ydes støtte 
på grundlag af Lomé-konventionen eller AL A-/MED A-forordn ingen. 
Staten har også en rolle som beslutningstager inden for FTU. Statens rolle er størst 
i de mindst udviklede stater idet den statsstøttede forskning i disse lande udgør en 
større andel end i de udviklede lande. 
Statsstøtten bør koncentreres om strategisk forskning, uddannelse inden for 
forskellige forskningsgrene, og om uddybelse af samspillet mellem den 
statsstøttede og den private forskning og af kontakten til brugerne, som led i 
landenes egne mobiliseringsprogrammer. Den nærmere udformning heraf skal tage 
udgangspunkt i et tilsagn om vedvarende offentlig finansiering. 
3.3.2. Europæiske donorer 
Med udgangspunkt i disse fællesprincipper er det tanken at Den Europæiske Union 
som led i en dialog med udviklingslandene indgår en aftale om hvilke principper 
der skal lægges til grund, og sørger for at der fastlægges en prioritering for 
foranstaltningen. 
Kommissionen kan primært varetage følgende (jf. pkt. 4): 
• etablering/udbygning af grundlaget for en politisk dialog omkring FTU, i 
forening med medlemsstaterne 
• støtte til reform af institutioner, såvel nationale som regionale (lettere 
samarbejde, fastlæggelse af prioritering mv.) 
• uddybelse af det videnskabelige samarbejde omkring teknologisk udvikling 
på nationalt, regionalt og internationalt plan 
• en mere systematisk samordning af Den Europæiske Unions standpunkter 
inden for de internationale institutioner (WHO, UNCTAD, Verdensbanken: 
CGIAR, det globale forum for landbrugsforskning osv.) 
Medlemsstaterne kan således, som de allerede ofte gør, søge at fremme 
komplementariteten ved at opprioritere bilateralt samarbejde som tager sigte på 
15 
udvikling af den videnskabelige og tekniske kapacitet og som tilgodeser 
videnskabelige og teknologiske behov af national interesse. 
3.3.3. Civilsamfundet og den private sektor 
Alle beslutningstagere i udviklingslandene må tage aktiv del i prioriteringen og 
gennemførelsen af forskningstiltag, og det vil sige både civilsamfundets og den 
private sektors beslutningstagere, samt alle producenter og brugere af viden og 
teknologi. De må fremover påtage sig en større og større andel af FTU-
finansieringen, såvel direkte som indirekte. De må derfor gå sammen om en 
undersøgelse af hvilke problemer de hver især kæmper med og hvilke behov der 
skal dækkes. 
I Europa må man søge at mobilisere både offentlig og privat know-how ved at 
oprette originale partnerskaber inden for videnskab og teknologi på grundlag af en 
prioriteringsliste der skal opstilles i fællesskab af Den Europæiske Union og 
udviklingslandene. Dette forudsætter at beslutningstagerne har organiseret sig med 
henblik på koordinering af deres samarbejdstilbud. Som eksempel på et sådant 
samarbejde kan nævnes SHARED-initiativet inden for medicinsk forskning, og 
ECART og NATURA8 inden for den højere undervisning samt 
landbrugsforskning. 
4. GENNEMFØRELSE: GENNEMFØRELSESORDNINGER OG 
INDSATSOMRÅDER 
Den foreslåede strategi adskiller sig i bund og grund fra den tidligere praksis. Den 
bygger på et videnskabeligt og teknisk mainstreamingsprincip, der går ud på at 
forskning og teknologi skal indgå i samarbejdsprogrammerne som et generelt 
element. En systematisk gennemførelse heraf vil give både donorer og 
støttemodtagere en radikalt ændret holdning til FTU. 
4.1 To indbyrdes supplerende gennemførelsesordninger 
Inden for Fællesskabets FTU-samarbejde med udviklingslandene arbejder man 
med to gennemførelsesordninger: 
• tiltag der indgår i det økonomiske og faglige samarbejde, og som opfylder 
målsætningerne i Fællesskabets udenrigspolitik, administreres på grundlag af 
forskellige ad-hoc finansieringsordninger (Lomé-konventionen, 
AL A/MED A-forordni ngerne). 
SHARED: Scientist for Health and Research for Development 
ECART: European Consortium for Agricultural Research for the Tropics 
NATURA: Network of European Agricultural Universities and Scientific Complexes Related with Agricultural Development 
16 
tiltag der indgår i det internationale forskningssamarbejde, og som opfylder 
målsætningerne i Fællesskabets forskningspolitik, administreres på grundlag 
af rammeprogrammet for FTU 
Foranstaltningerne skal både opfylde de målsætninger der er specifikke for de 
enkelte ordninger og være i overensstemmelse med strategiens generelle 
målsætninger og principper. 
4.1.1. Styrkelse af FTU i EU's økonomiske og sociale samarbejde 
Fremover bør FTU indtage en langt mere fremtrædende plads i Den Europæiske 
Unions samarbejde. Med henblik herpå kan der blive tale om etablering af 
yderligere to ordninger: 
• kraftig finansieringsstøtte til foranstaltninger der tager sigte på at give 
forskningen bedre institutioner og bedre kapacitet. Denne ordning omfatter 
også styrkelse af universiteternes position. 
• inkorporering af et FTU-element i de indsatsområder der fastlægges i 
planlægningen, jf. mainstreaming-princippet; dette åbner mulighed for at 
afsætte 3-5% af bevillingerne til videnskabs- og teknologistøtte. 
Med indførelsen af disse målsætninger sendes der et tydeligt signal til 
udviklingslandene hvilket vil kunne fremme iværksættelsen af en dialog om FTU. 
FTU-støtteforanstaltninger får forskellig form afhængig af region og land. 
Fællesskabet ser med særlig interesse på regionale tiltag idet den i denne 
forbindelse råder over særligt velegnede finansieringsordninger og erfaringer. 
Det kan endvidere forudses at den politiske samordning med de enkelte regioner 
kommer til at resultere i forskellig prioritering, afhængigt af landenes 
udviklingsstade og Den Europæiske Union's målsætninger, omend det er klart at 
visse felter bliver fælles for samtlige lande. 
4.1.2. Konsolidering og diversificering af det videnskabelige og teknologiske 
samarbejde med udviklingslandene 
Det videnskabelige og teknologiske samarbejde med udviklingslandene henhører 
under det internationale forskningssamarbejde og må derfor opfylde princippet om 
gensidig interesse. Nok et formål er at understøtte udviklingssamarbejdet og det 
økonomiske samarbejde med disse lande. Det vil således sige at dette formål også 
må integreres i den nye strategi. 
Femte rammeprogram - som er under udarbejdelse - tager udgangspunkt i en 
specifik temabaseret aktion der tilgodeser udviklingsproblematikken. Det er tanken 
at forskere i Den Europæiske Union og i udviklingslandene gennem dette program 
17 
skal kunne iværksætte forskningsarbejde hvori unge forskere kan tage del ved 
hjælp af en passende stipendieordning. Ved udformningen heraf lægges 
erfaringerne fra de foregående foranstaltninger til grund, samtidig med at man 
sørger for at den nye globale strategis målsætninger og principper imødekommes. 
Dette sikrer at tiltaget får en større politisk relevans og en mere fremtrædende 
profil end tidligere. 
I dette tiltag vil man kunne drage fordel af udbygningen af udviklingslandenes 
institutioner og forskningskapacitet; herved opnås bedre balance i partnerskabet og 
mere varige resultater. 
Den planlagte samordning med repræsentanter for stat og civilsamfund kommer til 
at resultere i en bedre regional prioritering, der sikrer at resultaterne får større 
gennemslagskraft og udnyttes bedre. 
Udover dette tema-orienterede tiltag, der tager sigte på samtlige udviklingslande, 
må der udvises ny fleksibilitet i samarbejdet således at man kan tage hensyn til de 
særlige behov der gør sig gældende i visse lande og regioner. Der må således 
træffes særlige foranstaltninger, først og fremmest med sigte på højvækstlandene, 
for at forberede og følge med i deres deltagelse i de vertikale temabaseret 
programmer under femte rammeprogram.9 
Bevillingerne til det videnskabelige og teknologiske samarbejde med 
udviklingslandene må have et tilstrækkeligt stort omfang til at begge disse tiltag 
kan imødekommes og stå i forhold til de øvrige midler der mobiliseres for at 
realisere målsætningerne i en sådan global strategi. 
4.2 Indsatsområder 
Det følger af partnerskabsprincippet at indsatsområderne må fastlægges af Den 
Europæiske Union og dens partnere i fællesskab og under passende hensyn til 
eventuelle kulturforskelle. Dette forudsætter at Den Europæiske Union har fastlagt 
sin egen prioritering inden der indledes en dialog med de øvrige parter. 
Ved fastlæggelsen af denne prioritering må der tages hensyn til følgende 
spørgsmål: 
• hvilke politiske og kulturelle målsætninger der bør lægges til grund, herunder 
Traktatens målsætninger for samarbejde og udvikling 
• hvorvidt der hurtigt kan forventes en en bæredygtig udvikling og/eller 
integrering i verdensøkonomien 
9 [KOM 96(344)] Fremme af FTU-samarbejdet med vækstlandene, meddelelse under udarbejdelse 
18 
• hvorvidt det videnskabelige samarbejde kan bidrage til at ajourføre/udvikle 
videnskabelig ekspertise i Europa 
• hvorvidt der er et kommercielt potentiale at fremhjælpe 
(kommunikationsteknologi, bestemte industriområder, osv.), og hvorvidt 
erhvervslivet får bedre mulighed for at gøre sig gældende på 
ekspanderende/stærkt konkurencebetonède markeder 
hvorvidt forskningen - til gavn for Europa selv - på denne måde får adgang 
til særlige fysiske, biologiske eller sociale forhold. 
Disse kriterier kan danne udgangspunkt ved vurderingen af hvilken prioritering der 
bedst giver mulighed for at tage udfordringerne op. 
En udtømmende liste kan ikke gives her, men man kan dog opregne visse 
indsatsområder der opfylder disse kriterier, inden for de vigtigste sektorer af 
udviklingssamarbejdet. Ved implementeringen vil kunne ske på grundlag af én af 
de to EU-ordninger, eventuelt begge. 
• Forvaltning af naturressourcer samt landbrug/landbrugsindustrien og fiskeri. 
På disse felter findes der allerede partnerskaber, som kan udbygges 
yderligere. Der er her tale om to yderst vigtige mål: bæredygtig udvikling og 
fødevaresikkerhed. Når man skal vælge hvilke foranstaltninger der skal 
gennemføres, bør der tages hensyn til om de imødekommer efterspørgslen på 
lokalt/regionalt (by)plan og på det internationale marked; følgende ordninger 
kan kommer på tale: 
for så vidt angår institutionsproblematikken: støtte til 
samarbejdsordninger i (dele af) regionerne, dvs. samarbejde der indgår 
i den verdensomspændende landbrugsforskning med henblik på 
udvikling10 
for så vidt angår gennemførelsesproblematikken: fortrinsstøtte til 
regionalprogram merne, 
for så vidt angår problematikken omkring det videnskabelige og 
teknologiske samarbejde: koncentration af støtten omkring felter hvor 
der kan forventes gode gennemslagsvirkninger og gode muligheder for 
involvering af den private sektor, 
Sundhedsplejen er en sektor med voksende behov for støtte. Biomedicinsk 
forskning er fortsat et presserende problem (mindre end 2% af forskningen 
10 De nationale landbrugsforskningsordninger er grupperet i forskellige regionale sammenslutninger (FARA i de afrikanske 
lande syd for Sahara, I,AC for Latinamerika og Vestindien, APAARI for Asien/Stillehavsomradet og AARINKNA for 
Nordalïika og Mellemosten. To af disse (1.AC og FARA) er selv sammensat af sammenslutninger pft lavere plan: COR AF. 
ASARECA og SACCAR i Afrika og PROCC1 i Utinamerika 
19 
vedrører tropiske sygdomme), og den må suppleres med en større indsats 
inden for folkesundheden. 
Demografi- og befolkningsspørgsmål, dvs. i forbindelse med by- og 
landsplanlægning, samt transport- og mobilitetsspørgsmål, bør indtage en 
mere fremtrædende plads end tidligere. 
• Energispørgsmål har en altafgørende betydning hvis udviklingslandene skal 
opnå en bæredygtig udvikling. Dette emne bør finde en passende plads i 
udviklingssamarbejdet. 
• Information og kommunikation er idag et uundværligt element i enhver 
udviklingspolitik11. Denne teknik spiller også en central rolle inden FTU 
fordi den er grundlaget for forskernes kontaktnet og gør geografisk afstand 
ligegyldig. De teknologiske samarbejdstiltag tager udgangspunkt i de forslag 
der er fremsat som led i udkastet til meddelelsen om informationssamfundet 
og udviklingen. 
Inden for andre teknologiske felter (og herunder også tele- og IT-området) bør et 
prækompetitivt samarbejde baseres på princippet om gensidig interesse. I tilbuddet 
om EF-samarbejde bør der tages hensyn til EF-industriens interesser, og man bør 
tilskynde den til at involvere sig, navnlig inden for lande/regioner i kraftig vækst. 
Tilbuddet bør bygge på en passende balance mellem effektivitet og profilering, og 
den konkrete iværksættelse bør ske i overensstemmelse hermed. 
Hvad angår spørgsmålet om hvilke tværgående foranstaltninger der skal 
gennemføres, er det klart at Fællesskabet bør yde støtte til forskningsinstitutter og 
til lokal uddannelse af forskere. Man bør også sørge for at universiteterne får en 
mere fremtrædende rolle at spille med hensyn til tilvejebringelse og formidling af 
kundskaber, navnlig i de mindst avancerede lande hvor forholdene er yderst 
alvorlige. En af Den Europæiske Unions vigtigste politiske opgaver bliver at 
tilskynde universiteterne i Den Europæiske Union og i udviklingslandene og deres 
økonomiske partnere til at indgå langtidskontrakter, og at sikre tættere forbindelser 
mellem universiteterne i udviklingslandene. Herved kan man styrke de kulturelle 
forbindelser med udviklingslandene og det vil samtidig blive nemmere at fa 
overblik over hvor mange der er under doktor/forskeruddannelse i Europa, og hvor 
længe. Dette kan også bidrage til de pågældende fortsætter eller genoptager deres 
karriere i hjemlandet. 
* Jf. det KOM-dokument der er under udarbejdelse vedrørende informationssamfundet 
20 
5. INDRE SAMMENHÆNG OG KOMPLEMENTARITET, SUPPLERET MED 
GRUNDIG KOORDINATION 
Den foreslåede strategi skal gennemføres i overensstemmelse med de retoingslinjer 
der er fastsat i Traktaten vedrørende indre sammenhæng og komplementaritet. 
5.1 Indre sammenhæng i Fællesskabets politik på de forskellige områder 
Med udgangspunkt i en prioritering der skal fastlægges sammen med de berørte 
lande, foreslås der i denne strategi en fælles generel målsætning og forskellige 
indbyrdes supplerende foranstaltninger der skal sikre at udenrigspolitikken og 
forskningspolitikken udgør en helhed. 
Ved gennemførelsen heraf bliver det nødvendigt med en løbende samordning 
mellem de forskellige tjenestegrene. Kommissionen har allerede indledt en sådan 
som led i gennemførelsen af fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk 
udvikling, samt i forbindelse med forberedelsen af femte rammeprogram, idet man 
har organiseret samordningen mellem de tjenestegrene der tager sig af den 
internationale aktion. Disse tiltag må dog udbygges og systematiseres. 
Man må udbygge den interne koordination for at gøre den fuldt ud effektiv, og den 
må sikkert gives et klarere defineret institutionsgrundlag. I denne forbindelse kan 
det blive formålstjenligt at oprette et kontor for fremtidsstudier på 
forskningsområdet. 
Hos Kommissionen selv vil bedre kvalifikationer på FTU-området kunne resultere 
i en mere effektiv koordinering. 
5.2 Komplementaritet med medlemsstaternes foranstaltninger 
Strategien bygger på at der skal være komplementaritet mellem de foranstaltninger 
der iværksættes af Kommissionen, og de foranstaltninger der iværksættes af 
medlemsstaterne, såvel på internationalt niveau som på udviklingslandsniveau. 
Dette kræver at medlemsstaterne også tilgodeser helhedsaspektet i de forskellige 
FTU-foranstaltninger de iværksætter sammen med udviklingslandene. 
Det vil give Den Europæiske Union en mere fremtrædende profil og en større 
gennemslagskraft. 
Det europæiske initiativ vedrørende agronomisk forskning med henblik på 
udvikling12 omfatter en koordinationsordning der blandt andet har tjent til at skabe 
større opmærksomhed omkring det bidrag EU har ydet til CGIAR (40% af det 
årlige budget, Kommissionen og medlemsstaterne tilsammen) og derved give 
12 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet vedrørende landbrugsforskning med henblik på udvikling, 
under udarbejdelse 
21 
Europa den plads der rettelig tilkommer denne verdensdel. Denne 
koordinationsordning bør styrkes. 
Også på andre områder, bl. a. sundhedsplejen, bør man overveje om der kan 
oprettes tilsvarende ordninger til koordinering af EU's standpunkter på 
internationalt plan. 
Komplementaritet indebærer for udviklingslandenes vedkommende en klarere og 
mere struktureret information. INCO-POL undersøgelsen13 er et eksempel herpå. 
Kommissionen foreslår derfor at denne form for koordination indføres i visse 
regioner som af Rådet tillægges strategisk betydning. 
5.3 Etablering af en politisk FTU-dialog med udviklingslandene 
En sådan integreret og global strategi forudsætter at man sammen med 
medlemsstaterne iværksætter en politisk dialog med udviklingslandene for - med 
udgangspunkt i de generelle rammer der afstikkes af Den Europæiske Unions 
forbindelser med tredjelande - at få fastlagt grundlaget for foranstaltningerne på 
regionalt og nationalt plan. 
Kommissionen agter at bidrage til iværksættelsen af denne politisk dialog for 
derved at opstille faste og fælles rammer for Fællesskabets FTU-aktiviteter og for 
bestræbelserne på at uddybe komplementariteten med medlemsstaternes 
foranstdtninger. 
Ved udarbejdelsen af ordninger med udviklingslandene kan man tage 
udgangspunkt i de positive og negative erfaring der er indhøstet i 
forskningspartnerskabet mellem EU og Middelhavsområdet. 
13 INCO-POL er en undersøgelse som Kommissionen har finansieret som led i INCO-programmet Formålet hermed er 
sammen med medlemsstaterne at opstille en regional oversigt over hvilke politiske forskningsstøttetiltag medlemsstaterne 
har iværksat 
22 
Konklusion 
På baggrund af de komplekse, presserende og vidtrækkende problemer på 
udviklingsområdet skal Kommissionen igen gøre opmærksom på den strategisk 
stadig vigtigere rolle som FTU spiller med hensyn til tilvejebringelsen af en 
bæredygtig udvikling i udviklingslandene og realiseringen af Fællesskabets 
målsætninger for udviklingssamarbejdet.Erfaringen viser at det kun er ved hjælp af 
et globalt tiltag for bistand til forskningen at man kan sikre at forsknings- og 
udviklingspolitikken gennemføres som en effektiv helhed. 
Kommissionen mener nu at der foreligger to gode muligheder for at føre disse 
tanker ud i livet, nemlig i forbindelse med udarbejdelsen af et femte 
rammeprogram og i forbindelse med drøftelserne omkring grønbogen om det 
fremtidige samarbejde med AVS-landene. 
Den foreslår derfor at man systematisk medtager FTU i politikken for de enkelte 
sektorer. 
Den understreger at videnskabelig og teknisk samarbejde nødvendigvis må indgå 
som en integrererende del i det program for internationalt samarbejde der skal 
gennemføres under det femte rammeprogram for forskning og teknologisk 
udvikling. Den skal også fremhæve det formålstjenlige i at iværksætte 
foranstaltninger der giver lande i kraftig vækst bedre adgang til 
rammeprogrammet, og som fremmer det videnskabelige og teknologiske 
samarbejde, for dermed at skaffe europæiske virksomheder bedre adgang til disse 
vækstprægede markeder. 
Kommissionen foreslår til slut at man i samordning med medlemsstaterne 
udbygger den politiske dialog inden for denne strategisk vigtige sektor, således at 
der kan etableres et egentligt partnerskab med de pågældende lande og regioner. 
23 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 174 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA f il 15 
Katalognummer : CB-C0-97-163-DA-C 
ISBN 92-78-18767-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
*y