DA Den Europæiske Unions Tidende C 312/25

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer

2010/C 312/15

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 (1). Eventuelle indsigelser skal være Kommissionen i hænde senest seks måneder efter datoen for offentliggørelsen

ENHEDSDOKUMENT

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 510/2006

»ΞΥΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ« (XYGALO SITEIAS)/»ΞΙΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ« (XIGALO SITEIAS)

EF-Nr.: EL-PDO-0005-0731-24.11.2008

BGB ( ) BOB ( X )

1. Betegnelse:

»Ξύγαλο Σητείας« (Xygalo Siteias)/»Ξίγαλο Σητείας« (Xigalo Siteias)

2. Medlemsstat eller tredjeland:

Grækenland

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren:

3.1. Produkttype:

Kategori 1.3 — Oste

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1:

Xygalo Siteias er et syrnet mælkeprodukt. Osten er hvid med en dejagtig og/eller kornet konsistens uden skorpe. Den har en frisk, syrlig, let saltet smag og en behagelig karakteristisk aroma. Osten har et vandindhold på højst 75 % og et saltindhold på højst 1,5 %, medens fedtindholdet i tørstoffet er på fra 33 % til 46 %, og proteinindholdet er på mindst 31,5 %.

Xygalo Siteias fremstilles af gede- eller fåremælk eller af en blanding af begge, hvis mængden af gedemælk er utilstrækkelig, med en justering af fåremælkens fedtindhold, således at slutproduktets fedtindhold forbliver under 46 % (i tørstoffet). Mælkeblandingen pasteuriseres dernæst (valgfrit) og nedkøles til 25 °C. Der tilsættes salt (NaCl) på højst 2 vægtprocent samt uskadelige sure bakteriekulturer og små mængder naturlig osteløbe fra dyremaver (hovedsagelig hvis mælken er blevet pasteuriseret). Derefter stilles mælken til naturlig gæring i stationære tildækkede beholdere, der er egnet til fødevarer, i 7-10 dage ved en temperatur på 15-20 °C. Det overflødige fedt og smør fjernes fra ostemassens overflade. Modningen fortsætter i disse beholdere i ca. en måned ved en temperatur på 10-15 °C uden nogen som helst omrøring i ostemassen under hele syrings-modningsprocessen. Til sidst skilles produktet fra vallen, som er koncentreret i bunden af beholderne, anbringes i fødevareegnede fade og nedkøles til en temperatur på under 4 °C. Hvis mælken ikke er blevet pasteuriseret, bør Xygalo Siteias forblive nedkølet i mindst to måneder, inden osten kan overgå til forbrug, så der kan foretages kontroller for at sikre, at produktet er fri for uønskede mikroorganismer.

3.3. Råvarer (kun for forarbejdede produkter):

Den råvare, der anvendes til fremstilling af Xygalo Siteias, er frisk mælk fra sunde får og geder, der er opdrættet på traditionel vis i det (tidligere) Siteia-distrikt, og som er meget velegnede til regionens klima og flora. Der er udelukkende tale om lokale græske gederacer og lokale fåreracer (hovedsagelig Siteia-racen samt racerne Psiloriti og Sfakia og krydsninger deraf).

Mælken bør stamme fra malkning, der er foretaget mindst 10 dage efter, at dyret har født, og derefter enten transporteres den af landmanden til ostemejeriet, eller den nedkøles i mælkekølere og indsamles hyppigt (normalt på ostemejeriets ansvar) i et dertil egnet køretøj eller en køletank.

3.4. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse):

Fårene og gederne opdrættes traditionelt ekstensivt eller allerhøjst fritgåendè intensivt i lavlandet og i bjergområder i maksimalt 1 000 meters højde. I oktober og november (hvor de nyfødte ammes) bliver der som følge af den sparsomme naturlige vegetation og dyrenes øgede foderbehov anvendt olivenblade og tørret foder (f.eks. kløver, hø, majs) i en størrelsesorden på 30-40 % afhængigt af det pågældende år.

Fra december til omkring april (større mælkeproduktion, efter at de nyfødte er blevet vænnet fra) får de føde fra den lokale vilde flora (græsser og buske, der for det meste er den oprindelige aromatiske flora), som er rigelig i regnperioderne om vinteren og i foråret (salvie (Salvia fruticosa & Salvia pomifera), cistusrose (»aladania« — Cistus creticus), lyng (Erica manipuliflora), Jerusalem salvie (Phlomis lanata), tornet gyvel (Calycotome villosa), eg (Quercus coccifera) m.fl.). Fra starten af marts suppleres der med grene og blade, der stammer fra den årlige beskæring og rensning af oliventræer. I vinterperioden udgør det tørrede foder normalt højst 20 % af de samlede fodermængder, således at dyrenes behov bliver dækket de dage, hvor der er megen regn, sne og frost.

Fra maj og gennem sommeren (reduceret mælkeproduktion) får de fleste flokke deres foder fra forskelligt tørret korn, der stammer fra markerne i området, og som landbrugerne har sået specifikt til dette formål, og de græsser på græsjorder, der er dækket af den lokale flora. Afhængigt af det pågældende år kan føden suppleres med tørret foder i størrelsesordenen 30-40 % fra andre områder (f.eks. hø, kløver og majs).

3.5. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område:

Både produktionen og forarbejdningen af mælken samt produktionen af osten Xygalo Siteias skal finde sted i det definerede geografiske område.

3.6. Særlige regler vedrørende udskæring, rivning eller emballering osv.:

Emballeringen skal finde sted i det definerede geografiske område for at sikre kvaliteten af produktet (der forringes, hvis det transporteres uemballeret), pga. den stærkt øgede risiko for, at den uemballerede vare udsættes for luftpåvirkninger, der tilfører det mikroorganismer, der forringer dets organoleptiske egenskaber og reducerer dets allerede begrænsede salgsperiode (holdbarheden er på højst seks måneder efter produktionstidspunktet).

Xygalo Siteias emballeres til salg i fødevareegnede beholdere med en maksimal kapacitet på 5 kg. De relativt store 5 kg beholdere er beregnet for cateringindustrien, hvor der anvendes større mængder, således at produktet ikke forringes.

Kapaciteten skal begrænses, således at produktet forbruges af den endelige køber inden for en rimelig periode efter, at emballagen er åbnet, og inden ostens organoleptiske kvaliteter er gået tabt. Da osten Xygalo Siteias er en blød smøreost, har den ikke sit eget beskyttelseslag, som hårde oste har.

3.7. Specifikke mærkningsregler:

Mærkningen af produktet på emballagen skal være klart synlig og læselig:

— produktbetegnelsen »ΞΥΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ« eller »ΞΙΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ« (og/eller med latinske bogstaver »XYGALO SITEIAS« eller »XIGALO SITEIAS«) efterfulgt af ordene »Beskyttet oprindelsesbetegnelse« eller tilsvarende på et sprog, der benytter latinske eller andre bogstaver

— navn og adresse på både produktions- og emballeringsvirksomheden.

Når den (ikke-pasteuriserede) råmælk anvendes i produktionsprocessen, bør emballagen mærkes på den måde, der er foreskrevet i national og EU-lovgivning.

4. Præcis afgrænsning af det geografiske område:

Den region, hvori Xygalo Siteias produceres, omfatter områderne i det tidligere (før 1997) Siteia-distrikt i Lassithi-præfekturen på Kreta, der nu svarer til kommunerne Siteia, Makry Yialos, Itanos, Lefki og alle kommunernes distrikter. Der er hovedsagelig tale om en halvø, der omfatter hele den østlige del af Kreta, som fra naturens side har været isoleret fra resten af øen på grund af Thrypti- og Orno-bjergene mod vest, og som er omgivet af hav mod nord, syd og øst.

5. Tilknytning til det geografiske område:

5.1. Det geografiske områdes egenart:

Geologisk landskabsrelief — klima

Siteia-distriktet omfatter et areal på 786 km2. Det består mest af mellemhøje bjerge (300-1 000 m høje med små plateauer), og lavlandet (under 300 m) udgør mindre end 20 %, og der er kun få større bjerge (1 000-1 500 m). Landskabsrelieffet er helt fri for de bratte fremspring, som ses i det vestlige og centrale Kreta, og dette gør det muligt at opdrætte får og geder de fleste steder (hovedsagelig i områderne med mellemhøje bjerge og i mindre udstrækning i lavlandet).

Siteia-regionen har mindre nedbør, stærkere vinde og højere temperaturer end andre steder på Kreta i samme højde.

Den gennemsnitlige årlige nedbør overstiger intet sted 1 100 mm. I områderne med mellemhøje bjerge og i de centrale områder er nedbøren på fra 500 mm til 800 mm, i den nordøstlige og sydlige del på fra 300 mm til 500 mm og i den sydøstlige på under 300 mm.

Den årlige gennemsnitstemperatur på nordkysten er på 18,67 °C, og den er mindst 1 °C højere mod syd med et årligt temperaturudsving på 17 °C. I områderne med mellemhøje bjerge foregår husdyropdrættet i en højde på ca. 600 m med en forventet årlig gennemsnitstemperatur på ca. 16,50 °C, med temperaturudsving på ca. 20 °C. Gennemsnitstemperaturerne i samme højde i den vestlige del af Kreta er ca. 1-1,5 °C lavere.

De fremherskende vinde er nordvestenvinde, og de er stærkest i juli og august, hvorved de forhindrer høje temperaturer i timerne midt på dagen. Der blæser undertiden søndenvinde i vintermånederne og foråret, hvilket gør klimaet mildere og varmere.

Antallet af solskinstimer er specielt højt, nemlig fra 2 700 timer om året mod nord til over 3 000 timer mod syd (det største antal i Grækenland).

Flora — græsgange

Dette særlige landskabsrelief og klima har også været grobund for en særlig flora. Oliventræer (Olea europaea) dyrkes ekstensivt i områder indtil en højde på ca. 600 m og vinstokke (Vitis vinifera) i områder indtil en højde på ca. 1 000 m. Der er til dags dato rapporteret over 700 plantearter i Siteia-området sammenholdt med ca. 1 800 arter i hele Kreta, hvis areal er mere end ti gange større.

Hovedvegetationen i uopdyrkede områder udgøres af krat, hvor der især findes buskplanter, såsom tornet kvæsurt (Sarcopoterium spinosum), gyvel (Genista acanthoclada), timian (Thymus capitatus), salvie (Salvia fruticosa & Salvia pomifera) og kretensisk ibenholt (den lokale Ebenus cretica).

De områder, hvor der findes den største koncentration af lokale planter, er netop dem, hvor der findes flest hovedsagelig fritgående får og geder, der får deres foder fra de varierende næringsrige lokale og aromatiske planter og vegetationen af buske og urter.

Det høje buskads (maki) dominerer på klippeskråninger, som fortrinsvis er tilgængelige for geder og i mindre udstrækning får, og består bl.a. af mastikstræ (Pistacia lentiscus), kermeseg (»prinos« — Quercus coccifera), vild oliven (»argoulida« — Olea europaea sylvestris), johannesbrødtræ (Ceratonia siliqua) og tornet gyvel (Calycotome villosa).

Fåre- og gederacer — opdrætsmetode — den producerede mælk

Der findes en særlig lokal race, »Siteia-får«, som er en underrække af den lille bjergfårerace fra De Ægæiske Øer. Den er egnet til områder med en begrænset vegetation og nedbør såsom Siteia, og den opdrættes ikke kun for mælken, men også for kødet og ulden.

Siteia-får udgør hovedparten af de får, der opdrættes i Siteia-området (28 000-30 000 dyr i 1995-2000). Gennem de seneste 30 år er der også blevet opdrættet et mindre antal får af racerne Psiloriti og Sfakia, som også er velegnede til forholdene i de mellemhøje bjergområder. Disse racer er også blevet krydset med Siteia-får for at øge sidstnævntes mælkeydelse. Siteia-får er perfekt egnet til opdrætsmiljøet, hvilket vises ved deres resistens ved udbrud af piroplasmose (der rammer knap ét ud af 1 000 dyr hvert år, hvoraf der kun er dødelig udgang i 25 % af tilfældene). Ifølge de seneste undersøgelser yder Siteia-fåret relativt mindre mængder mælk pr. dyr, dvs. 106-115 kg pr. moderfår pr. år på fritgående-intensive landbrug og 72-80 kg på ekstensive landbrug i Siteia, medens den gennemsnitlige mælkeydelse i hele Kreta er på henholdsvis 110-150 kg og 78-98 kg pr. moderfår om året.

Gederne i Siteia-regionen (18 000-20 000 dyr) er lokale græske racer, der er perfekt egnet til ufremkommelige områder med en begrænset kratagtig vegetation.

Fårene og gederne i Siteia-området opdrættes på traditionel vis i ekstensive og allerhøjst fritgående-intensive landbrug, mindre i lavlandet end i områder med mellemhøje bjerge (højder på 300-1 000 m), på basis af en gentagen årlig opfedningsperiode (se også afsnit 3.4) og på græsjorder med de mangfoldige lokale aromatiske planter, der gør mælken særligt velsmagende. Fårenes og gedernes reproduktion foregår ved bedækning i flokkene, hvilket betyder, at de lokale racers egenskaber bevares.

Ekstensivt landbrug betyder landbrug, hvor får og geder græsser i åbne »udvidede« græsgange, og hvor foderet består af områdets vegetation (selvsået eller sået af mennesker). En række flokke skifter græsgange i takt med sæsonerne og føres ned til lavereliggende arealer i vintermånederne (november til april). For at beskytte og overvåge dyrene anvendes der traditionelle indhegninger, der hovedsagelig består af stengærder, som ikke er overdækkede. Fritgående-intensivt landbrug er, når der er overdækkede arealer, hvor fårene og gederne kan opholde sig og blive fodret og malket, når det er nødvendigt i de kolde vintermåneder. I størstedelen af året græsser de imidlertid på åbne græsarealer som følge af det milde klima i Siteia-området. Gennem de sidste 20 år har mange landmænd bygget huse og malkeanlæg og således bevæget sig i retning af fritgående-intensivt landbrug, som kombinerer de positive elementer fra ekstensive og intensive landbrugsmetoder.

Siteia-regionens traditioner med husdyropdræt og ostefremstilling

Ud fra et historisk synspunkt har Siteia-regionen fra minoisk tid altid været og er stadig forbundet med den af indbyggerne udviklede tradition for husdyropdræt og ostefremstilling. Til dokumentation herfor kan nævnes følgende beviser og vidnesbyrd:

— keramiske beholdere til ostefremstilling, som er perforeret nær bunden, er blevet udgravet fra et minoisk hus i Palaiokastro (hovedbyen i den nuværende kommune Itanos) i Siteia

— mønter fra Praissos, den mægtigste by i regionen i klassisk og hellensk tid, som portrætterer en moderged, hvilket er vidnesbyrd om gedernes økonomiske betydning for regionen

— skriftlige aftaler i det mindste fra år 1347 og frem til 1450 vedrørende hyppige indladninger i Siteia havn af ost til Venedig, Egypten (Alexandria), Cypern og andre steder

— reference til Siteia som en af de syv regioner på Kreta, hvor fåre- og gedeavlen var fremherskende i det 13.-14. århundrede

— reference til »god oste« som hovedproduktet i Siteia-regionen i det 19. århundrede

— Siteia-distriktets vedvarende position som et af Kretas otte husdyravlsområder i det 19. og 20. århundrede, og produktionen i absolutte tal af den største mængde ost og uld i alle Kretas distrikter i både 1847 og 1929

— reference til produktionen af hård og blød ost, smør og uld i statistiske data i Lassithi-præfekturen (hvor Siteia er det største distrikt) for årene 1937-38

— produktion af Xygalo i Siteia — hovedsagelig i de varme sommermåneder fra den lille mængde fedtfattige fåre- og gedemælk — som fremstilles af både husmødre og husdyropdrættere i stenhytter kaldet mitat. De benyttede specielle keramiske beholdere, små stentøjskrukker (kaldet kouroupia), som havde et hul i bunden, så de kunne flyttes uden at ødelægge den overliggende ostemasse — skriftlig henvisning til Xygalo som værende et produkt fra Siteia så tidligt som 1957, fremstillet i mindst en af landbrugsbebyggelserne i de mellemhøje bjerge (Mysirgio i den tidligere kommune Mitato, mitato betyder osteri i kretensisk dialekt) — oprettelsen i 1970’erne af det første moderne mælkeforarbejdningsanlæg i Siteia-området — det forhold, at der nu er to operative anlæg i Siteia-området, der har et kodenummer som et godkendt anlæg til produktion af mælke- og mejeriprodukter, og som fremstiller traditionelle mælke- og mejeriprodukter på basis af en langvarig tradition og de specielle mælkeforarbejdningsmetoder, som regionens husdyravlere og osteproducenter benytter.

5.2. Produktets egenart:

Xygalo Siteias er et specielt produkt, der fremstilles på basis af en langvarig tradition for husdyropdræt og osteproduktion i den geografiske region Siteia med anvendelse af en særlig produktionsteknologi og mælk med særlige egenskaber, som er knyttet til de lokale fåre- og gederacer, den traditionelle avlsmåde samt klimaet og floraen.

Xygalo Siteias er af kendte smagsdommere blevet beskrevet som »en dejlig lille ost med en dejagtig konsistens, der udelukkende produceres i Siteia, og den har en rig, let syrlig smag, der er frisk«. Den vandt indpas på supermarkedernes hylder og restaurationsmenuerne i det østlige Kreta så tidligt som i begyndelsen af 1990’erne, og siden senest 1999 er osten blevet beskrevet som en særlig ret i (traditionelle, men også gourmet-) restauranter i Athen og Thessaloniki.

På internettet anbefaler CONCRED (Conserving Cretan Diet — et initiativ til fremme af kretensiske retter, som modtager støtte fra de regionale myndigheder på Kreta), der certificerer restauranter, som tilbyder kretensiske retter, Xygalo som en fremragende hors d’oeuvre under navnet »Xygalo Steiako«.

Forskellene i forhold til andre smøreoste

Xygalo's beskaffenhed (et vandindhold på 75 %) er det samme som for Galotyri-osten fra Epirus og det vestlige Kreta og Katiki-osten fra Domokos, men den er mindre saltet. Kopanisti-osten fra Kykladerne og Anevato-osten er fastere (maksimalt vandindhold på henholdsvis 56 % og 60 %) og også mere saltet end Xygalo. Fastheden af Pihtogalo-osten fra Hania ligger mellem de ovennævnte (maksimalt vandindhold på 65 %).

Saltet i Xygalo-osten er tilsat og opløses i mælken inden syringen, hvilket medfører, at det drænede slutprodukt har en mildere, mindre saltet smag. For de andre produkters vedkommende (Kopanisti, Anevato, Pihtogalo, Katiki) er saltet tilsat i den drænede ostemasse, efter at vallen er skilt fra. Kun for Galotyri-osten tilsættes der salt i mælken, men det er 24 timer efter, at syringen er påbegyndt.

Det træk, der især adskiller Xygalo-ost fra andre produkter, er det lavere fedtindhold, der (i tørstoffet) skal være på 33-46 vægtprocent.

Til gengæld er minimumsfedtindholdet i Hania’s Pihtogalo-ost meget højere (50 vægtprocent), og det er på 40 %, 43 % eller endog 45 % for de andre oste. Det lave fedtindhold opnås ved anvendelse af en høj andel af gedemælk og/eller ved fjernelse/skumning af fedt fra mælken eller fra selve Xygalo-osten under fremstillingsprocessen. Der er ikke et tilsvarende skumningsstadium i de metoder, der benyttes til at producere de andre, lignende, oste, som i stedet underkastes en homogeniseringsproces.

5.3. Årsagssammenhængen mellem det geografiske område og produktets kvalitet eller egenskaber (for BOB) eller produktets særlige egenskaber, omdømme eller andre kendetegn (for BGB):

Sammenfattende er der fire hovedpunkter, der er af afgørende betydning for Xygalo Siteias-ostens kvalitet og egenskaber, som knytter produktet til det geografiske område (miljø og befolkning), og som på samme tid adskiller denne ost fra lignende produkter:

— brugen af kvalitetsmælk, der udelukkende produceres af lokale racer (Siteia-får og i mindre udstrækning Psiloriti- og Sfakia-får eller krydsninger heraf og lokale græske geder), der opdrættes på den traditionelle avlsmåde (ekstensivt eller allerhøjst fritgående-intensivt) inden for det afgrænsede geografiske område, og som er velegnede til dette områdes særlige klima (lille nedbør, mange solskinstimer, forholdsvis høj gennemsnitstemperatur uden væsentlige udsvingning i løbet af dagen, stærke vinde, osv.)

— eksistensen af en population af lokale, aromatiske planter på naturlige græsarealer i det identificerede område, som husdyravlerne benytter til foder til får og geder, idet de på grund af deres erfaring kan gøre maksimalt brug af terrænets geologi på alle årstider, de særlige klimatiske forhold og regionens særlige flora, der bidrager til at give mælkeproduktionen dens særlige kvalitet, som giver Xygalo Siteias-osten dens behagelige organoleptiske egenskaber

— anvendelsen af en særlig metode til fremstilling af Xygalo Siteias, der i hovedtræk er således: — fedtindholdet kontrolleres ved skumning af enten mælken ved starten eller af produktet efter det første forsyringsstadium, således at produktet bliver så fedtfattigt som muligt — salt tilsættes i mælken inden forsyringen, hvilket mindsker saltsmagen mest muligt — ostemassen omrøres ikke på noget tidspunkt under hele syrings/modningsprocessen, som finder sted i det naturlige miljø, således at den mikroflora, der er nødvendig for den naturlige gæring, udvikles. — Xygalo Siteias skilles efter modningen fra vallen på et sådant tidspunkt, at kvaliteten sikres, og ostemassen revner så lidt som muligt

— den gamle betegnelse for det basale mælkesyringsprodukt »Οξύγαλα« (Oxygala eller syrnet mælk) har overlevet i en form, der med den lokale dialekt i Siteia er blevet til »Ξύγαλο« (Xygalo), og produktionsmetoden ligger usædvanligt tæt op metoden i hellensk og romersk tid. I dag har lignende produkter helt andre betegnelser, medens andre mejeriprodukter har en langt kortere historie i de geografiske områder på Kreta og generelt i Grækenland.

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen:

(Artikel 5, stk. 7, i forordning (EF) nr. 510/2006)

http://www.minagric.gr/greek/data/Προδιαγραφές%20προϊόντος%20ΞΥΓΑΛΟ%20ΣΗΤΕΙΑΣ.doc

(1) EUT L 93 af 31.3.2006, s. 12.