KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 08.05.1996 
KOM(96) 197endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
EVALUERING 
A F DE HIDTIDIGE TEMPUS-RESULTA TER 
SA MT BETRA GTNINGER VEDRØRENDE 
PARTNERLANDENES RESTERENDE BEHOV 

EVALUERING AF DE HIDTIDIGE TEMPUS-RESULTATER 
SAMT BETRAGTNINGER VEDRØRENDE 
PARTNERLANDENES RESTERENDE BEHOV 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
INDLEDNING 
I. EVALUERING AF HIDTIDIGE TEMPUS-RESULTATER 
1. Programmets udvikling 
2. Tempus-resultater 
3. Tempus-politikkens baggrund 
II. EN FREMTIDIG ROLLE FOR TEMPUS 
1. I de associerede Phare-lande 
A. Tempus og strategien forud for tiltrædelsen 
- Det Europæiske Råd i Essen 
- Forholdet til Socrates 
B. Støtte til politiske initiativer inden for de videregående 
uddannelser 
C. Behovet for at klare forandringerne og udvise ansvarlighed: 
optimering af universitetsressourcer 
D. Bedre udnyttelse af Tempus-resultaterne 
2. I de ikke-associerede Phare-lande 
3. I Tacis-landene 
A. Hovedudfordringerne for den videregående uddannelse 
B. Strategiske overvejelser 
C. Fremtidig kurs for Tempus-Tacis 
III. AFSLUTTENDE BEMÆRKNINGER 
&~ 
EVALUERING AF DE HIDTIDIGE TEMPUS-RESULTATER 
SAMT BETRAGTNINGER VEDRØRENDE PARTNERLANDENES 
RESTERENDE BEHOV 
INDLEDNING 
1. Anden fase af programmet for tværeuropæisk samarbejde inden for de videregående 
uddannelser (Tempus II) blev ved Rådets afgørelse af 29. april 1993 (EFT L 112/34, 6. 
maj 1993) vedtaget for en fireårig periode, der løber fra den 1. juli 1994. Ifølge 
afgørelsens artikel 11 skal der inden den 30. april 1996 forelægges en foreløbig rapport, 
der omfatter evalueringsresultaterne samt eventuelt et forslag til videreførelse eller 
tilpasning af Tempus li-programmet for perioden fra den 1. juli 1998. 
2. Nærværende foreløbige rapport har derfor til formål at orientere om de resultater, der 
hidtil er opnået med TEMPUS. I rapporten undersøges det, hvad der taler for at 
videreføre Tempus efter afslutningen af Tempus II, ud fra en vurdering af Tempus­
programmets hidtidige indvirkning på reformen af de videregående uddannelser i de 
partnerlande, der er omfattet af Phare- og Tacis-programmerne. 
I. EVALUERING AF HIDTIDIGE TEMPUS-RESULTATER 
1. Programmets udvikling 
3. Tempus har siden Rådets vedtagelse af programmet den 7. maj 1990 og begyndelsen 
af den indledende forsøgsfase den 1. juli 1990 vist sig at være et dynamisk program, der 
hele tiden har tilpasset sig de skiftende betingelser for sin iværksættelse. Disse betingelser 
er til dels bestemt af udviklingen i og tilknytningen til Phare- og Tacis-strategierne, 
partnerlandenes behov og muligheder og de politiske rammer, der er fastsat i Rådets og 
Tempus-udvalgets afgørelser. Hertil kommer, at retningslinjerne stedse er blevet forbedret 
på grundlag af de erfaringer, der er opnået med programmet, og som den fremtidige 
gennemførelse bygger på. 
4. Tempus-programmets gennemførelse kan opdeles i tre faser. Den første fase er præget 
af behovet for at skabe, udvide og uddybe forbindelserne mellem de personer, der 
beskæftiger sig med den videregående uddannelse i partnerlandene, og Den Europæiske 
Union. I denne forbindelse har mobilitet afgørende betydning som middel til at samle et 
mindstehold af akademikere og politikere, som vil være villige til og i stand til at 
gennemføre uddannelsesreformer i partner landene. Den næste fase indebærer mobilisering 
og målretning af dette potentiale og udnyttelse af det til gennemførelse af konkrete og 
varige reformer inden for de videregående uddannelsessystemer. Denne opbygningsfase 
omfatter fornyelse af kurser, udvikling af læseplaner, innovation og indførelse af bedre 
undervisningsmetoder. Udfordringerne vokser, efterhånden som de behandlede fagområder 
i stadig højere grad afspejler kvalifikationsbehovene på arbejdsmarkedet. Der er nemlig 
tale om områder, på hvilke den akademiske verden kun har få, om overhovedet nogen, 
erfaringer at bygge videre på. I den tredje fase skal der opstilles en strategi for 
gennemførelsen af disse reformer inden for den videregående uddannelse og for 
påvirkning af de politiske beslutningstagere og andre, der står for den praktiske 
gennemførelse af reformerne, i undervisningsministerierne. Dette indebærer til en vis grad 
en gradvis ændring af målgrupper og retningslinjer, efterhånden som programmet skrider 
frem, og vertikale emnebaserede prioriteter erstattes af horisontale systemiske prioriteter. 
5. Disse faser indtræder ikke på samme tidspunkt i de forskellige lande, men afhænger 
af situationen i disse. På denne generelle baggrund er det muligt at indkredse visse 
hovedtendenser i Tempus-programmets udvikling, nemlig: 
der fokuseres mindre på udveksling og mobilitet som mål i sig selv og mere på 
strukturelle og strategiske mål. 
partnerlandene får stadig større indflydelse. Dette viser sig især ved den 
pludselige stigning i antallet af koordinatorer og kontrahenter i de 
støtteberettigede lande. Dette har haft den glædelige virkning, at 
projektudformningen og -styringen er blevet stadig mere efterspørgselsbestemt 
i stedet for at være bestemt af de vestlige partnerlandes udbud. Det bør også 
nævnes, at de nationale Tempuskontorer (NTO) i Phare-landene er ved at blive 
mere professionelle og markerer sig kraftigere. NTO'erne har optrådt som 
effektive bindeled ved udarbejdelsen og koordineringen af reformplanerne. 
projekterne fastlægges i stigende grad efter nationale prioriteter. Disse prioriteter 
bliver stadig oftere fastsat inden for rammerne af sammenhængende nationale 
strategier for reform af de videregående uddannelser. Tempus' rolle i denne 
forbindelse er navnlig at opfylde behovene for kvalifikationer, der er i 
overensstemmelse med de generelle Phare-/Tacis-mål for de enkelte lande. 
der er fastsat retningslinjer, som afspejler denne mere strategiske indfaldsvinkel 
ved at føje en 'top-down' dimension til den traditionelle og succesrige 'bottom-up' 
model. 
der lægges stadig mere vægt på horisontale spørgsmål som f.eks. forbindelser 
mellem universiteter og virksomheder, tværfaglighed og fleksible 
kursusstrukturer og kvaliteten af universitetsledelse, der skal sikre videregående 
uddannelser, der kan opfylde de skiftende krav på arbejdsmarkedet og fra visse 
af arbejdsmarkedets parter. 
der fokuseres stadig mere på bæredygtigheden og udbredelsen af den voksende 
række omsættelige Tempus-resultater. 
2. Tempus-resultater 
6. Tempus-resultater må vurderes i forhold til de mål, der er opstillet for programmet i 
henhold til den pågældende rådsafgørelse. Tempus I-målene fokuserede på fremme af 
samarbejdet med partnere i Fællesskabet, studerendes og underviseres mobilitet og 
mulighederne for at undervise i og lære fællesskabssprog. Først i forbindelse med Tempus 
II, som begyndte den 1. juli 1994, var der i afgørelsen sket en udtrykkelig 
sammenkædning med Phare- og Tacis-programmernes mål for de økonomiske og sociale 
reformer. De specifikke mål blev mere strukturelle med hensyn til læseplansudvikling og 
-revision, reform af de videregående uddannelsers strukturer, institutioner og 
ledelsesmetoder og udvikling af kompetencegivende uddannelse med henblik på at 
afhjælpe manglen på kvalifikationer på et højt niveau under de økonomiske reformer. 
7. Oplysningerne om Tempus-resultaterne hidrører navnlig fra en ekstern evaluering1, 
suppleret med en række monografier om de enkelte lande, som er udarbejdet på grundlag 
af undersøgelser på stedet offentliggjort af Europa-Kommissionen2, rapporten 
'Strengthening East-West Inter-University Cooperation: From Assistance to Partnership' 
udarbejdet af CRE (Conférence des Recteurs Européens) i samarbejde med Liaison 
Committee of Rectors' Conferences3 samt besøgsrapporter med bidrag fra eksterne 
eksperter4. 
8. Trods mangfoldigheden af kilder synes der at være udstrakt enighed om vurderingen 
af Tempus-resultaterne og om, hvilke områder der kræver yderligere indsats. Evalueringen 
fører til den konklusion, at 'de af Tempus støttede projekter i det store og hele kan 
betragtes som vellykkede og af betydning for udviklingen af den videregående uddannelse 
i EØF's partnerlande ... Selv om det kan konstateres, at Tempus I bidrager væsentligt til 
udviklingen af den videregående uddannelse i EØF's partnerlande, vil det i hvert fald i 
nogle af disse være nødvendigt med yderligere fornyelser og omstruktureringer inden for 
de videregående uddannelser, som sikrer en bedre udnyttelse af Tempus-programmet med 
henblik på at opnå de i programmet fastsatte mål'. 
9. CRE-rapporten er meget klar i sin bedømmelse af Tempus-programmet og dets 
betydning som led i den hjælp, der ydes til reformen af de videregående uddannelser: 
'Samarbejdet mellem universiteter i Øst og i Vest er meget komplekst og antager 
mange former. Det ville være forkert at betragte det som et område, der styres 
af et enkelt støtteorgan, hvor magtfuldt og stort dette end måtte være. 
Det viste sig alligevel meget klart under projektets gennemførelse, at der var ét 
støtteprogram, nemlig Tempus, som spillede og spiller en absolut central rolle 
blandt de forskellige tidligere og nuværende samarbejdsordninger. For mange 
institutioner var Tempus langt det vigtigste internationale program inden for 
rammerne af Øst-Vest-samarbejdet, ikke alene på grund af de omfattende 
eksterne ressourcer, der var involveret, men også på grund af de tanker om hjælp 
udefra, det er udtryk for. Efter manges opfattelse har Tempus mere end noget 
andet program åbnet op for og fremmet internationaliseringen af den 
videregående uddannelse i Central- og Østeuropa, og det kan roligt påstås, at de 
lande, der har nydt fordel af programmet, bedømmer det meget positivt.' 
1 (i) Evaluation of the First Phase of Tempus 1990-91 - 1993-94. Final Report, 
februar 1996, (ii) Evaluation of the Second Phase of Tempus 1994-95 - 1995-96, Final 
Report, april 1996, udarbejdet af University of Kassel, Centre for Research on Higher 
Education og GES Maiworm&Over, Gesellschaft fur Empirische Studien bR, Kassel. 
2 Tempus Country Monograph: The Slovak Republic, 1994, af Prof. R. Gwyn. Der 
er ved at blive udarbejdet Tempus monografier for Bulgarien, Tjekkiet, Ungarn, Polen, 
Rumænien og Slovenien. 
3 September 1994. 
4 Kommissionen foretog i 1992-94 en række besøg på stedet for at kontrollere 
Tempus-programmets kvalitet, navnlig for så vidt angår de fælleseuropæiske projekter, 
fra et akademisk og økonomisk synspunkt. Nærmere oplysninger findes i Tempus Site 
Visit Programme, Annual Report 1992-93. 
Tilsvarende hedder det i monografierne, at Tempus 'har skabt et højt aktivitetsniveau, som 
har haft yderst positive følger for innovationsprocessen inden for den videregående 
uddannelse'. 
10. Denne enighed gælder ligeledes vurderingen af de mere specifikke Tempus-resultater. 
Evalueringen og monografierne sondrer på hver sin måde mellem det, der i monografierne 
kaldes proces- og projektresultater. Med hensyn til procesresultaterne nævner evalueringen 
som det vigtigste 'integreringen af EØF-partnerne i et internationalt fællesskab af 
akademikere og i visse tilfælde administratorer. De vænnede sig til at arbejde inden for 
denne ramme, de blev alsidige og blev integreret i forskellige mindre og større net. Og 
endelig fik de undervisning og anden hjælp til at forbedre deres kvalifikationer og højne 
deres status'. 
11. Ser man ud i fremtiden kan det hævdes, at Tempus gennem disse processer har skabt 
og fortsat skaber en platform for bæredygtig forandring og udvikling inden for de 
videregående uddannelser i partnerlandene. For de associerede lande skulle de netværk, 
færdigheder og holdninger, som Tempus skaber, have den særlige fordel, at de letter den 
akademiske verdens fremtidige aktive deltagelse i EU-programmer af forskellig art. For 
de øvrige Phare- og Tacis-lande vil disse fordele bidrage til at forankre de demokratiske 
værdier og nye perspektiver i det videregående uddannelsessystem og til at udvikle de 
færdigheder, der har betydning for reformerne på andre samfundsområder. 
12. Måske har det vigtigste konkrete resultat af Tempus-projekterne fundet sted i 
forbindelse med fornyelserne i universitetslæseplanerne, herunder udvikling af nye kurser, 
undervisningsmateriale og undervisningsmetoder. Disse aktiviteter er i stigende grad 
blevet underlagt den nationale prioritering, som især er kendetegnet ved: 
fremme af tværfaglige studier og udvikling af nye kursusstrukturer, 
særlig korte bacheloruddannelser og kurser for kandidater. 
prioritering af fag inden for visse akademiske områder, der har 
tilknytning til den økonomiske og demokratiske reform eller mere 
specifikt til Phare's og Tacis' sektorprogrammer, f.eks. ledelse, offentlig 
forvaltning, miljøbeskyttelse, landbrug og sundhed. 
13. Selv om Tempus-programmets gennemslagskraft på dette område generelt vurderes 
positivt, lod de oprindelige resultater noget tilbage at ønske. Dette er der rettet op på i 
forbindelse med Tempus II. Under Tempus I var det især kurser og 
undervisningsmaterialer, der blev udviklet, nemlig gennem selektiv fornyelse og 
tilpasning. Der var ikke tale om fuldstændig nye programmer, og udviklingen skete typisk 
på institutniveau. Selv i tilfælde, hvor et universitet havde flere institutter involveret i en 
række forskellige projekter, var der ofte ingen eller kun lidt synergi mellem dem, som 
kunne fremme de institutionelle reformer. I Tempus I-evalueringen hedder det: 
'I en lang række institutter i EØF-landene blev der opnået vidtrækkende 
læseplansfornyelser, og der blev ofte udviklet nyt undervisningsmateriale af 
strategisk karakter. Men læseplansudviklingen og de øvrige 
undervisningsmæssige aktiviteter var ikke alle steder lige omfattende og gav ikke 
alle steder lige gode resultater.' 
14. Når man betænker de mål, der i rådsafgørelsen var sat for Tempus I, er det meget 
naturligt og forståeligt, at resultaterne af de Tempus-projekter, der blev iværksat i de 
første tre-fire år, manglede de bredere dimensioner, der betragtes som et højt prioriteret 
mål for Tempus II. Men grunden til den manglende strategiske virkning inden for 
institutionerne i den indledende fase synes ikke blot at være et spørgsmål om mål, men 
derimod om forskellige bindinger, der sandsynligvis fortsat vil bestå i større eller mindre 
grad under gennemførelsen af Tempus II, og som derfor er relevante for planlægningen 
af de næste faser i programmet. Bindingerne skyldes den interne fragmentering og 
udviklingen af ekstreme former for uafhængighed inden for de videregående 
uddannelsesinstitutioner efter deres frigørelse fra den centrale ledelsesform, der var 
rådende i 1989/90. Såvel evalueringen som monografierne peger på denne manglende 
institutionelle samhørighed og strategi som en væsentlig begrænsende faktor. F.eks. 
henvises der i evalueringen til: 
'... resultater på bestemte områder, der var udvalgt med henblik på fornyelserne 
inden for rammerne af TEMPUS-programmet. Virkningerne heraf inden for de 
respektive institutioner var moderate og overvejende af marginal karakter.' 
Det er interessant at bemærke, at der såvel i evalueringen som i monografierne anlægges 
et mere nuanceret synspunkt for så vidt angår mindre universiteter, hvor en højere grad 
af institutionel identitet og ledelse har ført til flere strukturreformer på grundlag af 
Tempus-projekter. Spørgsmålet om universitetsledelse vil blive taget op igen senere i 
rapporten. 
15. I Tempus II fremhæves særlig nødvendigheden af at påvirke institutionerne som 
helhed. Forsøgene på at anvende Tempus som middel til at fremme en bæredygtig 
udvikling på institutionelt plan har fået nyt liv, efter at der er stillet krav om, at 
universiteterne i partnerlandene skal vise, hvorledes et planlagt projekt passer ind i deres 
institutionelle udviklingsstrategier. En anden faktor, der har bidraget til at styrke de 
centrale institutionsorganers engagement i Tempus-projekter, har været, at lokale 
universiteter kan optræde som projektkoordinatorer i alle partnerlande og som 
kontrahenter i de fleste af dem. 
I Tempus li-evalueringen vurderes de stedfundne tilpasninger som følger: 
'Den funktion, der udøves af de centrale organer i de videregående 
uddannelsesinstitutioner, har gradvis ændret sig under gennemførelsen af Tempus 
II. Særlige fælleseuropæiske projekter og supplerende foranstaltninger har fået 
støtte med henblik på at styrke institutionernes ledelse. Endvidere har man oftere 
forsøgt at integrere Tempus-aktiviteter i en institutionel strategi.' 
16. Selv om levering af udstyr, bøger og tidsskrifter er et middel og ikke et mål i sig 
selv, synes dette at være et højt værdsat resultat af Tempus-projekter. I evalueringen tales 
der om, at det nye udstyr er 'de respektive institutters stolthed i de central- og 
østeuropæiske lande'. Anskaffelsen af nyt udstyr blev naturligvis kun godkendt, når det 
klart var til støtte for relevante uddannelsesmæssige aktiviteter og/eller infrastruktur i 
forbindelse hermed. Som eksempel kan nævnes PC'er til ledelsesprojekter, 
sproglaboratorier til sprogprojekter eller fotokopimaskiner til at lette udarbejdelsen af 
undervisningsmateriale og kommunikationen med partnere. I både evalueringen og 
monografierne bekræftes det, at der faktisk var en sådan tilknytning til 
uddannelsesmæssige aktiviteter. I monografierne tales der om den gavnlige virkning, 
anskaffelsen af computere har haft for undervisningsprogrammer, og mere generelt om 
fotokopimaskiners, telefoners og faxers store bidrag til forbedringen af kommunikationen. 
I evalueringen formuleres dette således: 
'Mens det (det nye udstyr) i nogle tilfælde havde tæt forbindelse med de 
respektive uddannelsesforanstaltninger, blev det som regel betragtet som en 
forbedring, der også var nyttig i almindelighed, idet det generelt fremmede 
kvaliteten af uddannelsesvirksomheden, lettede det fremtidige internationale 
samarbejde, støttede forskningsinfrastrukturen osv. Der var bred enighed om, at 
strukturudvikling var en væsentlig støttefaktor.' 
17. Mange af disse betragtninger gælder ligeledes for leveringen af bøger og tidsskrifter. 
I monografierne hedder det: 
'Kvaliteten af biblioteket er en vigtig indikator for kvaliteten af universitetet som 
helhed. Tempus har ydet et stort bidrag. Programmet har gjort det muligt for 
institutioner at udfylde hullerne i deres biblioteker med mange nye titler, ofte fra 
Vesteuropa og Nordamerika, som ikke var tilgængelige under det tidligere 
regime, og som universiteterne stadig ikke ville kunne skaffe uden støtte fra 
programmet alene på grund af prisen.' 
Ligesom tilfældet var med udstyr, gavnede de nye bøger og tidsskrifter såvel 
undervisningsmetoderne som indholdet af uddannelserne. Men det må tilføjes, at der 
lægges stadig større vægt på, at der, når en væsentlig del af dette 'underskud' er fjernet, 
også på lokalt plan udvikles publikationer og andet materiale (navnlig case studies), der 
opfylder nationale behov. 
18. Personalemobiliteten har været lige så meget til gavn for processen som for 
projektresultaterne. Mobiliteten har været stor, idet der inden for rammerne af Tempus­
programmets fælleseuropæiske projekter (JEP) er ydet ca. 57.000 mobilitetstilskud til 
personale, heraf 60% til støtte for besøg fra Østlandene til Vesten. I evalueringen tales 
der om vidtrækkende fordele i form af bedre kendskab til partnere i andre lande, deres 
aktiviteter og måde at tænke på, og i form af oprettelse af net, moderate 
kompetenceforbedringer og tilpasning til andre kommunikations- og adfærdsformer. I 
monografierne hedder det: 'personalemobiliteten i JEP (og for den sags skyld også 
studentermobiliteten) og alt, hvad mobiliteten har ført med sig, er, selv om den er et 
middel og ikke et mål i sig selv, en af de store succeshistorier i Tempus-sammenhæng'. 
Blandt de øvrige fordele kan nævnes erhvervelse og opdatering af specialviden, indførelse 
af nye undervisningsmetoder, erfaring med opstilling af moderne strategier for 
læseplansudvikling og evne til at arbejde med og lede projekter. Projektudviklings- og 
ledelsesfærdigheder har vist sig at være særlig værdifulde praktiske værktøjer, idet de har 
bidraget væsentligt til, at partnerlande har påtaget sig en større del af ansvaret for 
projekter ved gradvis at påtage sig rollen som kontrahent. Hertil kommer den ikke mindre 
væsentlige faktor, som hedder nye holdninger til forandring og reform og den nødvendige 
tillid til at sætte spørgsmålstegn ved eksisterende strukturer og fremgangsmåder. Denne 
positive analyse skæmmes af én negativ faktor, nemlig at de institutioner, som personalet 
vender tilbage til i deres hjemland, ikke altid har forstået at værdsætte de muligheder, der 
ligger i de nyerhvervede færdigheder. Dette skyldes igen følgerne af den institutionelle 
opsplitning, som vil blive behandlet senere i rapporten. 
19. Der har også været en betydelig studentermobilitet, idet der er ydet knap 27.000 
stipendier i forbindelse med Tempus JEP'erne. I evalueringen bemærkes det, at 
'studenterudvekslinger stort set blev betragtet som meget værdifulde for de studerende, 
der faktisk kom til udlandet, men også som noget, der ikke havde nogen sammenhæng 
med de øvrige reformaktiviteter'. Ganske vist har studenterudvekslinger ikke haft så 
megen direkte tilknytning til de uddannelsesmæssige fornyelser og reformer. Men man 
må ikke undervurdere de indirekte virkninger, der opstår, når studerende vender hjem med 
nye synspunkter og holdninger og med en styrket selvtillid og evne til at formulere deres 
synspunkter og sætte spørgsmålstegn ved status quo. En af konklusionerne fra et seminar 
for eksperter, der var involveret i Tempus-programmets besøg "på stedet", var følgende: 
'Alle eksperter betragter studentermobilitet som en omkostningseffektiv aktivitet, 
idet uddannelsen i udlandet virkelig kan bidrage til at fremme udviklingen af nye 
undervisningsmetoder og -teknikker samt læseplaner.' 
Studentermobilitetens katalysatorvirkning forklares ved den rolle, der spilles af de 
tilbagevendende, der påvirker holdningerne inden for institutterne, blandt såvel 
medstuderende som personalemedlemmer, og ofte tvinger sidstnævnte til at overveje at 
ændre læseplan og undervisningsmetoder. I forbindelse med Tempus I er det vigtigste 
kritikpunkt måske, at studieperioderne i EU alt for ofte ikke blev anerkendt af den 
institution i hjemlandet, som den studerende tilhørte. Dette spørgsmål behandles i Tempus 
II. I Tempus II har projekter vedrørende studentermobilitet spillet en stadig mindre rolle 
i JEP-sammenhæng, og sådanne projekter betragtes nu kun som et led i foranstaltninger, 
der skal lette fremtidig mobilitet og samarbejde gennem akademisk anerkendelse og 
meritoverførsel. 
20. Ovennævnte resultater har hver for sig - og i forskellig grad - givet anledning til 
betragtninger med hensyn til deres bæredygtighed ud over et Tempus-projekts løbetid. I 
programmet er dette kommet til udtryk på tre måder: 
JEP-ansøgere anmodes om at foreslå planer for fremtidig bæredygtighed 
som del af deres projekt, og det gøres klart, at en vurdering af disse 
planers kvalitet vil være et af de kriterier, der benyttes ved den 
generelle vurdering af ansøgningens kvalitet. Endvidere godkendes 
JEP'er i Tacis-landene kun efter den vellykkede afslutning af en etårig 
forberedende fase, som tager sigte på at analysere de nøjagtige 
problemer, der skal løses, og udarbejde en levedygtig projektplan. 
Der er iværksat en fælleseuropæisk netværksaktion (dvs. begrænset 
finansiering af supplerende aktiviteter efter afslutningen af en JEP), som 
specifikt behandler spørgsmålet om bæredygtighed. 
Det har i sidste instans muligvis større betydning, at den tilskyndelse, 
JEP'er giver til at knytte bånd til og udvikle tjenesteydelser for 
virksomheder, navnlig efter- og videreuddannelse, indirekte er ved at 
give institutionerne mulighed for at skabe fremtidige indtægter og 
således råde over deres egne ressourcer, ikke alene til at opretholde 
udstyr og lagre af publikationer, men også til at fremme nationalt og 
internationalt samarbejde. 
21. Det kan konkluderes, at der er meget, der tyder på, at JEP-projekterne har stor 
gennemslagskraft og succes, navnlig når de bedømmes på grundlag af Tempus I-målene. 
Ifølge evalueringen synes de fleste iagttagere 'at være enige om, at der er en 
bemærkelsesværdig stor andel af virkelig vellykkede projekter, og at der i de fleste 
tilfælde kan konstateres nyttige forandringer'. Blandt deltagerne selv, der er blevet spurgt 
om, hvor tilfredse de i almindelighed har været med resultaterne af deres eget JEP, har 
over 90% af de adspurgte fra partnerlande, og 
næsten 80% af de adspurgte EU-deltagere 
udtrykt stor tilfredshed. 
3. Tempus-politikkens baggrund 
22. Beslutninger om Tempus-politikken træffes på forskellige planer. I hvert enkelt 
partnerland er der to hovedbegivenheder, der former politikken, nemlig fastlæggelsen af 
nationale prioriteter og mål for Tempus-projekter (i medfør af artikel 5 i rådsafgørelsen 
om Tempus II) og tildelingen af midler til Tempus inden for rammerne af de samlede 
Phare- og Tacis-bevillinger. De vigtigste politiske beslutningstagere på nationalt plan er 
Undervisningsministerierne og Phare-/Tacis-koordinatorerne. Andre ministerier kan være 
involveret. I Phare-landene spiller de nationale Tempus-kontorer en væsentlig rolle, idet 
de stimulerer hele processen og samordner universiteternes bidrag. Forholdet mellem de 
forskellige aktører er ret indviklet og har givet anledning til en del misforståelser i de 
første år. Hvad dette angår siges det i Tempus li-evalueringen, at 'procedurerne i 
forbindelse med udformningen af Tempus-politikken er blevet mere rutineprægede og 
stabile. I modsætning til Tempus I har vi fundet, at de beslutninger, der træffes af 
nøgleaktørerne på nationalt plan, spiller en væsentligere rolle i programmets udformning.' 
23. De fleste Phare-lande har oprettet Tempus tilsyns- eller rådgivningsudvalg, hvori alle 
relevante aktører er repræsenteret. I Tempus I-evalueringen hedder det: 
'Oprettelsen af Tempus tilsyns- eller rådgivningsudvalg som et forum for dialog 
og samarbejde mellem alle hovedaktører, der er med til at træffe politiske 
beslutninger vedrørende Tempus, har vist sig at være en god idé med henblik på 
den nødvendige koordinering. For at disse udvalg kan fungere, kræves det, at 
alle aktører er villige til at samarbejde med hinanden.' 
24. I Tempus' første år var hovedaktørernes rolle i den politiske beslutningsproces ikke 
altid velafbalanceret. Undervisningsministeriernes indsats var hæmmet af en række 
faktorer. Universiteter og selv fakulteter udøvede deres nyfundne uafhængighed, uden at 
der var fastsat en lovgivningsramme for den videregående uddannelse. Og ministeriernes 
egne strukturer og ansatte var ustabile. Denne situation har ændret sig med årene, og i 
Tempus li-evalueringen tales der om Undervisningsministeriernes mere proaktive rolle 
og indsatsen for bedre at integrere de muligheder, Tempus giver, i den samlede nationale 
politik for de videregående uddannelser. 
25. Fastlæggelsen af Tempus-programmets prioriteter og mål har i stadig højere grad 
påvirket rækkevidden af og profilen i de støttede projekter. Med prioriteringen kan der 
siges at være tilføjet en 'top-down' dimension til den 'bottom-up' model, der sædvanligvis 
benyttes af Tempus. Herved har man til en vis grad indarbejdet partnerlandenes 
uddannelsesmæssige, økonomiske og sociale reformpolitikker i programmet. Prioriteterne 
er efterhånden blevet fastsat for så vidt angår de generelle Phare- og Tacis-mål, og til en 
vis grad, Phare's og Tacis' sektorpolitik. Navnlig i Tacis-landene er rækkevidden og 
antallet af de valgte prioriterede områder blevet begrænset af de begrænsede midler, der 
var tildelt Tempus. 
26. I Tempus li-evalueringen hedder det, at 'de fleste af de nationale prioriteter er blevet 
stadig mere udspecificeret i erklæringer om yderligere betingelser og præferencer', og 
endvidere at 'de nationale prioriteter hvert år ændres til en vis grad. Ændringerne i 
emnerelaterede prioriteter skyldes hovedsagelig hensyn til ligevægt og rotation. Ændringer 
i tematiske eller strukturelle prioriteter skyldes den politiske udvikling. Politiske 
ændringer afspejles også hyppigt i udformningen af præferencer.' 
**** 
27. Ved overvejelserne om en eventuel videreførelse af Tempus-programmet skal der 
tages hensyn til den økonomiske og politiske sammenhæng. Der er sørget for finansiering 
af såvel Phare- som Tacis-programmet indtil 31. december 1999. Da finansieringen af 
Tempus er fastsat inden for rammerne af disse programmer, må en eventuel fortsættelse 
af Tempus ske inden for denne bevillingsramme. Den sidste indkaldelse af ansøgninger 
i henhold til Tempus II vil dække perioden 1997-98 ( 1997-budgettet), og de sidste 
fælleseuropæiske projekter (JEP) vil blive påbegyndt den 1. september 1997. Derfor 
fokuserer denne foreløbige rapport på årene 1998 og 1999, nemlig den periode, i hvilken 
Tempus kan videreføres på grundlag af det nuværende budget. Samtidig ses der i 
rapporten på faktorer, der taler for en fortsættelse af visse Tempus-aktiviteter efter 1999, 
såfremt der kan skaffes bevillinger hertil. 
28. Den politiske og operationelle sammenhæng bevirker, at de forskellige grupper af 
partnerlande ikke gør sig de samme overvejelser om Tempus' fremtid. Denne forskel 
afspejles i opbygningen af denne foreløbige rapport. 
29. Den første gruppe er de associerede lande i Central- og Østeuropa, som forbereder 
sig på at blive integreret i Den Europæiske Unions indre marked som led i den strategi 
forud for tiltrædelsen, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Essen i december 1994. 
Som påpeget i den efterfølgende hvidbog af maj 1995 vil integrationen i det indre marked 
være en proces, der bl.a. stiller nye færdigheds- og kvalifikationskrav til arbejdsstyrken 
i de associerede lande. Dette vil igen påvirke disse landes uddannelsessystemer. 
Forudsætningen for en eventuel videreførelse af Tempus i denne landegruppe må være, 
at videreførelsen påviseligt gavner Phare-programmet, som gennem den flerårige 
vejledende planlægningsproces er ved at blive omlagt, således at det direkte støtter den 
proces, der fører frem til tiltrædelsen Der må ligeledes tages hensyn til, at Tempus­
programmet vil have kørt i op til otte år i visse af disse partnerlande, når Tempus II 
udløber, og at der også er andre programmer til støtte for reformen af de videregående 
uddannelser. 
30. Den anden gruppe omfatter de ikke-associerede Phare-lande, dvs. foreløbig kun 
Albanien. Men rækken af lande vil sandsynligvis snart blive udvidet til også at omfatte 
landene i det tidligere Jugoslavien, forudsat at der gøres tilstrækkelige fremskridt med 
hensyn til sikkerhed og politisk udvikling. Her vil Tempus i 1998 have været i gang i en 
meget kortere periode, hvorfor programmet kun i mindre grad kan nå at påvirke reformen 
af de videregående uddannelser. For disse lande vil der ikke være fastsat nogen 'strategi 
forud for tiltrædelsen1, og de vil formentlig i varierende grad fortsat have grundlæggende 
problemer med reformen af de videregående uddannelsessystemer og mere generelt med 
overgangen til markedsøkonomien. 
31. Den tredje gruppe er de stater, der for nylig er blevet uafhængige, og Mongoliet, som 
er omfattet af Tacis-programmet. Først så sent som i 1993 er disse stater gradvis begyndt 
at deltage i Tempus-programmet. Dette skal ses på baggrund af de enorme udfordringer, 
disse lande står over for i form af politiske og økonomiske reformer og det forholdsvis 
beskedne budget for Tempus-Tacis. Efter Det Europæiske Råd i Cannes i juni 1995 vil 
EUs politik over for disse lande bygge på to søjler, dels en fortsættelse af støtten til de 
økonomiske og demokratiske reformer, dels, navnlig i Ruslands tilfælde, et 'substantielt 
partnerskabsforhold'. Denne politik er efterhånden ved at blive konsolideret inden for 
rammerne af en række partnerskabs- og samarbejdsaftaler, som vil danne baggrund for 
Den Europæiske Unions fremtidige aktiviteter. 
32. Ved overvejelserne om, hvorvidt der skal føjes yderligere en fase til Tempus, vil der 
blive taget hensyn til disse landegruppers forskellige operationelle og andre behov. 
**** 
10 
n. EN FREMTIDIG ROLLE FOR TEMPUS 
1. I de associerede Phare-lande 
33. Trods den væsentlige indflydelse, Tempus har haft og fortsat har på reformen og 
forbedringen af de videregående uddannelser, fungerer programmet på en dynamisk 
baggrund af skiftende behov og krav. Denne baggrund formes i stadig højere grad af 
følgende faktorer: 
kravene i henhold til strategien forud for tiltrædelsen og 'acquis 
communautaire'. 
den fortsatte udvikling af den lovgivningsmæssige og strukturelle 
ramme omkring de videregående uddannelser og behovet for at 
gennemføre en politik på det operationelle plan. 
det øgede pres på universiteterne fra en række forskellige interesserede 
parter og behovet for at bevise, at der er tale om institutionel kvalitet 
og relevans, og at man får noget for pengene, og det mere lydhøre 
forhold til arbejdsmarkedet og dets parter. 
34. Der er til en vis grad tale om områder, som allerede er på vej til at blive Tempus II-
prioriteter. Men det kan hævdes, at disse områder også vil være prioriteter efter Tempus 
II på grund af behovets beskaffenhed og omfang, f.eks. i forbindelse med kravene forud 
for tiltrædelsen, eller fordi visse områder som f.eks. reformen af universitetsledelsen, jf. 
evalueringen, viser sig kun at skride langsomt frem, hvorfor der kræves en mere 
permanent indsats. 
35. Ved en eventuel forlængelse af Tempus bør det sættes som mål at afslutte og 
konsolidere arbejdet på disse vigtige områder, idet man omhyggeligt må sørge for, at de 
relevante Phare sektorprogrammer og andre EU-aktiviteter suppleres og støttes. Når denne 
strategi kræver fleksibilitet i de traditionelle Tempus-retningslinjer, bør disse fastsættes 
på en måde, der sikrer størst effektivitet. Endvidere bør der for at maksimere værdien af 
tidligere og nuværende investeringer gennem Tempus også tilstræbes en udbredelse af det 
stadig større antal projektresultater, navnlig når disse støtter ovennævnte områder og kan 
anvendes uden for universitetssektoren. 
36. Mens det erkendes, at Phare-programmerne har stadig større betydning for 
uddannelsessektoren, kan de færdigheder og forbindelser, der indgår i Tempus I- og II-
platformen, betragtes som et meget omkostningseffektivt, ja i det hele taget som et meget 
effektivt middel til at mobilisere eksperter til navnlig at arbejde i grænsefladen mellem 
den politiske beslutningsproces og den praktiske gennemførelse. Omhyggeligt udarbejdede 
og gennemførte projekter til institutionel udvikling, herunder forsøgsprojekter med henblik 
på at afprøve og påvise gode former for praksis, kan, forudsat at de er sammenhængende 
og strategiske, dels støtte den politiske beslutningsproces og give den mere vægt, dels 
give konkrete resultater med hensyn til opfyldelse af efterspørgslen efter prioriterede 
færdigheder. 
11 
A. Tempus og strategien forud for tiltrædelsen 
- Det Europæiske Råd i Essen 
37. Det Europæiske Råd vedtog på sit møde i Essen i december 1994 en bred strategi 
forud for tiltrædelsen omfattende en gradvis styrkelse af forbindelserne med de 
associerede lande i Central- og Østeuropa gennem en struktureret dialog. Det opfordrede 
Kommissionen til at udarbejde en hvidbog om de nødvendige forberedelse forud for disse 
landes integration i det indre marked. Det blev ligeledes besluttet, at Phare-programmet 
skulle styres i en ny retning, således at det kunne støtte denne proces. 
38. Hvidbogen blev offentliggjort i maj 1995. Det indre marked har naturligvis mange 
forskellige aspekter, men i afsnit 4 sondrer hvidbogen mellem den lovgivningsmæssige 
og forskriftsmæssige tilnærmelse og opbygningen af gennemførelses- og 
håndhævelsesstrukturer. Det hedder om disse strukturer: 
'Billedet som helhed viser, at etableringen, bemandingen og igangsætningen af 
alle de nødvendige administrative strukturer går langsommere end selve 
lovgivningsprocessen. Situationen varierer fra land til land og fra sektor til 
sektor, men der er overalt behov for en større indsats på dette område.' 
39.1 hvidbogen anføres det, at selv når selve institutionerne er blevet oprettet 'er det ikke 
altid muligt at finde uddannet personale til dem. Generelt set mangler personalet den 
fornødne erfaring. I denne kontekst vil bistand gennem TEMPUS-programmet, Det 
Europæiske Erhvervsuddannelsesinstituts aktiviteter og de central- og østeuropæiske 
landes deltagelse i LEONARDO- og SOCRATES-programmerne hjælpe dem med at 
udvikle de relevante kundskaber.' 
40. Gennemførelsen i national lovgivning af visse af EUs indre marked-direktiver vil føre 
til et behov for personale, som har brug for den nødvendige uddannelse på 
universitetsniveau. Gennemførelsen af, kontrollen med og håndhævelsen af 
arbejdsmiljøregler vil f.eks. kræve, at der etableres arbejdsmedicinske uddannelser. Et 
andet eksempel er håndhævelsen af direktiver om dyrs og planters sundhed, som kræver 
oprettelse af kurser for de fremtidige inspektører. 
41. I de forskellige Phare-programmer for sektorbestemte reformer har det været et 
voksende problem, at der er mangel på kvalificeret personale, der kan tage sig af de 
retlige og økonomiske aspekter af de nationale reformpolitikker. Problemet er blevet mere 
iøjnefaldende nu, hvor der er udsigt til landenes fremtidige tiltrædelse. Der er brug for 
at udvikle tværfaglige kurser, som fokuserer på grænsefladen mellem de 
retlige/økonomiske aspekter og det tekniske indhold. Af eksempler kan nævnes 
landbrugsøkonomi, landbrugsmekanismer og mekanismer vedrørende handel med 
fødevarer, transportøkonomi, miljøpolitik og -lovgivning, økonomi i forbindelse med 
sundhedstjenester osv. 
42. En mere præcis identifikation af de 'nye faglige profiler', der kræves for hvert land, 
må vente til færdiggørelsen af de individuelle arbejdsprogrammer, som de associerede 
lande er ved at udarbejde som led i deres strategi forud for tiltrædelsen og deres 
tilnærmelsesstrategi. Når først de er identificeret, kan de fremtidige nationale Tempus­
prioriteter fokuseres på dem. Den universitetsaktivitet, der formentlig egner sig bedst for 
12 
Tempus-støtte i denne forbindelse, er udviklingen eller tilpasningen af uddannelserne for 
kandidater og/eller de erhvervsrelaterede efter- og videreuddannelseskurser. 
43. De uddannelser, der tilbydes af de juridiske fakulteter, vil skulle afspejle de 
ændringer, som indarbejdelsen af'acquis communautaire' i den nationale lovgivning giver 
anledning til. Det vil blive nødvendigt at tilpasse eksisterende kurser og indføre nye 
kurser eller kursusmoduler. Disse behov kan typisk opfyldes gennem Tempus-projekternes 
læseplansudvikling. 
44. Det er naturligvis vigtigt, at der udvikles studier i europæiske forhold, navnlig 
europæisk ret, til støtte for processen forud for tiltrædelsen. Disse fagområder har rangeret 
højt blandt Tempus-programmets prioriteter siden programmets iværksættelse i 1990, og 
mange projekter er afsluttet eller er i fuld gang. Visse projekter har ført til oprettelse af 
centre eller afdelinger for europæiske studier, som er integreret i universiteterne, 
undertiden på tværs af fakulteterne. Det kan roligt siges, at der i de fleste lande stadig er 
behov for nye Tempus-projekter på disse områder. 
45. Et andet vigtigt integrationsaspekt, som Tempus kan bidrage effektivt til, er 
foranstaltningerne til sikring af den frie bevægelighed for personer inden for det indre 
marked. En del af lovgivningen om personers frie bevægelighed hænger nøje sammen 
med den frie udveksling af tjenesteydelser, særlig de tjenesteydelser, der kræver et 
mindstemål af faglige kvalifikationer. Disse opnås i de fleste tilfælde ved at bestå en 
eksamen fra en videregående uddannelsesinstitution. 
46. Kommissionens syv sektordirektiver om de regulerede erhverv som læge, 
sygeplejerske, tandlæge, jordemoder, dyrlæge, farmaceut og arkitekt vil indvirke mest 
direkte på behovet for at tilpasse partnerlandenes universitetskurser, idet den gensidige 
anerkendelse afhænger af, at uddannelserne er blevet koordineret og harmoniseret. I 
hvidbogen regnes der med en gradvis gennemførelse af disse direktiver, da partnerlandene 
vil få brug for en tilpasningsperiode. Læseplansreformen i henhold til Tempus vil helt 
givet kunne bidrage væsentligt til denne tilpasning. 
47. Sektordirektiverne suppleres af to generelle systemdirektiver om anerkendelse af 
eksamensbeviser og erhvervsuddannelse. Disse direktiver fra 1989 og 1992 omfatter en 
bred vifte af erhverv og aktiviteter og dækker bl.a. alle eksamensbeviser, der ikke berøres 
af sektordirektiverne, og som opnås efter afslutningen af en videregående uddannelse 
omfattende mindst tre års fuldtidsstudier eller tilsvarende. Som eksempler på personer, 
der kan være omfattet af disse direktiver, kan nævnes lærere, ingeniører, optikere og 
revisorer. Selv om der i de generelle direktiver ikke kræves en samordning af 
uddannelsen, kræves der gensidig tillid mellem de forskellige nationale myndigheder og 
et godt kendskab til hinandens måde at fungere på. 
48. Den gensidige tillid styrkes i høj grad gennem institutionel gennemsigtighed og 
konsekvens og gennem effektive kvalitetsvurderingssystemer. Hvad sådanne krav 
indebærer for så vidt angår forbedring af forskellige aspekter af universitetsledelse vil 
blive behandlet senere i denne rapport. Men der er bestemt tale om områder, som Tempus 
af en række grunde fortsat bør bidrage væsentligt til. Hertil kommer, at den gradvise 
udvikling af bedre kendskab til det generelle forhold mellem EU-kravene og 
partnerlandenes eksamensbeviser, jf. hvidbogen, kan kaste lys på områder, hvor det vil 
13 
være ønskeligt med en vis tilpasning eller forbedring af disse eksamensbeviser. Også her 
vil Tempus kunne spille en rolle. 
- Forholdet til Socrates 
49. Et andet aspekt af forberedelserne til tiltrædelsen, som Tempus vil kunne bidrage til, 
er de associerede landes gradvise deltagelse i de interne EU-programmer. Forhandlingerne 
om adgang til Socrates (og Leonardo samt Ungdom for Europa III) er allerede langt 
fremme, og selv om de endelige beslutninger endnu ikke er truffet, er det sandsynligt, at 
deltagelse i Socrates-programmets Erasmus-del vil være en kendsgerning i 1998-99. 
50. Ved vurderingen af, hvorledes Tempus og Socrates bedst kan samkøres i denne 
periode, må man først undersøge deres forskellige mål og retningslinjerne for deres 
gennemførelse. Disse kan sammenfattes som følger: 
Tempus er grundlæggende et bistands-program med store bevillinger til 
overførsel af færdigheder og erfaringer fra EU til partnerlandenes 
universiteter, mens Socrates grundlæggende er et samarbejdsprogram, 
som kun i ringe udstrækning indebærer overførsel af ressourcer. 
Hovedformålet med Tempus er at fremme udviklingen af de 
videregående uddannelsessystemer i partnerlandene inden for rammerne 
af økonomiske og sociale reformer, mens Socrates bidrager til en 
højnelse af uddannelseskvaliteten ved at opmuntre til transeuropæisk 
samarbejde og fremme 'den europæiske dimension'. 
Mens læseplans- og strukturudvikling udgør en central del af Tempus­
aktiviteterne, er det de studerendes mobilitet, der har den store 
betydning i Socrates-programmets Erasmus-del. Selv om der lægges 
stadig større vægt på udveksling af undervisere og læseplansudvikling 
inden for Socrates, sker dette på grundlag af den nye læseplan, som alle 
partnere følger. Der ydes også væsentligt færre midler til dette arbejde 
end dem, Tempus råder over. 
51. Med hensyn til den eventuelle fremtidige komplementaritet mellem ovennævnte 
programmer er spørgsmålet i denne forbindelse, om partnerlandenes universiteter råder 
over den kompetence, der er nødvendig for straks at blive tilsluttet Socrates, eller om der, 
når man sammenligner dem med EU's universiteter, stadig er 'huller', der vil sætte en 
grænse for ovennævnte samarbejde. Er dette tilfældet, kan Tempus muligvis spille en rolle 
på disse områder og derved gøre det lettere at få adgang til Socrates. 
52. Vurderinger af partnerlandenes institutioner peger på, at disse især lider af strukturelle 
og ledelsesmæssige svagheder. At Socrates tillægger dette stor betydning fremgår af 
indførelsen af 'institutionskontrakten'. Et væsentligt element i denne kontrakt er kravet 
om, at institutionen fremsætter en erklæring om sin europæiske politik, herunder om 
foranstaltninger til forbedring af kvaliteten af de europæiske aktiviteter gennem egnede 
tilsyns-, kvalitetsforsikrings- og evalueringsmekanismer. Institutionerne vil ved 
planlægningen og udvælgelsen af fremtidige samarbejdsområder skulle analysere de 
stærke og svage sider af deres hidtidige internationale samarbejde med hensyn til 
kvaliteten af samarbejdet, aktivitetstype, emneområde og geografisk fordeling af 
14 
partnerinstitutionerne. Der vil skulle træffes afgørelse om, hvilke aktiviteter der skal 
fortsættes, udvides eller skæres bort. Denne generelle planlægningsproces vil 
sandsynligvis medføre koordinerede høringer af en bred vifte af akademiske og ikke-
akademiske aktører i og måske også uden for universiteterne. 
53. I Socrates vil ordninger, der sikrer fuld akademisk anerkendelse af udenlandske 
studieperioder, også indgå som led i den institutionelle politik. For at opnå dette vil man 
i stigende grad gøre brug af Det Europæiske Meritoverførselssystem. Endelig vil den høje 
grad af studentermobilitet, som Socrates sikrer, kræve velorganiserede og effektive 
studentertjenester, der kan yde effektiv støtte på velfærds-, rådgivnings- boligområdet osv. 
54. Alle disse faktorer vil kræve en større kvalitet og sammenhæng i universitetsledelsen, 
som er et svagt punkt i partnerlandenes universiteter ifølge evalueringen, CRE-rapporten, 
monografierne og rapporterne om besøgene 'på stedet'. Selv om dette spørgsmål så småt 
bliver behandlet i Tempus II, er der enighed om, at det, fordi det berører områder med 
indgroede interesser og holdninger, vil være vanskeligt at ændre og kræve en varig 
reformindsats, som må fortsætte i en senere Tempus-fase. 
55. Deltagelse i Socrates (Erasmus) fra og med 1998 vil kræve hensyntagen til de 
fremskridt, der gøres med Tempus-programmet, som ifølge sin natur er meget mere 
fordelagtigt for de deltagende lande fra et økonomisk synspunkt. Ovenstående analyse 
viser, hvor Tempus skal gøre en mere vedvarende indsats for at lette det samarbejde, der 
er tale om i Socrates. Således foreslås det, at det i en begrænset overgangsperiode skal 
være et krav, at begge programmer skal køre parallelt, supplere hinanden og undgå 
overlapninger (f.eks. bør studentermobilitet udelukkende være et anliggende for Socrates). 
Balancen mellem programmerne vil være forskellig fra land til land og vil ændre sig, 
efterhånden som flere af de bistandsberettigede universiteter kan gå fra at være 
bistandsmodtagere til at være ligeværdige samarbejdspartnere. 
B. Støtte til politiske initiativer inden for de videregående uddannelser 
56. I begyndelsen af 90'erne dukkede der i partnerlandene en mængde nye love op, som 
omdefinerede forholdet mellem staten og de videregående uddannelsesinstitutioner og 
indførte større uafhængighed inden for systemet. Denne periode var præget af, at 
universiteterne benyttede deres nyvundne frihed til at lægge afstand til regeringen. Men 
efterhånden som 90'erne skrider frem, begynder man at erkende, at dette ikke er et godt 
grundlag for opbygningen af et ansvarligt og relevant videregående uddannelsessystem 
af høj kvalitet, idet det medfører, at de eksisterende, overvejende konservative, interne 
strukturer, for en stor dels vedkommende bevares i universiteterne. 
57. Følgelig er det, man kunne kalde reformens 'anden fase', i gang i partnerlandene. Den 
går ud på at genskabe balancen mellem de videregående uddannelsesinstitutioner, 
regeringerne og samfundet som helhed, og der lægges vægt på både ansvar og rettigheder, 
og fremfor alt på ansvarlighed og relevans i forbindelse med opfyldelsen af sociale og 
økonomiske behov. F.eks. blev der i 1995 vedtaget love om de videregående uddannelser 
i Bulgarien og Rumænien. Der var tale om lovgivning på områder som omstrukturering 
af universitetskvalifikationer, indførelse af bedømmelses- og meritsystemer, og 
institutionernes ledelsesmæssige forpligtelser som følge af selvstændigheden. 
15 
58. Naturligvis er der efterhånden vedtaget forskellige lovgivninger om videregående 
uddannelser i partnerlandene, og de befinder sig på forskellige stadier af reformens anden 
fase. F.eks. er den nye lov om videregående uddannelser endnu ikke færdigbehandlet i 
Tjekkiet. Men der er visse punkter, der går igen i reformprocessen, efterhånden som 
regeringerne og institutionerne selv søger at løse ovennævnte problemer. Dette vil på 
mange måder indebære anfægtelse af de eksisterende strukturer og hævdvundne interesser 
samt ændring af dybt forankrede holdninger og fremgangsmåder. Dette er hovedårsagen 
til, at selv på områder, hvor der er udarbejdet nye love og regler, vil gennemførelsen 
heraf kræve en varig indsats på operationelt plan. Og det vil Tempus kunne hjælpe med 
i resten af dette tiår. 
59. fælles for alle landene er behovet for at indføre effektive kvalitetskontrolsystemer for 
selvstændige videregående uddannelsesinstitutioner. Der er gjort og gøres stadig meget -
delvis med støtte fra Phares sektorprogrammer - for at indføre eller ændre 
godkendelsessystemerne, og der arbejdes også med muligheden af at anvende 
institutionelle evalueringssystemer som grundlag for fremtidige afgørelser om 
institutionernes finansiering. Men selv dér, hvor lovgivningen og strukturerne er på plads, 
er der ofte behov for at omsætte de gode hensigter i handling. Tempus kan fremme dette 
ved at stille midlerne til at mobilisere sagkundskaben på operationelt plan til rådighed, 
ved at fremme forsøgsprojekter til optimering af gennemførelsesstrategierne og ved at 
udbrede de bedste fremgangsmåder og sørge for, at de indarbejdes i systemet. 
60. De samme betragtninger gælder for et andet fælles tema, der sandsynligvis vil forblive 
på reformdagsordenen nogen tid endnu, nemlig udvikling af korte kurser på 
universitetsniveau. Dette omfatter både tendensen til kortere, ofte treårige, 
bacheloruddannelser og etableringen af nye, korte, erhvervsorienterede kurser på 
universitetsniveau enten på de eksisterende institutioner eller på særskilte institutioner, 
f.eks. svarende til de tyske 'Fachhochschulen'. Formålet hermed er at øge 
forskelligartetheden, fleksibiliteten og relevansen i de videregående uddannelser. Også på 
dette område er der allerede påbegyndt en politisk og strukturel reform. Men Tempus 
spiller stadig en vigtig rolle ved at hjælpe med omstruktureringen af eksisterende kurser, 
udvikle nye og mere praktisk orienterede læseplaner, indføre fornyende 
undervisningsmetoder og udbrede og forankre de bedste former for praksis. 
61. De videregående uddannelser spiller en afgørende rolle i et lands uddannelsespolitik, 
idet læreruddannelsen har stor betydning for kvaliteten af den primære og sekundære 
uddannelse. Der er reformer i gang på disse uddannelsestrin, og i visse lande er 
lovgivningen allerede klar til at blive gennemført. Lærernes faglige profiler er ved at blive 
ændret, og seminarierne tvinges til at omlægge deres læseplaner, f.eks. for at uddanne 
lærere, der kan undervise i to fag. Tempus kan yde et værdifuldt bidrag ved at finansiere 
samarbejdsprojekter, der kan tjene som eksempler til efterfølgelse. 
62. Behovet for større fleksibilitet og mangfoldighed kommer jævnligt til udtryk i 
partnerlandene (og i Vesteuropa). Der gøres fremskridt med hensyn til korte 
videreuddannelseskurser, og derudover fokuseres der på en større tværfaglighed som 
middel til at opfylde arbejdsmarkedets skiftende behov. Det erkendes, at der stadig finder 
en vis overspecialisering sted selv på bachelor-niveau. Dette giver kvalifikationer, der 
ikke er brede nok til at opfylde nutidens arbejdsmarkeders kvalifikationskrav, og hæmmer 
arbejdskraftens mobilitet og evne til at opfylde skiftende behov. Ansvaret for reformer 
på dette område ligger først og fremmest hos de videregående uddannelsesinstitutioner. 
16 
Men systemiske reformer spiller også en vigtig understøttende rolle i forbindelse med 
indførelse af meritoverførselssystemer og anerkendelsesprocedurer i og mellem 
institutionerne, som letter de studerendes skifte fra et fag til et andet som del af studiet. 
Tempus kan bidrage til denne proces på mange måder. F.eks. ved at sørge for, at landene 
råder over den sagkundskab, der er nødvendig for at udvikle og/eller afprøve systemer, 
ved at stille betingelser for gennemførelse af strukturprojekter for at tilskynde 
institutionerne til at indføre meritoverførsel og anerkendelsesprocedurer og ved at lægge 
vægt på tværfaglige mål i forbindelse med udviklingen af læseplaner. 
63. Der er naturligvis mange andre områder inden for den videregående 
uddannelsespolitik, hvor de forskellige partnerlande er ved at indføre lovreformer. 
Eksempler herpå er omstrukturering af videreuddannelsen af kandidater, oprettelse af 
centre på tværs af fakulteter eller universiteter for at få bugt med fragmenteringen, 
integration af universiteter og forskningsinsitutter, oprettelse af et akademisk 
meritoverførselssystem på nationalt plan, udvikling af interne kvalitetssystemer på 
universiteterne, indførelse af mindre specialiserede læseplaner, mindskelse af 
undervisningsbyrden og navnlig antallet af katedertimer, indførelse af nye 
undervisningsmetoder osv. Mange af Tempus-projekterne kan anvendes som støtte. 
C. Behovet for at klare forandringerne og udvise ansvarlighed: optimering af 
universitets ressourcer 
64. Universiteternes omgivelser bliver stadig mere krævende. Det hedder således i 
indledningen til CRE's Institutional Quality Audit-program: 
'I måske højere grad end nogensinde tidligere skal universiteterne i dag leve med 
hurtige forandringer på områder, som de er afhængige af, hvis de skal overleve 
som organisation. Af samme grund er de institutionelle planlægningsprocesser 
med henblik på at tilpasse sig forandringerne og udnytte mulighederne ved at få 
større betydning for universitetsledelsen. Sammenholdes disse to konstateringer, 
kan vi konkludere, at kvalitetsstyring er af afgørende betydning for et 
universitets strategiske ledelse.' 
65. I partnerlandene styres disse forandringer i høj grad af tendensen til større 
uafhængighed for universiteterne. Uafhængighed blev oprindelig indført som en politisk 
foranstaltning, der skulle sikre frigørelse fra den tidligere ideologiske styring. Men det 
er nu ved at blive tydeligt, at uafhængighed indebærer både rettigheder og pligter. Som 
en ekspert fra Centret for Undersøgelse af den Videregående Uddannelsespolitik har 
udtrykt det: 'Universiteternes større uafhængighed indebærer mere selvjustits, andre 
ledelsesstrukturer, stærkt lederskab, gennemsigtighed og ansvarlighed'. Han kalder 
uafhængighed 'et uundværligt ledelsesværktøj, der gør det muligt at tilpasse sig 
forandringerne og udnytte de mange muligheder ...' 
66. Uafhængighed medfører således nye forpligtelser, og disse bliver klart beskrevet af 
stadig mere højrøstede aktører, som er interesseret i, hvorledes sektoren for de 
videregående uddannelser fungerer. Der er regeringerne, som sørger for det meste af 
finansieringen, der er de studerende og deres forældre, som stadig oftere skal betale 
gebyrer, der er de regionale og lokale myndigheder, arbejdsgiverne, som tilbyder 
kandidaterne stillinger, og kunderne, som bestiller forskningsprojekter eller særlige 
uddannelseskurser. 
17 
67. De to vigtigste forandringsskabende faktorer er måske: 
det stadig større pres på de offentlige finansieringsmuligheder, der er til 
rådighed for de videregående uddannelsesinstitutioner, og 
de videregående uddannelsesinstitutioners behov for at skabe tættere 
bånd til eksterne socioøkonomiske partnere og for hurtigere at tilpasse 
sig de skiftende arbejdsmarkedsbehov. 
68. Denne situation kræver igen, at universiteterne sørger for, at de over for de forskellige 
aktører kan bevise, at de er effektive, giver noget for pengene, er relevante og kan udvise 
konsekvens i deres forhold til aktørerne. De vil skulle prioritere og vælge ud fra en klar 
analyse af deres styrke og svaghed. Deres evne til at klare de institutionelle forandringer 
vil fa afgørende betydning. 
69. Tidligere i denne rapport har vi talt om den interne fragmentering, som fandt sted i 
partnerlandenes universiteter efter de politiske omvæltninger i 1989/90. På baggrund af 
Tempus-projekternes begrænsede indvirkning på de institutionelle reformer bemærkes det 
i evalueringen, at institutionerne mangler politik og ledelse. Det tilføjes: 
'De fleste af involverede personer og eksterne iagttagere synes at være enige om, 
at de Tempus-støttede aktiviteter i de første fire år af Tempus-programmet var 
noget, der mere eller mindre vedrørte de respektive fakulteter eller institutter i 
partnerlandene. Universitetet som institution var ikke involveret.' 
70. Institutionel fragmentering er en faktor, der på forskellig måde anerkendes i alle de 
publikationer, der er anvendt som kilde til denne rapport. Sammenholdes dette med de 
Tempus-programmets begrænsede institutionelle effekt, giver det yderligere en grund til 
at udvikle forbedrede ledelsesfærdigheder og en mere strategisk fremgangsmåde med 
henblik på at skabe rammerne for interne udbredelse, udveksle de bedste former for 
praksis og forankre reformforanstaltningerne ved hjælp af en institutionel politik. 
71. Institutionel fragmentering findes stadig i mange af partnerlandenes videregående 
uddannelsesinstitutioner, navnlig de store, og det er uholdbart i en situation med voksende 
forventninger, jf. afsnit 58. Et citat fra en rapport om et institutionsbesøg i 1994 lyder: 
'Såfremt ledelsesfærdighederne ved dette universitet på nogen måde er typiske 
for central- og østeuropæiske institutioner, finder jeg, at der er god grund til at 
afsætte en del af Tempus-midlerne til kurser i strategisk planlægning for 
universitetsledere.' 
Dette skader i høj grad muligheden for at fremvise en konsekvent og markant institutionel 
profil over for eksterne aktører. Det hæmmer bestræbelserne på at indføre institutionelle 
normer og standarder, som skulle tjene til at fastlægge og sikre intern og ekstern 
institutionel kvalitet. Det svækker ligeledes institutionens evne til at overveje sine stærke 
og svage sider og de muligheder og trusler, den står over for, og følgelig også dens evne 
til at kanalisere indsatsen og de knappe ressourcer til de områder, hvor de kan gøre mest 
nytte som led i opfyldelsen af det generelle mål for institutionen, som der er enighed om. 
72. Men selv om strategisk ledelse er af afgørende betydning for den kreative tilpasning 
til den stadig mere krævende og foranderlige situation, knyttes den ofte sammen med 
systemer til sikring af kvaliteten inden for institutionen. Fremskridtene i retning af de 
mål, der er opstillet i strategiske planer, kan bedst måles og styres, såfremt der foreligger 
klare og gennemsigtige normer. Disse kan fastlægges ved et kvalitetssikringssystem, der 
kan tjene som en samlende faktor i institutionen. Det hedder i CRE's Institutional Quality 
Audit programme: '(Europæiske universiteter) er nødt til at reagere på de stadig større 
krav ved at vise, at de er villige til at tilpasse sig nye miljømæssige forpligtelser. 
Udvikling og implementering af kvalitetsstyringsmetoder er en effektiv måde at gøre dette 
på'. 
73. En OECD-ekspert har i et indlæg til et OECD-/Phare-seminar om kvalitetssikring 
inden for de videregående uddannelser udtalt: 'der er ingen tvivl om, at alle de berørte 
lande betragter kvalitetssikring som en nødvendighed, hvis det skal lykkes at ændre 
videregående uddannelsers strukturer og metoder'. Ifølge ham stiler EØF og andre lande 
mod følgende mål: 
at sikre kvalitet og standarder; 
at forbedre kvaliteten og højne standarderne; 
at stille det offentlige til ansvar for midler brugt til de videregående 
uddannelser; 
at beskytte forbrugerne mod dårligt fungerende institutioner. 
Han har ligeledes understreget behovet for at sikre kvaliteten på alle niveauer med 
følgende ord: 
'En grundlæggende forudsætning for en heldig gennemførelse af noget 
kvalitetssikringssystem er, at alle institutionens medlemmer går op i 
kvalitetsspørgsmålene. Rektorens, styrelsens og det akademiske råds officielle 
deltagelse er ikke tilstrækkelig til at sikre, at fakultetslederne, underviserne og 
forskerne faktisk deltager og samarbejder. Tilsvarende vil sidstnævntes 
begejstrede støtte kun give gode resultater, såfremt universitetets topledelse også 
er opsat på at nå kvalitetssikringsmålene.' 
74. Således har de videregående uddannelsesinstitutioner behov ikke alene for topledere, 
der kan tage sig af den strategiske planlægning, men også for folk, der kan stå for den 
daglige operationelle ledelse, f.eks. på det økonomiske og personalemæssige område og 
på områderne informationsteknologi og studentertjenester. Det er faktisk ofte dette ikke-
akademiske personale, som føler sig marginaliseret i forhold til deres akademiske 
kolleger, som har både status og støtte. Men den fremtidige succes vil afhænge ikke alene 
af en institutions akademiske kvalitet, men også af, om dens interne systemer påviseligt 
'giver noget for pengene' og effektivt støtter den akademiske virksomhed. Med andre ord 
vil det i stadig højere grad blive krævet, at disse 'støttetjenester' bidrager synligt til de 
videregående uddannelsesinstitutioners funktion. Dette vil ikke alene indebære 
tilstedeværelse af kvalificerede administratorer på de forskellige niveauer, men også en 
mere positiv vekselvirkning mellem det akademiske og det ikke-akademiske personale, 
således at sidstnævnte inddrages mere i institutionens planlægning og udvikling. 
75. En forbedring af universitetsledelsens kvalitet og sammenhæng vil give mange 
fordele, ikke mindst for så vidt angår opretholdelsen af institutionernes relevans for 
19 
samfundet, særlig gennem et bedre forhold til og større følsomhed over for 
partnerlandenes arbejdsmarkeder. Dette er nødvendigt ikke alene for at opretholde den 
offentlige støtte til de videregående uddannelser, men også fordi institutionerne kan blive 
en stadig vigtigere indtægtskilde, efterhånden som de offentlige budgetter skæres ned. 
CRE-rapporten kalder dette for universiteternes 'servicefunktion', som omfatter samarbejde 
med erhvervslivet, f.eks. i form af rådgivning til brug for de regionale eller nationale 
industriers strukturrationaliseringer, hjælp til gennemførelse af lokale myndigheders 
administrative reformer, gennemførelse af særlige uddannelseskurser eller projekter 
vedrørende anvendt forskning. Man skal være særlig opmærksom på det bidrag, 
universiteter kan yde til udvikling af nye små og mellemstore virksomheder f.eks. inden 
for uddannelse af forskere og teknikere samt fornyelse af efter- og videreuddannelsen 
for at opfylde de skiftende kvalifikationsbehov. 
D. Bedre udnyttelse af Tempus-resultaterne 
76. I Tempus I-evalueringen bemærkes det: "Gennem Tempus har det været muligt at 
udnytte resultaterne af den pædagogiske virksomhed og læseplansaktiviteterne til gavn for 
andre videregående uddannelsesinstitutioner i landet. Der kan registreres en vis udbredelse 
og tilslutning, selv om indsatsen kan forbedres gennem øget støtte til udbredelse og 
offentliggørelse af materiale udarbejdet som led i de enkelte fælleseuropæiske projekter 
(JEP) og mere effektiv kommunikation og udveksling." Selv om der for tiden ydes 
begrænset støtte til udbredelse af projektresultater, er det sandsynligt, at en større indsats 
på dette område i fremtiden vil give det bedste afkast på den store investering, Tempus 
allerede har foretaget, og maksimere Tempus' indflydelse på reform- og 
omstruktureringsprocessen. 
77. Der er en række forskellige områder, som vil kunne have gavn af en mere effektiv 
udbredelse - enten på et 'vertikalt' emnerelateret grundlag eller på et mere 'horisontalt' 
grundlag eventuelt omfattende undervisningsmetoder eller de procesrelaterede 
projektgennemførelses- og ledelsesfærdigheder. Et område for bedre resultatudnyttelse er 
de institutioner i partnerlandene, hvor det oprindelige Tempus-projekt blev gennemført. 
Dette har måske mere relevans for ikke-emnespecifikke aspekter af udbredelse, men der 
synes at være meget, der taler for en bedre og mere systematisk deling af de aspekter af 
'god praksis' der kan overføres, inden for ledelseskompetence, social kompetence eller 
didaktiske færdigheder. Enhver forbedring af reglerne for udbredelsen af disse aspekter 
vil klart blive mere effektiv, hvis den suppleres af forbedrede personaleudviklingssystemer 
inden for støtteberettigede universiteter, som skal sørge for, at de bedste former for 
praksis udbredes til hele institutionen og bliver fast forankret. 
78. Udbredelse til andre videregående uddannelsesinstitutioner har ligeledes betydning. 
På nationalt plan bidrager dette til at sætte reformprocessen i gang. Det giver også de 
institutioner eller fakulteter, der ikke har deltaget i Tempus, mulighed for at nyde fordel 
af programmets resultater. Men i fremtiden bør man være særlig opmærksom på 
muligheden af at dele Tempus-resultaterne mellem partnerlande, en dimension der 
behandles i både evalueringen og monografierne. Erfaringen har vist, at der kun kan være 
tale om effektivt regionalt samarbejde, såfremt de fælles interesser er klart afgrænset, 
såfremt partnerne er engageret i projektet, og såfremt der findes hensigtsmæssige 
støttemekanismer. Det er meget muligt, at den fælles dagsorden for de videregående 
uddannelser forud for tiltrædelsen vil tilskynde til og skabe rammerne for en ny fase i det 
regionale samarbejde, og fremtidige udbredelsesaktioner bør tage denne dimension i 
20 
betragtning. Det bør ligeledes tilføjes, at de mindre partnerlande har en særlig interesse 
i regional udbredelse, som lader dem få fordel af erfaringerne med det større antal 
projekter i andre partnerlande. 
79. Mange Tempus-projekter har potentielle fordele for andre sektorer end den 
akademiske, f.eks. de fordele, der vedrører ledelses- og forretningsmæssig kompetence 
eller anvendt forskning og teknologi. I forbindelse med hvad der allerede er sagt om 
opretholdelsen af universiteternes relevans og forbedring af forbindelserne med eksterne 
sociale og økonomiske partnere, er det vigtigt at fremme anvendelsen af Tempus­
resultater, hvor det er hensigtsmæssigt og til gavn for lokale virksomheder og lokale og 
regionale myndigheder. En sådan rolle kan nemlig, navnlig hvis den kombineres med en 
udnyttelse af nabouniversiteternes bestræbelser, udnyttes til at skabe eller styrke bidraget 
fra den videregående uddannelsessektor til regionaludviklingen i de enkelte lande. Dette 
bør indgå i en mere fokuseret strategi til opfyldelse af de kvalifikationsbehov, som Phares 
sektorprojekter stiller, og til udnyttelse af universiteternes mulighed for at sætte gang i 
en bæredygtig udvikling af de menneskelige ressourcer. 
80. Hvad angår alle ovennævnte aspekter af udbredelsen kan de betydelige investeringer 
i henhold til Tempus I og II udnyttes mere effektivt. Foranstaltningerne til fremme af en 
mere effektiv udbredelse i fremtiden bør omfatte fastsættelse af bedre incitamenter og 
regler for at stimulere projektdeltagernes engagement og produktive aktiviteter. Måske bør 
der investeres mere i at fastslå modtagernes behov. Og måske bør man interessere sig 
mere for kvaliteten af udbredelses- eller gennemførelsesprocessen, som bør afspejle 
modtagernes aktive engagement og ejendomsret. Dette bør suppleres med muligheden for 
at tilpasse de oprindelige projektresultater, således at disse bedre opfylder 
målinstitutionernes eller -organisationernes krav. Dette kan gøres ved at fremme 
samarbejdet mellem konsortier og støtte fornyende alliancer mellem akademiske og ikke-
akademiske institutioner eller organisationer. 
2. I de ikke-associerede Phare-lande 
81. Foreløbig hører kun Albanien til denne kategori, som sandsynligvis også kommer til 
at omfatte republikkerne i ex-Jugoslavien (ekskl. Slovenien). Da der endnu ikke er truffet 
afgørelse om form og indhold af EU's bistand til disse republikker, og da deres behov 
endnu ikke er analyseret, nøjes vi her med nogle generelle bemærkninger om den rolle, 
Tempus muligvis vil kunne spille. Selv inden for denne begrænsede landegruppe er der 
væsentlige forskelle med hensyn til de videregående uddannelsessystemers 
udviklingsniveau og infrastruktur. Dette vil der skulle tages hensyn til i eventuelle 
Tempus-programmer. Men der synes at være lige så meget, om ikke mere, der taler for 
at medtage et Tempus-element i en Phare-pakke for disse lande som for alle andre 
central- og østeuropæiske lande. 
82. Selv om visse af landene i ex-Jugoslavien traditionelt kan have haft lidt mere kontakt 
med de akademiske kredse i Vesteuropa, har den senere tids begivenheder i varierende 
grad udvidet afstanden til resten af kontinentet. Det er særlig vigtigt, at universiteterne 
i disse lande ikke alene selv indfører åbne og demokratiske processer, men også gennem 
deres fremtidige virksomhed hjælper med at gøre det omgivende samfund mere åbent og 
demokratisk. Dette samt behovet for, at universiteterne bidrager til at udvikle de 
21 
færdigheder, der er nødvendige for økonomisk reform og omstrukturering, taler i høj grad 
for en udvidelse af Tempus til at omfatte disse lande, navnlig hvis dette nøje koordineres 
med Phares sektorprogrammer og andre former for bistand til de videregående 
uddannelser. Erfaringen viser, at det vil vare nogle år, førend programmet virkelig får 
effekt. Derfor anbefales det, at der fortløbende og på årsbasis gennem hele den periode, 
i hvilken Phare eventuelt vil forpligte sig til at bidrage til finansieringen, iværksættes 
fælleseuropæiske projekter, som navnlig beskæftiger sig med læseplansudvikling og 
strukturmål. 
83. De behov, A Ibanien har med hensyn til videregående uddannelse, har andre, men ikke 
mindre presserende årsager. I modsætning til de fleste andre lande i området er der ingen 
lang tradition for videregående uddannelse. Det første universitet blev oprettet så sent som 
i 1957. Landet og dets uddannelsessystem har ligeledes lidt under en lang periode med 
næsten total isolation fra resten af verden, og der har kun været et yderst begrænset 
samarbejde, selv med andre kommunistlande. Situationen er ikke blevet bedre af, at landet 
har en svag økonomi og et meget lille budget for videregående uddannelser, skønsmæssigt 
ca. halvt så stort som budgettet i de øvrige øst- og centraleuropæiske lande i forhold til 
BNP. Dette har ført til et særligt voldsomt 'underskud' med hensyn til de videregående 
uddannelser, som stadig lider under en dårlig fysisk infrastruktur og en mangel på basale 
hjælpemidler som f.eks. bøger. 
84. På denne udfordrende baggrund kom Tempus ret sent i gang, idet de første projekter 
blev iværksat i 1992/93. På nuværende tidspunkt er kun otte projekter blevet fuldført, og 
yderligere fire forventes afsluttet i 1995/96. Under disse omstændigheder synes der at 
være tvingende grunde til at fortsætte iværksættelsen af Tempus-projekter hvert år, så 
længe Phare-bevilUngerne rækker. I Phares flerårige vejledende program frem til 1999 
regnes der med fortsat Tempus-støtte til udvikling af sociale og menneskelige ressourcer. 
Programmet skal rettes mod presserende behov med hensyn til læseplansfornyelse, 
navnlig hvor dette støtter Phare-mål, omskoling, forbedring af materialer og faciliteter 
samt modernisering og omstrukturering af det videregående uddannelsessystem, herunder 
institutionsledelse, for at opnå større mangfoldighed, fleksibilitet, og relevans i forhold 
til skiftende arbejdsmarkedsbehov. Endvidere må man ikke undervurdere Tempus' bidrag 
til anerkendelsen af værdier som demokrati og det civile samfund. På denne baggrund 
skønnes det, at det vil være nødvendigt at iværksætte et tilstrækkeligt antal 
fælleseuropæiske projekter til, at det kan fremkalde forandringer, hvert år så længe 
Albanien råder over Phare-bevillinger. 
3. I Tacis-landene 
85. Ved Rådets afgørelse af 29. april 1993 om vedtagelse af Tempus II blev programmet 
udvidet til at omfatte republikkerne i det tidligere Sovjetunionen. Forberedelsen begyndte 
i 1993-94 for Belarus, Rusland og Ukraine, og de første fælleseuropæiske projekter blev 
iværksat det følgende år i disse lande. Efterhånden er andre republikker blevet 
bistandsberettigede, således at alle 13 Tacis-lande i dag deltager i Tempus. Af de 565 
mio. ECU, der hidtil er bevilget til Tempus-programmet siden begyndelsen i 1990, er ca. 
8,5% blevet afsat til Tacis-landene, som har fået finansieret 240 etårige forberedende 
projekter og 59 treårige projekter i fuld målestok. 
86. Det er således klart, at Tempus-Tacis stadig er i begyndelsesfasen, navnlig i forhold 
til de over 1200 fælleseuropæiske projekter, der er iværksat i Phare-landene siden 1990. 
22 
Dette forhold træder klart frem, når det ses på baggrund af de enorme udfordringer, 
Tacis-landene står over for, i form af reformer af de politiske, sociale, retslige og 
økonomiske strukturer. For nylig stod der i en rapport fra Den Europæiske Bank for 
Genopbygning og Udvikling (EBRD): 'Man har generelt undervurderet omfanget af 
arbejdet med at skabe det retlige, institutionelle og menneskelige grundlag for 
markedsøkonomien'. Med hensyn til reformen af de videregående uddannelser illustreres 
opgavens størrelse af, at alene i Rusland 'samler de omkring 700 universiteter, institutter, 
læreanstalter og andre videregående uddannelsesinstitutioner ca seks millioner professorer, 
lærere, forskere, studerende og kandidater'5. 
87. Når man overvejer, hvorledes Tempus-Tacis vil udvikle sig efter Tempus II, må man 
tage disse forhold i betragtning. I de følgende afsnit vil der blive set nærmere på 
hovedudfordringerne i forbindelse med den fremtidige omstrukturering og udvikling af 
de videregående uddannelsessystemer i Tacis-landene og de strategiske overvejelser, der 
har betydning for programmets gennemførelse. Senere vil der blive foreslået en model for 
en yderligere fase i Tempus-Tacis-programmet, som vil yde et værdifuldt og markant 
bidrag til reformprocessen. 
A. Hovedudfordringerne for den videregående uddannelse 
88. Selv om hvert enkelt Tacis-land har sin egen dagsorden for uddannelsesreformer, er 
der visse fælles temaer, der går igen ved en analyse af de udfordringer der skal tages op. 
Dette er et levn fra deres fælles Sovjetbaggrund. Temaerne har naturligvis ikke samme 
vægt, den afhænger f.eks. af størrelsen af det pågældende land. Men disse 
hovedudfordringer udgør en vigtig baggrund for overvejelserne om Tempus' fremtidige 
rolle. 
89. De kan groft inddeles i strukturelle og didaktiske aspekter, selv om man selvfølgelig 
må være klar over den nære forbindelse mellem de to. Strukturelt set er et af 
hovedpunkterne på reformdagsordenen iværksættelse og styring af diversificeringen, 
decentraliseringen og selvstændiggørelsen af de videregående uddannelsesinstitutioner. 
Man er nået langt med diversificeringen i stadig flere videregående 
uddannelsesinstitutioner i den private sektor i flere Tacis-lande. Der er dog også tydelige 
tegn på diversificering i den offentlige sektor, efterhånden som institutionerne søger at 
leve op til de lovgivningsmæssige reformer, økonomiske udfordringer og behovet for 
tilpasninger til et arbejdsmarked under forandring. Diversificeringen hænger også sammen 
men tendensen til at decentralisere finansieringen og ledelsen af institutioner. Dette er 
navnlig tilfældet med de større Tacis-lande, hvor centralforvaltningen søger at delegere 
en væsentlig større kompetence til de regionale og lokale myndigheder6. Der mangler 
stadig en del, før der kan opnås et tilfredsstillende forhold mellem de forskellige 
kompetenceniveauer, der er opstået, og før der kan udvikles nye ledelsesstrukturer og -
færdigheder samt finansieringsmekanismer som støtte. Denne politik indvirker helt nede 
på institutionsniveau, idet der er indført institutionel uafhængighed, som er et fælles 
reformmål for Tacis-landene. Men som nævnt med hensyn til Phare-landene, kræver dette 
værktøj, selv om det er en forudsætning for institutionernes tilpasning til nye krav og for 
5 'Forordet' til Catalogue of Higher Education Institutions (december 1994). 
6 F.eks. i Rusland, hvor føderationens andel af uddannelsesfinansieringen i 1993 
var faldet til 3,8%. 
23 
deres større ansvarsfølelse, nye strukturer og nye færdigheder og holdninger hos det 
akademiske og administrative personale i de pågældende institutioner. 
90. Denne diversificerings- og decentraliseringsproces sætter behovet for kvalitetskontrol 
og opretholdelse af en vis national samhørighed i den fremtidige styring af de 
videregående uddannelsessystemer i relief. Således prioriteres udvikling eller revision af 
de nationale systemer for standarder og godkendelse højt, og dette vil sandsynligvis føre 
til, at der lægges større vægt på at gøre de udviklede systemer operationelle inden for 
rammerne af de forskellige kompetenceniveauer, der er nævnt ovenfor. 
91. En væsentlig faktor og hæmsko i denne reformproces er det bratte generelle fald i de 
midler, der er til rådighed for de videregående uddannelser. Manglen på bevillinger gør 
det af med personalets motivation og fører til en intern 'hjerneflugt' til andre, bedre 
lønnede erhverv, mangel på grundlæggende undervisningsmateriale (f.eks. lærebøger, 
elektronisk udstyr, kommunikationsudstyr og andet) og en manglende mulighed for at 
opretholde den fysiske infrastruktur (vedligeholdelse og servicering af bygninger osv.). 
De studerendes leve- og studievilkår er blevet klart forringet, navnlig på grund af 
manglende økonomisk støtte. Dette kan kun øge kravene til reformprocessen og yderligere 
styrke betydningen af at råde over de redskaber, der kræves for at styre forandringerne 
på en proaktiv og omkostningseffektiv måde. 
92. Et væsentligt aspekt ved denne udvikling er som nævnt styrkelsen af de regionale og 
lokale aspekter af den videregående uddannelse. Hvor den regionale dimension er vigtig 
i et Tacis-land, forventes det, at de videregående uddannelsesinstitutioner spiller en mere 
aktiv og fremtrædende rolle i den økonomiske og sociale aktivitet, eventuelt inden for 
rammerne af regionaludviklingsplaner. Dette kan bl.a. ske ved omskoling med henblik på 
at omstille den militære infrastruktur til civile formål. Samtlige Tacis-lande har som 
fælles mål at opnå et større lokalt engagement, navnlig i form af tættere tilknytning til 
virksomheder og udforskning af mulighederne for teknologioverførelse, rådgivning og 
efter- og videreuddannelse. Det vil dog kun være muligt at indføre de videregående 
uddannelsesinstitutioners såkaldte 'servicefunktion'7, som tager sigte på de forskellige 
regionale og lokale organisationers og virksomheders praktiske behov, hvis man råder 
over de strukturer, kvalifikationer og holdninger, der kræves for at udvikle et tættere 
forhold til 'eksterne' partnere. Såfremt de videregående uddannelsesinstitutioner gennem 
bedre og mere produktive regionale og lokale netværk kan skabe større relevans og 
værditilvækst, vil dette gøre det muligt at finde nye eller større finansieringskilder, der 
til en vis grad kan erstatte de nedsatte føderale bidrag. 
93. De videregående uddannelsesinstitutioner spiller en vigtig rolle i uddannelsen af 
lærere, der kan undervise på det sekundære trin. Der findes f.eks. ca. 100 pædagogiske 
institutter og universiteter i Rusland, og reformerne inden for den lovpligtige uddannelse 
er ved at føre til en højere prioritering af omstruktureringen af lærer(efter-)uddannelsen. 
De planlagte reformer i Rusland8 indebærer omstilling til en flertrinsstruktur, som skaber 
7 Rapport 'Strengthening East-West Inter-University Cooperation: From Assistance 
to Partnership' udarbejdet af CRE, s. 16-17. 
8 Undervisningsministeriet/UNESCO: "National School Development Project', 1995; 
Undervisningsministeriet: 'The Development of Education - National Report of the 
Russian Federation', 1994. 
24 
mere differentierede uddannelsesmuligheder, herunder efteruddannelse på stedet, og 
indførelse af nye undervisningsmetoder og læseplaner, navnlig på de humanistiske 
uddannelser. 
94. Hovedudfordringerne på det didaktiske område vedrører dels behovet for en revision 
af de overspecialiserede og stramme læseplaner, som gør disse mere egnede til at opfylde 
arbejdsmarkedets behov og de krav, der stilles af moderne teknologi og den sociale og 
demokratiske udvikling, dels indførelsen af nye undervisningsmetoder. 
95. Under det ufleksible planøkonomiske system blev læseplanerne for de videregående 
uddannelsesinstitutioner (og bliver til en vis grad stadig) nøje fastlagt af ministerierne for 
de pågældende sektorer, som gav kandidaterne jobgarantier. Efterhånden som dette system 
bryder sammen, står de videregående uddannelsesinstitutioner tilbage med 
overspecialiserede, ofte alt for lange og stadig mere unyttige kurser, som producerer 
kandidater med kvalifikationer, der ikke egner sig til det nye arbejdsmarked (navnlig 
inden for tekniske fag). Endvidere råder de videregående uddannelsesinstitutioner, fordi 
de tidligere fik dikteret kvalifikationsbehovene, ikke over de mekanismer, færdigheder og 
holdninger, der kræves for at tilpasse sig disse nye markedsstyrede forhold. Men de akutte 
økonomiske problemer inden for de videregående uddannelser, som ikke har råd til at 
tilbyde kurser, der ikke længere er relevante, skaber et presserende behov for 
forandringer. Det er en nødvendig, men ikke tilstrækkelig betingelse for modernisering 
af læseplaner, at der knyttes tættere bånd til de socioøkonomiske partnere. Der kræves 
også gennemførelse af de ovennævnte interne institutionelle ændringer. 
96. Situationen er særlig kritisk inden for de fag, der var mest udsat for ideologiske 
påvirkninger, men som i deres nuværende form yder et vigtigt bidrag til de økonomiske 
og sociale reformer. Her tænkes især på jura og økonomi, men de 
samfundsvidenskabelige og de humanistiske uddannelser lider i det hele taget i varierende 
grad under de 'underskud', som er et levn fra kommunisttiden. 
97. Undervisningsmetoderne, som er meget lærerfokuserede og faktabaserede, kræver 
også en gennemgribende modernisering. De videregående uddannelsesinstitutioner prøver 
at skaffe den knowhow, der er nødvendig for at udskifte de tidligere metoder med andre 
mere participative og fornyende metoder med større variationsmuligheder, der egner sig 
til den elevfokuserede model. Der blev tidligere lagt stor vægt på faktuel undervisning. 
Dette må ændres, således at de studerende kan udvikle evnen til kritisk analyse og være 
rustet til at undersøge forskellige valgmuligheder og træffe de undertiden indviklede 
beslutninger, som de vil stå over for privat og på arbejdet. Dette bør suppleres med en 
villighed og evne til at tilpasse sig og være fleksibel, da disse kvaliteter vil være særlig 
efterspurgte efter markedsøkonomiens indførelse. Erhvervelsen af en livslang evne til at 
lære vil være et afgørende skridt på vej til en videregående uddannelse, der er tilpasset 
de skiftende krav på arbejdsmarkedet. 
B. Strategiske overvejelser 
98. EU's forhold til og samarbejde med Tacis-landene er efterhånden ved at være fastlagt 
inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftaler, som fokuserer på udvikling af 
partnerskaber af varierende intensitet til støtte for økonomiske og demokratiske reformer9. 
Der er indgået partnerskabs- og samarbejdsaftaler med Belarus, Moldova, 
25 
Hver af disse aftaler omfatter bestemmelser om uddannelse, og det er gennemførelsen af 
disse bestemmelser, der bliver hovedopgaven for Tempus-Tacis i de kommende år. 
99. Det Europæiske Råd redegjorde på sit møde i Cannes for de vigtigste politiske 
temaer, der præger Den Europæiske Unions forhold til Rusland. Der skulle navnlig være 
tale om et 'væsentligt partnerskabsforhold'. Kommissionen har senere forelagt Rådet sine 
detaljerede forslag til fremtidige forbindelser med Rusland, Ukraine og De 
Transkaukasiske Republikker og vil tage hensyn til den politik, som Rådet vil udstikke 
i sine konklusioner. 
100. Tacis' landeprogrammer10 angiver en mere specifik operationel strategi for støtte til 
opfyldelse af økonomiske og demokratiske reformmål. Tempus-aktiviteterne skal være led 
i denne strategi på en måde, der sikrer, at de videregående uddannelser effektivt kan 
bidrage til disse reformmål. 
101.1 forhold til de store reformbehov i Tacis-landene vil der formodentlig være tale om 
begrænset økonomisk bistand. Dette gør det så meget mere vigtigt at opnå den størst 
mulige omkostningseffektivitet i programgennemførelsesmetoderne. Der er i den senere 
tid indført national prioritering, hvilket skulle gøre det muligt at fokusere skarpere på 
landespecifikke prioriterede områder. Denne tendens til større målrettethed bør styrkes 
yderligere i fremtiden ved at anskue disse prioriteter fra en mere sammenhængende 
national og måske regionalpolitisk synsvinkel. Tempus-Tacis' indledende fase har også 
vist, at den konkurrenceprægede indfaldsvinkel til projektudformning, -udvælgelse og -
gennemførelse sikrer høj kvalitet og omkostningseffektivitet, navnlig når indsatsen 
målrettes. 
102. Man kan også få mere udbytte af de begrænsede ressourcer, der er til rådighed, ved 
at finde frem til, hvor der skal sættes ind for at optimere multiplikatoreffekten, og gøre 
synergien med anden bistandsaktivitet inden for de videregående uddannelser så produktiv 
som muligt. Dette vil indebære en fortsat og yderligere udvikling af den politik, der går 
ud på at sigte mod superuddannelsescentrene og tilskynde til etablering af regionale net. 
Dog bør det sikres, at disse aktiviteter supplerer og støtter udviklingen af lokale politiske 
rammer og udviklingsplaner. Formidlingen af projektresultater vil generelt få stadig større 
betydning i fremtiden, navnlig i forbindelse med tilnærmelsen til de lokale virksomheder 
og andre ikke-akademiske organisationer og opfyldelsen af disses behov. 
103. Reformen og moderniseringen af de videregående uddannelsessystemer afhænger i 
vid udstrækning af, at der sker væsentlige ledelsesmæssige forbedringer på alle niveauer. 
Dette omfatter i givet fald etablering af nye ledelsesstrukturer og vil bestemt indebære 
udvikling af bedre ledelseskvalifikationer og mere proaktive og positive holdninger til 
forandringer. Sådanne foranstaltninger vil ikke alene lette omstruktureringen og reformen, 
men også, hvad der er lige så vigtigt, sikre fortsættelsen heraf. 
Kasakhstan, Kirgisistan, Rusland og Ukraine, og sådanne aftaler er ved at blive indgået 
med Armenien, Azerbadsjan og Georgien. Der er indledende drøftelser i gang med 
Turkmenistan og Usbekistan. 
10 I den nye rådsforordning af 29. januar 1996 om Tacis fastsættes fireårige 
vejledende programmer for 1996-99 og mere detaljerede handlingsplaner af forskellig 
varighed. 
26 
C. Fremtidig kurs for Tempus-Tacis 
104. Den politiske kurs for Tempus-programmet vil fortsat blive udstukket på grundlag 
af de nationale prioriteter, der satses på, og som skal fastlægges inden for rammerne af 
Den Europæiske Unions forbindelser med de pågældende Tacis-lande og Tacis-
planlægningen. Såfremt fremtidige Tempus-projekter gennemføres på grundlag af stærkere 
bånd mellem det politiske og det operationelle plan, vil der opstå en mere produktiv 
synergi mellem disse to planer. Det vil også klart pege på Tempus' rolle som supplement 
i de tilfælde, hvor Tacis' sektorprogrammer støtter den politiske udviklingsproces. 
105. Det samme gælder med hensyn til udvikling og gennemførelse af den videregående 
uddannelsespolitik i Tacis-landene. Og det er faktisk nødvendigt med en ny politik på 
dette område, hvis det skal lykkes at maksimere projekters værdi på institutionelt plan. 
Tempus er godt placeret til at supplere Tacis-aktiviteter til støtte for denne proces ved 
selektiv anvendelse af projekter til styring, gennemførelse og forankring af politikken på 
operationelt plan, f.eks. på områder som de nye ledelsesstrukturer og -metoder inden for 
uddannelse. 
106. Støtten til styrkelse af universitetsledelserne vil fortsat have høj prioritet. Tendensen 
til større institutionel uafhængighed vil stille nye krav til universiteternes personale, 
navnlig i betragtning af de store nedskæringer, der har fundet sted. Det vil være 
afgørende, at strukturerne og kvalifikationerne til at styre forandringerne inden for 
institutionerne er på plads, når universiteterne skal tilpasse deres virksomhed til de nye 
arbejdsmarkeder, udvikle nye forbindelser til de lokale og regionale myndigheder og 
virksomheder, og efterhånden som de påtager sig et større ansvar for at udnytte de mere 
begrænsede budgetter, som sandsynligvis fortsat vil være normen, på den mest 
omkostningseffektive måde. 
107. Selv om Tempus i fremtiden sandsynligvis vil være mere centreret om 'horisontale' 
spørgsmål, når programmet som nævnt ovenfor skal supplere Tacis-aktiviteterne, vil der 
være et konstant behov for fokuseret støtte til fagspecifik læseplansudvikling. Det, der 
skal støttes, skal især være de aktiviteter, der udspringer af behovet for at indføre 
markedsøkonomi og demokratiske tilstande. Der skal herved tages hensyn til lokale krav 
som f.eks. institutionernes evne til at absorbere støtten og Tacis-målene for de enkelte 
lande. Som eksempler på de fag, hvor der er et sammenfald af 'akademisk underskud', 
reformbestemte behov og Tacis-definerede mål, kan nævnes jura, økonomi, forskning og 
teknologi, miljøbeskyttelse og uddannelse i demokrati (samfundsfag). 
108. I de Tacis-lande, hvor udvidelsen af de videregående uddannelsers regionale 
dimension prioriteres højt, bør Tempus-projekter så vidt muligt i deres opbygning og 
udvælgelse afspejle dette aspekt. Man må (inde frem til måder, hvorpå projekternes 
regionale tilhørsforhold og identitet og deres eventuelle tilknytning til 
regionaludviklingsplaner kan styrkes. Dette skulle ikke alene give projekterne større 
regional relevans, men vil sandsynligvis også øge deres effekt, efterhånden som de 
regionale aktører engagerer sig. 
109. Etableringen af net og den regionale eller lokale satsning vil nok sætte en 
kædereaktion i gang og bidrage til at konsolidere projekterne og øge deres 
gennemslagskraft. Samarbejdet mellem de videregående uddannelsesinstitutioner i samme 
område og med klare fællesmål bør fremmes. Men der skal især lægges vægt på at øge 
27 
institutionernes evne til at etablere forbindelser med 'eksterne' partnere på det sociale og 
økonomiske område, navnlig erhvervslivet, og til at levere tjenesteydelser til 
virksomheder og lokale/regionale myndigheder, f.eks. gennem teknologioverførsel, 
rådgivning og efter- og videreuddannelse. 
110. I denne forbindelse bør formidlingen af Tempus-resultaterne fortsat støttes, og det 
må overvejes, efterhånden som antallet af projektresultater vokser i de kommende år, om 
der er mulighed for at øge afkastet på Tempus-investeringerne ved at udvide støtten til 
dette formål. På denne baggrund bør der gives prioritet til sikring af en større 
vekselvirkning med de relevante Tacis-støttede projekter. 
111. Et potentielt vigtigt middel, der kan benyttes for at støtte etableringen af net, den 
regionale og lokale satsning og formidlingen af resultater, særlig hvor der er store 
afstande, er anvendelsen af elektroniske media. Herved vil man f.eks. kunne give en 
bredere adgang til projektresultaterne, støtte samarbejdet og tilbyde nye 
undervisningsmetoder i tilfælde, hvor det ikke er muligt eller nødvendigt med personlige 
møder. Rusland, som kan være det land, der får mest ud af dette medium, satser på at 
give universiteterne adgang til IT-servicenet. ' ' 
HI. AFSLUTTENDE BEMÆRKNINGER 
112. I både Phare- og Tacis-landene er det hensigten, at Tempus også ud over 
afslutningen af anden fase skal spille en værdifuld og markant rolle. Der bør tilstræbes 
en udnyttelse af programmets styrke på det operationelle og institutionelle plan som et 
middel til at gennemføre ændringer med henblik på at: 
støtte og udvikle synergien med udviklingen og gennemførelsen af en 
politik for videregående uddannelser. Programmets værdi som et 
supplement kan f.eks. øges ved at eksperimentere med politiske 
fornyelser i form af pilotprojekter, sørge for mere systematiske 
meldinger frem og tilbage mellem det politiske og det operationelle plan 
og anvende projekter for udvikling af institutioner samt formidling til 
at indføre og forankre de bedste former for praksis. 
mobilisere og gennem veletablerede netværk og samarbejdskanaler 
overføre sagkundskab på det videregående uddannelsesområde med 
henblik på at afhjælpe nøje fastlagte kvalifikationsmangler, der hindrer 
opnåelsen af Phare- og Tacis-programmernes reformmål. 
11 Sidste år blev der f.eks. udarbejdet et koncept med henblik på oprettelse af et 
'nationalt akademisk databasesystem for videregående uddannelsesinstitutioner i Rusland'. 
Her vil man kunne finde oplysninger om de videregående uddannelsesinstitutioners 
hovedaktiviteter. Der vil blive adgang til systemet gennem Internet. Endvidere har 
Udvalget for De videregående Uddannelser sponsoreret oprettelsen af centre for ny 
informationsteknologi på 60 universiteter og andre højere læreanstalter, som alle har 
adgang til elektronisk post. I fremtiden bør Tempus udnytte denne infrastrukturudvikling 
i Rusland og andetsteds så effektivt som muligt for at maksimere programmets 
gennemslagskraft på de ovenfor anførte måder. 
28 
udvikle institutionernes evne til at styre forandringerne og tage de 
økonomiske og sociale udfordringer op. Tempus kan ved at lægge 
særlig vægt på etablering, styrkelse og forvaltning af forbindelser til 
virksomheder og andre regionale/lokale organisationer bidrage til at 
skabe de processer, holdninger og kvalifikationer, der er nødvendige for 
at opretholde programmets relevans i forbindelse med opfyldelsen af 
økonomiske og sociale behov. 
udnytte de Tempus-investeringer, der allerede er foretaget, ved at 
formidle resultaterne, bl.a. gennem netværk, således at tilskyndelsen til 
at gennemføre reformer øges. 
113. Særlig i de associerede Phare-lande vil denne styrede strategi kræve yderligere 
ændringer af den traditionelle 'bottom-up' holdning, som indebærer inddragelse af 
praktikere i projektudformningen og -overvågningen. Et muligt fremtidigt scenario viser 
et forholdsvis lille antal omhyggeligt lokaliserede og behandlede projekter, der i stadig 
højere grad tager sigte på horisontale spørgsmål som f.eks. standarder, kvalitet, ledelse 
samt kvalifikationernes overensstemmelse med behovene på de stadig skiftende 
arbejdsmarkeder. Dette vil sandsynligvis påvirke den nuværende politik, der går ud på at 
lade konsortier udarbejde projekterne. Det vil også have indflydelse på, hvor megen 
kontrol der er nødvendig for at sikre overensstemmelse med stadig mere krævende, 
specifikke og strategiske resultater. I Tacis-landene vil 'bottom-up'-modellen, således som 
denne er udviklet under gennemførelsen af Tempus II, fortsat være en afgørende 
forudsætning for, at programmet bliver vellykket. 
114. Der regnes ligeledes med, at efterhånden som Tempus-programmet udvikler sig, 
således at vægten navnlig i de associerede Phare-lande flyttes væk fra den almindelige 
læseplansudvikling, vil kravet om treårige fælleseuropæiske projekter blive ændret, 
således at man får kortere og mere kompakte aktioner, måske blot af to års varighed. 
Endvidere bør det overvejes at gøre programmets ramme mere fleksibel, således at det 
bedre kan opfylde de behov, der opstår på kort sigt, f.eks. for støtte til arrangementer, der 
kan samle de aktører, der fastlægger politikken, og dem, der sørger for den praktiske 
gennemførelse, for aktiviteter, der skal skaffe eksperthjælp til løsning af problematiske 
punkter på reformdagsordenen, eller for initiativer til forøgelse af de vigtigste Tempus­
resultaters gennemslagskraft. 
115. Som det blev nævnt i begyndelsen, er tidshorisonten for en forlængelse af Tempus 
begrænset til den periode, der er omfattet af de nuværende Phare- og Tacis-
finansieringsforpligtelser. Men dette betyder naturligvis ikke nødvendigvis, at alle de 
tiltrængte reformer inden for de videregående uddannelser vil være gennemført ved 
århundredets udgang, navnlig i Tacis-landene. Selv i de associerede Phare-lande, hvoraf 
ikke alle er nået lige langt med hensyn til opfyldelse af tiltrædelseskravene, vil der her 
og der kunne opstå behov for efter- og videreuddannelse også efter 1999. Og Tempus kan 
tænkes at yde et værdifuldt bidrag til opfyldelse heraf. De store udfordringer, reformen 
frembyder i Tacis-landene, betyder, at Tempus sandsynligvis også i det næste tiår vil 
komme til at spille en vigtig rolle. 
29 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 197 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 16 11 
Katalognummer : CB-CO-96-206-DA-C 
ISBN 92-78-03546-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
5o