Retssystemet håndterer sagsmængden effektivt, men forholdet mellem afsluttede og modtagne sager er faldet en del. Den tid, som det må forventes, at civile sager, handelsretlige sager, forvaltningsretlige sager eller andre sager tager, er meget lav, og den ligger fortsat under gennemsnittet for tvister i civil- og handelsretlige sager i alle instanser, selv om sagsbehandlingstiden er steget en smule i de seneste år . Samtidig er forholdet mellem afsluttede og modtagne civil- og handelsretlige sager faldet en anelse i de seneste år fra 102 % i 2017 til 95 % i 2018 og 94 % i 2019. Antallet af verserende sager er stadig lavt, navnlig for så vidt angår tvister i civil- og handelsretlige sager .

Der er iværksat initiativer til at løse problemerne med digitalisering af retsvæsenet. Elektroniske midler til indgivelse af stævninger online og til at følge de forskellige trin i retssagen er kun tilgængelige i begrænset omfang ved domstolene . Mens alle højesteretsafgørelser offentliggøres, er dette kun delvist tilfældet for domme, der afsiges i første og anden instans, og der findes kun få ordninger for maskinlæsbarhed af domme . Ifølge Domstolsstyrelsen er man i gang med at oprette en omfattende onlinedatabase over domme, herunder domme i anonymiseret form, der skal være klar i 2021. Domstolsstyrelsen er også ved at gennemføre et projekt om anvendelse af digitale redskaber til at måle den gennemsnitlige varighed af verserende sager, som skal bruges til at forudsige fremtidige ekspeditionstider .

Der er givet udtryk for en vis bekymring over de faldende bevillinger til retssystemet. Danmarks udgifter til domstolene målt i procent af BNP er lave og er faldet i de seneste år . Antallet af dommere pr. indbygger er også bemærkelsesværdigt lavt . Dommerforeningens rapport fra 2020 om "Dommernes arbejdsforhold" indeholder en detaljeret gennemgang af dommernes arbejdsbyrde, idet det fremhæves, at antallet af dommere er stagneret, og ressourcerne langsomt er blevet reduceret siden 2011, mens antallet af sager er steget . Der er navnlig blevet udtrykt bekymring over faldet i domstolenes personale, hvilket medfører en større arbejdsbyrde for dommerne. I juni 2020 bevilgede regeringen yderligere midler til at håndtere et øget efterslæb på grund af lukningen af domstolene under covid-19-pandemien, hvilket giver mulighed for at ansætte flere dommere .

Justitsministerens beføjelse til at give anklagemyndigheden instrukser i konkrete sager er forbundet med visse garantier og anvendes ikke i praksis. Det fremgår af retsplejeloven, at justitsministeren kan fastsætte bestemmelser om de offentlige anklageres udførelse af deres opgaver, ligesom ministeren kan give de offentlige anklagere pålæg vedrørende behandlingen af konkrete sager, herunder om at standse forfølgning . Pålægget skal være skriftligt og ledsaget af en begrundelse, og Folketingets formand skal skriftligt underrettes om pålægget . Ifølge myndighederne har der i praksis kun været ét tilfælde, hvor justitsministeren har pålagt anklagemyndigheden at opgive påtale, nemlig i en sag i 1995, hvor rigsadvokaten på grund af inhabilitet ikke kunne give et sådant pålæg. Sammen med de eksisterende retsgarantier synes denne praksis at mindske risikoen for indgreb i anklagemyndighedens autonomi . Efter den seneste praksis fra Den Europæiske Unions Domstol vedrørende den europæiske arrestordre har denne beføjelse for ministeren ført til, at Danmark i 2020 har ændret sin procedure for udstedelse af sådanne arrestordrer .

Der er truffet en række foranstaltninger for at stramme reglerne for dommernes uafhængighed og garantierne herfor. Der findes to former for disciplinære foranstaltninger over for dommere: Retsformanden kan meddele en dommer en advarsel, hvis denne gør sig skyldig i forsømmelse eller skødesløshed i embedsførelsen, mens Den Særlige Klageret kan udtale sin misbilligelse af en dommers adfærd, pålægge denne en bøde og i graverende tilfælde afsætte eller suspendere en dommer, hvis der er rejst en straffesag mod vedkommende . Siden 2019 har en advarsel fra en retsformand også kunnet påklages til Den Særlige Klageret af den dommer, som advarslen er rettet mod, hvilket føjer en yderligere garanti til ordningen, som er i overensstemmelse med Europarådets anbefalinger . Denne reform blev bl.a. foranlediget af Dommerforeningen på grundlag af et konkret tilfælde, hvor en dommer havde modtaget en advarsel fra en retspræsident, som dommeren anså for at være ubegrundet, men som han ikke havde mulighed for at få efterprøvet. En anden relevant udvikling vedrørende reglerne for dommeres uafhængighed er Dommerforeningens udarbejdelse af forklarende bemærkninger (i samarbejde med Domstolsstyrelsen) til de etiske principper for dommere. Bemærkningerne, der blev fremlagt i 2019, indeholder en yderligere præcisering af de etiske principper for dommere fra 2014, idet der gives konkrete eksempler på deres anvendelse. Dette opfylder også en henstilling fra Sammenslutningen af Stater mod Korruption (Greco) .

Retsvæsenet anses i høj grad for at være uafhængigt. Samlet set mener 86 % af den brede offentlighed og 80 % af virksomhederne, at domstolenes og dommernes uafhængighed er "delvis god eller meget god", idet en bemærkelsesværdig høj andel af den brede offentlighed (41 %) anser uafhængigheden for at være "meget god". Disse tal har samlet set ligget på et stabilt højt niveau siden 2016 for den brede offentligheds vedkommende, og tallene for virksomhederne har ligeledes været stabile siden 2010 .

Det danske retssystem består af 24 byretter, to landsretter (appeldomstole) og en højesteret samt to specialretter . Domstolsstyrelsen, der er uafhængig, forestår forvaltningen og udbygningen af domstolene, hvilket omfatter fastlæggelse af domstolenes budgetter og forvaltning af bygninger og IT-systemer. Dommerudnævnelsesrådet , der ligeledes er uafhængigt, afgiver uforbindende indstillinger til justitsministeren vedrørende besættelse af dommerstillinger, hvorefter ministeren foreslår dem til formel beskikkelse af regeringen (dronningen) . Rådet kan alene indstille én ansøger til en ledig stilling. Der har ikke været tilfælde, hvor regeringen ikke fulgte indstillingen. For at sikre gennemsigtighed ved besættelse af dommerstillinger udsender Dommerudnævnelsesrådet en pressemeddelelse, når det fremsætter forslag til besættelse af en ledig stilling. Anklagemyndigheden er en selvstændig institution under justitsministeriets tilsyn, der ledes af rigsadvokaten . Advokatrådet er det uafhængige organ, der har til opgave at sikre advokaternes integritet og uafhængighed .

Systemet med kontrol og tilsyn er kendetegnet ved en lovgivningsproces, der sikrer et omfattende lovforberedende arbejde, der inkluderer høring af interessenter. Folketingets Ombudsmand har en veletableret rolle med hensyn til at føre tilsyn med de offentlige organers afgørelser. Domstolsstyrelsens seneste kampagner har til formål at øge bevidstheden om betydningen af retsstatsprincippet og retsvæsenets rolle, bl.a. ved hjælp af undervisningsvideoer, læseplaner for lærere og et særligt websted for journalister. Det danske Institut for Menneskerettigheder sikrer, at en bred vifte af civilsamfundsorganisationer inddrages via Menneskerettighedsrådet, som har en vigtig rådgivende funktion.

Den nationale mediemyndighed, Radio- og tv-nævnet, fungerer uafhængigt og har en solid organisationsstruktur. Der er ingen specifikke love om klarhed med hensyn til medieejerskab, men man kan få adgang til visse oplysninger via Det Centrale Virksomhedsregister. Der er indført visse undtagelser fra loven om aktindsigt, der i praksis har medført en delvis begrænsning af retten til aktindsigt. Man har oprettet en særlig ytringsfrihedskommission med henblik på at fremme debatten om rammerne for og de generelle vilkår for ytringsfriheden, en frihed, der er beskyttet ved Grundloven, og som allerede er solidt forankret i den demokratiske tradition og i institutionerne i Danmark.

Ifølge flere undersøgelser opfattes Danmark som et af de mindst korrupte lande i EU og resten af verden. Selv om Danmark ikke har en særlig antikorruptionsstrategi eller et særligt antikorruptionskontor, har landet oprettet et korruptionsbekæmpelsesforum, der forbedrer koordinationen mellem myndighederne, således at de kan udarbejde deres egne antikorruptionsforanstaltninger. Den offentlige sektor i Danmark har opbygget et ry for at have en åben forvaltning og en pålidelig og velfungerende ramme for forebyggelse af korruption. Et væsentligt aspekt af integritetssystemet er den lave grad af formalisering af reglerne for bekæmpelse af korruption med hensyn til etik og integritet, med begrænset regulering og få kontrolforanstaltninger for at forhindre korruption, navnlig for så vidt angår de øverste administrative funktioner. Danmarks resultater med hensyn til gennemførelse af de seneste internationale anbefalinger, især vedrørende finansiering af politiske partier og tilsyn med parlamentsmedlemmer, er begrænsede.

Det danske retsvæsen anses generelt for i høj grad at være uafhængigt, og man har i Danmark i 2019 taget skridt til yderligere at forbedre reglerne om disciplinære foranstaltninger og dommernes uafhængighed. Retssystemet er kendetegnet ved et højt effektivitetsniveau på trods af en mindre stigning i "gennemløbstiden" i de seneste år. Samtidig har de berørte grupper givet udtryk for en vis bekymring over utilstrækkelige ressourcer, og der er fortsat nogle udfordringer med hensyn til digitalisering af retsvæsenet. Flere initiativer fra regeringens og Domstolsstyrelsens side sigter mod at tage disse udfordringer op, idet man bl.a. har iværksat et projekt vedrørende brug af digitale redskaber til at danne sig et billede af retssagernes gennemsnitlige varighed.

II.Ramme for bekæmpelse af korruption

Indsatsen over for korruption er i vid udstrækning baseret på uformelle regler om etik og integritet samt sociale normer og offentlig kontrol. Flere myndigheder deltager i arbejdet med forebyggelse af korruption, fremme af god forvaltningsskik og overholdelse af lovgivningen. Dette gælder bl.a. Finanstilsynet, Ombudsmanden og Rigsrevisionen. Medarbejder- og Kompetencestyrelsen og Statsministeriet varetager opgaver vedrørende fremme af embedsmænds og ministres retskaffenhed. Den Internationale Gruppe i SØIK er specialiseret i korruptionssager og sager om bestikkelse i udlandet, og den har særlige beføjelser til at efterforske grove korruptionssager. Der er generelle regler for forebyggelse af korruption blandt embedsmænd, men Danmark har i øjeblikket ingen specifik lovgivning til beskyttelse af whistleblowere.

Danmark ligger som nr. 1 både i EU og på verdensplan på Transparency Internationals korruptionsindeks (Transparency International Corruption Perception Index) . Kun 35 % af respondenterne i en Eurobarometerundersøgelse anså korruption for at være udbredt (EU-gennemsnit: 72 %), og kun 7 % sagde, at de er personligt berørt af korruption i dagligdagen (EU-gennemsnit: 26 %). 16 % af virksomhederne anså korruption for at være udbredt (EU-gennemsnit: 63 %), og kun 5 % af virksomhederne mente, at korruption er et problem i forbindelse med deres forretningsvirksomhed (EU-gennemsnit: 37 %). 25 % af befolkningen mente, at der rejses et tilstrækkeligt antal straffesager til at afskrække folk fra korruption (EU-gennemsnit: 36 %), mens 51 % af virksomhederne mente, at personer og virksomheder, der afsløres i forbindelse med bestikkelse af en højtstående embedsmand, straffes i passende omfang (EU-gennemsnit: 31 %) .

Den danske straffelov kriminaliserer korruption og beslægtede lovovertrædelser. Straffen for aktiv og passiv bestikkelse inden for den offentlige sektor er bøde eller fængsel indtil 6 år, og straffen for korruption inden for den private sektor er bøde eller fængsel indtil 4 år. Juridiske personer kan pålægges bøder i forbindelse med en lovovertrædelse efter straffelovens bestemmelser . I 2018 ændrede man i Danmark straffeloven, hvorved strafferammen for hvidvask blev hævet (fra 6 til 8 år) .

Danmark reviderede sin generelle tilgang til korruptionsbekæmpelse i 2014 og oprettede en særlig afdeling af Statsadvokaten for Særlig Økonomisk og International Kriminalitet (SØIK), der varetager behandlingen af sager om korruption og bestikkelse i udlandet. Politiet, Anklagemyndigheden og en specialiseret afdeling af Statsadvokaten for Særlig Økonomisk og International Kriminalitet (SØIK) er de myndigheder, der efterforsker sager om korruption og retsforfølger gerningsmændene. SØIK er en specialiseret anklagemyndighed, der også fungerer som koordinationsorgan. SØIK er også hjemsted for den nationale finansielle efterretningsenhed (Hvidvasksekretariatet), og SØIK har i 2015 oprettet en international gruppe, der bl.a. behandler sager om bestikkelse af udenlandske embedsmænd . Inden for politiet har man for nyligt strammet udbudsprocedurerne og styrket indsatsen for at informere og uddanne politifolk om de etiske retningslinjer, der blev indført i 2015 . En whistleblowerordning, der blev indført i 2019, gør det muligt at indberette strafbare handlinger og overtrædelser af forvaltningsretten, herunder interessekonflikter. Borgerne kan indbringe klager for Den Uafhængige Politiklagemyndighed (Politiklagemyndigheden), der fører tilsyn med politiet og anklagemyndigheden . Greco har imidlertid anbefalet, at myndighederne vurderer behovet for at indføre et krav om, at polititjenestemænd med jævne mellemrum skal afgive en erklæring om deres økonomiske interesser, samt indfører foranstaltninger til at øge politipersonalets kendskab til deres pligt til at indberette korruptionsrelaterede forseelser inden for politiet .

Danmark har ikke et særligt organ til fremme af integritet og forebyggelse af korruption, men derimod flere myndigheder med særskilte opgaver. Selv om Danmark ikke har en særlig antikorruptionsstrategi eller et særligt antikorruptionskontor, har landet oprettet et korruptionsbekæmpelsesforum , der træder sammen, når der er anledning til det, idet myndighederne derved får lejlighed til at forbedre koordinationen og udveksle oplysninger. Ministerierne samarbejder og udarbejder forslag til lovgivning om bekæmpelse af korruption. Finanstilsynet har udarbejdet vejledninger, håndbøger og instrukser om etisk adfærd og de finansielle aspekter af korruptionsbekæmpelsen. Rigsrevisionen reviderer statsregnskabet og regnskaber for offentligt finansierede virksomheder. Derudover har andre myndigheder, såsom Medarbejder- og Kompetencestyrelsen, der henhører under Skatteministeriet, og Statsministeriet opgaver i forbindelse med fremme af integritet og forebyggelse af korruption i den offentlige forvaltning . Danmarks tradition for høje etiske standarder og gennemsigtighed i forbindelse med offentlige udbud har ført til få formelle regler eller kontrolforanstaltninger til forebyggelse af korruption, navnlig for personer, der har fået overdraget ledelsesfunktioner, og Greco har anbefalet, at der udarbejdes regler, der i højere grad er bindende .

Medarbejder- og Kompetencestyrelsen har udarbejdet en adfærdskodeks for offentligt ansatte, og ministrene får vejledning om integritetsspørgsmål som led i deres udnævnelse. En revideret udgave af vejledningen om god adfærd i den offentlige sektor, der blev offentliggjort i december 2017, indeholder regler om bibeskæftigelse og god forvaltningsskik. Medarbejder- og Kompetencestyrelsen offentliggjorde i 2017 en revideret "Vejledning om god adfærd i det offentlige" og i 2015 "Kodex VII – Syv centrale pligter for embedsmænd i centralforvaltningen", hvori der er fastsat etiske standarder og adfærdsregler for offentligt ansatte. Som supplement hertil blev der udviklet e-læringskurser til alle ansatte i centralforvaltningen. Disse vejledninger gælder dog ikke for ministre, som får en håndbog med vejledning om integritetsspørgsmål i forbindelse med deres udnævnelse. Danmark har heller ingen etiske retningslinjer for politikere eller ledende medarbejdere i den offentlige forvaltning, selv om emnet er berørt i en offentlig skrivelse til Folketingets medlemmer, der indeholder oplysninger om deres pligter med hensyn til etisk adfærd og opretholdelse af borgernes tillid. Greco har anbefalet, at der udarbejdes adfærdskodekser for både medlemmer af Folketinget og ministre, navnlig for så vidt angår interessekonflikter, og at der indføres en overordnet strategi for integritet for personer i ledelsesfunktioner .

Den offentlige forvaltning er bundet af regler om upartiskhed, som indebærer pligt til at indberette eventuelle interessekonflikter. Ifølge forvaltningsloven er enhver person, der er ansat af eller handler på vegne af et offentligt forvaltningsorgan inhabil i forhold til en bestemt sag, hvis dette kan vække tvivl om vedkommendes upartiskhed. For at undgå interessekonflikter er ministre forpligtet til at opgive ethvert (lønnet eller ulønnet) hverv i et privat eller offentligt foretagende, når de tiltræder . Dette omfatter dog ikke selvstændig virksomhed, økonomiske interesser, æresposter eller hverv i tilknytning til en ministers politiske parti. Selv om forvaltningslovens bestemmelser finder anvendelse på ministre, indrømmes de herved betydelige skønsbeføjelser til at indberette en potentiel eller åbenbar interessekonflikt, uden at der ydes megen vejledning. Derudover indeholder den ingen bestemmelser om håndhævelse af disse regler . For folketingsmedlemmer findes der ikke en generel definition af, hvad der udgør en interessekonflikt, og den nuværende lovramme indeholder ikke bestemmelser om en indberetningsmekanisme. Greco har anbefalet, at der indføres et krav om ad hoc-fremlæggelse af oplysninger, når der kan opstå en konflikt i forbindelse med et spørgsmål, der er under behandling i Folketinget .

Selv om der findes ordninger til brug for angivelse af de berørtes aktiver, kontrolleres eller håndhæves disse ikke systematisk. For folketingsmedlemmer foretages der regelmæssigt en offentlig registrering af hverv og økonomiske interesser, som er underlagt offentlig kontrol, se Folketingets websted. Greco har dog anbefalet at sikre, at der om nødvendigt gælder adfærdsregler for folketingsmedlemmer . Selv om folketingsmedlemmernes overholdelse af kravet om registrering af deres økonomiske interesser generelt er høj, er den ikke fuldstændig . På samme måde findes der ikke generelle regler om højtstående embedsmænds forpligtelse til at oplyse om deres økonomiske interesser, selv om alle ministre skal oplyse om deres økonomiske interesser ved brug af en standardformular, der skal indgives ved tiltrædelsen og ajourføres hvert år. Ordningen er ikke lovbestemt, men flere på hinanden følgende regeringer har anset ordningen for at være af forpligtende karakter . Ministre, som også er medlemmer af Folketinget, er ikke omfattet af Folketingets registreringsordning. Til forskel fra den ordning, der gælder for folketingsmedlemmer, omfatter denne ordning udtrykkeligt visse af deres ægtefællers og/eller partneres økonomiske interesser. Greco har dog anbefalet, at disse retningslinjer kodificeres for dermed at udvide anvendelsesområdet for erklæringerne og skabe grundlag for en indgående kontrol .

Det danske system indeholder ikke klare regler for og vejledning om, hvordan kontakten mellem personer, der indtager funktioner på højt ledelsesniveau, og lobbyister skal foregå. Der findes heller ingen indberetnings- eller oplysningskrav for personer, der søger at påvirke regeringens tiltag og politikker. Selv om et flertal af respondenterne i alle 27 EU-medlemsstater finder, at for tætte forbindelser mellem erhvervsliv og politikere i deres land fører til korruption, scorede Danmark lavest (47 %) (EU-gennemsnit: 76 %) . Lobbyvirksomhed i en eller anden form (navnlig interessegruppers lobbyvirksomhed) er en accepteret del af beslutningsprocessen med det formål at skabe bred opbakning til beslutninger. Til trods herfor er det blevet tilrådet at indføre regler og retningslinjer for kontakter med lobbyister og tredjeparter, der søger at påvirke regeringens processer og beslutninger, og øge gennemsigtigheden med hensyn til sådanne kontakter .

Der findes ingen klare regler for "svingdørsproblematikken". Eftersom der ikke findes en specifik politik for en slags "karensperiode", er der rapporteret om flere tilfælde af ministre, der gik direkte over til politisk lobbyarbejde på højt niveau. Trods Grecos anbefaling om at indføre regler for ansættelse af personer med funktioner på højt ledelsesniveau efter deres udtræden af tjenesten i den offentlige sektor, er der på nuværende tidspunkt ingen konkrete planer om at indføre en sådan lovgivning .

Der findes særlige mekanismer til beskyttelse af whistleblowere, men der er ingen overordnet lovgivning. Danmark har på nuværende tidspunkt ingen særlige love, der beskytter whistleblowere. Der findes dog lovgivning i den finansielle sektor som led i gennemførelsen af direktivet om kapitalkrav IV . Dansk Erhverv råder virksomheder til at indføre ordninger på frivilligt grundlag, hvis de ønsker det. Derudover findes der andre systemer i den offentlige sektor eller på visse sektorspecifikke områder, herunder eksterne og interne procedurer i Finanstilsynet, Erhvervsstyrelsens eksterne whistleblowerordning vedrørende spørgsmål i tilknytning til potentielle overtrædelser af revisionslovgivningen, og en ordning vedrørende Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Socialfond .

Spørgsmålet om finansiering af politiske partier er blevet fremhævet i internationale evalueringer, og de fleste anbefalinger er endnu ikke efterkommet. Disse anbefalinger omfatter afhjælpning af de konstaterede mangler såsom manglende pligt til at indberette donationer over visse tærskler og sikring af uafhængigt tilsyn med finansiering af politiske partier og valgkampagner . Tal fra en Eurobarometerundersøgelse viser, at Danmark er det eneste land, hvor andelen af respondenter, der er enige om, at der er tilstrækkelig gennemsigtighed og tilsyn med finansieringen af politiske partier, er faldet siden 2013 (fra 41 % i 2013 til 34 % i 2019) (EU-gennemsnit: 32 %) .

Selv om det ser ud til, at de repressive foranstaltninger anvendes hensigtsmæssigt, mangler der bredt tilgængelige statistikker vedrørende korruption. Selv om der for nylig er afsagt straffedomme for korruptionsrelaterede strafbare forhold , og der er blevet offentliggjort vigtige domstolsafgørelser i Ugeskrift for Retsvæsen (adgang mod betaling), offentliggør Danmark ikke statistikker om efterforskning af bestikkelse i udlandet og sager, der er indledt eller afsluttet .

Mediepluralisme

Grundloven udgør den overordnede ramme for beskyttelse af ytringsfriheden. Den nationale medietilsynsmyndighed, Radio- og tv-nævnets opgaver, organisatoriske struktur og forretningsorden er fastsat ved lov. Der findes ingen specifikke love om gennemsigtighed med hensyn til medieejerskab eller statslig annoncering. Aktindsigt reguleres ved lov om offentlighed i forvaltningen fra 2014 .

Radio- og tv-nævnet fungerer uafhængigt. Denne uafhængige myndigheds opgaver og organisatoriske struktur er fastlagt i lov om radio- og fjernsynsvirksomhed. Medieenheden under Slots- og Kulturstyrelsen fungerer som sekretariat for Radio- og tv-nævnet. Radio- og tv-nævnet anser deres organisatoriske struktur for at være robust, selv om nogle beslutninger har vakt stor politisk interesse . Det konstateres i den seneste udgave af observatoriet for mediepluralisme (MPM 2020), at risikoen for, at mediemyndighedens uafhængighed og effektivitet bringes i fare, er meget lille. Radio- og tv-nævnets forretningsorden er fastsat i en bekendtgørelse, som er blevet ajourført efter revisionen af direktivet om audiovisuelle medietjenester (AVMSD). Ministeren udpeger 8 medlemmer til nævnet, herunder formanden og næstformanden, for fire år. Det er muligt at blive udpeget for en ny periode. Et medlem udpeges af Samarbejdsforum for Danske Lytter- og Seerorganisationer og et medlem af Den Danske Dommerforening. Ved afskedigelse af lederen/medlemmer af det kollegiale organ skal forvaltningslovens regler følges. Inden der træffes afgørelse om at afskedige et medlem, skal den pågældende høres. Afgørelsen skal være skriftlig og indeholde en begrundelse. Derudover skal medlemmet have mulighed for at klage over afgørelsen og adgang til at få den prøvet af domstolene. Radio- og tv-nævnets afgørelser kan ikke påklages til ministeriet — de kan kun indbringes for domstolene til prøvelse. Som for alle forvaltningsafgørelser kan Folketingets Ombudsmand behandle klager vedrørende sagsbehandlingen.

Pressenævnet er et uafhængigt selvregulerende organ under Justitsministeriet, der er oprettet ved lov . Nævnet behandler klager vedrørende de danske massemedier og består af otte medlemmer, der er udpeget af justitsministeren, og som repræsenterer journalister, offentligheden og de redaktionelle ledelser af den trykte presse og radio og tv. Formanden og næstformanden udpeges efter indstilling fra Højesterets præsident. Pressenævnet kan udtrykke sin kritik i sager vedrørende god presseskik og pålægge redaktøren for det pågældende medie at offentliggøre et svar og/eller nævnets kendelse. Det kan dog ikke pålægge en sanktion eller tildele klageren økonomisk kompensation .

Der findes ingen specifikke regler om gennemsigtighed med hensyn til medieejerskab eller statslig annoncering. Statslig annoncering skal overholde de generelle regler i lov om radio- og fjernsynsvirksomhed og de forskrifter, der er udstedt med hjemmel i loven, på grundlag af direktivet om audiovisuelle medietjenester, I MPM 2020 bemærkes det, at ejerskab over 20 % af aktierne skal medtages i alle virksomheders, herunder medievirksomheders, regnskaber, men der er ingen særlige krav til medievirksomheder. Danske medieinteressenter har oplyst, at selv om der ikke findes specifikke regler, anser de alligevel omfanget af gennemsigtighed på nationalt plan med hensyn til medieejerskab for nogenlunde tilfredsstillende i praksis, navnlig i kraft af de oplysninger, der kan tilgås via Det Centrale Virksomhedsregister, og for så vidt angår ejerne af de vigtigste medieforetagender .

Retten til information er underlagt visse begrænsninger. Lov om offentlighed i forvaltningen, der indeholder reglerne for alle offentlige myndigheder og ministerier vedrørende aktindsigt, blev ændret i 2014, hvilket efterfølgende har begrænset offentlighedens og journalisters aktindsigt i visse regeringsdokumenter . Det fremgår af lovens § 7, at enhver kan forlange at blive gjort bekendt med dokumenter, der er indgået til eller oprettet af en myndighed m.v. som led i administrativ sagsbehandling i forbindelse med dens virksomhed. Aktindsigten er imidlertid begrænset for så vidt angår visse typer sager, dokumenter eller oplysninger, navnlig interne arbejdsdokumenter fra myndighederne eller dokumenter, der udveksles på et tidspunkt, hvor en minister har brug for råd og vejledning fra embedsværket . Interessenter anfører, at undtagelserne i sager om bistand og rådgivning til ministeren og udvekslinger med folketingsmedlemmer under lovgivningsprocessen kan have den virkning, at grundlaget for visse politiske aftaler hemmeligholdes . Folketingets Ombudsmand har også fundet, at undtagelsen om embedsværkets rådgivning og bistand kan have en begrænsende virkning for retten til aktindsigt i praksis .