Fælles holdning (EF) nr. 42/2000

fastlagt af Rådet den 19. juni 2000

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/.../EF om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk

(2000/C 300/01)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 95,

under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),

efter proceduren i traktatens artikel 251(3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Inden for ophavsret er følgeret en uoverdragelig og ufrasigelig ret, som giver ophavsmanden til et originalt billedkunstværk ret til at få del i det økonomiske udbytte af efterfølgende videresalg af det pågældende kunstværk.

(2) Følgeret er en formueret, som giver ophavsmanden/kunstneren mulighed for at modtage vederlag i forbindelse med efterfølgende videresalg af værket. Genstanden for følgeret er det fysiske værk, dvs. det medium, som bærer det beskyttede værk.

(3) Formålet med følgeret er at sikre ophavsmænd til billedkunstværker del i deres originale kunstværkers økonomiske succes. Følgeret bidrager til at give ophavsmænd til billedkunstværker de samme økonomiske rettigheder som andre kunstnere, der får indtægter fra den løbende udnyttelse af deres værker.

(4) Følgeret er en integreret del af ophavsretten og udgør en væsentlig forrettighed for ophavsmænd. Det er nødvendigt, at der indføres en sådan ret i samtlige medlemsstater for at sikre kunstnerne et passende og ensartet beskyttelsesniveau.

(5) Ifølge traktatens artikel 151, stk. 4, skal Fællesskabet tage hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten.

(6) Ifølge Berner-konventionen til værn for litterære og kunstneriske værker kan følgeret kun anvendes, hvis dette er muligt i henhold til lovgivningen i det land, hvor ophavsmanden hører til. Følgeretten er derfor fakultativ og underkastet gensidighedsprincippet. Det fremgår af De Europæiske Fællesskabers Domstols retspraksis om anvendelsen af princippet i traktatens artikel 12 om forbud mod forskelsbehandling , som præciseret i dommen af 20. oktober 1993 i de forenede sager C-92/92 og C-326/92, Phil Collins m.fl.(4), at nationale bestemmelser, som indeholder gensidighedsklausuler, ikke kan påberåbes for at nægte statsborgere fra andre medlemsstater de rettigheder, som tilkommer den pågældende medlemsstats egne statsborgere. Anvendelsen af sådanne bestemmelser i en fællesskabsretlig sammenhæng er i strid med det princip om ligebehandling, der følger af forbuddet mod al forskelsbehandling på grund af nationalitet.

(7) Det er vigtigt, at følgeretten i videst mulig udstrækning anvendes på internationalt plan. Der bør derfor indledes forhandlinger med henblik på at gøre Berner-konventionens artikel 14 b obligatorisk.

(8) På nuværende tidspunkt er følgeret hjemlet i de fleste medlemsstaters lovgivning. I de tilfælde hvor der findes en sådan lovgivning, er der imidlertid forskelle, bl.a. hvad angår de omfattede værker, rettighedshaverne, vederlagssatsen, de vederlagspligtige transaktioner samt beregningsgrundlaget. Det har afgørende betydning for konkurrenceforholdene i det indre marked, om en sådan ret anvendes, da en betalingsforpligtelse på grundlag af følgeret er et forhold, som enhver, der ønsker at sælge et kunstværk, skal tage i betragtning. En sådan ret er derfor en faktor, som bidrager til at skabe konkurrencefordrejninger samt til flytning af salgsaktiviteter inden for Fællesskabet.

(9) Sådanne forskelle med hensyn til følgerettens forekomst i og anvendelse af medlemsstaterne har direkte negative følger for gennemførelsen af det indre marked for kunstværker efter traktatens artikel 14. I den situation er traktatens artikel 95 det rette retsgrundlag.

(10) Ifølge traktaten er Fællesskabets mål at skabe grundlag for en stadig snævrere sammenslutning mellem de europæiske folk, at styrke forbindelserne mellem Fællesskabets medlemsstater og at sikre deres økonomiske og sociale fremskridt gennem fælles handling ved at fjerne de skranker, som deler Europa. Traktaten foreskriver derfor oprettelse af et indre marked, der indebærer fjernelse af hindringer for den frie bevægelighed for varer, fri udveksling af tjenesteydelser og fri etableringsret samt gennemførelse af en ordning, som sikrer, at konkurrencen inden for fællesmarkedet ikke fordrejes. Harmonisering af medlemsstaternes følgeretslovgivning bidrager til at nå disse mål.

(11) Ved Rådets sjette direktiv (77/388/EØF) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(5) indføres der gradvis et EF-afgiftssystem, som bl.a. finder anvendelse på kunstværker. Skattemæssige foranstaltninger er utilstrækkelige til at sikre, at kunstmarkedet fungerer harmonisk. Dette mål kan kun nås, hvis der gennemføres en harmonisering af følgeretslovgivningen.

(12) De lovgivningsmæssige forskelle, som har forstyrrende virkninger på det indre markeds funktion, bør fjernes, og det bør forhindres, at sådanne nye forskelle opstår. Det er ikke nødvendigt at fjerne eller forhindre forskelle, som kan forventes ikke at udgøre en hindring for det indre markeds funktion.

(13) Det indre marked kan kun fungere korrekt, hvis konkurrencevilkårene ikke fordrejes. Forskellene mellem de nationale følgeretsbestemmelser fordrejer konkurrencen og fører til flytning af salgsaktiviteter inden for Fællesskabet, hvorved der opstår forskelsbehandling af kunstnere alt efter, hvor deres værker sælges. Dette spørgsmål har derfor grænseoverskridende aspekter, som ikke kan reguleres tilfredsstillende ved en indsats fra medlemsstaternes side. Manglende fællesskabsindsats vil derfor være i modstrid med traktatens krav om at hindre konkurrencefordrejning og forskelsbehandling.

(14) I betragtning af de store forskelle mellem de nationale bestemmelser er det derfor nødvendigt at vedtage harmoniseringsforanstaltninger for at fjerne forskellene mellem medlemsstaternes lovgivninger på de områder, hvor sådanne forskelle kan medføre, at der skabes eller opretholdes fordrejede konkurrencevilkår. Det er imidlertid ikke nødvendigt at harmonisere alle bestemmelserne i medlemsstaternes følgeretslovgivning. For at give medlemsstaterne så stor beslutningsfrihed som muligt er det tilstrækkeligt at begrænse harmoniseringen til de nationale bestemmelser, der har de mest direkte følger for det indre markeds funktion.

(15) Direktivet er således i sin helhed i overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet som fastsat i traktatens artikel 5.

(16) Ifølge Rådets direktiv 93/98/EØF af 29. oktober 1993 om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder(6) fortsætter ophavsretten indtil 70 år efter ophavsmandens død. Følgeretten bør have samme varighed. Det er derfor kun moderne og nutidige originalkunstværker, der vil være omfattet af følgeret. For at denne ret kan inkorporeres i retssystemerne i de medlemsstater, hvor der ved direktivets vedtagelse ikke findes følgeret for kunstnere, og for at erhvervsdrivende i disse medlemsstater kan tilpasse sig denne ret gradvis og samtidig forblive økonomisk levedygtige, bør de pågældende medlemsstater dog i en begrænset overgangsperiode kunne vælge ikke at anvende følgeret for kunstnerens retssuccessorer efter kunstnerens død.

(17) Følgerettens anvendelse bør udvides til at omfatte alt videresalg, med undtagelse af videresalg direkte mellem personer, der handler som privatpersoner, uden deltagelse af en professionel på kunstmarkedet. Følgeretten bør ikke udvides til at omfatte videresalg foretaget af personer, der handler som privatpersoner, til nonprofitmuseer, som er åbne for offentligheden. I den specielle situation hvor kunstgallerier erhverver værker direkte fra ophavsmanden, bør medlemsstaterne have mulighed for at fritage videresalg af værker i løbet af de første tre år efter erhvervelsen for følgeret. Der bør dog tages hensyn til kunstnerens interesser derved, at denne fritagelse begrænses til videresalg, hvor videresalgsprisen ikke overstiger 10000 EUR.

(18) Det bør præciseres, at den harmonisering, som foretages ved dette direktiv, ikke gælder for forfatteres og komponisters originale manuskripter.

(19) Det er nødvendigt at indføre effektive regler med udgangspunkt i de erfaringer med følgeretten, der allerede er gjort i medlemsstaterne. Følgeretsvederlaget bør beregnes som en procentdel af salgsprisen og ikke af værditilvæksten for de værker, hvis oprindelige værdi er steget.

(20) De kunstværkkategorier, som er omfattet af følgeret, bør harmoniseres under hensyntagen til branchepraksis i Fællesskabet.

(21) Undladelse af at anvende følgeret for beløb under minimumsbeløbsgrænsen kan bidrage til at undgå opkrævnings- og administrationsomkostninger, som er uforholdsmæssigt store i forhold til gevinsten for kunstneren. I medfør af subsidiaritetsprincippet skal medlemsstaterne have mulighed for at fastsætte nationale beløbsgrænser, der er lavere end fællesskabsgrænsen, for at fremme debuterende kunstneres interesser. På grund af de lave beløb, der er tale om, forventes en sådan undtagelse ikke at få nævneværdige følger for det indre markeds korrekte funktion.

(22) De vederlagssatser, medlemsstaterne har fastsat for anvendelsen af følgeret, er på nuværende tidspunkt meget forskellige. For at det indre marked for moderne og nutidskunst kan fungere effektivt, er det nødvendigt, at der i videst muligt omfang fastsættes ensartede satser.

(23) Af hensyn til en behørig vægtning af de forskellige interesser på markedet for originalkunstværker bør der fastsættes et degressivt følgeretsvederlag på grundlag af beløbsgrænser. Det er vigtigt at nedbringe risikoen for flytning af salgsaktiviteterne og for omgåelse af Fællesskabets følgeretslovgivning.

(24) Det bør i princippet være sælgeren, der skal betale vederlaget. Medlemsstaterne bør have mulighed for at gøre undtagelser fra dette princip, for så vidt angår pligten til at betale. Sælgeren er den person eller virksomhed, på hvis vegne salget sker.

(25) Der bør indføres en ordning med mulighed for regelmæssig justering af beløbsgrænser og vederlagssatser. Det bør i den forbindelse pålægges Kommissionen at udarbejde regelmæssige rapporter om den faktiske anvendelse af følgeret i medlemsstaterne og om dennes virkning på kunstmarkedet i Fællesskabet og i givet fald at fremsætte forslag til ændring af direktivet.

(26) Det skal under overholdelse af subsidiaritetssprincippet fastsættes, hvem der har ret til følgeretsvederlag. Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes arveret. Ophavsmandens retssuccessorer bør dog fuldt ud kunne gøre følgeretten gældende efter ophavsmandens død, i hvert fald efter udløbet af ovennævnte overgangsperiode.

(27) Det påhviler medlemsstaterne at håndhæve følgeretten, særlig med henblik på dens forvaltning. Forvaltningen kan eventuelt overlades til en forvaltningsorganisation. Medlemsstaterne skal imidlertid sikre, at vederlag til ophavsmænd, som er statsborgere i andre medlemsstater, faktisk opkræves og udbetales. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ordninger for opkrævning og udbetaling.

(28) Følgeretten bør kun gælde for statsborgere i Fællesskabet og for ophavsmænd fra de tredjelande, hvor der ydes ophavsmænd, som er statsborgere i medlemsstaterne, en sådan beskyttelse. En medlemsstat bør have mulighed for at udvide denne ret til også at gælde for ophavsmænd fra tredjelande, som har deres sædvanlige opholdssted i den pågældende medlemsstat.

(29) Der bør indføres passende og praktisk anvendelige metoder til kontrol af handelstransaktionerne for at sikre, at medlemsstaterne faktisk anvender følgeretten. Dette indebærer også en ret for ophavsmanden eller dennes repræsentant til at indhente de nødvendige oplysninger hos den fysiske eller juridiske person, der er forpligtet til at betale vederlaget. Medlemsstater, som indfører kollektiv forvaltning af følgeretten, kan også bestemme, at kun de organer, der er ansvarlige for denne kollektive forvaltning, har ret til at indhente oplysninger -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

KAPITEL I

ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 1

Følgerettens genstand

1. Medlemsstaterne indfører for ophavsmanden til et originalkunstværk en følgeret, som er en uoverdragelig og selv på forhånd ufrasigelig ret til et vederlag baseret på salgsprisen ved ethvert videresalg af det pågældende kunstværk efter ophavsmandens første afhændelse af det.

2. Den i stk. 1 nævnte ret finder anvendelse på alt videresalg, hvor der som sælgere, købere eller formidlere deltager professionelle på kunstmarkedet, herunder auktionshuse, kunstgallerier og alle kunsthandlere i øvrigt.

3. Medlemsstaterne kan bestemme, at den i stk. 1 nævnte ret ikke finder anvendelse på videresalg, hvor sælgeren har erhvervet værket direkte fra ophavsmanden mindre end tre år inden videresalget, og videresalgsprisen ikke overstiger 10000 EUR.

4. Følgeretsvederlaget skal betales af sælgeren. Medlemsstaterne kan bestemme, at en anden af de i stk. 2 omhandlede fysiske og juridiske personer end sælgeren er forpligtet til at betale vederlaget enten alene eller i fællesskab med sælgeren.

Artikel 2

Kunstværker, som er omfattet af følgeretten

1. Ved originalkunstværk forstås i dette direktiv billedkunstværker, herunder malerier, collager, tegninger, graveringer, tryk, litografier, skulpturer, vægtæpper, keramisk kunst, glaskunst og fotografiske værker, i det omfang der er tale om værker, som er udført af kunstneren selv, eller om eksemplarer, der betragtes som originalkunstværker.

2. Eksemplarer af kunstværker, som er omfattet af dette direktiv, og som er udført i begrænset antal af kunstneren selv eller med hans tilladelse, betragtes som originalkunstværker for så vidt angår dette direktiv. Sådanne eksemplarer vil normalt være nummereret, signeret eller på anden måde behørigt autoriseret af kunstneren.

KAPITEL II

SÆRLIGE BESTEMMELSER

Artikel 3

Beløbsgrænser

1. Medlemsstaterne fastsætter en minimumssalgspris, som udgør grænsen for, hvornår de i artikel 1 nævnte salg er omfattet af følgeret.

2. Minimumssalgsprisen kan under ingen omstændigheder være højere end 4000 EUR.

Artikel 4

Vederlagssatser

1. For det vederlag, der er nævnt i artikel 1, fastsættes følgende satser:

a) 4 % for den del af salgsprisen, der udgør indtil 50000 EUR

b) 3 % for den del af salgsprisen, der ligger mellem 50000,01 og 200000 EUR

c) 1 % for den del af salgsprisen, der ligger mellem 200000,01 og 350000 EUR

d) 0,5 % for den del af salgsprisen, der ligger mellem 350000,01 og 500000 EUR

e) 0,25 % for den del af salgsprisen, der ligger over 500000 EUR.

Det samlede vederlag kan dog ikke være højere end 12500 EUR.

2. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne anvende en sats på 5 % for den del af salgsprisen, der er nævnt i stk. 1, litra a).

3. Hvis den fastsatte minimumssalgspris er lavere end 4000 EUR, fastsætter medlemsstaten ligeledes en sats for den del af salgsprisen, der udgør indtil 4000 EUR; denne sats kan ikke være lavere end 4 %.

Artikel 5

Beregningsgrundlag

De i artikel 3 og 4 nævnte salgspriser er eksklusive skatter og afgifter.

Artikel 6

Personer med ret til vederlag

1. Det i artikel 1 nævnte vederlag betales til værkets ophavsmand og, med forbehold af artikel 8, stk. 2, efter dennes død til retssuccessorerne.

2. Medlemsstaterne kan indføre en obligatorisk eller fakultativ kollektiv forvaltning af det i artikel 1 nævnte vederlag.

Artikel 7

Statsborgere fra tredjelande med ret til vederlag

1. Medlemsstaterne fastsætter, at følgeret kun tilkommer ophavsmænd, som er statsborgere i tredjelande, og, med forbehold af artikel 8, stk. 2, deres retssuccessorer i overensstemmelse med dette direktiv og den pågældende medlemsstats lovgivning, hvis lovgivningen i det land, hvor ophavsmanden eller dennes retssuccessor er statsborger, giver ophavsmænd fra medlemsstaterne og deres retssuccessorer beskyttelse af følgeret i dette land.

2. Kommissionen kan på baggrund af oplysninger fra medlemsstaterne til orientering offentliggøre en vejledende liste over de tredjelande, som opfylder betingelserne i stk. 1.

3. Enhver medlemsstat kan behandle ophavsmænd, som ikke er statsborgere i en medlemsstat, men har deres sædvanlige opholdssted i den pågældende medlemsstat, på samme måde som deres egne statsborgere for så vidt angår beskyttelse af følgeret.

Artikel 8

Beskyttelsestiden for følgeret

1. Beskyttelsestiden for følgeret er den samme som den, der er fastsat i artikel 1 i direktiv 93/98/EØF.

2. Som en undtagelse fra stk. 1 kan de medlemsstater, som ikke anvender følgeret den ...(7), i en periode, som udløber senest den ...(8), undlade at anvende følgeret for kunstnerens retssuccessorer efter kunstnerens død.

3. Hvis der inden den ...(9) opnås resultater i internationale forhandlinger om udvidelse af følgeretten på internationalt plan, forelægger Kommissionen passende forslag.

Artikel 9

Ret til at indhente oplysninger

Medlemsstaterne fastsætter, at de i artikel 6 omhandlede personer i en periode, som udløber tre år efter den første dag i januar i det år, der følger efter den dato, hvor videresalget har fundet sted, hos kunsthandlere, handelsagenter og auktionshuse kan kræve alle de oplysninger, der er nødvendige for at sikre betaling af vederlag i forbindelse med salget.

KAPITEL III

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 10

Anvendelse i tid

Dette direktiv finder anvendelse på alle originalkunstværker som defineret i artikel 2, der den ...(10) fortsat er beskyttet af medlemsstaternes lovgivning om følgeret, eller som på denne dato opfylder kriterierne for beskyttelse i henhold til bestemmelserne i dette direktiv.

Artikel 11

Revision

1. Kommissionen forelægger senest den ...(11) og derefter hvert fjerde år Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om gennemførelsen af dette direktiv og dets virkninger med særlig vægt på konkurrencemulighederne på markedet for moderne og nutidskunst i Fællesskabet, navnlig hvad angår Fællesskabets stilling i forhold til relevante markeder, som ikke anvender følgeret, og på fremme af kunstnerisk udfoldelse samt forvaltningen i medlemsstaterne. Kommissionen undersøger især direktivets følger for det indre marked og virkningen af, at følgeret indføres i de medlemsstater, som ikke anvendte den i national ret inden direktivets ikrafttræden. Kommissionen forelægger i givet fald forslag om tilpasning af minimumsbeløbsgrænsen og vederlagssatserne til udviklingen inden for branchen samt andre forslag, som den anser for nødvendige for at gøre direktivet mere effektivt.

2. Der nedsættes et kontaktudvalg. Det skal bestå af repræsentanter for medlemsstaternes kompetente myndigheder. Det skal have en repræsentant for Kommissionen som formand og mødes enten på formandens initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats delegation.

3. Udvalget har følgende opgaver:

- at tilrettelægge konsultationer om alle spørgsmål vedrørende dette direktivs anvendelse

- at lette informationsudvekslingen mellem Kommissionen og medlemsstaterne om den relevante udvikling på kunstmarkedet i Fællesskabet.

Artikel 12

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. januar ...(12). De underretter straks Kommissionen herom.

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 13

Ikrafttrædelse

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 14

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i ...

På Europa-Parlamentets vegne

Formand

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT C 178 af 21.6.1996, s. 16, og EFT C 125 af 23.4.1998, s. 8.

(2) EFT C 75 af 10.3.1997, s. 17.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 9.4.1997 (EFT C 132 af 28.4.1997, s. 88), bekræftet den 27.10.1999, Rådets fælles holdning af 19.6.2000 og Europa-Parlamentets afgørelse af ... (endnu ikke offentliggjort i EFT).

(4) Sml. 1993 I, s. 5145.

(5) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Rådets direktiv 1999/85/EF (EFT L 277 af 28.10.1999, s. 34).

(6) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 9.

(7) Datoen i artikel 13.

(8) Ti år efter datoen i artikel 12, stk. 1.

(9) Ti år efter datoen i artikel 12, stk. 1.

(10) Datoen i artikel 12, stk. 1.

(11) Tre år efter datoen i artikel 12, stk. 1.

(12) Fem år fra begyndelsen af det år, som følger efter det år, hvor direktivet vedtages.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Den 25. april 1996 forelagde Kommissionen med retsgrundlag i EF-traktatens artikel 95 et forslag til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk(1).

2. Europa-Parlamentet afgav førstebehandlingsudtalelse den 9. april 1997(2). Efter at have modtaget denne udtalelse fremsendte Kommissionen den 12. marts 1998(3) et ændret forslag. Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 18. december 1996(4).

3. Rådet fastlagde sin fælles holdning i henhold til traktatens artikel 251 den 19. juni 2000.

II. MÅL

4. Målet med Kommissionens forslag er at indføre en harmoniseret juridisk ordning for følgeret; denne kan defineres som den ret, en ophavsmand til et orginalkunstværk og, efter dennes død, dennes arvinger eller andre rettighedshavere har til at få udbetalt en procentdel af et værks pris ved videresalg af dette.

III. FÆLLES HOLDNING

Betragtninger

5. Rådet har, navnlig for at tage højde for ændringer af artiklerne, tilføjet, slettet eller ændret en række betragtninger.

Forslagets artikler

Artikel 1 - Følgerettens genstand

6. Rådet har accepteret Europa-Parlamentets ændringsforslag 17, som Kommissionen medtog i sit ændrede forslag, idet ordene "og selv på forhånd ufrasigelig" indføjes (artikel 1, stk. 1, i den fælles holdning).

7. Kommissionen havde i sit oprindelige forslag foreslået, at følgeretten skulle gælde for ethvert videresalg bortset fra sådanne, hvor sælger handler som privatperson. Europa-Parlamentet foreslog i ændringsforslag 17, at denne ret skulle gælde ethvert videresalg "ved auktion, via et firma eller via en kunsthandler eller handelsagent"; Kommissionen medtog ikke denne ændring i sit ændrede forslag. Rådet har for sin del fulgt Europa-Parlamentets indfaldsvinkel, nemlig at præcisere, på hvilke typer videresalg følgeretten finder anvendelse (artikel 1, stk. 2, i den fælles holdning); Rådet har bestemt, at retten finder anvendelse på ethvert videresalg, hvori deltager professionelle aktører på kunstmarkedet, hvad enten det er som sælger, køber eller formidler, alt sammen under hensyn til muligheden for at kontrollere de professionelle kunstmarkedsaktørers aktiviteter og vanskeligheden ved at kontrollere videresalg mellem en køber og en sælger, der begge handler som privatpersoner uden en professionels medvirken. Med denne bestemmelse har Rådet ligeledes ønsket at undtage videresalg foretaget af personer, der handler som privatpersoner, til nonprofit-museer, som er åbne for offentligheden, således som det forklares i betragtning 17.

8. Europa-Parlamentet foreslog i ændringsforslag 17, at følgeretten ikke skulle finde anvendelse på første overdragelse af ejendomsretten mellem kunsthandlere eller mellem en kunsthandler og en endelig køber, når denne finder sted mindre end tre år efter kunsthandlerens erhvervelse af værket. Kommissionen medtog ikke dette element i det ændrede forslag. Rådet har, idet det har forståelse for Europa-Parlamentets ønske om at tage hensyn til den særlige situation, som kunstgallerierne, der jo køber værker direkte hos ofte ukendte kunstnere, befinder sig i, fulgt Parlamentet på dette punkt, idet det dog har begrænset denne fritagelse til tilfælde, hvor videresalgsprisen ikke overstiger 10000 EUR, for ikke at ramme ophavsmanden ved at afskære denne fra følgeret i tilfælde, hvor videresalgsprisen overstiger dette beløb.

9. Kommissionens oprindelige forslag knæsatte princippet om, at følgeretsvederlaget erlægges af sælger (artikel 4, sidste afsnit); dette princip er blevet accepteret af Europa-Parlamentet, af Kommissionen i det ændrede forslag og af Rådet i sin fælles holdning. Rådet mener dog at dette princip rettelig hører hjemme i artikel 1, og at medlemsstaterne bør have mulighed for at indføre undtagelser fra princippet om, hvem der er pligtig at betale vederlaget (artikel 1, stk. 4, i den fælles holdning).

Artikel 2 - Kunstværker, som er omfattet af følgeretten

10. For så vidt angår, hvilke kunstværker der er omfattet af følgeretten, foreslog Europa-Parlamentet i ændringsforslag 2, 9, 18 og 64 at undtage originalmanuskripter, hvilke i Kommissionens oprindelige forslag var omfattet; Kommissionen fulgte Europa-Parlamentet på dette punkt i det ændrede forslag. Rådet har under hensyn til, at artikel 14b i Berner-konventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (herefter Berner-konventionen) udtrykkelig giver forfattere og komponister følgeret til deres originalmanuskripter, samt til de meget forskellige forhold i medlemsstaterne, foretrukket ikke at forpligte medlemsstaterne til at udelukke disse manuskripter fra at være omfattet af følgeretten, men at stille dem frit i dette spørgsmål ved ikke at lade harmoniseringen, der følger af direktivet, gælde for disse manuskripter (betragtning 18 og manglende omtale af disse manuskripter i den fælles holdnings artikel 2).

11. Kommissionen havde i sit oprindelige forslag foreslået, at følgeret skulle finde anvendelse på "plastiske kunstværker". Europa-Parlamentet foreslog at erstatte dette udtryk med "kunstværker, der er beregnet til at kunne ses" (ændringsforslag 18 og 64). I det ændrede forslag har Kommissionen ønsket at tage hensyn til dette ændringsforslag ved at anvende udtrykket "billedkunstværker". Rådet har accepteret Kommissionens ændrede forslag på dette punkt.

12. Europa-Parlamentet foreslog (ændringsforslag 64) at tilføje glas til de i artikel 2 opregnede værker. Kommissionen medtog ikke denne ændring i sit ændrede forslag. Rådet har i den fælles holdning fulgt Europa-Parlamentet på dette punkt.

13. Europa-Parlamentet foreslog (ændringsforslag 18 og 64) at begrænse antallet af eksemplarer, der kunne anses som originalkunstværker i dette direktivs forstand til maksimalt 12. Kommissionen medtog ikke denne ændring i det ændrede forslag med den begrundelse, at nogle kunstværker (f.eks. litografier og fotografier) kan produceres i større antal og alligevel anses som originale inden for erhvervet og hos samlere. Rådet har fulgt Kommissionens rationale på dette punkt. Rådet har i den forbindelse i den fælles holdning (artikel 2, stk. 2) præciseret, at eksemplarer af kunstværker, der er udført i begrænset antal af kunstneren selv eller med dennes tilladelse, og som i princippet er nummereret eller signeret eller på anden måde behørigt autoriseret af kunstneren, anses som originalkunstværker i dette direktivs forstand.

Artikel 3 - Beløbsgrænser

14. Europa-Parlamentet foreslog (ændringsforslag 45) en ændring af artikel 3's struktur. Dette forslag blev medtaget af Kommissionen i det ændrede forslag og af Rådet i den fælles holdning.

15. Artikel 3 overlader det til medlemsstaterne at fastsætte den salgspris, fra og med hvilken videresalg er omfattet af følgeret, men fastsætter på fællesskabsniveau et maksimumsbeløb, som de nationale tærskler under ingen omstændigheder kan overskride. I sit oprindelige forslag havde Kommissionen foreslået at fastsætte dette fællesskabsmaksimum til 1000 EUR(5); Europa-Parlamentet foreslog et beløb på 500 EUR; Kommissionen fastholdt beløbet på 1000 EUR i det ændrede forslag; Rådet har i den fælles holdning valgt et beløb på 4000 EUR. Rådets valg er baseret på den kendsgerning, at salg af kunstværker til priser under 4000 EUR næsten udelukkende vedrører det nationale marked og derfor næppe kan have nogen negativ virkning på, hvordan det indre marked fungerer. Under disse omstændigheder bør det stå den enkelte medlemsstat frit på det nationale plan at fastsætte den salgspris, under hvilken følgeretsvederlagets opkrævnings- og forvaltningsomkostninger ikke ville stå i rimeligt forhold til kunstnerens indtægt.

Artikel 3a foreslået af Europa-Parlamentet - Beregningsgrundlag

16. Europa-Parlamentet foreslog en ny artikel 3a (ændringsforslag 51) med det formål som beregningsgrundlag at erstatte den samlede salgspris med differencen mellem værkets videresalgspris og sælgers købspris. Kommissionen afviste dette ændringsforslag af flere grunde: det er uforeneligt med artikel 14b i Berner-konventionen; dette beregningsgrundlag finder ikke anvendelse i nogen medlemsstat; manglende overensstemmelse mellem denne bestemmelse og Europa-Parlamentets ændringsforslag til artikel 1 og 4. Rådet har fulgt Kommissionens tilgang på dette punkt.

Artikel 4 - Vederlagssatser

17. Kommissionen foreslog et system med satser, der aftager for hvert salgsprisinterval. Europa-Parlamentet foreslog (ændringsforslag 57 og 34) en ændring af grænsebeløbet mellem andet og tredje prisinterval (100000 EUR i stedet for 250000 EUR) samt en ændring af satsen for tredje interval (1 % i stedet for 2 %). Kommissionen medtog ikke disse ændringer i sit ændrede forslag. Rådet har i den fælles holdning valgt et grænsebeløb (200000 EUR), der ligger mellem Kommissionens forslag på 250000 EUR og Europa-Parlamentets forslag på 100000 EUR, og har for tredje interval valgt satsen på 1 %, som foreslået af Parlamentet. Rådet har endvidere tilføjet yderligere to intervaller og fastsat et loft for følgeretsvederlag på i alt 12500 EUR. Tilføjelsen af disse supplerende satser og af loftet skal understrege følgeretsvederlagets degressive karakter for at nedsætte risikoen for flytning af salg til tredjelande, hvor der ikke gælder nogen følgeret, navnlig for så vidt angår salg, der indbringer de højeste priser.

18. For så vidt angår følgeretsvederlagets første prisinterval (indtil en salgspris på 50000 EUR), har Rådet ud over den af Kommissionen foreslåede og af Europa-Parlamentet godkendte sats på 4 % givet medlemsstaterne mulighed for at anvende en alternativ sats på 5 % (artikel 4, stk. 2). Denne mulighed tager hensyn til, at flere medlemsstater på nuværende tidspunkt anvender en sats på 5 %, samt til det forhold, at salg i dette interval i alt væsentligt vedrører det nationale marked, og at en difference på 1 % derfor næppe kan få nogen signifikant negativ virkning på det indre marked.

19. Kommissionens forslag gav det indtryk, at den del af salgsprisen, der ligger under det i artikel 3, stk. 2, omhandlede beløb, ikke skulle være omfattet af følgeretten. Rådet har fjernet denne tvetydighed ved at affatte stk. 1, litra a), og stk. 2 i artikel 4 på en sådan måde, at det er klart, at den første sats på 4 % (eller evt. 5 %) finder anvendelse på hele det første interval af salgsprisen.

20. Europa-Parlamentet foreslog, at det i artikel 4 præciseres, at en medlemsstat, der i henhold til artikel 3, stk. 1, måtte fastsætte en lavere national minimumssalgspris end det i artikel 3, stk. 2, omhandlede maksimumsbeløb, ligeledes skulle fastsætte en sats for det salgsprisinterval, der ligger under det maksimale beløb; satsen kan dog ikke være lavere end 4 %. Kommissionen medtog denne præcisering i det ændrede forslag, og det samme har Rådet gjort i den fælles holdning (artikel 4, stk. 3). En medlemsstat, der gør brug af den i artikel 4, stk. 2, omhandlede mulighed, ville således kunne anvende en sats på 5 % eller endog en højere sats på det første 4000 EUR-salgsprisinterval. Som følge af de pågældende beløbs ringe størrelse ville de deraf følgende forskelle mellem medlemsstater ikke hindre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende.

21. Rådet har flyttet bestemmelsen, der i Kommissionens oprindelige forslag var anført i sidste afsnit i artikel 4, til artikel 1, stk. 4 (jf. punkt 9 ovenfor).

Artikel 5 - Beregningsgrundlag

22. I forbindelse med den af Europa-Parlamentet foreslåede artikel 3a (jf. punkt 16 ovenfor) ønskede dette, at artikel 5 i Kommissionens forslag skulle udgå. Da denne artikel 3a hverken er blevet accepteret af Kommissionen eller Rådet, har disse bibeholdt artikel 5, som præciserer, at de i artikel 3 og 4 omhandlede salgspriser er eksklusive skatter og afgifter.

Artikel 6 - Personer med ret til vederlag

23. Europa-Parlamentet foreslog (ændringsforslag 55), at det i artikel 6, stk. 1, præciseres, at følgeretsvederlaget efter ophavsmandens død tilfalder "retssuccessorerne". Kommissionen medtog ikke denne præcisering i det ændrede forslag med den begrundelse, at arveret er medlemsstaternes enekompetence, og at direktivet ikke bør indskrænke ophavsmandens frihed til at videregive sin ret til den arving, denne måtte vælge. Rådet har fulgt Kommissionen på dette punkt.

24. Under hensyn til den i artikel 8, stk. 2, omhandlede undtagelse (jf. punkt 31 nedenfor) har Rådet i artikel 6, stk. 1, præciseret, at anvendelsen af følgeretten på kunstnernes retssuccessorer er med forbehold af denne undtagelse.

25. Europa-Parlamentet foreslog (ændringsforslag 52) i artikel 6, stk. 2, at fjerne medlemsstaternes pligt til at fastsætte de nærmere regler for opkrævning og fordeling af følgeretsvederlag i de tilfælde, hvor ophavsmanden er statsborger i en anden medlemsstat, en pligt, der under alle omstændigheder erindres om i betragtning 23 i Kommissionens forslag (betragtning 27 i Rådets fælles holdning). Kommissionen accepterede i det ændrede forslag, at dette udgik, og det samme gjorde Rådet i den fælles holdning.

26. Europa-Parlamentet foreslog endvidere, at det i artikel 6, stk. 2, bestemmes, at forvaltningen af de beløb, der opkræves som følgeretsvederlag, varetages af ophavsmanden, som kan overdrage den til kollektiv forvaltning. Kommissionen medtog ikke denne ændring i det ændrede forslag, da den ikke ville afskære en medlemsstat fra eventuelt at kunne fastsætte obligatorisk kollektiv forvaltning af dette vederlag. Rådet har fulgt Kommissionens indfaldsvinkel, idet det har tilføjet den præcisering, at medlemsstaterne kan fastsætte en obligatorisk eller fakultativ forvaltning af dette vederlag.

Artikel 7 - Statsborgere fra tredjelande med ret til vederlag

27. Europa-Parlamentet foreslog redaktionelle ændringer af artikel 7 (ændringsforslag 24), navnlig for ikke blot at henvise til dette direktiv, men også til den relevante nationale lovgivning, for så vidt som den af direktivet resulterende harmonisering ikke er fuldstændig. Kommissionen medtog disse ændringer i det ændrede forslag. Rådet har, samtidig med at det har fulgt Europa-Parlamentets tilgang, dels erstattet udtrykket "deres egen lovgivning" med "den pågældende medlemsstats lovgivning" dels tilnærmet affattelsen af en del af denne bestemmelse til artikel 14b i Berner-konventionen (artikel 7, stk. 1, i den fælles holdning).

28. I sin bestræbelse for åbenhed har Rådet tilføjet et nyt stk. 2 til artikel 7, hvori Kommissionen får mulighed for til orientering at offentliggøre en vejledende liste over tredjelande, som opfylder betingelserne i stk. 1; Kommissionen har meddelt, at den har til hensigt at offentliggøre en sådan liste.

29. For at tage højde for artikel 3, stk. 2, i Berner-konventionen har Rådet endvidere tilføjet et nyt stk. 3 til artikel 7, hvori en medlemsstat får mulighed for, for så vidt angår artikel 7, at behandle ophavsmænd, der er statsborgere i et tredjeland, men har deres sædvanlige opholdssted i den pågældende medlemsstat, på samme måde som sine egne statsborgere.

Artikel 8 - Beskyttelsestiden for følgeret

30. Europa-Parlamentet foreslog i ændringsforslag 25 en redaktionel ændring af artikel 8. Kommissionen foretrak i det ændrede forslag hverken at henvise til rettens forlængelse eller udløb, men valgte derimod at bestemme, at følgerettens beskyttelsesperiode svarer til den, der er fastsat i artikel 1 i direktiv 93/98/EØF (i ophavsmandens levetid og 70 år efter vedkommendes død). Rådet har fulgt Kommissionens ændrede holdning på dette punkt (artikel 8, stk. 1, i den fælles holdning).

31. Rådet har dog indsat en bestemmelse om en midlertidig fravigelsesmulighed for så vidt angår anvendelsen af følgeretten for kunstnerens retssuccessorer efter kunstnerens død (artikel 8, stk. 2, i den fælles holdning). Denne fravigelsesmulighed kan kun anvendes af medlemsstater, som på nuværende tidspunkt ikke anvender følgeret, og formålet hermed er at give disse mulighed for at inkorporere denne ret i deres respektive lovgivninger, samt at give de økonomiske aktører i disse medlemsstater mulighed for at tilpasse sig gradvis til denne ret ved i første omgang kun at lade den gælde for ophavsmænd og først i anden omgang for disses retssuccessorer (betragtning 16). Denne fravigelse kan finde anvendelse i en overgangsperiode på ikke over ti år.

32. Rådet har endvidere i artikel 8, stk. 3, i den fælles holdning bestemt, at Kommissionen skal forelægge passende forslag (f.eks. en afkortning af overgangsperioden), hvis internationale forhandlinger fører til et resultat inden for de ti år. Der skal i den forbindelse erindres om, at Europa-Parlamentet i ændringsforslag 4 foreslog en ny betragtning om det formålstjenlige i sådanne internationale forhandlinger, og at Rådet har inkorporeret indholdet af dette forslag i sin fælles holdning (betragtning 7).

Artikel 9 - Ret til at indhente oplysninger

33. Europa-Parlamentet foreslog i ændringsforslag 26 at udvide den periode, hvor ophavsmanden til et værk kan forlange de oplysninger, der måtte være nødvendige for indfrielse af følgeretskravet, fra et til tre år. Kommissionen medtog dette ændringsforslags indhold i det ændrede forslag, og det samme har Rådet gjort i den fælles holdning. Rådet har præciseret, at denne periodes udløb beregnes i forhold til den 1. januar i det år, der følger efter den dato, hvor videresalget har fundet sted, hvilket er i overensstemmelse med almindelig praksis ved beregning af perioder inden for ophavsret. I øvrigt henviser Rådet ikke til ophavsmanden eller dennes befuldmægtigede, men til de "i artikel 6 omhandlede personer", hvorved ikke alene ophavsmanden omfattes, men også dennes retssuccessorer efter dennes død.

Artikel 10 - Anvendelse i tid

34. Rådet har ment det nødvendigt at tilføje en artikel om anvendelsen af direktivet i tid for at undgå enhver tvetydighed for så vidt angår anvendelse eller ikke-anvendelse af direktivet på sådanne værker i medlemsstater, hvor følgeretten endnu ikke anvendes, som er skabt inden direktivets transformationsdato; svaret, der gives, er, at direktivet finder anvendelse.

Artikel 11 - Revision (artikel 10 i Kommissionens forslag)

35. Europa-Parlamentet foreslog i ændringsforslag 27 at rykke Kommissionens første rapport frem fra den 1. januar 2004 til den 1. januar 2002 samt at fastsætte intervallet mellem de følgende rapporter til tre år i stedet for fem år. Kommissionen medtog ikke disse ændringer i det ændrede forslag. Rådet har fastsat en periode på tre år efter sidste frist for transformation af direktivet til forelæggelse af den første rapport, hvilket svarer til den af Europa-Parlamentet foreslåede frist (fra den 1. januar 1999 til den 1. januar 2002), og intervaller på fire år mellem de efterfølgende rapporter, hvilket ligger midt mellem Kommissionens og Europa-Parlamentets forslag (artikel 11, stk. 1, i den fælles holdning).

36. Europa-Parlamentet foreslog ligeledes at specificere visse elementer, der bør ofres særlig opmærksomhed i Kommissionens rapporter. Rådet har medtaget disse elementer i den fælles holdning og har tilføjet specifikke bemærkninger om konkurrencedygtigheden på markedet for moderne kunst og nutidskunst i Fællesskabet, om Fællesskabets stilling set i forhold til relevante markeder, hvor der ikke gælder nogen følgeret, indvirkningerne på det indre marked og effekten af indførelsen af følgeret i de medlemsstater, der endnu ikke anvender denne.

37. Rådet har indføjet en bestemmelse om nedsættelse af et kontaktudvalg bestående af repræsentanter for medlemsstaternes kompetente myndigheder og med en repræsentant for Kommissionen som formand (artikel 11, stk. 2 og 3, i den fælles holdning). Dette initiativ har hentet inspiration i Europa-Parlamentets forslag om et kontaktudvalg i sin udtalelse om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet(6).

Artikel 12 - Gennemførelse (artikel 11 i Kommissionens forslag)

38. Kommissionen foreslog i sit oprindelige forslag den 1. januar 1999 som sidste frist for transformation af direktivet. Da denne dato er overskredet, har Rådet foretrukket at fastsætte fristen for transformation til fem år efter begyndelsen af det år, der følger det år, hvor direktivet vedtages. Rådet finder, at en overgangsperiode på fem år er nødvendig for de medlemsstater, hvor der endnu ikke gælder nogen følgeret.

IV. KONKLUSION

39. Rådet har i den fælles holdning taget hovedparten af Europa-Parlamentets ændringsforslag til følge. Kommissionen har ikke kunnet tilslutte sig Rådets fælles holdning, hvilket skyldes længden af den overgangsperiode, som nogle medlemsstater får til at indføre følgeret for afdøde kunstneres retssuccessorer (artikel 8, stk. 2); hertil kommer, at gennemførelsesfristen er usædvanlig lang for et område under det indre marked, og disse to omstændigheder bevirker tilsammen, at harmoniseringen først får virkning efter 15 år. Rådet understreger, at overgangsperiodens maksimale længde er ti år, og at den eventuelt kan afkortes under de i artikel 8, stk. 3, omhandlede omstændigheder.

(1) EFT C 178 af 21.6.1996, s. 16.

(2) EFT C 132 af 28.4.1997, s. 88.

(3) EFT C 125 af 23.4.1998, s. 8.

(4) EFT C 75 af 10.3.1997, s. 17.

(5) Beløbene i ecu i Kommissionens forslag og Europa-Parlamentets ændringsforslag er overalt blevet erstattet af beløb i euro.

(6) Europa-Parlamentets udtalelse af 10.2.1999 (EFT C 150 af 28.5.1999, s. 171), ændringsforslag 58.