P6_TA(2005)0133

Den europæiske sikkerhedsstrategi

Europa-Parlamentets beslutning om den europæiske sikkerhedsstrategi (2004/2167(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til traktaten om en forfatning for Europa, som blev undertegnet i Rom den 29. oktober 2004,

- der henviser til den europæiske sikkerhedsstrategi, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 12. december 2003, efter et initiativ i den forbindelse fra det græske formandskab på det uformelle møde i Rådet (forsvarsministrene) (Kastellorizo, maj 2003) og konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki ( 19.- 20. juni 2003),

- der henviser til sin beslutning af 30. november 2000 om fastlæggelse af en fælles europæisk sikkerheds-og forsvarspolitik efter Köln og Helsinki [1],

- der henviser til sin beslutning af 10. april 2003 om den nye europæiske sikkerheds- og forsvarsstruktur — prioriteter og mangler [2],

- der henviser til sin beslutning af 10. marts 2005 om konferencen om revision af traktaten om ikkespredning af kernevåben i 2005 — kernevåben i Nordkorea og Iran [3],

- der henviser til forslaget om en hvidbog om europæisk forsvarspolitik, som blev forelagt af EU's Institut for Sikkerhedsstudier i maj 2004,

- der henviser til rapporten om en sikkerhedsdoktrin for EU, som blev forelagt EU's højtstående repræsentant for udenrigs- og sikkerhedspolitik den 15. september 2004 [4],

- der henviser til de forskellige programmer om konfliktforebyggelse, som EU-institutionerne har offentliggjort,

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget (A6-0072/2005),

A. der henviser til den fransk-britiske St. Malo-erklæring af 3.- 4. december 1998, som er en milepæl i den evolutionære udvikling af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP);

B. der henviser til den efterfølgende dagsorden for udvikling af ESFP, som blev fastlagt på Det Europæiske Råds topmøder i Köln ( 3.- 4. juni 1999), Helsinki ( 10.- 11. december 1999) og Göteborg ( 15.- 16. juni 2001),

C. der henviser til behovet for at styrke kontrollen med våbeneksport i og fra EU samt på internationalt plan,

D. der anerkender den vigtige rolle, som en række EU-bistandsprogrammer spiller, og som ubetinget bidrager til den økonomiske udvikling, til støtte til opbygningen af demokratiske institutioner, gennemførelsen af genopbygningsforanstaltninger, til udarbejdelse af makroøkonomiske programmer og til fremme af menneskerettigheder,

E. der anerkender, at den brede tilgang, som anbefales i den europæiske sikkerhedsstrategi, allerede benyttes aktivt i Balkanlandene, hvilket fremgår af den vifte af EU-instrumenter, som i øjeblikket anvendes til at skabe stabilitet i regionen: bistandsprogrammet Cards, de civile missioner Proxima og EUPM samt den militære mission Althea;

F. der anerkender den vedvarende støtte ifølge de sidste ti års offentlige meningsmålinger, som har vist, at over 60 % af EU's borgere går ind for en fælles EU-udenrigspolitik, og over 70 % går ind for en fælles forsvarspolitik; der dog er bekendt med andre meningsmålinger, der ikke viser nogen støtte til forhøjelse af militærudgifterne;

G. der noterer sig og beklager, at omfanget af Europa-Parlamentets inddragelse i ansvaret for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) ikke er blevet øget væsentligt, og at Parlamentet aldrig er blevet hørt om adskillige af Rådets afgørelser og aktioner, jf. artikel III-304 i traktaten om en forfatning for Europa; der alligevel anerkender den velvilje, som den højtstående repræsentant og hans tjenestegrene viser ved at holde Parlamentet underrettet og indgå i dialog med Parlamentet; der opfordrer den højtstående repræsentant og hans tjenestegrene til at fortsætte og styrke den gennemsigtige dialog med Parlamentet;

H. der uden præjudice for ovenstående punkt bemærker, at Unionen fortsat står til ansvar for aktioner, der udføres inden for rammerne af Unionens FUSP, over for de nationale parlamenter, især i relation til de medlemsstater, hvor parlamentets godkendelse er en forudsætning for gennemførelse af militære aktioner;

I. der anerkender, at enhver gennemførelse af aktioner og foranstaltninger, som ligger inden for rammerne af Unionens FUSP, skal ske under nøje overholdelse af folkeretten og principperne i FN's pagt, jf. artikel I-3 og III-292 i traktaten om en forfatning for Europa;

J. der henviser til, at mange EU-stater (bl.a... Det Forenede Kongerige, Tyskland, Spanien, Italien og Grækenland) har gjort deres egne erfaringer med forskellige former for terrorisme og de tilgrundliggende ideologier og i nogle tilfælde fortsat gør erfaringer hermed;

K. der henviser til, at den islamiske terrorisme i en overskuelig fremtid vil være den største udfordring også for EU, især, hvis det skulle lykkes for terroristerne at få kontrol over masseødelæggelsesvåben;

L. der henviser til, at den europæiske sikkerhedsstrategi er en del af den omfattende FUSP og ESFP, hvor hele spektret af EU's politiske handlingsmuligheder, herunder de diplomatiske, økonomiske og udviklingspolitiske, kan komme til anvendelse;

Det europæiske sikkerhedsmiljø

1. understreger, at der kun med en bred definition af begrebet sikkerhed i tilstrækkelig grad kan tages hensyn til, hvordan både politisk demokratiske faktorer (såsom krænkelse af menneskerettigheder, vilkårlig diskriminering af særlige grupper af borgere, undertrykkende regimer) og den omfattende række sociale, økonomiske og miljømæssige faktorer (såsom fattigdom, hungersnød, sygdom, analfabetisme, knaphed på naturressourcer, nedbrydning af miljøet, illoyale handelsforbindelser, osv.) bidrager til eksisterende regionale konflikter, staters sammenbrud, kriminelle netværk og terrornetværk, selv om ovennævnte faktorer på ingen måde og under nogen form kan retfærdigøre sidstnævntes aktioner;

2. bifalder derfor den brede definition af begrebet sikkerhed i den europæiske sikkerhedsstrategi (ESS); er enig i det synspunkt, som anføres i ESS, nemlig at hovedtruslerne mod vores globale sikkerhed i øjeblikket er terrorisme, spredningen af masseødelæggelsesvåben, uløste regionale konflikter, stater, der er brudt sammen eller ved at bryde sammen; understreger, at disse trusler hverken primært kan tackles eller udelukkende kan afværges gennem militære midler;

3. drager derfor den samme konklusion, som anføres i ESS, nemlig at en kombination af forskellige bistandsprogrammer og -instrumenter, herunder også de udviklingspolitiske, på både EU-plan og medlemsstatsplan og diplomatisk, civil og militær kapacitet og ekspertise bedst bidrager til en mere sikker verden;

4. understreger følgelig indtrængende behovet for en praktisk omsætning af begrebet sikkerhedsmiljø inden for Unionens eksisterende strukturer, så kriser kan påvises i tide til, at Unionen kan nå at handle proaktivt; anbefaler i denne forbindelse, at der gøres øgede bestræbelser på at oprette et varslingssystem, der tidligt kan advare om trusler, under udnyttelse af innovative teknologier fra det civile IT-område til nyhedsanalyse og -vurdering; mener i denne forbindelse, at det også ville være hensigtsmæssigt at oprette specialiserede "tension detection centres", der ville kunne oprettes såvel inden for rammerne af den kommende europæiske udenrigstjeneste som gennem tjenester uden for Den Europæiske Union, såsom f.eks. Den Afrikanske Union, for i visse særlig krisefølsomme regioner at erkende årsagerne til konflikter, berette om samt bidrage til at løse disse konflikter, hvorved det ville kunne undgås, at volden eskalerer; understreger endvidere i denne forbindelse, at det er vigtigt, at forebyggelsen af konflikter og bekæmpelsen af terrorisme medtages inden for alle områder af EU-politikken;

Strategiske mål for EU

5. er helt enig i de strategiske mål for EU, som anføres i ESS, nemlig imødegåelse af trusler, opbygning af sikkerhed i Unionens naboområder og styrkelse af den internationale orden ved effektiv handling gennem effektive multilaterale strukturer; understreger, at ESS' målsætning rækker langt ud over den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks militære aspekter;

6. konstaterer, at det ved imødegåelse af trusler vil være nødvendigt at fastslå, hvorvidt der er tale om regionale og/eller globale trusler, så Unionen effektivt kan mobilisere de tilgængelige instrumenter og ressourcer med henblik på at løse problemet; konstaterer, at opbygningen af sikkerhed i Unionens naboområder i høj grad sigter mod at imødegå regionale trusler, hvorimod globale trusler skal imødegås via effektive multilaterale internationale strukturer, hvor EU er en drivkraft; konstaterer dog, at multilaterale organisationer og strukturer også kan opfordres til at deltage i indsatsen mod regionale trusler;

7. er helt enig i den vurdering, som kommer til udtryk i Unionens nye naboskabspolitik og ESS, nemlig at Unionens naboområder er et videre begreb, som ikke kun omfatter de østeuropæiske lande, der grænser op til EU, men også regioner længere mod øst og syd, f.eks. Kaukasus, Mellemøsten og Nordafrika; konstaterer, at denne politik er i overensstemmelse med Unionens fortsatte bestræbelser på at finde en løsning på den arabisk-israelske konflikt, også via Barcelona-processen; understreger, at demokrati og retsstatsprincippet er de vigtigste forudsætninger for folkeslagenes fredelige sameksistens;

8. understreger FN's ledende funktion inden for de multilaterale institutionelle rammer og nødvendigheden af, at EU spiller en førende rolle med hensyn til at styrke denne uundværlige institutions strukturer og kapaciteter; noterer sig i denne forbindelse den rapport, som FN's generalsekretær præsenterede den 21. marts 2005 om større frihed, udvikling, sikkerhed og menneskerettigheder for alle; hilser denne rapport velkommen — uden præjudice for en eventuel nærmere vurdering foretaget af Parlamentet på et senere tidspunkt — som udgangspunkt for en åben diskussion om reformering af FN, således at organisationen kan tage det 21. århundredes udfordringer op; opfordrer EU og medlemsstaterne til at koordinere deres holdninger inden for rammerne af disse drøftelser i fuld erkendelse af den vedvarende tilslutning, der fremgår af de offentlige meningsmålinger, til en stærkere repræsentation af FUSP/ESFP gennem EU, end tilfældet er i øjeblikket;

9. understreger desuden nødvendigheden af, at Unionen spiller en førende rolle i samarbejdet med andre internationale og regionale organisationer, som fremmer fred og sikkerhed i verden; fremhæver især behovet for fuldt samarbejde med OSCE;

10. understreger betydningen af, at EU forfølger en konsekvent og retfærdig udviklingspolitik for effektivt at bidrage til millennium-udviklingsmålene, som der er generel enighed om;

De seneste milepæle inden for ESFP

11. noterer sig den værdifulde erfaring, som er opnået gennem civile missioner og politimissioner i løbet af de seneste to år, herunder den internationale politistyrkes (nu EUPM's) udøvelse af kontrol i Bosnien-Hercegovina siden 2003, Proxima i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Eujust Themis i Georgien; bifalder endvidere den forestående oprettelse af en EU-politistyrke i Den Demokratiske Republik Congo (EUPOL Kinshasa);

12. anerkender det betydelige fremskridt, der er gjort med udvidelsen af Unionens militære kapacitet; understreger samtidig betydningen af Berlin Plus-aftalen med NATO, som muliggjorde EU's første militære mission, Concordia, i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Althea-missionen til Bosnien-Hercegovina; anerkender den store fleksibilitet i Unionens rammer for ESFP, som gav mulighed for udførelse af operation Artemis i Den Demokratiske Republik Congo;

13. understreger de positive bidrag, som EU's Situationscenter allerede har ydet ved at kombinere alle foreliggende civile, militære og diplomatiske efterretninger med henblik på vægtige baggrundsanalyser af enhver given situation; opfordrer medlemsstaterne til yderligere at øge deres informationsdeling med Situationscentret, så opfyldelsen af de i ESS anførte ambitioner ikke hindres unødigt;

14. understreger, at det er kombinationen af civile og militære komponenter, der giver ESFP dens unikke karakter og merværdi, og konstaterer, under hensyn til ovennævnte resultater, at EU i fremtiden i stigende grad vil blive mødt med udfordringen om at finde en god og passende balance mellem militære og civile komponenter med henblik på at opfylde ESS' målsætninger og handle i dens ånd; er af den opfattelse, at missionen Althea i Bosnien-Hercegovina vil give værdifuld erfaring i den henseende, for så vidt Unionen vil være i stand til at koordinere sin militære indsats med de aktuelle civile operationer og programmer;

Fremskridt mod det overordnede mål for 2010 og hen imod et overordnet civilt mål for 2008

15. bifalder målsætningerne i det overordnede mål for 2010, der formelt blev vedtaget af Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 17. maj 2004, og enigheden om udarbejdelse af et overordnet civilt mål for 2008, som blev vedtaget af Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 13. december 2004, som et middel til at koncentrere indsatsen for at give EU de nødvendige kapaciteter til at forfølge ESS' strategiske mål; mener, at disse indholdsmæssige og tidsmæssige mål bør konkretiseres i en hvidbog;

16. anerkender i den forbindelse det fremskridt, som blev gjort på Rådets (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) møde den 22. november 2004, for så vidt angår videreudviklingen af konceptet kampgrupper til hurtig udsendelse i forbindelse med intensive militære operationer; konstaterer, at disse kampgrupper først og fremmest skal tages fra de binationale og multinationale styrker, der allerede eksisterer i EU; noterer sig også den aftale, som Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) har indgået om udarbejdelse af det overordnede civile mål for 2008, og glæder sig over den heri erklærede hensigt om at gøre de hidtidige instrumenter mere omfattende og effektive, således at kombinationen af forskellige integrerede kontingenter kan foretages på grundlag af de specielle behov på stedet; anerkender derfor, at den fremtidige civile krisestyring som et led i ESFP de facto vil gå videre end de hidtil i Feira fastlagte fire prioriterede områder (politiet, retsstatsprincippet, civil forvaltning og civil beskyttelse);

17. understreger især med henblik på opnåelse af kampgruppernes fulde operative mobilitet inden 2005 betydningen af Den Globale Strategi for Deployeringsevne og glæder sig i denne forbindelse over de bidrag, som koordineringscentrene i Athen og Eindhoven har ydet på området for militærtransport;

18. bifalder i den henseende endvidere Det Europæiske Råds formelle vedtagelse af forslaget om en civilmilitær celle inden for Den Europæiske Unions Militærstab; konstaterer, at den civil-militære celle vil spille en særlig vigtig rolle i den strategiske planlægning af alle operationer (dvs. civile, militære og civil-militære) og — fra 2006 — etableringen af et operationscenter for autonome EU-missioner i tilfælde, hvor der ikke er udpeget et nationalt hovedkvarter; understreger desuden den civil-militære celles betydning i forbindelse med udvikling af principper og modeller til styring af den civil-militære kontaktflade; anerkender dog, at mange af disse principper og modeller vil blive udledt af igangværende og fremtidige operationer;

19. påpeger med henblik på planlægning af fremtidige blandede civil-militære EU-missioner forslagene og idéerne, der er indeholdt i rapporten om en human sikkerhedsdoktrin for Europa; glæder sig i denne forbindelse ikke kun over den nuværende udvikling inden for ESFP, som f.eks. oprettelsen af en civil-militær celle, der er i overensstemmelse med den generelle kurs i rapporten men også over den fremtidige oprettelse af et frivilligt europæisk korps for humanitær bistand i henhold til artikel III-321, stk. 5, i traktaten om en forfatning for Europa; bemærker imidlertid, at det frivillige europæiske korps for humanitær bistand i denne artikel hovedsageligt er tænkt som "ramme for europæiske unges fælles bidrag"; anmoder derfor om, at rammen herfor enten udvides eller suppleres med oprettelsen af et supplerende "korps, således at der kan trækkes på de ældre og erfarnes ekspertise med henblik på at skabe et fungerende korps mere i lighed med det europæisk civile fredskorps, hvilket Europa-Parlamentet har foreslået ved adskillige lejligheder;"

20. noterer sig, at Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) ligeledes den 7. januar 2005 — delvist på grundlag af de foreløbige forslag fra kommissæren for eksterne anliggender — har anmodet sine ansvarlige underorganer og Kommissionen om at undersøge mulighederne for opbygningen af Unionens krisereaktionskapaciteter i forbindelse med katastrofehjælp;

21. opfordrer indtrængende Rådet og Kommissionen til at sikre komplementaritet og sammenhæng mellem de eksisterende instrumenter og kapaciteter samt forelægge nye forslag, især vedrørende den tætte forbindelse mellem konfliktforebyggelse og krisestyring; mener, at en målelig succes af dette arbejde, der endnu ikke er fuldført, kan betragtes som et fremskridt med henblik på den fremtidige oprettelse af en Tjeneste for EU's Optræden Udadtil;

22. glæder sig over visse medlemsstaters initiativ til oprettelse af en europæisk gendarmeristyrke og deres vilje til at stille den til rådighed til EFSP-formål; fremhæver, at denne styrke vil være særlig nyttig med hensyn til at sikre overgangen fra en næsten rent militær operationsfase til en blandet eller rent civil fase;

23. fremhæver behovet for, ved hjælp af en effektiv gennemførelse af EU's uddannelseskoncept inden for ESFP, at udvikle en europæisk sikkerhedskultur, som øger interoperabiliteten mellem alle de aktører, der er involveret i EU's krisestyring; understreger i den forbindelse, at det er nødvendigt at oprette et europæisk sikkerheds- og forsvarsakademi, som stiller kvalificerede personer, der er i stand til effektivt at behandle alle spørgsmål vedrørende ESFP, til rådighed for EU-institutioner og medlemsstater; mener, at der ligeledes skal ligge fornuftige organisatoriske og financielle bestemmelser til grund for et sådant akademi;

24. noterer sig med tilfredshed den hurtige oprettelse af Det Europæiske Forsvarsagentur, som skete inden den formelle vedtagelse af traktaten om en forfatning for Europa; konstaterer, at agenturets aktiviteter vil gavne Unionen, ikke kun ved at forbedre forsvarskapaciteten til krisestyring, men også ved at bevirke en rationalisering af medlemsstaternes forsknings- og udviklingsomkostninger og på lang sigt bidrage til at skabe et europæisk våbenmarked; mener, at Det Europæiske Forsvarsagentur især skal lægge vægt på våben til og bevæbning af kampgrupper og sikre deres kompatibilitet; kræver, at kampgrupperne som førsteprioritet forsynes med nyt, fælles udstyr; advarer dog om, at agenturets fremtidige resultater i høj grad vil afhænge af medlemsstaternes (politiske) velvilje; kræver, at der stilles tilstrækkelige budgetmidler til rådighed til gennemførelsen af våbeninitiativer under ledelse af Det Europæiske Forsvarsagentur; konstaterer desuden i den forbindelse, at agenturet ikke må hindres i at forfølge langsigtede kapacitetsmål — mål, der ligger længere ude i fremtiden end det overordnede mål for 2010 — så Unionens indsats for at opfylde målsætningerne i ESS fremmes;

25. betragter en europæisk rumpolitik som en af de vigtigste strategiske udfordringer for Unionen i det 21. århundrede; henviser til, at der inden for telekommunikation og efterretning udvikles talrige projekter sideløbende, hvilket mindsker effektiviteten og øger udgifterne; kræver, at disse projekter, som f.eks. det franske Helios-satellitsystem og det tyske system Sar Lupe, fusioneres som et led i den europæiske sikkerhedsforskning;

26. glæder sig over Kommissionens bestræbelser på at fremme sikkerhedsforskningen inden for Unionen i nær fremtid; går derfor ind for oprettelsen af et selvstændigt europæisk sikkerhedsforskningsprogram inden for de næste forskningsrammeprogrammer med instrumenter, regler og finansieringsmodeller egnede til sikkerhedsspørgsmål og svarende til henstillinger fra Gruppen af Fremtrædende Personer; henviser ganske vist til risikoen for overlapninger med agenturets forskningsinitiativer; opfordrer som følge heraf Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne til at opretholde nære arbejdsforbindelser med henblik på at undgå denne risiko; anbefaler i denne forbindelse — sideløbende med den teknologidrevne forskning — at der fokuseres på udvikling af fælles modeldannelses- og simulationskompetance samt evne til at analysere trusler og sikkerhedskoncepter under udnyttelse af de sammenlignelige fordele i den pågældende sammenhæng;

Kapacitetsmangler

27. noterer sig følgende tre kategorier af væsentlige mangler, der i alvorlig grad kan påvirke Unionens evne til at gennemføre både civile krisestyringsoperationer og invensive humanitære interventioner, hovedsagelig under anvendelse af militære midler, f.eks. for at standse humanitære katastrofer af samme omfang som katastrofen i Rwanda:

a) utilstrækkelige styrker til at gennemføre den nødvendige rotation (1/3 udsendes, 1/3 træner, 1/3 hviler) i forbindelse med disse langvarige intensive operationer

b) mangel på permanent og stor lufttransportkapacitet til befordring af styrker til udlandet

c) utilstrækkelig kommando-, kontrol- og kommunikationskapacitet samt utilstrækkelige efterretnings-, overvågnings- og observationsressourcer inden for de kollektive ESFP-rammer;

28. konstaterer, at den løbende udvikling af kampgrupper i høj grad vil afhjælpe den første mangel; bemærker, at den planlagte konstruktion af A400 M-transportfly ikke i fuldt omfang vil afhjælpe den anden mangel, og henstiller, at der iværksættes foranstaltninger for yderligere at afhjælpe manglen; opfordrer dog til, at det overvejes at etablere en rotationsordning for udsendelse af styrker; kræver med henblik på en sådan rotationsordning, at der fastlægges fælles normer for uddannelsen, f.eks. på helikopterområdet; mener, at beredskabsevnen kunne øges, og udgifterne mindskes gennem en uddannelsessammenslutning; opfordrer kraftigt til, at der i forbindelse med sidstnævnte mangel træffes foranstaltninger for at gøre det muligt for EU at gennemføre missioner, hvor der kræves støtte fra militære styrker, men uden at det er nødvendigt at trække på NATO's eller en medlemsstats ressourcer; påpeger, at sådanne foranstaltninger realistisk set kan indebære sammenlægning af medlemsstaternes eksisterende ressourcer og kapacitet med henblik på at etablere en kommunikationsbase eller et kommunikationsnetværk med dobbelt anvendelse, som står til ESFP's tjeneste;

29. understreger endvidere, at målene og målsætningerne i det overordnede mål for 2010 ikke er tilstrækkelige til at foretage mere intensive missioner eller missioner af over et års varighed; opfordrer derfor Kommissionen til i nært samarbejde med Rådet at forelægge en hvidbog om de praktiske krav i forbindelse med udviklingen af ESFP og ESS, således at debatten om udviklingen af en fremtidig europæisk forsvarsstrategi ligeledes fremmes yderligere;

Kontrol med våbeneksport og ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben og lette våben

30. anerkender inden for rammerne af Unionens FUSP den overordnede sammenhæng mellem den europæiske strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben, som formelt blev vedtaget af Det Europæiske Råd i december 2003, og de strategiske mål i den europæiske sikkerhedsstrategi; noterer sig med tilfredshed den højtstående repræsentants personlige repræsentants indsats for at få gennemført strategiens kapitel III, især den prioritetsliste, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i december 2004;

31. er enig i, ligesom det fremgår af den europæiske sikkerhedsstrategi, at spredningen af masseødelæggelsesvåben er den potentielt største trussel for vores sikkerhed, og henstiller i overensstemmelse med bestemmelserne i den europæiske sikkerhedsstrategi til, at EU gør brug af alle de instrumenter, den råder over, til at overvinde den trussel, der er forbundet med masseødelæggelsesvåben, og bemærker i den forbindelse, at den eventuelle kombination af terrorisme og masseødelæggelsesvåben kræver en hurtig og hensigtsmæssig reaktion;

32. understreger, at det er nødvendigt, at Den Europæiske Union tager initiativ til at styrke den internationale våbenkontrolordning og således bidrager til en styrkelse af den effektive multilateralisme i forbindelse med den internationale orden; noterer sig endvidere overensstemmelsen mellem indsatsen for at integrere aspekterne af ikke-spredning i EU's naboskabspolitik og den overordnede strategiske målsætning om at opbygge sikkerhed i Unionens naboområder;

33. bifalder den planlagte integration af klausuler om ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben i alle fremtidige partnerskabs- og samarbejdsaftaler mellem EU og tredjelande, f.eks. partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Tadsjikistan af 11. oktober 2004 [5] samt udkastet til en associeringsaftale med Syrien, som afventer godkendelse;

34. glæder sig over, at EU fører forhandlinger med Iran som regional magt med henblik på at forhindre spredning af atomvåben i forbindelse med de legitime økonomiske og regionale sikkerhedsmæssige interesser; konstaterer, at denne politik er udtryk for en udenrigs- og sikkerhedspolitik, der er baseret på principperne i international ret og på multilateralisme i det internationale samfunds interesse; bifalder, at EU's og USA's holdninger over for Iran i betragtelig grad har nærmet sig hinanden;

35. noterer sig den igangværende peer review af EU's eksportkontrolsystem; konstaterer, at denne reviews første fase, som blev gennemført i foråret 2004, først og fremmest viste et behov for, at medlemsstaterne kollektivt (dvs. EU) og individuelt indfører en mere proaktiv tilgang til kontrollen af eksport af artikler med dobbelt anvendelse; opfordrer medlemsstaterne til ufortøvet at følge de henstillinger, som bygger på dette resultat, og til i højere grad at benytte EU's Situationscenter til informationsudveksling, både i denne henseende og generelt; glæder sig over EU's bestræbelser på i størst muligt omfang at koordinere og organisere en fælles EU-holdning i forbindelse med de forskellige eksportkontrolordninger og bifalder endvidere EU's bestræbelser på at inddrage de nye medlemsstater i de forskellige eksportkontrolordninger;

36. noterer sig de aktuelle praktiske vanskeligheder ved at gennemføre strategien mod spredning af masseødelæggelsesvåben, som navnlig skyldes de forskellige kilder og procedurer i forbindelse med mobilisering af budgetmidler; opfordrer Rådet og Kommissionen til sammen med Parlamentet at indgå i en dialog om strømlining og forenkling af disse procedurer med henblik på at vedtage de nødvendige ændringer inden for rammerne af det relevante nye finansielle instrument for budgetperioden 2007-2013;

37. understreger behovet for yderligere at styrke EU's adfærdskodeks for våbeneksport og i så stort et omfang som muligt at øge EU's bidrag til bekæmpelse af spredningen af håndvåben og lette våben, især ved at udarbejde en traktat om international våbenhandel;

38. opfordrer de i ikke-spredningstraktaten definerede kernevåbenstater, især USA, Kina og Rusland, til i betragtning af den voksende fare for terrorisme og udbredelsen af masseødelæggelsesvåben til at revidere deres egen kernevåbenpolitik i ikke-spredningstraktatens ånd; beklager derfor den amerikanske regerings bestræbelser gennem de sidste fire år på at fremme forskning og udvikling af nye kernevåben samt dens afvisende holdning til ratifikationen af traktaten om et altomfattende forbud mod atomprøvesprængninger; er bekymret over Ruslands mangelfulde indsats for at sikre sine atomlagre; er foruroliget over Kinas drastiske forhøjelse af militærudgifterne med 12,6 %, den omfattende modernisering af dets nukleare styrker samt den voksende import af moderne våbenteknologier;

Budgetmæssige udfordringer

39. konstaterer, at den største trussel mod ESS' sammenhæng og succes stadig er risikoen for utilstrækkelige budgetressourcer over hele spektret af EU-politikker og -instrumenter; noterer sig i den forbindelse den særlige betydning af EU's bistandsprogrammer og deres væsentlige bidrag til den omfattende, proaktive tilgang, som kommer til udtryk i ESS; kræver, at dette ikke bliver glemt i de igangværende forhandlinger om de finansielle overslag for 2007-2013;

40. henviser også til, at ESS's effektivitet og især ESFP's effektivitet i stor udstrækning afhænger af medlemsstaternes udgifter udenfor rammerne af EU; henstiller i denne forbindelse til en mere hensigtsmæssig og effektiv anvendelse af de nationale udgifter på forsvarsområdet, hvilket f.eks. kunne opnås i visse medlemsstater gennem en hurtigere modernisering af deres væbnede styrker og en omstrukturering heraf, såvel som gennem oprettelsen af en mekanisme til vurdering af forsvarsudgifternes andel af medlemsstaternes BNP; opfordrer følgelig indtrængende medlemsstaterne til at samarbejde med agenturet på dette punkt;

41. beklager, at artikel III-313 i traktaten om en forfatning for Europa fastholder status quo for dobbeltbudgettering i forbindelse med FUSP-operationer; bemærker Rådets bestræbelser på at sikre større gennemsigtighed i mekanismen (Athena) til forvaltning af de fælles udgifter til operationer på militær- eller forsvarsområdet uden for Unionens budget [6]; understreger dog sin faste overbevisning om, at fortsat adskillelse af finansieringen af fælles udgifter til civile operationer via Unionens budget og til operationer, der har indvirkning på militær- eller forsvarsområdet uden for Unionens budget i stigende grad vil vise sig at være uholdbar, da missioner, som udføres inden for rammerne af FUSP, i tiltagende grad vil være blandede som f.eks. den civil-militære celle;

42. påpeger i den forbindelse de betydelige problemer, som de aktuelle licitationsprocedurer skaber i forbindelse med organisation af hurtige reaktioner inden for ESFP; opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til hurtigst muligt at afslutte deres grundige undersøgelse med henblik på særlige procedurer eller undtagelser for fremtidige ESFP-foranstaltninger og -operationer inden for rammerne af finansforordningen [7];

Transatlantiske forbindelser

43. noterer sig den betydelige overensstemmelse mellem den globale trusselsvurdering i henholdsvis ESS og USAs nationale sikkerhedsstrategi; er af den opfattelse, at denne overensstemmelse bør ses som et grundlag, hvorpå EU og USA kan genskabe en dialog mellem ligeværdige partnere og nå til enighed om løsning af spørgsmål, som giver anledning til bekymring, f.eks. vedrørende tilladelse til at anvende militær magt og anvendelse af militær magt baseret på de relevante bestemmelser i FN's pagt og dens legitimerende rolle, samt om at styrke det transatlantiske sikkerhedssamarbejde generelt;

44. understreger, at et vigtigt element i den transatlantiske sikkerhedsdialog skal være rettet mod at sætte andre internationale organisationer såsom OSCE og navnlig Den Afrikanske Union i stand til at yde deres eget bidrag til den globale sikkerhed; understreger i den forbindelse nytten af uformelle multilaterale forbindelser som f.eks. kvartetten, når det drejer sig om at nå frem til en varig løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt;

45. udtrykker ønske om et stærkere samarbejde med USA om ikke-spredning og bekæmpelse af terrorisme; opfordrer dog EU og USA til at fortsætte deres positive dialog inden for disse områder og fuldt ud følge en handlingsplan for yderligere samarbejde i overensstemmelse med EU's og USA's erklæringer om bekæmpelse af terrorisme og ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben, som blev vedtaget på topmødet mellem EU og USA den 26. juni 2004; mener, at disse punkter bør tages op som et led i alle sikkerhedspolitisk relevante møder mellem EU og USA;

NATO

46. bemærker, at NATO i mange medlemsstaters øjne fortsat er garanten for deres sikkerhed i tilfælde af et væbnet angreb; er af den opfattelse, at nøgleordene for forbindelserne mellem EU og NATO fortsat bør være samarbejde og komplementaritet; foreslår i tråd hermed, idet der tages hensyn til de to organisationers forskellige karakter, drøftelser om en forbedret samordning af de nationale bidrag til NATO's reaktionsstyrke og til EU's overordnede mål for at undgå overlapning; henstiller til medlemsstaterne fortsat at reformere deres væbnede styrker med det formål at forbedre styrkernes gruppering, gøre det lettere at transportere dem og gøre deres indsats mere holdbar; bemærker i den forbindelse, at de fleste medlemsstater i en overskuelig fremtid fortsat skal stille selvsamme enheder til rådighed for NATO og EU, da der er mangel på enheder, der besidder de rigtige evner og kapaciteter; opfordrer på det kraftigste medlemsstaterne til fortsat at udvide puljen af eksisterende beredskabsstyrker, således at man i fremtiden hurtigt kan imødekomme både EU's og NATO's operationelle behov;

47. henviser til, at de nuværende problemer, der desværre på indeværende tidspunkt hindrer det nødvendige samarbejde mellem EU's militærudvalg og NATO, meget hurtigt vil kunne fjernes, hvis de pågældende politikere udviser god politisk vilje;

48. opfordrer Tyrkiet til inden for rammerne af NATO at skabe forudsætninger, som begunstiger et bedre og tvingende nødvendigt samarbejde mellem EU's militærudvalg og de relevante NATO-organer;

49. opfordrer det nye Europæiske Forsvarsagentur til at undersøge mulighederne for et samarbejde med NATO på våbenområdet og klart sørge for muligheden for et sådant samarbejde inden for rammerne af den administrative ordning, der på et givet tidspunkt skal undertegnes mellem de to parter som fastsat i artikel 25 i Rådets fælles aktion 2004/551/FUSP om oprettelse af Det Europæiske Forsvarsagentur [8];

50. noterer sig, at visse politikker og programmer inden for NATO (partnerskab for fred og Istanbulsamarbejdsinitiativet samt Middelhavs-dialogen) og EU (naboskabspolitikken og Barcelona-processen) supplerer hinanden; tilskynder begge parter til at undersøge, hvordan disse programmer og politikker mere effektivt kan styrke hinanden;

Indenlandsk sikkerhed og bekæmpelse af terrorisme

51. bemærker, at ESS tydeligt viser den udviskning, der sker af tidligere faste skel mellem intern og ekstern sikkerhed i den traditionelle opfattelse; konstaterer dog, at ESS kun i ringe grad forbinder de to begreber med henblik på en sammenhængende imødegåelse af trusler; tager ganske vist — på trods af denne begrebsmæssige forsømmelse — Rådets, Kommissionens og medlemsstaternes mangfoldige bestræbelser inden for områderne indre og eksterne anliggender til efterretning;

52. noterer sig inden for områderne forebyggelse af terrorisme, håndtering af følgerne og beskyttelse af kritiske infrastrukturer Kommissionens forslag vedrørende Argus-systemet, der vil være i stand til at rundsende information og koordinere reaktioner, og dets eventuelle sammenkobling både med et krisecenter og med et varslingsnetværk (CIWIN) til beskyttelse af kritiske infrastrukturer i EU;

53. noterer sig ligeledes i denne forbindelse Det Europæiske Råds krav, som er medtaget i det såkaldte "Haag-program" af 4.- 5. november 2004, til Rådet og Kommissionen om, at der — under fuld respekt for de nationale beføjelser — udarbejdes integrerede og koordinerede EU-krisestyringsordninger for kriser med grænseoverskridende følger inden for EU, som skal være gennemført senest 1. juli 2006;

54. glæder sig over det hidtil gennemførte eller indledte arbejde både på grundlag af ovennævnte forslag og krav og en række andre foranstaltninger og forslag, som traditionelt hører til den nationale indenrigspolitik; glæder sig ligeledes i denne forbindelse over den særlige rolle, som SITCEN vil komme til at spille ved udarbejdelsen af risikovurderinger og -analyser i forbindelse med potentielle terrormål; opfordrer i denne forbindelse til et uindskrænket samarbejde mellem alle efterretningsafdelinger i de nationale forsvarsministerier med henblik på oprettelse af en tilsvarende kapacitet inden for SITCEN;

55. glæder sig især over målet med en grænseoverskridende udveksling af informationer inden for efterretnings- og sikkerhedstjenesterne i henhold til disponibilitetsprincippet i det såkaldte "Haag-program" — der er fastlagt deri med henblik på den fremtidige udveksling af informationer om retshåndhævelse — hvorefter — under hensyntagen til de særlige forhold, der gør sig gældende for disse tjenesters arbejdsmetoder (f.eks. behovet for at beskytte de metoder, der anvendes til indsamling af oplysninger, informationskilderne og for at sikre, at oplysningerne fortsat behandles fortroligt efter udvekslingen) — oplysninger, som står til rådighed hos en tjeneste i en medlemsstat, stilles til rådighed for de tilsvarende tjenester i en anden medlemsstat;

56. er med hensyn til den interne sikkerhedspolitik dybt bekymret over medlemsstaternes utilstrækkelige gennemførelse af den antiterrorplan, der blev vedtaget i oktober 2001;

57. noterer sig EU's højtstående repræsentants rapport til Det Europæiske Råd den 16.- 17. december 2004 om integration af terrorismebekæmpelsen i EU's udenrigspolitik; noterer sig rapportens konklusion, hvorefter at kapaciteterne som et led i det overordnede mål for 2010 og det civile overordnede mål for 2008 bør tilpasses kravene i forbindelse med de forskellige mulige terrortrusler og scenarier — herunder en eventuel intervention i henhold til solidaritetsklausulen (artikel I-43 i forfatningen);

58. kræver inden for rammerne af den nye naboskabspolitik og som et led i EU's eksterne forbindelser generelt både en øget politisk dialog med tredjelande om terrorisme, der bl.a. omfatter nødvendigheden af et uindskrænket samarbejde med internationale og regionale organisationer, og streng anvendelse af klausulen i aftalerne med tredjelande om bekæmpelse af terrorisme, når der foreligger holdepunkter for terrortrusler eller særlige terrorhandlinger;

59. er ganske vist — på trods af respekten for det hidtidigt gennemførte arbejde med hensyn til at skabe en forbindelse mellem de to områder indre og ydre anliggender — bekymret over sammenhængen i og samordningen af dette arbejde og især den udstrækning, hvori der tages hensyn til de demokratiske frihedsrettigheder og retsstatsprincippet; opfordrer derfor indtrængende Udenrigsudvalget og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i Europa-Parlamentet til at finde en passende procedure til at udarbejde henstillinger om dette emne henvendt til både Rådet og Kommissionen for at kontrollere sammenhængen i og koordineringen af dette arbejde men også for at sikre, at borgernes og organisationernes civile og politiske rettigheder beskyttes, og således i givet fald udarbejde henstillinger til de pågældende udvalg i Parlamentet, som skal forelægges både for Rådet og Kommissionen;

Tjenesten for EU's Optræden Udadtil

60. glæder sig over traktaten om en forfatning for Europa, der er et vigtigt grundlag for opfyldelse og videreudvikling af ESS; mener, at oprettelsen af den nye Tjeneste for EU's Optræden Udadtil vil blive et overordentlig vigtigt instrument for FUSP's eksterne foranstaltninger og følgelig også for ESS; understreger, at en effektiv ESS i fuldt omfang skal udnytte de tilgængelige diplomatiske kapaciteter (dvs. EU's udenrigsminister og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (artikel I-28 og III-296, stk. 3)) og om nødvendigt de militære kapaciteter (dvs. det permanente strukturerede samarbejde mellem medlemsstaterne med henblik på intensive missioner, der kræver større militær kapacitet (artikel I-41, stk. 6, og III-312 samt protokollen herom);

61. opfordrer Rådet og Kommissionen til øjeblikkeligt at tage de nødvendige skridt for at integrere deres aktiviteter i samarbejdets ånd inden den endelige ratifikation af traktaten om en forfatning for Europa; understreger, at Parlamentet vil vurdere denne indsats på en positiv og konstruktiv måde og vil bedømme alle foreslåede aktioner og foranstaltninger i overgangsperioden på grundlag af deres kvalitet i stedet for deres oprindelse for at skabe en velfungerende og effektiv Tjeneste for EU's Optræden Udadtil; understreger, at Parlamentet også vil vurdere disse anstrengelser på baggrund af, om den politiske vilje, der kommer til udtryk i forfatningen, respekteres med hensyn til tilrettelægge af en fælles politik, således at Europa kan tale med én stemme på verdensplan;

*

* *

62. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes parlamenter, FN's og OSCE's generalsekretær og Europarådets formand.

[1] EFT C 228 af 13.08.2001, s. 173.

[2] EUT C 64 E af 12.03.2004, s. 599.

[3] Vedtagne tekster, P6_TA(2005)0075.

[4] The Barcelona Report of the Study Group on Europe's Security Capabilities.

[5] EUT L 340 af 16.11.2004, s. 21.

[6] Rådets afgørelse 2004/197/FUSP af 23. februar 2004 om oprettelse af en mekanisme til administration af finansieringen af de fælles udgifter til EU-operationer, der har indvirkning på militær- eller forsvarsområdet (EUT L 63 af 28.2.2004, s. 68).

[7] Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1).

[8] EUT L 245 af 17.7.2004, s. 17.

--------------------------------------------------