Europa-Parlamentet slog til lyd for en solid europæisk søjle for sociale rettigheder, der styrker de sociale rettigheder, giver en positiv indvirkning på borgernes liv på kort og mellemlang sigt og giver støtte til europæisk integration i det 21. århundrede. Det Europæiske Råd understregede, at der er behov for at håndtere økonomisk og social usikkerhed som en prioritet, og opfordrede til at skabe en lovende fremtid for alle, sikre vores levevis og skabe bedre muligheder for de unge. Lederne af 27 medlemsstater og af Det Europæiske Råd, Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen forpligtede sig på Romdagsordenen. Forpligtelsen bygger på principperne om bæredygtig vækst og fremme af økonomiske og sociale fremskridt såvel som samhørighed og konvergens, samtidig med at det indre markeds integritet fastholdes. Arbejdsmarkedets parter har forpligtet sig til fortsat at bidrage til et Europa, der leverer resultater for sine arbejdstagere og virksomheder.

Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde indeholder bestemmelser om Unionens beføjelser bl.a. vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed (artikel 45-48), etableringsretten (artikel 49-55), social- og arbejdsmarkedspolitikken (artikel 151-161), fremme af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter (artikel 154), herunder aftaler indgået og iværksat på EU-plan (artikel 155), lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde (artikel 157), bidrag til udviklingen af et højt uddannelsesniveau og erhvervsuddannelsesniveau (artikel 165 og 166), Unionens indsats som supplement til de nationale politikker og til fremme af samarbejdet på sundhedsområdet (artikel 168), økonomisk, social og territorial samhørighed (artikel 174-178), udarbejdelse og overvågning af gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker (artikel 121), fastlæggelse og gennemgang af gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelsen (artikel 148) og mere generelt tilnærmelse af lovgivningerne (artikel 114-117).

Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret for første gang på Det Europæiske Råds møde i Nice den 7. december 2000, sikrer og fremmer en række grundlæggende principper, som er af afgørende betydning for den europæiske sociale model. Bestemmelserne i dette charter er rettet til Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer under iagttagelse af nærhedsprincippet samt til medlemsstaterne, dog kun når de gennemfører EU-retten.

I henhold til artikel 151 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen og medlemsstaterne, der er opmærksomme på de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, som bl.a. er fastlagt i den europæiske socialpagt undertegnet i Torino den 18. oktober 1961 og fællesskabspagten af 1989 om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, have som mål at fremme beskæftigelsen, en forbedring af leve- og arbejdsvilkårene for herigennem at muliggøre en udjævning af disse vilkår på et stadigt stigende niveau, en passende social beskyttelse, dialogen på arbejdsmarkedet, en udvikling af de menneskelige ressourcer, der skal muliggøre et varigt højt beskæftigelsesniveau, og bekæmpelse af social udstødelse.

I henhold til artikel 9 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen ved fastlæggelsen og gennemførelsen af sine politikker og aktiviteter tage hensyn til de krav, der er knyttet til fremme af et højt beskæftigelsesniveau, sikring af passende social beskyttelse, bekæmpelse af social udstødelse samt et højt niveau for uddannelse, erhvervsuddannelse og beskyttelse af menneskers sundhed.

I henhold til artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union er Unionens mål bl.a. at fremme befolkningernes velfærd og at arbejde for en bæredygtig udvikling i Europa baseret på en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne, hvor der tilstræbes fuld beskæftigelse og sociale fremskridt. Unionen skal bekæmpe social udstødelse og forskelsbehandling og fremme social retfærdighed og beskyttelse, ligestilling mellem kvinder og mænd, solidaritet mellem generationerne og beskyttelse af børns rettigheder.

Gennemførelsen af det europæiske indre marked i de sidste årtier har været ledsaget af udviklingen af en solid gældende EU-ret på det sociale område, som har ført til fremskridt, for så vidt angår fri bevægelighed, leve- og arbejdsvilkår, ligestilling mellem kvinder og mænd, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, social beskyttelse og uddannelse. Indførelsen af euroen har givet Unionen en stabil fælles valuta, som deles af 340 millioner borgere i nitten medlemsstater, gør deres dagligdag lettere og beskytter dem mod finansiel ustabilitet. Unionen er også blevet udvidet betydeligt, hvilket har øget de økonomiske muligheder og fremmet sociale fremskridt over hele kontinentet.

Arbejdsmarkeder og samfund er i hastig udvikling med nye muligheder og nye udfordringer som følge af globaliseringen, den digitale revolution, foranderlige arbejdsmønstre og den samfundsmæssige og demografiske udvikling. Udfordringer såsom en betydelig ulighed, langtidsledighed og ungdomsarbejdsløshed eller solidaritet mellem generationerne er ofte de samme i de forskellige medlemsstater, dog i forskelligt omfang.

Europa har vist, at det er indstillet på at overvinde den finansielle og økonomiske krise, og som et resultat af den målbevidste indsats er Unionens økonomi nu mere stabil med hidtil uset høje beskæftigelsesniveauer og en støt faldende arbejdsløshed. De sociale konsekvenser af krisen har imidlertid været omfattende – fra ungdomsarbejdsløshed og langtidsledighed til risiko for fattigdom – og håndteringen af disse konsekvenser har fortsat højeste prioritet.

De beskæftigelsesmæssige og sociale udfordringer, som Europa står over for, er i vidt omfang et resultat af forholdsvis beskeden vækst, som har rod i uudnyttet potentiale, for så vidt angår deltagelse på arbejdsmarkedet og produktivitet. Økonomiske og sociale fremskridt er tæt forbundet, og oprettelsen af en europæisk søjle for sociale rettigheder bør indgå som led i bredere bestræbelser på at udvikle en mere inklusiv og bæredygtig vækstmodel ved at forbedre Europas konkurrenceevne og gøre det til et bedre sted at investere, skabe arbejdspladser og fremme social samhørighed.

Den europæiske søjle for sociale rettigheder har til formål at tjene som rettesnor for effektive beskæftigelsesmæssige og sociale resultater som svar på nuværende og fremtidige udfordringer, der er direkte rettet mod at opfylde borgernes basale behov og sikre bedre vedtagelse og gennemførelse af sociale rettigheder.

Et stærkere fokus på beskæftigelsesmæssige og sociale resultater er af afgørende betydning for at øge modstandsdygtigheden og uddybe Den Økonomiske og Monetære Union. Derfor er den europæiske søjle for sociale rettigheder først og fremmest udtænkt til euroområdet, men den vil kunne anvendes i alle medlemsstater, der ønsker at være en del af den.

Den europæiske søjle for sociale rettigheder omfatter principper og rettigheder, der er afgørende for retfærdige og velfungerende arbejdsmarkeder og velfærdssystemer i Europa i det 21. århundrede. Den bekræfter nogle af de rettigheder, der allerede findes i gældende EU-ret. Den tilføjer nye principper til at håndtere udfordringer som følge af den samfundsmæssige, teknologiske og økonomiske udvikling.

De principper, der er nedfældet i den europæiske søjle for sociale rettigheder, vedrører EU-borgere og tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold. Når et princip henviser til arbejdstagere, vedrører det alle personer i beskæftigelse, uanset beskæftigelsens status, form og varighed.

Den europæiske søjle for sociale rettigheder er ikke til hinder for, at medlemsstaterne eller deres arbejdsmarkedsparter fastsætter mere ambitiøse sociale standarder. Der er navnlig intet i den europæiske søjle for sociale rettigheder, som må fortolkes, så det indskrænker eller modvirker rettigheder og principper, således som de på de respektive anvendelsesområder er anerkendt af EU-retten eller international ret og af internationale aftaler, som Unionen eller alle medlemsstaterne er part i, herunder den europæiske socialpagt undertegnet i Torino den 18. oktober 1961 og Den Internationale Arbejdsorganisations relevante konventioner og henstillinger.

At opnå resultater på grundlag af den europæiske søjle for sociale rettigheder er en fælles forpligtelse og et fælles ansvar for Unionen, dens medlemsstater og arbejdsmarkedets parter. Principperne og rettighederne i den europæiske søjle for sociale rettigheder bør gennemføres både på EU-plan og på medlemsstatsplan inden for deres respektive kompetenceområder og i overensstemmelse med nærhedsprincippet.