Updating the 2007 Joint EU Strategy on Aid for Trade

Velstand gennem handel og investeringer Ajourføring af den fælles EU-strategie for "Aid for Trade" 2007

Velstand gennem handel og investeringer

Ajourføring af den fælles EU-strategi for "Aid for Trade" 2007

1Indledning

Aid for Trade-initiativet er handelsrelateret bistand, som skal støtte partnerlandenes bestræbelser på at udvikle deres økonomiske kapacitet og udvide deres handel som en løftestang for vækst og fattigdomsbekæmpelse. Siden Verdenshandelsorganisationen (WTO) lancerede begrebet i 2005, er det blevet et veletableret område i udviklingssamarbejdet, som skal hjælpe udviklingslandene med at høste fordelene ved handel. Det dækker en lang række områder, herunder handelspolitik, handelsrelaterede regler og standarder, økonomisk infrastruktur (f.eks. energi, transport og telekommunikation) og opbygning af produktionskapacitet i eksportorienterede sektorer som landbrug, fiskeri og fremstillingsvirksomhed.

I et svar til WTO formulerede EU sin strategi for "Aid for Trade" – "Øget EU-støtte til handelsrelaterede behov i udviklingslande" – i 2007 som et fælles svar fra EU og medlemsstaterne for at hjælpe udviklingslandene og især de mindst udviklede lande med at blive integreret i et regelbaseret globalt handelssystem og bruge handel mere effektivt til at fremme vækst og mindske fattigdom.

10 år senere har de økonomiske forhold udviklet sig betydeligt med en stigning i antallet af stadig mere komplekse globale værdikæder. Den politiske baggrund har ligeledes ændret sig fundamentalt, både globalt – navnlig med dagsordenen for bæredygtig udvikling 2030 – og på EU-plan med den globale strategi for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik, den nye europæiske konsensus om udvikling og Handel for alle-strategien.

Formålet med denne meddelelse er at ajourføre den eksisterende Aid for Trade-strategi i lyset af denne udvikling. I meddelelsen foreslås en resultatorienteret og integreret tilgang til bistand til og investeringer i handel for så vidt muligt at udnytte de mange EU-politiske værktøjer, som findes, og øge deres samlede indvirkning på vækst og fattigdomsbekæmpelse. Der fokuseres på at skabe flere og bedre job og på de lande, hvor behovet er størst, navnlig de mindst udviklede lande.

2EU's handelsbistand i de seneste 10 år

Hvis man ser tilbage på de sidste 10 år, har EU og medlemsstaterne etableret sig som verdens største donor af handelsbistand, idet de tegner sig for en tredjedel af det samlede globale beløb. Samlet set steg EU's tilsagn til handelsbistand med over 85 % mellem 2007 og 2015 og nåede op på 96,79 mia. EUR. Alene i 2015 udgjorde tilsagnene et rekordstort beløb på 13,16 mia. EUR. Et vigtigt element i Aid for Trade-begrebet er handelsrelateret bistand, hvis mål på 2 mia. EUR blev nået i 2008, to år forud for tidsplanen. I 2015 var det årlige beløb nået op på hele 2,8 mia. EUR, hvilket bringer det samlede beløb i perioden 2007-2015 op på 21,5 mia. EUR. 37 % heraf blev tildelt til landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS). Bistanden til de mindst udviklede lande forblev stabil i absolutte tal og nåede næsten op på 18 mia. EUR i perioden 2007-2015 (19 % af EU's samlede handelsbistand), men faldt i relative tal, da EU's samlede handelsbistand voksede.

Rent kvalitativt opnåede EU's handelsrelaterede bistand væsentlige resultater på de fleste prioriterede områder. I de mindst udviklede lande og i områder med en ustabil situation lykkedes det med bistanden ofte at stabilisere eller endda udvide omfanget af samhandelen. EU's handelsbistand har også givet positive resultater gennem bredere regionale eller tematiske flerårige initiativer som f.eks. EU-bistand til AVS-stater med henblik på integration i det multilaterale handelssystem og at forberede dem på økonomiske partnerskabsaftaler.

Samtidig havde handelsbistanden kun i begrænset omfang formået at fremme og diversificere samhandelen for de fattigste lande og i ustabile områder . Trods betydelig støtte og toldfri adgang til EU-markedet for næsten alle deres varer ligger de mindst udviklede lande og lande i en ustabil situation fortsat i udkanten af verdensøkonomien. De mindst udviklede landes andel af fremstillingsvirksomheden på 12 % i 2015 var stadig et godt stykke under udviklingslandenes gennemsnit på 20 %. De mindst udviklede landes handelsunderskud på varer og tjenesteydelser er steget kraftigt mellem 2006 og 2015 fra 7,3 til 104,2 mia. USD, og de mindst udviklede landes andel af verdens eksport lå i 2015 fortsat under 1 %, selv om de udgør 12,8 % af den globale befolkning.

3En verdensøkonomi i forandring og den politiske kontekst

Globaliseringen af de økonomiske aktiviteter er ikke noget nyt fænomen, men drivkræfterne bag og tendenserne inden for globalisering ændrer sig hurtigt.

En vigtig tendens i dag er opblomstringen af globale og regionale værdikæder med internationale produktionsnetværk, som i stigende grad er baseret på handel mellem virksomheder og internt i virksomheder. Tjenesteydelser spiller en stadig større rolle i international handel, og digitaliseringen former den globale økonomi på nye måder, hvoraf mange endnu ikke er opdaget. Det er dog en stor udfordring, at mange udviklingslandes deltagelse i globale værdikæder og digitalisering fortsat er marginal. Mange udviklingslandes økonomier er fortsat kendetegnet ved en begrænset industrialisering, produktivitet og diversificering, da de stadig er afhængige af billig arbejdskraft, råvareeksport og billig primærproduktion. Der kræves derfor omfattende reformer og investeringer, som de officielle finansielle strømme ikke kan dække alene.

Den politiske kontekst har også ændret sig. Addis Abeba-dagsordenen, som blev vedtaget i 2015, omhandler de midler, som er nødvendige for at gennemføre 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling, som blev vedtaget kort tid efter. De understreger betydningen af international handel og investeringer fra den private sektor som et middel til gennemførelse sammen med den officielle udviklingsbistand (ODA). 2030-dagsordenen fastsætter det nye og generelle udviklingsparadigme for de kommende år baseret på integration af og indbyrdes afhængighed mellem alle 17 mål for bæredygtig udvikling og 169 mål, der er knyttet til de tre dimensioner af bæredygtig udvikling: den økonomiske, den sociale og den miljømæssige.

Parisaftalen om klimaændringer kræver strukturelle ændringer i produktions- og handelssystemer, så der skabes en ny kulstoffattig og klimarobust økonomi, som kan tilpasse sig og modvirke klimaændringerne. Overgangen til den cirkulære økonomi skaber nye økonomiske muligheder og innovation, som udviklingslandene i højere grad bør benytte sig af.

Denne nye kontekst afspejles i to grundlæggende politiske initiativer på EU-plan. Den første, den globale strategi for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik, kræver et lydhørt og sammenhængende EU, idet man derved kan få mest muligt ud af den brede vifte af politiske instrumenter, som Unionen råder over, hvor især udvikling og handel er vigtige værktøjer.

For det andet indføres paradigmeskiftet i 2030-dagsordenen med den nye europæiske konsensus om udvikling i EU's politik for udviklingssamarbejde. Den fokuserer på fattigdomsbekæmpelse i overensstemmelse med principperne for effektivt udviklingssamarbejde. Den opfordrer til at skabe synergier på tværs af politikker, bedre koordinering og sammenhæng blandt EU-aktører og -instrumenter og fremme af handel og ansvarlige investeringer i udviklingslandene til støtte for bæredygtig udvikling, hvorved den følger op på retningslinjerne i Kommissionens meddelelse om handel, vækst og udvikling, ajourført ved meddelelsen "Handel for alle" fra 2015.

To vigtige aspekter skyldes denne nye politiske kontekst. For det første bør den officielle udviklingsbistand målrettes de områder, hvor behovet er størst, især de mindst udviklede lande og ustabile områder. For det andet skifter fokus til i stedet at anvende den officielle udviklingsbistand mere strategisk som katalysator for mobilisering af andre offentlige og private finansielle strømme, såsom dem under EU's nye eksterne investeringsplan (EIP). I fremtiden vil flere offentlige og private investeringer blive en integreret del af EU's støtte til handel og behov for produktionskapacitet.