KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 26.05.1999 
KOM( 1999)235 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
om stabiliserings- og associeringspr_ocessen for landene i det sydøstlige Europa 
Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Forbundsrepublikken Jugoslavien, Den Tidligere 
Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien 

Indholdsfortegnelse 
l. Politisk sammenhæng . 
2. . EU' s nuværende regionale tilgang 
3.. Y deriigere udvikling af den regionale tilgang 
4. 
Bilag o Stabiliserings- og associeringsaftaler 
o Demokratisering, civilsamfund og institutionsopbygning 
o Retlige og indre anliggender 
o Handel 
o Økonomisk og finansiel bistand 
o Politisk dialog 
Almindelige konklusioner 
Landespecifikke konklusioner 
Bosnien-Hercegovina 
Kroatien 
Forbundsrepublikken Jugoslavien 
Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien 
Albanien 
l. 
2. EF-bistand tillandene i regionen siden 1991 
Udviklingen i landene under den regionale tilgang 
siden 1996, særlig med hensyn til overholdelse siden 
oktober 1998 af de med deri regionale tilgang 
forbundne betingelser 
2 3 
4 
5 
6 
8 
8 
8 
9 
10 . 
lO 
12 
12 
12 
13 
13 
14 
15 
17 

l. Politisk sammenhæng 
Landene i Sydøsteuropa har i det sidste årti modtaget en antagelig bistand fra 
verdenssamfundet i almindelighed og Den Europæiske Union i særdeleshed. Men det har 
ikke hjulpet på det vedvarende problem med spændinger og konflikter mellem de 
forskellige etniske grupper. Den politiske og økonomiske udvikling har stået i stampe. 
Trods en større indsats for stabilisering i de forskellige lande og regionen som helhed har 
fremskridtene være begrænsede. Det er specielt kommet til udtryk i den· aktuelle konflikt 
i Kosovo. Regionen befinder sig nu· ved et vendepunkt. Der er det største behov for en ny . 
tilgang til fred og stabilitet i regionen som helhed, i hvilket skal inddrages alle landene i 
regionen og Den Europæiske Union. På dette tidspunkt med vældige omvæltninger og 
usikkerhed i regionen er det EU's ansvar at bidrage til en løsning både på den aktuelle , 
usikkerhed og på længere sigt med hensyn til en generel stabilisering og udvikling af 
regiop.en. Dette ansvar er blevet anerkendt af Det Europæiske Råd for ganske nylig på 
mødet den 14. april og af Rådet (almindelige anliggender) den 8. og 26. april og 27. maj 
1999 . Til at Unionen ·kan påtage sig dette ansvar-kræves der beslutninger om en 
betydelig yderligere bistand og passende gennemførelsesordninger og retsgrundlag. 
Den Europæiske Union står over for en endnu større udfordring. Den vil skulle spille en 
vigtig proaktiv rolle i regionen. Den arbejder i øjeblikket med denne udfordring ved at 
udvikle sin bestående regionale tilgang tillandene i det sydøstlige Europa. En yderligere 
udbygning af denne regionale tilgang i retning af en stabiliserings- og associeringsproces, 
som på et senere tidspunkt skal indgå i EU's fremtidige fælles strategi, vil blive af største 
betydning for EU's politiske synlighed og ligeledes være et vigtigt element i 
stabilitetspagten for Sydøsteuropa, som Rådet godkendte den 17. maj. Stabilitetspagten 
vil kunne danne en ramme, der går ud over EU, og inden for hvilken alle kan bidrage til 
varig fred og. stabilitet, demokrati og økonomisk velfærd i regionen. Den vil samtidig 
hjælpe til at indarbejde processen i Euro-Atlantiske strukturer. 
Forslagene i denne meddelelse til udvikling af en stabiliserings ... og associeringsproces vil 
også bidrage til at udvikle EU's fælles strategi for det vestlige Balkan, som skal danne 
ramme for EU's forbindelser med regionen i de kommende år og det mere langsigtede 
perspektiv, i hvilket udsigterne for de foreslåede nærmere forbindelser med landene i 
regionen skal ses. Som på to andre vigtige stadier i den senere tid -nemlig dannelsen af 
uafhængige stater i Central-og Østeuropa i 1989-90 og opløsningen af Sovjetunionen i 
1991 -er Den Europæiske Union stillet over for geopolitiske udfordringer, som kræver 
nye politikker og instrumenter i forholdet til en gruppe lande. Den må i denne situation 
reagere ved at tilbyde mulighed for integration på basis af en gradvis tilgang, der er 
afpasset efter situationen i de forskellige lande. 
Den Europæiske Union har en særlig interesse i regionen på grund af dens nære 
beliggenhed i forhold til medlemsstaterne og· ansøgerlandene. Denne interesse bliver 
endnu større efter den fremtidige udvidelse af Unionen, hvorefter disse lande ligger 
endnu nærmere Unionens grænser. En stabilisering af regionen vil være til fordel både 
for regionen selv og Unionen. Ustabilitet er til skade for alle. EU har brugt enorme 
summer på at udbedre konsekvenserne af ustabilitet -næsten 2,95 mia. € i humanitær 
bistand og bistand til genopbygning alene (se nærmere i bilag l) -og det uden at 
medregne omkostningerne ved optagelse af flygtninge i EU-medlemsstaterne, idet 
regningen herfor stiger og stiger under de nuværende omstændigheder. Det er tydeligvis 
mere i regionens landes og Den Europæiske Unions interesse, at selv en brøkdel af disse 
3 
beløb i stedet bruges til at fremhjælpe deres politiske og økonomiske udvikling 1 
betragtning af, at de i sidste ende vil komme til at tilhøre Unio~en. 
Den aktuelle konflikt i Kosovo har afsløret de potentielle politiske virkninger af 
ustabilitet i _nabostater med risikoen for destabilisering af Den Tidligere Jugoslaviske 
Republik Makedonien, Albanien og Montenegro. Den har også haft økonomiske 
virkninger for lande i regionen som f.eks. Rumænien og Bulgarien. Disse lande er 
allerede . på vej til EU-medlemskab, og denne proces vil ikke blive påvirket af 
udviklingen i regionen. Det afslører endnu en gang, hvor uløseligt forbundet problemerne 
i regionen er, og , det understreger behovet for en regional tilgang til problemerne. 
Landene i regionen i bredere'forstand, både ansøgerlandene og EU-medlemsstaterne, kan 
yde et særligt bidrag som eksempler på fremskridt (f.eks. demokratisering, multietnicitet, 
reform) og opbygning af praktisk gensidig afhængighed. 
~2. EU' s nuværende regionale tilgang 
Den nye bredere politiske sammenhæng kræver en udvikling af den nuværende politik. 
Men selv uden denne vil det være hensigtsmæssigt tre år efter lanceringen af den 
regionale tilgang at stille forslag til en yderligere udvikling heraf. De seneste 
begivenheder og tempoet i udviklingen af andre beslægtede strategier betyder, at man bør 
være mere ambitiøs i uddybningen af den regionale tilgang. Den vil skulle afpasses efter 
de udfordringer, der følger af de ændrede forhold på stedet og den nye politiske kontekst. 
Kommissionens forslag i afdeliQ.g 3 i det følgende er derfor mere end rutineprægede 
"konklusioner" vedrørende udviklingen i de lande, den regionale tilgang er rettet mod, da 
de også skal ses som en reaktion på den ændrede situation og udfordringerne. 
Den regionale tilgang danner rammerne for en udvikling af forbindelserne med fem lande 
i regionen -Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Forbundsrepublikken Jugoslavien, Den 
Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien -med hensyn til hvilke EF i 
1996 endnu ikke havde udstedt forhandlingsdirektiver vedrørende associeringsaftaler. 
Disse fem stater faldt den gang og gør det stadig i to særskilte grupper. Den Tidligere 
Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien, som ikke var involveret i krigen i 1991-
95 og havde mere avancerede bilaterale forbindelser med EF på den ene side, og de tre 
andre lande, som er part i Dayton/Paris-fredsaftalerne, hvis overholdelse er en væsentlig 
faktor i den regionale stabilitet tillige med forbindelserne-med EU, på den anden side. 
Det primære mål med den regionale tilgang, som blev fastlagt i 1996, var at understøtte 
implementeringen af Dayton/Paris/Erdut-fredsaftalerne og skabe et område med politisk 
stabilitet og økonomisk velfærd ved: 
a) at fremme og støtte demokratiet og retsstaten (institutionsopbygning, reform af 
staten og den offentlige forvaltning, genetablering af civilsamfundet) og respekten 
for menneskerettighederne og mindretals rettigheder (navnlig hvad angår ikke­
forskelsbehandling mellem borgere og genetablering af flygtninge og fordrevne 
personer) og 
b) reaktivering af erhvervsvirksomheden (genopbygning af økonomien, reparation 
og forbedring af infrastruktur, nyorientering af tidligere krigs-økonomier til civile 
aktiviteter og tidligere planøkonomier til markedsreformer). 
4 
Den regionale tilgang er navnlig baseret på politiske og økonomiske betingelser, som 
Rådet (almindelige anliggender) fastlagde den 29. april 1997, og hvis overholdelse• 
udgør grundlaget for udviklingen af bilaterale forbindelser med EF på området handel 
(adgang til autonome handelspræferencer), finansiel og økonomisk bistand (i henhold til 
OBNOV A/genopbygnings3-og Phare4-programmeme5) og aftalernæssige forbindelser6• 
Der er siden blevet klart, at de fleste af disse mål ikke kunne realiseres på et rent nationalt 
grundlag -da flertallet af landene i regionen ikke blot deler samme ønSke om nærmere 
forbindelser med Den Europæiske Union, men også har mange af de samme problemer, 
og deres økonomier i varierende grad ~r indbyrdes afhængige af hinanden. Landene selv 
og Den Europæiske Union bør derfor lægge større vægt på både bilateralt, multilateralt 
og regionalt samarbejde. Bistanden til dem skal også indgå i et regionalt perspektiv og 
anspore dem til og kræve af dem, at de arbejder sammen og med deres naboer.i den 
bredere region og med EU om at fremme deres økonomiske udvikling. Navnlig den 
multilaterale dimension af den bestående tilgang bør understøttes for at undgå risikoen 
for en koncentration alene på en selektiv bilateralisme på bekostning af en virkelig 
·regional strategi. 
3. Y deriigere udvikling af den regionale tilgang 
Udviklingen både inden for og uden for regionen har betydet;-at der på kort sigt må 
reageres på den ændrede situation i regionen. Men det er også behov. for langsigtede 
strategier for en langfristet stabilisering af de lande, der er dækket af den regionale 
tilgang, og regionen i bredere forstand. Det skal være et element i strategien, at alle 
landene i regionen skal have mulighed for øget tilnærmelse til EU og . udsigt til 
fuldstændig integration i europæiske strukturer. 
De er behov for at fastlægge en ny tilgang til de ændrede omstændigheder i 
almindelighed og til at bøde på landenes manglende evne til at reagere på passende måde 
på de incitamenter, der allerede tilbydes (navnlig med hensyn til samarbejde på et 
bilateralt, multilateralt eller regionalt plan), og Kommissionen foreslår derfor en ny 
forbedret tilgang. Den skal føre til, at der igangsættes en proces for stabilisering og 
associering, som skal byde på bedre incitamenter til de berørte lande end tidligere. 
4 Kommissionen har hvert halve år siden 1997 udarbejdet rapporter om overholdelse af betingelserne, 
på basis af hvilke Rådet har vedtaget konklusioner. 
Den autonome handelspræferenceordning, der generelt betegnes autonome handelsforanstaltninger 
(ATM), fmdes i forordning 70/97 af20.12.1996, EFT L 16 af 18.1.1997, senest ændret ved forordning 
2863/98 af 30.12.1998, EFT L 358 af 31.12.1998. Albanien er ikke omfattet af dette instrument, da 
det tager sit udspring i den tidligere aftale mellem EF og SFRJ, der blev opsagt i 1991, da SRFJ 
ophørte med at bestå. Vinimporten fra Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Slovenien 
er stadig omfattet af ordningen, eftersom der endnu ikke er indgået bilaterale aftaler om vin med EF. 
Forordning 1628/96 af ... , senest ændret ved forordning 851198 af ... 
Forordning (EØF) m. 3906/89, som ændret ved forordning 3800/91 af 23.12.1991 til også at omfatte 
Albanien, forordning 1366/95 af 12.6.1995 til også at omfatte Kroatien, forordning 463/96 til også at 
omfatte Bosnien-Hercegovina. På line med Rådets konklusioner af 29. april1997 er Phare-bistanden 
til Bosnien-Hercegovina begrænset til projekter, der direkte støtter fredsaftalerne, særlig vedrørende 
etablering af forbindelser mellem republikkens forskellige enheder og flygtninges tilbagevenden. 
Kroatien har været suspenderet fra Phare siden august 1995. 
og Phare-fmansierede projekter som CAFAO, CAM-A OG CAM-ES. 
Samarbejdsaftalen med Albanien, som trådte i kraft i 1992; samarbejdsaftalen med Den Tidligere 
Jugoslaviske Republik Makedonien, som trådte i kraft i 1998; transportaftalen med Den Tidligere 
Jugoslaviske Republik Makedonien, der trådte i kraft i 1997. 
5 
Sådanne bedre incitamenter skal naturligvis være forbundet med strengere betingelser, 
både politiske og økonomiske, samt større vægt på kravet om regionalt samarbejde. 
Kommissionen foreslår derfor følgende for stabiliserings- og associeringsprocessen ved 
en kombination af både udbygning af de bestående instrumenter og nye initiativer til at 
forbedre situationen: · 
• stabiliserings- og associeringsaftaler, en ny type aftaleforbindelser, i hvilke der tages 
hensyn til sitliationen i hvert enkelt land, med udsigt til EU-medlemskab på basis af 
Amsterdam-traktaten, så snart Københavnskriterierne er opfyldt7 
• udbygning af de bestående økonomiske og handelsmæssige forbindelser med og inden 
for regionen 
• udviklingidelvis nyorientering af den bestående økonomiske og finansielle bistand 
• udvidet bistand til demokratisering, civilsamfundet, uddannelse og opbygning af 
institutioner 
• nye samarbejdsmuligheder på forskellige områder, herunder retlige og indre 
anliggender (navnlig som følge af ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten) 
• udvidelse af den politiske dialog, også på regionalt plan. 
Stabiliserings- og associeringsaftaler 
I øjeblikket består der aftalernæssige forbindelser i form af samarbejdsaftaler med to af 
de fem stater -Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien. 
Indledning af forhandlinger om aftalernæssige forbindelser med de andre stater (hvilket i 
første omgang generelt betyder samarbejdsaftaler) inden for rammerne af den regionale 
tilgang afhænger af, at både generelle og specifikke politiske og økonomiske betingelser 
er opfyldt8• 
Nærmere forbindelser med EU er et meget stort politisk og økonomisk incitament for alle 
landene. Udsigten til aftalernæssige forbindelser bør realiseres gradvis og ses som et 
supplement til andre stabiliseringsbestræbelser på det politiske, økonomiske, 
diplomatiske, humanitære og selv det militære felt. Der bør således opbygges sådanne 
forbindelser, så de kan spille deres rolle som et vigtigt politisk og økonomisk incitarr.ient 
til stabilis~ng og demokratisering i regionen på et individuelt grundlag og inden for · 
rammerne af den regionale tilgang9• 
·Den Europæiske Union er stillet over for geopolitiske udfordringer, som har krævet nye 
instrumenter til at styre dens bilaterale forbindelser med en gruppe lande ved to andre 
lejligheder ror nylig. Det gjaldt tilblivelsen ·af nye uafhængige stater i Central- og 
Østeuropa i 1989-90 og opløsningen af Sovjetunionen i 1991. Ved disse lejligheder 
udtænkte den begrebet med specifikke kategorier af aftalernæssige forbindelser - i de 
9 Jf. artikel 7 i fælles holdning, fastlagt af Rådet på grundlag af artikel 15 i traktaten om Den 
Europæiske Union, vedrørende iværksættelsen af EU' s stabilitetspagt for Sydøsteuropa. 
Jf. konklusionerne af Rådets samling (almindelige anliggender) den 29. april1997. 
Jf. stk. 21 i udkastet til stabilitetspagten for Sydøsteuropa, som godkendt af Rådet den 17. maj. 
6 
central-og østeuropæiske landes tilfælde Europaaftaler (baseret på artikel 23810 med en 
specifik henvisning til udsigten til tiltrædelse) og hvad angår det tidligere Sovjetunionen, 
partnerskabs- og samarbejdsaftaler11• 
Som reaktion på de ændrede omstændigheder i regionen tillige med konklusionerne af 
Rådets samling (almindelige anliggender) den 26. april 1999 og udkastet til 
stabilitetspagt skønner Kommissionen, at det ville være hensigtsmæssigt, at der 
iværksættes en stabiliserings- og associeringsproces, hvoraf et af elementerne kunne 
være en ny kategori af aftaler -stabiliserings- og associeringsaftaler -som i 
princippet ville kunne indgås med Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Forbundsrepublikken 
Jugoslavien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Albanien. 
Aftalerne skal skræddersyes efter de særlige forhold i hvert af de berørte lande. 
Hovedmålet skal være: 
• at nænne regionen til udsigten til fuldstændig integration i EU-strukturerne 
• at . støtte befæstelsen af demokratiet, retsstaten, økonomisk udvikling og reform, 
egnede administrative strukturer og regionalt samarbejde 
• at skabe formelle rammer for politisk dialog på både bilateralt og regionalt plan 
• at fremme de økonomiske forbindelser, handel, investeringer, erhvervspolitik, 
transport og udvikling og samarbejde på toldområdet med sigte _på nærmere 
integration i verdenshandelssystemet, inkl. mulighed for oprettelse af et eller flere 
frihandelsområder, når der er gjort tilstrækkeligt fremskridt med økonomisk reform 
• at skabe grundlag for samarbejde om retlige og indre anliggender 
• at skabe grundlag for samarbejde på det økonomiske, sociale, civile, teknologiske, 
energi-og miljømæssige og kulturelle område med støtte i "associeringsorienterede" 
bistandsprogrammer, som også kan· udformes med henblik på at lette 
lovgivningstilnærmelse i overensstemmelse med de relevante dele af Fællesskabets 
regel værk. 
Stabiliserings- og associeringsaftalerne (SAA) kunne give forbindelserne med regionen 
en ny dimension og træde i stedet for en eventuel samarbejdsaftale for de lande, som 
endnu ikke er nået dertil, og skabe nye, mere avancerede forbindelser med de lande, der 
allerede har en samarbejdsaftale. 
Betingelserne for indledning af forhandlinger om sådanne aftaler skal fortsat være 
dem, der er beskrevet i Rådets konklusioner af 29. april 1997 om indledning af 
forhandlinger om aftalernæssige forbindelser. For at der kan sluttes sådanne udvidede 
forbindelser med EU skal et land naturligvis også have nået et højt niveau af politisk og 
økonomisk udvikling, så det kan påtage sig de udvidede gensidige forpligtelser i henhold 
til de relevante dele af Fællesskabets regelværk. Under hensyn til stabiliserings- og 
10 Nu artikel 31 O i traktaten om Den Europæiske Union. 
11 baseret i f.eks. Moldovastilfælde pl artikel44, stk. 2, 47, stk. 2, sidste punktum, 55, 57c, stk. 2, 71, 
80, stk. 2, 93, 94, 133 og 308 i traktaten om Den Europæiske Union. 
7 
associeringsprocessen, stabilitetspagten og den fremtidige EU-strategi skal der desuden 
lægge øget vægt på fremskridt med det regionale samarbejde. 
I afdeling 4 nedenfor i konklusionerne vedrørende de forskellige lande redegøres der for, 
hvomår der eventuelt kan indledes forhandlinger med de enkelte lande om 
stabiliserings- og associeringsaftaler. Kommissionen vil først aflægge beretning om, hvor 
vidt det er m~igt at indlede sådanne forhandlinger med Den Tidligere Jugoslaviske 
Republik Makedonien og Albanien. I lyset af Ko~ssionens henstillinger i denne 
forbindelse, vil der kunne udarbejdes passende forhandlingsdirektiver. I betragtning af de 
positive resultater til dato og landets overholdelse af de relevante betingelser er det 
sandsynligt, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien bliver det første land, 
med hvilket der indledes forhandlinger. Det vil~e ikke være hensigtsmæssigt at overveje 
forhandlinger med Bosnien-Hercegovina eller Kroatien, da de relevante betingelser 
endnu ikke er opfyldt. Men Kommissionen kunne udarbejde tekniske rapporter om, hvor 
vidt det er muligt at indlede sådanne forhandlinger på et senere stadium. Der gælder 
samme generelle udsigter for Forbundsrepublikken Jugoslavien som. for de andre stater, 
når det en gang overholder de relevante betingelser. I øjeblikket tilsidesætter. det de mest · 
grundliggende af dem. 
Demokratisering, civilsamfund og institutionsopbygning 
Stabilitet i de politiske strukturer, håndhævelse af retsstatsprincipperne, en effektiv 
offentlig forvaltning og et levedygtigt civilsamfund vil i høj grad hjælpe til at fremme 
den økonomiske udvikling. EU's indsats har og vil fortsat bygge på disse mål. Indsatsen 
har været r~ttet mod f.eks. støtte af frie og redelige valg og god parlamentarisk praksis, 
lovgivningsreform og vælgemddannelse, uafhængige medier og retsstatsforhold, ved 
hjælp af faglig bistand til reform af retsvæsenet, politiet og toldvæsenet, undervisning i 
medborgerkundskab, programmer til bekæmpelse af korruption (med udgangspunkt i 
erfaringerne på toldområdet i Albanien og Bosnien-Hercegovina), erhvervsuddannelse 
(også på højere niveau) og udvikling af overbelastede og underbemandede offentlige 
forvaltninger (hvilket på sin side vil bidrage til stabilisering, udvikling og effektiv 
gennemførelse af bistandsprogrammerne) samt støtte til civilsamfundsorganisationer og -
initiativer. Der vil særlig blive lagt vægt på gennem civilsamfundsorganisationer at 
genskabe konsensus efter konflikter, at løse konflikter og at lette de psykologiske 
konsekvenser af krig. Der ville kunne tages hensyn til den regionale dimension ved 
kanaliseringen af finansielle ressourcer til lokale samfundsbaserede organisationer side 
om side med realiseringen af de fælles overordnede mål for udviklingen af demokratiet i 
regionen. 
Retlige og indre anliggender 
Der vil kunne overvejes initiativer på området retlige og indre anliggender -ikke blot 
som en del af stabiliserings- og associeringsaftalerne, men i almindelighed. Både 
Fællesskabet og medlemsstaterne vil kunne yde støtte til institutionsopbygning til at gøre 
lovhåndhævelsen, grænsekontrollen, bekæmpelse af organiseret kriminalitet og 
korruption mere effektiv12, også i form af "twinning". Der vil kunne ydes koordineret 
12 inden for rammerne af Fællesskabets toldbistandsmission på baggrund af resultaterne af CAFAO i 
Bosnien-Hercegovina og CAM-A i Albanien. 
8 
støtte i forbindelse med migration med udvikling af de relevante retsinstrumenter, særlig 
i forbindelse med tilbagetagelse. 
Handel 
Den bestående ordning med autonome handelspræferencer til de lande, der er dannet ud 
fra det tidligere Jugoslavien (og som kun Bosnien-Hercegovina og Kroatien i øjeblikket 
har adgang til), vil fortsat være at betydning, indtil der er etableret aftalernæssige 
forbindelser med Bosnien-Hercegovina, Kroatien og Forbundsrepublikken Jugoslavien. 
Kommissionen agter i fremtiden at opdele den eksisterende ordning med autonome 
handelspræferencer i særskilte præferencer for Bosnien-Hercegovina og Kroatien for at 
sikre en gennemskuelig og rimelig fordeling af præferenceme13 mellem disse lande og for 
at træffe forberedelse til eventuelt fremtidige forhandlinger om en aftale. Kommissionen 
vil i overensstemmelse med Rådets konklusioner af 9. november 1998 og i afventning af 
en stabiliserings- og associeringsaftale i nær fremtid forelægge et formelt forslag. til 
opgradering af den bilaterale handelsordning med Albanien til en præferenceordning 
svarende til, hvad der tilbydes .andre lande i regionen14• 
En udvidelse af forbindelserne med en stabiliserings- og associeringsaftale vil få 
handelsmæssige implikationer for de gensidige forpligtelser, som berøres. 
Handelsforbindelserne med disse lande vil blive styrket med deres tiltrædelse af WTO. 
Økonomisk og finansiel bistand 
Økonomisk og politisk udvikling bør gå hånd i hånd. I landene i regionen forudsætter en 
solid makroøkonomisk politik stærke og demokratiske institutioner, og . en 
velfærdsbalance vil på sin side kunne styrke deres politiske systemer. Hvis de 
økonomiske barrierer mellem landene i regionen fjernes, vil der kunne etableres nærmere 
politiske forbindelser. Kommissionen vil i nært samarbejde med de internationale 
finansieringsinstitutioner fortsætte med at overvåge den makroøkonomiske udvikling og 
uddybe sin dialog med landene på dette område. Den finansielle bistand vil blive rettet 
mod at opbygge stærke, stabile markedsøkonomier, som er velintegreret med 
nabolandenes og den europæiske og globale økonomi. Der vil blive brug for store 
investeringer i betragtning af behovet for omstilling og genopbygning . og 
infrastruktursammenk:oblinger. Det er derfor nødvendigt at skabe det rette klima for 
private investeringer til at udfylde kløften mellem den offentlige sektors 
finansieringsevne og finansieringsbehovene. 
I 1999 vil den finansielle bistand fra Fællesskabets budget til de lande, der er omfattet af 
den regionale tilgang, nå op på næsten 700 mio. € .· (se bilag 1). Der vil utvivlsomt blive 
behov for endnu mere bistand til at underbygge EU-bidraget til gennemførelsen af 
stabilitetspagten og EU' s fælles strategi og til at afhjælpe følgerne af Kosovo-krisen og 
dække omkostningerne ved genopbygning. Budgetmyndigheden vil til sin tid blive 
anmodet om at træffe de nødvendige beslutninger på basis af forslag fra Kommissionen. 
EU kan ikke forpligte sig til at gennemføre ambitiøse programmer uden at have de 
13 Det kommer ikke til at gælde ordningerne for vin, som stadig vil være et samlet anliggende, der skal 
gælde for Bosnien-Hercegovina, Kroatien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. 
Forbundsrepublikken Jugoslavien vil naturligvis først få tildelt sin "andel" af de generelle præferencer, 
når det har opfyldt de relevante kriterier. 
14 For hvilken der vil blive anmodet om en WTO-undtagelse. 
9 
nødvendige mekanismer og midler til at garantere en smidig, velkoordineret og effektiv 
anvendelse af alle Fællesskabets bistandsinstrumenter på en måde, der er afpasset efter 
omstændighederne. Kommissionen vil stille forslag til et retsgrundlag for bistanden til 
regionen som helhed under hensyn til samspillet med Phare-programmet, og den er i færd 
med at undersøge spørgsmålet om, hvilke gennemførelsesmekanismer/strukturer der skal 
tages. i brug, også med hensyn til kanalisering af bistand fra andre donorer. 
· Retsgrundlagene vil kunne skabes/ændres til at lette gennemførelsen af Fællesskabets 
programmer for finansiel bistand til genopbygning og regionalt samarbejde 
(grænseoverskridende/regional anvendelse af nogle af dem er i øjeblikket ikke mulig, 
fordi ikke alle potentielle partnere har adgang til Phare-programmet). 
EU er selv en model for, hvordan man løser konflikter og fremmer forsoning gennem 
nært samarbejde om at nå fælles mål samtidig med respekt for national suverænitet og 
territorial integritet. Stater, der ønsker nærmere forbindelser med EU, vil skulle udvise 
samme adfærd, og EF' s finansielle bistand og udviklingen a~ de bilaterale forbindelser vil 
skulle fokusere på den regionale økonomi og ·behovet for at skabe en gensidig 
afhængighed, hvilket ikke alti~ har været tilfældet. I overvejelserne over levering af EF­
bistand og bilateral bistand (med undtagelse af bistand af humanitær art og til 
demokratisering og menneskerettighedsspørgsmål) til regionen og til de enkelte lande 
skal der tages hensyn til, hvorvidt landene er rede til at samarbejde med hinanden, f.eks. 
om eventuelle gensidige handelspræferencer eller frihandelsområde og toldunionen15• 
Samarbejde mellem stater skal også i stigende grad være en forudsætning for nærmere 
forbindelser med EU og for bistand. En procentdel af bist~den i henhold · til 
multimodtagerprogrammer vil kunne forbeholdes flerlande- eller grænseoverskridende 
initiativer til politisk eller økonomisk samarbejde (med andre lande i regionen, med 
nabolande, som søger tiltrædelse af EU, og med EU-medlemsstater). Der vil kunne 
fokuseres på fremme af udvekslinger, fælles projekter og institutioner og opbygning og 
yderligere regional styrke. 
På det makroøkonomiske ·niveau vil Kommissionen i samarbejde med de internationale 
finansieringsinstitutioner fortsætte med nøje at overvåge den makroøkonomiske 
udvikling. Kommissionen vil som tidligere foruden gavebistand ekstraordinært overveje 
betalingsbalancestøtte til de lande i regionen (og tilstødende lande), som er berettigede til 
sådan støtte. Den bilaterale bistand kunne også omfatte gældssanering eller -eftergivelse, 
særlig for de lande, som har været særlig hårdt ramt af de nylige bekostelige og 
destabiliserende begivenheder. 
Politisk dialog 
Stabiliserings- og associeringsaftalerne · skal som nævnt ovenfor omfatte en udvidet 
politisk dialog på multilateralt/regionalt plan. Der må også inden for rammerne af 
stabiliserings- og associeringsprocessen tages hensyn til dette i forbindelse med lande, 
som ikke kan komme i betragtning med hensyn til denne type aftaler. Dialogen skal 
supplere den bilaterale dialog. Den skal foregå på forskellige planer (fra 
tjenestemandsplan til ministerplan) og i forskellige formationer 
(formandskabet/Kommissionen eller den nye trojka) og bør, når det er muligt, afholdes i 
regionalt/subregionalt regi, således at landene får lejlighed til at mødes og drøfte 
anliggender af fælles og regional interesse. Politiske erklæringer som i juni 1998 for 
15 Idet RS/FRJ og FBiHIK.roatien-strukturer på bekostning af B iH som helhed skal undgås. 
10 
Bosnien-Hercegovinas vedkommende vil også kunne overvejes samt ordninger for 
tekniske diskussioner som i den rådgivende taskforce EU/BiH. 
4. Almindelige konklusioner 
EU er på basis af de hidtidige erfaringer med den regionale tilgang rede til et langsigtet 
og væsentligt engagement i stabilisering af regionen. Stabiliseringsindsatsen vil i første 
række blive samlet om de fem lande men vil også få et bredere· sigte mod hele regionen. 
Den regionale tilgang og dens anvendelsesområde, instrumenter og betingelser er 
grundlæggende stadig gyldig. På baggrund af den fremtidige fælles EU-strategi for 
regionen og forslaget til en stabilitetspagt for Sydøsteuropa og navnlig de ændrede 
omstændigheder i regionen, -bør den dog væsentlig udbygges. Af denne grund har 
Kommissionen foreslået, at der iværksættes en stabiliserings- og associeringsproces, hvis 
vigtigste faktor vil blive, at de fem lande -til gengæld for overholdelse af de relevante 
betingelser- tilbydes en ny form for aftalernæssige forbindelser, nemlig stabiliserings- og 
associeringsaftaler. Blandt andre elementer kan nævnes udvidet og nyorienteret bistand, 
øget støtte til demokratisering, udvikling af handel og politisk dialog og samarbejde på 
nye områder. 
Under udformningen af politikken over for regionen og særlig i forbindelse med 
efterkrigs-situationen i Kosovo må man gøre sig omhyggelige overvejelser over, hvilket · 
samspil der kan skabes mellem disse politikker over for regionen -den bestående 
regionale tilgang og den foreslåede stabilitetspagt -og andre aktørers politikker (FN, 
OSCE, WEU og NATO, de relevante internationale finansieringsinstitutioner). 
For at strategien kan krones med held vil befolkningen og regeringerne i regionen også 
skulle deltage og gøre en beslutsom indsats for f.eks. tiltrædelse af WTO, eventuel 
oprettelse af ·frihandelsområder mellem landene og inden for regionen og udvidet 
regionalt samarbejde på bilateralt og multilateralt plan samt overholdelse af de 
betingelser, som den bestående regionale tilgang er forbundet med. Den regionale tilgang 
såvel som al anden politik, som EU og verdenssamfundet i almindelighed vedtager, har 
sine begrænsninger. Regionens fremtid ligger i hænderne på dens befolkning og 
regennger. 
11 
Landespecifikke konklusioner 
Kommissionen vil fortsætte med at udarbejde regelmæssige rapporter om, hvordan de 
berørte. lande opfylder betingelserne i tilknytning til stabiliserings- og 
associeringsprocessen. Kommissionen kan med hensyn til de samlede forbindelser med 
landene i stabiliserings- og associeringsprocessen på nuværende tidspunkt drage følgende 
praktiske konklusioner16 for hvert af landene: 
Bosnien-Hercegovina 
·Der vil blive indledt forhandlinger med Bosnien-Hercegovina om en 
stabiliserings- og associeringsaftale, så snart landet har opfyldt de relevante 
betii;tgelser. Kommissionen vil til sin tid udarbejde en teknisk rapport om, 
hvorvidt det er hensigtsmæssigt at indlede forhandlinger om en sådan aftale. Den 
politiske og økonomiske dialog vil kunne udvides inden for de bilaterale 
forbindelser med Bosnien-Hercegovina og under de fremtidige forhandlinger. 
Den rådgivende taskforce vil også kunne spille en rolle. Der bør overvejes 
muligheder for en udvidelse af samarbejdet på specifikke områder, og 
kommunikation og dialog bør fremmes, også på regionalt plan. 
Bosnien-Hercegovina bør for nærværende fortsat have adgang til Det Europæiske 
Fællesskabs autonome handelspræferencer og Phare-bistand til genopbygning 
og institutionsopbygning og støtte af fredsaftalerne, idet landet dog først vil få 
fuld adgang til den "traditionelle" Phare-bistand, når · myndighederne på 
centralstats- og landeplan en gang har opfyldt de relevante betingelser. Man 
håber, at der er nået fremskridt i den forbindelse inden udgangen af næste 
rapportperiode. 
Kroatien 
'Der vil blive indledt forhandlinger med Kroatien om en stabiliserings- og 
associeringsaftale, så snart landet har opfyldt de relevante betingelser. 
Kommissionen vil til sin tid udarbejde en teknisk rapport om, hvorvidt det er 
hensigtsmæssigt at indlede forhandlinger om en sådan aftale. Kommunikation og 
udveksling af synspunkter vil kunne intensiveres inden for de bilaterale 
forbindelser og under de fremtidige forhandlinger, også inden for mere 
strukturerede rammer som f.eks. politisk dialog og en teknisk rådgivende 
taskforce. 
Kroatien bør for nærværende fortsat have adgang til Det Europæiske Fællesskabs 
autonome handelspræferencer. Det er en forudsætning for at hæve 
suspensionen af Phare-bistanden, at der sker et yderlige fremskridt i retning af 
demokrati, bl.a. med hensyn til reform af medierne, valgreform og flygtninges 
tilbagevenden i overensstemmelse med betingelserne af 29. april 1997. Man 
håber, at der er nået fremskridt i den forbindelse ·inden udgangen af næste 
16 Baseret på den generelle vurdering af udviklingen i hvert land (se bilag 2 til denne meddelelse) og den 
mere detaljerede faktuelle rapport om overholdelse af betingelserne i tilknytning til den regionale 
tilgang siden oktober 1998 (se Kommissionens arbejdsdokument om emnet: SEK(99)714 af 
14.5.1999). 
12 
rapportperiode. EF har dog ydet bistand på andre områder (humanitær bistand, 
støtte til demokratisering, også til uafhængige medier, og genopbygning i 
forbindelse med flygtninges tilbagevenden) og vil fortsætte hermed. Der vil blive 
øremærket yderligere bistand til områder, der er relevante for tidviklingen af 
demokratiet, økonomisk reaktivering i områder, hvortil flygtningene vender 
tilbage, og uddannelse (herunder f.eks. Tempus og Det Europæiske 
Erhvervsuddannelsesinstitut). 
Forbundsrepublikken Jugoslavien 
På baggrund af den vedvarende konflikt i Kosovo og den indlysende 
tilsidesættelse af de relevante betingelser kommer det ikke på tale at diskutere~ 
hvorvidt Forbundsrepublikken Jugoslavien er berettiget til autonome 
handelspræferencer eller Phare-bistand eller forhandlinger om en 
stabiliserings- og associeringsaftale. Forbundsrepublikken Jugoslavien vil få 
adgang til disse instrumenter, når de relevante betingelser er opfyldt. l · 
mellemtiden vil Forbundsrepublikken ·Jugoslavien fortsat kunne modtage 
humanitær bistand og støtte til demokratisering og. få adgang til 
OBNOV Algenopbygningsbistand (som i hovedsagen er begrænset til Kosovo og, 
Montenegro- bistanden til Serbien gælder kun støtte af de uafhængige medier), 
idet vægten særlig skal lægges på flygtninges og internt fordrevne personers 
tilbagevenden. 
På grund af den vedvarende konflikt i Kosovo skal de bestående foranstaltninger 
mod Forbundsrepublikken Jugoslavien/Serbien styrkes på linje med Rådets 
konklusioner af 26. april 1999, hvor der også blev vedtaget en olieembargo. Der 
er tale om en våbenembargo, et visumforbud (som allerede gælder for de 
ansvarlige for undertrykkelse af de uafhængige medier), et forbud mod levering af 
udstyr, som kan anvendes til terrorisme og politiundertrykkelse, et moratorium på 
eksportkreditter, indefrysning af, de midler, som Forbundsrepublikken 
Jugoslaviens/Serbiens regering har i udlandet, forbud mod nye investeringer, 
flyveforbud for luftfartsselskaber, der er registreret i Forbundsrepublikken 
Jugoslavien. De vigtigste bilaterale forbindelser med Det Europæiske Fællesskab 
er statens (Forbundsrepublikken Jugoslaviens) som sådan. Da disse instrumenter 
ikke kan anvendes til fordel for Montenegro, vil der blive benyttet andre EF­
instrumenter til at hjælpe denne republik. Der bevilges budgetbistand til at dække 
omkostningerne i forbindelse med internt fordrevne personer fra Kosovo. 
Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien 
På baggrund af de positive resultater hidtil og landets overholdelse af de relevante 
betingelser og i overensstemmelse med konklusionerne af Rådets samling 
(almindelige anliggender) den 8. og 26. april 1999, vil Kommissionen udarbejde 
en teknisk rapport om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at indlede forhandlinger 
om en stabiliserings- og associeringsaftale med Den Tidligere Jugoslaviske 
Republik Makedonien. Kommissionen vil under hensyntagen til drøftelserne i 
Rådet kunne rette henstilling om forhandlingsdirektiver. I mellemtiden vil 
samarbejdsaftalen og transportaftalen blive videreført, og forbindelserne vil 
blive intensiveret inden for disse rammer og i den politiske dialog med en 
ændring af opdraget for arbejdsgruppen vedrørende told og beskatning til også at 
omfatte statistiske anliggender som opfølgning af mødet i Samarbejdsrådet i 
13 
marts 1999. Landet vil fortsat modtage bistand fra Fællesskabet, navnlig inden for 
rammerne af Phare. Beslutning om Den Tidligere Jugoslaviske Republik 
Makedoniens adgang til Phares supplerende multi-modtagerprogrammer vil blive 
truffet fra sag til sag under hensyn til, hvilken sammenhæng der er, og hvilken 
ekstra værdi der tilføres det nationale program. Der vil også blive bevilget 
budgetbistand til dækning af omkostningerne i forbindelse med flygtninge. 
Albanien 
. Kommissionen er på baggrund af konklusionerne af Rådets samling (almindelige 
anliggender) den 26. april1999 rede til sin tid at udarbejde en teknisk rapport om, 
hvorvidt det er hensigtsmæssigt at indlede forhandlinger om en stabiliserings- og 
associeringsaftale med Albanien. Kommissionen vil under hensyntagen til 
drøftelserne i Rådet kunne rette henstilling om . forhandlingsdirektiver. I 
mellemtiden vil de aftalemæssige forbindelser med Fællesskabet, der bygger på 
samarbejdsaftalen af 1992 og den dertil knyttede erklæring om politisk dialog, 
blive videreført, og der vil blive nedsat nye arbejdsgrupper (om infrastruktur og 
landbrug). Der vil i nærmeste fremtid blive fremsat et formel forslag til en 
bilateral handelsordning i overensstemmelse med konklusionerne af Rådets 
samling (almindelige anliggender) den 9. november 1998 med henblik på 
opgradering af den bilaterale handelsordning til regionale standarder. 
P hare-bistanden og anden' EF -bistand vil fortsætte med sigte på yderligere 
fremskridt med stabilisering, genrejsning, økonomisk reform og demokratisering 
af landet samt fremme af det regionale samarbejde. EU vil navnlig fortsætte med 
at. støtte genoprettelsen af en fungerende politistyrke i samarbejde med den 
styrkede WEU-mission og at forbedre sin toldbistandsmission på basis af den 
ændrede toldkodeks. Der bevilges· budgetbistand til udgifter i forbindelse med 
flygtninge. Den nylig vedtagne betalingsbalancestøtte vil blive gennemført 
omgående, og Kommissionen og de internationale finansieringsinstitutioner vil 
føre nøje tilsyn med den makroøkonomiske udvikling. 
14 
Bilag 1 --
Samlet bistand til Kosovos nabolande 1991-99 (mio. €) (l) 
(Forpligtelser) 
ALBANIEN EX-JUGOSLAVISKE LANDE BULGARIEN RUMÆNIEN IALT 
(2) BOSNIEN (3) KROATIEN FRJ. FYR OM MULTI-
LANDE 
EF-BISTANDENS ART 
PHARE + OBNOV A 616,4 754,5 49,6 41,7 236,7 9,8 608,0 827,0 3143,6 
HUMANITÆR BISTAND 
(ECHO) 41,2 1032,1 290,8 262,8 45,7 236,1 4,7 2,0 1915,4 
FØDEVARESIKKERHED 
(GDVIII) 16,5 ---- - -- 16,5 
BETALINGSBALANCE-
STØTTE (GD Il) 20,0 60,0 -- 40,0 - 650,0 580,0 1350,0 
EIB 46,0 ---- - 571,0 1052,0 1669,0 
ANDRE AKTIONER (4) 122,8 221,2 9,3 17,5 2,0 12,3 r. t. r. t. 385,1 
SAMLET EF-BISTAND 862,9 2067,8 349,7 322,0 324,4 258,2 1833,7 2461,0 8479,6 
Bistand fra medlemsstaterne (90-97) 712,8 507,9 1165,9 712,4 178,2 754,8 3069,4 7101,4 
TILSAMMEN 1575,7 2575,7 1515,6 1034,4 502,5 258,2 2588,5 5530,4 15581,0 
EBRD 68,0 70,0 511,0 143,0 296,0 1283,0 2371,0 
(l) Udgangen af april 1999 for Albanien og tidligere jugoslaviske lande, undtagen EIB-& · EBRD-tal, som omfatter bistand fra 1991 til 1998. Udgangen af 1998 for alle data 
vedrørende Rumænien og Bulgarien. 
(2) Gavebistand til Albanien i form af makrofinansiel bistand, 1992 og 1994, indgår i Phare-finansieringen. 
(3) Af de 60 mio. € i betalingsbalancestøtte vil de 15 mio. €, der er programmeret for 1999, blive finansieret via Oboova Det samlede beløb på Phare+Obnova-posten er således nedsat 
med 15 mio. € for at udgå dobbel~egning. 
(4) Blandt andre aktioner kan navnlig nævnes fødevarehjælp til Albanien fra EUGFL (120 mio. €), minerydning og andre aktioner i Bosnien (200 mio. €) og støtte til demokratisering. 
f.i. = foreligger ikke · ~ 
16 
Bilag 2 
Udviklingen i .landene under den regionale tilgang siden 1996, særlig med hensyn til 
overholdelse siden oktober 1998 af de med den regionale tilgang forbundne 
betingelser 
De politiske fremskridt, der er nået i hvert land som beskrevet i det følgende, har været 
påvirket af, i hvilket omfang de har været rede til at sætte udviklingen af forbindelserne 
med EU og tillige med deres naboer i regionen over nationale (nationalistiske) int'eresser. 
Det er tydeligt, at nogle lande på visse områder endnu ikke har bevist deres engagement i 
den europæiske fremtid, som de ·lægger krav på. Hertil kræves der respekt for de 
demokratiske principper og samarbejde mellem stater. Specielt respekten for målene for 
den regionale tilgang har været sporadisk, afhængigt af hvor villige de berørte lande har 
været til at_ gøre den nødvendige indsats. F.eks. er demokratiseringsniveauet steget alle 
steder undtagen i Serbien; medens respekten for mindretallenes rettigheder varierer fra 
land til land. Gennemførelsen af fredsaftalerne har været ujævn, navnlig hvad angår 
flygtninges tilbagevenden og samarbejde med ICTY. Der har kunnet konstateres et vist 
fremskridt i de bilaterale forbindelser, men ikke med det regionale samarbejde som 
sådari. 
Bosnien-Hercegovina udgør et særligt tilfælde på Balkan. Det befinder sig i en trefoldig 
omstillingsproces: fra status s9m en af forbundsrepublikkerne i Den Socialistiske 
Føderative Republik Jugoslavien til uafhængig republik, fra en socialistisk økonomi til 
markedsøkonomi, fra borgerkrig mellem tre etniske grupper til fred inden for en "enkelt 
republik bestående af to enheder". V ed krigens slutning havde Bosnien-Hercegovina 
mistet 23% af sin befolkning før krigen; BNP og indkomsten pr. indbygger er faldet med 
tre fjerdedele, industriproduktionen med over 90% og over l ,2 millioner af befoijmingen 
er flygtet til udlandet, heraf ca. 750 000 til EU-lande. Siden 19?6 har reformerne været 
langsomme på grund af landets særlige politiske struktur og de nationalistiske politiske 
formeringer, der dominerede den politiske scene indtil det seneste valg. Valget i _ 
september 1998 var til dels et første eksempel på svindende tilslutning til de vigtigste 
nationalistiske partier. Dayton-aftalerne kan betragtes som en succes, hvad angår den 
militære dimension. På den civile side er der sket store fremskridt (udlevering af nogle 
krigsforbrydere til domstolen i Haag, vedtagelse af fælles symboler, oprettelse af fælles 
institutioner, økonomisk genopbygning). Men med hensyn til tilbagevenden af flygtninge 
tilhørende minoritetsgrupper, de fælles institutioners funktion og retsreformen har 
fremskridtene ikke været helt tilfredsstillende. I perioden 1996-98 har realvæksten i 
økonomien på den anden side været på i gennemsnit 40% om året på statsplan, id~t 
politisk modstand mod fredsprocessen fra Republika Srpskas side har ført til to års 
økonomisk stagnation i denne enhed indtil udpegelsen af premierminister Dodik i 
begyndelsen af 1998. Den hurtige forbedring skete fra et lavt udgangspunkt, og 
indkomsterne og de sociale ydelser ligger på det laveste niveau i Europa. Bosnien­
Hercegovinas største problem har været, at staten aldrig er blevet virkeligt befæstet. Det 
skyldes Bosnien-Hercegovinas ledelses holdning, som stadig ikke fuldt ud kan regne med 
samarbejde inden for de fælles institutioner, og tillige de komplicerede institutionelle 
rammer. I begyndelsen af , 1999 var der tegn på forbedring på visse policy-områder, 
navnlig med hensyn til privatisering, investeringslovgivning, toldlovgivning og den 
finansielle sektor. Der er taget nogle vigtige reformskridt i retning af markedsøkonomi, 
men der er endnu lang vej tilbage. Den største risiko er fattigdom og social uro, særlig i 
Republika Srpska. Med hensyn til demokratisering og overholdelse af 
menneskerettighederne er der sket fremskridt på visse områder, men den seneste politiske 
udvikling i Republika Srpska og i Kosovo har for nærværende bremset enhver yderligere 
generel udvikling. Der skal stadig sættes ind på samarbejde mellem de forskellige etniske 
grupper, omend der er indtruffet en positiv udvikling, særlig på det partipolitiske område. 
Samarbejdsvilje hos nogle lokale myndigheder i Republika Srpska er for meget nylig 
blevet forbedret. Der er også sket en interessant udvikling inden for medierne, og der 
forventes en yderligere forbedring i de kommende·måneder. Det regionale samarbejde 
fortsætter på forskelligt plan, men ubehørig indflydelse fra Zagreb og Beograd er stadig 
mærkbar. Gennemførelsen af Dayton/Paris-aftaleme skrider af forskellige . grunde 
langsomt frem. 
Kroatien har demonstreret, at det er rede til en vis indsats for stabilisering og 
normalisering efter krigens afslutning. Det har vist, at det er åbent over for udvidet 
samarbejde med verdenssamfundet. Integration i de europæiske og Euro-Atlantiske 
strukturer er en prioritet i kroatisk politik. Der er visse tegn på ·accept af de relevante 
internationale og nationale juridiske rammer for respekten for retsstaten. Der er sket 
fremskridt i civilsamfundet med en interessant udvikling i folkeopinionen bort fra 
nationalistiske betragtninger, som det politiske liv i Kroatien var baseret på, i retning af et 
mere modent pluralistisk system. Den kroatiske økonomi udviklede sig· godt indtil 1998, 
hvor konsekvenserne af den manglende evne til at foretage strukturreformer begyndte at 
vise ·sig. Der er indtruffet en betydelig forbedring i det regionale samarbejde og med den 
formelle integration af Østslavonien. Det ømtålelige spørgsmål med flygtningenes 
tilbagevenden har krævet et stærkt internationalt pres, og der er endnu alvorlige 
vanskeligheder med indfrielse af Kroatiens tilsagn. Denne kløft mellem de formelle 
tilsagn og deres indfrielse forhindrer Kroatien i at nå de fornødne standarder for 
demokratisering. Til trods for regeringens erklærede hensigter synes situationen at have 
stået i stampe de seneste måneder. Fremskridtene siden oktober 1998 med overholdelsen 
af de forskellige betingelser er stadig selektive. En virkelig indfrielse af de internationale 
forpligtelser forekommer ikke til trods for vedvarende internationalt pres. 
Demokratisering og respekt for menneskerettighederne er områder, hvor der er størst 
anledning til bekymring, navnlig· hvad angår reform af valgloven og demokratisering af 
medierne, 'hvor der ikke kan berettes om fremskridt. Der forventes en yderligere positiv 
udvikling· med hensyn til respekten for mindretallene og deres rettigheder. Samarbejdet 
med nabolandene har været ret tilfredsstillende, og Kroatien har vist sig villig til at løse 
udestående problemer ad diplomatisk vej. Dog er der stadig problemer i forbindelserne 
med Føderationen Bosnien-Hercegovina. Trods ret gode resultater i tidligere tid og en 
tilfredsstillende lovgivning er der stigende bekymring omkring forringelsen af den 
økonomiske situation. Med hensyn til overholdelse afDayton- og Erdut-forpligtelserne er 
der taget positive skridt til flygtningenes tilbagevenden, skønt processen stadig forløber 
langsomt. Normaliseringen i de krigsskadede områder fortsætter, men der er behov for en 
yderligere indsats, navnlig med gennemførelsen af programmet for genskabelse af tillid. 
I Forbundsrepublikken Jugoslavien er billedet blandet. med meget kontrasterende 
udviklinger i Serbien og Montenegro. Der er ikke sket noget fremskridt med 
demokratisering og reform i Serbien/Forbundsrepublikken Jugoslavien (FRJ). 
Ophævelsen af befolkningens rettigheder i Kosovo i 1989 affødte i sidste ende en åben 
konflikt," som har påvirket nabostaterne. I almindelighed har der i Serbien/FRJ været en 
modstrid mellem respekt i teorien for de demokratiske principper, som er nedfældet i 
forfatningen, lovgivningen og de forpligtelser, som følger af forskellige internationale 
18 
traktater og konventioner, og disse pnnc1ppers anvendelse i .Praksis. Selv inden 
l erklæringen af krigstilstand var det klart, at de demokratiske principper, navnlig 
. mediefriheden og de akademiske friheder samt iriden for administration og retsv~sen, 
blev vedvarende krænket. Forbundsrepublikken Jugoslaviens og Serbiens forfatning og 
lovgivning indeholder bestemmelser om udbredte mindretalsrettigheder, men de 
forskellige mindretalsgrupper -kosovo-albanere, kroater og ungarere og Sandzak­
muslimer -har i varierende grad haft vanskeligheder med at få lovgivningen overholdt, 
og det mest graverende eksempel herpå er begivenhederne i Kosovo. F.eks. Gonzalez­
henstillingerne er ikke blevet efterkommet, og med udråbDingen af krigstilstand i marts 
1999 og de tiltagende massedeportationer med de denned forbundne ubeskrivelige 
grusomheder er der end ikke et skin af demokrati tilbage. · 
Kosovo er nu et totalt lovløst område. De økonomiske reformer har været sporadiske, 
hvor nedbringelsen af krigstids-hyperinflationen gradvis undermineres af en lempeligere 
valuta-og skattepolitik forud for valget i 1997; det har affødt et pres på de knappe 
finansielle ressourcer som følge af et voksende underskud over for udlandet og på 
statsfinanserne, pustet til inflationen i slutningen af 1998 og hæmmet privatiseringen. I 
det sidste år har politikken over for Kosovo haft alvorlige konsekvenser for økonomien, 
både med hensyn til omkostningerne ved krigen og nu NATQ's luftangreb på det 
. militære/industrielle grundlag og fysisk infråstruktur. Forud for optrapningen af Kosovo­
krisen, som førte til en forværring af forbindelserne med nabolandene og afbrydelse af de 
diplomatiske forbindelser med visse andre stater, havde Forbundsrepublikken 
Jugoslavien gjort visse fremskridt i det regionale samarbejde, navnlig med hensyn til 
normalisering af forbindelserne med Kroatien, men spørgsmålet om efterfølgniDgen af 
Den Socialistiske Føderative Republik Jugoslavien og fordelingen af dennes gæld og 
aktiver er endnu uløst, hvilket har implikationer for Forbundsrepublikken Jugoslaviens 
deltagelse i internationale organisationer og fora. Udviklingen i Montenegro har derimod 
været mere positiv. Udskiftningen efter et frit og redeligt valg af Bulatovic's Milosevic­
venlige styre med en koalition under ledelse af præsident Djukanovic har resulteret i en 
positiv udvikling i retning af reform og demokratisering, der støttes af Den Europæiske 
Union. Dette har betydet en mærkbar forværring af forbindelserne på næsten alle områder 
og niveauer mellem Beograd og Podgorica, men denne udvikling er fortsat til trods for 
voksende pres og trusler på forbundsplan og tilstedeværelsen af et stort antal flygtninge 
og fordrevne personer. Der foregår økonomiske reformer, omend langsomt, navnlig med 
hensyn til privatisering. Montenegro blev i januar indrømmet en særlig undtagelse fra 
forbuddet mod flyvninger til EF foretaget af luftfartsselskaber registreret i 
Forbundsrepublikken Jugoslavien. 
I de sidste tre år har D~n Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien været en 
stabiliserende faktor i regionen. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har 
bevist sin politiske modenhed og sin tilslutning til de demokratiske principper, som det 
ses af den gnidningsløse omstilling i landet efter et frit og redeligt valg. Siden 
indsættelsen af den nye regering er der taget væsentlige skridt til at styrke respekten for 
og beskyttelsen af mindretal, særlig det albanske mindretal, hvilket frigivelsen af Tetovos 
og Gastivars borgmestre er et eksempel på. Men selv inden da har politiske partier, der 
repræsenterer det albanske mindretals interesser, altid haft sæde i regeringen. Landet har 
bevist, at det er indstillet på regionalt samarbejde. Det er besluttet på at skabe gode 
forbindelser og løse verserende problemer med nabolandene, hvilket for nylig gav sig 
udslag i undertegnelsen af den fælles erklæring med Bulgarien til løsning af 
sprogproblemet mellem de to lande. Foruden politiske forbindelser har Den Tidligere 
19 
Jugoslaviske Republik Makedonien · også opbygget vigtige økonomiske . og 
handelsmæssige forbindelser med landene ·i regionen (aftale med Slovenien, Kroatien, 
Bosnien-Hercegovina og Forbundsrepublikken Jugoslavien). Landets samarbejde med 
verdenssamfundet om at finde en fredelig løsning på Kosovo-krisen blev yderligere 
understreget, da det accepterede stationering af NATO-tropper og modtagelse åf 
flygtninge. Menneskerettighederne og retsstatsprincipperne er beskyttet ved en alsidig 
lovgivning, ·skønt ytringsfriheden endnu kræver større opmærksomhed. Mellem 1996 og 
1999 var landet med regeringens økonomiske reformer og stabiliseringspolitik på linje 
med IMF -henstillingerne i stand til at opnå en makroøkonomisk stabilitet, idet IMF­
programmet s~den udgangen af 1998 dog har været på vildspor, fordi anden tranche af det 
treårige lån i henhold til den udvidede strukturtilpasningsfacilitet (ESAF) var forbundet 
med privatisering af tolv store industrikonglomerater, med hensyn til hvilken der endnu 
ikke er ·nået til enighed. Arbejdsløsheden har imidlertid været høj siden 1996. De 
markedsøkonomiske reformer fortsætt~ med en reform af lovgivning og forskrifter, 
medens der endnu kræves en særlig indsats med reform af banksektoren. Den Tidligere 
Jugoslaviske Republik Makedonien bar derfor ikke blot overholdt principperne i EU's. 
regionale tilgang men har samtidig spillet en eksemplarisk rolle i de sidste tre år, som har 
hjulpet til at realisere målene for denne EU-politik. 
Krisen i 1996 i Albanien, som blev fremkaldt af sammenbruddet i pyramide-ordningerne 
i slutningen af 1996 og tidligere uregelmæssigheder ved parlamentsvalget i maj 1996, 
blev holdt under kontrol takket være en koordineret international reaktion. Der blev 
indsat en national forsoningsregering efter det almindelige valg i juni/juli 1997 og den 
midlertidige stationering af en international beskyttelsesstyrke. En ny regering under 
ledelse af premierminister Nano (juli 1997 til oktober 1998) var i stand til at opnå en 
mærkbar makroøkonomisk stabilisering, og de første skridt ·blev taget til at afvikle 
pyramide-ordningerne og til administrativ reform. Albanien fortsatte imidlertid som følge 
heraf og det demokratiske partis vedvarende boycott af parlamentet med at lide under 
brud på den offentlige orden og udbredt kriminalitet og korruption. Ytringsfriheden og 
andre grundlæggende friheder var garanteret, men Albanien led stadig under 
strukturbetingede problemer, som havde deres rod i en tid forud for .krisen (ringe 
infrastruktur, svage statsinstitutioner). Landets skrøbelighed blev tydeliggjort ved flere 
lejligheder, bl.a. under de nye optøjer i september 1998. Premierminister Majkos nye 
regering (siden oktober 1998) har vist et mere seriøst engagement i de strukturbetingede 
problemer i landet, men ligger naturligt urider for de fremherskende traditioner i det 
albanske samfund. Vedtagelsen af forfatningen i november 1998 var et vendepunkt for 
demokratiet og retsstaten. Men håndgribelige resultater af lovhåndhævelse forudsætter en 
virkelig styrkelse af både sikkerhedsstyrkerne. og retsvæsenet. Drøftelser uden om 
parlamentet med det demokratiske parti har til en vis grad .mindsket den politiske 
konfrontation, men normale forhold er endnu ikke inden for rækkevidde. Den 
makroøkonomiske stabilisering er blevet bekræftet, men den er stadig sårbar på grund af 
flygtningeproblemet og det vedvarende brud på den offentlige orden og kravet om 
økonomiske strukturreformer (privatisering, den finansielle sektor). Alle albanske 
regeringer har ført en moderat politik for tilbageholdenhed med hensyn til situationen for 
etniske albanere i nabolandene. Det traditionelt begrænsede regionale samarbejde er 
stadig ikke blevet udvidet, når man ser bort fra udvidet økonomisk og fagligt samarbejde 
. med Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. 
20