Udtalelse om »Et Euro-Middelhavspartnerskab« (95/C 301/13)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 21. december 1994 i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, på eget initiativ at udarbejde en udtalelse om »Et Euro-Middelhavspartnerskab«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, som udpegede Carlo Ernesto Meriano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. juli 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på den 328. plenarforsamling af 13.-14. september 1995, mødet den 14. september 1995, med et flertal af stemmer for og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

RESUMÉ

Indledning, begrundelsen for forslaget og de væsentligste punkter

0.1. I ØSU's initiativudtalelse, som bygger på tre kommissionsdokumenter om Middelhavspolitikken, udtrykkes tilfredshed med projektets samlede approach under forbehold af, at Kommissionen og Rådet tager nedenstående bemærkninger til efterretning og inddrager dem i de efterfølgende beslutninger. ØSU sætter specielt pris på sammenkædningen af økonomiske og politiske aspekter, udvikling og sikkerhed og den generelle anvendelse af multilaterale instrumenter, hvilket i store træk svarer til den holdning, ØSU slår til lyd for i de tidligere udtalelser om Fællesskabets Middelhavspolitik. Efter ØSU's mening er projektet udtryk for et væsentligt fremskridt, ikke blot i finansiel henseende, men også mere generelt, da det vil føre til konkrete resultater her og nu, også selv om først næste generation vil høste frugterne heraf.

0.2. Partnerskabet skal baseres på politisk dialog, en bæredygtig, afbalanceret økonomisk og social udvikling, større kulturel forståelse og styrkelse af samhandelens menneskelige aspekter, hvilket viser, at der er tale om et omfattende partnerskab. ØSU tilslutter sig dette og mener, uden dog at se bort fra de hermed forbundne vanskeligheder, at det er den eneste mulige indfaldsvinkel i betragtning af de alvorlige og komplicerede problemer i Middelhavsområdet.

0.3. ØSU går i store træk ind for projektets institutionelle struktur, eftersom det er nødvendigt at finde frem til en generel rammeaftale, som giver bedre muligheder for et regionalt samarbejde mellem landene i de forskellige dele af Middelhavsområdet, idet der oprettes et område med fælles vækst. Således undgås, at en tilbagevenden til et udelukkende bilateralt system sætter den afbalancerede udvikling i Middelhavslandene på spil til skade for deres gensidige åbenhed.

Den politiske dimension

0.4. ØSU påpeger, at partnerskabets politiske dimension forudsætter, at de involverede samfundsgruppers kulturelle identitet beskyttes. Enhver tanke om direkte overførsel af institutionelle modeller og på forhånd fastsatte adfærdsmodeller er udelukket. Der er i stedet behov for en dialog, ikke kun med regeringerne, men også med civilsamfundenes repræsentanter.

ØSU har flere gange tidligere ønsket en garanti for effektiv beskyttelse af menneskerettighederne inden for rammerne af Euro-Middelhavspartnerskabet. Derfor håber ØSU, at den planlagte regelmæssige overvågning af indsatsen kan danne det objektive grundlag for at stille rimelige betingelser for tildelingen af støtte inden for rammerne af partnerskabet.

Det skal ikke udelukkes, at der i ekstreme tilfælde kan være behov for alvorlige politiske sanktioner, ved at støtten enten reduceres eller kanaliseres via ikke-statslige organisationer. Alligevel fastholder ØSU sin overbevisning om, at indsatsen for at inddrage de associerede landes civilsamfund i partnerskabets forskellige initiativer er det mest effektive bidrag, EU kan yde til beskyttelsen af menneskerettighederne og styrkelsen af institutionerne og demokratiet.

Handelsliberalisering, økonomisk samarbejde: konkrete problemer

0.5. ØSU påpeger især, at forslaget om oprettelse af en frihandelszone - gradvist, på et selektivt grundlag og i tilknytning til den regionale integration mellem partnerne - nødvendigvis må finde sted samtidig med iværksættelsen af et passende strukturreformprogram.

0.6. Specielt i forbindelse med landbruget, hvor radikale løsninger ikke er mulige, hverken gennem protektionistiske tiltag eller liberaliseringer, mener ØSU, at EU's teknologioverførsel og økonomiske støtte til tredjelandene i Middelhavsområdet først og fremmest skal rettes mod de lande, hvis regeringer fører en aktiv politik til fremme af en bæredygtig udvikling inden for landbruget, og mod de små og mellemstore fødevarevirksomheder med henblik på at opnå en tilstrækkelig selvforsyningsgrad på fødevareområdet.

0.7. Udlandsgælden i visse af tredjelandene i Middelhavsområdet har nået uhyre dimensioner, hvilket er afgørende for den ustabile politiske og sociale situation i disse lande i væsentlig grad. Derfor mener ØSU, at man ikke, som Kommissionen har gjort det i de hidtidige dokumenter, kan se bort fra dette ømtålelige aspekt af problemet under udarbejdelsen af en troværdig plan for Euro-Middelhavspartnerskabet.

0.8. Under henvisning til perspektiverne for det industrielle samarbejde, hvor der har vist sig foruroligende krisetegn, tilslutter ØSU sig i høj grad Kommissionens forslag om at gøre associeringsaftalerne mellem EU og tredjelandene i Middelhavsområdet til et juridisk sikkerhedsnet med henblik på at opmuntre EU's erhvervsliv til at investere specielt i joint-ventures, industrisamarbejde, navnlig SMV, samt at udstrække den finansielle bistand til investeringer i infrastrukturprogrammer.

0.9. ØSU påpeger desuden, at det teknologiske og videnskabelige samarbejde spiller en afgørende rolle for opfyldelsen af alle disse målsætninger, navnlig de foreslåede overvågningssystemer i bl.a. energi-, miljø- og fiskerisektoren.

Et overordnet MED-hjælpeprogram

0.10. ØSU lægger særlig vægt på omfanget af og kontinuiteten i EU's finansielle støtte til Middelhavspartnerne under 1995-1999-støtteprogrammet. Væsentlig er også planlægningen på mellemlang sigt. Der er tale om strukturelle problemer, og løsningen af disse er en forudsætning for oprettelsen af en frihandelszone, der strækker sig over Europa og Middelhavsområdet.

0.11. Skønt ØSU finder Kommissionens vejledende finansielle støtte for lavt i forhold til de konkrete behov, vil det foreslåede beløb sammenlagt med tilsvarende bidrag fra Den Europæiske Investeringsbank og medlemsstaternes bilaterale støtte kunne forbedre de samlede resultater af Fællesskabets indsats. Dette kan bl.a. ske ved et passende samspil mellem de disponible finansieringskanaler. ØSU tilslutter sig således i store træk disse målsætninger, men mener samtidig, at der er behov for detaljerede forslag, som tager hensyn til de enkelte partneres forskellige udviklingsniveau inden for de sektorspecifikke prioriteringer.

0.12. Kommissionens dokumenter munder ud i et ønske om større fleksibilitet i forbindelse med de finansielle interventioner, hvilket ØSU går varmt ind for. Formålet bør være en skønsmæssig tildeling af midlerne på baggrund af en fleksibel, flerårig programmering til fordel for de lande, der yder den største indsats for omstillingen af deres økonomier og for oprettelsen af en frihandelszone. I den forbindelse gentager ØSU sit forslag om indgåelse af udviklingsaftaler mellem Europa-Kommissionen og regeringerne, erhvervslivet og interesseorganisationerne i Middelhavstredjelande med henblik på at forfølge specifikke målsætninger. Rammerne herfor skal være et udviklingsprogram, der indebærer kontraktuelle kommercielle og finansielle forpligtelser.

0.13. ØSU glæder sig desuden over den foreslåede handlingsplan for korruptionsbekæmpelse og håber, at der vil blive stillet tilstrækkelige finansielle midler til rådighed til sådanne projekter.

Interregionalt samarbejde og subregionale grupper

0.14. Hvad angår det interregionale samarbejde i Middelhavsområdet henviser ØSU til sin nylige udtalelse, og de forslag, som er mest relevante for partnerskabet, fremgår af bilaget. Også her går ØSU ind for etableringen af subregionale grupperinger mellem Middelhavstredjelande.

Den menneskelige og sociale dimension

0.15. ØSU mener på linje med Kommissionen, at de sociale udgifter i overvejende grad hører under de pågældende regeringers ansvar, men den nuværende sociale tilbagegang i Middelhavslandene (de sociale omkostninger ved strukturtilpasningsprocessen, hastig befolkningstilvækst og massiv afvandring fra landbruget) kan blive forværret som følge af øgede sociale forskelle skabt af den økonomiske forankring til Europa. Derfor skal Fællesskabet bidrage til at vende de negative tendenser, bl.a. på grund af de skader en eventuel forværring af disse forskelle ville påføre EU. ØSU vil således med største opmærksomhed følge de konkrete resultater af de mange initiativer, som ifølge Kommissionens meddelelser skal iværksættes inden for forskellige grene af det sociale område. ØSU mener som Kommissionen, at partnerskabets sociale dimension i sig selv er uadskillelig fra den kulturelle dimension, navnlig med hensyn til bekæmpelse af racisme og fremmedhad gennem skabelse af større gensidig forståelse.

ØSU bemærker med tilfredshed, at kvindernes vigtige rolle i udviklingsprocessen anerkendes fuldt ud, og at der gives absolut førsteprioritet til at tilskynde kvinder til at deltage i de politiske og sociale aktiviteter, hvorved man sikrer fremme af mænd og kvinders lige muligheder.

Decentralt samarbejde

0.16. ØSU ønsker igen at slå fast, at et decentralt samarbejde, som Fællesskabet har haft som målsætning siden iværksættelsen af den nye Middelhavspolitik, kræver erhvervs- og samfundslivets fulde engagement, idet udviklingen af små og mellemstore virksomheder hele tiden tilgodeses, og de lokale instanser gives tilstrækkelig selvstændighed til at fremme de realiserbare og påkrævede initiativer i en given situation.

ØSU konstaterer med tilfredshed, at denne målsætning i Kommissionens rapport tillægges stor politisk betydning, men er samtidig bekymret for, at denne linje skal blive kompromitteret af bureaukratiske og ofte selvmodsigende administrative mekanismer.

Inddragelse af erhvervs- og interesseorganisationerne

0.17. ØSU gør opmærksom på det betydningsfulde arbejde, som i de seneste år er blevet udført med henblik på at bane vejen for erhvervs- og interesseorganisationernes inddragelse i samarbejdet, og på ØSU's egen specifikke indsats, navnlig i forbindelse med udarbejdelsen af en model for decentralt samarbejde. Det er særdeles beklageligt, at der i Kommissionens meddelelse slet ikke henvises til de forslag (MED-Reg og MED-Partner), som ØSU i sin tid fremsatte, og som endnu ikke er blevet fulgt op af Kommissionen.

ØSU finder det positivt, at den spanske regering har taget initiativ til at indkalde et forum af repræsentanter for det civile samfund i forlængelse af Euro-Middelhavskonferencen, og glæder sig over, at Det Økonomiske og Sociale Råd i Spanien i samme forbindelse har taget initiativ til et møde mellem en delegation fra deres eget råd og tilsvarende delegationer fra rådene i EU's Middelhavslande, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, rådene i nogle af partnerlandene, og andre organer, som repræsenterer erhvervs- og samfundslivet. Dette initiativ kan blive starten på den regelmæssige kontakt mellem alle berørte institutioner, som det har været ønsket flere gange tidligere.

De igangværende forhandlinger og specifikke problemer

0.18. Med hensyn til de igangværende forhandlinger og de problemer, som er opstået i de enkelte områder ved Middelhavet - karakteriseret ved en mærkbar forskel på den østlige breds udviklingsniveau og udviklingen på den sydlige bred - fremføres følgende:

- ØSU konstaterer med tilfredshed, at der den 6. marts 1995 er truffet beslutning om indledning af procedurerne for Malta og Cyperns tilslutning til EU. ØSU mener imidlertid, at disse landes tilslutning skal drøftes særskilt fra forhandlingerne med de central- og østeuropæiske lande, da de er af en helt anden beskaffenhed.

- ØSU er alvorligt bekymret over den politiske udvikling i Tyrkiet i perioden efter indgåelsen af aftalerne om en toldunion - en udvikling, som har fået Europa-Parlamentet til at udskyde ratificeringen af aftalerne - men fastholder som tidligere, at en sådan union i økonomisk henseende vil åbne brede perspektiver for begge parter. ØSU er således enig i, at der bør gøres en ihærdig indsats på dette punkt, men håber samtidig, at et rimeligt pres i den nærmeste fremtid vil kunne medvirke til en afvikling af den spændte situation i området og genoprettelse af de rette politiske betingelser for, at aftalerne kan indgås. Hvad ØSU selv angår, bekræftes det, at det fortsat er hensigten at fremme dialogen mellem arbejdsmarkedets parter inden for rammerne af Det Blandede Udvalg EU-Tyrkiet.

- ØSU er overbevist om, at overgangen fra en centraldirigeret økonomi til markedsøkonomi i Albaniens tilfælde er dømt til at slå fejl, hvis der ikke tages hensyn til de særlige årsager til landets tilbageståenhed. ØSU kræver derfor udtrykkeligt, at Albanien inden for rammerne af en Europa-aftale svarende til den, som er indgået med de øvrige central- og østeuropæiske lande, skal tilgodeses både af EU-finansierede operationer i forbindelse med Euro-Middelhavspartnerskabet, og af EIB's interventioner.

- ØSU mener, at den nyligt indgåede aftale med Tunesien og de igangværende forhandlinger med Marokko vil kunne yde et tiltrængt bidrag til den politiske stabilitet i Maghreb-området. Indledningen af freds- og demokratiseringsprocesser på mellemlangt sigt er dog en nødvendig forudsætning for Euro-Maghreb-partnerskabets stabilitet, hvilket er en betingelse for et fuldt udviklet samarbejde i dette geografiske område.

- I betragtning af tingenes nuværende tilstand mener ØSU, at indgåelsen af en associeringsaftale med Israel skal ses i direkte sammenhæng med EU's interesse i og indsats for genoptagelsen og den videre udvikling af fredsprocessen i Mellemøsten. Det er ØSU's vurdering, at EU's vigtigste samtalepartner på dette område må være gruppen af politiske instanser, som er direkte berørt af spørgsmålet - Israel, de palæstinensiske myndigheder, Jordan og Egypten - i håbet om, at Libanon, der altid har spillet en historisk rolle som bindeled mellem Europa og de arabiske lande og Syrien, snart vil kunne tilslutte sig. Under henvisning til det decentrale, regionale samarbejdsprojekt, som er under udarbejdelse, mener ØSU, at MEDA-budgetposten, som er beregnet på partnerskabet, kan spille en vigtig rolle i denne forbindelse.

Forberedelse af Euro-Middelhavskonferencen

0.19. Formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Cannes (26.-27. juni 1995) giver anledning til følgende kommentarer:

- ØSU konstaterer, at Rådet den 12. juni har vedtaget EU's officielle forhandlingsgrundlag forud for ministerkonferencen i Barcelona og navnlig, at man er nået frem til en samlet aftale om de midler, som i perioden 1995-1999 skal investeres i det finansielle samarbejde med de central- og østeuropæiske lande samt Middelhavslandene.

- ØSU påskønner, at støtten for perioden 1997-1999 nu er fastsat, men beklager imidlertid den betydelige nedskæring, Rådet har foretaget - set under ét - i forhold til Kommissionens forslag. Støtten vil således være endnu mere utilstrækkelig end tidligere nævnt i forhold til partnerskabets målsætninger, bl.a. fordi Rådet ikke specificerer, at EIB skal tildele et tilsvarende støttebeløb, men blot antyder, at den allerede aftalte støtte til Middelhavstredjelande skal øges.

- ØSU påpeger, at ifølge det forhandlingsgrundlag, som Det Europæiske Råd har vedtaget, er det eneste mål for Euro-Middelhavskonferencen at udarbejde et fælles dokument vedrørende partnerskabets tre grundlæggende aspekter, mens indgåelsen af en multilateral aftale står hen i det uvisse, hvilket kun er en bekræftelse af ØSU's bange anelser.

- Rådet står fast på at indlede forhandlingerne om Maltas og Cyperns tiltrædelse af Unionen seks måneder efter regeringskonferencen i 1996. Det er således hensigten at behandle dette spørgsmål i tilknytning til spørgsmålet om de central- og østeuropæiske landes associeringsaftaler, på trods af den indlysende forskel på problemernes omfang og karakter i de to tilfælde. ØSU frygter derfor, at denne beslutning vil forsinke forhandlingerne i urimelig grad.

- ØSU er, inden for rækkevidden af sin kompetence, enig i hovedlinjerne i Rådets konkrete forslag og glæder sig især over, at miljøproblematikken fremhæves. ØSU forbeholder sig imidlertid ret til at give sin mening til kende i lyset af Barcelona-konferencens resultater og den efterfølgende udvikling.

- ØSU noterer sig, at der i dokumentets sidste afsnit vedrørende overvågningen af Euro-Middelhavspartnerskabet bl.a. forudsættes »kontakter mellem civilsamfundets førende kræfter«. ØSU kan imidlertid ikke undlade at gøre opmærksom på denne formulerings åbenlyse utilstrækkelighed, idet den på ingen måde kan råde bod på det faktum, at Kommissionen og Rådet ikke på noget tidspunkt i de hidtidige dokumenter har henvist til den rolle, som påhviler erhvervs- og samfundskredsene og disses respektive organisationer.

1. Referencedokumenter

Det Økonomiske og Sociale Udvalg har baseret nærværende initiativudtalelse på Kommissionens tre tekster om emnet: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet af 19. oktober 1994, udarbejdet på udenrigsministrenes foranledning i juli samme år - KOM(94) 427 - (herefter: »Kommissionens første meddelelse«), den efterfølgende meddelelse af 8. marts 1995, udarbejdet efter anmodning fra Det Europæiske Råd på mødet i Essen - KOM(95) 72 - (herefter: »Kommissionens anden meddelelse«) og endelig en rapport af 10. april 1995 (), udarbejdet af Rådet i anledning af de indledende forhandlinger mellem EU-trojkaen, Kommissionens næstformand, Manuel Marin, og EU's partnere i Middelhavsområdet forud for Euro-Middelhavskonferencen i Barcelona (27.-28. november 1995). Med hensyn til evalueringen af de hidtidige samarbejdsaktiviteter har ØSU desuden baseret sig på Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet af 18. november 1994 - KOM(94) 384.

2. Indledning

Det Økonomiske og Sociale Udvalg kan med god ret hævde at være ophavsmand til ideen om et Euro-Middelhavspartnerskab. Den blev fremlagt første gang i ØSU's første tillægsudtalelse om Det Europæiske Fællesskabs middelhavspolitik af 26. april 1990, hvori ØSU udtrykte tilfredshed med Kommissionens nye forslag. Forslagene ansås for at være et afgørende skridt i retning af en samlet løsning på problemerne, idet den fjerde række af finansprotokoller udstraktes til alle Middelhavstredjelande inden for rammerne af den nye middelhavspolitik.

ØSU har udtalt sig særdeles kritisk, fordi middelhavspolitikken ikke har formået at dæmme op for den forværrede økonomiske og sociale situation i tredjelandene i Middelhavsområdet (), der bl.a. giver sig udslag i et fald i BNP per capita, øget levnedsmiddelafhængighed og større gæld. Dette synspunkt vinder i høj grad genklang i Kommissionens status over Middelhavspolitikkens resultater. I den første meddelelse konkluderes således på baggrund af de komparative tal i bilag III: »de midler, der har været afsat til Middelhavspolitikken, har været langt fra tilstrækkelige til af dække behovene«.

3. Baggrunden for forslaget om et Euro-Middelhavspartnerskab og dets væsentligste elementer

3.1. Den fornyede interesse for ideen om et Euro-Middelhavspartnerskab, hvorpå Kommissionens dokumenter er baseret, har sit politiske udspring i Den Europæiske Unions udvidelse mod nord og først og fremmest i forpligtelserne over for de central- og østeuropæiske lande. Målet er dels at opretholde en passende ligevægt, hvad angår den geografiske fordeling af Fællesskabets tilsagn, dels, i overensstemmelse med principperne fra Det Europæiske Råds møde i Edinburgh (), at opnå geografisk-strategisk stabilitet gennem en gradvis oprettelse af en frihandelszone mellem EU og dets naboer i Middelhavsområdet, herunder et område med stabilitet og sikkerhed langs EU's sydlige grænse. I den forbindelse skal det bemærkes, at ideen om en fælles udviklingspolitik for EU og Middelhavstredjelandene hele tiden har været den bærende søjle i ØSU's »Middelhavsfilosofi« ().

3.2. ØSU vurderer, at Kommissionens forslag, som det fremstår af meddelelserne, grundlæggende bygger på ovenstående holdninger, og det er uden tvivl et overordentligt kvalitativt skridt i den rigtige retning, ikke blot i økonomisk henseende, men også mere generelt, idet det kan føre til konkrete resultater her og nu og samtidig lader sig fuldføre i løbet af en enkelt generation. Desuden afspejler det tankerne i Kommissionens hvidbog »Vækst, Konkurrenceevne, Beskæftigelse«, ifølge hvilken det, at verden ikke længere er opsplittet i to poler, forventes at give nye muligheder for et samarbejde om fælles politiske målsætninger mellem samfund med forskellige kulturer og udviklingsmodeller.

3.3. Det nye i nærværende forslag i forhold til de tidligere middelhavspolitiske initiativer er således ikke blot bekymringen for den politiske balance mellem Den Europæiske Union og dets medlemslande, men også sammenkædningen af økonomiske og politiske aspekter, udvikling og sikkerhed samt den overordnede anvendelse af multilaterale interventionsinstrumenter.

Dybest set handler det om at tilføre allerede eksisterende forbindelser mellem medlemsstaterne og landene ved de østlige og sydlige Middelhavskyster nye positive aspekter. Den demografiske udvikling vil, ud fra et rimeligt skøn, føre til en stigning i befolkningstallet i de europæiske Middelhavslande svarende til lidt over en tredjedel af den samlede befolkning i Middelhavsområdet - vil vokse fra de nuværende 360 mio. til næsten 550 mio. - mens to tredjedele af befolkningen vil være fordelt på den sydlige og den østlige Middelhavsbred. () Derfor understregede ØSU i ovennævnte udtalelser på det kraftigste, at enhver politik, der udelukkende anvender administrative foranstaltninger til at dæmme op for migrationspresset og den ligeså presserende ulovlige indvandring, ville være utilstrækkelig. ØSU slog fast, at der burde skabes alternative arbejdspladser i tredjelandene ved Middelhavet. ØSU forestillede sig, at der kunne indgås en aftale mellem Fællesskabet og disse lande med fælles forpligtelser til at opretholde orden og føre kontrol med migrationsstrømmene. Lige siden udtalelsen i 1989 har ØSU givet udtryk for sin bekymring over den stigende forurening af Middelhavet og den udbredte forringelse af kystmiljøet, som med al tydelighed kræver en udvidelse af allerede eksisterende multilaterale initiativer. De bindinger, som skyldes visse EU-landes omfattende afhængighed af energiforsyningen fra Middelhavslandene, er endnu en objektiv begrundelse for at udvikle og styrke partnerskabsforbindelserne. Derfor må de direkte investeringer fra Fællesskabets side ikke kun begrundes med lavere lønninger; målet bør i stedet være en gradvis overførsel af en række produktionssektorer. Ifølge ØSU's nyligt vedtagne initiativudtalelse om »Fysisk planlægning og interregionalt samarbejde i Middelhavsområdet« () kan de to sider af Middelhavet »supplere hinanden, støttet af udveksling af kapital, varer, knowhow, forbrugsmønstre og en konkurrencedygtig, veluddannet arbejdskraft«.

Efter ØSU's mening vil den bedste tilskyndelse til direkte europæiske investeringer i Middelhavslandene være at skabe et område med politisk stabilitet og eliminere det fremmedhad, der i visse tilfælde ligefrem giver sig udslag i fysiske trusler mod udenlandske erhvervsfolk. Omvendt vil en bæredygtig udvikling uden tvivl være en afgørende faktor for den politiske og sociale stabilitet i disse lande og kan på længere sigt dæmme op for det demografiske pres ().

3.4. At der er tale om et omfattende partnerskab bekræftes, som det fremhæves i ovenstående resumé, af tredelingen mellem det politiske og sikkerhedsmæssige aspekt, det økonomiske og finansielle - hvorunder hører oprettelsen af en frihandelszone - og endelig det sociale og menneskelige aspekt. Målsætninger som stabilitet og vækst skal således forfølges inden for partnerskabets rammer gennem politisk dialog, en bæredygtig, afbalanceret socio-økonomisk udvikling, fattigdomsbekæmpelse, større gensidig forståelse mellem de forskellige kulturer og styrkelse af samhandelens menneskelige aspekter. ØSU deler fuldt ud denne grundholdning og finder, uden at se bort fra de hermed forbundne vanskeligheder, at det er den eneste mulige indfaldsvinkel i betragtning af de alvorlige og komplicerede problemer i området.

3.5. Hvad angår partnerskabsprojektets institutionelle struktur, mener ØSU som tidligere nævnt, at etableringen af en multilateral ramme, som omfatter EU og landene på den anden side af Middelhavet, skal ses som et supplement til de styrkede bilaterale forbindelser. Dette fremføres ligeledes i Kommissionens første meddelelse og Rådets senere beslutninger fra mødet i Essen. Af de to seneste dokumenter fremgår med større tydelighed, at det vil være muligt at etablere en frihandelszone under hensyntagen til forpligtelserne under World Trade Organization (WTO) i løbet af år 2010. Derfor må de igangværende bilaterale forhandlinger afsluttes hurtigt, samtidig med at tredjelandene i Middelhavsområdet indbyrdes indleder tilsvarende forhandlinger om frihandelsaftale, specielt med henblik på fri bevægelighed for industriprodukter, gradvis liberalisering af handlen med landbrugsprodukter gennem præferentiel og gensidig adgang, virksomheders etableringsret, grænseoverskridende tjenesteydelser og kapitalbevægelser. Desuden forventes, at Middelhavslandene vil indlede lignende forhandlinger med andre lande associeret med EU (EFTA, de central- og østeuropæiske lande, Cypern, Malta og Tyrkiet), hvorved der skabes et fælles regelsystem i området, omfattende alle grundlæggende aspekter ved frihandelszonen.

ØSU deler i store træk denne opfattelse og finder det hensigtsmæssigt at nå frem til en samlet rammeaftale, der giver øgede muligheder for regionalt samarbejde mellem landene i de enkelte områder (). Der gøres opmærksom på, at en tilbagevenden til et rent bilateralt system vil bringe Middelhavslandenes afbalancerede udvikling i fare til skade for deres gensidige åbning.

3.6. Efter ØSU's mening bør man ikke glemme, at ideen om Euro-Middelhavspartnerskabet ikke alene er opstået på baggrund af førnævnte muligheder for en geografisk udvidelse af Den Europæiske Union, men også på grund af Fællesskabets anerkendte behov for et samspil med andre økonomiske områder, som supplerer Fællesskabet for at sætte gang i en udvikling, som USA og Japan gør i deres respektive områder. Herved er der skabt en fælles vækstzone med en stærk regional integration og adgang til betydelige instrumenter for finansiel bistand. Ud fra en overordnet geopolitisk synsvinkel indgår EU og Middelhavsområdet i et område, der ud over det nuværende EU omfatter det resterende EFTA og de central- og østeuropæiske lande.

4. Partnerskabets politiske dimension

4.1. Partnerskabets iboende tanke om gensidighed får et eksplicit politisk og kulturelt indhold, hvis den planlagte modernisering af de økonomiske strukturer og fremme af den sociale udvikling ledsages af ønsket om at beskytte de berørte samfunds kulturelle identitet. Hvis partnerskabet indebærer, at der indgås mere vidtrækkende aftaler end de rent kommercielle, er det absolut nødvendigt at undgå ethvert tilløb til formynderi, hvor institutionelle modeller og ufleksible, fasttømrede adfærdsmodeller forsøges direkte overført.

4.2. Det er, som Kommissionen udtrykker det i den første meddelelse, nødvendigt »at fremme en politisk dialog mellem Unionen og dens Middelhavspartnere baseret på respekten for menneskerettighederne og de demokratiske principper, god regeringsskik og retsstaten, der udgør et væsentligt element i forbindelserne mellem parterne«. ØSU's gennemgående krav om, at menneskerettighederne må beskyttes effektivt i forbindelse med Euro-Middelhavspartnerskabet, indtager også en central placering i en udviklingsmodel, der først og fremmest sigter mod at afskaffe de spændinger, som giver næring til ekstremisme og eskalerende vold. I Kommissionens anden meddelelse slås det således tydeligt fast, at styrkelsen af demokratiet og respekten for menneskerettighederne udgør et væsentligt element i forholdet mellem EU og de pågældende lande. I overensstemmelse med de holdninger, som ØSU flere gange har givet udtryk for, hedder det ligeledes i samme dokument, at »en hensigtsmæssig dialog, ikke kun med regeringerne, men også med civilsamfundets repræsentanter, samt faglig og finansiel bistand til konkrete foranstaltninger«, er det bedst egnede instrument til at sikre demokratiets udbygning og respekten for menneskerettighederne.

Denne linje præciseres yderligere i Kommissionens rapport under henvisning til den principerklæring, som regeringerne i de deltagende lande vil blive bedt om at underskrive med særlig henvisning til ytringsfrihed, foreningsfrihed, tanke-, tros- og religionsfrihed samt forbud mod diskrimination på grund af race, nationalitet, sprog, religion og køn. Derudover skal den rumme forpligtelser vedrørende regelmæssig afholdelse af valg, domstolenes uafhængighed, en fornuftig magtfordeling og effektiv offentlig administration samt fredelig konfliktløsning, respekt for territorial integritet, nedrustning og ikke-spredning af atomvåben.

ØSU ønsker, at procedurer for regelmæssig overvågning af overholdelsen af disse forpligtelser skal danne et objektivt grundlag for at stille rimelige betingelser for tildelingen af støtte i forbindelse med partnerskabet.

4.3. Det skal ikke udelukkes, at der i ekstreme tilfælde kan blive behov for at gribe til alvorlige, politiske sanktioner enten i form af reduktion eller udsættelse af den finansielle bistand og af samarbejdsprogrammerne, eller ved at støtten skal kanaliseres via ikke-statslige organisationer. På baggrund af de hidtidige erfaringer, eksempelvis mødet mellem EU og Maghreb-landene i Tunis, mener ØSU imidlertid, at EU kan yde det bedste bidrag til beskyttelsen af menneskerettighederne og styrkelsen af demokratiske institutioner og principper ved at inddrage de associerede landes civilsamfund i Euro-Middelhavspartnerskabets initiativer, i takt med en mere generel økonomisk og social modning og en tilsvarende kulturformidling.

5. Liberalisering af handelen, økonomisk samarbejde og de hermed forbundne konkrete problemer

5.1. I lyset af ovenstående skal den økonomiske del af Euro-Middelhavspartnerskabet rumme mere end blot oprettelsen af en frihandelszone med sigte på øget handel mellem nord og syd ved hjælp af gensidige ikke-parallelle liberaliseringsforanstaltninger samt en tilsvarende udvikling af handelssamarbejdet mellem de sydlige lande.

5.2. ØSU understreger, at forslaget om handelsliberalisering er uløseligt forbundet med de fremskridt, som gøres inden for det økonomiske samarbejde. Det betyder, at etableringen af en frihandelszone skal iværksættes sideløbende med et tilsvarende program for strukturelle, økonomiske og markedsmæssige reformer. Desuden ser det ud til, at selve ideen om Euro-Middelhavspartnerskabet kræver en mere vidtrækkende udviklingsproces end den hidtidige stimulering af eksporten fra Middelhavslandene til EU, der indtil nu har været koncentreret om få sektorer. Udviklingen skal kunne eliminere hidtidige uoverensstemmelser mellem Fællesskabets politiske og økonomiske indsats for at gennemføre strukturtilpasninger i de associerede lande og visse erhvervskredses heftige modstand. Disse modsigelser, der hidtil har haft en temmelig negativ indflydelse på forhandlingerne med Middelhavslandene, gør det selvsagt umuligt at anvende radikale løsninger som protektionisme og liberalisering. Der er ingen tvivl om, at der bør udvises den største forsigtighed med hensyn til åbningen af Fællesmarkedet inden for de mest udsatte sektorer, først og fremmest landbruget, og ØSU har tilkendegivet sin klare mening herom i tidligere udtalelser (). Det er klart, at samarbejdet mellem Europa og Middelhavstredjelandene kræver en gradvis åbning af handelen under hensyntagen til internationale konkurrenceregler og i overensstemmelse med WTO-forpligtelserne, hvad også Kommissionen gør opmærksom på. Den fornuftigste løsning ville efter ØSU's mening i princippet være at planlægge ud fra verdensmarkedets absorptionsevne. Hvad angår Middelhavstredjelandenes landbrugsproduktion - hvis eksport til EU alene i Marokko og Tunesiens tilfælde overskrider 15% - finder ØSU det hensigtsmæssigt, at nogle af forslagene fra den tidligere debat uddybes; der lægges specielt vægt på udviklingen af tidlige afgrøder, som på grund af klimatiske forhold ikke konkurrerer med Fællesskabets landbrugsproduktion. Desuden har man peget på muligheden for at indgå tresidige aftaler med Middelhavslandene og de central- og østeuropæiske lande med henblik på afsætning af dele af førstnævntes landbrugsproduktion til sidstnævnte lande, f.eks. tomater og citrusfrugter, eventuelt med midlertidig finansiel bistand fra EU. På mødet i Bruxelles (6.-8. april 1992) vedrørende mulighederne for et samarbejde mellem EU og Den Arabiske Maghreb-Union om investerings-, migrations- og landbrugsspørgsmål viste det sig imidler

tid, at der er en sammenhæng mellem den voldsomme konkurrence fra EF's landbrugsproduktion på de associerede landes markeder og den stigende tendens til, at unge flytter ind til byerne, hvilket uvægerligt har medført øget emigration til EU-landene.

Ud fra disse objektive betragtninger mener ØSU således, at EU's teknologioverførsel og økonomiske støtte til Middelhavslandene først og fremmest skal rettes mod små og mellemstore virksomheder i disse landes landbrugssektor, så de kan opnå en tilstrækkelig fødevareselvforsyning.

5.3. En anden binding, som ikke må overses i denne sammenhæng, er visse Middelhavslandes enorme udlandsgæld (). Det var derfor ikke uden grund, at ØSU i den ovenfor citerede tillægsudtalelse krævede en koordinering af medlemsstaternes aktioner på området og mindre passivitet fra Fællesskabets side. I sluterklæringerne fra mødet i Tunis mellem EU og Maghreb-landene anmodes der om specifikke løsninger, som kan forhindre den fortsatte dræning af ressourcerne, som skyldes tilbagebetaling af gæld og renter. I den forbindelse har ØSU flere gange henvist til det tunesiske forslag, hvor den offentlige gæld er blevet konverteret til udgifter til sociale formål, miljøproblemer og udnyttelse af menneskelige ressourcer. At strukturtilpasningen har haft relativ stor succes i Marokko bør imidlertid ikke overskygge det faktum, at Algeriets udlandsgæld, som i 1993 vurderedes til 26 mia. dollar, ville have opslugt alle landets indtægter fra olieeksporten, hvis IMF ikke havde grebet ind i april sidste år (), og at gældsbyrdens omfang stadig er en særdeles vigtig faktor i forbindelse med den politiske og økonomiske ustabilitet i landet. Hvis der skal udstikkes pålidelige retningslinjer for et Euro-Middelhavspartnerskab, kan det efter ØSU's mening ikke forsvares at se bort fra denne ømtålelige side af sagen, hvilket imidlertid har været tilfældet i Kommissionens tidligere dokumenter.

5.4. Ud over disse efterhånden velkendte forhindringer er der i de seneste år opstået yderligere problemer inden for industrisamarbejdet. I tekstilindustrien er antallet af virksomhedsudflytninger til Middelhavstredjelande, specielt Maghreb-landene, faldet til fordel for udflytninger til østasiatiske områder, der byder på mere fordelagtige vilkår. Det er derfor blevet vanskeligere at indgå nye joint-ventures og foretage direkte investeringer på trods af de garantier, som WTO-forpligtelserne giver.

Som tidligere nævnt er der ingen tvivl om, at mens EU's holdning over for immigrationen fra Middelhavstredjelande bliver stadig mere restriktiv, har den islamiske fundamentalismes udbredelse og de deraf følgende trusler mod den personlige sikkerhed i høj grad afskrækket EU-landene fra at foretage direkte investeringer i disse områder. Derfor er vilkårene for partnerskabets gennemførelse - specielt hvad angår fremme af sådanne investeringer, med behørig hensyntagen til Kommissionens, medlemsstaternes og Middelhavslandenes respektive kompetenceområder - på mange måder ugunstige og kræver specielt egnede instrumenter. Med hensyn til ØSU's direkte rolle i den forbindelse er der under alle omstændigheder behov for en dialog mellem erhvervslivets kræfter og de tilsvarende organismer i tredjelandene og for at prioritere spørgsmål vedrørende en decentraliseret udvikling højt.

I den forbindelse går ØSU især ind for Kommissionens forslag om, at associeringsaftalerne mellem EU og Middelhavslandene skal danne et juridisk sikkerhedsnet med henblik på at opmuntre EU's erhvervsliv til at investere navnlig i joint-ventures og industrisamarbejde, specielt små og mellemstore virksomheder, og udstrækkelse af den finansielle bistand til investeringer i infrastrukturprogrammer. Det planlagte Finansielle Instrument for Middelhavsområdet vil kunne tage sig af dette område og varetage en funktion svarende til den, EBRD (Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling) udfører i forhold til de central- og østeuropæiske lande.

5.5. ØSU gør således opmærksom på, at det teknologisk-videnskabelige samarbejde indtager en central plads i løsningen af ovennævnte problemer, som ikke blot kan begrænses til det planlagte decentrale samarbejde. I den forbindelse henviser ØSU specielt til det overvågningsudvalg, som er blevet etableret efter forhandlinger på foranledning af det franske EU-formandskab i Sophia-Antipolis i marts dette år som en opfølgning på AVICENNA-programmet, som i de seneste år har resulteret i over 70 projekter inden for vandforsyning, sundhed og vedvarende energi. Samarbejdet inden for miljøbeskyttelse har, som samarbejdet på energiområdet, ført til udpegelsen af en række prioriterede områder og iværksættelsen af en overvågningsmekanisme med tilknytning til eksisterende institutioner på området, specielt De Forenede Nationer. ØSU er på den baggrund især interesseret i det foreslåede multilaterale observationscenter til overvågning af fiskebestanden.

6. Et overordnet MED-støtteprogram

6.1. ØSU ønsker først og fremmest at fokusere på størrelsen af de finansielle ressourcer, som EU skal stille til rådighed for partnerne i Middelhavsområdet under støtteprogrammet for 1995-1999. At det vejledende beløb på 5,5 mia. ECU, som nævnes i Kommissionens dokumenter, er fastsat på baggrund af det forventede støttebeløb til de central- og østeuropæiske lande, viser klart, at hele projektet omkring Euro-Middelhavspartnerskabet er udarbejdet på grundlag af Det Europæiske Råds tidligere beslutninger vedrørende økonomisk støtte til de central- og østeuropæiske lande. Dette nye tiltag skal imidlertid ses i forbindelse med de berørte landes forskellige historiske udvikling, der bør tilskynde os til at finde frem til andre samarbejdsformer og -betingelser. Man må ikke undervurdere den radikale forskel på de økonomiske og sociale forhold i de to områders lande, som først og fremmest skyldes forskellige demografiske udviklingsmønstre. En sammenligning mellem de finansielle midler, som stilles til rådighed i hvert enkelt tilfælde, giver imidlertid et objektivt parameter for EU's engagement og troværdighed i partnernes øjne. ØSU mener, at sammenligningsgrundlaget i Bilag 3 i Kommissionens første meddelelse viser et klart behov for nye strategier, da problemerne tydeligvis er af strukturel art, hvilket ikke er tilfældet i de central- og østeuropæiske lande. En gradvis løsning på disse problemer - især med henblik på videnskabeligt-teknologisk samarbejde, erhvervsuddannelse og videregående uddannelser - er en forudsætning for, at der kan oprettes en frihandelszone i EU og Middelhavsområdet ().

6.2. ØSU mener, at det vejledende støttebeløb, som er foreslået af Kommissionen, er for lavt. Alligevel vil det betyde, at Fællesskabets støtte med vedtagelsen af de nye forslag vil stige fra et gennemsnit på 415 mio. ECU årligt, som forventet i de protokoller, som udløber i 1996, til 1 100 mio. ECU om året. Det foreslåede beløb vil sammenlagt med de tilsvarende beløb fra EIB og medlemsstaternes bilaterale støtte således kunne forbedre de samlede resultater af Fællesskabets indsats. Desuden skal der etableres et bedre samspil mellem de disponible fordelingskanaler. Under alle omstændigheder er det en prisværdig målestok for EU's vilje til at øge sin indsats på dette område. ØSU forventer derfor, at procedurerne, som fremlægges i Kommissionens anden meddelelse med henblik på vedtagelsen af forslaget om EIB's interventioner, vil blive iværksat hurtigst muligt og give et positivt resultat.

6.3. Ud fra et sektorspecifikt synspunkt opstilles fem prioriterede områder (miljø, energiforsyning, migrationsstrømme, handel og investeringer), og for alle sektorer forventes en opsplitning af støtten på (a) fremme af den økonomiske overgang med sigte på oprettelse af en frihandelszone (2,3 mia. ECU), (b) etablering af en større socio-økonomisk ligevægt (2,6 mia. ECU) og (c) støtte til regional integration 0,6 mia. ECU). ØSU kan i det store og hele tilslutte sig disse målsætninger og denne opdeling, selvom inddelingskriterierne ikke fremgår tilstrækkelig tydeligt af de pågældende meddelelser. ØSU finder det derfor nødvendigt, at forslagene gøres mere detaljerede, således at der tages hensyn til de enkelte partneres udviklingsniveauer i forhold til de forskellige sektorspecifikke prioriteringer (). I lighed med hvad der flere gange tidligere er blevet understreget, peger ØSU endvidere på kravet om, at det skal være Kommissionen, der prioriterer indgreb, der foretages i forbindelse med projekter, der finansieres af EIB med bidrag fra EF's budget (rentegodtgørelse).

6.4. ØSU sætter i særdeleshed pris på den holdning, som kommer til udtryk i Kommissionens anden meddelelse, hvori det hedder, at det finansielle samarbejde først og fremmest skal komme de lande til gode, »som giver sig i kast med reformer og modernisering af deres økonomier for i sidste ende at skabe frihandel«. Denne principerklæring bekræftes af samme meddelelses opfordring til større fleksibilitet i anvendelsen af finansielle interventioner, hvorved der netop gives plads for en skønsmæssig brug af de disponible midler gennem en flerårig og tilstrækkelig fleksibel programmering. I meddelelsen foreslås i samme henseende, at samarbejdsrådenes årlige møder fremover skal gælde tekniske aspekter, mens EU og gruppen af dets partnere på politisk plan afholder et årligt møde om emner af fælles interesse.

Disse forslag synes at respektere ØSU's gentagne ønsker om en garanti for en fornuftig anvendelse af de finansielle midler under samarbejdet, idet de kæder tilstrækkelig overholdelse af medbestemmelsesprincippet sammen med Europa-Parlamentets nyligt oprettede budgetpost, MEDA (B7/410), der er beregnet på at erstatte de protokoller, som udløber den 31. oktober 1996, og som træder i kraft fra og med 1997. Kommissionens henvisning til PHARE-programmet i den første meddelelse havde skabt tvivl om dette punkt. Foruden erfaringerne fra andre politiske og økonomiske sammenhænge, der i øvrigt afviger fra den nuværende situation, vil det være hensigtsmæssigt at tage hensyn til ØSU's forslag om en udviklingsaftale underskrevet af Europa-Kommissionen, regeringerne i Middelhavslandene samt erhvervs- og interesseorganisationerne. I den anden meddelelse tillægges disse aftaler rimeligvis en afgørende betydning. Tilstrækkelige garantier, specielt med hensyn til rådgivning, støtte til den private sektor, navnlig SMV, og udviklingen af infrastrukturer i den sociale sektor, kan efter ØSU's mening kun opnås gennem et sådant finansielt samarbejde.

Udviklingsaftalerne er rettet mod specifikke målsætninger inden for rammerne af en udviklingsplan og rummer kontraktuelle forpligtelser på handelsområdet samt finansielle forpligtelser. Disse aftaler er efter ØSU's opfattelse af afgørende betydning for det decentrale samarbejde, der af Kommissionen udpeges til partnerskabets omdrejningspunkt. Dog er forpligtelsesbevillingerne forblevet stort set uændrede (300 mio. ECU). Udviklingsaftalerne vil kunne slå effektivt bro mellem fællesskabsindsatsen, medlemsstaternes bilaterale bidrag - som af og til er stærkt begrænset - og de øvrige internationale organisationers bidrag.

6.5. ØSU glæder sig af samme årsag over fjerde del af rapporten fra 10. april, hvori det foreslås, at partnerne skal udarbejde en handlingsplan til bekæmpelse af korruptionen, der udgør et vigtigt og aktuelt problem af international rækkevidde; de forventes at øge midlerne til identificering og efterforskning med henblik på en mere effektiv bekæmpelse af korruptionen. På baggrund af tidligere erfaringer er ØSU overbevist om, at samarbejdspolitikkens succes i høj grad hænger sammen med gennemsigtighed i forvaltningen af de offentlige ressourcer, og henviser derfor til sin udtalelse om midtvejsvurderingen af den fjerde Lomé-konvention (21. oktober 1993) (). I dette dokument hedder det, at der med henblik på de procedurer, der gælder for projektudvælgelse og kontraktindgåelse, bør ydes teknisk bistand til de associerede landes regeringer. Bistanden skal være af en sådan karakter, at den hjælper landene med at bekæmpe korruption via mere effektive kontrolforanstaltninger. ØSU opfordrer til, at der stilles finansielle midler til rådighed til støtte for projekter og programmer til dette formål, og ØSU går ind for OECD's anbefaling, der går ud på med effektive midler at forhindre, forebygge og bekæmpe den korrupte praksis, der på forskellig vis er forbundet med de internationale transaktioner ().

7. Interregionalt samarbejde og subregionale grupper

7.1. I denne sammenhæng bør der rettes en særlig opmærksomhed mod det interregionale samarbejde, bl.a. under henvisning til ØSU's seneste udtalelse om emnet. Kommissionens første meddelelse lagde særlig vægt på dette område, især med hensyn til miljøbeskyttelse og decentrale samarbejdsprogrammer. Det skal som i udtalelsen også understreges, at der er en sammenhæng mellem de øgede interne udviklingsforskelle i EU - en ikke uvæsentlig årsag til den samlede svækkelse af EU's konkurrenceevne - og Middelhavslandenes stadig større afhængighed af samhandlen med det centrale og nordlige Europa, til skade for handelen med den sydlige del af kontinentet. Det forudsigelige resultat heraf er en yderligere marginalisering af sidstnævnte lande, hvilket vil kunne føre til en forværring af de allerede eksisterende spændinger i den syd-østlige del af Middelhavsområdet. Kommissionens anden meddelelse tager tilsyneladende hensyn til dette, idet det anerkendes, at der bør gives højeste prioritet til en udbygning af samarbejds- og kommunikationsforbindelserne mellem grænseregioner på Middelhavets to sider »i samspil med de grænseoverskridende samarbejdsinstrumenter og decentrale interregionale samarbejdsinstrumenter, der findes på fællesskabssiden«. I denne forbindelse gøres der opmærksom på, at udviklingen af transeuropæiske transportnet vil være et positivt incitament til aktiviteter i forbindelse med turisme, telekommunikation og transport, specielt med henblik på fornyet anvendelse af EU's vigtigste havne og med sigte på at føre EU's luftfartssystem i Middelhavsområdet tilbage til dets naturlige plads i lufttrafikken syd for Middelhavet ().

7.2. Dette spørgsmål er tæt forbundet med den udvidede handel mellem Middelhavslandene, hvilket med rette tillægges stor betydning i Kommissionens første meddelelse, hvori foreslås foranstaltninger til fremme af aftaler om øget regional samhandel og interventioner til fordel for subgrupperinger mellem disse lande. I en situation, hvor de interregionale forbindelser i stadig højere grad er multilaterale, fokuseres især på planerne om et decentralt samarbejde mellem de lande, som yder den mest direkte indsats for at styrke den fredsproces i Mellemøsten, som Kommissionen støtter: det er et bevis på den konstante linje bag indgåelsen af dynamiske forbindelser med de arabiske Maghreb-lande og den faste overbevisning om deres fortsatte gyldighed på trods af den seneste krise i Den Arabiske Maghreb-Union. ØSU deler fuldt ud denne indstilling. ØSU beklager, at der til det regionale samarbejde indtil videre kun er budgetteret med et beløb på 3% af den samlede støtte, og håber, at der inden for Euro-Middelhavspartnerskabet vil blive lagt større vægt på støtte til dannelsen af subregionale grupper mellem Middelhavslandene. En sådan udvikling strider på ingen måde mod Euro-Middelhavspartnerskabets målsætninger, men er tværtimod et naturligt supplement hertil. Der kan således sættes gang i en proces i retning af integration mellem landene, på sin vis svarende til EU's igangværende integrationsproces, hvorved det bliver muligt at undgå de forvridninger, som samarbejdet hidtil har forårsaget.

8. Partnerskabets sociale og menneskelige dimension

8.1. ØSU mener - hvilket Kommissionen måske for første gang udtrykker klart i den anden meddelelse - at der er al mulig grund til bekymring for, at der udover et fald i levestandarden forårsaget af strukturtilpasningsprocessen, den hastige befolkningstilvækst og den massive afvandring fra landdistrikterne vil ske en forværring af de sociale uligheder på grund af den økonomiske forankring til Europa. I dokumentet understreges på det kraftigste, at de sociale udgifter i overvejende grad henhører under de pågældende regeringer, og at EU's indsats for at vende disse negative tendenser begrundes med de skader, en forværring af den sociale situation ville påføre Fællesskabet: dette gælder både forbedringen af de sociale tjenesteydelser i byområderne og en harmonisk udvikling i landdistrikterne. I Kommissionens rapport opstilles en bred vifte af områder - uddannelse og erhvervsuddannelse, social udvikling, navnlig med henblik på migrationsstrømmene, sundhed, ungdommens problemer, arbejdsvilkår og sikkerhed på arbejdspladserne - som alle hører direkte under ØSU's interessesfære og fortjener den største opmærksomhed. Det samme kan siges om henvisningerne til turismen, hvis udvikling - i nær tilknytning til miljøbeskyttelsen - i høj grad er bestemmende for fremskridtet i de lande, som ønsker at tage del i partnerskabet, og kilde til berettiget bekymring i øjeblikket.

8.2. ØSU er desuden enig i, at den sociale dimension i sig selv er uadskillelig fra den kulturelle dimension, for eksempel med hensyn til kulturel udveksling og udbredelse af fremmedsprog, bekæmpelse af racisme og fremmedhad gennem gensidig forståelse og kulturel dialog. Dette indebærer, at de forskellige samfund er i stand til at mødes, også på tværs af religiøse overbevisninger, mens samarbejdet mere overordnet kræver stærkere forbindelser mellem universiteter, sociale, civile og politiske ansvarlige, oplysningsorganer, forskningsinstanser, lokale myndigheder, fagforeninger, offentlige og private virksomheder og organisationer af forskellig art (). Til dette brede spektrum af emner skal desuden tilføjes - som nævnt i Kommissionens rapport - fuldstændig anerkendelse af kvindens nøgleposition i udviklingbestræbelserne: ØSU finder dette punkt afgørende, specielt med hensyn til forbedringen af kvinders mulighed for deltagelse i det politiske og sociale liv, forstået som et nødvendigt skridt mod sikringen af lige muligheder.

9. Det decentrale samarbejde

Efter ØSU's mening kræver et decentraliseret samarbejde (), at alle erhvervs- og samfundslivets parter inddrages, og at man hele tiden bestræber sig for at tilgodese udviklingen i de mindre virksomheder, håndværksindustrien, kooperativerne og de øvrige former for landbrug, arbejdsmarkedets parter og de lokale myndigheder også gennem oprettelsen af blandede selskaber og forskellige former for aftaler mellem virksomhederne kombineret med bestræbelser på at forbedre arbejdstagernes uddannelse og kvalifikationsniveau. Det vigtigste i den forbindelse er, at Euro-Middelhavspartnerskabet vil give anledning til udviklingen af instrumenter, der ikke er så strengt bureaukratiske, og som i højere grad giver de lokale instanser det nødvendige råderum til at fremme de nødvendige og realiserbare initiativer i en given situation. Det er væsentligt at huske, at ca. 40-60% af befolkningen i Middelhavslandene stadig lever i landbrugsområder, hvilket gør det nødvendigt først og fremmest at støtte små og mellemstore virksomheder og sætte dem i stand til at imødekomme hjemmemarkedernes vækstkrav både inden for fødevareproduktionen og den produktion og de tjenesteydelser, der er forbundet hermed. Dette bør ledsages af en tilsvarende kapitaloverførsel fra den nordlige til den sydlige Middelhavsbred (). ØSU konstaterer derfor med tilfredshed, at Kommissionen i sin rapport koncentrer sin politik om denne målsætning, men er imidlertid bekymret for, at en bureaukratisk og til tider selvmodsigende administration skal kunne blokere for resultaterne.

10. Inddragelse af erhvervs- og samfundslivets kræfter

10.1. Det er indlysende, at der påhviler Det Økonomiske og Sociale Udvalg et særligt ansvar på dette område, navnlig inden for rammerne af en decentral samarbejdsmodel, idet det har til opgave at afdæmpe de unægteligt teknokratiske og centralistiske tendenser i Fællesskabets approach og etablere en strengt professionel dialog, hvor der tages hensyn til alle sider af hvert enkelt problem. ØSU gør i den forbindelse opmærksom på de seneste års betydelige indsats for at bane vejen for erhvervs- og samfundslivets fulde inddragelse i samarbejdsbestræbelserne. De principielle retningslinjer herfor har bl.a. været møderne mellem EU og Maghreb-landene samt samarbejdsorganerne for AVS-landene og nogle af Middelhavslandene (Tyrkiet, Den Arabiske Maghreb-Union) i ØSU-regi. ØSU har i samme forbindelse siden 1989 anmodet om, at der oprettes en form for permanent kontaktgruppe mellem de nationale økonomiske og sociale råd (hvor sådanne findes) eller med de relevante nationale erhvervs- og interesseorganisationer.

Derfor udtrykker ØSU sin dybeste beklagelse over, at Kommissionen i den anden meddelelse fuldstændig har undladt at henvise til forslagene vedrørende interregionalt samarbejde (MED-Reg) og samarbejde mellem erhvervs- og samfundslivets organisationer på begge sider af Middelhavet (MED-Partners), som fremføres i sluterklæringen fra Tunis-mødet (8.-10. september 1993), og som Kommissionen endnu ikke har taget til efterretning.

10.2. ØSU glæder sig over, at den spanske regering har taget initiativ til at indkalde til et forum af repræsentanter for civilsamfundet straks efter Euro-Middelhavskonferencen, hvor bl.a. arbejdsgiverorganisationerne, fagforeningerne, interesserede ikke-statslige organisationer, handelskamrenes sammenslutning og kommunernes sammenslutninger har mulighed for at deltage (29.-30. november). ØSU er desuden særdeles tilfreds med, at Det Økonomiske og Sociale Råd i Spanien i samme forbindelse har taget initiativ til et møde mellem en delegation fra deres eget råd og tilsvarende delegationer fra rådene i EU's middelhavslande, fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, rådene i nogle af partnerlandene, og andre organer, som repræsenterer erhvervs- og samfundslivet. Dette forslag er først og fremmest baseret på FN's forslag om oprettelsen af et Middelhavs-Forum (som ØSU bakkede op) samt forslag, som blev stillet i forbindelse med førnævnte møder. Baggrunden er desuden en konference om Middelhavsområdets problemer, som blev afholdt af det italienske erhvervs- og arbejdsråd (CNEL). Forsamlingen besluttede at diskutere problemerne i området hvert andet år på møder, som afholdes af de enkelte landes erhvervs- og arbejdsråd på skift. Dette initiativ kan ifølge ØSU blive starten på en regelmæssig kontakt mellem alle berørte organisationer.

11. Igangværende forhandlinger og problemer i de enkelte områder

A)

Malta og Cypern

11.1. Med hensyn til Malta og Cypern besluttede Ministerrådet på det ekstraordinære møde i Associeringsrådet EØF-Tyrkiet den 6. marts 1995, at forhandlinger om de to landes medlemskab skal indledes senest seks måneder efter Regeringskonferencen i 1996 om revisionen af EU's institutioner.

11.2. Mens Maltas tilslutning til EU ikke synes at involvere specielle politiske problemer, kan det samme ikke siges i Cyperns tilfælde. At beslutningerne om Cyperns tilslutning blev truffet på samme tid, som der blev truffet beslutninger om en toldunion mellem EU og Tyrkiet, er ikke noget tilfælde. Det udspringer derimod af en fast beslutning om at dæmme op for den spændte konfliktsituation, som de tyrkiske troppers besættelse af øens nordlige halvdel har forårsaget i området. Disse spændinger udgør en latent trussel mod øens sikkerhed, og FN's hidtidige fredsskabende bestræbelser har tilsyneladende ikke ført nogen vegne. EU's eventuelle fremtidige interventioner i form af finansiel bistand og udviklingssamarbejde, der i særlig grad har interesse for det tyrkisk-sindede samfund på grund af dets relative tilbageståenhed, vil kunne fremme bestræbelserne for at opnå politiske løsninger, som alle berørte parter kan acceptere ().

B)

Tyrkiet

11.3. På føromtalte møde i Associeringsrådet EØF-Tyrkiet blev der ligeledes underskrevet aftaler, der fastsætter betingelserne for en toldunion mellem EU og Tyrkiet fra 1. januar 1996. Den efterfølgende politiske udvikling i Tyrkiet har siden givet anledning til alvorlig bekymring, idet de religiøse og etniske konflikter tilspidsedes og kulminerede i episoder i Istanbul, hvor der tydeligt var tale om forfølgelse af det alauitiske mindretal, og i de tyrkiske styrkers krigeriske fremfærd over for kurdiske separatister på iransk område. Det franske formandskab har fremhævet krænkelser af menneskerettighederne - bl.a. arrestation af parlamentarikere anklaget for meningsforbrydelser, og retssagen mod den tyrkiske menneskerettighedsorganisations præsident - og dette falder sammen med underskrivelsen af de nyeste aftaler, hvilket har motiveret EU's nye, strengere holdning. Der er navnlig tale om krænkelse af et nabolands territoriale integritet, hvilket har udskudt Europa-Parlamentets ratificering af toldunionen.

11.4. De hændelser, som fandt sted i Tyrkiet i ugerne umiddelbart efter indgåelsen af aftalerne med EU, er så meget desto mere alvorlige i betragtning af, hvor meget der står på spil for EU. I sin udtalelse af 22. december 1993 () understregede ØSU på det kraftigste, at toldunionen er af stor politisk betydning. I udtalelsen hedder det, at »Tyrkiet er det eneste af EF's nabolande i Middelhavet, der med hensyn til befolkningstal og økonomisk fremdrift er sammenligneligt med de største EF-lande«. Dette er tilsyneladende en optimistisk vurdering i betragtning af landets endemiske problemer (høj kronisk inflation, gæld, en strukturel ineffektivitet i administrationen) og de alvorlige sociale konsekvenser af de seneste års meget drastiske prisstigninger på benzin, tjenesteydelser og almindelige forbrugsgoder som et middel til bekæmpelse af disse problemer. Dette har været medvirkende til en betydelig styrkelse af de politiske grupper, som bygger på islamisk fundamentalisme, til skade for statens verdslige fundament og den tradition for tolerance, som er en historisk arv fra den osmanniske periode. ØSU mener ikke, at dette bør føre til en undervurdering af de afgørende økonomiske fordele, som en toldunion ville åbne for begge partnere, både på grund af det tyrkiske markeds størrelse og dets indvirkning på Fællesskabets samlede udenrigshandel og på grund af det betydelige finansielle tilskud, som Fællesskabet vil kunne yde til den tyrkiske økonomi, da der ikke hersker nogen tvivl om dens store betydning. Ud fra et politisk synspunkt kan det med rimelighed slås fast, at en endegyldig overvindelse af de nuværende spændinger i regionen er et afgørende led i skabelsen af et område med stabilitet og sikkerhed langs EU's sydøstlige grænse. Som ved tidligere lejligheder i historien, hvor der har været tegn på tilbagevenden til autoritære metoder i nogle af de associerede lande, har EU anlagt en hård linje i denne sag. ØSU glæder sig over dette, men udtrykker samtidig forhåbning om, at EU-institutionernes berettigede pres i den nærmeste fremtid vil kunne medvirke til en fuldstændig genoprettelse af respekten for de borgerlige rettigheder og korrekt fungerende demokratiske institutioner, som vil lide uoprettelig skade, hvis borgerkrigstilstanden fortsættes i det uendelige.

Hvad ØSU selv angår, bekræftes det, at det fortsat er hensigten at fremme dialogen mellem arbejdsmarkedets parter inden for rammerne af Det Blandede Udvalg EU-Tyrkiet, især i en så vanskelig og ustabil fase som den nuværende. Hovedformålet hermed er at støtte og opmuntre de samfundskræfter, der kæmper for en demokratisk udvikling i Tyrkiet og for at styrke landets tilknytning til Europa.

C)

Albanien

11.5. De hidtidige dokumenter og beslutninger fra henholdsvis Kommissionen og Rådet har udelukket Albanien fra Euro-Middelhavspartnerskabet. Den kendsgerning, at overgangen fra planøkonomi til markedsøkonomi i Albaniens tilfælde er dømt til at mislykkes, hvis der ikke tages hensyn til årsagerne til landets økonomiske og sociale tilbageståenhed, og at disse problemer ikke kan løses ved hjælp af instrumenter, som anvendes ved omstændigheder, der kun tilsyneladende er ens, foranlediger ØSU til formelt at foreslå, at Albanien - inden for rammerne af en Europa-aftale svarende til aftalerne med de central- og østeuropæiske lande - erklæres egnet til at modtage støtte i form af interventioner dækket af MEDA-budgettet og af EIB's tilsvarende poster ().

D)

Marokko, Tunesien og Algeriet

11.6. Associeringsaftalen med Marokko, som forventes indgået i løbet af i år, vil være en stadfæstelse af allerede eksisterende forbindelser mellem Marokko og EU, idet Marokkos handel især er rettet mod EU, ligesom emigrationen fra Marokko til EU spiller en væsentlig rolle for sidstnævntes økonomiske stabilitet. Det vil også være en naturlig opfølgning på strukturtilpasningsprocessen. Aftalen vil være en rimelig anerkendelse af den positive rolle, Marokko har spillet for indledelsen af fredsprocessen i Mellemøsten, og vil samtidig bidrage til landets interne stabilitet, idet det vanskelige politiske klima gør det særlig sårbar over for den islamiske fundamentalisme.

11.7. Det samme kan siges om Tunesien, i hvert fald med hensyn til den økonomiske og sociale stabilitet, som understøttes af lovende vækstperspektiver, skønt udsigterne til en liberalisering af det politiske system unægteligt ligger længere ude i fremtiden. Det Europæiske Råd i Essen gik klart ind for en fortsat støtte til Algeriets økonomi, men tog samtidig afstand fra volden og krævede en politisk dialog. I lyset af den aktuelle situation og krisen i Den Arabiske Maghreb-Union mener ØSU derfor, at den nyligt indgåede aftale med Tunesien og den, som endnu forhandles med Marokko, også vil kunne bidrage væsentligt til den politiske stabilitet i området.

11.8. At Algeriets kolossale udlandsgæld forværrer landets problemer, er allerede nævnt tidligere. Det skal dog tilføjes, at de finansielle problemer reelt har givet tilbageslag i form af et drastisk fald i industriproduktionen i forhold til produktionsevnen samt en udbredt arbejdsløshed. Denne situation hænger utvivlsomt sammen med den seneste tids optrapning af den politisk-institutionelle krise i landet, krisens udvikling i retning af direkte militære sammenstød mellem de stridende fraktioner, ledsaget af en bølge af anti-vestlig terrorisme, der i løbet af halvandet år har krævet over 90 ofre, og en eskalerende vold, der bliver stadig mere blodig. Forsøg på at neddæmpe den spændte situation har fra begge parters side ført til direkte modstridende og gentagne tegn på uforsonlighed. Her tænkes først og fremmest på regeringens beslutning om at udskrive præsidentvalg i løbet af 1995 - ifølge de seneste meldinger følger parlamentsvalget kort tid efter - og på oppositionens såkaldte »Rom-platform« for en fredelig løsning på konflikten, som blev oprettet i forbindelse med en konference for Algeriets otte største partier i Rom i november 1994 på foranledning af Det Katolske Samfund i Sant' Egidio. Selvom der ønskes snarlige valg, ønsker Rom-platformen, at der forinden skal afholdes en national konference, hvor regeringen bør deltage og forsøge at skabe de rette betingelser for at genetablere et demokratisk flerpartisystem og en reel sikring af menneskerettighederne. Efter ØSU's mening bør de internationale diskussioner, som har fulgt efter disse tiltag, ikke overskygge det faktum, at etableringen af en politisk dialog mellem parterne - hvilket sandsynligvis er blevet vanskeliggjort af den seneste udvikling på det militære område - nu er en afgjort nødvendig betingelse for den fulde genoprettelse af Euro-Maghrebpartnerskabet. Det er samtidig bestemmende for et fuldt udviklet samarbejde i dette geografiske område.

E)

Israel og fredsprocessen i Mellemøsten

11.9. Udsigterne til en snarlig indgåelse af en associeringsaftale med Israel skyldes klart dets høje udviklingsniveau, hvilket, som det udtrykkeligt slås fast i konklusionerne fra Rådets møde i Essen, berettiger, at landet »får en privilegeret status i forholdet til Den Europæiske Union, der skal bygge på gensidighed og fælles interesser«. Denne status ses som et egnet instrument til at styrke den regionale økonomiske udvikling i Mellemøsten, herunder også i de palæstinensiske områder. I lyset heraf og p.g.a. den vedtagne økonomiske og politiske støtte til fredsprocessen i Mellemøsten og tilfredshed med indgåelse af den israelsk-jordanske fredsaftale, skal det siges, at en associeringsaftale med Israel i den nuværende situation hænger direkte sammen med EU's interesse i og indsats for, at situationen i området udvikler sig i retning af en afvikling af den spændte situation. Dette skal også ske ved, at alle berørte parter inddrages i et fælles udviklingsprojekt ud fra de retningslinjer, som ØSU opstiller i udtalelsen om Det Europæiske Fællesskab og det økonomiske samarbejde i Mellemøsten (28. januar 1993) (). I sin meddelelse om de fremtidige forbindelser og det fremtidige samarbejde mellem Fællesskabet og Mellemøsten (8. september 1993) tager Kommissionen dette til efterretning. I meddelelsen påpeges, at der er en stigende forskel på Israels BNP i forhold til de arabiske landes BNP - en skævhed svarende til den, der eksisterer mellem disse lande og EU - og Kommissionen erkender, at sikringen af freden i Mellemøsten i høj grad hænger sammen med den økonomiske udvikling i området, idet der kræves regionalt samarbejde ledsaget af en fremadskridende institutionalisering.

11.10. Et samlet billede af situationen kan uddrages af de fakta, som Kommissionens repræsentant har fremlagt for den ansvarlige ØSU-Sektion, vedrørende det planlagte regionale samarbejdsprojekt mellem Israel, De Palæstinensiske Myndigheder, Jordan og Egypten gennem et multilateralt handlingsprogram og et blandet overvågningsudvalg med et fælles sekretariat, der skal have sæde i Amman. Dette projekt vil uden tvivl være iblandt de initiativer, som Rådet og Kommissionen vil forelægge for Det Europæiske Råd på dets næste møde. Relevant i denne forbindelse er også de seneste forhandlinger med Egypten og indledningen af forhandlinger med Jordan. Det burde ikke være nødvendigt at tilføje, at den konkrete udvikling af partnerskabet med Machrak-landene skal ses i lyset af den kritiske fase, som fredsprocessen i øjeblikket er inde i. ØSU deler derfor den bekymring, som kommer til udtryk i arbejdsdokumentet af 20. juni 1994 om Forbindelserne mellem EU og Mellemøsten, ifølge hvilket situationen tilsyneladende er »ganske lovende, men ikke uafvendelig« (). Det, man indtil nu har kunnet konstatere, er at EU's vigtigste samtalepartner i den aktuelle situation nødvendigvis må være den gruppe af politiske instanser, der er direkte involveret i fredsprocessen, lande som allerede er indbyrdes forbundne gennem et aftalesystem, som skal forsøges styrket gennem EU's indsats.

Det er ønskeligt, at Libanon hurtigst muligt kan tilslutte sig denne gruppe - dette nævnes første gang i forbindelse med Euro-Middelhavspartnerskabet i Kommissionens anden meddelelse - idet Libanon har spillet en historisk rolle som bindeled mellem EU og de arabiske lande og derfor vil kunne yde et værdifuldt bidrag til fredsprocessen. Ligeledes kunne Syriens endelige tilslutning til fredsprocessen være af afgørende betydning.

På baggrund af Bilag III i Kommissionens første meddelelse skal det dog bemærkes, at EU indtil nu har været hovedbidragyderen af finansiel bistand til den palæstinensiske befolkning i de besatte områder med beløb på ca. 100 mio. ECU i 1993 og ca. 86 mio. ECU i 1994. Der hersker stadig usikkerhed om muligheden for et økonomisk samarbejde med tredjelandene og specielt USA: en international task force, dannet efter topmødet i Casablanca, er stadig i færd med at udarbejde et projekt for oprettelsen af en Udviklingsbank for Mellemøsten, og der vil blive truffet afgørelser herom i forbindelse med det næste topmøde, som skal afholdes i Amman den 30. oktober-1. november 1995. Den omstændighed, at støtten til Palæstina hidtil har været i form af lån, vil imidlertid kunne lægge hindringer i vejen for projektets iværksættelse, som viser sig at være særdeles vanskelig. ØSU mener, at MEDA-budgetposten, som er afsat til Euro-Middelhavspartnerskabet, også vil kunne få en afgørende betydning i den forbindelse.

12. Forberedelserne til Euro-Middelhavskonferencen

- ØSU konstaterer på baggrund af formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Cannes (26.-27. juni 1995), at Rådet den 12. juni har vedtaget EU's officielle forhandlingsgrundlag forud for ministerkonferencen i Barcelona, og navnlig at man er nået frem til en samlet aftale om de midler, som i perioden 1995-1999 skal investeres i det finansielle samarbejde med de central- og østeuropæiske lande samt Middelhavslandene.

- ØSU påskønner, at støtten for perioden 1997-1999 nu er fastsat, men beklager imidlertid den betydelige nedskæring, Rådet har foretaget - set under ét - i forhold til Kommissionens forslag. Støtten vil således være endnu mere utilstrækkelig end tidligere nævnt i forhold til partnerskabets målsætninger, bl.a. fordi Rådet ikke specificerer, at EIB skal tildele et tilsvarende støttebeløb, men blot antyder, at den allerede aftalte støtte til Middelhavstredjelande skal øges.

- ØSU påpeger, at ifølge det forhandlingsgrundlag, som Det Europæiske Råd har vedtaget, er det eneste mål for Euro-Middelhavskonferencen at udarbejde et fælles dokument vedrørende partnerskabets tre grundlæggende aspekter, mens indgåelsen af en multilateral aftale står hen i det uvisse, hvilket kun er en bekræftelse af ØSU's bange anelser.

- Rådet står fast på at indlede forhandlingerne om Maltas og Cyperns tiltrædelse af Unionen seks måneder efter regeringskonferencen i 1996. ØSU konstaterer således, at det er hensigten at behandle dette spørgsmål i tilknytning til spørgsmålet om de central- og østeuropæiske landes associeringsaftaler, på trods af den indlysende forskel på problemernes omfang og karakter i de to tilfælde. ØSU frygter derfor, at denne beslutning vil forsinke forhandlingerne i urimelig grad.

- ØSU er, inden for rækkevidden af sin kompetence, enig i hovedlinjerne i Rådets konkrete forslag og glæder sig især over, at miljøproblematikken fremhæves. ØSU forbeholder sig imidlertid ret til at give sin mening til kende i lyset af Barcelona-konferencens resultater og den efterfølgende udvikling.

- ØSU noterer sig, at der i dokumentets sidste afsnit vedrørende overvågningen af Euro-Middelhavspartnerskabet bl.a. forudsættes »kontakter mellem civilsamfundets førende kræfter«. ØSU kan imidlertid ikke undlade at gøre opmærksom på denne formulerings åbenlyse utilstrækkelighed, idet den på ingen måde kan råde bod på det faktum, at Kommissionen og Rådet ikke på noget tidspunkt i de hidtidige dokumenter har henvist til den rolle, som påhviler erhvervs- og samfundskredsene og disses respektive organisationer.

Bruxelles, den 14. september 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Offentliggjort i EUROPE Documenti af 27. 4. 1995 (nr. 1930/31).

() Jf. ØSU's anden tillægsudtalelse om Fællesskabets middelhavspolitik, Ordfører: Andrea Amato, EFT nr. C 40 af 17. 2. 1992.

() Ifølge rapporten af 10. 4. 1995 eksisterer der en komplementaritet mellem de ambitiøse samarbejdsplaner mod syd og åbningen mod øst.

() Jf. ØSU's udtalelse af juli 1989 om Det Europæiske Fællesskabs middelhavspolitik, ordfører: Andrea Amato, EFT nr. C 221 af 28. 8. 1989, samt ØSU's tillægsudtalelse af 1991 (komplementaritet mellem Europa og Middelhavsområdet med sigte på integration, udviklingsaftaler som instrument til gennemførelse af middelhavspolitikken og fællesskabskoordinering af samarbejdspolitikkerne i Middelhavsområdet).

() I Kommissionens anden meddelelse skønnes, at befolkningstallet i tredjelandene i Middelhavsområdet vil nå 400 mio. i år 2035. Ifølge andre vurderinger (Bruno Amoroso, Jean Monnet Chair, Tredje Rapport om Middelhavsområdet, Roskilde Universitetscenter, 1995, s. 36) vil befolkningstallet stige til næsten 550 mio. i 2025, med en aldersfordeling, der gør, at der vil blive behov for at skabe mere end 60 mio. arbejdspladser, heraf ca. 25 mio. ved århundredets udgang.

() Jf. Bilag I, der rummer enkeltstående oplysninger om det indbyrdes afhængighedsforhold mellem EU og Middelhavslandene.

() I den forbindelse gøres opmærksom på den linje, som er blevet fulgt over for MERCOSUR-landene og de øvrige latinamerikanske områder, hvor der er indledt integrationsprocesser (Jf. afsnittet om regional integration i udtalelsen om forbindelserne mellem EU og Latinamerika, ordfører: Vasco Cal, EFT nr. C 127 af 7. 5. 1994). Denne fremgangsmåde vil sandsynligvis være specielt egnet til at overvinde de store vanskeligheder, som er opstået i den seneste tid, f.eks. i forbindelse med Maghreb-Unionen.

() Se f. eks. ovennævnte anden tillægsudtalelse (punkt 7.2.3), hvori det hedder: »ØSU tager som vanligt afstand fra sådanne former for middelhavspolitik, hvori man prioriterer en åbning af EF's markeder i stedet for en seriøs indsats, også finansielt, for at skabe en egentlig politik for samordnet udvikling. ØSU har allerede tidligere fremhævet, at det ikke er hensigtsmæssigt fuldstændig at ophæve grænserne for indførsel af landbrugsvarer fra Middelhavstredjelandene. Heri ligger ikke en gold protektionistisk holdning, men et hensyn til, at det er nødvendigt med en omlægning af agroindustriproduktionen for hele Middelhavsområdet og en revision af den fælles landbrugspolitik i overensstemmelse hermed, da man med en politik, som automatisk giver Middelhavstredjelandes landbrugsprodukter stadig flere indrømmelser, kun bidrager til at skærpe konkurrencen med EF's middelhavsregioner, uden i øvrigt at være i fuld overensstemmelse med disse tredjelandes eksportbehov.«

() Jf. Bilag I.

() Jf. »Stato del mondo 1995«, Milano, Mondadori 1995.

() Det bør erindres, at EU-støtten i forbindelse med de nye protokoller - budgetmidler og EIB-lån - beløb sig til henholdsvis 0,1% og 0,3% af EU's BNP.

() Af Kommissionens meddelelser fremgår imidlertid: at »MEDA«-programmets budgetmidler skal tildeles alle lande, hvormed Fællesskabet har indgået associerings- eller samarbejdsaftaler, med undtagelse af Israel, Cypern og Malta. De vil - på grund af deres udviklingsniveau - kun få del i midlerne i den udstrækning, der er tale om decentralt samarbejde eller om projekter af regional eller miljømæssig interesse. Alle partnere og de palæstinensiske besatte områder vil på den anden side kunne få del i EIB's interventioner. Endelig vil de arabiske lande, som ikke hører til Middelhavsområdet, kunne inddrages i decentrale samarbejdsaktioner, specielt Golf-staterne, mod erlæggelse af et økonomisk bidrag, der dækker deres andel. Desuden forventes det, at andre bidragydere vil få mulighed for sideløbende med fællesskabsindsatsen at tilslutte sig et vejledende finansieringsprogram for 1995-1999, hvor der skal udarbejdes en fælles strategi for interventioner på mellemlang sigt.

() ØSU's udtalelse om Den fjerde Lomé-konvention - Midtvejsvurdering, ordfører: Michael Strauss, EFT nr. C 352 af 30. 12. 1993.

() Det bør dog bemærkes, at MED-støttens indordning under en enkelt budgetpost, MEDA, i sig selv giver større gennemsigtighed.

() De forslag i udtalelsen, EFT nr. C 133 af 31. 5. 1995, som er af størst interesse i denne forbindelse, er gengivet i Bilag II.

() Et relevant eksempel i denne forbindelse er det initiativ, som Det Økumeniske Patriarkat i Konstantinopel har taget for at fremme den tværreligiøse dialog i Middelhavsområdet.

() Dette har hele tiden været Fællesskabets målsætning siden den nye Middelhavspolitik (1990) iværksattes med MED-Invest-programmet.

() Jf. B. Amoroso - J. Monnet Chair, op. cit., ib idem.

() På mødet i Luxembourg den 12. 6. 1995 opfordrede Associeringsrådet EØF-Cypern, under henvisning til strategierne forud for tilslutningen af 6. marts, Kommissionen til at tage de nødvendige kontakter til det tyrkisk-cypriotiske samfund i samråd med den cypriotiske regering (Rådets beslutning 7855/95, Bilag II).

() ØSU's udtalelse om Forbindelserne mellem EU og Tyrkiet (Ordfører: Giacomina Cassina, EFT nr. C 52 af 19. 2. 1994).

() Jf. ØSU's udtalelse om Forbindelserne mellem EU og Albanien, EFT nr. C 236 af 11. 9. 1995. Det er desuden nyttigt at slå fast, at man har valgt ikke at fremsætte et lignende forslag for de lande fra ex-Jugoslavien, der er beliggende ved Middelhavet, da disse landes samfundsøkonomiske forhold ikke kan sammenlignes med de forhold, der gør sig gældende i Albanien, og som har ligget til grund for ØSU's anmodning.

() Ordfører: Neville Beale, EFT nr. C 73 af 15. 3. 1993.

() Denne vurdering bliver stort set gentaget i den nyligt afgivne udtalelse om dette emne (Ordfører: Thomas Etty) offentliggjort i selv samme nr. af De Europæiske Fællesskabers Tidende.

() EFT nr. C 133 af 13. 5. 1995.

BILAG I til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

>TABELPOSITION>

BILAG II til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

(Udtalelse CES 320/95, pkt. 3.6 og 3.6.1)

En sammenhængende udvikling af hele Middelhavsområdet er selvsagt den vigtigste forudsætning for at skabe et nyt samarbejde mellem Europa og Middelhavslandene. Der er dog mindst fire interventionsområder, som har mærkbar indflydelse på den fysiske planlægning i Middelhavsområdet, og som stiller krav om en gennemgribende revision af de fælles EU-politikker og en ny politik for udviklingssamarbejde.

a) Problemerne i tilknytning til vandfattigt landbrug og tørkeområder. Hvis man skal kunne sikre fødevareforsyningen, bekæmpe ørkendannelsen og udvikle teknologicentrene, er det nødvendigt, at den bioteknologiske forskning og landbrugsforskningen rettes mod denne type problemer. ØSU peger endnu en gang på de virkninger, foranstaltningerne inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik kan få på både miljøet og økonomien i landdistrikterne. De drastiske ændringer, der sker i landbrugsregionerne i Middelhavsområdet, kan endvidere bidrage yderligere til, at landdistrikterne affolkes og lægges øde.

b) Standsning af miljøforringelsen og genopretning af miljøet: Middelhavsområdets enhedskarakter og de stigende omkostninger ved arealanvendelsen stiller krav om løsninger, der er forenelige med en bæredygtig udvikling. Det er vigtigt, at der i alle lande føres en politik til fremme af spildevandsrensningen for effektivt at bekæmpe forureningen af Middelhavet. Forsknings- og uddannelsesinstitutionerne bør finde en ny tilgang til dette problem.

c) Turismen. Sydkysten bliver mere konkurrencedygtig i forhold til nordkysten. Et samarbejde på dette område, som kræver effektive strukturer (som man kender dem i Østrig, Tyskland og andre nordeuropæiske lande), ville gøre Middelhavsområdet som helhed mere konkurrencedygtigt over for de nye tilbud i andre områder. Samarbejdet skulle endvidere tage sigte på at fjerne de miljørisici, der er knyttet til den store turistbelastning i økologisk følsomme områder.

d) Uddannelse af arbejdskraften: Der er behov for et snævert samarbejde på alle niveauer. Grundlæggende skolegang, tekniske skoler, universiteter, erhvervsuddannelse og videreuddannelse sydpå; uddannelse og integration af immigreret arbejdskraft, nye universitetsuddannelser nordpå.

Højnelsen af arbejdskraftens kvalifikationer er nøglen til fremme af udviklingen i Middelhavsområdet. EU's bidrag bør på grundlag af områdets egne erfaringer fremme dets forsknings- og udviklingsmuligheder, uddannelse i nye teknologier og videreuddannelse for arbejdstagere, som skal klare de industrielle omstillinger, så der opnås en fremtidsorienteret arbejdsstyrke, der er i stand til at tilpasse sig de nye forhold.