Forslag til RÅDETS FORORDNING om oprettelse af en europæisk anklagemyndighed /* COM/2013/0534 final - 2013/0255 (APP) */





BEGRUNDELSE 1. BAGGRUND FOR FORSLAGET Retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader EU-budgettet, henhører i dag under medlemsstaternes enekompetence, og der findes ingen EU-myndighed på området. Selv om disse lovovertrædelser kan være meget alvorlige, efterforsker de relevante nationale myndigheder ikke altid sagerne og indbringer dem ikke altid for domstolene på grund af begrænsede håndhævelsesressourcer. Som følge heraf er den nationale retshåndhævelsesindsats på området ofte meget blandet, og myndighederne opdager typisk ikke overtrædelsernes grænseoverskridende dimension. Håndteringen af grænseoverskridende sager om svig kræver et tæt koordineret samarbejde og effektiv efterforskning og retsforfølgning på EU-plan, men den aktuelle informationsudveksling og koordinering er i den henseende ikke tilstrækkelig, trods en øget indsats fra flere EU-instansers side, bl.a. Eurojust, Europol og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF). Der er talrige problemer og begrænsninger forbundet med koordineringen, samarbejdet og informationsudvekslingen, fordi ansvaret er delt mellem myndigheder, som har forskellige territoriale og saglige kompetencer. Der opstår dagligt huller i den retlige indsats for at bekæmpe svig på forskellige niveauer og mellem forskellige myndigheder, hvilket er en alvorlig hindring for en effektiv efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med overtrædelser, der skader Unionens finansielle interesser. Eurojust og Europol har en overordnet beføjelse til at lette informationsudveksling og koordinere medlemsstaternes strafferetlige efterforskning og retsforfølgning, men har ikke beføjelse til selv at foretage efterforskning eller retsforfølgning. Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) har beføjelse til at undersøge sager om svig og ulovlige aktiviteter, der skader Unionen, men dets beføjelser er begrænset til administrative undersøgelser. Medlemsstaternes retsmyndigheder er ofte lang tid om at gribe ind, generelt indbringes kun få sager for domstolene, og der sker ikke lige mange domfældelser i de forskellige medlemsstater i Unionen som helhed. På grundlag af disse konstateringer kan medlemsstaternes retlige indsats mod svig i dag ikke betragtes som effektiv, ensartet og afskrækkende, sådan som det kræves i traktaten. Da medlemsstaternes myndigheder med ansvar for efterforskning og retsforfølgning i dag ikke er i stand til at sikre en ensartet beskyttelse og håndhævelse, har Unionen ikke blot kompetence til, men også pligt til at skride ind. Dette fremgår af traktatens artikel 325, men i betragtning af de specifikke EU-regler, der gælder på området, har Unionen desuden de bedste forudsætninger for at beskytte sine egne finansielle interesser, bl.a. gennem retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader disse interesser. Artikel 86 i traktaten giver hjemmel til at oprette et anklagesystem på EU-niveau med det formål at rette op på manglerne i det nuværende håndhævelsessystem, der alene er baseret på medlemsstaternes indsats, og sikre større ensartethed og en bedre koordinering af denne indsats. Formålet med dette forslag er at oprette Den Europæiske Unions Anklagemyndighed og fastlægge dens kompetencer og procedurer. Forslaget supplerer et tidligere forslag til retsakt[1], som beskriver de strafbare handlinger, der er omfattet, og sanktionsmulighederne. Forslaget indgår i en lovgivningspakke og fremsættes sammen med et forslag vedrørende en reform af Eurojust. 2. RESULTAT AF HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER Med henblik på udarbejdelsen af denne forordning har Kommissionen ved en række lejligheder og i stor udstrækning rådført sig med interessenter og også taget udgangspunkt i tidligere drøftelser vedrørende Den Europæiske Anklagemyndighed, et spørgsmål, som har været drøftet i over ti år[2]. Under de indledende høringer vedrørende dette forslag blev de vigtigste spørgsmål i denne forordning behandlet, bl.a. forskellige institutionelle, retlige, organisatoriske og operationelle muligheder for opbygning af et europæisk system til brug for efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med de relevante lovovertrædelser. I starten af 2012 blev to spørgeskemaer offentliggjort og udsendt via internettet. Det ene var rettet til retsvæsenets aktører, og det andet var rettet til den brede offentlighed. Generelt var tilbagemeldingerne positive med hensyn til at tage nye skridt til at styrke de materielle og proceduremæssige rammer for at bekæmpe lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, og de fleste bakkede også op om idéen med at oprette en europæisk anklagemyndighed. Der fremkom også en række mere detaljerede forslag, bekymringer og spørgsmål, især vedrørende forholdet mellem Den Europæiske Anklagemyndighed og de nationale anklagemyndigheder, Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence til at lede og koordinere efterforskninger på nationalt plan og de potentielle vanskeligheder med at anvende harmoniserede europæiske procedureregler i forbindelse med Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed. Samtidig blev der foretaget feltundersøgelser i en række medlemsstater som led i den eksterne undersøgelse til støtte for initiativet. Gennem hele 2012 og i starten af 2013 fandt en række drøftelser og møder desuden sted på EU-plan: · Netværket af anklagemyndigheder eller tilsvarende funktioner ved medlemsstaternes øverste domstole, Budapest, den 25.-26. maj 2012. · Konference: En plan for Den Europæiske Anklagemyndighed? Luxembourg, den 13.-15. juni 2012. Eksperter og højtstående repræsentanter fra den akademiske verden, EU-institutionerne og medlemsstaterne deltog i konferencen. · Næstformand i Kommissionen Viviane Redings høringsmøde med medlemsstaternes statsadvokater og rigsadvokater, Bruxelles, den 26. juni 2012. På mødet var der åben drøftelse af specifikke spørgsmål vedrørende beskyttelsen af Unionens finansielle interesser. · Den 18. oktober 2012 afholdt Kommissionen et høringsmøde vedrørende en mulig reform af Eurojust, hvor bl.a. spørgsmål om oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed blev drøftet med repræsentanter fra medlemsstaterne. På mødet var der generelt opbakning til at skabe en tæt forbindelse mellem Eurojust og Den Europæiske Anklagemyndighed. · Den tiende OLAF-konference for anklagere, der arbejder med bekæmpelse af svig, Berlin, den 8.-9. november 2012, gav anledning til at undersøge, hvordan nationale anklagere ville skulle samarbejde med Den Europæiske Anklagemyndighed, såfremt den blev oprettet. · På det uformelle høringsmøde med forsvarsadvokater (CCBE og ECBA) den 26. november 2012 drøftede deltagerne mistænktes processuelle garantier og fremsatte nyttige anbefalinger i den forbindelse. · ERA-seminaret "Towards the European Public Prosecutor's Office (EPPO)", den 17. og 18. januar 2013. · Møde i Kommissionens ekspertgruppe vedrørende en EU-politik på det strafferetlige område, Bruxelles, den 23. januar 2013. · Nyt høringsmøde med ECBA og CCBE, Bruxelles, den 9. april 2013. Der har desuden været afholdt talrige bilaterale høringsmøder med medlemsstaternes myndigheder i løbet af andet halvår 2012 og i starten af 2013. Kommissionen foretog en konsekvensanalyse af de forskellige løsningsmuligheder under hensyntagen til bl.a. en ekstern undersøgelse (specifik kontrakt nr. JUST/2011/JPEN/FW/0030.A4), hvori der behandles en række løsninger, som bl.a. indebærer oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed. Hvis Den Europæiske Anklagemyndighed oprettes som et decentralt, integreret EU-kontor, der er støttet på de nationale retssystemer, medfører det ifølge konsekvensanalysen flest fordele og færrest omkostninger. 3. JURIDISKE ASPEKTER AF FORSLAGET 3.1. Retsgrundlag Forslaget har hjemmel i traktatens artikel 86. Stk. 1 i denne artikel fastsætter, at for "at bekæmpe lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, kan Rådet ved forordning efter en særlig lovgivningsprocedure oprette en europæisk anklagemyndighed ud fra Eurojust." Rådet træffer afgørelse med enstemmighed efter Europa-Parlamentets godkendelse. I stk. 2 i denne artikel fastlægges Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence: "Den Europæiske Anklagemyndighed har kompetence til eventuelt i samarbejde med Europol at foretage efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med gerningsmænd og medvirkende til lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, som fastlagt i den i stk. 1 nævnte forordning, samt til at stille dem for en domstol. Den Europæiske Anklagemyndighed optræder som offentlig anklager ved medlemsstaternes kompetente domstole." Endelig fastsætter stk. 3 i traktatens artikel 86 omfanget af de forordninger, der skal vedtages i henhold hertil: "Ved forordning som nævnt i stk. 1 fastsættes statutten for Den Europæiske Anklagemyndighed, betingelserne for udøvelsen af dens funktioner, procedurereglerne for dens virksomhed samt regler om anerkendelse af bevismidler og regler om domstolskontrol med de processkrifter, som Den Europæiske Anklagemyndighed udarbejder under udøvelsen af sit hverv". 3.2. Nærheds- og proportionalitetsprincippet Der er behov for tiltag på EU-plan, fordi den planlagte foranstaltning i sig selv har en EU-dimension. Den indebærer EU-baseret styring og koordinering af efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser, som skal beskyttes af både Unionen og medlemsstaterne, jf. artikel 310, stk. 6, og artikel 325 i TEUF. I overensstemmelse med nærhedsprincippet kan dette mål kun nås på EU-plan på grund af dets omfang og virkninger. Den nuværende situation, hvor retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, alene varetages af medlemsstaternes myndigheder, opfylder som anført ovenfor ikke i tilstrækkelig grad dette mål. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. Løsningerne i forslaget er de mindst indgribende for så vidt angår medlemsstaternes retsorden og institutionelle strukturer. De vigtigste aspekter af forslaget, bl.a. hvilken lovgivning der finder anvendelse på efterforskningsskridt, antallet af delegerede anklagere, den decentrale karakter af Den Europæiske Anklagemyndighed og systemet med domstolskontrol, blev udformet således, at de ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. Unionens kompetence til at bekæmpe svig og andre lovovertrædelser, der skader dens finansielle interesser, fremgår klart af traktatens artikel 86 og 325. Da Unionens kompetence ikke er underordnet medlemsstaternes kompetence, og udøvelsen af dens kompetence er blevet nødvendig for at sikre en mere effektiv beskyttelse af Unionens finansielle interesser, er den foreslåede pakke i overensstemmelse med nærhedsprincippet. 3.3. Redegørelse for forslaget efter kapitel Hovedformålene med forslaget er at: · bidrage til en bedre beskyttelse af Unionens finansielle interesser og til videreudviklingen af et europæisk retligt område og øge virksomhedernes og borgernes tillid til Unionens institutioner under overholdelse af de grundlæggende rettigheder, der er nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder · oprette et sammenhængende europæisk system til brug for efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser · sikre en mere effektiv efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser · øge antallet af sager, der indbringes for domstolene, hvilket skal føre til flere domfældelser og sikre inddrivningen af uretmæssigt udbetalte EU-midler · sikre et tæt samarbejde og effektiv informationsudveksling mellem de kompetente europæiske og nationale myndigheder · øge den præventive indsats i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser. 3.3.1. Kapitel I: Genstand og definitioner I dette kapitel fastsættes forordningens formål, som er at oprette Den Europæiske Anklagemyndighed. Desuden defineres en række begreber, som er anvendt i teksten, bl.a. "Unionens finansielle interesser". 3.3.2. Kapitel II: Almindelige bestemmelser Dette kapitel regulerer de grundlæggende aspekter af Den Europæiske Anklagemyndighed, dens status og dens struktur som et nyt EU-kontor, der udfører efterforsknings- og retsforfølgningsopgaver. Kapitlet indeholder specifikke regler om udnævnelse og afskedigelse af den europæiske anklager og dennes delegerede. Det fastsætter også de principper, der ligger til grund for Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed. I afdeling 1 (Den Europæiske Anklagemyndigheds status, organisation og struktur) redegøres der for, hvordan Den Europæiske Anklagemyndighed oprettes, og hvilke opgaver der overdrages til den. I teksten fastsættes, at den oprettes som et nyt EU-organ med status som juridisk person, og at den skal samarbejde med Eurojust. Nogle af de vigtigste kendetegn ved Den Europæiske Anklagemyndighed er ifølge teksten uafhængighed og ansvarlighed, som skal garantere, at den kan udøve sin virksomhed og udnytte sine beføjelser på en måde, der beskytter den mod uretmæssig påvirkning. De vigtigste kendetegn ved Den Europæiske Anklagemyndigheds struktur er også beskrevet i teksten. I afdeling 2 (Udnævnelse og afskedigelse af Den Europæiske Anklagemyndigheds medlemmer) fastsættes reglerne for udnævnelse og afskedigelse af den europæiske anklager og dennes stedfortrædere og personale. Proceduren for udnævnelse af den europæiske anklager garanterer denne uafhængighed og ansvarlighed over for Unionens institutioner. Afskedigelsesproceduren henhører til gengæld under Den Europæiske Unions Domstol. Med hensyn til de europæiske delegerede anklagere, som udnævnes og afskediges af den europæiske anklager, sikrer proceduren deres integrering i de nationale anklagesystemer. I afdeling 3 (Grundlæggende principper) beskrives de vigtigste retlige principper, der kommer til at regulere Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed, herunder Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proportionalitetsprincippet, national ret, som skal gælde i forbindelse med gennemførelsen af forordningen, proceduremæssig neutralitet, princippet om lovlig og hurtig efterforskning og medlemsstaternes pligt til at bistå den efterforskning og retsforfølgning, som Den Europæiske Anklagemyndighed har iværksat. I afdeling 4 (Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence) præciseres det, hvilke strafbare handlinger der henhører under Den Europæiske Anklagemyndigheds materielle kompetencer. Disse strafbare handlinger skal defineres under henvisning til de nationale bestemmelser, der gennemfører EU-lovgivning (direktiv 2013/XX/EU). I teksten skelnes der mellem to typer strafbare handlinger, hvor den første type automatisk falder ind under Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence (artikel 12), og hvor der for den anden type (artikel 13) gælder, at Den Europæiske Anklagemyndighed har kompetence, hvis der er visse forbindelser til overtrædelser af den første type. I denne afdeling beskrives også, hvordan Den Europæiske Anklagemyndighed udøver sin kompetence i forbindelse med disse strafbare handlinger. 3.3.3. Kapitel III: Procedureregler for efterforskning, retsforfølgning og behandling af straffesager Dette kapitel dækker de vigtigste aspekter ved Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskninger og retsforfølgning, herunder bestemmelser om, hvordan anklagemyndigheden kontrolleres af de nationale domstole, hvilke afgørelser anklagemyndigheden kan træffe, når efterforskningen er afsluttet, hvordan den udøver sin funktion som anklager, og hvordan de indsamlede bevismidler anvendes ved retssager. I afdeling 1 (Udførelse af efterforskningen) fastsættes generelle regler for Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskninger, herunder hvilke kilder der anvendes, hvordan en efterforskning indledes og udføres, og hvordan Den Europæiske Anklagemyndighed kan indhente yderligere oplysninger fra databaser eller anmode om at få indsamlet oplysninger. I afdeling 2 (Behandling af oplysninger) forklares det, hvordan sagsforvaltningssystemet fungerer. I afdeling 3 (Efterforskningsskridt) fastsættes det hvilke typer efterforskningsskridt Den Europæiske Anklagemyndighed har adgang til, samt under hvilke betingelser de konkrete efterforskningsskridt kan anvendes. Teksten regulerer ikke hver enkelt af disse efterforskningsskridt i detaljer, men henviser til national ret. I afdeling 4 (Afslutning af efterforskningen og beføjelser i forbindelse med retsforfølgningen) fastsættes det hvilke typer afgørelser Den Europæiske Anklagemyndighed har mulighed for at træffe, når efterforskningen er afsluttet herunder retsforfølgning og henlæggelse af sagen. I afdeling 5 (Anerkendelse af bevismidler) fastsættes bestemmelser om anerkendelsen af de bevismidler, som Den Europæiske Anklagemyndighed har indsamlet og fremlægger ved retssagen. I afdeling 6 (Konfiskation) fastsættes regler om behandlingen af de midler, som den nationale domstol har konfiskeret som resultat af Den Europæiske Anklagemyndigheds retsforfølgning. 3.3.4. Kapitel IV: Processuelle garantier Bestemmelserne i dette kapitel yder garantier for de mistænkte og andre personer, der er involveret i en retssag anlagt af Den Europæiske Anklagemyndighed. Disse garantier skal leve op til de relevante standarder, navnlig Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Bestemmelserne henviser til EU-lovgivningen (direktiver om en række processuelle rettigheder i forbindelse med retssager) hvad angår visse rettigheder, men definerer også uafhængigt en række andre rettigheder, der endnu ikke reguleres af EU-lovgivning. Som sådan udgør disse bestemmelser et ekstra lag af beskyttelse sammenlignet med national ret, således at mistænkte og andre nyder direkte gavn af EU-beskyttelse. 3.3.5. Kapitel V: Domstolsprøvelse I medfør af traktatens artikel 86, stk. 3, har EU-lovgiver adgang til at fastsætte regler om domstolskontrol med de processkrifter, som Den Europæiske Anklagemyndighed udarbejder under udøvelsen af sit hverv. Denne mulighed afspejler Den Europæiske Anklagemyndigheds specifikke karakter, idet den adskiller sig fra alle andre EU-institutioner og -agenturer og derfor nødvendiggør særlige regler om domstolskontrol. Det fremgår af artikel 86, stk. 2, at Den Europæiske Anklagemyndighed optræder som anklager ved medlemsstaternes kompetente domstole. De retsakter som Den Europæiske Anklagemyndighed udfærdiger i forbindelse med efterforskningen, er også nært forbundet med den retsforfølgning, som efterforskningen eventuelt munder ud i, og de påvirker medlemsstaternes retsorden. I de fleste tilfælde vil de også blive udført af de retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne efter instruks fra Den Europæiske Anklagemyndighed, og eventuelt også efter at have opnået en retskendelse fra en national domstol. Den Europæiske Anklagemyndighed er derfor et EU-organ, der primært vil få relevans for den nationale retsorden. Det er derfor hensigtsmæssigt at anse den Europæiske Anklagemyndighed for en national myndighed i relation til domstolsprøvelse af de afgørelser, som den træffer i forbindelse med sin efterforskning og retsforfølgning. De nationale domstole bør derfor forestå domstolsprøvelsen af alle de afgørelser, som Den Europæiske Anklagemyndighed træffer, og Unionens domstole bør ikke have direkte kompetence til prøvelse af de retsakter, der er omfattet af traktatens artikel 263, 265 og 268, idet sådanne retsakter ikke bør anes for retsakter hidrørende fra et EU-kontor med hensyn til domstolsprøvelse. I henhold til traktatens artikel 267 har de nationale domstole mulighed for, og under visse omstændigheder pligt til for EU-Domstolen, at indbringe præjudicielle spørgsmål om fortolkning eller gyldigheden af bestemmelser i EU-retten, der er relevante for domstolsprøvelse af retsakter, som Den Europæiske Anklager udfærdiger i forbindelse med sin efterforskning og retsforfølgning. Dette kan omfatte spørgsmål vedrørende fortolkningen af denne forordning. Eftersom Den Europæiske Anklagemyndighed betragtes som en national myndighed for så vidt angår domstolskontrol, kan de nationale domstole kun henvende sig til Domstolen om fortolkningsspørgsmål hvad angår anklagemyndighedens retsakter. Proceduren for præjudicielle afgørelser sikrer, at denne forordning anvendes ensartet i hele Unionen, mens gyldigheden af Den Europæiske Anklagemyndigheds retsakter kan anfægtes ved de nationale domstole i overensstemmelse med national ret. 3.3.6. Kapitel VI: Databeskyttelse Dette kapitel fastsætter bestemmelser om behandlingen af personoplysninger, der i forbindelse med Den Europæiske Anklagemyndighed konkretiserer og supplerer gældende EU-lovgivning om EU-organers behandling af personoplysninger (navnlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger). Tilsynet med behandlingen af alle personoplysninger i forbindelse med Den Europæiske Anklagemyndigheds aktiviteter ligger hos en Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. 3.3.7. Kapitel VII: Finansielle bestemmelser og bestemmelser vedrørende personale Bestemmelser i dette kapitel regulerer forholdene vedrørende Den Europæiske Anklagemyndigheds budget og personale. De bygger på gældende EU-lovgivning, dvs. hvad angår budgetspørgsmål på Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002, og hvad angår personalespørgsmål på forordning (EØS) nr. 31 som ændret. 3.3.8. Kapitel VIII: Bestemmelser om Den Europæiske Anklagemyndigheds forbindelser med sine partnere Dette kapitel fastsætter regler om Den Europæiske Anklagemyndigheds forbindelser med EU's institutioner og andre organer samt med aktører uden for Unionen. Der gælder særlige bestemmelser for Den Europæiske Anklagemyndigheds forbindelse med Eurojust, som følge af de aspekter, der binder dem sammen, dvs. operationelle aktiviteter, administration og ledelse. 3.3.9. Kapitel IX: Almindelige bestemmelser Disse bestemmelser vedrører de institutionelle spørgsmål, der opstår, når der oprettes et nyt EU-kontor eller -agentur. De bygger i vid udstrækning på "den fælles tilgang til EU's decentraliserede agenturer", men tager hensyn til Den Europæiske Anklagemyndighed særlige (juridiske) natur. Bestemmelserne dækker spørgsmål, såsom retlig status og vilkår, sprogordning, gennemsigtighed, bestemmelser om forebyggelse af svig, håndtering af klassificerede oplysninger, administrative undersøgelser og generelle regler om ansvar. 3.3.10. Kapitel X: Afsluttende bestemmelser Disse bestemmelser vedrører gennemførelsen af forordningen og vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelser, overgangsbestemmelser, administrative bestemmelser og ikrafttræden. 4. VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget har til formål at være omkostningseffektivt for EU-budgettet: en del af OLAF's nuværende ressourcer vil blive anvendt til at oprette Den Europæiske Anklagemyndigheds centrale hovedkontor, som også vil drage fordel af administrativ støtte fra Eurojust. Der vil kun pågå begrænsede ekstra omkostninger i forbindelse med de europæiske delegerede anklageres stillinger, idet de vil være placeret i medlemsstaterne og være en integreret del af Den Europæiske Anklagemyndighed. Som følge af deres dobbelte rolle som både EU-anklagere og nationale anklagere, modtager de vederlag over EU-budgettet og er omfattet af personalevedtægten. Idet opstarten af Den Europæiske Anklagemyndighed sandsynligvis vil tage adskillige år, vil personalet blive overflyttet fra OLAF til Den Europæiske Anklagemyndighed lidt efter lidt. Antallet af medarbejdere, der overføres, og de dertilhørende finansieringsomkostninger trækkes ud af OLAF's stillingsfortegnelse. Den Europæiske Anklagemyndighed vil være fuldt operativt, når det nødvendige personaleniveau er nået. Dette niveau ligger på 235 medarbejdere, heraf 180 stillinger i stillingsfortegnelsen og 55 eksternt ansatte, og forventes nået i 2023. De forventede omkostninger i forbindelse med dette personaleniveau for 2023 er på ca. 35 mio. EUR. 2013/0255 (APP) Forslag til RÅDETS FORORDNING om oprettelse af en europæisk anklagemyndighed RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 86, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til godkendelse fra Europa-Parlamentet, efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, efter en særlig lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) Unionen og medlemsstaterne har en forpligtelse til at beskytte Unionens finansielle interesser mod strafbare handlinger, der hvert år påfører Unionen et betydeligt tab. Disse lovovertrædelser efterforskes og retsforfølges imidlertid ikke for nuværende i tilstrækkeligt omfang af de relevante nationale myndigheder. (2) I traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF) er der hjemmel til at oprette en europæisk anklagemyndighed inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. (3) I traktaten er det udtrykkeligt fastsat, at Den Europæiske Anklagemyndighed skal oprettes ud fra Eurojust, hvilket indebærer, at denne forordning bør etablere forbindelser mellem dem. (4) Det bestemmes i traktaten, at Den Europæiske Anklagemyndigheds opgave er at bekæmpe lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser. (5) Lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser kan på grund af deres omfang og virkninger, jf. nærhedsprincippet, bedst bekæmpes på EU-plan. I den nuværende situation, hvor retsforfølgning af lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, udelukkende påhviler medlemsstaternes myndigheder, opfyldes dette mål ikke i tilstrækkelig grad. Målet for denne forordning, nemlig at oprette en europæisk anklagemyndighed, kan som følge af opsplitningen af de nationale procedurer ved retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, ikke opfyldes af medlemsstaterne, og kan derfor som følge af, at Den Europæiske Anklagemyndighed skal have enekompetence til retsforfølgning i forbindelse med sådanne overtrædelser, bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor gennemføre foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. (6) I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål, og det sikres, at dens indvirkning på retsordenen og de institutionelle strukturer i medlemsstaterne er så begrænset som muligt. (7) Den Europæiske Anklagemyndigheds opgaver bør være at efterforske og retsforfølge lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, og sørge for, at gerningsmændene stilles for en domstol. Dette nødvendiggør selvstændige beføjelser til efterforskning og retsforfølgning, herunder mulighed for at udføre efterforskning i grænseoverskridende eller komplekse sager. (8) Den Europæiske Anklagemyndigheds organisatoriske struktur bør også gøre det muligt at træffe hurtige og effektive beslutninger ved efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med strafbare handlinger, uanset om de involverer én eller flere medlemsstater. (9) Den efterforskning, der udføres af Den Europæiske Anklagemyndighed, bør som hovedregel udføres af anklagere i medlemsstaterne, som Den Europæiske Anklagemyndighed har delegeret sin kompetence til. I sager, der involverer flere medlemsstater, eller sager, der er særligt komplekse, kan en effektiv efterforskning og retsforfølgning eventuelt nødvendiggøre, at Den Europæiske Anklagemyndighed også udøver sine beføjelser til at give instrukser til de nationale retshåndhævende myndigheder. (10) Da Den Europæiske Anklagemyndighed skal tildeles beføjelser til efterforskning og retsforfølgning, bør der indføres institutionelle sikkerhedsforanstaltninger for at sikre, dels at den kan udføre sine opgaver uafhængigt, dels at den er underlagt EU-institutionernes kontrol. (11) En streng kontrol modsvarer dens uafhængighed og de beføjelser, som den tillægges i medfør af denne forordning. Den europæiske anklager er fuldt ud ansvarlig for opfyldelsen af sine pligter i sin egenskab af øverste chef for Den Europæiske Anklagemyndighed, og den pågældende har herved det overordnede institutionelle ansvar for myndighedens generelle virksomhed i relation til EU's institutioner. Som følge heraf kan enhver EU-institution indgive en begæring til Den Europæiske Unions Domstol om, at den pågældende afskediges under særlige omstændigheder, herunder i tilfælde af grove tjenesteforseelser. Dette ansvar bør kombineres med en streng ordning med retlig kontrol, inden for rammerne af hvilken Den Europæiske Anklagemyndighed kun kan anvende tvangsindgreb i forbindelse med efterforskningen efter forudgående retskendelse, og den kompetente domstol bør kunne prøve, om de fremlagte bevismidler opfylder kravene i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. (12) For at sikre en konsekvent udøvelse af Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed, og dermed en tilsvarende beskyttelse af Unionens finansielle interesser, bør myndighedens organisatoriske opbygning gøre det muligt at etablere en central koordinering og styring af hele den efterforskning og retsforfølgning, der henhører under dens kompetence. Den Europæiske Anklagemyndighed bør derfor have en centraliseret struktur, hvor afgørelserne træffes af den europæiske anklager. (13) For at maksimere effektiviteten og minimere omkostningerne bør Den Europæiske Anklagemyndighed iagttage princippet om decentralisering, hvorved den i princippet bør lade de anklagere i medlemsstaterne, hvortil myndigheden har delegeret sin kompetence, udføre den relevante efterforskning og retsforfølgning. Den Europæiske Anklagemyndighed bør lade sig bistå af de nationale myndigheder, herunder politiet, navnlig ved gennemførelsen af tvangsindgreb. I kraft af princippet om loyalt samarbejde er alle nationale myndigheder og de relevante EU-organer, herunder Europol, Eurojust og OLAF, forpligtet til aktivt at bistå Den Europæiske Anklagemyndighed i forbindelse med dennes efterforskning og retsforfølgning og til at samarbejde med myndigheden i videst muligt omfang. (14) Den Europæiske Anklagemyndigheds operationelle virksomhed bør på vegne af den europæiske anklager og under dennes instruktionsbeføjelse udføres af de udpegede europæiske anklagere, til hvem myndigheden har delegeret sin kompetence, eller af deres medarbejdere i medlemsstaterne. Den europæiske anklager og dennes stedfortrædere bør råde over det personale, der er nødvendigt for, at de kan udføre deres funktioner i medfør af denne forordning. Den Europæiske Anklagemyndighed bør betragtes som en uadskillelig enhed. (15) Ved den procedure, der anvendes ved udnævnelsen af den europæiske anklager, bør hans uafhængighed sikres, og hans legitimitet bør afledes fra EU's institutioner. Den europæiske anklagers stedfortrædere bør udnævnes efter samme procedure. (16) Ved den procedure, der anvendes ved udnævnelsen af de europæiske anklagere, til hvem myndigheden har delegeret sin kompetence, bør det sikres, at de udgør en integreret del af Den Europæiske Anklagemyndighed, og at de på både operationelt og funktionelt niveau integreres i de nationale retssystemer og i deres strafferetspleje. (17) Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder udgør grundlaget for beskyttelse af den mistænkte/tiltalte i straffesager, før og under retssagen. Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed bør på alle niveauer udføres under streng iagttagelse af disse rettigheder. (18) Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning og retsforfølgning bør overholde proportionalitetsprincippet, og sagsbehandlingen bør være upartisk og retfærdighed over for den mistænkte/tiltalte, hvilket indebærer en forpligtelse til at tilvejebringe alle former for såvel belastende som diskulperende materiale. (19) Det er nødvendigt at fastlægge de procedureregler, der skal finde anvendelse på Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed. Da det ville være uforholdsmæssigt at fastsætte detaljerede bestemmelser om myndighedens efterforskning og retsforfølgning, bør denne forordning kun indeholde en opregning af de efterforskningsskridt, som Den Europæiske Anklagemyndighed kan få behov for at foretage, og overlade de øvrige forhold, navnlig reglerne vedrørende deres gennemførelse, til national ret. (20) For at garantere retssikkerhed og nultolerance over for lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, bør Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed være underlagt princippet om obligatorisk retsforfølgning, hvorefter den skal indlede en efterforskning og, såfremt yderligere betingelser er opfyldt, retsforfølge enhver lovovertrædelse, der henhører under dens kompetence. (21) Den Europæiske Anklagemyndigheds saglige kompetence bør begrænses til strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser. Enhver udstrækning af denne kompetence til at omfatte alvorlig grænseoverskridende kriminalitet er betinget af, at Det Europæiske Råd træffer en enstemmig afgørelse herom. (22) Lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, er ofte tæt forbundet med andre overtrædelser. Af procesbesparende hensyn og for at undgå en mulig krænkelse af ne bis in idem-princippet bør den europæiske anklagers kompetence også omfatte lovovertrædelser, der i national ret ikke formelt er defineret som lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, hvis gerningsindholdet er identisk med eller uadskilleligt forbundet med gerningsindholdet i de lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser. I sådanne blandede sager, hvor den lovovertrædelse, der skader Unionens finansielle interesser, er mest tungtvejende, bør Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence udøves efter samråd med de kompetente myndigheder i den berørte medlemsstat. Spørgsmålet om, hvilken lovovertrædelse, der er mest tungtvejende, bør afgøres efter overtrædelsens finansielle konsekvenser for Unionen og for de nationale budgetter, antallet af skadelidte, eller andre omstændigheder, der har relation til overtrædelsens grovhed, eller dennes strafferamme. (23) Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence i relation til lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, bør have forrang for nationale krav om at blive tillagt den stedlige kompetence, således at den kan sikre en konsekvent håndtering og styring af efterforskning og retsforfølgning på EU-plan. I forbindelse med disse lovovertrædelser bør medlemsstaternes myndigheder kun handle, såfremt Den Europæiske Anklagemyndighed fremsætter begæring herom, medmindre hasteforanstaltninger er påkrævet. (24) Da Den Europæiske Anklagemyndighed skal foretage retsforfølgningen ved de nationale domstole, bør dens kompetence defineres under henvisning til de nationale strafferetlige regler, der sanktionerer handlinger eller undladelser, der skader Unionens finansielle interesser, og som fastlægger de strafferetlige sanktioner ved gennemførelsen af den relevante EU-lovgivning, navnlig [direktiv 2013/xx/EU[3]] i de nationale retssystemer. (25) Den Europæiske Anklagemyndighed bør udøve sin kompetence i så vid udstrækning som muligt, så dens efterforskning og retsforfølgning i givet fald kan udstrækkes til lovovertrædelser, der er begået uden for medlemsstaternes område. Udøvelsen af myndighedens kompetence bør derfor tilpasses reglerne i [direktiv 2013/xx/EU]. (26) Da Den Europæiske Anklagemyndighed har enekompetence til at behandle lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, bør den efterforskning, der udføres på medlemsstaternes område, lettes af de kompetente nationale myndigheder og de relevante EU-organer, herunder Eurojust, Europol og OLAF, fra det tidspunkt hvor Den Europæiske Anklagemyndighed får anmeldelse om en mulig lovovertrædelse, og indtil den afgør, om der skal rejses tiltale, eller sagen skal behandles på anden vis. (27) Med henblik på fuldt ud at opfylde sin forpligtelse til at underrette Den Europæiske Anklagemyndighed, når der opstår mistanke om, at der er begået en lovovertrædelse, der henhører under dens kompetence, bør de nationale myndigheder såvel som Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer følge den gældende anmeldelsesprocedure, og de bør råde over effektive mekanismer til brug for en umiddelbar bedømmelse af de forhold, de får kendskab til. Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer kan i givet fald bruge OLAF i dette øjemed. (28) Det er af afgørende betydning for en effektiv efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, at Den Europæiske Anklagemyndighed kan indhente materiale overalt i Unionen ved hjælp af et omfattende sæt af efterforskningsskridt under iagttagelse af proportionalitetsprincippet og overholdelse af betingelsen om, at der skal foreligge en retskendelse, før visse efterforskningsskridt kan foretages. Disse skridt bør være til rådighed for så vidt angår lovovertrædelser, der falder ind under Den Europæiske Anklagemyndigheds mandat, til brug for dens efterforskning og retsforfølgning. Når Den Europæiske Anklagemyndighed eller den kompetente retsinstans på dennes vegne har begæret sådanne skridt iværksat, bør de gennemføres i overensstemmelse med national ret. Den Europæiske Anklagemyndighed bør desuden have adgang til alle relevante kilder, herunder offentlige og private registre. (29) Anvendelsen af de efterforskningsskridt, der kan foretages i henhold til denne forordning, bør opfylde de betingelser, der er fastsat heri, herunder kravet om, at der skal indhentes en retskendelse, før visse tvangsindgreb kan iværksættes. Andre efterforskningsskridt kan være betinget af en retskendelse, hvis det kræves efter national ret i den medlemsstat, hvor det pågældende efterforskningsskridt skal foretages. Det almindelige krav om proportionalitet og nødvendighed bør finde anvendelse i forbindelse med Den Europæiske Anklagemyndigheds begæringer om disse skridt og i forbindelse med den kompetente retsinstans godkendelse heraf i medfør af denne forordning. (30) Det fremgår af traktatens artikel 86, at Den Europæiske Anklagemyndighed optræder som offentlig anklager, hvilket indebærer, at den træffer afgørelse om, hvorvidt der skal rejses tiltale mod en mistænkt, og udpeger den retsinstans, ved hvilken straffesagen skal gennemføres. Afgørelsen om, hvorvidt der skal rejses tiltale mod den mistænkte, bør træffes af Den Europæiske Anklagemyndighed, således at der etableres en fælles politik for retsforfølgning. Den Europæiske Anklagemyndighed bør udpege den pågældende retsinstans på grundlag af klare kriterier. (31) Under hensyn til princippet om obligatorisk retsforfølgning bør Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning normalt føre til tiltalerejsning ved de kompetente nationale domstole i sager, hvor der i bevismaterialet er stærke holdepunkter for, at der er begået en lovovertrædelse, og der ikke er retlige hindringer for tiltalerejsning. Er der ikke sådanne holdepunkter, og er der ikke udsigt til, at de fornødne bevismidler vil blive fremlagt under sagen, kan sagen henlægges. Den Europæiske Anklagemyndighed bør endvidere have adgang til at henlægge sagen, hvis lovovertrædelsen er af ringe betydning. I tilfælde, hvor sagen ikke henlægges af disse årsager, men tiltalerejsning heller ikke er berettiget, bør Den Europæiske Anklagemyndighed have mulighed for at afgøre sagen ved at fremsætte et bødeforlæg for sigtede, hvis det er begrundet i hensynet til en god retspleje. De regler, der finder anvendelse på bødeforlæg, og de, der finder anvendelse på beregningen af de bøder, der skal pålægges, bør fastsættes i Den Europæiske Anklagemyndigheds forretningsorden. Afslutning af en sag ved bødeforlæg i medfør af denne forordning bør ikke berøre de kompetente myndigheders anvendelse af administrative foranstaltninger, for så vidt som disse foranstaltninger ikke omfatter sanktioner, der kan sidestilles med strafferetlige sanktioner. (32) De bevismidler, der af Den Europæiske Anklagemyndighed fremlægges for den domstol, hvorved straffesagen gennemføres, bør uden videre anerkendes af den pågældende domstol, og den skal således lægge til grund, at de opfylder de relevante formelle krav i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den er beliggende, forudsat at domstolen anser det for at være i overensstemmelse med retten til en retfærdig rettergang og den tiltaltes rettigheder som fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Den relevante domstol kan ikke afvise det materiale, som fremlægges af Den Europæiske Anklage­myndighed, under henvisning til, at de betingelser og regler, der gælder for tilvejebringelse af denne type materiale, afviger fra dem, der er fastsat i den lovgivning, der finder anvendelse på den pågældende domstol. (33) Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. I henhold til chartret skal Den Europæiske Anklagemyndighed i særdeleshed respektere retten til en retfærdig rettergang, retten til forsvar og uskyldsformodningen som fastsat i chartrets artikel 47 og 48. Chartrets artikel 50, der sikrer retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange (ne bis in idem) for den samme lovovertrædelse, er til hinder for, at der finder dobbelt strafforfølgning sted som følge af de straffesager, der rejses af Den Europæiske Anklagemyndighed Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed bør således udføres under streng overholdelse af disse rettigheder, og forordningen bør anvendes og fortolkes i overensstemmelse hermed. (34) I henhold til traktatens artikel 82, stk. 2, kan Unionen fastsætte minimumsregler om enkeltpersoners rettigheder inden for strafferetsplejen med henblik på at sikre, at retten til forsvar og retten til en retfærdig rettergang respekteres. Selv om Unionen allerede har fastsat en lang række forskrifter på dette område, har nogle af disse rettigheder endnu ikke været genstand for EU-retlig harmonisering. Med hensyn til disse rettigheder bør der i forordningen fastsættes regler, der udelukkende vil finde anvendelse med henblik på at opnå dennes formål. (35) Den ret til forsvar, der allerede er fastsat i den relevante EU-lovgivning, så som Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager[4], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information i straffesager[5] og [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/12/EU af xx xxx 2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og ret til kommunikation ved anholdelse], og gennemført i national lovgivning, bør finde anvendelse på Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed. Enhver person, som Den Europæiske Anklagemyndighed mistænker for at have begået en lovovertrædelse, som myndigheden beslutter at efterforske, bør have denne ret. (36) I medfør af traktatens artikel 86, stk. 3, har EU-lovgiveren adgang til at fastsætte regler om domstolskontrol med de proceduremæssige foranstaltninger, som Den Europæiske Anklagemyndighed træffer under udøvelsen af sit hverv. Denne kompetence, som EU-lovgiveren er blevet tillagt, afspejler Den Europæiske Anklagemyndigheds specifikke karakter, idet den adskiller sig fra alle andre EU-institutioner og -agenturer og derfor nødvendiggør særlige regler om domstolskontrol. (37) Det fremgår af artikel 86, stk. 2, at Den Europæiske Anklagemyndighed optræder som anklager ved medlemsstaternes kompetente domstole. Den Europæiske Anklagemyndigheds handlinger i forbindelse med efterforskningen er nært forbundet med den retsforfølgning, som efterforskningen eventuelt munder ud i, og de påvirker medlemsstaternes retsorden. I de fleste tilfælde vil de blive udført af de retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne efter instruks fra Den Europæiske Anklagemyndighed, eventuelt efter at have opnået en retskendelse fra en national domstol. Det er derfor hensigtsmæssigt at anse Den Europæiske Anklagemyndighed for en national myndighed i relation til domstolskontrol af dens efterforskning og retsforfølgning. De nationale domstole bør derfor forestå domstolskontrollen af hele Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning og retsforfølgning, som måtte blive anfægtet, og Den Europæiske Unions Domstol bør ikke have direkte kompetence til efter traktatens artikel 263, 265 og 268 at foretage domstolskontrol, eftersom disse handlinger ikke bør anses som et EU-organs handlinger. (38) I henhold til traktatens artikel 267 har de nationale domstole mulighed for og under visse omstændigheder pligt til at indbringe præjudicielle spørgsmål om fortolkningen eller gyldigheden af bestemmelser i EU-retten for EU-Domstolen, herunder bestemmelserne i denne forordning, der er relevante for domstolskontrollen af Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning og retsforfølgning. De nationale domstole bør ikke have mulighed for at indbringe spørgsmål om gyldigheden af Den Europæiske Anklagemyndig­heds handlinger for EU-Domstolen med henblik på domstolskontrol, eftersom disse handlinger ikke bør anses som et EU-organs handlinger. (39) Det bør også præciseres, at sager vedrørende fortolkningen af bestemmelser i national ret, der kan bringes i anvendelse i kraft af denne forordning, alene bør behandles af de nationale domstole. Disse domstole kan følgelig ikke indbringe præjudicielle spørgsmål for EU-Domstolen vedrørende fortolkning af den nationale ret, som der henvises til i denne forordning. (40) Da det i traktaten foreskrives, at Den Europæiske Anklagemyndighed skal oprettes ud fra Eurojust, bør de organisatorisk, operationelt og administrativt fungere side om side, samarbejde og supplere hinanden. (41) Den Europæiske Anklagemyndighed bør også arbejde tæt sammen med andre EU-institutioner og ‑agenturer med henblik på at lette udøvelsen af dens funktioner efter denne forordning og om nødvendigt indgå formelle aftaler om detaljerede regler om informationsudveksling og samarbejde. Der bør lægges særlig vægt på samarbejdet med Europol og OLAF for at undgå, at de samme opgaver udføres to gange, og for at give Den Europæiske Anklagemyndighed adgang til de oplysninger, som de råder over, såvel som til deres analyser i bestemte sager. (42) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger[6] finder anvendelse på Den Europæiske Anklagemyndigheds behandling af personoplysninger. Dette gælder for behandling af personoplysninger inden for rammerne af Den Europæiske Anklagemyndigheds mål og opgaver, personoplysninger i relation til personalet såvel som de administrative personoplysninger, som den ligger inde med. Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse bør overvåge Den Europæiske Anklagemyndigheds behandling af personoplysninger. De principper, der er opstillet i forordning (EF) nr. 45/2001, bør om nødvendigt konkretiseres og suppleres med hensyn til Den Europæiske Anklagemyndigheds behandling af operationelle personoplysninger. Når Den Europæiske Anklagemyndighed overfører operationelle personoplysninger til et tredjeland, til en international organisation eller til Interpol i kraft af en international aftale indgået i medfør af traktatens artikel 218, bør de passende garantier, der ydes med hensyn til beskyttelsen af personers privatliv og grundlæggende rettigheder og friheder, sikre, at denne forordnings bestemmelser om databeskyttelse opfyldes. (43) [Direktiv 2013/xx/EU om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger] finder anvendelse på medlemsstaternes kompetente myndigheders anvendelse af personoplysninger i forbindelse med forebyggelse, efterforskning, opdagelse eller retsforfølgning i forbindelse med strafbare handlinger eller pålæggelse af straf. (44) Den Europæiske Anklagemyndigheds databehandlingssystem bør bygge på Eurojusts sagsforvaltningssystem, men deres midlertidige elektroniske sagsmapper bør anses for at henhøre under sagens akter fra det tidspunkt, hvor en efterforskning indledes. (45) Den Europæiske Anklagemyndigheds finansieringsordning såvel som ordningen vedrørende dens budget og personale bør leve op til de relevante EU-standarder, der finder anvendelse på de organer, der henvises til i artikel 208 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012[7], dog under behørig hensyntagen til den omstændighed, at Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence til at udføre efterforskning og retsforfølgning på EU-plan har karakter af en enekompetence. Den Europæiske Anklagemyndighed bør underlægges en forpligtelse til årlig rapportering. (46) De almindelige regler om åbenhed i forvaltningen, der finder anvendelse på EU's agenturer, bør ligeledes finde anvendelse på Den Europæiske Anklagemyndighed, men kun med hensyn til dens administrative opgaver, således at den fortrolige karakter af dens operationelle arbejde på ingen måde bringes i fare. På samme måde bør de administrative undersøgelser, som Den Europæiske Ombudsmand foretager, respektere Den Europæiske Anklagemyndigheds krav om fortrolighed. (47) I medfør af artikel 3 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har Det Forenede Kongerige og Irland meddelt, at de [ikke] ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning. (48) I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. (49) Medlemsstaternes stats- og regeringschefer fastlagde på deres møde i Bruxelles den 13. december 2003 Den Europæiske Anklagemyndigheds sæde — VEDTAGET DENNE FORORDNING: KAPITEL I GENSTAND OG DEFINITIONER Artikel 1 Genstand Ved denne forordning oprettes Den Europæiske Anklagemyndighed, og der fastsættes regler om dens virksomhed. Artikel 2 Definitioner I denne forordning forstås ved: a) "person": enhver fysisk eller juridisk person b) "strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser": de handlinger, der er nævnt i direktiv 2013/xx/EU, som gennemført i national ret c) "Unionens finansielle interesser": alle indtægter, udgifter og aktiver, der er omfattet af, anskaffet ved eller som tilkommer EU's budget og budgettet for de institutioner, organer, kontorer og agenturer, der er oprettet i medfør af traktaterne, samt de budgetter, som de forvalter eller fører tilsyn med d) "administrative personoplysninger": alle personoplysninger, der behandles af Den Europæiske Anklagemyndighed, bortset fra operationelle personoplysninger. e) "operationelle personoplysninger": alle personoplysninger, der behandles af Den Europæiske Anklagemyndighed for at nå de mål, der er fastsat i artikel 37. KAPITEL II ALMINDELIGE BESTEMMELSER Afdeling 1 Den Europæiske Anklagemyndigheds status, organisation og struktur Artikel 3 Oprettelse 1. Den Europæiske Anklagemyndighed oprettes som et EU-organ med en decentral struktur. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed er en juridisk person. 3. Den Europæiske Anklagemyndighed samarbejder med Eurojust og benytter sig af dennes administrative bistand, jf. artikel 57. Artikel 4 Opgaver 1. Den Europæiske Anklagemyndigheds opgave er at bekæmpe strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed er ansvarlig for efterforskning og retsforfølgning af gerningsmænd og medvirkende til de strafbare handlinger, der er nævnt i stk. 1, og for, at de stilles for en domstol. I dette øjemed leder Den Europæiske Anklagemyndighed og fører tilsyn med den relevante efterforskning og træffer procesledende foranstaltninger i forbindelse med retsforfølgningen, herunder beslutninger om at henlægge sagen. 3. Den Europæiske Anklagemyndighed optræder som anklager ved medlemsstaternes kompetente domstole i sager, der vedrører de overtrædelser, der er nævnt i stk. 1, herunder rejser tiltale og iværksætter appel, indtil sagen er blevet endeligt afgjort. Artikel 5 Uafhængighed og ansvar 1. Den Europæiske Anklagemyndighed er uafhængig. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed, herunder den europæiske anklager, dennes stedfortrædere og personale, de europæiske delegerede anklagere og deres ansatte i medlemsstaterne hverken søger eller modtager instrukser fra nogen person, nogen medlemsstat, nogen institution, noget organ eller noget kontor eller agentur ved udførelsen af sine opgaver. Den Europæiske Unions institutioner, organer, kontorer eller agenturer og medlemsstaterne respekterer Den Europæiske Anklagemyndigheds uafhængighed, og de må ikke forsøge at øve indflydelse på den under udførelsen af dens opgaver. 3. Den Europæiske Anklager er ansvarlig over for Europa-Parlamentet, Rådet og Europa-Kommissionen for Den Europæiske Anklagemyndigheds generelle virksomhed og udarbejder bl.a. en årsberetning, jf. artikel 70. Artikel 6 Den Europæiske Anklagemyndigheds struktur og organisation 1. Den Europæiske Anklagemyndighed er opbygget således, at den omfatter en europæisk anklager, dennes stedfortrædere, de ansatte, der bistår dem under udførelsen af deres opgaver inden for rammerne af denne forordning, såvel som de europæiske delegerede anklagere, der gør tjeneste i medlemsstaterne. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed ledes af den europæiske anklager, der forestår dens virksomhed og tilrettelægger dens arbejde. Den europæiske anklager bistås af fire stedfortrædere. 3. Stedfortræderne bistår den europæiske anklager under udførelsen af dennes opgaver og afløser denne i overensstemmelse med de regler, der vedtages i medfør af artikel 72, litra d), når den pågældende er fraværende eller forhindret i at udføre sine opgaver. En af stedfortræderne er ansvarlig for gennemførelsen af budgettet. 4. Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning og retsforfølgning udføres af de europæiske delegerede anklagere under ledelse af den europæiske anklager og under dennes tilsyn. Når det skønnes nødvendigt af hensyn til efterforskningen eller retsforfølgningen, kan den europæiske anklager også udøve sine beføjelser direkte i medfør af artikel 18, stk. 5. 5. Der er mindst én europæisk delegeret anklager i hver medlemsstat, som er en integreret del af Den Europæiske Anklagemyndighed. De europæiske delegerede anklagere udfører deres virksomhed under den europæiske anklagers eksklusive myndighed og følger udelukkende dennes instrukser, retningslinjer og beslutninger, når de udfører den efterforskning og retsforfølgning, som de er blevet tildelt. Når de handler inden for rammerne af det mandat, som de er blevet tillagt ved denne forordning, er de fuldstændig uafhængige af de nationale retshåndhævende organer, og de har ingen forpligtelser over for dem. 6. De europæiske delegerede anklagere kan også udøve deres funktioner som nationale anklagere. I tilfælde af en sammenfaldende tildeling af sager underretter de europæiske delegerede anklagere den europæiske anklager, der efter samråd med de kompetente retshåndhævende myndigheder i den berørte medlemsstat kan give ham instrukser om af hensyn til Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning og retsforfølgning at give deres opgaver efter denne forordning forrang. I sådanne tilfælde underretter den europæiske anklager straks medlemsstatens kompetente retshåndhævende myndigheder herom. 7. Embedshandlinger, der udføres af den europæiske anklager, de europæiske delegerede anklagere, Den Europæiske Anklagemyndigheds personale eller enhver anden person, der optræder på vegne heraf under udførelsen af sine opgaver, anses for udført af Den Europæiske Anklagemyndighed. Den europæiske anklager repræsenterer Den Europæiske Anklagemyndighed over for EU-institutionerne, medlemsstaterne og tredjemænd. 8. Når det af hensyn til efterforskningen eller retsforfølgningen viser sig nødvendigt, kan den europæiske anklager midlertidigt tilføre de delegerede europæiske anklagere ressourcer og personale. Artikel 7 Den Europæiske Anklagemyndigheds forretningsorden 1. Den Europæiske Anklagemyndigheds forretningsorden fastsættes ved en afgørelse, der træffes af den europæiske anklager, dennes fire stedfortrædere og fem europæiske delegerede anklagere, der udvælges af den europæiske anklager på grundlag af en ordning med en strengt ligelig rotation for derved at afspejle den demografiske og geografiske spredning i samtlige medlemsstater. Afgørelsen træffes med simpelt flertal, idet alle medlemmer har én stemme. Ved stemmelighed er den europæiske anklagers stemme udslagsgivende. 2. Forretningsordenen regulerer tilrettelæggelsen af Den Europæiske Anklagemyndigheds arbejde og omfatter almindelige regler om sagsfordelingen. Afdeling 2 Udnævnelse og afskedigelse af Den Europæiske Anklagemyndigheds medlemmer Artikel 8 Udnævnelse og afskedigelse af den europæiske anklager 1. Den europæiske anklager udnævnes af Rådet med Europa-Parlamentets godkendelse for en embedsperiode på otte år uden mulighed for genudnævnelse. Rådet træffer afgørelse med simpelt flertal. 2. Den europæiske anklager udvælges blandt personer, hvis uafhængighed er uomtvistelig, som har de nødvendige kvalifikationer for udnævnelse til høje retlige embeder, og som har relevant erfaring med straffesager. 3. Udvælgelsen sker på grundlag af et stillingsopslag, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, hvorefter Kommissionen opstiller en kort liste over egnede ansøgere, som den forelægger for Europa-Parlamentet. Før listen forelægges Parlamentet, indhenter Kommissionen en udtalelse fra et af denne nedsat udvalg bestående af syv personer, der udvælges blandt tidligere medlemmer af Den Europæiske Unions Domstol, medlemmer af de nationale højesteretter, de nationale retshåndhævende myndigheder og/eller kompetente advokater, hvoraf én indstilles af Europa-Parlamentet, samt formanden for Eurojust, der har observatørstatus. 4. Hvis den europæiske anklager ikke længere opfylder betingelserne for udførelsen af sine opgaver, eller han har gjort sig skyldig i en grov tjenesteforseelse, kan Den Europæiske Unions Domstol efter begæring fra Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen afskedige den pågældende. Artikel 9 Udnævnelse og afskedigelse af den europæiske anklagers stedfortrædere 1. Den europæiske anklagers stedfortrædere udnævnes efter reglerne i artikel 8, stk. 1. 2. Den europæiske anklagers stedfortrædere udvælges blandt personer, hvis uafhængighed er uomtvistelig, som har de nødvendige kvalifikationer for udnævnelse til høje retlige embeder, og som har relevant erfaring med straffesager. 3. Udvælgelsen sker på grundlag af et stillingsopslag, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, hvorefter Europa-Kommissionen opstiller en kort liste over egnede ansøgere, som afspejler den demografiske balance og geografiske spredning i medlemsstaterne, og som med den europæiske anklagers godkendelse forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet . 4. Stedfortræderne kan afskediges efter reglerne i artikel 8, stk. 4, på foranledning af den europæiske anklager. Artikel 10 Udnævnelse og afskedigelse af de europæiske delegerede anklagere 1. De europæiske delegerede anklagere udnævnes af den europæiske anklager på grundlag af en af den/de berørte medlemsstat(er) fremlagt liste omfattende mindst tre ansøgere, der opfylder de krav, der er fastsat i stk. 2. De udnævnes for en embedsperiode på fem år med mulighed for genudnævnelse. 2. De europæiske delegerede anklagere skal have de nødvendige kvalifikationer for udnævnelse til høje retlige embeder og have relevant erfaring med straffesager. Deres uafhængighed skal være uomtvistelig. Medlemsstaterne udnævner den europæiske delegerede anklager til anklager i henhold til national ret, såfremt vedkommende på tidspunktet for udnævnelsen til europæisk delegeret anklager ikke allerede har en sådan status. 3. Den europæiske anklager kan afskedige europæiske delegerede anklagere, hvis de ikke længere opfylder de krav, der er fastsat i stk. 2, eller de kriterier, der finder anvendelse i forbindelse med udførelsen af deres opgaver, eller hvis de har gjort sig skyldig i en grov tjenesteforseelse. De kompetente nationale myndigheder kan ikke uden den europæiske anklagers samtykke fjerne de europæiske delegerede anklagere fra deres stilling som national anklager, så længe de udøver deres funktioner på vegne af Den Europæiske Anklagemyndighed. Afdeling 3 Grundlæggende principper Artikel 11 De grundlæggende principper, der gælder for Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed 1. Den Europæiske Anklagemyndighed sikrer, at den under udøvelsen af sin virksomhed respekterer de rettigheder, der er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. 2. Den Europæiske Anklagers virksomhed er underlagt proportionalitetsprincippet som omhandlet i artikel 26, stk. 3. 3. Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning og retsforfølgning er undergivet bestemmelserne i denne forordning. National ret finder anvendelse i det omfang et spørgsmål ikke er reguleret i denne forordning. Den nationale lovgivning, der finder anvendelse, er lovgivningen i den medlemsstat, hvor efterforskningen eller retsforfølgningen finder sted. Når et spørgsmål både reguleres af national ret og denne forordning, har sidstnævnte forrang. 4. Den Europæiske Anklagemyndighed har enekompetence til efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser. 5. Den Europæiske Anklagemyndighed udfører efterforskningen på en upartisk måde og tilvejebringer al relevant materiale såvel belastende som diskulperende. 6. Den Europæiske Anklagemyndighed indleder den relevante efterforskning uden ugrundet ophold og sikrer sig, at efterforskningen og retsforfølgningen udføres hurtigt. 7. Medlemsstaternes kompetente myndigheder bistår og støtter aktivt den af Den Europæiske Anklagemyndighed iværksatte efterforskning og retsforfølgning på dennes anmodning og afstår fra enhver handling, politik eller procedure, der forsinker eller hindrer dennes gang. Afdeling 4 Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence Artikel 12 Strafbare handlinger, der er omfattet af Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence Den Europæiske Anklagemyndighed har kompetence med hensyn til strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser, jf. direktiv 2013/xx/EU som gennemført i national ret. Artikel 13 Accessorisk kompetence 1. Når de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 12, er uadskilleligt forbundet med andre strafbare handlinger end dem, der er omfattet af artikel 12, og en samlet efterforskning og retsforfølgning er begrundet i hensynet til en hensigtsmæssig retspleje, har Den Europæiske Anklagemyndighed også kompetence til at inddrage disse andre strafbare handlinger i sagen, forudsat at de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 12, er mest tungtvejende, og de øvrige strafbare handlinger hviler på samme faktiske omstændigheder. Hvis disse betingelser ikke er opfyldt, er den medlemsstat, der har kompetence med hensyn til de øvrige lovovertrædelser, ligeledes kompetent med hensyn til de i artikel 12 omhandlede lovovertrædelser. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed og de nationale retshåndhævende myndigheder konsulterer hinanden for at afgøre, hvilken myndighed der har kompetence i henhold til stk. 1. I situationer, hvor det er hensigtsmæssigt for at lette fastlæggelsen af denne kompetence, kan Eurojust inddrages i medfør af artikel 57. 3. I tilfælde af uenighed mellem Den Europæiske Anklagemyndighed og de retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne om, hvem der har kompetencen i henhold til stk. 1, er det den nationale myndighed, der har beføjelse til at tage stilling til kompetencefordelingen i straffesager, der træffer afgørelse vedrørende den accessoriske kompetence. 4. Afgørelser om kompetencefordelingen i medfør af denne artikel kan ikke appelleres. Artikel 14 Udøvelse af Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence Den Europæiske Anklagemyndighed udøver sin enekompetence til efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med enhver strafbar handling, der er omfattet af artikel 12 og 13, hvis en sådan handling helt eller delvist blev begået a) på en eller flere medlemsstaters område, eller b) af en statsborger i en af medlemsstaterne, samt af en af Unionens ansatte eller et medlem af institutionerne. Kapitel III PROCEDUREGLER FOR EFTERFORSKNING, RETSFORFØLGNING OG BEHANDLING AF STRAFFESAGER Afdeling 1 Udførelse af efterforskningen Artikel 15 Kilder til efterforskningen 1. Alle medlemsstaternes myndigheder og alle Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer underretter straks Den Europæiske Anklagemyndighed om ethvert forhold, der kunne have karakter af en lovovertrædelse, der henhører under dens kompetenceområde. 2. Når de europæiske delegerede anklagere får kendskab til et forhold, der kunne have karakter af en lovovertrædelse, der henhører under Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetenceområde, underretter de straks den europæiske anklager herom. 3. Den Europæiske Anklagemyndighed kan indsamle eller modtage oplysninger fra enhver person om forhold, der kunne have karakter af en lovovertrædelse, der henhører under dens kompetenceområde. 4. Ethvert forhold, som Den Europæiske Anklagemyndighed gøres opmærksom på, registreres og verificeres af den europæiske anklager eller de europæiske delegerede anklagere. Hvis de efter endt verificering beslutter ikke at indlede en efterforskning, henlægger de sagen og noterer begrundelsen herfor i sagsforvaltningssystemet. De informerer den nationale myndighed, den EU-institution, det organ, kontor eller agentur, som gjorde anklagemyndigheden opmærksom på forholdet, herom, og på deres foranledning underrettes den person, der afgav oplysninger om forholdet, hvis det er hensigtsmæssigt. Artikel 16 Indledning af en efterforskning 1. Den europæiske anklager eller, på dennes vegne, de europæiske delegerede anklagere træffer en skriftlig afgørelse om indledning af en efterforskning, hvis der er begrundet formodning om, at en lovovertrædelse, der henhører under dens kompetenceområde, er ved at blive begået, eller er blevet begået. 2. Når efterforskningen indledes af den europæiske anklager, tildeler han en europæisk delegeret anklager sagen, medmindre han selv ønsker at udføre efterforskningen i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i artikel 18, stk. 5. Når efterforskningen indledes af en europæisk delegeret anklager, underretter vedkommende straks den europæiske anklager. Efter modtagelse af en sådan underretning kontrollerer den europæiske anklager, at han ikke selv allerede har indledt efterforskningen, eller at en sådan ikke allerede er blevet indledt af en anden europæisk delegeret anklager. For at sikre en effektiv efterforskning kan den europæiske anklager tildele en anden europæisk delegeret anklager sagen eller beslutte selv at overtage den i overensstemmelse med kriterierne i artikel 18, stk. 5. Artikel 17 Hasteforanstaltninger og henvisninger 1. Er det påkrævet straks at iværksætte tiltag i relation til en lovovertrædelse, der henhører under Den Europæiske Anklagers kompetenceområde, træffer de nationale myndigheder alle de hasteforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre en effektiv efterforskning og retsforfølgning. De nationale myndigheder henviser efterfølgende sagen til Den Europæiske Anklagemyndighed uden ugrundet ophold. I så tilfælde bekræfter Den Europæiske Anklagemyndighed om muligt inden 48 timer efter indledningen af sin efterforskning de foranstaltninger, som de nationale myndigheder har truffet, også selv om disse foranstaltninger er blevet truffet og gennemført i medfør af andre bestemmelser end dem, der er fastsat i denne forordning. 2. Giver sagen på et hvilket som helst stadium af efterforskningen anledning til tvivl om kompetencefordelingen, kan Den Europæiske Anklagemyndighed konsultere de nationale retshåndhævende myndigheder for at afgøre, hvilken myndighed der er kompetent. I afventning af en afgørelse om kompetencespørgmålet træffer Den Europæiske Anklagemyndighed alle hasteforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre en effektiv efterforskning og retsforfølgning i sagen. Når det er fastslået, at det er den nationale myndighed, der er kompetent, bekræfter den nationale myndighed inden 48 timer efter indledningen af den nationale efterforskning de foranstaltninger, som Den Europæiske Anklagemyndighed har truffet. 3. Når en efterforskning, der er indledt af Den Europæiske Anklagemyndighed, viser, at den adfærd, der er genstand for efterforskning, udgør en strafbar handling, der ikke henhører under dens kompetenceområde, henviser den uden ophold sagen til de kompetente nationale retshåndhævende myndigheder og retsinstanser. 4. Når en efterforskning, der er indledt af de nationale myndigheder, efterfølgende viser, at den pågældende adfærd udgør en strafbar handling, der ligger inden for Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetenceområde, henviser de nationale myndigheder uden ophold sagen til Den Europæiske Anklagemyndighed. I så tilfælde bekræfter Den Europæiske Anklagemyndighed om muligt inden 48 timer efter indledningen af sin efterforskning de foranstaltninger, som de nationale myndigheder har truffet, også selv om disse foranstalt­ninger er blevet truffet og gennemført i medfør af andre bestemmelser end dem, der er fastsat i denne forordning. Artikel 18 Udførelse af efterforskningen 1. Den europæiske delegerede anklager, der er udpeget til at forestå efterforskningen, leder efterforskningsarbejdet på vegne af den europæiske anklager og efter dennes instrukser. Den europæiske delegerede anklager, der er udpeget til at forestå efterforskningen, kan enten selv foretage de relevante efterforskningsskridt eller give de kompetente retshåndhævende myndigheder i den medlemsstat, hvor vedkommende udøver sin tjeneste, instrukser herom. Disse myndigheder efterkommer den europæiske delegerede anklagers instrukser og foretager de efterforskningsskridt, de er blevet pålagt at foretage. 2. I grænseoverskridende sager, hvor det er nødvendigt at foretage efterforskningsskridt i en anden medlemsstat end den, hvor efterforskningen blev indledt, handler den europæiske delegerede anklager, der indledte efterforskningen, eller som fik sagen tildelt af den europæiske anklager, i tæt samråd med den europæiske delegerede anklager i den medlemsstat, hvor det pågældende efterforskningsskridt skal foretages. Den europæiske delegerede anklager foretager enten selv det relevante efterforskningsskridt eller giver de kompetente nationale myndigheder instruks om at foretage dem. 3. I grænseoverskridende sager kan den europæiske anklager inddrage flere europæiske delegerede anklagere i sagen og nedsætte fælles efterforskningshold. Han kan give en europæisk delegeret anklager instruks om at indsamle relevante oplysninger eller foretage efterforskningsskridt på hans vegne. 4. Den europæiske anklager fører tilsyn med den efterforskning, der udføres af de europæiske delegerede anklagere og sikrer, at deres arbejde samordnes. Om fornødent udøver han sin instruktionsbeføjelse. 5. Den europæiske anklager kan omfordele sagen til en anden europæisk delegeret anklager eller selv forestå efterforskningen, hvis det viser sig nødvendigt af hensyn til en effektiv efterforskning eller retsforfølgning på grundlag af et eller flere af nedennævnte kriterier: a) lovovertrædelsens grovhed b) særlige omstændigheder i relation til den formodede gerningsmand c) særlige omstændigheder i relation til efterforskningens grænseoverskridende karakter d) de retshåndhævende myndigheder i den berørte medlemsstat kan ikke fås i tale eller e) de kompetente myndigheder i den relevante medlemsstat har anmodet herom. 6. Hvis den europæiske anklager selv forestår efterforskningen, underretter han den europæiske delegerede anklager i den medlemsstat, hvor de relevante efterforskningsskridt skal foretages. Den europæiske anklagers efterforskningsskridt gennemføres i samarbejde med myndighederne i den medlemsstat, hvis område er berørt. Tvangsindgreb foretages af de kompetente nationale myndigheder. 7. Den efterforskning, der udføres under Den Europæiske Anklagemyndigheds kontrol, beskyttes af de gældende EU-retlige regler om tavshedspligt. De myndigheder, der deltager i Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning, er ligeledes forpligtet til at overholde reglerne om tavshedspligt i den relevante nationale lovgivning. Artikel 19 Ophævelse af privilegier og immuniteter 1. Når Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning involverer personer, der er beskyttet af privilegier eller immuniteter efter national ret, og disse privilegier og immuniteter er til hinder for udførelsen af en bestemt efterforskning, fremsætter Den Europæiske Anklagemyndighed en begrundet skriftlig anmodning om ophævelse heraf efter den fremgangsmåde, der er fastsat i national ret. 2. Når Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskning involverer personer, der er beskyttet af EU-retlige privilegier eller immuniteter, navnlig protokollen vedrørende Den Europæiske Unions Privilegier og Immuniteter, og disse privilegier og immuniteter er til hinder for udførelsen af en bestemt efterforskning, fremsætter Den Europæiske Anklagemyndighed en begrundet skriftlig anmodning om ophævelse heraf efter den fremgangsmåde, der er fastsat i EU-retten. Afdeling 2 Behandling af oplysninger Artikel 20 Den Europæiske Anklagemyndigheds adgang til oplysninger Fra det tidspunkt, hvor Den Europæiske Anklagemyndighed registrerer en sag, skal den kunne indhente enhver relevant oplysning, der er lagret i nationale databaser vedrørende efterforskning i straffesager og retshåndhævelse, såvel som i andre relevante registre, der føres af offentlige myndigheder, eller have adgang hertil ved de europæiske delegerede anklageres mellemkomst. Artikel 21 Indsamling af oplysninger 1. Når det er nødvendigt af hensyn til efterforskningen, kan Den Europæiske Anklagemyndighed på anmodning indhente enhver relevant oplysning vedrørende en lovovertrædelse, der henhører under dens kompetenceområde, fra Eurojust og Europol, og den kan ligeledes anmode Europol om at give analytisk støtte til en bestemt igangværende efterforskning. 2. Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer samt medlemsstaternes myndigheder yder fornøden bistand til og fremlægger de nødvendige oplysninger for Den Europæiske Anklagemyndighed på dennes anmodning. Artikel 22 Sagsforvaltningssystem, fortegnelse og midlertidige elektroniske sagsmapper 1. Den Europæiske Anklagemyndighed opretter et sagsforvaltningssystem bestående af midlertidige elektroniske sagsmapper og en fortegnelse, som indeholder de personoplysninger, der er omhandlet i bilaget, og andre oplysninger end personoplys­ninger. 2. Formålet med sagsforvaltningssystemet er: a) at støtte forvaltningen af den efterforskning og retsforfølgning, der udføres af Den Europæiske Anklagemyndighed, navnlig ved sammenholdelse af oplysninger b) at lette adgangen til oplysninger om igangværende efterforskning og retsforfølgning c) at lette kontrollen med, at behandlingen af personoplysninger er lovlig og i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning. 3. Sagsforvaltningssystemet kan kobles til den sikre telekommunikationsforbindelse, der er omhandlet i artikel 9 i afgørelse 2008/976/RIA[8]. 4. Fortegnelsen skal indeholde henvisninger til de midlertidige elektroniske sagsmapper, der behandles inden for rammerne af Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed, og må ikke indeholde andre personoplysninger end dem, der er nævnt i punkt 1, litra a) - i), k), og m), og i punkt 2 i bilaget. 5. Den Europæiske Anklagemyndighed kan under udførelsen af sine opgaver efter denne forordning behandle oplysninger om de konkrete sager, som den arbejder med, i en midlertidig elektronisk sagsmappe. Den Europæiske Anklagemyndighed tillader, at den i artikel 41 omhandlede databeskyttelsesansvarlige får adgang til den midlertidige elektroniske sagsmappe. Den Europæiske Anklagemyndighed underretter den databeskyttelsesansvarlige hver gang, den opretter en ny midlertidig elektronisk sagsmappe, der indeholder personoplysninger. 6. Til brug for behandling af personoplysninger, der kommer frem under sagen, må Den Europæiske Anklagemyndighed ikke oprette andre elektroniske databaser end sagsforvaltningssystemet eller en midlertidig elektronisk sagsmappe. Artikel 23 Anvendelsen af de midlertidige elektroniske sagsmapper og fortegnelsen 1. Den Europæiske Anklagemyndighed opretter en midlertidig elektronisk sagsmappe for hver sag, den får fremsendt oplysninger om, for så vidt denne fremsendelse er i overensstemmelse med denne forordning eller andre gældende retsakter. Den Europæiske Anklagemyndighed er ansvarlig for forvaltningen af de midlertidige elektroniske sagsmapper, som den har oprettet. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed beslutter fra sag til sag, om adgangen til den midlertidige elektroniske sagsmappe skal begrænses, eller de ansatte skal gives hel eller delvis adgang hertil, hvis det er nødvendigt for, at de kan udføre deres opgaver. 3. Den Europæiske Anklagemyndighed afgør, hvilke oplysninger i forbindelse med en midlertidig elektronisk sagsmappe, der skal indføres i fortegnelsen. Oplysninger, der er registreret og genstand for verificering i henhold til artikel 15, stk. 4, skal ikke indføres i fortegnelsen, medmindre den europæiske anklager beslutter det. Artikel 24 Adgang til sagsforvaltningssystemet De europæiske delegerede anklagere og deres ansatte har i det omfang, de har forbindelse til sagsforvaltningssystemet, kun adgang til: a) fortegnelsen, medmindre de udtrykkeligt er blevet nægtet adgang hertil b) de midlertidige elektroniske sagsmapper, der er oprettet af Den Europæiske Anklagemyndighed i forbindelse med efterforskning eller retsforfølgning, der finder sted i deres medlemsstat c) de midlertidige elektroniske sagsmapper, der er oprettet af Den Europæiske Anklager i forbindelse med efterforskning eller retsforfølgning, der finder sted i en anden medlemsstat, for så vidt som de vedrører efterforskning eller retsforfølgning, der finder sted i deres medlemsstat. Afdeling 3 Efterforskningsskridt Artikel 25 Den Europæiske Anklagemyndigheds efterforskningsbeføjelser 1. I relation til den efterforskning og retsforfølgning, der udføres af Den Europæiske Anklagemyndighed, anses medlemsstaternes område for ét retsområde, inden for hvilket myndigheden kan udøve sin kompetence. 2. Når Den Europæiske anklagemyndigheder beslutter at udøve sin kompetence i relation til en lovovertrædelse, der helt eller delvis blev begået uden for medlemsstaternes område af en statsborger i en af medlemsstaterne, af en EU-ansat eller af et medlem af institutionerne, etablerer den et samarbejde med det berørte tredjeland ved hjælp af de i artikel 59 nævnte instrumenter og procedurer. Artikel 26 Efterforskningsskridt 1. Den Europæiske Anklagemyndighed har beføjelse til at begære eller foreskrive følgende efterforskningsskridt foretaget: a) ransagning af lokaliteter, transportmidler og private boliger samt undersøgelse af tøj og andre personlige ejendele og edb-systemer b) fremlæggelse af alle relevante genstande eller dokumenter, af lagrede elektroniske data, herunder trafikdata og krypterede eller ikke-krypterede data vedrørende bankkonti, enten i originalform eller i en anden bestemt form c) forsegling af lokaliteter og transportmidler samt indefrysning af data for at bevare deres oprindelige indhold, for derved at undgå, at bevismidler går tabt eller forvanskes eller for at sikre muligheden for konfiskation d) indefrysning af redskaber, der har været anvendt til at begå strafbare handlinger, eller udbytte fra strafbart forhold, herunder indefrysning af formuegoder, hvis det forventes, at den domstol, sagen indbringes for, vil anordne konfiskation, og der er rimelig grund til at antage, at ejeren, besidderen eller den, der har kontrol over formuegodet, vil forsøge at komme en retskendelse om konfiskation i forkøbet e) opfangelse af telekommunikation, herunder e-mails, til og fra den mistænkte på et hvilket som helst telekommunikationsmedium, som den mistænkte benytter sig af f) iværksættelse af løbende overvågning af telekommunikation ved at foreskrive øjeblikkelig videregivelse af telekommunikationstrafikdata for at lokalisere den mistænkte og for at identificere personer, der har været i kontakt med den pågældende på et bestemt tidspunkt g) overvågning af finansielle transaktioner ved at pålægge kreditinstitutter eller finansielle institutioner løbende at underrette Den Europæiske Anklagemyndighed om enhver finansiel transaktion, der finder sted ved hjælp af en bestemt konto, der indehaves eller kontrolleres af den mistænkte, eller ved hjælp af andre konti, der med rimelig grund må antages at blive brugt i forbindelse med lovovertrædelsen h) blokering af fremtidige finansielle transaktioner ved at pålægge kreditinstitutter eller finansielle institutioner at afstå fra at udføre enhver finansiel transaktion, der involverer en bestemt konto eller bestemte konti, der indehaves eller kontrolleres af den mistænkte i) iværksættelse af overvågningsforanstaltninger på ikke frit tilgængelige steder ved at foreskrive video- og audioovervågning af ikke frit tilgængelige steder, dog ikke observation af private boliger, og optagelse af resultaterne heraf j) iværksættelse af skjult efterforskning ved at pålægge en polititjenestemand at optræde i civil eller under falsk identitet k) tilsigelse af mistænkte og vidner til at give møde, når der er rimelig grund til at antage, at de kan bibringe efterforskningen nyttig information l) iværksættelse af identifikationsforanstaltninger ved at foreskrive fotografering, videooptagelse af personer og registrering af en persons biometriske kendetegn m) beslaglæggelse af genstande, der tjener som bevismidler n) adgang til lokaliteter og prøvetagning af varer o) inspektion af transportmidler, når der er rimelig grund til at antage, at varer, der har forbindelse med efterforskningen, transporteres p) iværksættelse af foranstaltninger for at opspore og kontrollere personer med henblik på at lokalisere en person q) opsporing og eftersporing af genstande ved hjælp af tekniske hjælpemidler, herunder kontrollerede leveringer af varer og kontrollerede finansielle transaktioner r) iværksættelse af målrettet observation af den mistænkte og tredjemænd på offentlige steder s) opnåelse af adgang til offentlige registre i medlemslandene eller i EU og registre, der føres af private enheder i en offentlig interesse t) afhøring af den mistænkte og af vidner u) udpegning af eksperter af egen drift eller efter anmodning fra den mistænkte, når sagkyndig bistand er påkrævet. 2. Medlemsstaterne påser, at de foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, kan anvendes i forbindelse med den efterforskning og retsforfølgning, som Den Europæiske Anklagemyndighed udfører. Disse foranstaltninger er underlagt de betingelser, der er fastsat i denne artikel og de betingelser, der er fastsat i national lovgivning. Den Europæiske Anklagemyndighed kan kun foreskrive eller begære andre efterforsknings­skridt foretaget end dem, der er nævnt i stk. 1, hvis der er adgang hertil i lovgivningen i den medlemsstat, hvor de skal iværksættes. 3. De konkrete efterforskningsskridt, der er omhandlet i stk. 1, må ikke iværksættes uden rimelig grund, og heller ikke såfremt det samme formål kan opnås ved hjælp af mindre indgribende foranstaltninger. 4. Medlemsstaterne påser, at de efterforskningsskridt, der er omhandlet i stk. 1, litra a) til j), kun iværksættes efter kendelse afsagt af den kompetente retsinstans i den medlemsstat, hvor de skal foretages. 5. De efterforskningsskridt, der er omhandlet i litra k) til u), foretages efter retskendelse, hvis det kræves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor de skal foretages. 6. Hvis betingelserne i denne artikel såvel som de betingelser, der efter national ret gælder for at tillade den foranstaltning, der begæres iværksat, er opfyldt, skal tilladelsen gives inden for 48 timer i form af en skriftlig og begrundet afgørelse truffet af den kompetente retsinstans. 7. Den Europæiske Anklagemyndighed kan fremsætte en begæring for den kompetente retsinstans om, at den mistænkte anholdes eller varetægtsfængsles i medfør af bestemmelserne i national ret. Afdeling 4 Afslutning af efterforskningen og beføjelser i forbindelse med retsforfølgningen Artikel 27 Retsforfølgning ved de nationale domstole 1. Den europæiske anklager og de europæiske delegerede anklagere har samme beføjelser som de nationale anklagere med hensyn til gennemførelsen af straffesager, navnlig beføjelse til at fremsætte begæringer under sagen, deltage i bevisoptagelsen og udøve de relevante retsmidler. 2. Når den kompetente europæiske delegerede anklager anser efterforskningen for at være tilendebragt, sender han et sammendrag af sagen bilagt et udkast til anklageskrift og en bevisfortegnelse til den europæiske anklager til gennemsyn. Hvis den europæiske anklager ikke giver instruks om, at sagen skal henlægges i medfør af artikel 28, giver han den europæiske delegerede anklager instruks om at rejse en straffesag for den kompetente nationale domstol, eller hjemviser sagen med henblik på yderligere efterforskning. Den europæiske anklager kan også selv indbringe sagen for den kompetente nationale domstol. 3. Når anklageskriftet sendes til den kompetente nationale domstol, skal det indeholde en fortegnelse over de beviser, som anklageren vil påberåbe sig under straffesagen. 4. Den europæiske anklager udvælger efter samråd med den europæiske delegerede anklager, der skal anlægge straffesagen, og under hensyn til en forsvarlig retspleje den retskreds, hvori sagen skal føres, og udpeger den kompetente nationale domstol ud fra følgende kriterier: a) stedet, hvor lovovertrædelsen blev begået, eller i tilfælde af flere lovovertrædelser stedet, hvor hovedparten af disse blev begået b) stedet, hvor tiltalte har sædvanlig bopæl c) stedet, hvor bevismidlet forefindes d) stedet, hvor de direkte skadelidte har sædvanlig bopæl 5. Når det er nødvendigt af hensyn til tilbagesøgning, administrativ opfølgning eller administrativt tilsyn, underretter den europæiske anklager de kompetente nationale myndigheder, de berørte personer og de relevante EU-institutioner, organer eller agenturer om tiltalerejsningen. Artikel 28 Henlæggelse af sagen 1. Den europæiske anklager henlægger sagen, hvis straffesagen ikke kan gennemføres af følgende årsager: a) den mistænkte er afgået ved døden b) de handlinger, der har været genstand for efterforskning, har ikke karakter af strafbare handlinger c) den mistænkte får amnesti eller immunitet d) sagen kan ikke gennemføres på grund af nationale forældelsesfrister e) den mistænkte er allerede blevet endeligt frikendt eller dømt på grundlag af de samme faktiske omstændigheder, jf. artikel 29. 2. Den europæiske anklager kan henlægge sagen af følgende årsager: a) lovovertrædelsen er af ringe betydning som omhandlet i den lovgivning, hvorved direktiv 2013/xx/EU om bekæmpelse af svig til skade for Unionens finansielle interesser ved hjælp af strafferetlige bestemmelser gennemføres b) bevismangel 3. Den Europæiske Anklagemyndighed kan videregive henlagte sager til OLAF eller til de kompetente nationale administrative eller retlige myndigheder med henblik på tilbagesøgning, administrativ opfølgning eller administrativt tilsyn. 4. Hvis efterforskningen blev indledt på grundlag af oplysninger, der blev fremlagt af den skadelidte, underretter Den Europæiske Anklagemyndighed den pågældende herom. Artikel 29 Bødeforlæg 1. Hvis sagen ikke henlægges, og det er i overensstemmelse med hensynet til en forsvarlig retspleje, kan Den Europæiske Anklagemyndighed, efter at tabet er blevet erstattet, fremsætte et bødeforlæg for sigtede, der, når bøden er betalt, medfører, at sagen endeligt er afgjort. Hvis sigtede accepterer at betale bøden, betales beløbet til Unionen. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed påser, at beløbet indbetales. 3. Når bødeforlægget accepteres af sigtede, og beløbet er blevet indbetalt, henlægger den europæiske anklager endeligt sagen og underretter officielt de kompetente nationale retshåndhævende myndigheder og retsinstanser herom, og informerer ligeledes de relevante EU-institutioner, ‑organer og ‑agenturer. 4. Den i stk. 3 omhandlede beslutning om at henlægge sagen kan ikke prøves af nogen retsinstans. Afdeling 5 ANERKENDELSE AF BEVISMIDLER Artikel 30 Anerkendelse af bevismidler 1. De bevismidler, som Den Europæiske Anklagemyndighed fremlægger for den kompetente domstol, skal, når domstolen finder, at anerkendelsen heraf ikke vil så tvivl om en retfærdig rettergang og ikke vil krænke forsvarets rettigheder som fastsat i artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, anerkendes under sagen uden nogen form for validering eller lignende retlig procedure, selv i tilfælde hvor lovgivningen i den medlemsstat, hvor domstolen er beliggende, indeholder andre bestemmelser om indsamling og fremlæggelse af sådanne bevismidler. 2. Denne umiddelbare anerkendelse af bevismidlerne berører ikke de nationale domstoles kompetence til frit at bedømme de bevismidler, der forelægges af Den Europæiske Anklagemyndighed under sagen. Afdeling 6 Konfiskation Artikel 31 Behandling af de konfiskerede midler Når den kompetente domstol på Den Europæiske Anklagemyndigheds begæring ved en endelig kendelse har besluttet at konfiskere varer, der har relation til eller udbytte hidrørende fra en lovovertrædelse, der henhører under Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetenceområde, skal værdien i penge af sådanne varer eller sådant udbytte overføres til EU's budget, i det omfang det er nødvendigt for at dække Unionens tab. KAPITEL IV PROCESSUELLE GARANTIER Artikel 32 Mistænktes, tiltaltes og andre involverede personers rettigheder 1. Den Europæiske Anklagemyndigheds virksomhed udføres under streng overholdelse af den mistænktes rettigheder som fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herunder retten til en retfærdig rettergang og retten til forsvar. 2. Enhver mistænkt eller tiltalt, der er involveret i en straffesag, der er rejst af Den Europæiske Anklagemyndighed, har som minimum følgende processuelle rettigheder, som fastsat i EU-retten eller i den relevante medlemsstats lovgivning: a) ret til tolke- og oversætterbistand, som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU b) ret til information og aktindsigt, som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU c) ret til adgang til advokatbistand og ret til kommunikation med og underretning af en tredjemand under frihedsberøvelse, som fastsat i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/xx/EU om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og ret til kommunikation ved anholdelse] d) ret til ikke at udtale sig og ret til uskyldsformodning e) ret til retshjælp f) ret til at fremlægge bevismidler, udpege sagkyndige og føre vidner. 3. Mistænkte og tiltalte har de rettigheder, der er opregnet i stk. 2, fra det tidspunkt hvor de mistænkes for at have begået en lovovertrædelse. Efter at den kompetente nationale domstol har berammet sagen, hviler den mistænktes og den tiltaltes processuelle rettigheder på den nationale ordning, der gælder for den pågældende sag. 4. De rettigheder, der er opregnet i stk. 2, gælder også for andre personer end en mistænkt eller tiltalt, når vedkommende høres, udspørges eller afhøres af Den Europæiske Anklagemyndighed, og der i den forbindelse opstår mistanke om, at vedkommende har begået en strafbar handling. 5. De rettigheder, der er fastsat i dette kapitel, berører ikke de processuelle rettigheder, som mistænkte og tiltalte såvel som andre personer, der er involveret i en straffesag, der er rejst af Den Europæiske Anklagemyndighed, har efter den relevante nationale lovgivning. Artikel 33 Ret til ikke at udtale sig og til uskyldsformodning 1. Den mistænkte og den tiltalte, der er involveret i en straffesag, som er rejst af Den Europæiske Anklagemyndighed, har i overensstemmelse med bestemmelserne herom i national lovgivning ret til ikke at udtale sig, når vedkommende udspørges med hensyn til de faktiske omstændigheder i relation til de strafbare handlinger, som han eller hun mistænkes for at have begået, og vedkommende skal informeres om, at han eller hun ikke er forpligtet til at inkriminere sig selv. 2. Den mistænkte/den tiltalte anses for uskyldig, indtil det modsatte er bevist i overensstemmelse med national ret. Artikel 34 Adgang til retshjælp Enhver person, der er mistænkt eller tiltalt for en lovovertrædelse, der henhører under Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetenceområde, har i overensstemmelse med reglerne herfor i national lovgivning ret til at opnå vederlagsfri eller delvis vederlagsfri retshjælp fra de nationale myndigheder, hvis vedkommende ikke råder over tilstrækkelige midler til selv at afholde udgiften hertil. Artikel 35 Rettigheder med hensyn til bevismateriale 1. Den mistænkte eller tiltalte har i overensstemmelse med national lovgivning ret til at fremskaffe bevismateriale, som Den Europæiske Anklagemyndighed tager i betragtning. 2. Den mistænkte eller tiltalte har i overensstemmelse med national lovgivning ret til at anmode Den Europæiske Anklagemyndighed om at tilvejebringe alt materiale, der er relevant for efterforskningen, herunder ved at udpege sagkyndige og afhøre vidner. KAPITEL V DOMSTOLSPRØVELSE Artikel 36 Domstolsprøvelse 1. Når Den Europæiske Anklagemyndighed udarbejder processkrifter under udøvelse af sin virksomhed, anses den for en national myndighed i relation til domstolsprøvelse. 2. Når bestemmelser i national ret finder anvendelse i kraft af denne forordning, anses disse bestemmelser ikke for EU-retlige bestemmelser i relation til traktatens artikel 267. KAPITEL VI DATABESKYTTELSE Artikel 37 Behandling af personoplysninger 1. Den Europæiske Anklagemyndighed må inden for rammerne af denne forordning kun foretage manuel eller elektronisk databehandling af de personoplysninger, der er opregnet i punkt 1 i bilaget, i relation til personer, der i henhold til de berørte medlemsstaters lovgivning mistænkes for at have begået eller have medvirket til en lovovertrædelse, der er omfattet af Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence, eller som er blevet dømt for en sådan lovovertrædelse, til følgende formål: – strafferetlig efterforskning og retsforfølgning, der foretages i medfør af denne forordning – udveksling af oplysninger med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne og andre EU-organer i henhold til denne forordning – samarbejde med tredjelande i henhold til denne forordning. 2. Den Europæiske Anklagemyndighed må kun behandle de personoplysninger, der er opregnet i punkt 2 i bilaget, i relation til personer, som i henhold til de berørte medlemsstaters lovgivning betragtes som vidner eller forurettede inden for rammerne af en strafferetlig efterforskning eller retsforfølgning i forbindelse med en eller flere af de former for lovovertrædelser, der er omfattet af Den Europæiske Anklagemyndigheds kompetence, eller i relation til personer, der er under 18 år. Behandlingen af sådanne personoplysninger må kun finde sted, hvis det er absolut nødvendigt med henblik på de formål, der er nævnt i stk. 1. 3. I undtagelsestilfælde må Den Europæiske Anklagemyndighed også i et begrænset tidsrum, som ikke må overskride det tidsrum, der er nødvendigt for at afslutte den sag, som de behandlede oplysninger vedrører, behandle andre personoplysninger end dem, der er nævnt i stk. 1 og 2, vedrørende omstændighederne omkring en lovovertrædelse, såfremt de er af umiddelbar betydning for og indgår i en igangværende efterforskning, som Den Europæiske Anklagemyndighed foretager, og såfremt behandlingen af disse oplysninger er strengt nødvendig af de årsager, der er beskrevet i stk. 1, forudsat at behandlingen af sådanne specifikke oplysninger finder sted i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning. Den databeskyttelsesansvarlige underrettes straks, hvis dette stykke bringes i anvendelse. 4. Den Europæiske Anklagemyndighed må kun foretage manuel eller elektronisk databehandling af personoplysninger vedrørende racemæssig eller etnisk baggrund, politisk, religiøs eller filosofisk overbevisning eller fagforeningsmæssigt tilhørsforhold samt vedrørende helbredsforhold og seksualliv, hvis disse oplysninger er strengt nødvendige for efterforskningen, og såfremt de supplerer andre personoplysninger, der allerede er blevet behandlet. Den databeskyttelsesansvarlige underrettes straks, hvis dette stykke bringes i anvendelse. Disse oplysninger må ikke behandles i den fortegnelse, der er omhandlet i artikel 22, stk. 4. Såfremt disse andre oplysninger vedrører vidner eller forurettede, jf. stk. 2, skal beslutningen om at behandle dem træffes af den europæiske anklager. 5. Forordning (EF) nr. 45/2001 finder anvendelse på Den Europæiske Anklagemyndigheds behandling af personoplysninger i forbindelse med dens virksomhed. Denne forordning specificerer og supplerer forordning (EF) nr. 45/2001 for så vidt angår operationelle personoplysninger. Artikel 38 Frister for lagring af personoplysninger 1. Personoplysninger, som behandles af Den Europæiske Anklagemyndighed, må ikke lagres længere end indtil den første af følgende datoer: a) datoen for udløbet af forældelsesfristen for påtale i alle de medlemsstater, der er berørt af efterforskningen og retsforfølgningen b) den dato, hvor personen blev frifundet, og retsafgørelsen har fået retskraft c) tre år efter den dato, hvor retsafgørelsen har fået retskraft i den sidste af de medlemsstater, der er berørt af efterforskningen og retsforfølgningen d) den dato, hvor Den Europæiske Anklagemyndighed konstaterede, at det ikke længere var nødvendigt for den at fortsætte efterforskningen eller retsforfølgningen. 2. Overholdelsen af de i stk. 1, nævnte frister for lagring kontrolleres løbende ved hjælp af hensigtsmæssig elektronisk databehandling. Under alle omstændigheder vurderes det hvert tredje år efter indlæsningen, om det fortsat er nødvendigt at lagre oplysningerne. Hvis oplysninger vedrørende de i bilaget nævnte personer lagres i en længere periode end fem år, underrettes Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse herom. 3. Når en af de i stk. 1 nævnte frister udløber, foretager Den Europæiske Anklagemyndighed en vurdering af, om det er nødvendigt fortsat at lagre oplysningerne, for at den kan udføre sine opgaver, og den kan undtagelsesvis beslutte at lagre oplysningerne, indtil den næste vurdering skal foretages. Det skal angives, hvorfor en fortsat lagring heraf er berettiget, og begrundelsen herfor skal registreres. Hvis der ikke træffes beslutning om