6.1

Ligebehandling og eksport af pensioner 6.1.1 Eksempel: Arbejdstagere fra Land A og B (EU-medlemsstater), der udfører erhvervsaktiviteter i Land C (tredjeland), som i sin lovgivning om social sikring hverken tager højde for dækning af udlændinge eller eksport af pensioner. Land A har indgået en bilateral aftale, som omfatter ligebehandling og bevarelse af de erhvervede rettigheder (eksport af pensioner). Land B har ikke indgået nogen aftale med Land C. Situationen for arbejdstagerne fra Land A og B er fuldstændig forskellig. Den første arbejdstager har ret til social sikring i Land C, og hvis han opnår ret til pension, kan han modtage den i Land A, hvis han vender tilbage. Arbejdstageren fra Land B har ikke ret til pension, og selv om han havde, ville han ikke kunne modtage sin pension i hjemlandet. Der er tale om et eksempel på ulige behandling på baggrund af, hvorvidt der eksisterer en bilateral aftale, hvis indgåelse ofte afhænger af, om Land C er interesseret i at forhandle med de enkelte medlemsstater. Med ovenstående in mente ville det være langt mere hensigtsmæssigt, at EU forhandler direkte med Land C om en aftale om social sikring. En anden mulighed er at indføje et afsnit om social sikring, der indeholder bestemmelser om ligebehandling og eksport af pensioner, i mere brede aftaler (regionale aftaler, flerpartsaftaler, partnerskaber, etc.). 6.1.2 Eksempel: Arbejdstagere fra Land A og B (medlemsstater), der er udsendt af deres virksomhed til Land C i to år. I Land C's lovgivning om sådanne tilfælde kræves det, at der betales bidrag for arbejdstagere, der udfører erhvervsaktiviteter i landet. Desuden er det i lovgivningen i Land A og B bestemt, at der skal betales bidrag for udstationerede arbejdstagere. Land A har indgået en bilateral aftale med Land C om, at der kun skal betales bidrag for arbejdstageren i hjemlandet. Virksomheden i Land B, derimod, skal betale dobbelt bidrag – både i hjemlandet og i Land C. I dette tilfælde taber virksomheden, der udstationerer sine arbejdstagere, konkurrenceevne, da den har højere udgifter til social sikring, hvilket kunne undgås, hvis EU indgik en aftale direkte med det pågældende tredjeland. 6.1.3 Eksempel: Arbejdstagere fra Land C og Land D (tredjelande), som arbejder i Land A (medlemsstat), som har indgået en aftale om social sikring med Land C, men ikke med Land D. Lovgivningen i medlemsstaten omhandler hverken ligebehandling eller eksport af pensioner. Arbejdstagere fra Land C og Land D er heller ikke beskyttet af nogen europæiske retsinstrumenter (de kan f.eks. være sæsonarbejdere). Arbejdstagerne nyder ikke den samme beskyttelse (fulde rettigheder til statsborgere fra Land C og ingen rettigheder til statsborgere fra Land D), og derfor kan princippet om ligebehandling ikke siges at gøre sig fuldt ud gældende. Dette ville ikke finde sted, hvis EU indgik en aftale om social sikring med Land D. 6.1.4 Eksempel: Statsborgere fra Land C (tredjeland), som udfører erhvervsaktiviteter i Land A og B (medlemsstater). I Land A er eksport af pensioner en del af lovgivningen, eller også har landet indgået en bilateral aftale med Land C om eksport af ovennævnte. Land B har ikke indgået en sådan aftale. Begge arbejdstagere har opnået ret til pension i den EU-medlemsstat, hvor de har udført deres erhvervsaktiviteter, og er vendt tilbage til deres hjemland. Arbejdstageren, der opholdt sig i Land A, kan modtage sin pension, mens arbejdstageren, der opholdt sig i Land B, mister sin ret til pension. Dette ville heller ikke finde sted, hvis EU havde en aftale, der omfattede disse samt andre rettigheder inden for social sikring. 6.1.5 Eksempel: Tredjelandsstatsborgere, der udfører erhvervsaktiviteter i Land A og B (medlemsstater). I Land A tager lovgivningen om social sikring udgangspunkt i princippet om ligebehandling, mens lovgivningen i Land B ikke er baseret på dette princip. Der skal betales bidrag til social sikring for arbejdstageren fra tredjelandet i det første tilfælde, men ikke i det andet. Dette giver Land B en økonomisk fordel, og ideen om et EU, der er hjemsted for lighed og ikke-forskelsbehandling, smuldrer. En overordnet EU-aftale ville ligeledes løse dette problem.