Håndtering af flygtningekrisen i Europa: EU-Udenrigstjenestens rolle

I.Den nuværende flygtningekrise og den internationale baggrund

Den Europæiske Union står over for den største flygtningekrise siden slutningen af anden verdenskrig. Den aktuelle situation skal ses i en bredere sammenhæng, der omfatter voldelige konflikter og destabilisering i andre dele af verden. Det er en krise af hidtil usete dimensioner, der i vid udstrækning har at gøre med konflikter og forfølgelser i EU's bredere naboskab. De voldelige konflikter i Syrien og Irak og destabilisering og fattigdom i dele af Afrika har tvunget millioner af kvinder, mænd og børn til at flygte fra deres hjemland for at søge beskyttelse og et værdigt liv, herunder i EU.

Den Europæiske Union er i færd med at optrappe sin reaktion på denne krise, ud fra principperne om solidaritet og ansvarlighed og med fuld respekt for EU's værdier og internationale forpligtelser. Siden begyndelsen af 2015 har EU omlagt og mobiliseret alle sine udenrigspolitiske instrumenter med henblik på at reagere på flygtningekrisen og med tre mål for øje: at redde menneskeliv, sikre beskyttelse af alle, der er i nød, og forvalte grænserne og mobiliteten.

Migrationsstrømmene steg betydeligt i 2014, navnlig strømmene via den centrale Middelhavsrute. I 2015 har vi oplevet endnu en dramatisk forværring af situationen. Antallet af personer, der har krydset grænsen til EU gennem det, der kaldes den østlige Middelhavsrute, er nået op på 182 740 , hvilket er en enorm stigning i forhold til 2014. Migranterne rejser desuden ind i den tidligere jugoslaviske republik Makedonien og Serbien og derfra videre til Ungarn og andre EU-medlemsstater langs den såkaldte vestlige Balkanrute. I august 2015 var der blevet registreret 142 649 ulovlige indrejser i Ungarn via denne rute.

Mens sammensætningen af migrationsstrømmene er blandet, ses der en betydelig stigning i antallet af personer, der søger om international beskyttelse, navnlig fra Syrien, Irak og Afghanistan. Faktisk er 90 % af dem, der anvender den østlige Middelhavsrute, statsborgere fra et af disse tre lande. Migranter, der benytter den centrale Middelhavsrute, kommer primært fra Afrika syd for Sahara, også ofte fra konfliktramte områder: cirka 20 % er fra Eritrea, 12 % fra Somalia, men dog også 10 % fra Syrien. Flygtningestrømmen på denne rute har ændret sammensætning i forhold til 2014, hvor den især omfattede syriske flygtninge. Men antallet af flygtninge, der krydser grænsen til EU, er omtrent uændret (106 290 frem til august 2015). De hurtige skift i sammensætningen af migrationsstrømmene og de anvendte ruter er et udtryk for migrantsmuglernes evne til at tilpasse sig nye omstændigheder.

Selv om de europæiske borgere måske opfatter det nuværende migrationspres som dramatisk, er Den Europæiske Union langt fra den hårdest ramte region i verden. Ifølge De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR) nåede verden i 2014 op på det højeste antal flygtninge og fordrevne personer siden anden verdenskrig: 59,5 millioner. Over 85 % af disse bor i udviklingslandene. Et meget stort antal personer er fordrevet inden for deres eget land , og ofte søger flygtninge først tilflugt i nabolandene. For eksempel har Libanon, Jordan og Tyrkiet taget imod størstedelen af de syriske flygtninge. Hovedparten af den afrikanske migration finder sted inden for det afrikanske kontinent: i Vestafrika alene er der over 8,4 millioner interne migranter. Dette viser, at den aktuelle migrations- og flygtningekrise hverken udelukkende eller hovedsageligt er et europæisk problem. Det er en omfattende international udfordring. EU er med i spidsen for de internationale bestræbelser på at løse konflikter og mindske destabilisering og hjælpe de berørte befolkningsgrupper.

II.Den Europæiske Unions politiske rammer og reaktion

I løbet af de seneste måneder har EU's institutioner mobiliseret alle kræfter for at imødegå denne globale krise. Det Europæiske Råd og Kommissionen har, især gennem den europæiske dagsorden for migration , fremlagt de vigtigste elementer i den europæiske reaktion på problemerne på migrationsområdet, både internt og internationalt.

Vores førsteprioritet er fortsat at undgå tab af menneskeliv blandt dem, der forsøger at krydse Middelhavet på deres vej mod Europa. Men det er klart, at det også har højeste prioritet at beskytte mennesker i nød, yde hastende humanitær bistand, sikre adgang til asyl, og at gøre noget ved de grundlæggende årsager til migrationsbølgen, navnlig konflikter og politisk vold, overtrædelse af menneskerettighederne og fattigdom. Disse mål bør fortsat være i centrum for EU's indsats.

I lyset af den nuværende krise opprioriteres tiltag, der har en større umiddelbar effekt på migrationsstrømmene. Samtidig er en langsigtet indsats på disse områder nødvendig, for at der kan gøres noget ved de grundlæggende årsager. EU sigter mod at styrke den politiske dialog, samarbejdet og udvekslingen af viden og erfaring med partnerlandene, civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder med henblik på at støtte mobilitet som et positivt element i den menneskelige udvikling. Samarbejde ud fra en rettighedsbaseret tilgang, der omfatter menneskerettighederne, vil hjælpe os med at løfte udfordringerne, herunder Syd-Syd-migration, og situationen for sårbare migranter.

Denne meddelelse, der er en del af en større pakke af forslag fra Europa-Kommissionen, beskriver Den Europæiske Unions optræden udadtil for at løse flygtningekrisen. Indsatsen bygger på en solid ramme for EU's internationale engagement på bilateralt, regionalt og multilateralt plan på dette område, bl.a. den samlede strategi for migration og mobilitet fra 2011 .

De centrale finansielle instrumenter mobiliseres. Med et budget på 96,8 mia. EUR for perioden 2014-2020 spiller Den Europæiske Unions eksterne samarbejde, herunder udviklingssamarbejdet på verdensplan, en vigtig rolle i bekæmpelsen af fattigdom, manglende sikkerhed, ulighed og arbejdsløshed. EU's indsats omfatter også støtte på områder som vækst og jobskabelse, fred og sikkerhed, menneskerettigheder og god regeringsførelse i de regioner og lande, hvor flygtningestrømmene har deres oprindelse.

På baggrund af den aktuelle krise foreslår Europa-Kommissionen også medlemsstaterne, at der ud over trustfonden for Syrien oprettes en ny europæisk nødtrustfond for stabilitet og håndtering af de grundlæggende årsager til ulovlig migration og til, at personer drives på flugt i Afrika. Trustfonde gøre det muligt for EU, dets medlemsstater og bidragende donorer at reagere på forskellige aspekter af nødsituationer ved at gribe ind i fællesskab, fleksibelt og hurtigt som reaktion på skiftende behov. Den foreslåede trustfond skal støtte stabilitet, modstandsdygtighed, økonomisk udvikling, sikkerhed og migrationsforvaltning. Den skal give EU og medlemsstaterne et hurtigt og fleksibelt redskab, der sætter dem i stand til hurtigere at levere resultater. Den skal også bidrage til at mobilisere EU-støtte. Samtidig udgør den en platform for større politisk synlighed, og den vil bidrage til en mere integreret og sammenhængende tilgang. Det forventes, at trustfonden bliver et af de konkrete resultater af topmødet i Valletta i november 2015. Europa-Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik forventer, at medlemsstaterne konsekvent og generøst bidrager til den.

III.Hovedspørgsmålene og EU's tiltag

EU er aktiv i hele verden. De lande og regioner, der er mest relevante for den aktuelle krise, er følgende:

Syrien og Irak

EU har støttet diplomatiske initiativer med henblik på at finde politiske løsninger siden begyndelsen af konflikterne i Syrien og Irak. I denne sammenhæng har Kommissionen og den højtstående repræsentant fastlagt de politiske rammer for en regional strategi, bl.a. for bekæmpelse af Da'esh, i en meddelelse, som blev vedtaget tidligere i år. Strategien omfatter finansielle forpligtelser på 1 mia. EUR. Mere end 4 millioner syrere er flygtet fra deres land ud over de 7,6 millioner internt fordrevne og mere end 230 000 dræbte. Langt størstedelen af de syriske flygtninge befinder sig i Libanon, Jordan og Tyrkiet, og antallet er stadig stigende, hvilket lægger et enormt politisk, økonomisk og socialt pres på disse lande. Siden begyndelsen af 2015 har der, efterhånden som nabolandenes kapacitet til at rumme nye flygtninge har nået grænsen, og deres grænsepolitikker er blevet mere restriktive, været en kraftig stigning såvel i antallet af internt fordrevne personer som i de direkte flygtningestrømme til EU, især Grækenland.