Nr. C 298/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 89 
Udtalelse om forbrugeroplysning og -rådgivning i forbindelse med det frie indre marked 
(89/C 298/13) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 27. oktober 1988 i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om forbrugeroplysning og -rådgivning i 
forbindelse med det frie indre marked. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø, sundheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede G.H.E. Hilkens til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. 
september 1989. 
Det økonomiske og sociale udvalg vedtog på sin 269. plenarforsamling, den 28. september 
1989, uden stemmer imod og med 18 stemmer hverhen for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. Siden EF's forbrugerpolitik blev indledt i 1975, 
har forbrugeroplysning altid haft høj prioritet. I det 
første EF-program for en politik vedrørende forbruger­
beskyttelse og -oplysning — 1975-1980 (*) opstilles føl­
gende principper: 
Køberen af varer eller tjenesteydelser bør have tilstræk­
kelige oplysninger, der sætter ham i stand til: 
— at vurdere de væsentlige egenskaber ved de tilbudte 
varer og tjenesteydelser, såsom art, kvalitet, mæng­
de og priser, 
— at foretage et rationelt valg mellem konkurrerende 
varer og tjenesteydelser, 
— at foretage et rationelt valg mellem konkurrerende 
varer og tjenesteydelser, 
— at benytte disse varer og tjenesteydelser sikkert og 
på tilfredsstillende måde, 
— at kræve erstatning og afhjælpning af eventuelle 
skader, der skyldes den modtagne vare eller tjeneste­
ydelse. 
1.2. Denne politik er blevet fastholdt i EF's senere 
forbrugerprogrammer, og ØSU har altid støttet den 
i sine udtalelser, særlig udtalelserne om første (2) og 
andet (3) handlingsprogram på forbrugerområdet, om 
forbrugerulykker (4), om udveksling af oplysninger om 
forbrugsgoder (5), om dialogen mellem forbrugere og 
producenter (6) og om generelle sikkerhedskrav til for­
brugsvarer (7), hvortil kommer en række udtalelser om 
mere specifikke emner. 
(') EFT nr. C 92 af 25. 4. 1975, s. 2 ff. 
(2) EFT nr. C 152 af 29. 6. 1977. 
(?) EFT nr. C 83 af 2. 4. 1980. 
(4) EFT nr. C 128 af 21. 5. 1979 og EFT nr. C 188 af 29. 7. 1985. 
(5) EFTnr. C 182 af 21. 7. 1980. 
(6) EFT nr. C 206 af 6. 8. 1984. 
(7) EFTnr. C 175 af 4. 7. 1988. Endelig kan det nævnes, at ØSU i 1979 udarbejdede en 
særlig studie om »Forbrugernes retsbeskyttelse«. 
1.3. Det er ØSU's opfattelse, at gennemførelsen af 
det indre marked ved udgangen af 1992 og åbningen af 
andre markeder stiller nye krav til forbrugero­
plysningen. 
Da det indre marked bliver et resultat af EF's politik, 
må EF-politikken også sikre, at forbrugernes interesser 
beskyttes. 
1.4. ØSU er sig desuden bevidst, at miljøaspekterne 
spiller en stadig større rolle i forbindelse med forbrug 
og forbrugerpolitik. Derfor må emner som miljøvenlige 
og energibesparende produktionsmetoder og miljøbe­
skyttelse også berøres, når forbrugerpolitikken er på 
dagsordenen. Det betyder, at de miljømæssige konse­
kvenser af produktionen af forbrugsgoder og produk­
tionsvilkårenes konsekvenser for sundheden og det al­
mindelige livsmiljø i stigende grad spiller en rolle for 
forbrugerpolitikken, ved siden af forholdet mellem va­
rers og tjenesteydelsernes pris og kvalitet. Derfor nær­
mer forbrugerpolitik og miljøpolitik sig hinanden. 
1.5. Det er ØSU's håb, at man vil sørge at fremme 
foranstaltninger til sikring af passende beskyttelse — 
specielt via information — af borgernes rettigheder og 
interesser som modtagere af tjenesteydelser fra den 
offentlige forvaltning. 
2. Forbrugeren og det indre marked 
2.1. Alene i kraft af sin størrelse og mængden af 
udbudte varer og tjenesteydelser vil det indre enheds­
marked, som opstår inden udgangen af 1992, stille krav 
om en ajourføring af forbrugeroplysningen. Markeder­
ne i de forskellige medlemsstater har, i det mindste til 
en vis grad, udviklet sig uafhængigt af hinanden, og 
gennemførelsen af det indre marked kræver, at en del 
af den eksisterende forbrugerbeskyttelseslovgivning 
justeres. 
27. 11. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 298/49 
2.2. I sin nyligt vedtagne udtalelse om fundamentale 
sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder i EF(1) 
påpeger ØSU, at gennemførelsen af et indre marked, 
ikke blot er et spørgsmål om at liberalisere handelen, 
men også om at sikre fundamentale arbejdsmarkeds­
mæssige og sociale rettigheder. I samme udtalelse 
understreger ØSU også, at det indre marked bør have 
en forbrugerpolitisk dimension. ØSU går derfor ind for, 
at der gennem EF-regler skabes sikkerhed for forbruger­
beskyttelse, produktkvalitet, beskyttelse mod falskneri 
og endelig for forbrugeroplysning, -uddannelse og råd­
givning. ØSU er endvidere af den opfattelse, at forskel­
lene i forbrugernes muligheder for at få oplysninger og 
rådgivning i EF's medlemsstater bør mindskes. Helt 
generelt må forbrugernes position over for producenter 
og handlende ikke svækkes; den skal tværtimod styrkes. 
2.3. Som følge af de økonomiske fordele, der ligger 
i gennemførelsen af et stort marked, forventer forbru­
gerne ikke blot en væsentlig forøgelse af udvalget af 
udbudte varer og tjenesteydelser, men i princippet også 
prisfald. 
2.3.1. Men denne udvikling, som er til gavn for alle 
parter, må ikke hindre, at de normer, der opstilles af 
de kompetente EF-organer, videreudvikles og overhol­
des. En forringelse af kvalitets- og sikkerhedsnormerne 
må undgås. 
Desuden må producenter, forhandlere og leverandører 
af tjenesteydelser til stadighed se til, at deres produkter 
og tjenesteydelser opfylder sikkerhedskravene. 
2.3.2. Det betyder, at der, hvor forbrugernes sundhed 
eller sikkerhed står på spil, i tilgift til den nødvendige 
EF-lovgivning må træffes foranstaltninger, der kan sikre 
effektiv kontrol med produkter, der udbydes til salg. 
Hvis forbrugerne også skal kunne udfylde deres rolle 
som indkøbere i det store marked, må der udvikles en 
information, rådgivning og uddannelse, som passer til 
dette marked. 
2.3.3. Hvad angår den omfattende sektor for offent­
lige tjenesteydelser må det fastslås, at forbrugerne i 
fuldt omfang har ret til fyldestgørende information 
om udbuddet af sådanne tjenesteydelser og om deres 
kvalitet. 
ØSU forbeholder sig retten til senere at foretage en 
detaljeret undesøgelse af dette spørgsmål. 2.4. Da tjenesteydelser hidtil hovedsagelig er blevet 
udbudt på nationale markeder, er det på det område, 
de største ændringer vil ske. De problemer, der må 
forventes at opstå i denne sektor, må om nødvendigt 
løses ved hjælp af EF-lovgivning — bl.a. om produktin­
formation — og ellers gennem forbrugeroplysning. Det 
gælder særlig ved tings- og personforsikring, finansielle 
tjenesteydelser, lufttransport og postordresalg. 
2.5. ØSU konstaterer med tilfredshed, at Kommis­
sionen har udarbejdet et direktivforslag om produktsik­
kerhed; det henstiller, at dette direktiv sættes i kraft i 
medlemsstaterne senest fra 1993. 
Samtidig må der udformes et særligt sikkerhedsdirektiv 
for tjenesteydelsessektoren på grund af dennes særlige 
karakter. 
2.6. Hvad angår anden lovgivning om forbrugerbe­
skyttelse, henviser ØSU til de allerede vedtagne direkti­
ver. Det er vigtigt, at der skabes et effektivt kontrolsy­
stem, som kan sikre, at reglerne om sundhedsbeskyttelse 
og om mærkning overholdes. Det planlagte europæiske 
certifikations- kvalitetskontrolsystem har også dette 
formål. Det må udformes sådan, at det kan anvendes 
direkte af forbrugerne. 
ØSU insisterer på en forenkling og forbedring af 
mærkningen, f.eks. ved hjælp af let forståelige pikto­
grammer. 
3. Forbrugeroplysning, forbrugerrådgivning og for­
brugerundervisning 
3.1. For at kunne optræde som en effektiv økono­
misk faktor i det store indre marked har forbrugerne 
behov for mere oplysning og for adgang til rådgivning. 
(Dette princip er allerede anerkendt for de små og 
mellemstore virksomheders vedkommende). Derfor må 
forbrugeroplysningen og forbrugerrådgivningen 
forbedres og udbygges. I mange tilfælde skal der en 
bedre almen uddannelse til, for at oplysningen kan 
udnyttes bedre. Derfor må forbrugeroplysningen og -
rådgivningen suppleres med foranstaltninger til under­
visning af forbrugerne. 
3.2. Forbrugeroplysning 
Forbrugeroplysning kan leveres af forbrugerorganisa­
tioner, af faglige organisationr, at statslige organer og 
af virksomheder. I visse medlemsstater informerer for­
brugerorganisationerne allerede i stort omfang. For for­
brugerne udgør de den vigtigste informationskilde, fordi 
de er relativt uafhængige. 
(') CES 270/89 (EFT nr. C 126 af 23. 5. 1989). Også virksomhederne informerer i stort omfang. Særlig 
Nr. C 298/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 89 
værdi har deres information angående produkters tekni­
ske data. 
Der må skelnes mellem forbrugeroplysning og reklame. 
Der er ingen tvivl om, at nyttig produktinformation 
kan formidles via reklame. Men reklame vil altid være 
ensidig. Derfor må reklamens information suppleres og 
om nødvendigt korrigeres af information stammende 
fra neutrale offentlige eller private instanser. Den i 
reklamen indeholdte information skal være et supple­
ment til varemærkningen og må ikke være i strid med 
denne. 
ØSU henstiller kraftigt, at alle EF-direktiver, der berø­
rer forbrugernes interesser, tager højde for forbrugernes 
ret til information. 
3.3. Forbrugerrådgivning 
I nogle medlemsstater findes der allerede veludviklede 
rådgivningsorganer af generel eller specifik karakter, 
mens forbrugerne i andre stater kun kan få meget 
begrænset rådgivning. Disse nationale, regionale og lo­
kale rådgivningsorganer har stor betydning som supple­
ment til forbrugeroplysningen. Derfor må der udvikles 
særlige programmer, som kan bidrage til at udjævne 
forskellene, så de mange rådgivningsmuligheder i alle 
medlemsstaterne tilpasses de nye forhold, der opstår 
med det indre marked. 
3.4. Forbrugerundervisning 
Forbrugerne må lære at anvende foreliggende informa­
tion rigtigt for at udvikle en kritisk holdning til udbud­
det af varer og tjenesteydelser. Derfor må man påbegyn­
de forbrugerundervisningen allerede i folkeskolen. Det 
slås fast i resolutionen af 9. juni 1986 (!). Med henblik 
på det indre marked må der også findes hensigtsmæssige 
og effektive metoder til at nå de voksne. Bl.a. behovet 
for en ændret holdning til forbrug, som blev omtalt 
under pkt. 1.4, stiller krav om bedre muligheder for 
undervisning, også for voksne. 
3.5. Fremgangsmåde 
Kommissionen bør foretage en undersøgelse af de for-
brugeroplysningsordninger, der findes i medlemsstater­
ne, for at vurdere, i hvilken grad de kan bidrage til en 
optimal løsning på EF-plan. 3.6. Man bør udnytte den forbrugerinformation, 
som institutter til sammenlignende vareafprøvning og 
andre forbrugerorganisationer allerede stiller til rådig­
hed på nationalt og regionalt plan. Det bør undersøges, 
om — og i givet fald hvorledes — vareafprøvninger 
kan gennemføres og udnyttes i lande, hvor de hidtil 
ikke er blevet det. Hvor vareafprøvninger allerede fore­
tages, må de udbredes til nye varer og tjenesteydelser. 
3.7. Grænseoverskridende informationssystemer 
Gennemførelsen af det indre marked bør anspore for­
brugerorganisationerne og de organer, de kontrollerer, 
til at samle de informationer, de ligger inde med, på ét 
sted, hvor der så vil foreligge oplysninger, som dækker 
hele Fællesskabet. 
Skal sådanne data kunne udnyttes i forbrugeroplysning-
søjemed, må indholdet bearbejdes og suppleres. I den 
forbindelse må forbrugerorganisationerne i medlems­
staterne spille en afgørende rolle. 
3.8. Mærkning 
I samarbejde med producenter og handlende kan der 
derefter udvikles systemer til informativ varemærkning 
svarende til dem, der allerede findes i nogle lande. 
Anledningen til, at disse produktinformationssystemer 
blev skabt, var EF-direktiverne om husholdningsappa­
raters energiforbrug (2) og om luftbåren støj fra hus­
holdningsapparater (3). 
Disse direktiver bør, via en udvidelse af de allerede 
eksisterende mærkningsdirektiver, udbygges til et gene­
relt mærkningsdirektiv. I et sådant direktiv bør dialogen 
mellem producenterne, handelen og forbrugerorganisa­
tionerne forankres. Direktivet bør i et vist omfang give 
de involverede parter frie hænder til at forhandle sig 
frem til aftale. 
Mærkning og produktinformation bør helst være obli­
gatorisk, da det af mange grunde kan være svært at 
håndhæve en frivilling ordning; bl.a. kan det volde 
problemer at kontrollere overholdelsen og at gennemfø­
re sanktioner. 
3.9. Vareafprøvninger og prisundersøgelser. 
Ud over arbejdet med produktinformation via informa­
tiv mærkning bør forbrugerorganisationerne ligeledes 
have mulighed for at gennemføre flere vareafprøvninger 
og detailprisundersøgelser. Disse kan så danne grundlag 
for mere speciel forbrugerinformation og -rådgivning. 
Forbrugerorganisationerne bør samarbejde på dette fejl. 
(!) EFT nr. C 184 af 23. 7. 1986, s. 21 ff. (2) EFT nr. L 145 af 13. 6. 1979, s. 1. 
(3) EFT nr. L 344 af 6. 12. 1986, s. 24. 
27. 11. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 298/51 
Denne mere specielle forbrugerinformation omfatter 
både kvalitet og salgsbetingelser, idet forholdet mellem 
pris og kvalitet stadig er det vigtigste kriterium for 
forbrugerne, når de skal vælge mellem forskellige pro­
dukter. 
3.10. ØSU opfordrer Kommissionen til hurtigst mu­
ligt at fastlægge et sæt grundregler såvel for informativ 
mærkning som for samarbejdet mellem alle instanser 
og organisationer, der beskæftiger sig med forbrugero­
plysning. Allerede eksisterende systemer såsom syste­
mer for » hurtig udveksling af oplysninger om farer i 
forbindelse med anvendelse af forbrugsgoder« (!) og 
systemet vedrørende ulykker i hjemmet og i fritiden 
(European Home and Leisure Accidents Surveillance 
System (EHLASS)), bør ligeledes inddrages. Ved udar­
bejdelsen af certifikations- og kvalitetangivelsessyste-
met bør man være opmærksom på, at det ikke overlap­
per allerede bestående systemer. 
4. Optimering af rækkevidden 
Det er meget vigtigt, at så mange forbrugere som muligt 
får reel gavn af resultatere af informativ mærkning 
og af samarbejdet mellem forbrugerorganisatioenr på 
området for vareafprøvninger og prisundersøgelser. 
Kommissionen opfordres til at støtte dette mål. En 
indsats i dette øjemed kunne underbygges af informa­
tionsmateriale og i nogle tilfælde af informationskam­
pagner. Kommissionen bør undersøge, hvorledes for­
brugeroplysning i medlemsstaterne kan gøres tilgænge­
lig for hele EF, og hvorledes de talrige sprogbarrierer 
kan overvindes. 
ØSU understreger endnu en gang, at rådgivningen må 
udbygges som et supplement til forbrugeroplysningen. 
Dette gælder navnlig for de socialt svagere forbrugere. 
Samarbejdet mellem rådgivningskontorerne på EF-plan 
bør fremmes. Man bør undersøge, om allerede eksiste­
rende rådgivningsnet kan anvendes på europæisk plan. 
5. Finansiering 
Forbrugeroplysningens tilpasning til det indre marked 
stiller nye krav, også til finansieringen. Eftersom det 
indre marked ikke kan fungere, uden at de europæiske 
borgere er parate til at medvirke, bør der efter ØSU's 
mening findes en løsning på finanseringsproblemerne. 
I begyndelsen vil det være nødvendigt med et finansielt 
bidrag fra EF og medlemsstaterne. En del af udgifterne 
til produktinformation kan bæres af producenterne 
over mærkningen. ØSU opfordrer Kommissionen til at undersøge, om en særlig afgift på reklameudgifter, der 
kan fastlægges i skattelovgivningen, er en egnet metode 
til at finansiere udbygningen af forbrugeroplysningen, 
-rådgivningen og -uddannelsen. 
Forbrugerorganisationerne må have ekstra midler (fra 
EF, medlemsstaterne, regionerne og kommunerne), hvis 
de skal kunne øge informationen, rådgivningen og ud­
dannelsen, så den svarer til de krav, det indre marked 
stiller. Dette gælder generelt i forbindelse med tilveje­
bringelsen af den nødvendige infrastruktur. En særlig 
opmærksomhed bør gives lande, hvor forbrugerorgani­
sationerne stadig står svagt. 
6. Konkrete skridt 
6.1. Forbrugernes ret til information skal forankres i 
alle EF-direktiver, som vedrører forbrugernes interesser. 
6.2. Ud over mærkningsdirektiverne vedrørende lev­
nedsmidler bør der udarbejdes et generelt EF-mærkn-
ingsdirektiv, som fastlægger grundreglerne for produk­
tinformation og for dialogen mellem producenterne og 
forbrugerne. 
6.3. Produktinformationssystemer svarende til dem, 
som er ved at blive udviklet i nogle EF-lande, bør 
fremmes på EF-plan. Grundreglerne for et sådant sy­
stem bør formuleres klart på EF-plan. Produktinforma­
tionen kan konkretiseres via en dialog mellem de berør­
te producenter og forbrugere og derefter føre til en 
aftale, som er acceptabel for begge parter. 
6.4. Kommissionen bør tilskynde forbrugerorganisa­
tionerne til og sætte dem i stand til at udvikle et hen­
sigtsmæssigt system til indsamling af information — 
under fuld udnyttelse af allerede eksisterende materiale 
— så der opstår et tilstrækkeligt decentraliseret net af 
informationscentre i Fællesskabet. 
6.5. Kommissionen bør støtte oprettelsen af råd­
givningskontorer i de lande, hvor sådanne endnu ikke 
findes eller ikke er tilstrækkeligt udbygget. Man bør i 
den forbindelse være opmærksom på at sikre en passen­
de geografisk dækning, også på lokalt plan, ligesom 
man i videst muligt omfang bør udnytte allerede eksiste­
rende faciliteter, som forbrugerne, regeringerne eller 
faglige organisationer måtte råde over. 
(!) EFTnr. L 70 af 13. 3. 1984. 6.6. Kommissionen og Rådet bør støtte forbrugerud­
dannelsen i medlemsstaterne. 
Nr. C 298/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 89 
6.7. Kommissionen bør støtte oprettelsen af testinsti­
tutter for varer og tjenesteydelser i de lande, hvor 
sådanne endnu ikke findes, og tage de nødvendige skridt for at sikre, at resultaterne kan stilles til rådghed for 
alle forbrugere. 
Bryssel, den 28. september 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag, som blev støttet af mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet 
under debatten. 
Punkt 3.8. Mærkning 
Sidste afsnit udgår 
Begrundelse 
Dette afsnit fremgik ikke af den tekst, der blev forelagt på sektionsmødet, og det strider imod punkt 3.2 i 
den formulering, man vedtog efter afstemning i sektioner. 
Afstemningsresultat 
32 stemmer for, 47 stemmer imod, 14 stemmer hverken for eller imod.