DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/1

SÆRBERETNING Nr. 7/2007

om de kontrol-, inspektions- og sanktionssystemer, der skal sikre, at reglerne om bevarelse af Fællesskabets fiskeressourcer overholdes, med Kommissionens svar

(artikel 248, stk. 4, andet afsnit, EF)

(2007/C 317/01)

INDHOLD

FORKORTELSER

I-III RESUMÉ

1-13 INDLEDNING

1-5 Mål for og vigtigste karakteristikker af forvaltningen af Fællesskabets fiskeressourcer

6-9 Vigtigste politikker og foranstaltninger

10-11 Finansiel betydning

12-13 Vigtigste forordninger

14-17 BESKRIVELSE AF REVISIONEN

14 Revisionsemne og -spørgsmål

15-17 Revisionsstrategi og -metode

18-120 BEMÆRKNINGER

18-51 Usikre data om kvoteudnyttelsen og utilstrækkelig overvågning

19-43 De nationale systemer til registrering af fangster er behæftet med mange mangler

44-51 Kommissionens overvågning er ikke tilstrækkelig

52-87 De nationale inspektioners effektivitet er begrænset

53-58 Der er ingen generelle standarder

59-73 Et kontrolpres, der er vanskeligt at evaluere, og som ikke altid er tilstrækkeligt

74-87 Kontrolaktiviteterne er ikke blevet optimeret

88-106 Systemerne til opfølgning af overtrædelser og sanktionssystemerne er ofte ikke tilpassede

89-94 De nationale systemer er generelt ikke særlig skrappe

95-106 Pressionsmidlerne over for medlemsstaterne er kun undtagelsesvis effektive

107-120 Kontrolkonteksten: Den overskydende kapacitet på fiskeriområdet bringer overholdelsen af reglerne og kontroleffektiviteten i fare

108-112 Overkapacitet er en væsentlig risikofaktor for et uheldigt udfald af fællesskabsforanstaltningen

113-120 Fra nu af anvendes der en metode, der fortrinsvis bygger på fiskeriindsatsbegrænsning

121-136 KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

127-128 Fangsttallenes kvalitet

129-130 Inspektionssystemernes effektivitet

131-133 Anvendelse af afskrækkende sanktioner

134-136 Reduktion af overkapacitet og tilpassede ledsageforanstaltninger

Bilag — Forenklet oversigt over indsamlingen og opfølgningen af fangstdata

Kommissionens svar

FORKORTELSER BT Bruttoton, måleenhed for fartøjers tonnage EFF Den Europæiske Fiskerifond EU Den Europæiske Union EØZ Eksklusiv økonomisk zone FOS Fartøjsovervågningssystemet — et system, som fartøjerne bruger til med regelmæssige mellemrum at fremsende deres position til kontrolmyndighederne FUP Flerårigt udviklingsprogram GD FISH Generaldirektoratet for Fiskeri og Maritime Anliggender ICES International Council for the Exploration of the Sea — Det Internationale Havundersøgelsesråd ISO Den Internationale Standardiseringsorganisation kW Kilowatt, måleenhed for fartøjers maskineffekt STECF Scientific, Technical and Economic Committee for Fisheries — Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri TAC Den samlede tilladte fangstmængde

RESUME

I. Formålet med den fælles fiskeripolitik, der blev indledt i 1983, er at sikre en bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer. Begrænsningen af fangsterne ved fastsættelse af samlede tilladte fangstmængder (TAC) og nationale kvoter er hjørnestenen. For at der kan opnås et positivt resultat med en sådan metode, er det nødvendigt, at der findes pålidelige og fuldstændige data, og at der indføres effektive inspektions- og sanktionssystemer.

II. Revisionen vedrørte disse tre elementer, og på grundlag af resultaterne af revisionen i Kommissionen og i de seks medlemsstater, der havde de største fangstmængder (1), konkluderer Retten: — Fangstdataene er hverken fuldstændige eller pålidelige, og derfor eller det ikke muligt at kende den faktiske fangst, og så er det ikke muligt at anvende TAC- og kvotesystemet korrekt. De gældende bestemmelser og procedurer i medlemsstaterne sikrer hverken, at alle data bliver indsamlet, eller at uoverensstemmelser bliver opdaget ved valideringen. Kommissionen kan ikke på en tilfredsstillende måde påvise fejl og usædvanlige forhold i de data, medlemsstaterne fremsender, og i rette tid træffe alle de beslutninger, der er nødvendige for at beskytte ressourcen (punkt 18-51). — Inspektionssystemerne sikrer hverken effektiv forebyggelse er effektiv konstatering af overtrædelser. Der er ingen generelle kontrolstandarder, og derfor er det ikke muligt at garantere et tilstrækkeligt kontrolpres eller en optimering af inspektionsaktiviteterne i medlemsstaterne. Det begrænser også i praksis omfanget og rækkevidden af Kommissionens evaluering af de nationale bestemmelser og dermed Kommissionens evne til at udtale sig om effektiviteten af de nationale systemer taget under et (punkt 52-87). — Procedurerne for behandling af de konstaterede overtrædelser gør det ikke muligt at attestere, at der følges op på hver enkelt overtrædelse, endsige at hver enkelt overtrædelse medfører en sanktion. Selv når der pålægges sanktioner, viser de sig generelt kun at være afskrækkende i begrænset omfang. Når en medlemsstat overtræder fællesskabsreglerne, har Kommissionen kun ét redskab, der har vist sig at være effektivt, og det er at indlede en overtrædelsesprocedure ved Domstolen. Det kan imidlertid kun bruges i begrænset omfang og har ikke tilstrækkelig effekt (jf. punkt 88-106). — Overkapaciteten lægger en dæmper på fiskeriets rentabilitet, og når de tilladte fangstmængder samtidig nedsættes, er det et incitament til ikke at overholde disse grænser, og det indvirker på kvaliteten af de fremsendte data. Efter at programmerne for tilpasning af fiskerikapaciteten er slået fejl, kan den metode, der anvendes nu, og som hovedsageligt bygger på fiskeriindsatsen, ikke løse problemet med overkapacitet (jf. punkt 107-120). Hvis der ikke sker ændringer, vil det have alvorlige konsekvenser ikke kun for ressourcen, men også for fiskerierhvervets fremtid, og for de geografiske områder, der er afhængige af fiskeriet.

III. Hvis politikerne ønsker, at den fælles fiskeripolitik skal nå sit mål om en bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne, skal de nuværende kontrol-, inspektions- og sanktionssystemer styrkes betydeligt, navnlig ved at nedenstående anbefalinger følges: — Medlemsstaterne bør forbedre kvaliteten af deres fangstdata ved at foretage systematiske overensstemmelseskontroller, også på tværs af de nationale grænser, og få attesteret deres data af et uafhængigt organ. — Kommissionen bør hurtigst muligt fastsætte og vedtage et system til elektronisk registrering og indberetning af fiskerioplysninger og styrke kontrollerne af de oplysninger, den modtager, navnlig ved at udvikle sine analyser af de individuelle oplysninger. — Medlemsstaterne bør udvikle analyse-, programmerings- og overvågningsredskaber til deres inspektionsaktiviteter for at kunne sikre et tilstrækkeligt samlet kontrolpres, og at midlerne udnyttes optimalt. — Medlemsstaterne bør minde de kompetente myndigheder om, at det er nødvendigt at udstede afskrækkende sanktioner. — Fællesskabslovgiver bør angive nærmere i forordningerne de forskellige elementer, der er afgørende for et effektivt inspektions- og sanktionssystem. — Fællesskabslovgiver bør styrke Kommissionens evne til at lægge pres på de medlemsstater, der ikke opfylder deres forpligtelser. — Kommissionen og medlemsstaterne bør vedtage frivillige foranstaltninger til at nedbringe fiskerikapaciteten, hvor der er et strukturelt overskud.

INDLEDNING

Mål for og vigtigste karakteristikker af forvaltningen af Fællesskabets fiskeressourcer

1. Hvert år landes der over 4,4 millioner tons fisk og skaldyr til en samlet værdi af 6 100 millioner euro i EF-havne (2). Fiskeindustrien beskæftiger 230 000 personer i Den Europæiske Union (EU), og erhvervet spiller en afgørende rolle i visse kystområder, hvor det vanskeligt kan erstattes af andre erhverv.

2. Fællesskabets fiskeressourcer (3) er en del af de fælles rigdomskilder. Målet for den fælles fiskeripolitik er at sikre »at de levende akvatiske ressourcer udnyttes på en økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtig måde« (4). Idéen om et bæredygtigt fiskeri fandtes allerede, da fiskeripolitikken blev indledt i 1983 (5), selv om den dengang blev formuleret anderledes.

3. Næsten 20 år efter har Kommissionen gjort status over den fælles fiskeripolitik. Den må konstatere, at resultatet er negativt, og erkende, at politikken »ikke har ført til nogen bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne« (6). Kommissionen præciserede, at politikken er slået fejl, såvel for så vidt angår miljøet: »Mange fiskebestande [befinder] sig i dag langt uden for sikre biologiske grænser«, som på det økonomiske og sociale plan: »Fiskerisektoren er økonomisk skrøbelig som følge af overinvestering, hurtigt stigende omkostninger og vigende fiskeressourcer. Dette afspejler sig i ringe rentabilitet og en stadigt faldende beskæftigelse«.

4. Denne diagnose bekræftes af de seneste disponible data. Forskere fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES), der foretager biologiske vurderinger, har analyseret udnyttelsesgraden for en række bestande i det nordøstlige Atlanterhav, der er det område, hvor størsteparten af EF-fiskeressourcerne er koncentreret (7). Det fremgår heraf, at 81 % af bestandene overfiskes (8). Fra et økonomisk synspunkt understreger Eurostats tal den diagnose, at politikken er forfejlet, idet de viser den fortsatte nedgang i EF-fangstmængden i det nordøstlige Atlanterhav. I perioden 1995-2005 var denne nedgang på i alt 30 %.

5. På verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg i 2002 undertegnede Den Europæiske Union en handlingsplan, hvor et af målene er at genoprette fiskebestande til niveauer, som kan yde det maksimale bæredygtige udbytte, ikke senere end i 2015.

Vigtigste politikker og foranstaltninger

6. Fisk er en fornyelig naturressource, der er vanskelig at opgøre, og hvor faktorer som f.eks. reproduktion og migration ikke kan styres direkte. Fangstbegrænsninger er dermed det eneste middel, man kan bruge til at påvirke bestanden. I den forbindelse spiller aktiviteten »bevarelse, kontrol og håndhævelse« en central rolle, fordi den har til formål dels at definere ordninger for bevarelse og forvaltning af ressourcerne, dels at sikre, at bestemmelserne anvendes korrekt.

7. I Den Europæiske Union er den vigtigste foranstaltning til forvaltning af ressourcen begrænsning af fangstmængden ved fastsættelse af en samlet tilladt fangstmængde (TAC) for de vigtigste fiskearter, der fordeles mellem de forskellige medlemsstater i form af kvoter. TAC vedtages hvert år af Rådet på forslag af Kommissionen, og disse forslag bygger på videnskabelige udtalelser (9). I disse udtalelser angives de mænger fisk, som kan fanges uden at bringe bestandenes fornyelse i fare. Forskerne bruger data fra deres egne undersøgelser, men de bruger også de data om fangstmængder, som fiskerne har anmeldt.

8. Tidligere blev begrænsningen af tilladte fangster ledsaget af en politik for obligatorisk reduktion af fiskerikapaciteten. Denne politik er slået fejl og er derfor blevet opgivet i reformen af den fælles fiskeripolitik i 2002. I dag nøjes fællesskabsforanstaltningerne med at lægge loft over kapaciteterne og fokusere på fiskeriindsatsen, dvs. fiskerflådens aktivitet. Såkaldte »tekniske foranstaltninger« supplerer ordningen. De består navnlig i bestemmelser for fiskeredskaber og/eller fastsætter mindstemål for visse fiskearter.

9. De forskellige politikker fastsættes på fællesskabsniveau, men det er medlemsstaterne (10), der har det overordnede ansvar for, at der foretages effektiv kontrol og inspektion, og for, at reglerne i den fælles fiskeripolitik håndhæves effektivt (11). Det står dem helt frit, hvordan de vil forvalte deres kvoter og organisere inspektioner, og hvilke sanktioner de vil pålægge ved overtrædelser. Kommissionen har til gengæld ansvaret for at evaluere og kontrollere, hvordan medlemsstaterne anvender bestemmelserne om den fælles fiskeripolitik, og for at lette koordineringen og samarbejdet medlemsstaterne imellem.

Finansiel betydning

10. Hvis man udelukkende ser på de direkte tildelte bevillinger (12), er Fællesskabets bidrag til aktiviteten »kontrol og håndhævelse« kun på 46 millioner euro. Men der er tale om et langt større beløb, hvis man tager de samlede aktiviteter i betragtning, der har til formål i det mindste til dels at behandle konsekvenserne af, at ressourceforvaltningspolitikken er slået fejl, navnlig strukturstøtten til fiskeri (837 millioner euro) og de internationale fiskeriaftaler (156 millioner euro).

11. Fiskeressourcen er endvidere et aktiv, der direkte vedrører Den Europæiske Union, eftersom Den Europæiske Union er ansvarlig for forvaltningen. De vanskeligheder, der er forbundet med at gøre dette aktiv op i penge, bør ikke sløre, hvor reelt og hvor vigtigt aktivet er.

Vigtigste forordninger

12. Grundforordningen er Rådets forordning om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (13). Målene og Fællesskabets forskellige aktionsmidler til at nå disse mål defineres i forordningens kapitel V.

13. Bestemmelserne om kontrolsystemet (14) og om indsamling af fangstdata (15) er nedfældet i ældre, specifikke forordninger. Andre forpligtelser på kontrolområdet er medtaget i bilaget til de årlige forordninger kaldet »TAC og kvoter« (16) og i forordningerne om indførelse af foranstaltninger til genopretning eller om en flerårig plan for bæredygtig udnyttelse af specifikke fiskearter (17).

BESKRIVELSE AF REVISIONEN

Revisionsemne og -spørgsmål

14. Begrænsning af fangstmængderne ved fastsættelse af TAC og kvoter er hjørnestenen i den fælles politik for forvaltning af fiskeressourcerne. For at der kan opnås et positivt resultat med en sådan metode, er det nødvendigt, at der findes pålidelige og fuldstændige data, og at der indføres effektive inspektions- og sanktionssystemer. Retten har derfor fundet det hensigtsmæssigt at gennemføre en revision for at besvare følgende spørgsmål: »Udfører Kommissionen og medlemsstaterne de handlinger, der er nødvendige for et effektivt kontrol-, inspektions- og sanktionssystem med henblik på bevarelse af fiskeressourcerne?« Fire specifikke revisionsmål er blevet undersøgt: a) Er fangstdataene pålidelige, og følges der effektivt op på dem? (Retten skal ikke udtale sig om kvaliteten af de enkelte opgørelser) b) Er inspektionssystemerne så effektive som muligt? c) Er systemerne til opfølgning af overtrædelser tilpassede og effektive? d) Hvad gøres der konkret ved den iboende risiko, som fiskerflådens overskydende kapacitet udgør?

Revisionsstrategi og -metode

15. Revisionsarbejdet gik navnlig ud på at analysere systemerne til indsamling af data, inspektionssystemerne og sanktionssystemerne centralt i Kommissionen og i medlemsstaterne. Beviserne blev indsamlet og undersøgt gennem interview og analyse af dokumenter og data. Revisorerne gennemførte en række kontroltest for at supplere, teste og validere deres kendskab til systemet. Kontroltestene vedrørte registreringen af fangsterne og inspektionsrapporterne. Da der mangler specifik lovgivning, var de valgte kriterier de vigtigste generelle standarder på området, som anerkendes af internationale organisationer (18).

16. De seks reviderede medlemsstater blev udvalgt på grund af deres fangstmængder og værdien af landingerne. Det drejer sig om Danmark, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien, Nederlandene og Spanien, der tilsammen tegner sig for ca. 70 % af fangstmængden og over 80 % af værdien af de landede fisk (19). Der blev aflagt revisionsbesøg i perioden april-november 2006.

17. Denne beretning offentliggøres næsten fem år efter offentliggørelsen af den seneste generelle forordning om den fælles fiskeripolitik, på et tidspunkt, hvor Kommissionen forbereder en omarbejdelse af »kontrolforordningen« med henblik på at forelægge et forslag til forordning for Rådet i 2008.

BEMÆRKNINGER

Usikre data om kvoteudnyttelsen og utilstrækkelig overvågning

18. TAC- og kvotesystemet bygger på en begrænsning af fangstmængderne. Det kan kun fungere, hvis der findes et system for registrering og validering (jf. bilag), der gør det muligt at få fuldstændige og pålidelige data, og hvis der findes et effektivt system til overvågning af disse data, så man undgår kvoteoverskridelser. Ingen af de omtalte systemer opfylder imidlertid disse kriterier taget under et.

De nationale systemer til registrering af fangster er behæftet med mange mangler

19. De nationale systemer til indsamling, validering og kompilering af fangstdata er mangelfulde og undertiden så mangelfulde, at der indberettes usikre data til Kommissionen.

Der indgives ufuldstændige oplysninger om fiskeriet, og der kan let forekomme overtrædelser i forbindelse med indsamlingssystemet

20. Tilsynet med kvoteudnyttelsen bygger på et system med tre former for opgørelser, som fiskerne eller de første købere udfærdiger: logbogen (20), landingsopgørelsen (21) og salgsnotaen (22). Disse dokumenter — eller en eventuel kopi heraf — skal afleveres til flagmedlemsstatens myndigheder og/eller til myndighederne i den medlemsstat, hvor landingen finder sted, og/eller i den medlemsstat, hvor fangsten sælges første gang. Der kan på den måde være involveret op til tre medlemsstater. Det er altid den medlemsstat, som landingen finder sted i, der skal fremsende fangstdata til Kommissionen. Men det er således ikke nødvendigvis den medlemsstat, hvis kvote skal dække den pågældende fangst (flagmedlemsstaten).

Et oversmidigt retsgrundlag vedtaget af Rådet

21. Fællesskabsbestemmelserne om, hvordan opgørelserne skal udfærdiges, er den primære svaghed ved systemet. De betingelser, der gælder for udfærdigelsen af opgørelserne, sikrer nemlig ikke, at man får så korrekte og præcise oplysninger som muligt: a) I henhold til de gældende bestemmelser har fiskeren 48 timer til at aflevere logbogen, efter at landingen er afsluttet (23), selv om alle oplysningerne allerede skal være indført i logbogen, inden landingen begynder. På den måde kan en fisker meget ofte vide, om han vil få inspektionsbesøg eller ej, på det tidspunkt, hvor han afslutter sine fangstopgørelser, hvilket kan have indflydelse på de tal, han opgiver. Det fremgår af undersøgelser fra Kommissionen, at de angivne mængder alt andet lige er højere i tilfælde af landingsinspektion (24). b) Der er ikke noget generelt krav i Fællesskabet om, at de landede mængder skal vejes. I nogle tilfælde er de mængder, der er anført på landingsopgørelserne, blot overslag, der er mere eller mindre korrekte og/eller præcise. c) Med en tolerancemargen for overslag over anmeldte mængder i logbogen på 20 % er det ikke muligt at straffe praksis, der medfører underanmeldelser på op til 36 %, når der ikke foretages landingskontrol (25). d) På grund af købers og sælgers divergerende interesser burde oplysningerne på salgsnotaen være korrekte, men i virkeligheden er det ikke altid tilfældet. Det forholder sig nemlig sådan, at for nogle fiskerier er det nogle gange de samme erhvervsdrivende, der varetager både fiskeriet og forarbejdningen eller distributionen.

22. Kommissionen kender til disse svagheder og har indført særlige bestemmelser for visse specifikke fiskerier for at korrigere visse mangler. Inden for rammerne af genopretningsplanerne er tolerancemargenen nedsat til 8 %, vejning af fangsten på en vægt på auktionen er gjort obligatorisk, og logbogen skal afleveres straks ved ankomsten til en havn. Nogle medlemsstater er gået endnu længere og har udvidet disse bestemmelser eller har ladet dem gælde for alle fiskerier.

23. I medfør af en forordning fra december 2006 (26) skal papirangivelserne efterhånden delvist erstattes af et elektronisk indberetningssystem. Det burde være en forbedring, fordi et elektronisk system burde være hurtigere, mere pålideligt og mindre omkostningskrævende. Endvidere vil forpligtelsen til at fremsende data fra logbogen, inden fartøjet er kommet i havn, gøre det muligt at eliminere den kontrolsvaghed, der er forbundet med, at fiskeren har 48 timer til at indlevere dokumentet. Denne forpligtelse kommer dog først til at gælde 24 måneder efter datoen for gennemførelsesbestemmelsernes ikrafttræden, og de er endnu ikke fastsat og vedtaget.

24. Et land uden for EU, Norge, har indført mere strikse procedurer for salg og med større sikkerhed til følge. Efter sidste træk sender fiskeren en detaljeret opgørelse over sin last til en salgsorganisation, og lasten bliver samme dag solgt på elektronisk auktion (27), inden den landes og skal vejes, hvilket er obligatorisk. Der udfærdiges en salgsnota, der underskrives af køberen og fiskeren, inden fiskerfartøjet forlader kajen. Det letter inspektørernes arbejde, at de solgte varer og de dertilhørende bilag befinder sig samtidig på samme sted.

Fangster, som systemet til indsamling af data ikke ved noget om: genudsætning

25. Store mængder fisk, de fleste allerede døde, kastes over bord, enten fordi reglerne foreskriver det (28), eller af økonomiske årsager (29). Dette fænomen, der anslås til 13 % af fangsterne i det nordøstlige Atlanterhav (30), er ikke kun et stort ressourcespild, men medfører også, at de forskere, der skal vurdere fiskebestandenes tilstand, anvender oplysninger af dårligere kvalitet.

26. I Norge fungerer det til gengæld sådan, at en fisker, der er kommet til at fange fisk, som han ikke har tilladelse til at fange, ikke må kaste fangsten ud i havet igen. For at denne forpligtelse bliver så økonomisk neutral for fiskeren som overhovedet muligt, modtager han en lille del af fortjenesten ved salget af disse »ulovlige« fisk, således at han kan dække sine udgifter, og resten af fortjenesten overgår til en offentlig fond.

Indsamlingen af data er ufuldstændig eller forsinket

27. For det første bliver visse fiskeriaktiviteter i visse medlemsstater overhovedet ikke registreret i fangstdataene: a) I Spanien tages ingen fangst fra fartøjer under 10 m i betragtning i overvågningen af kvoterne, selv om disse fartøjer udgør en væsentlig del af den nationale flåde (31). b) I Frankrig bliver aktiviteterne i Middelhavet og i de oversøiske departementer slet ikke overvåget i de nationale statistiksystemer.

28. For det andet har visse medlemsstater endnu ikke integreret indsamlingen af en af de tre centrale opgørelser i deres informationssystem, selv om det har været obligatorisk at indsamle opgørelserne, undertiden i over 20 år: a) I Frankrig begyndte de nationale myndigheder først i 2005 at kræve landingsopgørelser, og de blev stadig ikke taget i betragtning i det nationale system til kontrol af fangsttallene i 2006. b) I Italien og Spanien foregår overvågningen af kvoteudnyttelsen kun på grundlag af én type opgørelse. c) I Frankrig og Spanien registreres salgsnotaer vedrørende dybfrosne varer ikke, selv om det drejer sig om meget store mængder (32). d) I Det Forenede Kongerige blev det først obligatorisk at registrere salgsnotaer i 2006.

29. For det tredje giver indsamlingssystemerne i medlemsstaterne ikke altid mulighed for, at man kan identificere og kræve de manglende dokumenter: a) I Frankrig var der ifølge den afdeling, der er ansvarlig for at centralisere fangstdataene, i 2005 ikke registreret nogen oplysninger om fangst for 5 % af fartøjerne med en længde på over 10 m. b) I Det Forenede Kongerige findes der ingen mekanisme, der gør det muligt at kontrollere, at salgsnotaerne fra fartøjer under 10 m er fuldstændige, selv om salgsnotaerne er den eneste informationskilde, som kan bruges til at kontrollere denne del af flådens fangst. c) I Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien og Spanien findes der ikke et system til kontrol af, at opgørelserne har fortløbende nummerering, således at man kan sikre sig, at man har fået udleveret alle dokumenter. d) I Danmark, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien og Nederlandene sammenholdes FOS-data (33) ikke systematisk med opgørelserne. I fire af disse fem lande, hvor Retten har foretaget test af dette aspekt, har den konstateret tilsyneladende usædvanlige forhold, som de kompetente myndigheder ikke har været i stand til at gøre rede for på en tilfredsstillende måde.

30. Endelig kan forsinkelser i indsamlingen og valideringen af data også skade opgørelsernes fuldstændighed. Det er tilfældet, når fangsterne ikke valideres inden sidste frist for fremsendelse til Kommissionen af de endelige tal for det forgangne år. Retten har identificeret adskillige usædvanlige forhold af denne slags: a) I Det Forenede Kongerige medførte korrektioner foretaget efter sidste frist, der var den 15. februar 2006 (34), en kvoteoverskridelse i 2005 for tre fiskearter og en forhøjelse af de allerede konstaterede overskridelser for tre andre fiskearter. b) I Italien modtog den afdeling, der er ansvarlig for overvågningen af kvoter, yderligere otte opgørelser vedrørende almindelig tun efter fristen for indsendelse af de endelige tal. Opgørelserne var indsendt af en fisker, der undrede sig over, at myndighederne havde nedsat hans individuelle kvote for det nye år på grund af den lave fangstmængde, han havde angivet i 2005. Når de yderligere mængder tages i betragtning, er den nationale kvote overskredet.

Valideringskontroller med begrænset rækkevidde og ikke altid effektive

Ingen af de besøgte medlemsstater kunne identificere alle usædvanlige forhold i forbindelse med opgørelserne

31. I henhold til fællesskabsbestemmelserne (35) skal medlemsstaterne indføre et valideringssystem, som navnlig skal omfatte sammenholdelse og efterprøvning af de oplysninger, der er indkommet som følge af de forskellige indberetningsforpligtelser samt FOS-data. Hver medlemsstat skal endvidere oprette en database for at lette efterprøvningen, men det er ikke fastsat i bestemmelserne, hvilken art eller hvilket omfang af valideringskontroller der skal gennemføres.

32. Ingen af medlemsstaterne havde et fuldstændigt integreret valideringssystem, dvs. et system, der gør det muligt at foretage automatisk og systematisk kontrol af alle oplysninger i opgørelser af samme art: a) I ingen af de besøgte medlemsstater sammenholdes tallene fra de tre vigtigste opgørelser automatisk og systematisk med hinanden og med de tilsvarende FOS-data. b) Da landingsopgørelserne ikke tages i betragtning i Frankrig, består valideringssystemet i at supplere ufuldstændige (36), og undertiden ikke relevante (37), salgsdata med overslagene fra logbogen. c) I Italien bruges der kun én opgørelse til at følge den eneste kvoterede fiskeart, og derfor er enhver sammenligning umulig; endvidere var den model, der blev anvendt i 2005 og stadig til dels i 2006, ikke i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne. d) I Danmark og Spanien sammenholdes dataene i landingsopgørelserne kun ved fysisk inspektion med dataene i salgsnotaerne.

33. Endvidere var det sådan i alle de besøgte medlemsstater med undtagelse af Nederlandene, at eventuelle tal fra optællinger ved fysiske inspektioner ikke blev integreret i systemet for validering af fangstopgørelserne, selv om disse tal sådan set burde være mere pålidelige end tallene i opgørelserne.

Der bliver ikke fulgt tilstrækkeligt op på alle de usædvanlige forhold, medlemsstaterne har identificeret

34. Sammenholdelserne dokumenteres ikke i tilstrækkeligt omfang, således at man kan kontrollere, at de er foretaget, og at der er fulgt ordentligt op på identificerede usædvanlige forhold. Denne bemærkning vedrører alle de besøgte medlemsstater.

35. I Frankrig svækker juridiske hensyn valideringssystemet. I den franske administration er der en løbende debat om, hvorvidt dataene i opgørelserne er af statistisk art eller ej. Når der ikke er juridisk vished, underrettes inspektørerne ikke systematisk, hvis de tjenester, der er ansvarlige for databehandlingen, konstaterer afvigelser, der er større end tolerancemargenen.

36. Afslutningsvis har Retten i alle de besøgte medlemsstater kunnet identificere usædvanlige forhold i forbindelse med opgørelserne (38) på grund af de mangler ved valideringssystemerne, som ikke var opdaget, eller som der ikke var gjort noget ved.

Manglende integration og harmonisering på fællesskabsplan

De forskellige medlemsstaters systemer fungerer kun i meget begrænset omfang sammen, og det gør kontrollerne ufuldstændige

37. De forskellige nationale systemer til indsamling af fangstdata fungerer ikke sammen og er ikke indbyrdes forbundne, og det mindsker mulighederne for kontrol og begrænser dermed valideringssystemernes effektivitet. Når første salg foregår i et andet land end flagstaten eller det land, hvor fisken blev landet, er det f.eks. ikke muligt automatisk at sammenholde dataene i salgsnotaen med dataene i logbogen og landingsopgørelsen (39).

De nationale tilpasningskoefficienter er upræcise og inkonsekvente

38. TAC og kvoter fastsættes i ton udtrykt i levende vægt, dvs. som hele fisk og på fangsttidspunktet. Til gengæld anvendes der nettovægt i de opgørelser, der bruges til kontrol af fangsten (40). Differencen mellem de to mængdeangivelser skyldes især, at fisken skæres ud om bord på fiskerfartøjet. For at man kan sammenligne opgørelserne, findes der derfor tilpasningskoefficienter. De bygger på tidligere praksis (41), og dataene er aldrig blevet valideret omhyggeligt, men er ofte forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Det medfører, at de validerede fangsttal er upræcise og med ubegrundede og undertiden væsentlige differencer mellem de tonnager, der tages i betragtning ved overvågningen af kvoterne, alt efter om landingen har fundet sted i en medlemsstat eller i en anden (42).

Alvorlige problemer med sporbarhed i to af de besøgte medlemsstater

39. I to af de besøgte medlemsstater er dataenes sporbarhed ikke sikret, dvs. at det ikke har været muligt at kontrollere, at de samlede data, der er fremsendt til Kommissionen, svarer til summen af alle validerede data. Der er her tale om et væsentligt usædvanligt forhold, eftersom det ikke er muligt at se sammenhængen mellem de data, der er brugt til at overvåge kvoterne, og de data, der er opført i de enkelte opgørelser: a) I Frankrig var der for de seks analyserede arter væsentlige differencer mellem de samlede beløb i den detaljerede opgørelse udarbejdet af de nationale myndigheder og de endelige tal, der var meddelt Kommissionen (se tabel 1). De franske myndigheder forklarede, hvilke årsager der kunne være til disse differencer, men de kunne ikke aflevere en afstemt opgørelse. Tabel 1 Fiskeart (i ton) ANF (havtaske) BFT (alm. tun) COD (torsk) HKE (kulmule) SRX (rokke) WHG (hvilling) Samlet mængde i den detaljerede oversigt, revisorerne fik udleveret 19 910,5 1 683,1 5 537,7 13 167,4 56,9 13 391,4 Data fremsendt til GD FISH 15 981,9 1 864,4 6 528,9 7 425,1 48,5 12 914,4 Difference (i ton) 3 928,6 – 181,3 – 991,2 5 742,3 8,4 477,0 Difference i % 24,6 % –9,7 % –15,2 % 77,3 % 17,3 % 3,7 % b) I Spanien var de data vedrørende spanske fartøjers landinger i Spanien i 2005, der blev fremsendt til Generaldirektoratet for Fiskeri og Maritime Anliggender (GD FISH), ca. 40 % (43) lavere end de data, der var registreret i de nationale databaser. De spanske myndigheder har erkendt, at de har undladt at anmelde 148,5 tusinde tons vedrørende fangster af arter, for hvilke der ikke er fastsat nogen kvote, til GD FISH, og de har ikke kunnet forklare de sidste 20,5 tusinde tons, der udgør afvigelsen. c) Endvidere var situationen den i Italien, at selv om de centrale tjenester ikke havde udfærdiget en opgørelse over landinger af 97,5 tons almindelig tun i 2005 i Salernos kompetenceområde, bekræftede de ansvarlige kontrolmyndigheder på stedet, at denne fiskeart ikke var landet i det pågældende år. I to af de syv fangstopgørelser vedrørende de landede mængder var der angivet en havn i en anden region. Det var ikke muligt ved analyse af FOS-signalerne at finde frem til fartøjernes præcise position på den anførte landingsdato (44).

Endelig er de data, der anvendes til kvoteovervågning, usikre

Medlemsstaterne har ikke foretaget samlet revision og har ikke noget attesteringssystem

40. Ingen af de besøgte medlemsstater har gennemført en samlet revision af systemerne til indsamling og validering af fangstdata med henblik på at evaluere kvaliteten af edb-applikationerne. Dertil kommer, at de data, der stammer fra disse systemer, og som er blevet fremsendt til Kommissionen, aldrig er blevet attesteret af et uafhængigt organ.

41. I den oprindelige udgave af kontrolforordningen (45) var det dog fastsat, at hver medlemsstat inden et år efter ikrafttrædelsen af forordningen skulle forelægge en rapport for Kommissionen, hvori det blev beskrevet, hvordan oplysningerne indsamledes og efterprøvedes, og hvor pålidelige de var. Denne forpligtelse er ikke blevet bibeholdt i senere udgaver af forordningen (46).

Kommissionen er bevidst om denne situation

42. Kommissionen ved godt, at nogle af de data, den modtager, er usikre og har allerede offentligt udtalt sig herom (47).

43. Ikke desto mindre er det disse usikre data, Kommissionen bruger i sine bestræbelser for at forebygge kvoteoverskridelser og, når det ikke lykkes, udstede sanktioner.

Kommissionens overvågning er ikke tilstrækkelig

44. Medlemsstaterne er hovedansvarlige for forvaltningen og overvågningen af deres kvoter. De skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå, at kvoterne overskrides, f.eks. ved om nødvendigt at lukke for fiskeri af de berørte arter. Det er Kommissionens opgave at sikre sig, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelser. Med henblik herpå har den mulighed for på eget initiativ at indføre et fiskeristop (48).

Et utilstrækkeligt informationssystem

45. Det informationssystem, som hver måned forsyner Kommissionen med fangstdata fra medlemsstaterne, er på flere måder mangelfuldt. For det første er de fremsendte oplysninger, som anført ovenfor, usikre. For det andet overholder ikke alle medlemsstater systematisk tidsfristen for fremsendelse af rapporter, hvilket begrænser Kommissionens reaktionsevne. Og fordi oplysningerne kumuleres i årets løb, er det ikke muligt at foretage overensstemmelsestest og sammenligne bestemte perioder fra et år til det næste eller identificere forsinkelser i behandlingen. Da visse simple logiske test ikke foretages, er det endelig ikke muligt med det samme at identificere visse, selv grove, usædvanlige forhold i forbindelse med opgørelserne (49).

Dataenes kvalitet vurderes ikke

46. Kommissionen sammenholder ikke de data, GD FISH får tilsendt inden for rammerne af gennemførelsen af fiskeripolitikken, med data af samme art, som Eurostat (50) har modtaget, og som i nogle tilfælde er meget forskellige fra GD FISH’s data.

47. Kommissionen har siden 1999 haft adgang til kopier af de nationale edb-filer (51). Den burde således kunne vurdere kvaliteten af de oplysninger, den modtager. Den har imidlertid først i 2007 rettet en første henvendelse til medlemsstaterne om at få adgang til fangstdata. Kommissionen forklarer, at den har brugt denne mulighed meget lidt, fordi dens kontrol- og inspektionsenheder ikke havde tilstrækkeligt personale med egentlig knowhow om dataanalyse, -behandling og -kontrol.

Tabel 2

Eksempler på differencer mellem GD FISH-data og Eurostat-data

2005 almindelig tun (BFT) (i ton) Medlemsstat Kvote GD FISH-data Eurostat-data Difference tons % Frankrig 6 983 8 936 9 726 – 791 –8,8 % Italien 4 888 4 879 4 272 607 12,4 % Spanien 5 857 5 850 5 650 200 3,4 %

Begrænset overvågning

48. Det alarm- og overvågningssystem, Kommissionen har indført, går ud på, at kvotemængden for kvoterede bestande (52) automatisk sammenlignes med de indberettede fangster. Når kvoteudnyttelsen nærmer sig en bestemt tærskel, sendes der en alarmmeddelelse til medlemsstaten, der anmodes om at meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger den agter at træffe.

49. Forsinkelserne i forbindelse med fangstopgørelserne og i overvågningen af udvekslingen af kvoter medlemsstaterne imellem, de særlige betingelser (53), som gør processen endnu mere kompliceret, mulighederne for kompensation, overførsel af kvoter til det følgende år eller vejet nedsættelse af næste års kvote samtidig med, at der kun er afsat få menneskelige ressourcer, bevirker alt sammen, at denne procedure bliver mindre effektiv, end den kunne have været. I 2005 har det ikke været muligt ved hjælp af systemet at undgå officiel overskridelse af 26 kvoter, og heraf var 11 overskridelser væsentlige (54).

Begrænsede aktionsmuligheder

50. Kommissionen kan på eget initiativ standse en fiskeriaktivitet (55). Den skal dog have indsamlet tilstrækkelige beviser for at være sikker på, at en kvote er opbrugt, og det begrænser i praksis anvendelsen af denne bestemmelse til de bestande, der kun fanges af et begrænset antal fartøjer, og hvoraf der kun landes begrænsede mængder. Ønsket om at undgå enhver risiko af juridisk art medfører, at Kommissionen vil have et meget højt sikkerhedsniveau, inden den reagerer, hvilket udsætter datoen for beslutningstagningen endnu mere og dermed nedsætter foranstaltningens effektivitet.

51. Retten konkluderer, at overvågningen af kvoter er utilstrækkelig, fordi den er baseret på data af tvivlsom kvalitet, der kun i begrænset omfang kontrolleres af Kommissionen, og der er ikke nogen reel mulighed for at håndhæve reglerne. Endvidere garanterer selv grundige administrative kontroller ikke i alle tilfælde, at oplysningerne i opgørelserne er korrekte. De skal suppleres af fysiske inspektioner.

De nationale inspektioners effektivitet er begrænset

52. En vellykket politik med bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne kræver, at de forskellige bestemmelser reelt følges. Der skal være effektive kontrol- og inspektionssystemer, der kan forebygge og opdage overtrædelser. Det er nødvendigt med generelle referencestandarder, et tilstrækkeligt kontrolpres og en optimering af inspektionsaktiviteterne, men Retten kunne ikke verificere, at dette fandtes.

Der er ingen generelle standarder

Når der ikke er generelle standarder …

53. I henhold til fællesskabsbestemmelserne skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for effektiv kontrol og inspektion af overholdelsen af de regler, der gælder for den fælles fiskeripolitik (56). Der er imidlertid ingen retningslinje, der definerer disse begreber.

54. Som følge af reformen af den fælles fiskeripolitik i 2002 og især inden for rammerne af genopretningsplanerne har Kommissionen i bestemmelserne indbygget inspektionsnormer, kvantitative kontrolmål og krav om, at medlemsstaterne skal have nationale kontrolprogrammer. De vedrører dog kun specifikke tilfælde, og der er risiko for, at hvis der stilles mange krav, kan det ende med overlapning eller forvirring, og gøre det vanskeligt at forvalte og opfylde kravene uden at svække kontrolniveauet væsentligt for det fiskeri, disse planer ikke vedrører.

… medfører det forskelligartede og dårligt accepterede praksis …

55. Når der ikke er fastsat fælles standarder, har hver enkelt medlemsstat i sit kompetenceområde indført sit eget system med egne karakteristikker. De mange forskellige nationale fremgangsmåder har medført forskellige procedurer og praksis. Disse forskelle giver de involverede mulighed for at kritisere praksis, som de anser for diskriminerende, og betvivle relevansen af den fælles fiskeripolitik, hvilket gør dem mindre tilbøjelige til at overholde reglerne.

… og det begrænser omfanget af Kommissionens evalueringer

56. Det er Kommissionens opgave at evaluere og kontrollere medlemsstaternes anvendelse af reglerne for den fælles fiskeripolitik (57), og navnlig hvordan de opfylder deres forpligtelse til at iværksætte et effektivt kontrol- og inspektionssystem. Kommissionen offentliggør rapporter herom hvert tredje år (58).

57. Da der ikke findes regler, og da Kommissionen ikke har udviklet generelt anerkendte standarder, har den ikke gennemført generelle evalueringer af de systemer, der eksisterer i medlemsstaterne. I sit inspektionsarbejde har den tendens til at fokusere på de procedurer i de nationale systemer, som der gælder særlige standarder for i reglerne. Det er kun dette arbejde, der kan udmønte sig i konklusioner, der kan anvendes i en retssag. Men denne metode gør den ikke i stand til at udtale sig om den samlede effektivitet af de inspektions- og kontrolsystemer, som hver enkelt medlemsstat er forpligtet til at have i medfør af fællesskabsbestemmelserne.

58. Retten har evalueret effektiviteten af inspektions- og kontrolsystemerne i de medlemsstater, den har aflagt revisionsbesøg i, idet den har taget udgangspunkt i de standarder, der gælder for alle kontrolsystemer (59). Disse standarder kan opdeles i to store kategorier, de standarder, der sikrer et tilstrækkeligt samlet kontrolpres, og de standarder, der sikrer, at inspektionerne er målrettede.

Et kontrolpres, der er vanskeligt at evaluere, og som ikke altid er tilstrækkeligt

59. Alle kontrolsystemer må for at være effektive omfatte et mindstemål af fysisk inspektion, således at overholdelsen af reglerne kan efterprøves på stedet. Det er ikke kun inspektionens omfang, der vurderes, men også kvaliteten. Det er derfor nødvendigt at have defineret de karakteristikker, som en kontrol mindst skal opfylde, at følge op på inspektionsaktiviteten og at kontrollere, at inspektionerne har fundet sted, og at de er af den fornødne kvalitet.

Der er ingen generelle bestemmelser om standarder for inspektioner

60. Som tidligere anført er begrebet inspektion ikke defineret i fællesskabsbestemmelserne. Termen »inspektion« kan således lige så vel bruges om en kontrol, der gennemføres på nogle få minutter og er begrænset til kontrol af fiskeritilladelsen, som om en kontrol, der foregår over flere dage, involverer adskillige inspektører og omfatter en grundig kontrol af lasten, fiskeredskaberne og alle dokumenter. Endvidere gør denne situation det muligt for nogle medlemsstater at medtage inspektioner i deres kontrolstatistikker, der ikke direkte vedrører overholdelsen af bestemmelserne om bevarelse af fiskeressourcen, men som f.eks. vedrører bestemmelser om sundhed eller sikkerhed.

61. Ikke alle kontroller skal nødvendigvis være udtømmende for at være nyttige, men en inspektion skal dog, alt efter hvilken form for inspektion der er tale om, opfylde visse betingelser. F.eks. giver en landingskontrol, hvor inspektørerne ikke er til stede, fra landingen begynder, og til den er færdig, og hvor lastrummets indhold ikke kontrolleres til sidst, ikke inspektørerne mulighed for at udtale sig om, hvorvidt de angivne fangstmængder er korrekte.

62. Det er imidlertid ikke alle medlemsstater, der reelt for hver hovedtype af inspektioner har defineret, hvilke kriterier der skal opfyldes, for at en inspektion kan anses for at være effektiv. Først i 2007 har Kommissionen gjort noget ved det og har fastsat de kriterier, som nationale inspektioner skal opfylde, for at de kan tælle med som inspektioner i de evalueringsrapporter, Kommissionen udgiver hvert tredje år. Svaghederne ved medlemsstaternes informationssystemer vil imidlertid kunne gøre det problematisk at identificere og tælle de inspektioner, der opfylder disse kriterier.

Inspektionerne er dårligt dokumenteret …

63. Det er af afgørende vigtighed, at den enkelte inspektion dokumenteres godt. Det giver for det første mulighed for at kontrollere kvaliteten og omfanget af de foretagne kontroller, og for det andet er det et uundværligt element for de retssager, der kan blive indledt i tilfælde af overtrædelse af bestemmelserne.

64. Der findes ingen fællesskabsbestemmelser om, at alle inspektorater skal anvende standardkontrolformularer (60). Da der ikke findes harmoniserede standarder, ville det ellers give mere gennemsigtighed og lette samarbejdet mellem de forskellige inspektionsenheder i alle medlemsstater.

65. I medlemsstaterne påviste Retten følgende mangler ved dokumentationen af inspektionsarbejdet: a) I Italien blev der kun skrevet rapport om de inspektioner, der gav anledning til konstatering af en overtrædelse, og rapporterne indeholdt kun detaljer om overtrædelserne b) I Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien og Nederlandene var det ikke muligt ved hjælp af inspektionsrapporterne at undersøge, om bestemte betingelser (61), der er væsentlige for en inspektions effektivitet, var blevet overholdt, eller rapporterne indeholdt modstridende oplysninger.

… og medtages ikke altid i de centraliserede databaser

66. Det er meget vigtigt at registrere alle inspektionsrapporter i en centraliseret database. Kun en sådan base kan gøre det lettere at finde og udnytte data, så der kan foretages en samlet evaluering af inspektionsaktiviteten og navnlig af omfanget og resultaterne.

67. Heller ikke på dette område har fællesskabsbestemmelserne defineret nogen forpligtelse eller standard, og hver medlemsstat har mulighed for at udvikle sit eget system eller undlade at gøre det.

68. Da Retten aflagde revisionsbesøg, havde hverken Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien eller Spanien et centraliseret system til registrering af inspektionsrapporter.

Der foretages kun kvalitetskontrol i begrænset omfang

69. Kvalitetskontrol er en forudsætning for et effektivt kontrolsystem, således at det kan sikres, at inspektionsarbejdet er udført i overensstemmelse med de gældende standarder på området. I alle de besøgte medlemsstater blev der foretaget en gennemgang af rapporterne fra de inspektioner, der medførte, at der blev foreslået sanktioner, men ikke af de øvrige inspektionsrapporter, og derfor er det umuligt at påvise visse usædvanlige forhold forbundet med kontrollen og træffe afhjælpende foranstaltninger.

70. I fem af de seks medlemsstater, Retten besøgte, konstaterede den tilfælde, hvor der ikke var blevet fulgt op på overtrædelser som fastsat i procedurerne, uden at der fandtes en dokumenteret begrundelse herfor. I den sjette medlemsstat, Italien, er det slet ikke muligt at finde frem til sådanne tilfælde, i og med at kun de inspektioner, der giver anledning til konstatering af en overtrædelse, bliver dokumenteret.

Der er ikke altid inspektører nok

71. Antallet af inspektører og den del af deres arbejdstid, de bruger på fiskeriinspektion, skal kunne sikre et tilfredsstillende kontrolomfang og en afskrækkende tilstedeværelse. På grund af de meget forskelligartede lokale forhold (62) er det dog ikke muligt at fastsætte fælles standarder på området.

72. Efter Rettens revisionsbesøg måtte det i flere medlemsstater erkendes eller registreres, at kontrolaktiviteten var utilstrækkelig: a) I Spanien havde de nationale myndigheder i 2003 vurderet, at det var nødvendigt med 139 inspektører, men i 2006 var der 91. b) I Danmark og Det Forenede Kongerige (England og Wales) er inspektørernes tilstedeværelse tydeligvis ikke tilstrækkelig, da hvert hold på to inspektører i gennemsnit er ansvarligt for henholdsvis 11 og 10 landingspladser, der anvendes flere gange om dagen.

73. Det er ikke muligt at udtale sig om omfanget af fiskeriinspektørernes aktiviteter for visse inspektionsenheder i Frankrig og Italien. De foretog nemlig også kontrolbesøg på andre områder og rådede ikke over et analytisk redskab, der kunne give præcise og kontrollerbare oplysninger om fiskeriinspektionsaktiviteterne (jf. punkt 83).

Kontrolaktiviteterne er ikke blevet optimeret

74. Ud over et tilstrækkeligt samlet kontrolpres er det nødvendigt, for at et kontrolsystem kan være effektivt, at de disponible ressourcer udnyttes optimalt.

En for begrænset adgang til de data, der er nødvendige for planlægningen og udvælgelsen af inspektionsmålgrupperne

75. Et godt kendskab til de forskellige fiskeriaktiviteter, de implicerede parter, de konstaterede overtrædelser og tidligere sanktioner er afgørende for, om man kan foretage en god risikoanalyse, lægge en egnet kontrolstrategi og udarbejde et relevant program.

76. På operationelt plan afhænger kontrollernes effektivitet således også af inspektørernes evne til at udvælge det af de potentielle kontrolmål, der er mest interessant i betragtning af dets karakteristikker (63). Det er i den forbindelse af afgørende vigtighed, at databaserne gengiver de forskellige oplysninger, og at dataene er pålidelige, fuldstændige og ajourførte, og endelig at hver inspektør har direkte og umiddelbar adgang til dem fra kontrolstedet.

77. I nogle tilfælde har medlemsstaterne ikke et informationssystem, der giver dem mulighed for at indsamle, arkivere og foretage søgninger i dataene: a) Der findes ingen inspektionsdatabase i Italien, og inspektionsdatabasen er for ufuldstændig i Frankrig. b) Fangstregistreringssystemet gør det ikke muligt at få fat på de relevante oplysninger; i Frankrig er det for eksempel ikke muligt at få oplyst landingsmængde pr. havn.

78. I andre tilfælde er disse systemer ikke disponible for alle de ansatte, som har behov for det: a) I Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien og Spanien har ikke alle inspektører direkte adgang til fangstdataene og/eller FOS-dataene fra deres operationelle basis. b) I ingen af medlemsstaterne har inspektørerne direkte operationel adgang til de data, som andre medlemsstater har registreret (fangstdata om landinger i et andet land, udenlandske fartøjers FOS-positioner, inden de sejler ind i inspektionslandets jurisdiktion, osv.).

Utilstrækkelig strategisk programmering og utilstrækkelig taktisk målretning

79. De fleste af medlemsstaterne foretager ikke en risikoanalyse, der udmønter sig i et formelt strategidokument med en liste over inspektionsaktiviteterne i den rækkefølge, de prioriteres, som kunne danne grundlag for en rationel ressourcefordeling, navnlig på grundlag af overvejelser om kontrollernes omkostningseffektivitet. Selv når der findes generelle kontrolprogrammer, giver de ikke altid nærmere oplysninger om, hvilke midler der skal anvendes, og hvilke kvantificerede mål der skal opfyldes.

80. På disse betingelser er det ikke muligt at garantere en korrekt balance mellem den type midler, der er anvendt, de programmerede kontrolaktioner og de største iboende risici ved fiskeriaktiviteterne i den pågældende medlemsstats kompetenceområde. I de to regioner, Retten besøgte i Spanien, kunne den konstatere, at en stor del af inspektionerne vedrørte fiskeriaktiviteter, hvor der kun var relativt få overtrædelser.

81. På det operationelle plan bliver kontrollerne mindre effektive, når der ikke er en hensigtsmæssig målretning af inspektionerne. I Det Forenede Kongerige blev det konstateret, at inspektørerne havde øget hyppigheden af inspektioner af fartøjer, hvor de ikke havde kunnet konstatere overtrædelser, samtidig med at andre fartøjer, der også var aktive og af en betragtelig størrelse, aldrig blev inspiceret.

82. Inspektioner, der omfattede efterprøvelse af virksomhedernes regnskabsmæssige data, f.eks. ved kontrol i samarbejde med skattemyndighederne, har vist sig at være effektive i flere lande, bl.a. Danmark, Det Forenede Kongerige og Nederlandene. Med disse inspektioner blev det faktisk muligt at konstatere uoverensstemmelse mellem de data, der blev fremsendt til fiskerimyndighederne, og forvaltningsmæssige oplysninger, navnlig i de virksomheder, der både varetog fiskeriaktiviteter og var første køber. Da der ikke stilles krav om en sådan inspektion i forordningerne, er det dog en sjældent anvendt metode.

… undertiden vanskeliggjort af det store antal inspektionsenheder

83. Hvis der findes mange forskellige inspektionsenheder, kan det medføre øget risiko for overlapning eller »døde vinkler« i tildelingen af aktionsområder, og det kan medføre stivere strukturer, hvilket begrænser muligheden for at indsætte kontrolmidlerne, der hvor det er nødvendigt, hvis der sker ændringer i prioriteringen af indsatsområderne: a) I Frankrig er otte ministerielle direktorater under fem ministerier involveret i inspektions- og håndhævelsessystemet, uden at den ansvarlige myndighed, fiskeriministeren, har nogen mulighed for direkte at kontrollere de enheder, den støtter sig til, og hvis aktioner og midler den har til opgave at samordne. b) I Spanien sker der en overlapning af kompetenceområderne ved inspektion af fiskeriaktiviteter for fartøjer, der både fisker i de indre og i de ydre farvande (64), desuden kan en og samme last, der landes af et fartøj, der fisker i ydre farvande, blive kontrolleret to gange på samme sted og på samme tid af nationale inspektører, der undersøger landingen, og af regionale inspektører, der undersøger det første salg. c) I Frankrig og Italien kan de nationale myndigheder ikke vurdere præcist, hvor store finansielle, menneskelige og materielle ressourcer der anvendes til fiskerikontrol. Når man ikke råder over disse oplysninger, begrænser det i sig selv mulighederne for at omfordele midlerne.

Der følges ikke op på kontrolresultaterne

84. Resultatmåling er en grundbestanddel af et effektivt inspektionssystem. For at man kan evaluere kvaliteten af et kontrolsystem i sin helhed og gyldigheden af de metoder, der er valgt på de specifikke områder, er det nødvendigt, at der indføres indikatorer.

85. Kun en af de undersøgte medlemsstater har udviklet en egentlig resultatindikator, men den fungerede mindre godt på grund af svaghederne ved inspektionsovervågningssystemet (65). I de andre tilfælde måler de anvendte evalueringsindikatorer kun den samlede operationelle aktivitet (66), men giver ikke oplysninger om en specifik region eller et specifikt fiskeri. De gør det således ikke muligt at udtale sig om effektiviteten af kontrol- og inspektionsaktiviteten.

EF-Fiskerikontrolagenturet (Vigo), et koordineringsredskab med begrænset kompetence

86. Der er oprettet et EF-fiskerikontrolagentur med hovedsæde i Vigo (Spanien), der skal »tilrettelægge den operative koordinering af medlemsstaternes fiskerikontrol og -inspektion og bistå dem med at samarbejde med henblik på at overholde bestemmelserne i den fælles fiskeripolitik for derigennem at sikre disses effektive og ensartede anvendelse« (67). I modsætning til hvad man kunne forvente i betragtning af agenturets navn, har det ingen egentlig kompetence på området fiskerikontrol.

87. Agenturet har vedtaget sit første arbejdsprogram, for 2007, og det er derfor endnu for tidligt at udtale sig om, hvorvidt dets aktiviteter har haft en effekt på de svagheder, der blev identificeret i løbet af revisionen, men man kan allerede nu beklage, at de såkaldte EF-inspektørers (68) beføjelser er begrænset til aktioner til søs, og at samarbejde om opfølgning af overtrædelser og sanktioner for overtrædelser ikke hører ind under agenturets kompetenceområde.

Systemerne til opfølgning af overtrædelser og sanktionssystemerne er ofte ikke tilpassede

88. Et effektivt system til opfølgning af overtrædelser og sanktioner forudsætter, at hver formodet overtrædelse behandles, og at de sanktioner, der fastsættes, virker afskrækkende. Det gælder såvel for de overtrædelser, som erhvervsdrivende begår, og som er underlagt de nationale myndigheders jurisdiktion, som for de tilfælde, Kommissionen har konstateret, hvor medlemsstaterne ikke har opfyldt deres forpligtelser.

De nationale systemer er generelt ikke særlig skrappe

89. Ifølge fællesskabsbestemmelserne skal de nationale opfølgnings- og sanktionssystemer sørge for, at der træffes passende foranstaltninger i forbindelse med alle overtrædelser, herunder, hvor det er relevant, en afskrækkende sanktion (69). Svagheder såvel ved de gældende procedurer som ved de fastsatte sanktioner hindrer opfyldelsen af denne forpligtelse.

Opfølgningsaktionerne er undertiden begrænsede af proceduremæssige eller juridiske årsager

90. I nogle tilfælde anvendes de gældende procedurer ikke, fordi de ansvarlige myndigheder finder, det er for dyrt, eller af juridiske årsager, hvilket forhindrer enhver domfældelse: a) I Det Forenede Kongerige, nærmere betegnet England og Wales, er 90 % (70) af de overtrædelser, der blev konstateret i 2005, ikke blevet genstand for retsforfølgning, og inspektørerne har kun givet advarsler, fordi der ikke fandtes et system med administrative sanktioner og på grund af vurderingen af hensigtsmæssigheden i en strafforfølgning (vurdering af den almene interesse), der navnlig var baseret på, at omkostningerne ved en sådan procedure blev vurderet til at være for høje i forhold til den bøde, der kunne opkræves. b) I Frankrig blev oplysninger om de usædvanlige forhold, der blev konstateret ved registreringen af fangstdata, af juridiske årsager ikke videresendt til inspektørerne med henblik på eventuel retsforfølgning (jf. punkt 35).

Ufuldstændigt kendskab til sanktioner og fortilfælde

91. I flere af de besøgte medlemsstater findes der ikke noget centralt edb-register med alle oplysninger om overtrædelser på fiskeriområdet og om overtræderne. Anklagemyndigheden har således ikke fuldstændigt kendskab til fortilfælde, når den skal træffe afgørelse. Da der desuden ikke findes oplysninger om de sanktioner, der er truffet for hver enkelt overtrædelsestype, er det ikke muligt at evaluere, hvor effektiv inspektionsindsatsen er, og det kan være en hindring for en god strategisk planlægning og en præcis målretning af kontrollerne (jf. punkt 63). I Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien og Spanien findes der ingen database med oplysninger om alle de sanktioner, der er truffet på fiskeriområdet. I Danmark fik man først en sådan database i 2004.

Manglende integration og harmonisering på fællesskabsniveau

92. Den manglende integration og harmonisering på fællesskabsniveau svækker sanktionernes effektivitet. For det første er det vanskeligt at pålægge en udenlandsk statsborger en sanktion, når denne forlader det juridiske kompetenceområde i den medlemsstat, hvor han har begået overtrædelsen. For det andet er det vanskeligt, for ikke at sige umuligt, for myndighederne i en medlemsstat at tage overtrædelser konstateret i en anden medlemsstat i betragtning, enten fordi de ikke har adgang til oplysningerne, eller af juridiske årsager.

93. Det katalog over foranstaltninger, som medlemsstaterne skal anvende i forbindelse med alvorlige overtrædelser (71), og som Rådet skal udarbejde, er endnu ikke blevet lavet. Kommissionen har stadig ikke fremsat forslag til Rådet med henblik herpå.

Ifølge Kommissionen er sanktionerne generelt meget lidt afskrækkende

94. Selv uden præcise instrumenter, er Kommissionen imidlertid kommet til den konklusion, at sanktionerne generelt er meget lidt afskrækkende. Kommissionen har udtrykt det offentligt på følgende måde: »det beløb, som fiskerierhvervet betalte som følge af sanktionerne […] [svarer] til ca. to tusindedele af værdien af landingerne […]. Beløbet er af en størrelsesorden, der gør, at der er fare for, at fiskerierhvervet betragter sanktioner for overtrædelser af reglerne for den fælles fiskeripolitik som almindelige driftsudgifter, og at der ikke er noget virkeligt incitament til at overholde reglerne« (72).

Pressionsmidlerne over for medlemsstaterne er kun undtagelsesvis effektive

95. For at få medlemsstaterne til at overholde deres forpligtelser kan Kommissionen enten indlede overtrædelsesprocedure ved Domstolen eller bruge en af de procedurer, der er specifikke for den fælles fiskeripolitik. Disse procedurer er dog alle i kraft af deres natur vanskelige at anvende og kun undtagelsesvis effektive.

Langsommelige, tunge og kun undtagelsesvis effektive overtrædelsesprocedurer …

96. Overtrædelsesprocedurer er i sagens natur langsommelige. Inden overtrædelserne kan indbringes for Domstolen, skal de omtales i en åbningsskrivelse og derefter i en begrundet udtalelse. Hver etape kræver ikke kun et stort forberedelsesarbejde og en høring af de involverede afdelinger i GD FISH, men også at Kommissionens juridiske tjeneste deltager. Oven i den tid, som alle disse etaper tager, kommer, at Kommissionen kun træffer beslutninger for så vidt angår overtrædelser en gang hvert kvartal. Samlet set tager overtrædelsesprocedurer på fiskeriområdet — ligesom på andre områder — flere år.

97. Endvidere kræver overtrædelsesprocedurer på grund af utilstrækkelig iværksættelse af kontrol-, inspektions- eller sanktionsprocedurer, at Kommissionen udfører et stort inspektionsarbejde. Når der ikke findes evalueringskriterier, der nemt kan kontrolleres, er Kommissionen nødt til at have flere beviser for at kunne vise, at overtrædelserne både er generelt udbredte og vedvarende. Det kræver mange kontrolbesøg, navnlig fordi Kommissionens inspektører i praksis ikke kan konstatere overtrædelser, hvis der ikke er nationale inspektører til stede. På grund af opgavens omfang er det endvidere i virkeligheden meget vanskeligt at føre mere end en af disse sager ad gangen (73).

98. Endelig er en dom, en medlemsstat får for at have tilsidesat sine forpligtelser (74), ikke i sig selv effektiv, eftersom medlemsstaten kun forpligtes til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger. Hvis der skal pålægges en finansiel sanktion, er det nødvendigt, at den første dom efterfølges af endnu en dom (75), fordi bestemmelserne i den første dom ikke er blevet fuldbyrdet. Og for at gøre det skal Kommissionen føre bevis for, at der siden den første dom stadig og uden afbrydelse er sket overtrædelser.

99. I praksis findes der på fiskeriområdet kun ét tilfælde, hvor en medlemsstat er blevet dømt til at betale en bøde (76). Dommen blev afsagt i 2005 for manglende fuldbyrdelse af en dom fra 1991 vedrørende en sag, hvor de første overtrædelser var blevet konstateret allerede i 1984, dvs. 21 år tidligere.

100. Denne enkeltstående afgørelse har dog haft en meget væsentlig effekt. Den har gjort det muligt for de nationale myndigheder på nogle måneder at få gennemtvunget indførelsen og anvendelsen af adskillige procedurer, der hidtil ikke havde fandtes eller fungeret, selv om de havde været obligatoriske i adskillige år, og det gjaldt ikke kun i den medlemsstat, der fik bøden, men også i de andre medlemsstater, der var indledt en tilsvarende procedure mod.

… og specifikke procedurer, der er begrænsede og vanskelige at iværksætte …

101. Et af de specifikke aktionsmidler, Kommissionen råder over, er muligheden for at træffe forebyggende foranstaltninger (77), når der er risiko for, at fiskeri kan føre til en alvorlig trussel mod bevarelsen af ressourcerne. Men vanskeligheder forbundet med at indsamle de nødvendige beviser og overholde proportionalitetsprincippet har hidtil afholdt Kommissionen fra at anvende det, så meget desto mere som rækkevidden af en sådan afgørelse ville være begrænset, da den højst er gyldig i seks måneder.

102. Hvis der i øvrigt konstateres overskridelse af en tidligere kvote (78), kan Kommissionen begrænse de fremtidige fiskerimuligheder for den medlemsstat, der har overskredet kvoten (79). Denne mulighed kræver, at Kommissionen får tilstrækkelige beviser for, at de endelige fangsttal, som medlemsstaterne har fremsendt, er forkerte. I praksis har det kun været muligt at anvende denne bestemmelse en enkelt gang (80) og på grundlag af oplysninger fra nationale inspektioner i en af de straffede medlemsstater.

103. Kommissionen kan ikke fjerne den støtte, en medlemsstat modtager inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik, som sanktion for, at medlemsstaten har undladt at anvende kontrolreglerne.

104. I øvrigt har Kommissionen aldrig evalueret, i hvilket omfang medlemsstaterne opfyldte deres forpligtelse til at inddrive den støtte, der var blevet udbetalt inden for rammerne af strukturfondene for fiskeri, fra modtagere, der ikke overholdt reglerne for den fælles fiskeripolitik (81).

… medfører det, at det kan tage lang tid at afhjælpe alvorlige mangler i medlemsstaterne

105. For så vidt angår de netop omtalte svagheder ved sanktionssystemet, er det ikke forbavsende, at Retten kar kunnet konstatere alvorlige mangler i medlemsstaternes anvendelse af foranstaltninger, der skal sikre en bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne, også selv om Kommissionen har kendt til disse forhold i mange år.

106. Det hænger også sammen med, at Kommissionen ikke formelt anmoder de nationale myndigheder om at tage stilling til de mangler, den har konstateret i sine inspektionsrapporter, og til eventuelt at forelægge en plan med henblik på at rette op på disse mangler.

Kontrolkonteksten: Den overskydende kapacitet på fiskeriområdet bringer overholdelsen af reglerne og kontroleffektiviteten i fare

107. Ud over de svagheder, der er beskrevet tidligere, hæmmes kontrol- og inspektionssystemernes effektivitet af stor overkapacitet på fiskeriområdet, der er en høj iboende risiko. Med stor overkapacitet er fiskerne stærkt fristede til ikke at overholde reglerne, og alt andet lige kan kontrollerne kun være effektive, hvis inspektionsmidlerne og kontrolpresset styrkes. Man har dog aldrig effektivt taget fat på denne situation, som man har været bevidst om i adskillige år.

Overkapacitet er en væsentlig risikofaktor for et uheldigt udfald af fællesskabsforanstaltningen

108. Overkapacitet kan defineres som en flådes overskydende kapacitet i forhold til det fangstniveau, der ville være ensbetydende med en bæredygtig udnyttelse af ressourcen. På trods af disse vanskeligheder med målingen er EF-flådens overkapacitet blevet fremhævet i grønbogen. Ifølge Kommissionen (82) er fiskerflåden »for øjeblikket (…) alt for stor«, og det ville »være nødvendigt at reducere fiskeridødeligheden med ca. 40 % (…) for at opnå en forsigtig forvaltning af bestanden«.

Overkapacitet ansporer til overfiskning

109. Overkapacitet har en indflydelse på overfiskningen. Overkapacitet påvirker fiskerierhvervets og lovgivers adfærd, for det nedsætter virksomhedernes fortjeneste i sektoren, der skal bære de omkostninger, der er forbundet med en overkapacitet af produktionsredskaber.

110. Fiskerne er fristede til at udnytte deres fartøjer i overstørrelse mest muligt og dermed fiske mere end den tilladte mængde. Der er risiko for, at fiskerne underanmelder deres fangster eller kaster de fangster, de kan tjene mindst på, over bord (jf. punkt 25).

111. Når der skal vedtages TAC, skal Ministerrådet mægle mellem parter med divergerende interesser på kort sigt; miljømæssige på den ene side og socioøkonomiske på den anden side. Denne mægling kan føre til, at de tillader højere fangstmængder end anbefalet af forskerne (jf. tabel 3) ud fra ønsket om at beskytte fiskerierhvervets umiddelbare sociale og økonomiske interesser. Endvidere træffes der valg uden et redskab, der gør det muligt at evaluere effekten af de valgte fangstniveauer objektivt, for så vidt angår den ene eller den anden af disse interesser.

Tabel 3

Eksempler på differencer mellem videnskabelige udtalelser og TAC

Torsk Nordsøen Sild Nordsøen Hestemakrel Nordsøen Hvilling Nordsøen Videnskabelig udtalelse 2006 (tons) 0 < 425 000 < 18 000 < 17 300 TAC 2006 (tons) 23 205 454 751 42 727 23 800 Videnskabelig udtalelse 2007 (tons) 0 < 245 000 < 18 000 < 15 100 TAC 2007 (tons) 19 957 341 063 42 727 23 800

Tidligere politikker, der gik ud på at nedskære fiskerikapaciteten, er slået fejl

112. Det første forsøg på at nedskære EF-flådens overkapacitet fandt sted i 1986, hvor det første flerårige udviklingsprogram (FUP) blev indledt. Dette program blev efterfulgt af tre tilsvarende programmer, hvor der blev lagt loft over fiskerikapaciteten eller fiskeriindsatsen (83) for forskellige segmenter af EF-flåden. Men målene var for beskedne, der var problemer med forvaltningen, og der blev anvendt strukturfondsmidler til modernisering og bygning af fartøjer, og kombinationen af dette har medført, at disse programmer er mislykkedes. Kommissionen opgav derfor denne metode i 2003.

Fra nu af anvendes der en metode, der fortrinsvis bygger på fiskeriindsatsbegrænsning

113. Med reformen af den fælles fiskeripolitik i 2002 har Fællesskabet overladt beføjelserne til at nedskære fiskerikapaciteten til medlemsstaterne, og det beskæftiger sig nu kun med de bestemmelser, der vedrører styring af fiskeriindsatsen.

Man har opgivet fællesskabsmålet om at nedskære fiskerikapaciteten

114. I stedet for målene om at nedskære fiskerikapaciteten har man indført begrebet lofter. Disse lofter udtrykkes i vessel capacity units og er den øvre grænse, som de nationale flåder ikke må overstige. Lofterne er fastsat på grundlag af den historiske situation, og de sænkes kun ved fællesskabsstøttet udtagelse af fiskerfartøjer. Denne ordning hverken forpligter eller ansporer medlemsstaterne til at nedbringe deres overkapacitet.

Begrænsninger af fiskeriindsatsen foregår ikke nødvendigvis ved nedskæringer i fiskerikapaciteten

115. Fra nu af er fællesskabsindsatsen fortrinsvis baseret på en begrænsning af fiskeriindsatsen. Men da fiskeriindsatsen defineres som produktet af et fartøjs kapacitet (BT eller kW) og »aktivitet« (havdage), er det enkelt at nedsætte fiskeriindsatsen ved at reducere den ene af faktorerne, nemlig aktiviteten. På den måde vil overkapacitet fortsat i høj grad lægge en dæmper på fiskerierhvervets rentabilitet. Der er måske endda nogle, der kan være fristet til at kompensere for aktivitetsnedsættelsen og sætte produktiviteten i vejret ved at investere i teknologisk udstyr, f.eks. mere effektive sonarer eller fangstredskaber, der reelt vil medføre en større fiskerikapacitet.

Bestemmelser, som det er vanskeligt at kontrollere

116. Bestemmelserne om begrænsning af fiskeriindsatsen finder anvendelse på et stadigt stigende antal fiskerier, og det gør gennemførelsen og kontrollen af dem stadig mere komplekse og problematiske.

117. Endvidere er der to væsentlige svagheder forbundet med måling af fiskerikapaciteten i tonnage (BT) og maskineffekt (kW); for det første at de referenceenheder, der bruges til at vurdere den reelle kapacitet, er utilstrækkelige, og navnlig produktivitetsstigningen som følge af den teknologiske udvikling, der ifølge Kommissionen ligger på 1-3 % pr. år, og endog højere for visse fiskerier (84); for det andet at det er vanskeligt at måle tonnage og maskineffekt konsekvent og præcist (85).

118. Den enkelte medlemsstat skal fremsende en årsrapport til Kommissionen om sin indsats for at opnå en bæredygtig balance mellem fiskerikapacitet og fangstmuligheder (86). Det er dog ikke alle medlemsstater, der evaluerer deres situation med hensyn til overkapacitet. Endvidere anvender medlemsstaterne forskellige metoder. Kommissionen har derfor ikke et samlet overblik over den eksisterende ubalance, og den har endnu ikke vurderet kvaliteten af de indgivne evalueringer.

Der er risiko for, at fællesskabsstøtten medfører kapacitetsforøgelser

119. Den nye europæiske fiskerifond (EFF) yder støtte til udskiftning af fiskerfartøjers motorer på betingelse af, at den nye motor har samme effekt som den gamle eller en lavere effekt. Denne bestemmelse kan i virkeligheden, når man kender problemerne med kontrol af kW, medføre en egentlig forøgelse af fiskerikapaciteten.

120. Retten konkluderer, at det ikke har været muligt ved hjælp af fællesskabspolitikker at få afskaffet den store overkapacitet i EF-flåden (87). I det nuværende system har medlemsstaterne ansvaret for forvaltningen af kapaciteten, og fællesskabsindsatsen er koncentreret om at begrænse fiskeriindsatsen, og der er ingen bestemmelse, der kan føre til en reduktion af denne overkapacitet. Problemet med overkapacitet vil således fortsætte i de kommende år og fortsat gøre det svært at overholde reglerne for den fælles fiskeripolitik i almindelighed og TAC og kvoter i særdeleshed.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

121. Fangstdataene er ufuldstændige og kvaliteten usikker, og det hindrer TAC- og kvotesystemet, der er hjørnestenen i forvaltningen af EF-fiskeressourcerne, i at fungere korrekt. De gældende bestemmelser og procedurer sikrer hverken, at alle data bliver indsamlet, eller at uoverensstemmelser bliver opdaget ved valideringen. Kommissionen kan heller ikke altid påvise fejl og usædvanlige forhold i de data, medlemsstaterne fremsender, og i rette tid træffe alle de beslutninger, der er nødvendige for at beskytte ressourcen (jf. punkt 18-51).

122. Inspektionssystemerne sikrer hverken effektiv forebyggelse eller effektiv konstatering af overtrædelser. Der er ingen generelle standarder, og derfor er de nationale systemer forskellige og garanterer hverken et tilstrækkeligt kontrolpres eller en optimering af inspektionsaktiviteterne. Det begrænser også i praksis omfanget og rækkevidden af Kommissionens evaluering af de nationale bestemmelser og dermed Kommissionens evne til at udtale sig om effektiviteten af de nationale systemer taget under et (jf. punkt 52-87).

123. Procedurerne for behandling af de konstaterede overtrædelser gør det ikke muligt at attestere, at der følges op på hver enkelt overtrædelse, endsige at hver enkelt overtrædelse medfører en sanktion. Selv når der pålægges sanktioner, viser de sig generelt kun at være afskrækkende i begrænset omfang. Når en medlemsstat overtræder fællesskabsreglerne, har Kommissionen kun et redskab, der har vist sig at være effektivt, og det er at indlede en overtrædelsesprocedure ved Domstolen. Det kan imidlertid kun bruges i begrænset omfang og har ikke tilstrækkelig effekt (jf. punkt 88-106).

124. Overkapaciteten lægger en dæmper på fiskeriets rentabilitet, og når de tilladte fangstmængder samtidig nedsættes, er det et incitament til ikke at overholde disse grænser, og det indvirker på kvaliteten af de fremsendte data. Efter at programmerne for tilpasning af fiskerikapaciteten er slået fejl, kan den metode, der anvendes nu, og som hovedsageligt bygger på forvaltning af fiskeriindsatsen, ikke løse problemet med overkapacitet (jf. punkt 107-120).

125. Alt i alt fremgår det af Rettens revision, at kontrol-, inspektions- og sanktionsbestemmelserne trods nylige forbedringer ikke kan sikre, at reglerne for forvaltning af fiskeressourcerne anvendes effektivt, og navnlig TAC- og kvoteordningen. Denne situation er endnu mere problematisk, fordi der er et misforhold mellem fangstkapaciteterne og fangstmulighederne, og det giver en situation, der ikke fremmer en spontan overholdelse af reglerne. De seneste år er der landet betydeligt færre fisk, og hvis der ikke sker ændringer, vil det nødvendigvis have alvorlige konsekvenser ikke kun for ressourcen, men også for selve fiskerierhvervets fremtid og for de områder, der er afhængige af fiskeriet.

126. Hvis politikerne ønsker, at den fælles fiskeripolitik skal nå sit mål om en bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne, skal de nuværende kontrol-, inspektions- og sanktionssystemer styrkes betydeligt, navnlig ved at nedenstående anbefalinger følges.

Fangsttallenes kvalitet

127. Hvis de fangstdata, der bruges til forvaltningen af fiskeressourcerne, skal være af bedre kvalitet, er det nødvendigt at forbedre indsamlings-, validerings- og overvågningssystemerne. Det kræver, at medlemsstaterne: a) sørger for, at alle de opgørelser, der er fastsat i forordningerne, udarbejdes, og at det gøres korrekt, og at de ansvarlige myndigheder registrerer oplysningerne så hurtigt som muligt b) systematisk ved hjælp af et edb-redskab kontrollerer sammenhængen i alle data indeholdt i disse dokumenter og, hvor det er relevant, sammenholder dem med FOS-dataene c) sørger for, at deres systemer kan fungere sammen, således at det kan kontrolleres, om dokumentationen for mængder, der landes i et land, og som sælges første gang i et andet land, er overensstemmende d) attesterer pålideligheden af de data, der indgives til Kommissionen, ved at et uafhængigt organ hvert år attesterer de sidste månedsrapporter med kumulerede data.

128. Denne forbedring forudsætter også, at Kommissionen: a) så hurtigt som muligt fastsætter og vedtager gennemførelsesbestemmelser til forordningen om elektronisk registrering og indberetning af fiskerioplysninger og om teledetektionsmetoder (88) og forvisser sig om, at betingelserne for anvendelse af dette redskab så vidt muligt sikrer det mod svig og gør det lettere for de nationale systemer at samarbejde b) omdefinerer formatet af de rapporter, medlemsstaterne skal fremsende, for at lette analysen heraf og gøre kontrollen mere effektiv c) regelmæssigt benytter sig af sin adgang til kopier af edb-registre med relevante oplysninger, og at den har umiddelbar adgang hertil uden forudgående anmodning d) harmoniserer medlemsstaternes tilpasningskoefficienter for mængden »udtrykt i levende vægt« e) forvisser sig om, at de data, Eurostat har modtaget, stemmer overens med de data, GD FISH har modtaget.

Inspektionssystemernes effektivitet

129. Effektiviteten og overensstemmelsen af de kontroller og inspektioner, medlemsstaterne gennemfører, og en forbedring af Kommissionens kendskab hertil og evaluering heraf kræver, at medlemsstaterne, hvis de endnu ikke har gjort det: a) definerer de betingelser, inspektionerne mindst skal opfylde, og de elementære kontroller, der skal foretages ved en inspektion b) sikrer rimelig adgang til alle nyttige oplysninger med henblik på planlægning og målretning af kontrollerne c) fastsætter en kontrolstrategi baseret på en risikoanalyse d) evaluerer deres kontrolaktiviteter ved hjælp af relevante mål e) garanterer kvaliteten af inspektionsarbejdet ved at overvåge kontrollerne f) registrerer deres samlede inspektionsarbejde i centrale databaser.

130. På den anden side bør Kommissionen: a) foreslå, at Rådet i forordningerne indfører alle de anbefalinger, der er fremsat i det foregående punkt, som elementer, der er altafgørende for effektive bestemmelser b) kræve, at medlemsstaterne udarbejder handlingsplaner for hver enkelt af de væsentlige svagheder, der er konstateret.

Anvendelse af afskrækkende sanktioner

131. For at sikre, at sanktionerne er afskrækkende, bør medlemsstaterne minde de kompetente myndigheder om, at de, inden de fastsætter en sanktion, efter fællesskabsbestemmelserne både skal tage hensyn til, at straffen skal være afskrækkende for at undgå, at den erhvervsdrivende kan drage økonomisk fordel af overtrædelsen, og til, hvor alvorlig en skade der er forvoldt på den fælles ressource.

132. For at undgå at overtrædere tager til medlemsstater, hvor overtrædelserne straffes mindre hårdt, er det ønskeligt, at Rådet opfordrer medlemsstaterne til at tilnærme deres sanktioner til hinanden, navnlig ved at offentliggøre et katalog over foranstaltninger, som medlemsstaterne skal anvende i forbindelse med de alvorligste overtrædelser, som fastsat i forordningen (89).

133. For at styrke Kommissionens evne til at lægge pres på medlemsstaterne er det ønskeligt, at fællesskabslovgiver sikrer sig, at de forvaltningsforanstaltninger, som vedtages, kan kontrolleres, undersøger mulighederne for at styrke Kommissionens inspektørers beføjelser og for at udvide EF-fiskerikontrolagenturets mandat til at foretage fiskerikontrol og endelig indfører sanktionsredskaber med større effekt, f.eks. muligheden for at afbryde udbetalingen af fællesskabsstøtte på fiskeriområdet, når en medlemsstat ikke overholder sine kontrolforpligtelser.

Reduktion af overkapacitet og tilpassede ledsageforanstaltninger

134. Medlemsstaternes og Kommissionens indsats for at nedsætte trykket fra overfiskeri kan styrkes ved, at der fastsættes ambitiøse mål om reduktion af kapaciteter, og ved vedtagelse af socioøkonomiske foranstaltninger til fordel for den del af befolkningen, der lever af fiskerierhvervet.

135. Udformningen af egnede foranstaltninger kræver et godt kendskab til de socioøkonomiske forhold i fiskerierhvervet og effekten af beslutninger om fangstbegrænsning, og det er nødvendigt, at Kommissionen udvikler sine informations- og analyseredskaber på dette område.

136. Ud over de anbefalede tekniske forbedringer af kontrol-, inspektions- og sanktionssystemerne er det nødvendigt for, at den fælles fiskeripolitik kan lykkes og fiskeriaktiviteten bibeholdes, at alle involverede parter bliver bevidste om problemerne, og at der ydes tilpasset finansiel støtte, der kan lette udviklingen af supplerende eller alternative indkomstkilder i stedet for fiskeri.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 25. oktober 2007. På Revisionsrettens vegne Hubert WEBER Formand

(1) Danmark, Det Forenede Kongerige (England og Wales), Frankrig, Italien, Nederlandene og Spanien.

(2) Kilde: Eurostat: »Fakta og nøgletal om den fælles fiskeripolitik«, udgave 2006.

(3) I henhold til international ret har kyststaterne suveræne rettigheder over alle naturressourcer i deres »eksklusive økonomiske zone« (EØZ), dvs. i alle de farvande, der ligger inden for en afstand af 200 sømil fra deres kyster. I Middelhavet findes der dog ingen EØZ, og kun territorialfarvandene, dvs. en zone på 12 sømil fra kysten er under national suverænitet. På fællesskabsniveau er forvaltningen af fiskeressourcerne i hver enkelt medlemsstats territorialfarvande eller EØZ udelukkende Den Europæiske Unions ansvar. Uden for disse farvande forvaltes ressourcerne gennem internationale aftaler.

(4) Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20.12.2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, artikel 2, stk. 1 (EFT L 358 af 31.12.2002, s. 59).

(5) Rådets forordning (EØF) nr. 170/83 af 25.1.1983 om en fællesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, artikel 1 (EFT L 24 af 27.1.1983, s. 1).

(6) Grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid (KOM(2001) 135 endelig af 20.3.2001).

(7) I 2005 blev 76 % af de 5,6 millioner tons fisk, der blev fanget af EF-flåden i alle egne af verden, fanget i det nordøstlige Atlanterhav.

Kilde: Eurostat, statistiques en bref 10/2007 af 15.1.2007.

(8) Kommissionen, Memo/06/268 af 5.7.2006.

(9) Videnskabelige udtalelser fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES), som Kommissionen forelægger for Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF), der består af nationale eksperter, repræsentanter for fiskerisektoren og andre involverede, f.eks. ngo'er, der beskæftiger sig med miljøbeskyttelse.

(10) Den enkelte medlemsstat kontrollerer de aktiviteter, der udøves på dens område eller i farvande under dens højhedsområde eller jurisdiktion.

(11) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 23, stk. 1.

(12) Alle tal vedrørende bevillingerne er 2007-betalingsbevillinger.

(13) Forordning (EF) nr. 2371/2002.

(14) Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12.10.1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (EFT L 261 af 20.10.1993, s. 1).

(15) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2807/83 af 22.9.1983 om nærmere bestemmelser for registrering af oplysninger om medlemsstaternes fangster (EFT L 276 af 10.10.1983, s. 1).

(16) Rådets forordning (EF) nr. 27/2005 af 22.12.2004 om fastsættelse for 2005 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger (EUT L 12 af 14.1.2005, s. 1).

(17) Rådets forordning (EF) nr. 423/2004 af 26.2.2004 om foranstaltninger til genopretning af torskebestande.

Rådets forordning (EF) nr. 811/2004 af 21.4.2004 om foranstaltninger til genopretning af den nordlige kulmulebestand.

Rådets forordning (EF) nr. 2166/2005 af 20.12.2005 om foranstaltninger til genopretning af bestandene af sydlig kulmule og jomfruhummer i Det Cantabriske Hav og ud for den vestlige del af Den Iberiske Halvø.

Rådets forordning (EF) nr. 388/2006 af 23.2.2006 om en flerårig plan for bæredygtig udnyttelse af tungebestanden i Biscayabugten.

(18) Kilderne til sådanne standarder var: generelle kriterier for forskellige organisationer, der foretager inspektion (ISO/IEC 17 020:1998), COSO Enterprise Risk Management integrated framework (2004), en undersøgelse af forvaltningen af fiskeressourcer fra Riksrevisjonen i Norge, Udtalelse fra Revisionsretten om indførelse af »én enkelt revisionsmodel« (EUT C 107 af 30.4.2004, s. 1), KOM(2003) 130 endelig: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet — Vejen til en ensartet og effektiv gennemførelse af den fælles fiskeripolitik, Kommissionens standarder for intern kontrol: standard 11: »Risikoanalyse og -styring«, standard 17: »Overvågning«, standard 7: »Målfastsættelse«, standard 10: »Resultatkontrol« og standard 9: »Den årlige forvaltningsplan«.

(19) Fangsttal for 2003 og tal vedrørende landinger for 2002 offentliggjort af Eurostat.

(20) Logbogen er det dokument, hvori fartøjsføreren dagligt for hver fiskeart skal anføre et overslag over den fangede mængde, som opbevares om bord, samt dato og sted for disse fangster; en kopi skal sendes til myndighederne i den medlemsstat, under hvis flag fartøjet sejler, jf. forordning (EØF) nr. 2807/83, bilag IV, punkt 4.

(21) Landingsopgørelsen er det dokument, hvori fartøjsføreren for hver fiskeart angiver de præcise landede mængder. En kopi skal sendes til myndighederne i den medlemsstat, under hvis flag fartøjet sejler, og en anden kopi til myndighederne i den medlemsstat, hvor landingen finder sted, hvis det ikke er samme medlemsstat, jf. forordning (EØF) nr. 2807/83, bilag IV, punkt 4.

(22) Salgsnotaen er det dokument, som auktionerne eller den første køber udsteder, og hvor vægt og geografisk oprindelse er angivet for hver art. Salgsnotaen skal indgives til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område den første markedsføring foretages, jf. forordning (EØF) nr. 2847/93, artikel 9.

(23) Forordning (EØF) nr. 2807/83, bilag IV, punkt 4.2.

(24) Denne afvigelse når op på 48,7 % for landinger af torsk i Polen; kilde: GD FISH: Evaluation Report Catch Registration Baltic Sea 2005 to 2006.

(25) Ved en fangst på præcis 1 000 kg overskrider en angivelse på 800 kg i logbogen ikke margenen på 20 % i tilfælde af landingskontrol. Hvis der ikke foretages landingskontrol, vil en angivelse på 640 kg i landingsopgørelsen medføre, at der fremstår en difference på 20 % i forhold til logbogen, og afvigelsen mellem de to opgørelser vil, hvis den opdages, ikke kunne straffes, selv om der i alt er anmeldt 36 % for lidt.

(26) Rådets forordning (EF) nr. 1966/2006 af 21.12.2006 om elektronisk registrering og indberetning af fiskerioplysninger og om teledetektionsmetoder (EUT L 409 af 30.12.2006, s. 1).

(27) Auktionen er i dette tilfælde ikke et fysisk sted, men blot et fuldautomatisk system, hvor salgsorganet fremsender oplysninger om de fangster, der stadig befinder sig på havet, til købere, der byder på afstand uden at besigtige varerne.

(28) Fiskerne har forbud mod at lande fisk, der ikke opfylder kravene til en minimumsstørrelse, eller som er af en fiskeart, som de ikke har tilladelse til at fange (udtømt kvote, ingen licens for fiskearten osv.).

(29) Fiskerne kan foretrække ikke at beholde arter af lav værdi om bord, der kræver forarbejdning, og som fylder lastrummene, eller — for arter, der er underlagt kvoter — de fisk, der på grund af deres størrelse er mindre værd.

(30) Discards in the world’s marine fisheries An update, FAO, 2005.

(31) Med hensyn til antal udgør fartøjer på under 10 m 67 % af flåden, og de udgør henholdsvis 11 % og 3 % af kapaciteten udtrykt i kW og BT.

(32) I Frankrig udgjorde dybfrosne varer ifølge data fra INSEE 40 % af de landede mængder i 2005. I Spanien drejede det sig ifølge undergeneraldirektoratet for markedsføring i ministeriet for landbrug, fiskeri og fødevarer om 298 000 tons i 2005.

(33) Det system, fartøjerne anvender til med regelmæssige mellemrum at sende deres positioner til kontrolmyndighederne.

(34) Til dels som følge af forsinkelser i registreringen og til dels som følge af, at de nationale inspektører havde opdaget uanmeldte landinger.

(35) Forordning (EØF) nr. 2847/93, artikel 19.

(36) Kun salg fra auktioner tages i betragtning, selv om en meget stor del af fangsterne (over 20 % af de landede mængder) ikke sælges på auktion.

(37) Dataene fra auktioner indbefatter salg af varer, der er landet i en anden medlemsstat, og som derfor bør indberettes til Kommissionen af denne medlemsstat og ikke af Frankrig.

(38) Navnlig at der er afvigelser mellem mængderne angivet i landingsopgørelserne og/eller salgsnotaerne og mængderne angivet i logbøgerne, der overstiger den tolerancemargen, der er fastsat i forordningen.

(39) I henhold til forordning (EØF) nr. 2847/93 skal der indgives logbog og landingsopgørelse både til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor landingen finder sted, og til myndighederne i flagstaten, men salgsnotaen skal kun indgives til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område den første markedsføring foretages.

(40) Landingsopgørelser og salgsnotaer.

(41) Inden indførelsen af fællesskabsordningen med TAC og kvoter.

(42) 100 kg frisk, renset torsk vil svare til en kvoteudnyttelse på 124 kg, hvis fisken landes i Frankrig, og til 111 kg, hvis den landes i Litauen.

100 kg frisk havtaske renset/uden hoved vil svare til en kvoteudnyttelse på 250 kg i Sverige og til 325 kg i Tyskland.

(43) 262,9 mod 431,9 tusinde tons, eller en afvigelse på 169,0 tusinde tons.

(44) To af fartøjerne var ikke udstyret med FOS, og der var ikke modtaget noget signal fra de fem andre på den dato, landingen fandt sted (i et tilfælde havde fartøjet ikke udsendt signaler i mere end tre år inden den anførte landingsdato, og i et andet tilfælde i over to år).

(45) Forordning (EØF) nr. 2847/93, artikel 19, stk. 5.

(46) Forordning (EF) nr. 2846/98, artikel 1, nr. 13), litra c).

(47) I Compliance Scoreboard 2005 (resultatliste), s. 12, skriver Kommissionen, at de data, medlemsstaterne har fremsendt til Kommissionen, bygger på fartøjsejernes eller deres agenters angivelser af fangster og landinger. Kommissionen er af den opfattelse, at disse data muligvis ikke altid afspejler virkeligheden. Det er allerede gentagne gange blevet understreget i videnskabelige rapporter, at forkerte eller underdrevne angivelser af fangster eller landinger kan gøre de meget vigtige vurderinger af bestandene forkerte, og denne mistanke støttes af de bemærkninger, Kommissionens inspektører har fremsat i en årrække. http://ec.europa.eu/fisheries/cfp/control_enforcement/scoreboard/archives/scoreboard2005/management_en.htm

(48) Forordning (EØF) nr. 2847/93, artikel 21, stk. 3.

(49) I 2005 kunne de italienske myndigheder således angive fangst af almindelig tun, der er underlagt en kvote, i en rubrik for fiskearter, der ikke er underlagt en kvote.

(50) Rådets forordning (EØF) nr. 1382/91 af 21.5.1991 om fremsendelse af data vedrørende landinger af fiskerivarer i medlemsstaterne (EFT L 133 af 28.5.1991, s. 1).

(51) Rådets forordning (EF) nr. 2846/98 af 17.12.1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (EFT L 358 af 31.12.1998, s. 5).

(52) 229 i 2005.

(53) Det er f.eks. undertiden muligt at føre visse kvoter ind under fangster i en anden zone i en vis periode af et år og i et vist omfang, eller bifangster af visse arter kan for bestemte kvoters vedkommende til dels integreres i de autoriserede mængder for målarten.

(54) En væsentlig overskridelse: over 5 % af kvoten og/eller 10 % af TAC og/eller over 100 tons. Efter overskridelserne er blevet konstateret, har samtlige 26 overskridelser givet anledning til en nedsættelse af den tilsvarende kvote for 2006, jf. forordning (EF) nr. 742/2006.

(55) Forordning (EØF) nr. 2847/93, artikel 21, stk. 3, og forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 26, stk. 4.

(56) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 23.

(57) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 26, stk. 1.

(58) I medfør af artikel 35 i forordning (EØF) nr. 2847/93. Den seneste er: Beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om overvågningen af medlemsstaternes gennemførelse af den fælles fiskeripolitik 2003-2005 (KOM(2007) 167 endelig af 10.4.2007).

(59) Jf. punkt 15.

(60) Kommissionens tjenester foreslog en harmonisering af inspektionsrapporterne i 1999, men det er ikke blevet til noget.

(61) F.eks. for en landingsinspektion: tilstedeværelse af en inspektør fra landingen begynder, og til den ender, vejning af en tilstrækkelig stikprøve af lasten. For en havinspektion: kontrol af, at angivelserne i logbogen stemmer overens med lasten.

(62) F.eks. type fiskeri, flådens størrelse og sammensætning, kysternes længde og art, farvandsoverflade under juridisk kompetence, handelspraksis osv.

(63) Fiskeritilladelse, fiskerirettigheder, oversigt over fangster, oversigt over inspektioner, oversigt over sanktioner, omsætning, oversigt over FOS-bevægelser osv.

(64) I Spanien er en bestemt regions indre farvande det område, der går fra kysten og ud til en tænkt lige linje (»Lineas de Base Recta«), der forbinder de to kystpunkter, der ligger længst fra hinanden i denne region.

(65) I Frankrig måler man den relative forekomst af overtrædelser (forholdet: antal konstaterede overtrædelser/antal inspektioner); den relative forekomst, som myndighederne offentliggjorde, er 6,6 %, og den, der blev beregnet på grundlag af de data, revisorerne fik, er 12,4 %.

(66) Samlet antal inspektioner til lands eller til søs, samlet antal timer brugt på inspektion osv.

(67) Rådets forordning (EF) nr. 768/2005 af 26.4.2005 om oprettelse af et EF-fiskerikontrolagentur og om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (EUT L 128 af 21.5.2005, s. 1).

(68) Der er faktisk tale om nationale inspektører udpeget af medlemsstaterne til at deltage i inspektioner inden for rammerne af de aktioner, som agenturet koordinerer.

(69) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 25.

(70) For 202 overtrædelser, der blev konstateret ved landingsinspektion ved kontrol om bord, blev der givet 167 mundtlige advarsler, 14 skriftlige advarsler, 20 sager overgik til de juridiske myndigheder, og en sag henstod uafgjort.

(71) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 25, stk. 4.

(72) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet — Rapporter fra medlemsstaterne om adfærd, der var en alvorlig overtrædelse af reglerne for den fælles fiskeripolitik i 2004, KOM(2006) 387 endelig af 14.7.2006. Se også tredje udgave af the Common Fishery Policy Compliance Scoreboard (s. 40).

(73) Kommissionen har vurderet, at dens inspektionsenhed måtte bruge 15 % af sine ressourcer i 2005 på tvisten med Frankrig.

(74) Jf. traktatens artikel 226.

(75) Jf. traktatens artikel 228.

(76) Sag C-304/02, Kommissionen/Frankrig, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 228 EF; idømmelse af betaling af et fast beløb på 20 millioner euro og en tvangsbøde på 57,8 millioner euro for hver periode på seks måneder (dom afsagt den 12.7.2005). Det endte med, at Frankrig betalte det faste beløb og en tvangsbøde.

(77) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 26, stk. 3.

(78) Dvs. andre end dem, der vedrører det senest afsluttede år, for hvilket der findes en forvaltningsmekanisme, der på visse betingelser gør det muligt at fordele overskridelsen vedrørende et år på kvoter for det følgende år.

(79) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 23, stk. 4.

(80) Kommissionens forordning (EF) nr. 147/2007 af 15.2.2007 om justering af visse fiskekvoter fra 2007 til 2012 i henhold til artikel 23, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik.

(81) Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17.12.1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, artikel 18 (EFT L 337 af 30.12.1999, s. 10).

(82) Grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid (KOM(2001) 135 endelig, del 3.3).

(83) Fiskeriindsatsen er produktet af kapaciteten og varigheden af fiskeriet.

(84) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om bedre fiskerikapacitets- og fiskeriindsatsindikatorer inden for den fælles fiskeripolitik (KOM(2007) 39 endelig af 5.2.2007).

(85) Mht. motorkraft gør den elektronisk styrede nedtuning det svært at kontrollere, at de anførte tal er korrekte. Mht. tonnage er måleenheden blevet harmoniseret for så kort tid siden, at det ikke er muligt at foretage pålidelige sammenholdelser med historiske data.

(86) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 14.

(87) Den videnskabelige, tekniske og økonomiske komité for fiskeri (STECF) understreger: »Not only are the reported reductions rather trivial, compared to the existing imbalance between fishing opportunities and fleet capacity, to achieve such a balance, there is a need to reduce the EU fleet’s capacity (ability) to catch fish, and not simply its physical capacity.«, bilag til årsrapporten fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om medlemsstaternes bestræbelser i 2005 på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem fiskerikapacitet og fiskerimuligheder (KOM(2006) 872 endelig af 9.1.2007).

(88) Rådets forordning (EF) nr. 1966/2006.

(89) Forordning (EF) nr. 2371/2002, artikel 25, stk. 4.

BILAG FORENKLET OVERSIGT OVER INDSAMLINGEN OG OPFØLGNINGEN AF FANGSTDATA