KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 10.12.1996 
KOM(%) 649 endelig udg. 
UDKAST 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
OM ANVENDELSEN AF KONKURRENCEREGLERNE 
PÅ AFTALER OM NETADGANG I TELESEKTOREN 
Rammebestemmelser, relevante markeder og principper 

Kommissionens meddelelse vedrørende udkast til meddelelse om anvendelsen af 
konkurrencereglerne på aftaler om netadgang i telesektoren 
Kommissionen har godkendt et udkast til meddelelse om anvendelsen af konkurrence­
reglerne på aftaler om netadgang i telesektoren. 
Kommissionen agter at vedtage meddelelsen, men først efter at have hørt alle interes­
serede parter. 
Kommissionen opfordrer i den forbindelse alle interesserede parter til at fremsætte 
eventuelle bemærkninger til efterfølgende udkast til meddelelse. 
Bemærkningerne skal være Kommissionen i hænde senest to måneder efter offentlig­
gørelsen af denne meddelelse. Bemærkningerne bedes tilsendt Kommissionen pr. fax (nr. 
+ 32 2 296 98 19) eller pr. brev til følgende adresse: 
Europa-Kommissionen 
Generaldirektorat Konkurrence (GD IV) 
Direktorat C 
Kontor 3/48 
150 Avenue de Cortenberg/Kortenberglaan 150 
B-1049 Bruxelles 
e-post: access.notice@dg4.céc.be 
A*-
UDKAST 
FORORD 
I telesektoren spiller aftaler om netadgang en central rolle, når markedsdeltagerne skal 
kunne udnytte fordelene ved liberaliseringen. 
Formålet med denne meddelelse er: 
• at fremlægge de adgangsprincipper, der stammer fra EU's konkurrence­
lovgivning og fremgår af en lang række kommissionsbeslutninger, og 
dermed skabe større sikkerhed på markedet og mere stabile vilkår for 
investeringer og erhvervsinitiativer i tele- og multimediesektorerne 
• at definere og præcisere forholdet mellem konkurrencelovgivning og 
sektorspecifik lovgivning inden for rammerne af artikel 100 A især 
forholdet mellem konkurrencereglerne og reglerne for tilrådighedssti Helse 
af åbne net (ONP)) 
• at forklare, hvordan konkurrencereglerne anvendes konsekvent på tværs af 
de konvergerende sektorer, der er involveret i tilrådighedsstillelse af nye 
multimedietjenester, herunder især på dermed forbundne spørgsmål 
vedrørende netadgang og gateway-faciliteter. 
Dette udkast til meddelelse offentliggøres nu udelukkende med henblik på offentlig 
høring. Den endelige udgave af meddelelsen vil først blive vedtaget, når ONP-
samtrafikdirektivet er blevet endeligt vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet. Det vil 
sikre, at ONP-samtrafikbestemmelserne og anvendelsen af konkurrencereglerne som 
fastsat i dette udkast til meddelelse hænger fuldt og helt sammen, og at det er den 
endelige udgave af ONP-samtrafikdirektivet, der anvendes, således at der kan skabes 
vished på markedet, før liberaliseringsfristen udløber den 1. januar 1998. 
41 
UDKAST 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
INDLEDNING 1 
Del I: Rammebestemmelser 4 
1. Konkurrenceregler og sektorspecifik regulering 4 
2. Kommissionens foranstaltninger i forbindelse med adgangsaftaler . 8 
3. Klager 8 
3.1 Anvendelse af nationale procedurer og ONP-procedurer ... 9 
3.2 Sikring af klagers rettigheder 10 
3.3 Foreløbige forholdsregler 10 
4. Undersøgelse på eget initiativ og sektorundersøgelser 11 
5. Bøder 11 
Del II: Relevante markeder 12 
1. Relevant produktmarked 12 
1.1. Tjenestemarkedet 13 
1.2. Adgang til faciliteter 13 
2. Det relevante geografiske marked 14 
Del III: Principper 15 
1. Dominans (artikel 86) 16 
1.1 Tjenestemarkeder 17 
1.2 Adgang til faciliteter 17 
1.3 Fælles dominans 19 
2. Misbrug af en dominerende stilling 20 
2.1 Tredjemand nægtes adgang til væsentlige faciliteter og der 
fastsættes ugunstige vilkår 20 
2.2 Andre former for misbrug 25 
2.3 Misbrug af kollektiv dominans 28 
3. Adgangsaftaler (artikel 85) 29 
4. Påvirkning af handelen mellem medlemsstater 31 
Konklusioner 32 
A <-
UDKAST 
INDLEDNING 
1. Tidsplanen for fuld liberalisering i telesektoren er nu fastlagt, og medlemsstaterne 
skal inden 1. januar 1998 fjerne de sidste hindringer for, at forbrugerne kan få 
tilbudt teletjenester på konkurrenceprægede markeder1. Som et resultat af denne 
liberalisering vil der opstå en række beslægtede produkter og tjenester samt et 
behov for at få adgang til de faciliteter, der er nødvendige for, at disse tjenester 
kan stilles til rådighed. I denne sektor er forbindelsen til det offentligt koblede 
telenet et typisk eksempel på en sådan adgang. Kommissionen har meddelt, at den 
vil fastlægge behandlingen af aftaler om netadgang efter konkurrencereglerne2. I 
denne meddelelse behandles således spørgsmålet om, hvordan konkurrencereglerne 
og -procedurerne anvendes på aftaler om netadgang inden for rammerne af 
harmoniserede EU-bestemmelser og nationale bestemmelser i telesektoren. 
2. Den lovgivningsmæssige ramme for liberaliseringen af telekommunikationen består 
af liberaliseringsdirektiverne, der er vedtaget i henhold til EF-traktatens artikel 90, 
og rammebestemmelserne for tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP). Sidstnævnte 
fastsætter harmoniserede regler for adgangen til og samtrafik med telenettene og 
teleselskabernes taletelefonitjenester. Den juridiske ramme, som liberaliserings- og 
harmoniseringsbestemmelserne skaber, danner baggrund for alle foranstaltninger, 
som Kommissionen træffer ved anvendelsen af konkurrencereglerne. Både 
liberaliseringslovgivningen3 og harmoniseringslovgivningen4 skal sikre, at man når 
I henhold til direktiv 96/19/EF og 96/2/EF kan visse medlemsstater anmode om at blive undtaget 
fra at opfylde bestemmelserne om fuld liberalisering i bestemte begrænsede perioder. Se 
Kommissionens beslutning af 27. november 1996 om Irlands anmodning om yderligere 
gennemførelsesfrister, hvad angår gennemførelsen af Kommissionens direktiv 90/388/EØF og 
96/2/EF med hensyn til fuld liberalisering af markedet for teletjenester. Denne meddelelse berører 
ikke sådanne undtagelser, og Kommissionen vil tage hensyn til undtagelserne, når den anvender 
konkurrencereglerne på adgangsaftaler som beskrevet i denne meddelelse. 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet, høringen om grønbogen om liberali­
sering af teleinfrastruktur og kabel-tv-net, KOM(95) 158 endelig udg. af 3. maj 1995. 
Kommissionens direktiv 88/301/EØF om konkurrence på teleterminalmarkederne, EFT L 131 af 
27. maj 1988, s. 73. 
Kommissionens direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester, EFT L 192 
af 24. juli 1990, s. 10. 
Kommissionens direktiv 94/46/EF om ændring af direktiv 88/301/EØF og 90/388/EØF for så vidt 
angår satellitkommunikation, EFT L 268 af 19. oktober 1994, s. 15. 
Kommissionens direktiv 95/51 /EF, om ændring af direktiv 90/388/EØF med hensyn til afskaffelse 
af begrænsninger i brugen af kabel-tv-net til levering af allerede liberaliserede teletjenester, 
EFT L 256 af 26. oktober 1995, s. 49. 
Kommissionens direktiv 96/2/EF om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og 
personkommunikation, EFT L 20 af 26. januar 1996, s. 59. 
Kommissionens direktiv 96/19/EF om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår 
gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester, EFT L 74 af 22. marts 1996, 
s. 13. 
Samtrafikaftaler er den mest markante form for adgangsaftaler i telesektoren. ONP-reglerne udgør 
grundlaget for samtrafikaftaler, og anvendelsen af konkurrencereglerne skal ses på denne baggrund: 
Rådets direktiv 90/387/EØF om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse 
af tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP) (Open Network Provision - tilrådighedsstillelse af åbne 
1 
/{£ 
UDKAST 
de mål, der fastsættes for EU i EF-traktatens artikel 3, herunder specielt 
"gennemførelse af en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for det indre 
marked ikke fordrejes" og "oprettelse af et indre marked ved fjernelse af 
hindringerne for den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og 
kapital mellem medlemsstaterne". 
3. Kommissionen har offentliggjort retningslinjer for anvendelse af EU's 
konkurrenceregler på telekommunikationssektoren (EFT C 233 af 6.9.1991, s. 2). 
Denne meddelelse bygger på disse retningslinjer, som ikke direkte behandler 
adgangsspørgsmål. 
4. Liberaliserings- og harmoniseringslovgivningen giver inden for telesektoren EU-
virksomheder mulighed for på forenklet vis at give sig i kast med nye aktiviteter 
på nye markeder. Dermed får EU-brugerne mulighed for at drage fordel af øget 
konkurrence. Disse fordele må ikke sættes over styr ved en konkurrence­
begrænsende adfærd eller ved misbrug fra virksomhedernes side. EU's konkur­
renceregler spiler derfor en afgørende rolle, når denne udvikling skal sikres 
gennemført. Nye markedsdeltagere skal i de indledende faser sikres ret til at få 
adgang til de etablerede teleselskabers net. Mange forskellige myndigheder på 
regionalt, nationalt og EU-plan spiller en vigtig rolle ved reguleringen af denne 
sektor. Hvis konkurrenceprocessen skal fungere godt på det indre marked, må det 
sikres, at koordineringen mellem disse institutioner fungerer effektivt. 
5. Del I i meddelelsen afstikker den juridiske ramme og beskriver nærmere, hvordan 
Kommissionen vil undgå dobbeltprocedurer og samtidig sikre selskabernes og 
brugernes rettigheder i henhold til konkurrencereglerne. I den forbindelse forsøger 
Kommissionen at fremme den decentrale anvendelse af konkurrencereglerne ved 
at opmuntre nationale domstole og nationale myndigheder til at gøre brug heraf. 
Formålet hermed er at skabe de nødvendige retsmidler på nationalt plan, så 
sagerne kan afhjælpes dér, medmindre en bestemt sag er af særlig EU-interesse. 
I telesektoren tager specifikke procedurer i ONP-rammebestemmelserne ligeledes 
sigte på at løse adgangsproblemer på et decentraliseret, nationalt plan med 
mulighed for mægling på EU-plan. Del II beskriver Kommissionens tilgang til en 
markedsafgrænsning inden for denne sektor. Del III indeholder nærmere 
oplysninger om de principper, Kommissionen vil følge ved anvendelsen af 
konkurrencereglerne, og skal således på grundlag af en forklaring af de 
net), EFT L 192 af 24. juli 1990, s. 1. 
Rådets direktiv 92/44/EØF om etablering af ONP-vilkår for faste kredsløb, EFT L 165 af 19. juni 
1992, s. 27. 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten, 
EFT L 321 af 30. december 1995, s. 6. 
Fælles holdning vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samtrafik på teleområdet 
med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-
principperne, EFT C 220 af 29. juli 1996, s. 13. 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 90/387/EØF og 
92/44/EØF medhenblik på tilpasningtil konkurrenceforhold på telekommunikationsområdet, KOM 
(95) 543 endelig udgave af 14.11.1995. 
UDKAST 
konkurrenceretlige krav hjælpe markedsdeltagerne i telesektoren med at udforme 
deres aftaler om netadgang. 
Meddelelsen bygger på Kommissionens erfaringer i flere forskellige sager5 og 
bestemte undersøgelser, som Kommissionen har ladet foretage på området6. 
Denne meddelelse begrænser på ingen måde de rettigheder, som EU-lovgivningen 
giver enkeltpersoner eller virksomheder, og indskrænker på ingen måde eventuelle 
fortolkninger af EU's konkurrenceret, som Retten af Første Instans eller EF-
Domstolen måtte foretage. 
Inden for telekommunikation primært Kommissionens beslutning af 18. oktober 1991, Eirpage. 
EFT L 306 af 7. november 1991, s. 22, og Kommissionens beslutning af 17. juli 1996, Atlas og 
Phoenix. EFT L 239 af 19. september 1996, s. 23 og 57. Der er tillige en række sager vedrørende 
adgangsspørgsmål under behandling. 
Competition aspects of interconnection agreements in the telecommunikactions sector, juni 1995. 
Competition aspects of access by service providers to the resources of telecommunications 
operators, december 1995. Se også Competition Aspects of Access Pricing, december 1995. 
UDKAST 
Del I: Rammebestemmelser 
1. Konkurrenceregler og sektorspecifik regulering 
Adgangsproblemer i ordets bredeste forstand (f.eks. lejede kredsløb, samtrafik med 
net, adgang til oplysninger vedrørende abonnenter på taletelefonitjenester) kan 
behandles på forskellige niveauer og på grundlag af mange forskellige 
bestemmelser af både national oprindelse og EU-oprindelse. En tjenesteudbyder, 
der har et adgangsproblem, f.eks. fordi et teleselskab uberettiget nægter at stille 
et lejet kredsløb, via hvilket ansøgeren skal levere tjenester til sine kunder, til 
rådighed for tjenesteudbyderen, eller ikke vil gøre dette på rimelige vilkår, kunne 
derfor overveje at gå flere veje for at finde et middel til at afhjælpe problemet. 
Generelt vil det i hvert faldt i den indledende fase være en fordel for skadelidte 
at søge sagen afhjulpet på nationalt plan. Ansøgeren har på nationalt plan to 
overordnede muligheder, nemlig 1) at gøre brug af særlige nationale lovbestemte 
procedurer, der nu er etableret i overensstemmelse med EU-retten og harmoniseret 
i henhold til ONP-reglerne (se fodnote 4), og 2) at lade sagen behandle i henhold 
til national lovgivning og/eller EU-lovgivning ved en national domstol eller 
national konkurrencemyndighed7. 
Klager, der indgives til Kommissionen i henhold til konkurrencereglerne i stedet 
for eller som supplement til klager, der indgives til nationale domstole, nationale 
konkurrencemyndigheder og/eller nationale tilsynsmyndigheder (også benævnt 
nationale myndighedsorganer) efter ONP-procedurer, vil blive behandlet efter den 
prioritering, de fortjener i lyset af problemets uopsættelighed, nyhed og 
transnationale karakter og under hensyntagen til ønsket om at undgå dobbelt­
behandling (se punkt. 13 ff). 
Efter direktivet om ONP-vilkår for faste kredsløb kan den forurettede bruger i første fase indbringe 
sagen for det nationale myndighedsorgan, dvs. de nationale tilsynsmyndigheder. Det kan give en 
række fordele. På teleområdet, hvor selskaber erfaringsmæssigt tøver med at vise sig som klagere 
over teleselskaber, som de er stærkt afhængige af både med hensyn til det specifikke 
konfliktområde og i meget bredere og mere vidtgående forstand, er procedurerne i ONP-direktivet 
en attraktiv løsning. ONP-procedurerne dækker desuden et bredere spektrum at adgangsproblemer 
end konkurrencereglerne. Endelig kan det være en fordel for brugerne, at de nationale admini­
strative procedurer er nære og kendte. Samtidig spiller sproget også en vigtig rolle. 
Hvis spørgsmålet ikke kan løses på nationalt plan, indledes efter ONP-procedurerne anden fase på 
EU-plan (forligsprocedure). 1 henhold til direktivet om ONP-vilkår for faste kredsløb skal der 
derefter opnås enighed mellem parterne inden for to måneder, med en eventuel forlængelse på en 
måned, hvis parterne er enige herom. 
Det bør bemærkes, at forslaget til ONP-samtrafikdirektiv i modsætning til direktivet om faste 
kredsløb kun indeholder en mæglingsprocedure for grænseoverskridende tvister, det vil sige 
samtrafiktvister, der involverer mere end én tilsynsmyndighed. Hvis de nationale tilsyns­
myndigheder, der behandler samtrafikspørgsmålet, ikke finder en løsning på problemet, kan en af 
dem underrette Kommissionen og igangsætte mæglingsproceduren (artikel 17 i forslaget til 
direktiv). 
4 
UDKAST 
9. Kommissionen anerkender, at nationale tilsynsorganer/myndighedsorganer8 har 
forskellige opgaver og arbejder inden for en anden juridisk ramme end 
Kommissionen. For det første arbejder de nationale tilsynsmyndigheder efter 
national lovgivning, selv om de ofte implementerer EU-lovgivning. For det andet 
fastsættes der i national lovgivning, som er baseret på telepolitiske overvejelser, 
mål, som ganske vist afviger fra, men alligevel er i overensstemmelse med målene 
med EU's konkurrenceregler. Kommissionen samarbejder i videst muligt omfang 
med de nationale tilsynsmyndigheder og opfordrer dem til i videst muligt omfang 
at samarbejde indbyrdes. I henhold til EU-lovgivningen er nationale myndigheder, 
herunder tilsynsmyndigheder og konkurrencemyndigheder, forpligtet til ikke at 
godkende en praksis eller en aftale, der er i strid med EU's konkurrenceregler. 
10. EU's konkurrenceregler er ikke tilstrækkelige til at løse de forskellige problemer 
i telesektoren. De nationale tilsynsmyndigheder dækker derfor et betydeligt større 
område og spiller en betydelig mere omfattende rolle i reguleringen af sektoren. 
Det bør desuden bemærkes, at de nationale myndighedsorganer skal være 
uafhængige9. 
11. Det er ligeledes vigtigt at bemærke, at ONP-bestemmelserne pålægger de nationale 
teleselskaber visse forpligtelser, som går ud over dem, de normalt pålægges i 
henhold til EF-traktatens artikel 86. De nationale tilsynsmyndigheder kan fastsætte 
stringente normer med hensyn til gennemsigtighed, leveringsforpligtelser og 
prisfastsættelsespraksis. Disse forpligtelser kan håndhæves af de nationale 
tilsynsmyndigheder, der også har kompetence til at træffe foranstaltninger til at 
sikre effektiv konkurrence10. 
12. Denne meddelelse er for enkelthedens skyld i de fleste henseender skrevet, som 
om der i henhold til loven blot er et enkelt teleselskab, der kontrollerer et enkelt 
nationalt offentligt koblet telenet i hver medlemsstat. Dette vil ikke nødvendigvis 
være tilfældet, idet der gradvis vil opstå nye telenet, der tilbyder en stadig bredere 
dækning. Disse alternative telenet kan i sidste ende blive store og omfattende nok 
til, at de helt eller delvis kan erstatte de eksisterende nationale net. Dette bør man 
holde sig for øje. 
13. Da Kommissionen har ansvaret for EU's konkurrencepolitik, skal Kommissionen 
tjene EU's almindelige interesser. De administrative ressourcer, som Kommis­
sionen kan anvende på sine opgaver, er naturligvis begrænsede og kan ikke bruges 
til at behandle alle de sager, den får forelagt. Kommissionen er derfor forpligtet 
Et nationalt myndighedsorgan/en national tilsynsmyndighed er en sektorspecifik national tele­
myndighed, som en medlemsstat har oprettet i forbindelse med det ændrede teletjenestedirektiv og 
ONP-bestemmelserne. 
Se artikel 7 i teletjenestedirektivet (Kommissionens direktiv 90/388/EØF, som anført ovenfor i 
fodnote 3) og Kommissionens meddelelse af 4. april 1995 til Europa-Parlamentet og Rådet om 
status over og gennemførelse af direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for tele­
tjenester, EFT C 275 af 20. oktober 1995, s. 9 ff. Se også EF-domstolens dom af 9. november 
1995 i sag nr. C-91/94, Thierry Tranchant mod Telephones Stores SARL, endnu ikke offentlig­
gjort. 
Forslag til ONP-samtrafikdirektiv, som anført i fodnote 4, artikel 9, stk. 3. 
UDKAST 
til generelt at træffe alle nødvendige organisatoriske foranstaltninger for at 
varetage sin opgave, herunder at foretage en prioritering11. 
14. Kommissionen har derfor anført, at den ved udøvelsen af sine beslutnings-
beføjelser vil give prioritet til de anmeldelser, klager eller sager rejst på eget 
initiativ, som er af særlig politisk, økonomisk eller juridisk betydning for EU12. 
For så vidt angår sager, der ikke er af en sådan karakter, vil anmeldelser normalt 
ikke blive afgjort ved en formel beslutning, men snarere ved et comfort letter 
(såfremt parterne er enige heri), medens klager i princippet bør afgøres af 
nationale domstole eller andre relevante myndigheder. Det bør i den forbindelse 
bemærkes, at konkurrencereglerne finder direkte anvendelse13, således at EU's 
konkurrencelovgivning kan håndhæves i de nationale domstole. Også i de tilfælde, 
hvor anden EU-ret er blevet respekteret, skal EU's konkurrenceret overholdes14. 
15. Andre nationale myndigheder, herunder primært nationale tilsynsmyndigheder, der 
handler inden for ONP-rammerne, har kompetence i forbindelse med visse aftaler 
om netadgang (der skal anmeldes til dem). Hvis en aftale anmeldes til en national 
tilsynsmyndighed, betyder det ikke, at det automatisk bliver unødvendigt at 
anmelde aftalen til Kommissionen. De nationale tilsynsmyndigheder skal sikre, at 
de foranstaltninger, de træffer, er i overensstemmelse med EU's konkurrenceret15, 
hvilket betyder, at de skal afstå fra at træffe foranstaltninger, som vil underminere 
den effektive beskyttelse af EF-retlige rettigheder i henhold til 
konkurrencereglerne16. De må derfor ikke godkende ordninger, der er i strid med 
konkurrencereglerne17. Hvis de nationale myndigheder i deres handlinger 
17 Rettens dom af 18. september 1992 i sag T-24/90, Automec mod Kommissionen, Sml. 1992, s. II-
2223, præmis 77, og Rettens dom af 24. januar 1995 i sag T-l 14/92, BEMIM mod Kommissionen, 
Sml. 1995, s. 11-147. 
Meddelelse om samarbejde mellem Kommissionen og de nationale domstole om anvendelse af 
traktatens artikel 85 og 86, EFT C 39 af 13.2.1993, s. 6, punkt 14. 
Meddelelse om samarbejdet mellem nationale konkurrencemyndigheder og Kommissionen, EFT 
C 262 af 10. september 1996, s. 5. 
Domstolens dom i sag 127/73, BRT mod SABAM, Sml. 1974, s. 51. 
Domstolens dom af 11. april 1989 i sag 66/86, Ahmed Saeed mod Silver Line Reiseburo, Sml. 
1989, s. 838. 
De må f.eks. ikke tilskynde til eller styrke en konkurrencebegrænsende adfærd: se dom i sag 
Ahmed Saeed mod Silver Line Reiseburo, jf. fodnote 14; Domstolens dom af 9. juni 1994 i sag 
C-l53/93, Forbundsrepublikken Tyskland mod Delta Schiffahrts- und Speditionsgesellschaft, Sml. 
1994, s. 1-2517; EF-Domstolens dom af 21. september 1988 i sag 267/86, Van Eycke mod 
aktieselskabet ASPA, Sml. 1988, s. 4769. 
EF-Domstolens dom af 16. november 1977 i sag 13/77, GB-Inno-BM mod ATAB, Sml. 1977, 
s. 2115, præmis 31: "dette viser, at skønt artikel 86 således retter sig mod virksomheder, følger 
det dog af traktaten, at medlemsstaterne ikke må indføre foranstaltninger, som kan ophæve den 
tilsigtede virkning af denne bestemmelse". 
Med hensyn til andre pligter gældende for nationale myndigheder se Domstolens dom af 22. juni 
1989 i sag 103/88, Fratelli Costanzo SpA mod Milano kommune, Sml. 1989, s. 1839. 
Se Ahmed Saeed-dommen (se fodnote 14): "Traktatens artikel 5 og 90 skal fortolkes således: 
at de forbyder de nationale myndigheder at tilskynde til indgåelse af prisaftaler, som er 
i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, efter omstændighederne med artikel 86, 
at de er til hinder for, at disse myndigheder godkender priser, som hidrører fra sådanne 
aftaler ...". 
UDKAST 
underminerer disse rettigheder, kan medlemsstaten være erstatningspligtig over for 
skadelidte18. Desuden har de nationale tilsynsmyndigheder i henhold til ONP-
direktiverne kompetence til at træffe foranstaltninger med henblik på sikring af en 
effektiv konkurrence19. 
16. Adgangsaftaler regulerer i princippet tilrådighedsstillelse af bestemte tjenester 
mellem selvstændige virksomheder og skaber ikke en autonom enhed, der adskiller 
sig fra de to aftaleparter. Adgangsaftaler ligger således normalt uden for 
fusionsforordningens anvendelsesområde20. 
17. I henhold til forordning nr. 172' kunne Kommissionen få forelagt et spørgsmål 
vedrørende adgangsaftaler, hvis en eller flere af de involverede parter anmelder 
en adgangsaftale22, hvis der klages over en konkurrencebegrænsende adgangsaftale 
eller over et dominerende selskabs adfærd i forbindelse med en adgangsaccept 
eller -nægtelse23, hvis Kommissionen på eget initiativ foretager en undersøgelse 
af en sådan accept eller nægtelse, eller hvis der foretages en undersøgelse af en 
erhvervssektor24. En klager kan desuden anmode Kommissionen om at træffe 
foreløbige forholdsregler under omstændigheder, der umiddelbart risikerer at 
medføre alvorlig uoprettelig skade for klageren eller offentligheden25. Det bør 
imidlertid bemærkes, at man i hastesager hurtigere kan opnå et påbud om at 
indstille overtrædelserne via nationale domstolsprocedurer end via Kommissionens 
procedurer26. 
18. På en række områder vil aftalerne både være underlagt konkurrencereglerne og 
sektorspecifikke bestemmelser på nationalt plan og EU-plan, først og fremmest 
bestemmelser vedrørende det indre marked. ONP-samtrafikdirektivet skal skabe 
et lovgivningsgrundlag for adgangsaftaler inden for telesektoren. Da ONP-reglerne 
er meget detaljerede, og da de kan gå ud over kravene i artikel 86, bør 
virksomheder i telesektoren være opmærksomme på, at de ikke er fritaget for at 
18 Domstolens dom af 19. november 1991 i forenede sag C-6/90 og C-9/90, Francovich mod Den 
Italienske Republik, Sml. 1991, s. 1-5357; Domstolens dom af 5. marts 1996 i forenede sager C-
46/93, Brasserie du Pêcheur SA mod Forbundsrepublikken Tyskland, og C-48/93, The Queen mod 
Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd m.fl., endnu ikke offentliggjort. 
F.eks. 18. betragtning i direktivet om faste kredsløb, som der henvises til i fodnote 4, samt artikel 
9, stk. 3 i udkastet til ONP-samtrafikdirektivet. 
Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og 
virksomhedsovertagelser, EFT nr. L 395 af 30.12.1989, s. 1. 
21 Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne 
i traktatens artikler 85 og 86, EFT nr. 13 af 21.2.1962, s. 204, som ændret. 
22 Artikel 2 og 4, stk. 1, i forordning nr. 17. 
23 Artikel 3 i forordning nr. 17. ' 
24 Artikel 3 og 12 i forordning nr. 17. 
25 EF-Domstolens kendelse af 17. januar 1980 i sag 792/79R, Camera Care mod Kommissionen, Sml. 
1980, s. 119. Se tillige Rettens dom af 24. januar 1992 i sag T-44/90, La Cinq mod 
Kommissionen, Sml. 1992, II-1 -
26 Se punkt 16 i meddelelsen om samarbejde mellem Kommissionen og de nationale domstole som 
anført i fodnote 12. 19 
20 
UDKAST 
overholde forpligtelserne på ONP-området, blot fordi de overholder EU's 
konkurrenceregler, og omvendt. 
,27 2. Kommissionens foranstaltninger i forbindelse med adgangsaftaler 
19. Da adgangsaftaler som helhed er af stor betydning, bør Kommissionen så klart 
som muligt præcisere de fælles rammebestemmelser, der gælder for indgåelsen af 
disse aftaler. Adgangsaftaler, der indeholder konkurrencebegrænsende bestem­
melser, falder ind under artikel 85. Aftaler, hvori der indgår dominerende 
selskaber eller monopoler, falder ind under artikel 86: problemer, der skyldes, at 
en eller flere af parterne indtager en dominerende position, vil normalt være af 
større betydning i forbindelse med en bestemt aftale end de problemer, der berører 
artikel 85. 
20. Ved anvendelse af konkurrencereglerne vil Kommissionen tage udgangspunkt i 
ONP-bestemmelserne, og de nationale tilsynsmyndigheder vil handle på dette 
grundlag. Hvis en aftale falder ind under artikel 85, stk. 1, skal den anmeldes til 
Kommissionen, hvis den skal nyde godt af en fritagelse i henhold til artikel 85, 
stk. 3.1 de tilfælde, hvor aftaler anmeldes, vil Kommissionen efter offentliggørelse 
i De Europæiske Fællesskabers Tidende og i overensstemmelse med nedenfor 
anførte principper træffe afgørelse om en eller flere anmeldelser i form af formelle 
beslutninger. Når retsprincipperne er fastlagt klart, vil Kommissionen behandle 
andre anmeldelser, hvori samme spørgsmål rejses, ved hjælp af et comfort letter. 
3. Klager28 
21. Fysiske eller juridiske personer med en berettiget interesse kan under visse 
omstændigheder indgive klage til Kommissionen, hvori Kommissionen anmodes 
om ved beslutning at kræve en overtrædelse af EF-traktatens artikel 85 eller 86 
bragt til ophør. En klager kan tillige anmode Kommissionen om at træffe 
foreløbige forholdsregler i situationer, hvor der er umiddelbar risiko for en alvorlig 
uoprettelig skade29. En potentiel klager har andre muligheder, der er lige så eller 
endda mere effektive, som f.eks. søgsmål ved en national domstol. Det bør i den 
forbindelse bemærkes, at søgsmål ved nationale domstole kan indebære betydelige 
fordele for enkeltpersoner og selskaber, herunder især30 
at nationale domstole kan behandle og tilkende skadeserstatning for over­
trædelser af konkurrencereglerne 
at nationale domstole som regel kan træffe foreløbige forholdsregler og 
bringe overtrædelser til ophør hurtigere, end Kommissionen kan 
at det ved en national domstol er muligt at kombinere et søgsmål anlagt 
efter EU-retten med et søgsmål anlagt efter national ret 
27 Artikel 2 eller 4, stk. 1, i forordning nr. 17. 
28 Artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17. 
29 Camera Care og La Cinq, se fodnote 25. 
30 Meddelelse om samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole som anført i fodnote 
12, punkt 16. 
UDKAST 
at en sagsøger, der har fået medhold, kan tilkendes en dækning af sine 
udgifter ved en national domstol. 
Desuden kan de specifikke nationale tilsynsprincipper som harmoniseret i henhold 
til ONP-principperne give adgang til at indgive klage på både nationalt plan og 
om nødvendigt på EU-plan. 
3.1 Anvendelse af nationale procedurer og ONP-procedurer 
22. Som anført ovenfor31 vil Kommissionen tage højde for fællesskabsinteressen i hver 
enkelt tilfælde, der forelægges den. Ved vurderingen af fællesskabsinteressen 
undersøger Kommissionen: 
"... den påståede overtrædelses betydning for det fælles markedsfunktion, 
sandsynligheden for at kunne godtgøre dens eksistens og rækkevidden af 
de nødvendige undersøgelsesforanstaltninger med henblik på bedst muligt 
at opfylde den opgave, som består i at overvåge overholdelsen af artikel 85 
og 86"n 
Et andet væsentligt element i vurderingen er spørgsmålet om, i hvilken udstræk­
ning en national dommer kan tilbyde et effektivt retsmiddel i forbindelse med en 
overtrædelse af artikel 85 og 86. Dette kan vise sig vanskeligt, f.eks. i sager, hvor 
der indgår grænseoverskridende elementer. 
23. EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86 har direkte virkning på forholdet 
mellem private. Denne virkning skal de nationale domsmyndigheder beskytte33. 
Når det drejer sig om sager, der behandles af de nationale tilsynsmyndigheder 
foreskriver ONP-direktivet, at myndighederne har beføjelse til at gribe ind og 
forlange ændringer foretaget både med hensyn til adgangsaftalerne som sådan og 
deres indhold. De nationale tilsynsmyndigheder skal tage hensyn til, "at 
konkurrencen skal fremmes", og kan underkaste en eller flere parter bestemte 
vilkår, bl.a. "for at sikre en reel konkurrence"24. 
24. Kommissionen kan selv blive involveret i tvistigheder enten efter konkurrence­
reglerne eller efter ONP-mæglingsproceduren. Mange sideløbende sager kan føre 
til, at Kommissionen og de nationale myndigheder foretager et unødvendigt 
dobbeltarbejde i forbindelse med undersøgelserne. I de tilfælde, hvor en klage 
indgives til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, mens der 
behandles en dermed forbundet sag ved en relevant myndighed eller domstol på 
nationalt plan eller EU-plan, vil Generaldirektoratet for Konkurrence normalt ikke 
indlede en undersøgelse af, hvorvidt der er tale om en overtrædelse i henhold til 
EF-traktatens artikel 85 eller 86.1 den forbindelse skal følgende punkter imidlertid 
iagttages. 
31 Se punkt 14. 
32 Se Automec mod Kommissionen, fodnote 11 ovenfor, præmis 86. 
33 BRT mod SABAM, se fodnote 13 ovenfor. 
Artikel 9, stk. 1 og 3, i ONP-samtrafikdirektivet. 34 
UDKAST 
3.2 Sikring af klagers rettigheder 
25. Virksomheder har krav på en effektiv beskyttelse af deres rettigheder i henhold 
til EF-lovgivningen3S. Disse rettigheder undermineres, hvis en national behandling 
i overdreven grad forsinker Kommissionens behandling, uden at sagen finder en 
tilfredsstillende løsning på nationalt plan. I telesektoren er innovationscykler 
relativt korte og enhver væsentlig forsinkelse ved løsningen af en adgangstvist vil 
i praksis svare til en adgangsnægtelse og således foregribe en reel afgørelse af 
sagen. 
26. Kommissionen mener derfor, at en adgangstvist, der behandles af de nationale 
tilsynsmyndigheder, skal afgøres inden for en rimelig tidsfrist, dvs. normalt senest 
seks måneder efter at myndighedernes opmærksomhed er blevet henledt herpå, 
eller der er indledt ONP-procedurer, herunder forligsprocedurer36. Denne løsning 
kunne tage form af enten en endelig afgørelse af sagen eller et indgreb, der kunne 
sikre klagerens rettigheder. Hvis sagen ikke har fundet en sådan løsning på det 
tidspunkt, beskyttes parternes rettigheder prima facie ikke effektivt, og 
Kommissionen vil i princippet på klagerens anmodning påbegynde en undersøgelse 
i overensstemmelse med de normale procedurer, efter høring af og i samarbejde 
med de pågældende nationale myndigheder. 
3.2 Foreløbige forholdsregler 
27. Med hensyn til anmodninger om foreløbige forholdsregler er eksistensen af 
nationale retsforhandlinger af betydning for behandlingen af spørgsmålet om, 
hvorvidt der er en risiko for alvorlig uoprettelig skade. Sådanne retsprocedurer 
skal umiddelbart betragtet fjerne risikoen for en sådan skade, og Kommissionen 
kan således ikke med rimelighed træffe foreløbige forholdsregler, når det ikke kan 
dokumenteres, at risikoen fortsat er til stede. 
28. Det er af stor betydning, om der er mulighed for et forbud/påbud, og hvilke 
kriterier der gælder herfor. Kommissionen skal tage hensyn hertil, når den drager 
sin umiddelbare konklusion. Hvis der ikke er mulighed for et forbud/påbud, eller 
hvis et sådan forbud/påbud ikke i tilstrækkeligt omfang må formodes at tage højde 
for klagerens rettigheder i henhold til EF-retten, vil Kommissionen fastslå, at de 
nationale retsforhandlinger ikke har fjernet risikoen for skade, hvorefter den vil 
påbegynde undersøgelsen af sagen. 
4. Undersøgelse på eget initiativ og sektorundersøgelser 
29. Hvis det forekommer nødvendigt, vil Kommissionen indlede en undersøgelse på 
eget initiativ. Den kan også indlede en sektorundersøgelse efter at have hørt det 
rådgivende udvalg bestående medlemsstaternes konkurrencemyndigheder. 
35 
36 Domstolens dom af 11. april 1984 i sag 14/83, Von Colson mod Land Nordhrein-Westfalen, Sml. 
1984, s. 1891. 
Telekommunikation: Etablering af ONP-vilkår for faste kredsløb - forligsprocedure, EFT nr. C 214 
af 4. august 1994, s. 4. 
UDKAST 
5. Bøder 
30. Kommissionen kan pålægge virksomheder bøder på op til 10% af den årlige 
omsætning på verdensplan, såfremt de forsætligt eller uagtsomt har overtrådt 
bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, eller artikel 8637.1 de tilfælde, hvor aftaler er 
anmeldt i henhold til forordning nr. 17 med henblik på en fritagelse efter 
artikel 85, stk. 3, kan Kommissionen ikke pålægge bøder for handlinger, der er 
beskrevet i anmeldelsen38, og som foretages efter anmeldelsen. Kommissionen kan 
imidlertid ophæve bødeimmuniteten ved at meddele de pågældende virksomheder, 
at den efter en foreløbig undersøgelse er af den opfattelse, at traktatens artikel 85, 
stk. 1, finder anvendelse, og at der ikke findes grundlag for anvendelsen af 
traktatens artikel 85, stk. 339. 
31. ONP-samtrafikdirektivet indeholder to bestemmelser, der bør tages i betragtning 
ved behandlingen af spørgsmålet om bøder i henhold til konkurrencereglerne. For 
det første fastsættes der deri, at samtrafikaftaler skal meddeles de relevante 
nationale tilsynsmyndigheder og stilles til rådighed for tredjemand, dog ikke de 
dele, der omhandler parternes handelsstrategi40. For det andet fastsættes der deri, 
at de nationale tilsynsmyndigheder skal have en række beføjelser, som de kan 
bruge med henblik på at påvirke og ændre samtrafikaftalerne4'. Disse bestem­
melser sikrer, at der skabes den nødvendige offentlighed omkring aftalerne, og at 
de nationale tilsynsmyndigheder får mulighed for om nødvendigt at træffe 
foranstaltninger, der kan sikre en reel konkurrence på markedet. 
32. I de tilfælde, hvor en aftale er anmeldt til de nationale tilsynsmyndigheder, men 
ikke til Kommissionen, anser Kommissionen det generelt ikke for rimeligt 
automatisk at pålægge en bøde i forbindelse med aftalen, heller ikke selv om 
aftalen i sidste ende skulle vise sig at indeholde betingelser, der er i strid med 
artikel 85. Det vil imidlertid være rimeligt at pålægge en bøde i tilfælde, hvor 
a. aftalen viser sig at indeholde bestemmelser, der er i strid med artikel 86, 
og/eller 
b. overtrædelsen af artikel 85 er særlig alvorlig. 
Bødestørrelsen vil afhænge af overtrædelsens grovhed og varighed. 
33. En anmeldelse til de nationale tilsynsmyndigheder gør det ikke ud for en 
anmeldelse til Kommissionen og begrænser ikke interesserede parters muligheder 
for at indgive klage til Kommissionen eller Kommissionens muligheder for på eget 
initiativ at påbegynde en undersøgelse af adgangsaftaler. En sådan anmeldelse 
37 
38 
39 
40 
4! Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17. 
Artikel 15, stk. 5, i forordning nr. 17. 
Artikel 15, stk. 6, i forordning nr. 17. 
Artikel 6, litra c), i forslaget til ONP-samtrafikdirektiv. 
Bl.a. i artikel 9 i forslaget til ONP-samtrafikdirektiv. 
11 
UDKAST 
begrænser heller ikke en parts ret til at kræve skadeserstatning ved en national 
domstol for skade, der er forårsaget af konkurrencebegrænsende aftaler42. 
Del II: Relevante markeder 
34. I forbindelse med undersøgelsen af sager inden for de rammer, der fastsættes i 
Del I ovenfor vil Kommissionen anvende den nedenfor anførte tilgang til 
definitionen af relevante markeder inden for denne sektor. 
35. Der er tre hovedkilder til konkurrencemæssige begrænsninger for virksomheder, 
nemlig efterspørgselssubstituerbarhed, udbudssubstituerbarhed og potentiel 
konkurrence, hvoraf førstnævnte udgør den mest umiddelbare og effektive 
disciplinerende kraft over for leverandørerne af et givet produkt eller en given 
tjenesteydelse. Efterspørgselssubstituerbarhed er derfor det instrument, der primært 
anvendes ved definitionen af det relevante produktmarked, hvor en begrænsning 
af konkurrencen i den i artikel 85, stk. 1, og artikel 86 fastsatte betydning kan 
konstateres. 
36. Udbuddets substituerbarhed anvendes normalt ikke til definition af relevante 
markeder. I praksis kan der ikke klart sondres mellem denne og potentiel 
konkurrence. Substituerbarhed på udbudssiden og potentiel konkurrence anvendes 
til at konstatere, om en virksomhed har en dominerede stilling, om konkurrence­
begrænsningen er væsentlig i forhold til artikel 85, og om der finder en konkur­
renceeliminering sted. 
37. Ved vurderingen af relevante markeder må man se på udviklingerne på markedet 
på kort sigt. 
1. Relevant produktmarked 
38. I afsnit 6 i skema A/B defineres det relevante produktmarked som følger: 
"Det relevante produktmarked er markedet for alle de varer 
og/eller tjenesteydelser, som forbrugerne på grundlag af deres 
egenskaber, pris og anvendelsesformål betragter som værende 
indbyrdes substituerbare. 
39. Efterhånden som de lovbeskyttede monopoler inden for telesektoren ophører med 
at eksistere, og tredjemand således kan begynde at levere tjenester til de endelige 
forbrugere, vil der opstå en anden type marked i tilknytning til markedet for 
tilrådighedsstillelse af tjenester, nemlig markedet for adgang til de faciliteter, der 
på indeværende tidspunkt kræves for, at disse tjenester kan præsteres. Inden for 
denne sektor vil samtrafikken i de offentligt koblede telenet være et typisk 
eksempel på en sådan adgang. Uden samtrafik vil det ikke være økonomisk muligt 
for tredjemand at præstere f.eks. omfattende taletelefonitjenester. 
42 Se fodnote 18 ovenfor. 
_____ UDKAST 
40. Det står derfor klart, at der inden for telesektoren er mindst to typer relevante 
produktmarkeder, nemlig markedet for en tjenesteydelse, der skal præsteres over 
for den endelige forbruger, og markedet for adgang til de faciliteter, der er 
nødvendige, når disse tjenester skal præsteres over for den endelige forbruger 
(informationer, fysiske net osv.). I forbindelse med de enkelte sager vil det være 
nødvendigt at definere henholdsvis de relevante adgangs- og tjenestemarkeder, som 
f.eks. samtrafik i offentlige telenet og tilrådighedsstillelse af offentlige 
taletelefonitjenester. 
41. Kommissionen vil om nødvendigt teste det relevante marked ved at spørge, om 
den samlede fortjeneste hos leverandørerne af de pågældende tjenester ville stige, 
hvis priserne blev øget med 5-10%. Hvis fortjenesten ville stige, er markedet 
ifølge testen et særskilt relevant marked. 
42. Kommissionen mener, at der for disse markeder gælder de samme konkurrence­
retlige principper, uanset hvilket marked der er tale om. Da den teknologiske 
udvikling inden for denne sektor løber meget stærkt, vil ethvert forsøg på at 
definere særlige produktmarkeder i denne meddelelse indebære en risiko for, at 
definitionerne hurtigt bliver upræcise og irrelevante. Særlige produktmarkeder 
defineres bedst på baggrund af en detaljeret undersøgelse af et enkeltstående 
tilfælde. 
/. 1. Tjenestemarkedet 
43. Dette marked kan defineres bredt som levering af en given teletjeneste til en 
bruger. Forskellige teletjenester anses for at være substituerbare, hvis slutbrugeren 
anser dem for at kunne erstatte hinanden i tilstrækkeligt omfang, hvilket betyder, 
at der kan finde en effektiv konkurrence sted mellem de forskellige leverandører 
af disse tjenester. 
1.2. Adgang til faciliteter 
44. Hvis en tjenesteudbyder skal stille tjenesteydelser til rådighed for slutbrugerne, vil 
vedkommende ofte skulle have adgang til en eller flere faciliteter i forudgående 
eller efterfølgende led. Hvis der f.eks. rent fysisk skal leveres en tjeneste til 
slutbrugerne, skal der være adgang til termineringspunkterne i det telenet, som 
slutbrugerne er tilsluttet. Denne adgang kan opnå rent fysisk ved en offentlig eller 
en fælles lokal infrastruktur, som udbyderen enten selv stiller til rådighed eller 
lejer af en lokal infrastrukturudbyder. Adgangen kan også opnås enten via en 
tjenesteudbyder, der allerede har disse slutbrugere som abonnenter, eller via en 
samtrafikudbyder, der direkte eller indirekte har adgang til de relevante 
termineringspunkter. 
45. Ud over den fysiske adgang har en tjenesteudbyder måske behov for at få adgang 
til andre faciliteter, så vedkommende kan markedsføre sine tjenester over for 
slutbrugerne. Således skal en tjenesteudbyder f.eks. kunne gøre slutbrugere 
opmærksomme på sine tjenester. I de tilfælde, hvor det kun kan lade sig gøre at 
fi adgang til en given facilitet via teleselskabet, som det hyppigt er tilfældet i 
13 
UDKAST 
forbindelse med f.eks. telefonbogsoplysninger, opstår der problemer af samme 
karakter som i forbindelse med den fysiske adgang. 
46. I mange tilfælde vil Kommissionen skulle behandle spørgsmål vedrørende fysisk 
adgang, hvor det drejer sig om sammenkobling med teleselskabets net43. 
47. Nogle etablerede teleselskaber kan være fristet til at afvise at stille adgang til 
rådighed for udenforstående tjenesteudbydere eller andre netselskaber, især på 
områder, hvor den ønskede tjeneste vil konkurrere med en tjeneste, som 
teleselskabet selv udbyder. Denne modstand vil ofte komme til udtryk ved, at 
teleselskabet tøver med at give tredjemand adgang eller kun er villig til at give 
tredjemand adgang på ufordelagtige vilkår. Konkurrencereglerne skal sikre, at 
disse potentielle adgangsmarkeder får mulighed for at udvikle sig, og at de 
etablerede selskaber ikke får lov til at bruge deres kontrol over adgangen til at 
kvæle udviklingerne på tjenestemarkederne. 
Det bør fremhæves, at liberaliseringen i telesektoren kan forventes at føre til 
udviklingen af et nyt alternativt net, som i sidste ende vil få indflydelse på 
definitionen af adgangsmarkedet, hvori teleselskabet indgår. 
2. Det relevante geografiske marked 
48. Det relevante geografiske marked defineres i skema A/B som følger: 
"Det relevante geografiske marked er det område, inden for hvilket de 
pågældende virksomheder afsætter deres varer eller tjenesteydelser, som 
frembyder tilstrækkelig homogene konkurrencevilkår, og som kan skelnes 
fra andre, tilgrænsende områder, navnlig på grund af væsentlige forskelle 
i konkurrencevilkårene. " 
49. Med hensyn til udbud af teletjenester og adgangsmarkeder vil det relevante 
geografiske marked være det område, hvor de objektive konkurrencevilkår 
gældende for tjenesteudbydere er af tilsvarende karakter. Det vil derfor skulle 
undersøges, hvilke muligheder disse tjenesteudbydere har for at få adgang til 
slutbrugere i en hvilken som helst del af dette område på ensartede og økonomisk 
43 Sammenkobling (sammenlign samtrafik i forslag til ONP-samtrafikdirektiv) defineres i direktiv 
96/19/EF som: 
"...fysisk og logisk forbindelse mellem telekommunikationsfaciliteter i selskaber, der 
udbyder telenet og/eller teletjenester, for at tillade et selskabs brugere at kommunikere 
med selskabets eller et andet selskabs brugere og få adgang til tjenester udbudt af 
tredjemand. " 
I direktivet vedrørende fuld liberalisering og ONP-direktiverne defineres teletjenester som: 
"tjenester, hvis ydelse helt eller delvis består i transmission og/eller routing af signaler 
gennem et telenet". 
Det omfatter således udsendelse af radio og tv-signaler samt kabel-tv-net. 
Et telenet defineres som: 
"... transmissionssystemer og, hvor det er relevant, koblingsudstyr og andet udstyr, som 
giver mulighed for fremføring af signaler mellem bestemte termineringspunkter via kabler, 
radiobølger, lyslederkabler elle; cl andre elektromagnetiske fremfør i ngsmåder". 
UDKAST 
holdbare vilkår44. Regulerende forhold som f.eks. licensvilkår og konkurrerende 
lokale adgangsudbyderes eventuelle eksklusive eller særlige rettigheder er i den 
forbindelse af særlig betydning. 
Del III: Principper 
50. I sager, der forelægges Kommissionen, vil de principper, der beskrives i det 
følgende, blive anvendt. 
51. Kommissionen har anerkendt at: 
"Artikel 85 og 86 ... er gældende ret, der kan gennemtvinges over alt i EF. 
EF-ret udgør et sammenhængende retssystem, og konflikt mellem disse og 
andre EF-regler skulle ikke kunne opstå... Det er imidlertid klart, at EF-
akter vedtaget i telekommunikationssektoren må fortolkes i overens­
stemmelse med konkurrencereglerne for at sikre en gennemførelse af alle 
aspekter af EF's telekommunikationspolitik på den bedst mulige måde... 
Dette gælder bl.a. forholdet mellem konkurrencereglerne for virksomheder 
og ONP-reglerne'A\ 
52. Konkurrencereglerne finder således fortsat anvendelse under omstændigheder, hvor 
andre traktatbestemmelser eller afledt ret anvendes. I forbindelse med 
adgangsaftaler er EF-retlige bestemmelser vedrørende det indre marked og 
konkurrence af stor og gensidig supplerende betydning for, at sektoren kan fungere 
korrekt. Når Kommissionen skal foretage en vurdering i henhold til 
konkurrencereglerne, vil den derfor i videst muligt omfang bygge på de 
principper, der fastsættes i den harmoniserede lovgivning. Det bør ligeledes 
erindres, at en række af de konkurrenceretlige principper, der beskrives nedenfor, 
også er dækket af specifikke regler i ONP-bestemmelserne. Hvis disse regler 
anvendes korrekt, skulle der ofte ikke være behov for at anvende konkurrence­
reglerne. 
53. I telekommunikationssektoren bør omkostningerne ved forsyningspligtydelserne 
vies særlig opmærksomhed. EF-traktatens artikel 90, stk. 2, kan begrunde en 
undtagelse fra principperne i EF-traktatens artikel 85 og 86. Detaljerne i 
forsyningspligtydelserne er et reguleringsspørgsmål. Anvendelsesområdet for EF-
traktatens artikel 90, stk. 2, er specificeret i de direktiver inden for telesektoren, 
der bygger på artikel 90, og Kommissionen vil anvende konkurrencereglerne i 
overensstemmelse hermed. 
54. Artikel 85 og 86 finder på normal vis anvendelse på en aftale eller en praksis, som 
en national myndighed har godkendt eller tilladt46, eller hvor den nationale 
44 
45 
46 Eurotunnel, EFT L 354 af 31.12.94, s. 66. 
Retningslinjer for anvendelse af EØS's konkurrenceregler på telekommunikationssektoren, se nr. 3 
ovenfor, punkt 15 og 16. 
Kommissionens beslutning 82/896/EØF om BN1C/AROW, EFT L 379 (1982), s. 1. 
15 
UDKAST 
myndighed efter anmodning fra en eller flere af de involverede parter har krævet 
bestemte betingelser indføjet i en aftale. 
55. Hvis en tilsynsmyndighed imidlertid stiller krav om betingelser, der er i modstrid 
med konkurrencereglerne, vil de involverede virksomheder i praksis ikke blive 
pålagt bøder, men medlemsstaten overtræder selv EF-traktatens artikel 3, litra g), 
og artikel 547 og kan derfor indklages for Domstolen af Kommissionen i henhold 
til EF-traktatens artikel 169. Hvis en national tilsynsmyndighed kræver eller 
godkender, at en virksomhed med særlige eller eksklusive rettigheder i den i 
artikel 90 fastsatte betydning eller en statsejet virksomhed udviser en adfærd, der 
udgør et misbrug af en dominerende stilling, overtræder medlemsstaten desuden 
også artikel 90, stk. 1, hvorefter Kommissionen kan vedtage en beslutning, hvori 
den kræver overtrædelsen bragt til ophøj"48. 
56. De nationale tilsynsmyndigheder kan stille strenge krav til gennemsigtighed, 
leveringspligt og prisfastsættelsespraksis på markedet, især om nødvendigt i 
liberaliseringens første faser. Om påkrævet vil lovgivning som f.eks. ONP-
bestemmelserne blive anvendt som støtte ved fortolkningen af konkurrence­
reglerne49. Da de nationale tilsynsmyndigheder skal sikre, at en effektiv konkur­
rence er mulig, skal konkurrencereglerne ligeledes anvendes, når ONP-princip-
perne skal fortolkes korrekt. Det bør tillige bemærkes, at mange af de spørgsmål, 
der behandles i det følgende, også er omfattet af bestemmelserne i liberaliserings-
direktivet samt direktiverne og direktivforslagene vedrørende ONP, licens og 
databeskyttelse. Hvis disse rammebestemmelser håndhæves effektivt, vil mange af 
nedenfor anførte konkurrenceproblemer slet ikke optræde. 
1. Dominans (artikel 86) 
57. Hvis en virksomhed skal udbyde tjenester på telemarkedet, skal den have adgang 
til forskellige faciliteter. For at kunne udbyde teletjenester vil det f.eks. normalt 
være nødvendigt at blive sammenkoblet med det offentligt koblede telenet. 
Adgangen til dette net vil normalt altid være kontrolleret af et dominerende 
teleselskab. Med hensyn til adgangsaftaler er dominans, der skyldes kontrol med 
faciliteter, den mest relevante faktor i Kommissionens vurdering. 
58. Spørgsmålet om, hvorvidt et selskab er dominerende, afhænger ikke blot af de 
rettigheder, selskabet har fået. Dominans fjernes ikke ved blot at fjerne 
lovbeskyttede monopoler. Det vil til trods for liberaliseringsdirektiverne faktisk 
tage sin tid at opbygge en effektiv konkurrence fra alternative netudbydere med 
en rimelig kapacitet og geografisk dækning. 
47 
48 
49 Se fodnote 15 ovenfor. 
EF-Domstolens dom i forenede sager C-48 og 66/90, Nederlandene og andre mod Kommissionen, 
Sml. 1992, s. 1-565. 
Se Ahmed Saeed, fodnote 14, hvor lovgivning vedrørende prisfastsættelse på det indre marked 
blev anvendt som støtte ved fastsættelsen af, hvilket prisniveau der måtte betragtes som urimeligt 
i den i artikel 86 fastsatte betydning. 
UDKAST 
59. Inden for telesektoren vil begrebet "væsentlige faciliteter" i mange tilfælde være 
relevant at inddrage, når et dominerende teleselskabs pligter skal fastlægges. 
Udtrykket væsentlig facilitet anvendes til at beskrive en facilitet eller en 
infrastruktur, som er væsentlig, hvis man skal nå kunderne, og/eller hvis konkur­
renterne skal kunne drive virksomhed, og som ikke kan dubleres med rimelige 
midler50. 
Et selskab, der kontrollerer adgangen til en væsentlig facilitet, har en dominerende 
stilling i den i artikel 86 fastsatte betydning. Omvendt kan et selskab have en 
dominerende stilling i henhold til artikel 86 uden at kontrollere en væsentlig 
facilitet. 
Inden for telesektoren kan følgende faciliteter på nuværende tidspunkt forventes 
at udgøre væsentlige faciliteter: f.eks. de offentlige telefonnet for tale- og/eller 
datatjenester, fast kredsløb og dermed forbundet nettermineringsudstyr, grund­
læggende data vedrørende abonnenter på offentlige taletelefonitjenester, nummere­
ringssystemer og andre kunderelevante eller tekniske oplysninger. 
1.1 Tjenestemarkeder 
60. En af de faktorer, der anvendes til måling af en virksomheds markedsstyrke, er det 
salg, der kan henføres til den pågældende virksomhed, udtrykt i procent af det 
samlede salg på markedet for substituerbare tjenester inden for det relevante 
geografiske område. Med hensyn til tjenestemarkedet vil Kommissionen vurdere 
bl.a. den omsætning, der skabes ved salg af substituerbare tjenester, eksklusive 
salg eller intern brug af samtrafiktjenester og salg eller intern brug af lokal 
infrastruktur51, under hensyntagen til konkurrencevilkårene og udbuds- og 
efterspørgselsstrukturen på markedet. 
1.2 Adgang til faciliteter 
61. Begrebet "adgang" som anført ovenfor i punkt 45, kan dække en lang række 
situationer, herunder tilrådighedsstillelse af faste kredsløb, som gør det muligt for 
en tjenesteyder at opbygge sit eget net, og samtrafikproblemer i snæver forstand, 
dvs. samtrafik mellem to telenet, f.eks. et mobilt og et fast. Med hensyn til adgang 
indtager etablerede selskaber ofte en monopolstilling, og selv i områder, hvor 
liberaliseringen af det juridiske grundlag er påbegyndt, vil det etablerede selskab 
formodentlig fortsat dominere i fremtiden. Det etablerede selskab, der kontrollerer 
faciliteterne, er ofte samtidig den største tjenesteudbyder. Denne type selskaber har 
tidligere ikke haft behov for at sondre mellem formidling af teletjenester og 
50 Se også definitionen i "Additional commitment on regulatory principles by the European 
communities and their Member States", som Group on basic telecommunications anvendte i 
forbindelse med WTO-forhandlingerne: 
" Ved væsentlige faciliteter forstås et offentligt teletransportnets faciliteter samt tjenester, der 
a) udelukkende eller fortrinsvis udbydes af en enkelt leverandør eller et begrænset antal 
leverandører, og 
b) økonomisk og teknisk set ikke kan substitueres med henblik på at udbyde en tjeneste." 
EF-domstolens dom i sag 6/72, Continental Can, Sml. 1973, s. 215. 
17 
UDKAST 
tilrådighedsstillelse af disse tjenester til slutbrugerne. I dag kræver et teleselskab, 
som tillige er tjenesteudbyder, ikke, at selskabets driftsenheder i efterfølgende led 
skal betale for adgang, hvorfor det ikke er let at beregne de indtægter, der skal 
allokeres til faciliteten. I tilfælde, hvor et selskab både udbyder adgang og 
tjenester, skal indtægterne for de to markeder i videst muligt omfang grupperes 
hver for sig, inden indtægterne anvendes som grundlag for beregning af selskabet 
andel af det pågældende marked. I den forbindelse er artikel 8, stk. 2, i forslaget 
til samtrafikdirektiv til stor nytte, idet der deri kræves særskilte regnskaber for "de 
aktiviteter, der har at gøre med samtrafik - herunder både samtrafiktjenester, der 
udbydes internt, og samtrafiktjenester, der udbydes til andre - og for andre 
aktiviteter". 
62. Den økonomiske betydning af at få adgang afhænger af dækningen i det net, der 
ønskes samtrafik med. Kommissionen vil ikke blot tage udgangspunkt i 
omsætningen, men også om muligt tage højde for antallet af kunder, der har 
abonneret på tjenester af samme type som dem, den adgangssøgende tjeneste­
udbyder agter at stille til rådighed. En given virksomheds markedsstyrke vil 
således blive målt delvis på grundlag af antal abonnenter, der er forbundet med 
termineringspunkter i det pågældende selskabs telenet, udtrykt i procent af det 
samlede antal abonnenter, der er tilsluttet termineringspunkter i det relevante 
geografiske område. 
Substituerbarhed på udbudssiden 
63. Som anført ovenfor (se punkt 37) er substituerbarhed på udbudssiden også af 
betydning ved vurderingen af spørgsmålet om dominans. En markedsandel på over 
50%52 er normalt et tilstrækkeligt belæg for dominans, selv om andre faktorer vil 
blive undersøgt. Således vil Kommissionen undersøge, om der findes andre 
netudbydere på det relevante marked med henblik på at afgøre, om eventuelle 
alternative infrastrukturer er tilstrækkelig omfattende til at give det etablerede 
selskabs net konkurrence, og i hvilket omfang nye adgangsudbydere vil kunne 
komme ind på markedet. 
Andre relevante faktorer 
64. Når Kommissionen skal afgøre, om et selskab er dominerende, vil den ikke alene 
se på oplysninger om markedsandel og substituerbarhed på udbudssiden, men også 
undersøge, om selskabet har særlig adgang til faciliteter, som ikke kan dubleres, 
enten af juridiske årsager eller fordi, det vil være for dyrt. 
52 Det bør i denne forbindelse bemærkes, at et selskab i henhold til ONP-bestemmelserne kan blive 
underrettet om, at det anses for at have en stærk markedsposition. Afgørelsen om, hvorvidt en 
virksomhed har en stærk markedsposition eller ej, træffes på grundlag af flere faktorer, men som 
udgangspunkt gælder, at en virksomhed med en markedsandel på over 25% anses for at have en 
stærk markedsposition. Ved vurderingen efter konkurrencereglerne vil Kommissionen tage hensyn 
til, om en virksomhed er blevet underrettet om, at den efter ONP-rammebestemmelserne anses for 
at have en stærk markedsposition. 
UDKAST 
65. Efterhånden som konkurrerende adgangsudbydere dukker op og giver det 
dominerende, etablerede selskab konkurrence, vil omfanget af de rettigheder, 
medlemsstaterne giver dem, og især områdedækningen spille en afgørende rolle 
ved fastlæggelse af markedsstyrken. Kommissionen vil følge markedsudviklingen 
i relation til disse spørgsmål meget nøje og tage højde for eventuelt ændrede 
markedsvilkår, når den vurderer adgangsspørgsmål ud fra konkurrencereglerne. 
1.3 Fælles dominans 
66. Det er efter formuleringen af artikel 86 klart, at artiklen finder anvendelse, hvis 
flere selskaber tilsammen har en dominerende stilling. Det er endnu ikke blevet 
afklaret i fuldt omfang ved EF-Domstolenes retspraksis eller Kommissionens 
praksis, under hvilke omstændigheder der er tale om en fælles dominerende 
stilling og et misbrug heraf, og lovgivningen på området er stadig under udvikling. 
67. Formuleringen i artikel 86 ("en eller flere virksomheders misbrug") beskriver 
noget andet end forbuddet om konkurrencebegrænsende aftaler eller samordnet 
praksis i artikel 85. At påstå andet ville være i strid med de normale principper 
for fortolkning af traktaten og ville gøre ordene betydningsløse og uden praktisk 
virkning. Dette udelukker imidlertid ikke, at artikel 85 og 86 kan anvendes 
parallelt på samme aftale eller praksis, hvilket Kommissionen og Domstolen har 
fremført i en række sager53, eller at Kommissionen kan træffe foranstaltninger på 
grundlag af blot én af bestemmelserne, når begge finder anvendelse. 
68. To selskaber, der hver for sig er dominerende på et særskilt nationalt marked, er 
ikke det samme som to i fællesskab dominerende selskaber. Nationale offentlige 
taletelefoniteleselskaber må ikke formodes at blive dominerende i fællesskab før 
efter liberaliseringen inden for EU. To eller flere selskaber har kun en kollektivt 
dominerende stilling, såfremt de i det store hele tilsammen har samme stilling over 
for deres kunder og konkurrenter som et enkelt selskab har, hvis det har en 
dominerende stilling. Inden for telesektoren kan to teleinfrastrukturselskaber, der 
dækker samme geografiske marked, opnå kollektiv dominans. 
69. For at to eller flere selskaber kan være dominerende i fællesskab, må der - som 
et af flere krav - desuden ikke være nogen effektiv konkurrence mellem 
selskaberne på det relevante marked. Denne mangel på konkurrence kan i praksis 
skyldes, at selskaberne har økonomiske forbindelser indbyrdes, som f.eks. 
samarbejdsaftaler, samtrafik- eller roamingaftaler. Kommissionen mener imidlertid 
ikke, at det forudsættes i økonomisk teori eller EU-retten, at sådanne forbindelser 
juridisk set er en forudsætning for, at der kan være tale om en kollektiv 
dominerende stilling54. Der er tale om en tilstrækkelig økonomisk forbindelse, hvis 
der foreligger en gensidig afhængighed af den karakter, der ofte forekommer i en 
oligopolistisk markedssituation. Der synes ikke at være nogen retlige eller 
teoretiske årsager til at kræve andre økonomiske forbindelser mellem de 
53 
54 EF-Domstolens dom i sag 85/76, Hoffmann La Roche, Sml. 1979, s. 461, og Kommissionens 
beslutning af 21. december 1988 om Racal Decca, EFT L 43/89, s. 27. 
Nestlé/Perrier, Kommissionens beslutning af 22. juli 1992, EFT L 356 af 5.12.92, s. 1. 
19 
UDKAST 
pågældende selskaber. Når det er sagt, skal det tilføjes, at der i praksis ofte vil 
være tale om sådanne forbindelser i telesektoren, hvor nationale teleselskaber 
næsten uundgåeligt har forbindelser af forskellig karakter med hinanden. 
70. Som eksempel kunne nævnes adgangen til abonnentkredsløbet, der i nogle 
medlemsstater i den nærmeste fremtid meget vel kan blive kontrolleret af to 
selskaber, nemlig det etablerede teleselskab og et kabel-tv-selskab. Hvis man skal 
tilbyde forbrugerne særlige tjenesteydelser, skal man have adgang til enten 
teleselskabets eller kabel-tv-selskabets abonnentkredsløb. Alt afhængig af 
omstændighederne og især af forholdet mellem selskaberne har måske hverken det 
ene eller det andet selskab en dominerende stilling, men tilsammen kan de måske 
have et kollektivt monopol på adgangen til disse faciliteter. 
2. Misbrug af en dominerende stilling 
2.1 Tredjemand nægtes adgang til væsentlige faciliteter og der fastsættes 
ugunstige vilkår 
71. I henhold til artikel 86 kan det være forbudt at nægte tredjemand adgang, hvis 
dette gøres af et selskab, der er dominerende, fordi det kontrollerer faciliteterne 
- som det må forventes at være tilfældet for etablerede teleselskaber i overskuelig 
fremtid. Der er mulighed for, at en adgangsnægtelse: 
"bevirker, at der lægges hindringer i vejen for at opretholde den endnu 
bestående konkurrence på markedet eller udviklingen af denne konkur­
rence55. 
Der vil kun være tale om misbrug, hvis adgangsnægtelsen påvirker konkurrencen. 
I begyndelsen vil der kun være få konkurrenter på tjenestemarkederne i telesek­
toren, hvorfor adgangsnægtelser generelt vil påvirke konkurrencen på disse 
markeder. I alle de tilfælde, hvor der nægtes adgang, vil der blive foretaget en 
nøje undersøgelse af, om der forligger en saglig begrundelse herfor. 
72. Generelt set er der tre relevante scenarier: 
a. tredjemand nægtes adgang til at udbyde en tjeneste i tilfælde, hvor 
adgangsudbyderen har givet et andet selskab adgang til at operere på det 
. pågældende tjenestemarked 
b. tredjemand nægtes adgang til at udbyde en tjeneste i tilfælde, hvor 
adgangsudbyderen ikke har givet et andet selskab adgang til at operere på 
det pågældende tjenestemarked 
c. en eksisterende kundes adgang afbrydes. 
55 EF-Domstolens dom i sag 85/76, Hoffmann La Roche, Sml. 1979, s. 461. 
20 
UDKAST 
73. Hvis en ny kunde i førstnævnte scenario nægtes adgang i tilfælde, hvor en 
dominerende facilitetsejer allerede har givet én eller flere kunder adgang til at 
operere på det efterfølgende marked, er der klart tale om en diskriminerende 
behandling, som udgør misbrug, hvis den begrænser konkurrencen på dette 
marked. I tilfælde, hvor netselskabet udbyder de samme eller tilsvarende 
detailtjenester som den adgangssøgende kunde, har selskabet både et incitament 
til og en mulighed for at begrænse konkurrencen og misbruge sin dominerende 
position på denne måde. Der kan naturligvis være god grund til at nægte 
tredjemand adgang, f.eks. hvis en ansøger udgør en potentiel kreditrisiko. 
Foreligger der ingen objektiv begrundelse, vil der normalt være tale om misbrug 
af en dominerende stilling på adgangsmarkedet, hvis en ansøger nægtes adgang. 
74. Generelt set har det dominerende selskab pligt til at give tredjemand adgang på 
en sådan måde, at varer og tjenesteydelser, der tilbydes selskaber, der opererer på 
efterfølgende markeder, står til rådighed på vilkår, der ikke er mindre favorable 
end dem, andre selskaber får, herunder det dominerende selskabs egne aktiviteter 
på efterfølgende markeder. 
75. I den anden af ovennævnte situationer opstår spørgsmålet om, hvorvidt 
adgangsudbyderen skal være forpligtet til at indgå kontrakt med tjenesteudbydere 
med henblik på at give dem mulighed for at operere på et nyt tjenestemarked. 
Hvis der ikke er tale om kapacitetsbegrænsninger, og hvis det selskab, der nægter 
tredjemand adgang til dets faciliteter, hverken har givet sine egne driftsenheder på 
efterfølgende markeder eller andre selskaber, der opererer på det pågældende 
tjenestemarked, adgang til de disse faciliteter, er det ikke klart, hvilken saglig 
begrundelse, der kunne være for at nægte nogen adgang. 
76. Hvis der ikke er noget kommercielt set realistisk alternativ til den adgang, der 
ansøges om, vil ansøgeren kun kunne operere på servicemarkedet, hvis hans 
ansøgning imødekommes. Nægtes han i dette tilfælde adgang, vil der således være 
tale om begrænsning af udviklingen af nye markeder eller nye produkter på disse 
markeder, hvilket er i strid med artikel 86, litra b). I transportsektoren56 har 
Kommissionen fastsat, at et selskab, der kontrollerer en væsentlig facilitet, skal 
56 Kommissionens beslutning nr. 94/19/EF, Sea Containers mod Stena Sealink, EFT L 15/94, s. 8; 
Kommissionens beslutning nr. 94/119/EF om nægtelse af adgang til anlæggene i Rødby Havn, EFT 
nr. L 55/94, s. 52. 
21 
UDKAST 
give adgang hertil under visse omstændigheder57. Samme principper finder 
anvendelse inden for telesektoren. 
77. Princippet om, at dominerende selskaber under visse omstændigheder skal indgå 
kontrakt, vil ofte være relevant i telesektoren. For øjeblikket udbydes netinfra­
struktur til de fleste teletjenester i EU af monopoler eller faktiske monopoler. Selv 
der, hvor restriktionerne allerede er eller snart vil blive fjernet, vil konkurrencen 
på de efterfølgende markeder fortsat afhænge af priserne og vilkårene for adgang 
til de forudgående nettjenester, der kun gradvis vil være præget af 
konkurrencestyrede markedskræfter. I lyset af den hurtige teknologiske udvikling 
i telesektoren kan der opstå situationer, hvor selskaber ønsker at tilbyde nye 
produkter eller tjenester, der ikke konkurrerer med produkter eller tjenester, der 
allerede udbydes af den dominerende adgangsudbyder, men som denne ikke ønsker 
at åbne adgang for. 
78. Kommissionen må sikre, at de etablerede selskabers kontrol over faciliteter ikke 
anvendes til at hindre udviklingen af en konkurrencepræget telesektor. Et selskab, 
som indtager en dominerende stilling på et tjenestemarked, og som i strid med 
artikel 86 misbruger sin position på det pågældende marked, kan med henblik på 
at bringe misbruget til ophør pålægges at give én eller flere konkurrenter adgang 
til sine faciliteter på det pågældende marked. Et selskab kan navnlig misbruge sin 
dominerende position, hvis det handler på en måde, der hindrer udviklingen af nye 
produkter og tjenester. 
79. Kommissionen vil i sin analyse indledningsvis bestemme det eksisterende eller 
potentielle marked, som der anmodes om adgang til. For at kunne afgøre, om 
selskabet i henhold til konkurrencereglerne skal pålægges at give adgang, vil der 
blive set nærmere på, om det dominerende selskab har forbrudt sig mod pligten 
til ikke at diskriminere (se nedenfor), eller om de følgende elementer forekommer 
i kumulativ form: 
57 Se desuden (bl.a.): 
EF-Domstolens dom i: 
sag nr. 6 og 7/73, Commercial Solvents mod Kommissionen, Sml. 1974, s. 223; 
sag nr. 311/84, Télémarketing, Sml. 1985, s. 3261; 
sag nr. C-18/88, RTT mod GB-lnno, Sml. 1991, s. 1-5941; 
sag nr. C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi, s. 1-2925; 
sag nr T-69, T-70 og T-76/90, RTE, BBD og 1TP mod Kommissionen, Sml. 1991, s.11-485, 535, 
575: 
sag nr. C-271/90, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1992, s. 1-5833: 
Sagr C-241 og 242/91P, RTE og ITP Ltd mod Kommissionen (Magill), Sml. 1995, S. 1-743 
Kommissionens beslutninger: 
76/185/EØF, National Carbonizing company, EFT nr. L 35/76, s. 6; 
88/589/EØF, London European - Sabena, EFT nr. L 317/88, s. 47; 
92/213/EØF, British Midland v. Aer Lingus, EFT nr. L 96/92, s. 34 
B&I mod Sealink, 1992, 5 CMLR 255; EF-Bulletin, nr. 6, 1992, punktl.3.30. 
22 
UDKAST 
a. Adgang til de pågældende faciliteter er generelt af væsentlig betydning for, 
at selskaber kan deltage i konkurrencen på det pågældende marked58. 
Det centrale spørgsmål er i den forbindelse, hvad der må betragtes som 
væsentligt. Det vil ikke være tilstrækkeligt, at det adgangssøgende selskab 
vil få en mere fordelagtig position, hvis der gives adgang. En 
adgangsnægtelse skal derimod resultere i, at de tilsigtede aktiviteter enten 
slet ikke kan gennemføres eller uundgåeligt bliver udpræget uøkonomiske. 
Selv om der f.eks. fra 1. juli 1996 kan anvendes alternative infrastrukturer 
til liberaliserede tjenester, vil det vare et stykke tid, før dette i mange 
tilfælde vil være et tilfredsstillende alternativ til de etablerede selskabers 
faciliteter. Sådanne alternative infrastrukturer har på nuværende ikke 
samme geografiske dækning som de etablerede teleselskabers net. 
b. Der er tilstrækkelig kapacitet til at tredjemand kan tilbydes adgang. 
c. Facilitetsejeren dækker ikke efterspørgslen på et eksisterende tjeneste- eller 
produktmarked, blokerer for fremkomsten af potentielt nye tjenester eller 
produkter eller forhindrer konkurrencen på et eksisterende eller potentielt 
tjeneste- eller produktmarked. 
d. Det adgangssøgende selskab er villigt til at betale en rimelig og ikke-
diskriminerende pris og accepterer tillige alle ikke-diskriminerende 
adgangsbetingelser. 
e. Der findes ingen saglig begrundelse for at nægte tredjemand adgang. 
I denne forbindelse kunne en relevant begrundelse være, at der ville være 
altoverskyggende vanskeligheder ved, at det pågældende selskab ønskede 
adgang, eller at den facilitetsejer, der har foretaget investeringen med 
henblik på at indføre et nyt produkt eller en ny tjeneste, skal have 
tilstrækkelig tid og mulighed for at anvende faciliteten med henblik på at 
markedsføre den eller de pågældende nye produkter eller tjenester. Alle 
begrundelser vil imidlertid skulle undersøges grundigt fra sag til sag. I 
telesektoren er det især vigtigt, at de fordele, som slutbrugeren vil opnå 
som følge af et konkurrencepræget miljø, ikke undermineres af de tidligere 
statsmonopolers forsøg på at forhindre konkurrence i at opstå og udvikle 
sig. 
Ved vurderingen af, om artikel 86 er overtrådt, vil der blive taget hensyn til både 
de faktiske forhold i den pågældende og i andre geografiske områder samt, om 
58 EU-retten beskytter konkurrencen og ikke konkurrenterne, hvorfor det ikke er tilstrækkeligt at 
påvise, at en konkurrent må have adgang til en given facilitet med henblik på at kunne konkurrere 
på det efterfølgende marked. Hvis det skal gøre obligatorisk for selskabet at give andre adgang til 
en given facilitet, skal det påvises, at denne adgang er nødvendig for alle, med undtagelse af 
usædvanlige konkurrenter. 
23 
UDKAST 
relevant, forholdet mellem den ønskede adgang og facilitetens tekniske 
konfiguration. 
80. Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en saglig begrundelse, vil skulle 
undersøges særlig grundigt på dette område. Ud over at skulle afgøre, om de 
vanskeligheder, der anføres i et givet tilfælde, er alvorlige nok til begrunde en 
adgangsnægtelse, skal de pågældende myndigheder også træffe afgørelse om, 
hvorvidt disse vanskeligheder er mere tungtvejende end den skade, der påføres 
konkurrencen, hvis adgangen til faciliteterne nægtes eller vanskeliggøres, og der 
dermed sker en begrænsning af de efterfølgende tjenestemarkeder. 
81. Adgangsudbyderen kan manipulere med tre afgørende adgangselementer med 
henblik på at nægte tredjemand adgang, nemlig adgangstidspunkt, teknisk 
figuration og pris. 
82. Dominerende teleselskaber er forpligtede til at behandle adgangsansøgninger 
hurtigt: urimelige og ubegrundede forsinkelser i forbindelse med behandlingen af 
ansøgninger om adgang kan udgøre et misbrug. Kommissionen vil vurdere 
behandlingstiden gældende for en anmodning om adgang frem for alt i forhold til 
a. den tidsramme og de vilkår, der normalt gælder, når selskabet giver et af 
sine egne datterselskaber eller én af sine egne filialer adgang til selskabets 
faciliteter 
b. bearbejdningstiden gældende for anmodninger om adgang til tilsvarende 
faciliteter i andre medlemsstater 
c. de forklaringer der gives i forbindelse med forsinkelser i behandlingen af 
adgangsansøgninger. 
83. Spørgsmål vedrørende den tekniske konfiguration vil på tilsvarende vis blive 
undersøgt nøje med henblik på at konstatere, om der reelt er tale om problemer. 
I henhold til konkurrencereglerne skal den adgangssøgende part i princippet 
bevilges adgang på det for denne mest passende sted, såfremt dette er teknisk 
muligt for adgangsudbyderen. Problemer i forbindelse med den tekniske 
gennemførelse kan udgøre en saglig begrundelse for adgangsnægtelse, således skal 
f.eks. den trafik, der ønskes adgang for, opfylde de relevante tekniske 
infrastrukturstandarder. Det samme er tilfældet i forbindelse med kapacitets­
begrænsninger, hvor der kan opstå rationeringsproblemer59. 
84. For høje adgangspriser, der i sig selv kan udgøre et misbrug60, kan også udgøre 
en faktisk adgangsnægtelse. 
59 
60 Som anført ovenfor i punkt 80. 
Se punkt 91 nedenfor. 
24 
^ UDKAST 
85. En række aspekter ved disse undersøgelser skal vurderes nøje. ONP-direktivernes 
krav om gennemsigtighed i omkostningsberegningssystemerne letter vurderingen 
af prisfastsættelsen i telesektoren. 
86. Det forhold, der anføres i punkt 72 c ovenfor, er allerede behandlet i flere af 
Kommissionens tidligere afgørelser og EF-Domstolens retspraksis, hvor 
konkurrenter på efterfølgende markeder får afbrudt adgangen. I Commercial 
Solvents-sagen fastsatte Domstolen følgende: 
"indehaveren af en dominerende stilling på markedet for råmaterialer, og 
som med henblik på at forbeholde disse råmaterialer for sin egen 
produktion af følgeprodukter nægter at levere til en kunde, der også 
producerer disse følgeprodukter, med fare for at eliminere enhver 
konkurrence fra denne kunde, misbruger sin dominerende stilling i 
artikel 86's forstandfé]. 
87. Selv om denne sag omhandler et produkt, er der i princippet ingen forskel mellem 
disse tilfælde og et tilfælde, hvor adgangen afbrydes. En ensidig opsigelse af 
adgangsaftaler rejser i alt væsentligt de samme spørgsmål som adgangsnægtelse. 
Hvis en eksisterende kunde fratages adgangen, vil der normalt være tale om 
misbrug. Også i denne forbindelse kan der foreligge saglige grunde for en sådan 
opsigelse. De saglige grunde skal stå i et rimeligt forhold til de virkninger, 
afbrydelsen har på konkurrencen. 
2.2 A ndre former for misbrug 
88. Adgangsnægtelse er blot en form for misbrug på dette område. Der kan også 
optræde misbrug, efter at tredjemand har fået adgang. Der kan være tale om 
misbrug, bl.a. når det adgangsgivende selskab lægger en diskriminerende adfærd 
for dagen, eller selskabets handlinger på anden vis begrænser markedet eller den 
tekniske udvikling. De følgende eksempler på misbrug er ikke udtømmende. 
Netkonfiguration 
89. Hvis et dominerende netselskabs netkonfiguration objektivt set gør adgangen til 
nettet vanskeligere for tjenesteudbydere62, kan der være tale om misbrug, 
medmindre konfigurationen kan begrundes sagligt. Der er tale om en saglig 
begrundelse, hvis netkonfigurationen generelt forbedrer nettets effektivitet. 
Kombinationssalg 
90. Kombinationssalg giver især anledning til bekymring, når tjenester, hvor 
teleselskabet indtager en dominerende position, kombineres med tjenester, hvor det 
udsættes for konkurrence63. Hvis det vertikalt integrerede dominerende netselskab 
61 
62 
63 EF-Domstolens dom af 6. marts 1974 i sag 6 og 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano S.P.A. og 
Commercial Solvents mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Sml. 1974, s. 223. 
Dvs. med henblik på at anvende nettet til at nå ud til egne kunder. 
Dette behandles tillige i OMP-bestemmelserne: se samtrafikdirektivets artikel 7, stk. 4, 
25 
UDKAST 
forpligter den adgangssøgende part til at købe en eller flere tjenester64 uden rimelig 
begrundelse, kan dette udelukke konkurrenter til den dominerende adgangsudbyder 
fra at tilbyde disse elementer i pakken uafhængigt af den dominerende part. En 
sådan betingelse kan derfor udgøre et misbrug i henhold til artikel 86. 
Priser 
91. Prisproblemer i forbindelse med tjenesteudbyderes adgang til et dominerende 
selskabs (væsentlige) faciliteter vil ofte bunde i overdrevet høje priscr6\ Hvis der 
ikke er noget andet holdbart alternativ til den facilitet, som tjenesteudbyderen 
søger at få adgang til, kan det dominerende selskab eller monopolselskabet være 
tilbøjelig til at forlange for høje priser. 
Der kan opstå problemer med urimeligt lave priser i konkurrencen mellem 
forskellige teleinfrastrukturnet i de tilfælde, hvor et dominerende selskab er 
tilbøjelig til at kræve urimeligt lave priser for adgangen med henblik på at 
eliminere konkurrence fra andre (fremvoksende) infrastrukturudbydere, hvilket er 
i strid med artikel 86, litra a). Generelt er der tale om prismisbrug, når prisen 
enten ligger under det dominerende selskabs gennemsnitlige variable omkost­
ninger, eller hvis den ligger under de gennemsnitlige samlede omkostninger og 
indgår i en konkurrencebegrænsende plan66. 
ONP-bestemmelserne vedrørende regnskabskrav og gennemsigtighed vil i denne 
forbindelse bidrage til en effektiv anvendelse af artikel 86. 
92. Hvis netselskabet er dominerende på produkt- eller tjenestemarkedet, skal 
margenen mellem den pris, der afkræves konkurrenter på det efterfølgende marked 
(herunder det dominerende selskabs eventuelt egne efterfølgende transaktioner) for 
adgang til faciliteten, og den pris, netoperatøren forlanger på det efterfølgende 
marked, være stor nok til at give en rimelig effektiv tjenesteudbyder på det 
64 taletelefonidirektivets artikel 12, stk. 4, og ONP-bestemmelsedirektivets bilag II. 
Herunder også tjenesteydelser, som sidstnævnte ikke har brug for eller måske endda gerne selv vil 
tilbyde sine kunder. 
65 I forbindelse med fastlæggelsen af, i hvilket omfang forsyningspligten kan anvendes som 
begrundelse for de forlangte priser, vil Kommissionens meddelelse om kriterier for vurdering af 
nationale ordninger til omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser og 
retningslinjer for driften af sådanne ordninger være af betydning. Se desuden henvisningen til 
forsyningspligten i punkt 53 ovenfor. 
66 Se Bf-Domstolens dom af 3.7.1991 i sag C-62/86, AKZOChemie BV mod Kommissionen , Sml. 
1991, s. 3359. Reglen om de gennemsnitlige variable omkostninger kan imidlertid i mange tilfælde 
ikke anvendes inden for telesektoren, idet de variable omkostninger ved at tilbyde adgang til et 
allerede eksisterende net er næsten nul. Som følge heraf foreslår Kommissionen undersøgt, om den 
pris for varer og tjenesteydelser - som et selskab kræver i andre tilfælde end i forbindelse med nye 
produkter eller tjenesteydelser - ganske vist ligger over de gennemsnitlige variable omkostninger 
ved at stille de varer og tjenester til rådighed, for hvilke den pågældende pris faktisk betales, men 
er så lav, at de samlede indtægter for alle disse varer og tjenesteydelser ville ligge under de 
gennemsnitlige samlede omkostninger ved at stille dem til rådighed, hvis selskabet løbende solgte 
den samme andel af sit output til den samme pris, selv i de tilfælde, hvor der ikke kan påvises 
noget ønske om at udelukke en konkurrer. 
UDKAST 
efterfølgende marked en normal fortjeneste, medmindre det dominerende selskab 
kan påvise, at dets efterfølgende transaktioner er usædvanlig effektive67. Hvis dette 
ikke er tilfældet, udsættes konkurrenterne på det efterfølgende marked for et 
"pristryk", som kan presse dem ud af markedet. 
Diskriminering 
93. En dominerende adgangsudbyder må ikke diskriminere mellem forskellige 
adgangsaftaler, hvis en sådan diskriminering begrænser konkurrencen. En 
differentiering, der er baseret på den måde, hvorpå adgangen skal anvendes, i 
stedet for på forskellene mellem transaktionerne for adgangsudbyderen selv, vil 
være i strid med artikel 86, hvis diskrimineringen må formodes at begrænse eller 
fordreje den faktiske eller potentielle konkurrence. En sådan diskriminering kan 
bestå i, at der indføres forskelligartede vilkår, herunder opkræves forskellige 
priser, eller på anden vis differentieres mellem adgangsaftaler, dog ikke i tilfælde, 
hvor denne diskriminering kan begrundes sagligt, f.eks. ud fra 
omkostningsmæssige eller tekniske overvejelser, eller ud fra det forhold, at 
brugerne opererer på forskellige niveauer. En sådan diskriminering kan formodes 
at begrænse konkurrencen på det efterfølgende marked, hvor det adgangssøgende 
selskab ønsker at operere, idet den kan begrænse det pågældende selskabs 
muligheder for at komme ind på markedet eller udvide sine transaktioner på det 
pågældende marked68. 
94. Med hensyn til prisdiskriminering forbyder artikel 86, litra c), at et dominerende 
selskab diskriminerer mellem sine kunder69, herunder diskrimineringer mellem 
kunderne alt efter, om de indvilliger i udelukkende at handle med det dominerende 
selskab. 
95. Enhver sagligt set ubegrundet diskriminering med hensyn til aspekter af eller 
vilkår i en adgangsaftale kan udgøre misbrug. Diskrimineringen kan relatere til 
forskellige elementer som priser, frister, teknisk adgang, routing70, nummerering, 
netanvendelsesbegrænsninger, der går ud over væsentlige krav, og anvendelse af 
kundenetdata. Hvorvidt der forekommer diskriminering, kan udelukkende afgøres 
67 
68 Kommissionens beslutning nr. 88/518/EØF af 18.7.1988 om en procedure i henhold til EØF-
traktatens artikel 86, Napier Brown/British Sugar, EFT L 284 af 19.10.1988, s. 41: margenen 
mellem engros- og detailpriser blev reduceret så meget, at engroskunden med en lige så effektiv 
fungerende emballering som engrosleverandøren ikke kunne betjene detailmarkedetmed fortjeneste. 
Se også Kommissionens beslutning vedrørende National Carbonising, jf. fodnote 57 ovenfor. 
Hvis infrastrukturkapaciteten er underudnyttet, kan det afhængigt af efterspørgslen på de forskellige 
efterfølgende markeder være acceptabelt at opkræve en anden adgangspris i det omfang, at en 
sådan differentiering giver mulighed for en bedre udnyttelse af infrastrukturen og en bedre 
udvikling af visse markeder, og såfremt en sådan differentiering ikke begrænser eller fordrejer 
konkurrencen. I sådanne tilfælde vil Kommissionen analysere en sådan prisdifferentierings samlede 
virkning på alle efterfølgende markeder. 
69 EF-Domstolens dom af 6.4.1995 i sag C-310/93 P, BPB Industries PLC og British Gypsum Ltd. 
mod Kommissionen, Sml. 1995-1, s. 865 (904), der omfatter BPB's diskriminering af kunder på 
det beslægtede marked for tørpuds. 
Dvs. en præferenceliste over korresponderende netselskaber. 
27 70 
UDKAST 
fra sag til sag. Diskriminering er i strid med artikel 86, uanset om den hidrører fra 
eller fremgår af vilkårene for en given adgangsaftale eller ej. 
96. I denne forbindelse er netselskabet generelt forpligtet til at behandle kunder på 
samme måde som sine egne datterselskaber eller driftsenheder på efterfølgende 
markeder. Kundens karakter og dennes krav kan spille en afgørende rolle for, om 
transaktionerne er sammenlignelige. Forskellige priser for kunder på forskellige 
niveauer (f.eks. engros og detail) udgør ikke nødvendigvis en diskriminering. 
97. Diskrimineringsspørgsmålet kan opstå i forbindelse med adgangens tekniske 
konfiguration, der er af særlig betydning i forbindelse med adgangen. 
Graden af adgangens tekniske kompleksitet: type- eller niveaubegrænsninger i 
nettilslutningshierarkiet eller de tekniske karakteristika ved denne tilslutning er 
umiddelbart konkurrencerelevante. Der kan her være tale om faciliteter, der stilles 
til rådighed med henblik på tilkoblingen, eller om den type interface- eller 
signalsystem, der afgør hvilken type tjenester, der står til rådighed for den 
adgangssøgende part (f.eks. intelligente netfaciliteter). 
Antallet og/eller placeringen af tilkoblingspunkter. kravet om at samle og fordele 
trafikken for bestemte områder ved det tilkoblingssted, der umiddelbart betjener 
det pågældende område, i stedet for på et højere niveau i nethierarkiet, kan spille 
en vigtig rolle. Det adgangssøgende selskab pålægges yderligere omkostninger ved 
enten at skulle stille forbindelser til rådighed i større afstand fra selskabets 
tilkoblingscenter eller ved at skulle betale højere fremførselstakster. 
Lige adgang: et væsentligt træk ved konkurrencen inden for telekommunikation 
er, at den adgangssøgende parts kunder får mulighed for at udnytte de tjenester, 
som adgangsudbyderen stiller til rådighed, ved at anvende numre med samme 
antal opkaldscifre som adgangsudbyderens kunder. 
Saglig begrundelse 
98. Den saglige begrundelse kunne omfatte faktorer, der vedrører den faktiske drift af 
nettet, der ejedes af adgangsudbyderen, eller licensbegrænsninger i 
overensstemmelse med f.eks. intellektuelle ejendomsrettigheder. 
2.3 Misbrug af kollektiv dominans 
99. I forbindelse med kollektiv dominans (se ovenfor, punkt 66 ff.) kan den adfærd, 
som ét af flere kollektivt dominerende selskaber lægger for dagen, udgøre 
misbrug, selv om de andre selskaber ikke har samme adfærd. 
100. Problemer kan søges løst ved anvendelse af konkurrencereglernes retsmidler, men 
hvis ingen af selskaberne er villige til at give tredjemand adgang, og hvis der ikke 
findes nogen teknisk eller økonomisk begrundelse for adgangsnægtelsen, må de 
nationale tilsynsmyndigheder formodes at løse problemet ved i henhold til ONP-
direktivet eller nationale bestemmelser at pålægge et eller flere selskaber at give 
tredjemand adgang. 
28 
UDKAST 
3. Adgangsaftaler (artikel 85) 
101. Konkurrencebegrænsninger, der stammer fra adgangsaftaler, kan have to 
forskellige virkninger, idet de kan begrænse konkurrencen mellem de to parter i 
adgangsaftalen eller begrænse konkurrencen fra tredjemand, f.eks. ved at give den 
ene aftalepart eller begge eksklusive rettigheder. Hvis én af parterne har en 
dominerende stilling kan adgangsaftalens vilkår desuden resultere i, at den 
dominerende stilling styrkes eller udvides til at omfatte et beslægtet marked, 
ligesom vilkårene eventuelt kan udgøre en ulovlig udnyttelse af den dominerende 
stilling, hvis der fastsættes urimelige betingelser. 
102. Adgangsaftaler, hvor adgangen i princippet er ubegrænset, kan ikke formodes at 
være konkurrencebegrænsende efter artikel 85, stk. 1. Eneretsbestemmelser i 
kontrakter, der kun giver et enkelt selskab adgang, må forventes at begrænse 
konkurrencen, idet de begrænser andre selskabers adgang til infrastrukturen. Da 
de fleste net har en større kapacitet, end en enkelt bruger må formodes at kunne 
udnytte, vil dette normalt være tilfældet i telesektoren. 
103. Adgangsaftaler kan have en betydelig konkurrencefremmende virkning, da de kan 
forbedre adgangen til det efterfølgende marked. Adgangsaftaler i forbindelse med 
samtrafik spiller en afgørende rolle for interoperabiliteten mellem tjenester og 
infrastruktur og øger dermed konkurrencen på det efterfølgende tjenestemarked, 
hvilket må formodes at give en højere merværdi end den lokale infrastruktur. 
104. Visse adgangsaftaler eller bestemmelser deri kan dog tydeligvis have en 
konkurrencebegrænsende virkning. Adgangsaftaler kan f.eks. 
a) være et middel til koordinering af priser 
b) være et middel til opdeling af markedet 
c) udelukke tredjemand fra markedet71 
d) medføre en udveksling af økonomisk følsomme oplysninger mellem 
parterne. 
105. Risikoen for priskoordinering er særlig stor i telesektoren, idet samtrafiktaksterne 
ofte udgør 50% eller mere af de samlede omkostninger ved de præsterede 
tjenester, og da samtrafik med et dominerende selskab normalt er påkrævet. Under 
disse omstændigheder er der begrænset spillerum for priskonkurrence, og risikoen 
for (og konsekvensen af) priskoordinering er større. 
106. Samtrafikaftaler mellem netselskaber kan desuden under visse omstændigheder 
være et middel til markedsopdelingen mellem det adgangsgivende netselskab og 
det adgangssøgende netselskab i stedet for et middel til opbygning af 
netkonkurrence mellem de to parter. 
71 Kommissionens beslutning af 21.9.1994, "Night Services, EFT L 259 af 7.10.1994, s. 20. 
Kommissionens beslutning af 13.12.1994, Eurotunnel, EFT L 354 af 31.12.1994, s. 66. 
29 
UDKAST 
107. I et liberaliseret telemiljø vil ovennævnte typer konkurrencebegrænsning blive 
overvåget af de nationale myndigheder og Kommissionen i henhold til konkur­
rencereglerne. En part, der lider skade som følge af en konkurrencebegrænsende 
adfærd, har uanset nationale bestemmelser ret til at indgive klage til 
Kommissionen. 
Bestemmelser, der falder ind under artikel 85. stk. 1 
108. Kommissionen har identificeret visse typer begrænsninger, som potentielt kan være 
i strid med EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og derfor kræver individuel fritagelse. 
Disse bestemmelser vil oftest relatere til de økonomiske rammebetingelser for 
adgang. 
109. I telesektoren ønsker samtrafikparterne måske at udveksle kunde- og 
trafikoplysninger. Denne udveksling af oplysninger må formodes at påvirke de 
involverede selskabers konkurrencemæssige adfærd og kan af parterne let bruges 
til at samordne deres praksis, f.eks. i form af en opdeling af markedet72. Der skal 
derfor træffes foranstaltninger til sikring af, at fortrolige oplysninger kun gøres 
tilgængelige for de dele af selskaberne, der indgår i udarbejdelsen af 
samtrafikaftalerne, eller at de i hvert fald ikke anvendes til konkurrence­
begrænsende formål. 
110. Eksklusivitetsaftaler, f.eks. i tilfælde, hvor trafikken udelukkende ledes via en af 
parternes eller begge parters telenet i stedet for via net ejet af andre parter, der er 
indgået adgangsaftaler med, vil ligeledes skulle undersøges i henhold til artikel 85, 
stk. 3. Hvis en sådan routning ikke kan begrundes, er den forbudt. 
111. Det er yderst usandsynligt, at en adgangsaftale, der er indgået med et 
konkurrencebegrænsende mål for øje, kan opfylde kriterierne for individuel 
fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3. 
112. Adgangsaftaler kan desuden påvirke konkurrencestrukturen på markedet. Lokale 
adgangstakster vil ofte udgøre en betydelig andel af de samlede omkostninger ved 
de tjenester, det adgangssøgende selskab tilbyder slutbrugeren, således at der kun 
er begrænset spillerum for priskonkurrence. Da denne begrænsede konkurrence 
skal sikres, vil Kommissionen gå særligt grundigt til værks ved undersøgelsen af 
adgangsaftaler og deres formodede virkning på de relevante markeder med henblik 
på at sikre, at sådanne aftaler ikke fungerer som et skjult og indirekte middel til 
fastsættelse og koordinering af endelige priser for slutbrugere, hvilket udgør en af 
de mest alvorlige overtrædelser af EF-traktatens artikel 8573. 
72 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 27.10.1994 i sag T-34/92, Fiatagri UK Ltd. og New 
Holland Ford Ltd. mod Kommissionen, Sml. 1994, s. 11-905. 
Dom afsagt af Retten i Første Instans den 27.10.1994 i sag T-35/92, John Deere Ltd. mod 
Kommissionen, Sml. 1994, s. 11-957. 
Begge appelleret til EF-Domstolen. 
Appel af Kommissionens beslutning i sagen UK Agricultural Tractor Registration Exchange, EFT 
L68af 13.3.1992, s. 19. 
73 Dom af 17.10.1972 i sag 8/72, Vereniging van Cementhandelaaren mod Kommissionen, Sml. 1972, 
30 
UDKAST 
113. Desuden er bestemmelser, der omfatter kollektiv diskriminering og fører til 
udelukkelse af tredjemand, ligeledes konkurrencebegrænsende. Den diskriminering, 
der finder sted til ulempe for den adgangssøgende part med hensyn til pris, 
kvalitet og andre økonomisk vigtige aspekter, er af størst betydning og vil generelt 
have til formål at give adgangsudbyderens transaktioner en urimelig 
præferencestilling. 
4. Påvirkning af handelen mellem medlemsstater 
114. Artikel 85 og 86 finder kun anvendelse, hvis handelen mellem medlemsstater 
påvirkes. 
115. En aftale er kun egnet til at påvirke handelen mellem medlemsstater, såfremt 
Kommissionen er i stand til: 
"med tilstrækkelig sandsynlighed at forudsige, at den direkte eller 
indirekte, faktisk eller muligvis, kan øve en sådan indflydelse på 
samhandelen mellem medlemsstater, at den kan hindre virkeliggørelsen af 
et enhedsmarked mellem medlemsstaterne".1* 
De enkelte konkurrencebegrænsninger i aftalen behøver ikke nødvendigvis alle at 
kunne påvirke samhandelen75, såfremt blot aftalen som helhed gør. 
116. I forbindelse med adgangsaftalerne i telesektoren vil Kommissionen ikke blot lade 
konkurrencebegrænsningernes direkte påvirkning af , handelen mellem 
medlemsstaterne på adgangsmarkederne indgå i overvejelserne, men også 
påvirkningen af den grænseoverskridende samhandel med efterfølgende 
teletjenester. Kommissionen vil tillige undersøge, i hvilket omfang disse aftaler 
kan afskærme et givent geografisk marked, hvilket kunne hindre selskaber, der 
allerede er etableret i andre medlemsstater, i at konkurrere på det pågældende 
geografiske marked. 
117. Adgangsaftaler på teleområdet påvirker normalt samhandelen mellem 
medlemsstater, da tjenester, der præsteres via et net, handles overalt i EU, og da 
adgangsaftaler er altafgørende for en tjenesteudbyders ellers et teleselskabs 
muligheder for at præstere en given tjeneste76. Selv i de tilfælde, hvor markederne 
primært har national karakter, hvilket generelt er tilfældet i den nuværende fase 
af liberaliseringen, vil misbrug af en dominerende stilling normalt påvirke 
markedsstrukturen, hvilket så igen påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. 
s. 977. 
EF-Domstolens dom af 30.1.1985 i sag 123/83, Bureau National Interprofessionnel du Cognac 
mod Clair, Sml. 1985, s. 391. 
74 EF-Domstolens dom af 30.6.1966 i sag 56/65, Société Tecnique Minière mod Maschinenbau 
GmbH, Sml. 1966, s. 235 (249). 
75 EF-Domstolens dom af 25.2.1986 i sag 193/83, Windsurfing International Inc. mod Kommissionen, 
Sml. 1986, s. 611. 
76 Se retningslinjerne for telekommunikationssektoren, punkt 3 ovenfor. 
31 
UDKAST 
118. I de sager inden for dette område, der berører spørgsmål efter artikel 86, drejer det 
sig enten om aftalebestemmelser, der er udtryk for misbrug, eller om en afvisning 
af at indgå en adgangsaftale på rimelige vilkår. Derfor vil ovenfor anførte kriterier 
for fastlæggelse af, om en adgangsaftale kan påvirke samhandelen mellem 
medlemsstater, også være relevante i denne forbindelse. 
Konklusioner 
119. Kommissionen mener, at konkurrencereglerne og de sektorspecifikke bestemmelser 
udgør et sammenhængende hele af foranstaltninger, der sikrer et liberaliseret og 
konkurrencepræget miljø på telemarkederne i EU. 
120. Med de foranstaltninger, Kommissionen ønsker at træffe inden for dette område, 
ønsker den at undgå unødvendige dobbeltprocedurer, især med hensyn til 
konkurrenceprocedurer og reguleringsprocedurer på nationalt plan og EU-plan som 
fastsat i ONP-bestemmelserne. 
121. I de tilfælde, hvor konkurrencereglerne finder anvendelse, vil Kommissionen 
undersøge, hvilke markeder der er relevante, og anvende artikel 85 og 86 i 
overensstemmelse med ovennævnte principper. 
32 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 649 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 15 10 
Katalognummer : CB-CO-96-712-DA-C 
ISBN 92-78-13834-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg