MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

Retningslinjer for anvendelse af forordning 2020/741 om mindstekrav til genbrug af vand

(2022/C 298/01)

Indholdsfortegnelse

1. Indledning 3

2. Generelle og administrative forpligtelser 3

2.1. Anvendelsesområde 4

2.1.1. Kriterier 4

2.1.2. Indgivelse og gennemgang af afgørelsen 5

2.2. Kompetent myndighed 5

2.3. Kontaktpunkter 6

2.4. Ansvarlige parter 6

2.4.1. Genvindingsfacilitetsoperatørens ansvar for vandkvaliteten 7

2.4.2. Andre aktørers ansvar 7

2.5. Tilladelser 8

2.5.1. Myndigheder, der udsteder tilladelsen 8

2.5.2. Ansøgning om tilladelse 9

2.5.3. Tilladelsens indhold 9

2.5.4. Undtagelser for forsknings- og pilotprojekter 10

2.6. Overensstemmelseskontrol 10

2.7. Sanktioner 10

2.8. Bevidstgørelse og udveksling af oplysninger 11

3. Tekniske aspekter 12

3.1. Risikostyring 12

3.1.1. Centrale risikostyringselementer 13

3.1.2. Beskrivelse af systemet 15

3.1.3. Aktører og roller 15

3.1.4. Identifikation af farer og risici for miljø og befolkninger 15

3.1.5. Metoder til vurdering af miljø- og sundhedsrisici 18

3.1.6. Betingelser, der vedrører de yderligere krav 20

3.1.7. Forebyggende foranstaltninger 20

3.1.8. Kvalitetskontrol- og miljøovervågningssystemer 20

3.1.9. Håndtering og koordinering af nødsituationer 21

3.2. Typer af afgrøder og klasser af genvundet vand 21

3.2.1. Eksempler på vandingsmetoder og afgrødetyper 22

3.2.2. Eksempler på anvendelse af barrierer for at opnå den krævede vandkvalitetsklasse 24

3.3. Valideringsovervågning 26

3.3.1. Generelle principper 26

3.3.2. Protokoller for valideringsovervågning 27

3.3.3. Eksempler på validering af overvågning 28

3.3.4. Yderligere ressourcer 29

1. Indledning

EU's vandressourcer er i stigende grad under pres. Dette fører til vandstress, når vandressourcerne ikke er tilstrækkelige til at opfylde behovene, og til en forringelse af vandkvaliteten. Hertil kommer, at klimaændringer, uforudsigelige vejrmønstre og tørke bidrager væsentligt til presset på tilgængeligheden af ferskvand. Genbrug af genvundet vand er almindeligt anerkendt som en praksis, der bidrager til en mere effektiv forvaltning af vandressourcerne og til at tilpasse vores systemer til klimaændringerne i overensstemmelse med EU's strategi i den europæiske grønne pagt (1).

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/741 om mindstekrav til genbrug af vand (forordningen om genbrug af vand) (2) har til formål at lette og tilskynde til genbrug af vand til vanding i landbruget, en sektor, der kan være særlig sårbar over for knappe eller uregelmæssige vandressourcer, hvilket gør EU's fødevaresystem mere bæredygtigt og modstandsdygtigt (3), samtidig med at folkesundheden og miljøet beskyttes.

Forordningen om genbrug af vand, der træder i kraft den 26. juni 2023, fastsætter ensartede mindstekrav til vandkvalitet med henblik på sikker genbrug af renset byspildevand til vanding i landbruget. Harmoniserede minimumskrav vil også sikre, at det indre marked for landbrugsprodukter fungerer korrekt, og bør øge forbrugernes tillid.

I henhold til denne forordning skal byspildevand, der renses i overensstemmelse med kravene i direktiv 91/271/EØF om rensning af byspildevand (direktivet om rensning af byspildevand) (4), renses yderligere for at opfylde de nye minimumskvalitetsparametre og blive egnet til anvendelse i landbruget.

Ud over de ensartede minimumskrav til vandkvalitet fastsætter forordningen også ensartede minimumskrav til overvågning, risikostyringsregler for vurdering og håndtering af potentielle yderligere sundhedsrisici og miljørisici, tilladelsesforpligtelser og regler om gennemsigtighed, i henhold til hvilke centrale oplysninger om alle projekter vedrørende genbrug af vand skal gøres offentligt tilgængelige.

I henhold til artikel 11, stk. 5, i forordningen om genbrug af vand skal Kommissionen i samråd med medlemsstaterne udarbejde retningslinjer for anvendelsen af forordningen. I denne meddelelse fastlægges disse retningslinjer. Den er blevet udarbejdet i tæt samarbejde med arbejdsgruppen om genbrug af vand (5) — nedsat under den strategiske koordineringsgruppe for vandpolitik (6) — hvis medlemmer omfatter medlemsstaternes myndigheder og interessentorganisationer. Arbejdsgruppen om genbrug af vand drøftede dokumentet grundigt på to møder den 21.-22. oktober 2021 og den 18. februar 2022 og fremsatte skriftlige bemærkninger.

Afsnit 2 i disse retningslinjer omhandler de generelle og administrative forpligtelser, der er fastsat i forordningen, herunder dens anvendelsesområde. Afsnit 3 omhandler de mere tekniske aspekter.

2. Generelle og administrative forpligtelser

Dette afsnit omfatter følgende aspekter: forordningens anvendelsesområde, navnlig anvendelsen af artikel 2, stk. 2, de(n) kompetente myndighed(er), kontaktpunkterne og det grænseoverskridende samarbejde, de forskellige aktørers ansvar, tilladelser, overensstemmelseskontrol, sanktioner, bevidstgørelse og udveksling af oplysninger.

2.1. Anvendelsesområde

Forordningen finder anvendelse, når renset byspildevand genbruges til vanding i landbruget. I henhold til artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne dog beslutte, at det ikke er hensigtsmæssigt at genbruge vand til vanding i landbruget i et eller flere af deres vandområdedistrikter eller i dele af dem.

Afgørelser i henhold til artikel 2, stk. 2, forbyder faktisk genbrug af vand i (en del af) et område, og forordningen finder derfor ikke anvendelse på disse områder. Med andre ord, hvis en medlemsstat anser genbrug af vand for uhensigtsmæssig på kun en del af sit område, vil forordningen stadig finde fuld anvendelse i de resterende områder, hvor vand kan genbruges.

Nogle af de mere generelle forpligtelser i forordningen kan stadig finde anvendelse, selv om genbrug af vand er forbudt i en medlemsstat. Eksempelvis:

— Artikel 2, stk. 3, om undtagelser for forskningsprojekter: Hvis en medlemsstat tillader sådanne projekter, bør den udpege de relevante kompetente myndigheder, der er ansvarlige for at kontrollere overholdelsen af kriterierne i artikel 2, stk. 3.

— Artikel 8 om udpegelse af et kontaktpunkt, der skal samarbejde med andre medlemsstater.

— Artikel 10, stk. 1, om oplysning af offentligheden om kontaktpunktet.

— Artikel 15 om sanktioner for at sikre, at hvis der træffes afgørelse om ikke at tillade genbrug af vand, overholdes dette, dvs. at vand ikke genbruges, og at eventuelle undtagne forskningsprojekter opfylder de gældende betingelser.

I mangel af en afgørelse i henhold til artikel 2, stk. 2, skal enhver ansvarlig part i et system til genbrug af vand senest på den dato, hvor forordningen træder i kraft (den 26. juni 2023), kunne ansøge om en tilladelse.

Med andre ord er standardsituationen (i mangel af en national afgørelse, der angiver andet), at genbrug af vand er tilladt under forudsætning af en tilladelse, der er udstedt i henhold til forordningen. Det betyder, at risikostyringsplanen skal dække alle potentielle risici, og at projektet skal være i fuld overensstemmelse med al EU's sundheds- og miljølovgivning.

2.1.1. Kriterier

Mange forskellige forhold og klimatiske omstændigheder i medlemsstaterne kan påvirke en beslutning om, hvorvidt genbrug af vand skal spille en rolle i integreret vandforvaltning.

Nogle medlemsstaters klimaforhold kan gøre genbrug af vand unødvendig og/eller uøkonomisk på grund af rigelige regnskyl. Selv medlemsstater, der står over for vandmangel og tilbagevendende tørke, kan imidlertid have omstændigheder, der betyder, at genbrug af vand, der generelt har til formål at afhjælpe vandknaphed, måske ikke er en hensigtsmæssig praksis.

Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis visse områder lider af langvarige tørkeperioder, og overfladevandområder er afhængige af udledninger af renset spildevand for at have økologisk gennemstrømning og god vandtilstand. Hvis det rensede spildevand omdirigeres til et genvindingsanlæg og efterfølgende til landbruget, vil det kunne fratage et overfladevandløb de nødvendige vandmængder for at sikre et minimum af økologisk gennemstrømning.

I disse tilfælde er det også nødvendigt at vurdere virkningen af at anvende alternative kilder, dvs. indvinding fra (andre) overflade- og/eller grundvandsforekomster, da disse også kan have en indvirkning på vandkvantiteten og -kvaliteten. Pres såsom vandindvinding kan påvirke grundvandsforekomsternes kvantitative tilstand, i hvilket tilfælde genbrug af vand kan være en alternativ vandkilde. Der kan også være situationer, hvor der ikke er noget pres fra indvinding, og omkostningerne ved genbrug af vand måske ikke er konkurrencedygtige i forhold til andre vandkilder.

Enhver beslutning bør derfor nøje afveje fordele og ulemper ved genbrug af vand. Alle disse overvejelser bør indgå i enhver beslutning om ikke at genbruge vand i et givet område som led i integreret vandforvaltning.

Forordningens artikel 2, stk. 2, fastsætter de kriterier, som medlemsstaterne skal tage hensyn til ved afgørelsen af, om genbrug af vand ikke er hensigtsmæssig i visse vandområdedistrikter (eller dele heraf).

Medlemsstater, der træffer en sådan beslutning i henhold til forordningens artikel 2, stk. 2, skal behørigt begrunde beslutningen og forelægge den for Kommissionen. Hvis forbuddet skyldes et pres på kvaliteten af overfladevandområder, der er afhængige af det udledte spildevand for så vidt angår deres gennemstrømning og økologiske tilstand, vil afgørelsen være behørigt begrundet, forudsat at den angiver:

— hvilke organer der er berørt

— deres nuværende status

— hvilke andre omkostningseffektive/effektive foranstaltninger der er truffet og kan træffes for at sikre god tilstand og/eller undgå forringelse

— alternative vandkilder til kunstvanding i landbruget

— om disse andre kilder kan resultere i overindvinding fra andre overflade- eller grundvandsforekomster, hvilket kan påvirke deres kvantitative eller kvalitative tilstand.

Hvis afgørelsen er baseret på kriterierne for omkostningseffektivitet, er det vigtigt at medregne alle omkostninger, både miljø- og ressourceomkostninger (til det genvundne vand og til den eller de alternative kilder, som medlemsstaten fandt mere hensigtsmæssige). Den økonomiske analyse, der foretages i henhold til artikel 5 i og bilag III til direktiv 2000/60/EF, kan give nyttige baggrundsoplysninger.

2.1.2. Indgivelse og gennemgang af afgørelsen

Enhver behørigt begrundet og klart argumenteret afgørelse baseret på kriterierne i forordningens artikel 2, stk. 2, skal indgives skriftligt til Kommissionen via de normale kommunikationskanaler (f.eks. via medlemsstatens faste repræsentation ved EU). Medlemsstaten skal også gøre enhver sådan afgørelse tilgængelig for offentligheden i overensstemmelse med artikel 10, stk. 3.

I forordningens artikel 2, stk. 2, præciseres det, at en sådan afgørelse skal tages op til fornyet overvejelse, når det er nødvendigt for at afspejle ændrede omstændigheder. Disse beslutninger skal navnlig tages op til revision for at tage hensyn til prognoserne for klimaændringerne og de nationale strategier for tilpasning til klimaændringerne (ajourført hvert andet år) (7) og mindst hvert sjette år under hensyntagen til vandområdeplanerne udarbejdet i henhold til direktiv 2000/60/EF.

Enhver beslutning om at forbyde genbrug af vand bør derfor begrundes i en bredere sammenhæng med integreret vandforvaltning. Den bør være fuldt forenelig med den forvaltningstilgang, der er fastsat i de relevante vandområdeplaner, samt med politikkerne for modvirkning af og tilpasning til klimaændringer.

Det betyder, at beslutningen om at forbyde genbrug af vand skal baseres på oplysninger om vandets tilstand, presset på vandet og de virkninger og foranstaltninger, der indsamles og fastsættes i disse planer. Dette vil også indebære, at der foretages en vurdering af miljø- og ressourceomkostningerne ved genvundet vand og andre vandressourcer, idet der også tages hensyn til den økonomiske analyse, der er foretaget i henhold til artikel 5 i direktiv 2000/60/EF.

2.2. Kompetent myndighed

De kompetente myndigheder, der er omhandlet i artikel 3, nr. 1), er ansvarlige for:

— udstedelse af tilladelser til produktion af og forsyning med genvundet vand, herunder sikring af, at der udarbejdes en risikostyringsplan for genbrug af vand

— fastlæggelse af, om kriterierne for at undtage forskning eller pilotprojekter fra forordningen er opfyldt (hvor det er relevant)

— kontrol af overholdelsen af de betingelser, der er fastsat i tilladelserne, og opfølgning i tilfælde af overtrædelser.

Disse ansvarsområder kan f.eks. omfatte: gennemgang af risikostyringsplanen for genbrug af vand og sikring af, at den dækker alle aspekter, regelmæssig kontrol af, at foranstaltningerne og opgaverne i planerne overholdes, fremme af kommunikationen mellem forskellige aktører i en ordning for genbrug af vand og koordinering af udvekslingen af oplysninger med andre myndigheder. Afhængigt af deres administrative struktur, f.eks. de strukturer, der anvendes til forvaltning af vandområder, kan medlemsstaterne beslutte at udpege mere end én kompetent myndighed.

Hvis en medlemsstat beslutter, at det ikke er hensigtsmæssigt at producere og genbruge genvundet vand til vanding i landbruget i et vandområdedistrikt (reelt på hele dens område) i overensstemmelse med artikel 2, vil det kun være nødvendigt at oprette en kompetent myndighed, hvis der gennemføres forskning og pilotprojekter om genbrug af vand til vanding i landbruget. Hvis en medlemsstat tillader produktion af genvundet vand, men ikke anvendelse heraf, vil en kompetent myndighed endvidere være forpligtet til at forvalte produktionstilladelser.

2.3. Kontaktpunkter

I henhold til forordningens artikel 8 skal medlemsstaterne udpege et kontaktpunkt for samarbejdet med andre medlemsstaters kontaktpunkter.

Kontaktpunkternes rolle er at: a) modtage og sende anmodninger om bistand b) yde bistand efter anmodning c) koordinere kommunikationen mellem kompetente myndigheder i forskellige medlemsstater. Inden de kompetente myndigheder giver tilladelse til produktion eller levering af genvundet vand, skal de f.eks. udveksle oplysninger om de betingelser, der er fastsat i de tilhørende tilladelses- og risikostyringsplaner, med kontaktpunktet i den medlemsstat, hvor det genvundne vand skal anvendes. Kontaktpunkterne bør besvare anmodninger om bistand uden unødig forsinkelse.

Det er muligvis ikke nødvendigt at oprette kontaktpunkter, hvis en medlemsstat på grundlag af artikel 2, stk. 2, beslutter, at det ikke er hensigtsmæssigt at anvende genvundet vand til vanding i landbruget i et vandområdedistrikt (reelt på hele dens område).

Hvis en medlemsstat imidlertid ikke tillader, at genvundet vand anvendes på sit område, men eksporterer genvundet vand til et naboland, skal den stadig have et kontaktpunkt. Tilsvarende er der behov for et kontaktpunkt i medlemsstater, der ikke producerer genvundet vand på deres område, men ønsker at importere det til brug ved kunstvanding fra et naboland.

Desuden kan projekter, der gennemføres i en nabomedlemsstat, på en eller anden måde påvirke et fælles afvandingsområde og derfor kræve samråd mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder via kontaktpunkterne.

2.4. Ansvarlige parter

Der skal ifølge forordningen udpeges en række »ansvarlige parter«, dvs. aktører, der udfører en rolle eller aktivitet i et system til genbrug af vand. Systemet til genbrug af vand som defineret i artikel 3, nr. 15), omfatter infrastrukturen og andre tekniske elementer fra tilledningspunktet i rensningsanlægget for byspildevand til det punkt, hvor det genvundne vand anvendes til vanding i landbruget, herunder distributions- og oplagringsinfrastruktur, hvor det er relevant.

I artikel 3, nr. 14), præciseres det, at de ansvarlige parter omfatter:

— operatøren af genvindingsfaciliteten

— operatøren af rensningsanlægget for byspildevand, hvis dette ikke er operatøren af genvindingsfaciliteten

— de relevante myndigheder, bortset fra den udpegede kompetente myndighed,

— distributionsoperatøren for genvundet vand eller oplagringsoperatøren for genvundet vand, hvis det er relevant.

Forordningen beskriver minimumsansvaret for operatøren af genvindingsfaciliteten (se afsnit 2.4.1).

I den tilladelse, der udstedes af den kompetente myndighed, fastsættes ansvaret for de øvrige ansvarlige parter under hensyntagen til de ansvarsområder, der er identificeret i risikostyringsplanen.

Ansvaret for andre myndigheder end den kompetente myndighed kan omfatte revision af risikostyringsplanerne for at kontrollere overholdelsen af de gældende forordninger (f.eks. vedrørende sundhed, miljø, landbrug), fastsættelse af specifikke krav inden for deres ekspertiseområde og afgivelse af en udtalelse om risikostyringsplanen.

Medlemsstaterne kan, hvor det er relevant, og i overensstemmelse med national lovgivning yderligere definere roller og ansvarsområder, forudsat at de overholder minimumsreglerne.

2.4.1. Genvindingsfacilitetsoperatørens ansvar for vandkvaliteten

Operatøren af genvindingsfaciliteten driver eller forvalter en genvindingsfacilitet og kan være et privat eller offentligt organ. Det kan være en anden aktør end operatøren af rensningsanlægget for byspildevand i henhold til direktivet om rensning af byspildevand.

I forordningens artikel 4, stk. 1, præciseres det, at operatøren af genvindingsfaciliteten er ansvarlig for kvaliteten af det genvundne vand ved overholdelsespunktet.

Overholdelsespunktet er som defineret i artikel 3, nr. 11), det punkt, hvor operatøren af genvindingsfaciliteten leverer det genvundne vand til den næste aktør i kæden. Afhængigt af, hvordan et system til genbrug af vand i en medlemsstat er indrettet, kan den næste aktør være slutbrugeren, eller hvis vandet transporteres, distribueres eller oplagres til fremtidig brug, kan det være andre aktører.

Ved overholdelsespunktet, som vil blive specificeret i tilladelsen til produktion og levering af genvundet vand (se afsnit 2.5 om tilladelser), skal operatøren af genvindingsfaciliteten sikre, at det genvundne vand opfylder minimumskravene i bilag I samt eventuelle andre yderligere relevante betingelser, der er fastsat af den kompetente myndighed i den pågældende tilladelse, og som beskrevet i risikostyringsplanen.

2.4.2. Andre aktørers ansvar

Efter overholdelsespunktet overgår ansvaret for vandkvaliteten til den næste aktør i kæden, enten slutbrugeren eller en mellemliggende aktør med ansvar for distribution eller oplagring.

Risikostyringsplanen skal fastsætte betingelserne for distribution, oplagring og anvendelse, hvor det er relevant, og udpege, hvilke parter i systemet til genbrug af vand der er ansvarlige for at opfylde disse krav.

Hvis risikostyringsplanen fastsætter anvendelsesbetingelser for slutbrugeren, skal disse være i overensstemmelse med EU's lovgivning om fødevare- (og foderstof-) hygiejne og relaterede dokumenter, navnlig dem, der er nævnt i forordningen om genbrug af vand. Det gælder bl.a.:

— Forordning (EF) nr. 178/2002 (8): »den generelle fødevarelovgivning«, som (i artikel 17) fastsætter det primære ansvar for alle ledere af fødevarevirksomheder (herunder primærproducenter, dvs. landbrugere).

— Forordning (EF) nr. 852/2004 (9) om fødevarehygiejne: Artikel 4, stk. 1, gentager primærproducenternes ansvar for at overholde de almindelige hygiejnebestemmelser (god hygiejnepraksis) i bilag I til nævnte forordning. I henhold til bilag I, del A, II, punkt 5, litra c), skal ledere af fødevarevirksomheder, der producerer eller høster planteprodukter, træffe passende foranstaltninger og anvende drikkevand eller rent vand, alt efter hvad der er nødvendigt, for at undgå kontaminering.

— Forordning (EF) nr. 2073/2005 (10) om mikrobiologiske kriterier for fødevarer, som omfatter E. coli-kriterier i visse fødevarer af ikke-animalsk oprindelse (efter høst).

— Forordning (EU) 2017/625 (11) (om ændring af forordning (EF) nr. 882/2004) om en retlig ramme for offentlig kontrol af fødevarer og fødevaresikkerhed i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled. De kompetente myndigheder skal håndhæve og kontrollere, at lederen af fødevarevirksomheden opfylder fødevaresikkerhedskravene.

— Kommissionens meddelelse om vejledning om imødegåelse af mikrobiologiske risici i friske frugter og grøntsager i primærproduktionen gennem fødevarehygiejne (12).

Forordningen om genbrug af vand, som definerer vandkvaliteten for en bestemt vandkilde på et stadium før primærproduktionen (før den anvendes til vanding), supplerer reglerne for fødevarehygiejne. Reglerne om fødevare- (og foderstof-) hygiejne finder anvendelse fra primærproduktionsfasen, herunder vanding, og dækker alle aspekter af vanding for alle vandkilder.

2.5. Tilladelser

I henhold til forordningens artikel 6, stk. 1, skal produktion og levering af genvundet vand til vanding i landbruget være betinget af en tilladelse. Alle tilladelser skal være baseret på risikostyringsplanen for genbrug af vand og skal indeholde de forpligtelser, der påhviler operatøren af genvindingsfaciliteten og, hvor det er relevant, andre ansvarlige parters forpligtelser i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3.

I forordningen beskrives de oplysninger, som tilladelserne skal omfatte, men det er op til medlemsstaterne at præcisere procedurerne for udstedelse af tilladelser, f.eks. udpegelsen af de kompetente myndigheder og fristerne.

Derfor omfatter dette afsnit ikke spørgsmål vedrørende proceduren, bortset fra at forordningen udtrykkeligt giver medlemsstaterne mulighed for at anvende eksisterende procedurer for udstedelse af tilladelser, forudsat at disse er tilpasset kravene i forordningen.

2.5.1. Myndigheder, der udsteder tilladelsen

Tilladelser til genbrug af vand kan kun udstedes af de kompetente myndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne. Der bør ikke være nogen interessekonflikt mellem de parter, der er ansvarlige for at udarbejde udkastet til risikostyringsplan for genbrug af vand og ansøgningen om tilladelse, og den myndighed, der udsteder tilladelsen til at producere og levere genvundet vand.

Med henblik på at vurdere en ansøgning skal den kompetente myndighed høre og udveksle oplysninger med andre relevante myndigheder, navnlig vand- og sundhedsmyndighederne (hvis de ikke er den kompetente myndighed) og enhver anden part, som den kompetente myndighed finder relevant.

Eksempler

Der er mulighed for flere forskellige strukturer på nationalt plan, som det fremgår af eksemplerne nedenfor.

Eksempel 1 — Hvis genvindingsanlægget og dermed dets operatør er det samme som rensningsanlægget for byspildevand, kan den kompetente myndighed være den myndighed, der tillader rensning af byspildevand, og kan derfor være en anden end vand- eller sundhedsmyndighederne.

I disse tilfælde er der behov for et tæt samarbejde mellem de forskellige myndigheder for at sikre, i) at de gældende vandstandarder overholdes, og at grænseværdierne ikke overskrides, når der udledes mindre mængder vand til et overfladevandområde, og ii) at sundhedsstandarderne overholdes, når vandet anvendes til vanding.

I disse tilfælde kan vand- eller sundhedsmyndighederne bidrage til udarbejdelsen af risikostyringsplanen og ansøgningen om tilladelse, da der ikke vil være nogen interessekonflikt med den myndighed, der udsteder tilladelsen.

Eksempel 2 — Hvis genvindingsanlægget og dermed dets operatør ikke er den samme som rensningsanlægget for byspildevand, kan den kompetente myndighed for tilladelsen til genbrug af vand være en anden end godkendelsesmyndigheden for rensningsanlægget for byspildevand.

Det kan f.eks. være vand- eller sundhedsmyndighederne. I så fald kan disse myndigheder ikke inddrages i udarbejdelsen af ansøgningen om godkendelse eller risikostyringsplanen, da dette ville udgøre en interessekonflikt mellem godkendelsesmyndigheden og de parter, der udarbejder godkendelsesansøgningen og risikostyringsplanen.

Ikke desto mindre kan disse myndigheder blive bedt om at fremlægge data eller andre oplysninger som input til processen, f.eks. overvågningsdata om vandressourcer eller andre miljødata, og give vejledning om de procedurer, der skal følges, eller lignende.

Eksempel 3 — Hvis genvindingsanlægget ejes af den kompetente myndighed, bør der være indført procedurer for at undgå interessekonflikter, sikre, at ansøgningen om tilladelse og risikostyringsplanen udarbejdes af alle de ansvarlige parter, alt efter hvad der er relevant, og at der ikke forekommer nogen indblanding i relation til den person eller afdeling, der har ansvaret for at udstede tilladelsen.

Hvis alle krav til tilladelsen er opfyldt, bør den kompetente myndighed i medlemsstaten (i overensstemmelse med artikel 6, stk. 5) udstede en tilladelse, der indeholder alle de nødvendige betingelser og foranstaltninger, som er fastsat i risikostyringsplanen for genbrug af vand, og uden unødig forsinkelse. Dette er for at sikre reguleringsmæssig sikkerhed for alle involverede parter.

Hvis den kompetente myndighed på grund af en ansøgnings kompleksitet har brug for mere end 12 måneder fra den dato, hvor den modtog en fuldstændig ansøgning, til at afgøre, om den vil udstede en tilladelse, skal den meddele ansøgeren/ansøgerne den forventede dato for sin afgørelse.

2.5.2. Ansøgning om tilladelse

I henhold til artikel 6, stk. 2, kan enhver ansvarlig part i systemet til genbrug af vand, herunder slutbrugeren, hvor det er relevant i overensstemmelse med national ret, ansøge om en tilladelse eller om ændringer af en eksisterende tilladelse. De skal indgive deres ansøgning til den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor genvindingsfaciliteten drives eller påtænkes drevet.

I nogle vandgenbrugsprojekter overfører operatøren af genvindingsanlægget det genvundne vand direkte til slutbrugeren. I andre projekter kommer andre parter imidlertid i spil, og der kan være behov for en operatør af genvundet vand og en operatør af oplagring af genvundet vand.

I disse tilfælde kan medlemsstaterne vælge at kræve, at sådanne operatører og slutbrugere har en særlig tilladelse i overensstemmelse med artikel 6, stk. 7. Disse særlige tilladelser skal derefter fastsætte forpligtelserne, herunder eventuelle yderligere krav og hindringer, der er udpeget i risikostyringsplanen for genbrug af vand, som er udarbejdet for den pågældende ordning, jf. artikel 5, stk. 4.

2.5.3. Tilladelsens indhold

Som fastsat i artikel 6, stk. 3, skal tilladelsen — eller tilladelserne, hvis andre ansvarlige parter end operatøren af genvindingsanlægget skal have en særlig tilladelse (artikel 6, stk. 7) — være baseret på risikostyringsplanen for genbrug af vand.

Risikostyringsplanen for genbrug af vand skal udarbejdes i overensstemmelse med bilag II til forordningen. Den skal fastsætte de betingelser, der skal opfyldes for at sikre, at kravene til vandkvalitet, -anvendelse og -kontrol i bilag I til forordningen overholdes.

Tilladelsen skal indeholde følgende oplysninger:

— Kvalitetsklasse(r) for genvundet vand og den landbrugsmæssige anvendelse, som det genvundne vand er tilladt til.

— Det eller de steder, hvor anvendelsen er tilladt.

— Genvindingsfaciliteterne, herunder f.eks. facilitetens/faciliteternes placering, operatørens kontaktoplysninger og den skønnede årlige mængde genvundet vand, der skal produceres.

— Betingelser vedrørende de mindstekrav til vandkvalitet og overvågning, der er fastsat i bilag I, punkt 2, og som kan omfatte specifikationer for typen af rensning.

— Eventuelle betingelser vedrørende yderligere krav til operatøren af genvindingsfaciliteten som fastsat i risikostyringsplanen for genbrug af vand.

— Eventuelle andre betingelser, der er nødvendige for at fjerne uacceptable risici for miljøet eller for menneskers og dyrs sundhed. Disse kan omfatte oplysninger om de andre ansvarlige parters præcise rolle, opgaver, aktiviteter og ansvar i systemet eller forpligtelser vedrørende miljøovervågningssystemer, afhængigt af resultaterne af risikostyringsplanen, og opfølgningsprocedurer, hvis der opstår negative miljømæssige konsekvenser.

— Tilladelsens gyldighedsperiode.

— Det overholdelsespunkt, hvor der vil blive foretaget kontrol for at verificere, at operatøren har opfyldt sine forpligtelser med hensyn til kvaliteten af det genvundne vand.

Som fastsat i artikel 6, stk. 6, skal tilladelserne regelmæssigt tages op til fornyet overvejelse og ajourføres, når det er nødvendigt. Tilladelserne skal revideres og ajourføres, som minimum når der sker følgende ændringer:

— en væsentlig ændring i anlæggets kapacitet

— udstyr opgraderes, eller nyt udstyr eller nye processer tilføjes, så der er behov for valideringsovervågning før drift (for vand i klasse A)

— ændringer i klimatiske eller andre forhold, der har en betydelig indvirkning på overfladevandområders økologiske tilstand.

2.5.4. Undtagelser for forsknings- og pilotprojekter

I henhold til artikel 2, stk. 1, finder forordningen anvendelse, når genvundet vand anvendes til vanding i landbruget. I henhold til artikel 2, stk. 3, kan forskning eller pilotprojekter dog undtages fra denne regel, hvis visse betingelser er opfyldt. Den kompetente myndighed skal sikre sig, at følgende kriterier er opfyldt for at indrømme denne undtagelse:

— Forsknings- eller pilotprojektet vil ikke blive gennemført inden for et vandområde, der anvendes til indvinding af drikkevand, eller inden for en beskyttelseszone, der er udpeget i henhold til direktiv 2000/60/EF.

— Forsknings- eller pilotprojektet vil blive underlagt passende overvågning.

Det er op til den kompetente myndighed i hvert enkelt tilfælde at fastsætte de overvågningsbetingelser og -frekvenser, der er nødvendige for at sikre overholdelse af vandrammedirektivet og anden gældende lovgivning.

Undtagelserne må ikke vare længere end fem år. Desuden må ingen afgrøder, der dyrkes i et forsknings- eller pilotprojekt, som er undtaget fra denne forordning, markedsføres.

2.6. Overensstemmelseskontrol

De kompetente myndigheder skal foretage overensstemmelseskontrol for at sikre, at kravene i tilladelserne opfyldes af de forskellige parter i systemet til genbrug af vand.

Disse krav kan gælde for operatøren af genvindingsanlægget, for overholdelsespunktet eller for andre ansvarlige parter eller slutbrugere i henhold til risikostyringsplanen for genbrug af vand.

Hvis disse aktører opererer i forskellige medlemsstater — f.eks. i forbindelse med et grænseoverskridende projekt som beskrevet i afsnit 2.3 — skal de kompetente myndigheder med kompetence for de relevante aktører foretage denne kontrol.

2.7. Sanktioner

I henhold til artikel 15 skal medlemsstaterne fastsætte bestemmelser om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffe alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

Følgende kriterier kan tages i betragtning ved fastsættelsen af sanktioner:

a) overtrædelsens art, grovhed, omfang og varighed

b) hvorvidt overtrædelsen blev begået forsætligt eller uagtsomt

c) de områder, der er berørt af overtrædelsen, navnlig følsomme områder

d) de fordele, som de ansvarlige har opnået ved overtrædelsen (for at sikre, at de ansvarlige fratages disse fordele)

e) overtrædelsens gentagne karakter (for at afskrække fra yderligere overtrædelser af samme art).

Medlemsstaterne bør indføre foranstaltninger til sikring af overholdelse for at forebygge og opdage overtrædelser og anvende sanktionerne. Sikring af overholdelse omfatter alle de måder, hvorpå offentlige myndigheder griber ind for at sikre, at virksomheder og andre (»ansvarlige«) overholder deres miljøforpligtelser, herunder f.eks. inspektioner og håndhævelsesforanstaltninger.

Der kan i store træk overvejes tre kategorier af foranstaltninger:

— overvågning af overholdelse: Dette indbefatter analyse, vurderinger, overvågning, inspektioner, undersøgelser, revision eller andre kontroller og indgreb, der udføres af, på vegne af eller under tilsyn af en kompetent myndighed, for at undersøge, om de ansvarlige overholder forpligtelser, der kan håndhæves.

— opfølgning og håndhævelse: Dette indbefatter, at en kompetent myndighed i henhold til forvaltningsretten, civilretten eller strafferetten træffer foranstaltninger som reaktion på manglende eller formodet manglende overholdelse af en forpligtelse, der kan håndhæves.

— fremme af overholdelse og forebyggelse af manglende overholdelse: Dette indbefatter, at der skal gøres en indsats for at tilskynde til overholdelse af forpligtelser, der kan håndhæves, på anden måde end ved hjælp af overvågning af overholdelse eller opfølgning og håndhævelse.

Denne regel gælder for alle aspekter af forordningen, herunder de regler, som medlemsstaterne kan beslutte at indføre for delområder i deres område, hvor genbrug af vand ikke anses for hensigtsmæssigt, eller for videnskabelige projekter eller pilotprojekter.

2.8. Bevidstgørelse og udveksling af oplysninger

I henhold til artikel 9 skal medlemsstater, der anvender genbrug af vand til vanding i landbruget, tilrettelægge generelle oplysningskampagner, som kan omfatte fremme af fordelene ved sikkert genbrug af vand.

Medlemsstaterne kan frit tilpasse omfanget af og tonen i sådanne kampagner til deres særlige omstændigheder, herunder omfanget af genbrug af vand. De kan også iværksætte specifikke oplysningskampagner for slutbrugerne for, hvor det er relevant, at tilskynde til anvendelse af genvundet vand som et sikkert og bæredygtigt alternativ til vanding og sikre optimal og sikker anvendelse heraf, idet der sikres et højt beskyttelsesniveau for miljøet og menneskers og dyrs sundhed.

Sådanne oplysningskampagner kan være nyttige med henblik på at imødekomme eventuelle bekymringer i befolkningen om genbrug af vand og kan bidrage til at sikre bred støtte til etablering af en ordning for genbrug af vand. For at skabe tillid og accept anbefales det i denne forbindelse at inddrage interessenter på et tidligt tidspunkt og omhyggeligt skræddersy budskaber, udnytte personlige erfaringer og tackle lokalitetsbestemte udfordringer.

God praksis tyder på, at inddragelse af befolkningen og interessenter på mange niveauer kan være effektivt med hensyn til at nå ud til et bredt publikum, lige fra målrettede oplysningskampagner til høringer og større inddragelse af interessenter i planlægning og beslutningstagning.

Som en generel indikation foreslås det i CIS-retningslinjerne fra 2016 om integration af genbrug af vand i vandplanlægningen og -forvaltningen i forbindelse med vandrammedirektivet (13), at der indsamles følgende oplysninger som input til oplysnings- og bevidstgørelseskampagner:

— begrundelsen for behovet for genbrug af vand, f.eks. i forbindelse med vandknaphed, herunder under fremtidige klimaforhold

— udgifter til installation af rensnings- og distributionssystemer

— de miljømæssige fordele og ulemper/risici

— de sociale og økonomiske fordele og ulemper/risici: gennemsigtighed med hensyn til eksponeringsrisici for offentligheden, hvordan disse vil blive håndteret, og de gældende rensningsstandarder.

Det er også vigtigt at tage hensyn til omkostningerne ved tab af afgrøder som følge af manglen på vand til vanding, som kan minimeres ved at anvende en pålidelig og mere forudsigelig vandkilde såsom genvundet vand.

Forordningens artikel 10 og 11 fastsætter regler for oplysninger, der skal stilles til rådighed for offentligheden, og oplysninger om, hvordan reglerne gennemføres. Disse oplysninger skal være tilgængelige for Europa-Kommissionen, Det Europæiske Miljøagentur og Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme.

Oplysninger, der regelmæssigt skal gøres tilgængelige for offentligheden, omfatter:

— mængden og kvaliteten af leveret genvundet vand

— procentdelen af den samlede mængde renset byspildevand, som det genvundne vand repræsenterer, hvis disse data er tilgængelige

— resultaterne af overensstemmelseskontrollen

— de udpegede kontaktpunkter

— eventuelle afgørelser i henhold til artikel 2, stk. 2.

Desuden vil medlemsstaterne skulle offentliggøre datasæt med yderligere oplysninger om resultatet af overensstemmelseskontrollen samt yderligere oplysninger om tilfælde af manglende overholdelse, herunder om foranstaltninger, der er truffet for at genoprette overholdelsen.

Medlemsstaterne kan vælge det mest hensigtsmæssige format og midler til deling af artikel 10-oplysninger med offentligheden, som er tilpasset deres egne specifikke omstændigheder.

Med hensyn til artikel 11, som fastsætter de oplysninger om gennemførelsen, som medlemsstaterne skal stille til rådighed, kan formatet og præsentationen af disse data fastsættes i gennemførelsesretsakter, som Kommissionen kan udarbejde, bistået af det udvalg, der er nedsat ved direktiv 2000/60/EF, og efter proceduren i artikel 14.

3. Tekniske aspekter

Dette afsnit omhandler: alle aspekter vedrørende risikostyring, afgrødetyper og klasser af genvundet vand og overvågning af valideringen.

3.1. Risikostyring

Som fastsat i forordningens artikel 5, stk. 1, er den kompetente myndighed i sidste ende ansvarlig for at sikre, at der udarbejdes en risikostyringsplan, der omfatter alle tænkelige aspekter af et projekt for genbrug af vand, herunder produktion, forsyning og anvendelse af genvundet vand, og som fastlægger ansvaret for hvert aspekt af forvaltningen af et genbrugsprojekt.

Den kompetente myndighed er ansvarlig for at sikre, at der udarbejdes en risikostyringsplan, men de parter, der konkret skal udarbejde planen, er operatøren af genvindingsfaciliteten, andre ansvarlige parter og slutbrugere, alt efter hvad der er relevant.

Den eller de personer/enheder, der konkret udvikler og udarbejder risikostyringsplanen, kan være en af de »ansvarlige parter«, der er involveret i et system til genbrug af vand, eller slutbrugeren i overensstemmelse med national lovgivning. Med henblik på en korrekt gennemførelse af forordningen har det ingen betydning, hvem der rent faktisk udarbejder eller sammensætter planen, så længe alle relevante ansvarlige parter og slutbrugere høres, hvis det er hensigtsmæssigt og påkrævet på grund af vandgenbrugsordningens art, placering og karakteristika.

Risikostyringsplanen kan omfatte et eller flere systemer til genbrug af vand, forudsat at den specifikt omhandler alle aspekter, der kræves i henhold til forordningen. Dette kan føre til et system, hvor der etableres en række standardelementer — f.eks. i tilfælde med lignende afgrøder og vandingspraksis i det relevante område eller i en kodeks for god praksis — som kan danne grundlag for en mere skræddersyet risikostyringsplan for specifikke systemer til genbrug af vand.

De aspekter, som risikostyringsplanen skal behandle (som krævet i forordningen), består af eventuelle yderligere krav til anlæggets operatør, som skal opfyldes, inden vandet leveres til den næste aktør i kæden. Og passende forebyggende/korrigerende foranstaltninger og barrierer, overvågning eller andre krav, der skal anvendes af andre aktører i systemet til genbrug af vand for at sørge for dets sikkerhed efter overholdelsespunktet.

Risikostyringsplanen beskriver opgaverne og kravene og udpeger klart de relevante aktørers ansvar i ordningen.

Der kan være tilfælde, hvor en bestemt slutbruger endnu ikke er blevet identificeret. I sådanne tilfælde kan risikostyringsplanen udarbejdes på grundlag af den påtænkte anvendelse af genvundet vand i det specifikke område (f.eks. baseret på de mest almindelige landbrugspraksisser og afgrøder).

Når en ny slutbruger identificeres, efter at risikostyringsplanen er afsluttet, bør der foretages en evaluering for at fastslå, om det er nødvendigt at tilpasse planen: For eksempel kan den nye slutbrugers vandingspraksis og afgrøder afvige fra dem, der allerede betjenes af genvindingsanlægget (ved f.eks. at kræve en højere vandkvalitet).

I dette tilfælde kan risikostyringsplanen kræve, at eventuelle risici, forebyggende foranstaltninger eller barrierer for de nye anvendelser revurderes. Dette kan kræve visse tilpasninger af vandgenbrugsordningen (samt tilpasninger af tilladelsen, som er baseret på risikostyringsplanen, hvor det er relevant). Denne revurdering kan foretages af en af de ansvarlige parter eller slutbrugeren, alt efter hvad der er relevant.

3.1.1. Centrale risikostyringselementer

Risikostyringsplanen skal være baseret på de risikostyringselementer, der er anført i bilag II til forordningen. Den skal følge en systematisk tilgang, der omfatter gennemførelse af en struktureret analyse af systemet til genbrug af vand, identifikation af potentielle farer og farlige hændelser (sammen med de udsatte befolkningsgrupper og miljøer og de dermed forbundne eksponeringsveje) og planlægning, hvor det er relevant, af mulige forebyggende foranstaltninger og barrierer for håndtering og afbødning af de vurderede risici.

Den bør også indeholde bestemmelser om kommunikation og samarbejde mellem de involverede parter for at sikre, at der træffes korrigerende foranstaltninger, og at der om nødvendigt gives meddelelse herom. De vigtige elementer i risikostyringsplanen er grundlaget for at sikre, at det genvundne vand anvendes og forvaltes sikkert for at beskytte menneskers og dyrs sundhed og miljøet.

I bilag II til forordningen identificeres 11 vigtige elementer (KRM'er), der er opdelt i del A, B og C, og som udgør grundlaget for den foreslåede overordnede tilgang til en risikostyringsplan.

Det drejer sig om:

Del A — Vigtige risikostyringselementer 1. Systembeskrivelse (KRM1) — beskrive det samlede system til genbrug af vand fra spildevandets tilledning til rensningsanlægget for byspildevand til anvendelsespunktet. 2. Aktører og roller (KRM2) — udpege alle de parter, der er involveret i systemet til genbrug af vand, og deres roller og ansvarsområder. 3. Identifikation af farer (KRM3) — påvise potentielle farer (patogener og forurenende stoffer) samt muligheden for farlige hændelser (f.eks. rensningsfejl) forbundet med systemet til genbrug af vand. 4. Miljøer og befolkninger, der er udsat for risiko, og eksponeringsveje (KRM4) — udpege de befolkninger og miljøer, der potentielt kan blive eksponeret for hver enkelt identificeret fare. 5. Miljø- og sundhedsrisikovurderinger (KRM5) — for hver af de tidligere identificerede farer angives de potentielle tilknyttede risici for hver receptor (mennesker, dyr, afgrøder eller planter, andre terrestriske biota, akvatiske biota, jord eller miljøet generelt) for hver eksponeringsvej. Risikovurdering kan foretages ved hjælp af kvalitative og semikvantitative metoder, kvantitativ risikovurdering vil kræve tilstrækkelige understøttende data. Denne risikovurdering bør også tage hensyn til eventuelle forpligtelser og krav, der er fastsat i EU-lovgivningen som angivet i forordningen, samt al relevant national eller lokal lovgivning.

Del B — Betingelser vedrørende de yderligere krav 6. Yderligere krav (KRM6) — Resultaterne af risikovurderingen kan identificere yderligere eller strengere krav til vandkvalitet og overvågning end dem, der fremgår af afsnit 2 i bilag I til forordningen. Hvis der medtages yderligere parametre eller grænser, bør dette baseres på resultaterne af risikovurderingen og understøttes af videnskabelig dokumentation for, at de stammer fra systemet til genbrug af vand og ikke fra andre kilder. Disse yderligere parametre kan også omfatte følgende forurenende stoffer: tungmetaller, pesticider, biprodukter fra desinfektion, lægemidler, stoffer, der giver anledning til stigende bekymring, og bakterier, der udviser antimikrobiel resistens.

Del C — Forebyggende foranstaltninger 7. Forebyggende foranstaltninger (KRM7) — Udpegning af forebyggende foranstaltninger eller barrierer (yderligere eller allerede eksisterende), der bør anvendes på dele af systemet til genbrug af vand, for at begrænse eller afbøde eventuelle identificerede risici. F.eks. adgangsstyringsmetoder, yderligere vandrensning eller specifikke vandingsteknologier eller -barrierer. 8. Kvalitetskontrolsystemer (KRM8) — fastlægge kvalitetskontrolforanstaltninger, herunder protokoller for overvågning af det genvundne vand med hensyn til de relevante parametre og vedligeholdelsesprogrammer for udstyret, for at sikre effektiviteten af behandlingskæden og de vedtagne forebyggende foranstaltninger. 9. Miljøovervågningssystem (KRM9) — oprette et miljøovervågningssystem for at kontrollere udledningen af de påviste forurenende stoffer i de eksponerede miljøreceptorer (f.eks. ferskvand, grundvand, jord). Overvågningssystemet kan omfatte dokumenterede procedurer, der allerede er indført for at sikre løbende miljøbeskyttelse, hvor det er relevant, eller disse kan udvikles eller skræddersys yderligere afhængigt af resultaterne af miljørisikovurderingen. 10. Beredskabsstyring (KRM10) — udarbejde protokoller til håndtering af hændelser og nødsituationer. 11. Koordinering (KRM11) — fastlægge koordinerings- og kommunikationsmekanismer mellem de forskellige aktører, der er involveret i systemet til genbrug af vand.

En mulig struktur, der kan bidrage til at tilrettelægge analysen af KRM-elementerne, er beskrevet i den tekniske rapport fra Det Fælles Forskningscenter (JRC) med titlen »Technical Guidance — Water Reuse Risk Management for Agricultural Irrigation Schemes in Europe« (14). I denne JRC-rapport foreslås en modulopbygget struktur (jf. figur 1), hvor hvert modul behandler et specifikt aspekt af en risikostyringsplan og omfatter flere af KRM'erne:

— Modul I — Forberedelse (KRM 1 og 2)

— Modul II — Risikovurdering (KRM 3, 4, 5 og 6)

— Modul III — Overvågning (KRM 6 og 9)

— Modul IV — Ledelse, forvaltning og kommunikation (KRM 7, 8, 9, 10 og 11).

Figur 1

Vigtige risikostyringselementer for genbrug af vand (KRM'er) inddelt i fire moduler for at lette udarbejdelsen af en risikostyringsplan

3.1.2. Beskrivelse af systemet

En detaljeret beskrivelse af systemet (KRM1) er udgangspunktet for en fuldstændig karakterisering af hele systemet til genbrug af vand — fra tilledningspunktet for det rå spildevand til rensningsanlægget for byspildevand til de endelige anvendelser af genvundet vand. Den bør omfatte en detaljeret beskrivelse af rensningsanlægget for byspildevand og/eller genvindingsfaciliteten, eventuel infrastruktur i forbindelse med pumpning, oplagring og distribution, vandingssystemer og endelige anvendelser inden for de udpegede systemgrænser (jf. eksemplet i figur 2).

For at indsamle de data, der er nødvendige for risikovurderingen, bør systembeskrivelsen også omfatte en karakterisering af vandkvaliteten for kilderne til spildevand, der tilgår rensningsanlægget, vandmængdedata, variabilitet og vejrforhold samt en beskrivelse af de omgivende miljømatricer (jord, grundvand og overfladevand, økosystemer).

Figur 2

Hovedelementerne i et system til genbrug af vand med identifikation af receptorer i risikovurderingen

3.1.3. Aktører og roller

Alle involverede aktører og deres roller og ansvarsområder bør identificeres for hvert element i systemet til genbrug af vand (KRM2).

Dette bør omfatte de aktører, der er ansvarlige for i) driften af anlæggene (operatører af rensningsanlæg for byspildevand og genvindingsfaciliteter), ii) transport og oplagring, hvor det er relevant, og iii) de vandede marker (landbrugere). Det bør også omfatte alle relevante myndigheder eller organer (f.eks. vandmyndigheder, offentlige sundhedsmyndigheder, miljømyndigheder) eller andre parter såsom sammenslutninger af landbrugere og konsortier af vandingsaktører.

3.1.4. Identifikation af farer og risici for miljø og befolkninger

Elementerne KRM3 og KRM4 omfatter:

1. Identifikation af potentielle farer (forurenende stoffer og patogener) eller farlige hændelser (rensningsfejl, utilsigtede lækager, forurening), der stammer fra systemet til genbrug af vand, og som kan udgøre en risiko for folkesundheden og/eller miljøet

2. Karakterisering af potentielle eksponeringsveje for hver enkelt fare for de udpegede menneskelige, animalske eller miljømæssige receptorer (eksponerede befolkninger og miljøer). Disse elementer er nødvendige for efterfølgende at kunne vurdere sundheds- og miljørisiciene (KRM5).

Identifikationen af farer (KRM3) bør omfatte alle patogener og forurenende stoffer i det genvundne vand, der kan udgøre en risiko for menneskers og dyrs sundhed og for miljøet.

Mikrobielle patogener i genvundet vand (f.eks. E. coli og andre bakterier, vira, parasitter), der anvendes til vanding i landbruget, kan være årsag til udbrud af vandbårne sygdomme (f.eks. gastroenteritis) og andre akutte virkninger (15).

Kemiske forurenende stoffer, der stadig kan forekomme i genvundet vand, kan også udgøre en risiko for menneskers sundhed. Kemiske forurenende stoffer er dog normalt til stede i lave koncentrationer i spildevandsudledninger fra rensningsanlæg for byspildevand og kræver generelt en længere eksponering for at forårsage sygdomme eller akutte reaktioner, så risikoen ved disse forurenende stoffer er derfor generelt lavere end risikoen ved patogener.

Det er vigtigt at udpege alle industrier i det område, der betjenes af rensningsanlægget for byspildevand, hvis udledninger i byindsamlingssystemet kan bidrage til høje koncentrationer af specifikke kemiske forurenende stoffer i byspildevand (f.eks. lægemiddelindustrien og galvaniseringsindustrien).

Ukontrollerede koncentrationer af kemiske farer i spildevandsrensningsanlæggets udløbsvand kan forekomme som følge af farlige hændelser såsom utilsigtede eller uhensigtsmæssige udledninger. Sandsynligheden for disse kan minimeres ved hjælp af passende forebyggende foranstaltninger (16).

Det genvundne vands fulde overholdelse af enhver lovgivning, der finder anvendelse på systemet til genbrug af vand, og som regulerer både mikrobiologiske og kemiske forurenende stoffer samt de krav til vanding i landbruget, der er fastsat i lovgivningen om foderstof- og fødevarehygiejne, vil sikre beskyttelsen af miljøet samt menneskers og dyrs sundhed.

Risikostyringssystemet bør derfor sikre, at anvendelsen af genvundet vand ikke fører til en skadelig koncentration af forurenende stoffer i en specifik miljømatrix (f.eks. grundvand), og at der træffes passende forebyggende foranstaltninger for at forhindre dette (f.eks. ved passende rensning for at reducere forurenende stoffer inden for systemgrænserne eller ved at minimere utilsigtede udledninger til omgivelserne).

Sammen med karakteriseringen af det genvundne vand kan der defineres en første screeningliste over relevante farer (patogener og kemiske forurenende stoffer) under hensyntagen til al relevant EU-lovgivning, national og lokal lovgivning samt kravene i lovgivningen (anført i bilag II, punkt 5, i forordningen) om beskyttelse af overflade- og grundvandsressourcer. Denne lovgivning omfatter: vandrammedirektivet 2000/60/EF, grundvandsdirektivet 2006/118/EF, direktivet om miljøkvalitetskrav 2008/105/EF, nitratdirektivet (ND) direktiv 91/676/EØF og, hvor det er relevant, badevandsdirektivet 2006/7/EF og drikkevandsdirektivet 2020/2184.

De krav, som det genvundne vand skal opfylde, vil afhænge af de lokalitetsbestemte betingelser for systemet til genbrug af vand og vurderingen af, hvordan anvendelsen af genvundet vand til vanding i landbruget kan påvirke det omgivende miljø gennem potentielle spredningsveje (f.eks. afstrømning af vand, infiltration i grundvandet osv.).

Hvis genvundet vand migrerer til vandområder (overfladevand eller grundvand) i det område, der er omfattet af systemet til genbrug af vand, bør der i vurderingen navnlig tages hensyn til, om de modtagende vandområder stadig opfylder miljømålene i vandrammedirektivets artikel 4 (dvs. god økologisk og kemisk tilstand for overfladevand og god kemisk tilstand for grundvand — idet kemisk tilstand specificeres yderligere i direktivet om miljøkvalitetskrav og grundvandsdirektivet).

God økologisk og kemisk tilstand for overfladevand forudsætter overholdelse af EU's og de nationale miljøkvalitetskrav. EU's miljøkvalitetskrav er fastsat i direktivet om miljøkvalitetskrav, mens nationale standarder kan omhandle forurenende stoffer af national betydning, nemlig vandområdespecifikke forurenende stoffer, som er en del af god økologisk overfladetilstand.

Direktivet om miljøkvalitetskrav indeholder også bestemmelser om en »overvågningsliste«-mekanisme til indsamling af overvågningsdata på EU-plan om forurenende stoffer, der giver anledning til stigende bekymring, og stoffer, der kan udgøre en risiko for eller via vandmiljøet, og for hvilke data om risiko er utilstrækkelige til at fastsætte en miljøkvalitetsstandard.

Den kemiske tilstand for ferskvand, som medlemsstaterne har påvist i deres vandområdeplaner, kan findes i WISE-systemet (17).

Yderligere oplysninger om miljøkvalitetskrav for prioriterede stoffer kan findes i ECHA's database (18).

Relevante oplysninger om emissioner af specifikke forurenende stoffer findes i det europæiske register over udledning og overførsel af forurenende stoffer (gældende for rensningsanlæg for byspildevand med en kapacitet på 100 000 P.E.) (19).

Andre lokalitetsbestemte forhold til beskyttelse af overfladevand og grundvand kan også gælde: hvis f.eks. systemet til genbrug af vand og de vandede områder er beliggende i nærheden af et nitratsårbart område, der er udpeget i henhold til nitratdirektivet.

Selv om genbrug af vand i landbruget kan være en måde at genvinde næringsstoffer til vanding på, bør det overvejes nøje at undgå nitratforurening i vandressourcerne ved at reducere nitratindholdet i det genvundne vand til under de skadelige niveauer.

Hvis der er sandsynlighed for, at det genvundne vand vil migrere til vandområder, der er klassificeret som beskyttede drikkevandsområder, er det ligeledes vigtigt at i) identificere enhver risiko for forurening af drikkevandskilder fra regulerede forurenende stoffer i det genvundne vand og ii) planlægge eventuelle behandlinger, der er nødvendige for at reducere dem til et acceptabelt niveau.

Hvis genvundet vand løber ud i overfladevand, der anvendes til rekreative badeaktiviteter, kan der desuden medtages yderligere krav vedrørende patogener, der følger af badevandsdirektivet. Disse love har til formål at beskytte miljøet og menneskers sundhed ved at fastsætte standarder og/eller overvågningsforpligtelser for patogener eller kemikalier, herunder tungmetaller, biprodukter fra desinfektion, lægemidler og andre stoffer, der er klassificeret som prioriterede forurenende stoffer.

Da genvundet vand anvendes til vanding i landbruget, indeholder forordningen yderligere lovgivning i bilag II, punkt 5, som beskytter fødevarer og foder, jord, afgrøder og dyr. Relevansen af kravene i denne lovgivning for et specifikt system til genbrug af vand vil afhænge af dyrkningsformerne (f.eks. produktion af fødevarer eller foder) og praksis (f.eks. anvendelse af pesticider, anvendelse af slam fra rensningsanlæg) på landbrugsarealer, der vandes med genvundet vand.

Disse krav omfatter: krav til fødevarehygiejne (forordning (EF) nr. 852/2004), foderstofhygiejne (forordning (EF) nr. 183/2005), mikrobiologiske kriterier (forordning (EF) nr. 2073/200), fastsættelse af grænseværdier for forurenende stoffer i fødevarer (forordning (EF) nr. 1881/2006), grænseværdier for pesticidrester i fødevarer og foderstoffer (forordning (EF) nr. 396/2005), anvendelse af slam fra rensningsanlæg (direktiv 86/278/EØF) og beskyttelse af dyresundheden (forordning (EF) nr. 1069/2009 og (EU) nr. 142/2011).

Figur 3 viser et grafisk eksempel på, hvordan det bestemmes, hvilket direktiv eller hvilken forordning der finder anvendelse på et system til genbrug af vand, idet man antager, at det genvundne vand kan overføres til miljømatricerne (ferskvandsressourcer) som følge af utilsigtet udsivning eller afstrømning fra den vandede mark.

Figuren illustrerer også de forordninger og direktiver, der er anført i punkt 5 i bilag II, og som kan finde anvendelse afhængigt af landbrugsmetoderne. Bilag 2 til denne meddelelse indeholder også en tabel over anvendeligheden af disse krav på et system til genbrug af vand.

Figur 3

Eksempel på i) hvordan det bestemmes, hvilket direktiv eller hvilken forordning der finder anvendelse på et system til genbrug af vand, baseret på potentielle spredningsveje, som genvundet vand tager til de omkringliggende miljøer (overfladevand og grundvand), og ii) forordninger og direktiver, der kan finde anvendelse på vanding i landbruget, afhængigt af specifikke landbrugsmetoder

Andre specifikke aspekter i forbindelse med virkningen af kvalitetsparametre for genvundet vand på agronomiske karakteristika, herunder farer for jord og afgrøder/planter, bør også tages i betragtning. Ifølge ISO 16075-1:2020 er agronomiske farer fra genvundet vand, der kan skade jord og kunstvandede afgrøder: i) kemiske stoffer såsom saltholdighed, bor og specifik iontoksicitet, ii) andre kemiske elementer og iii) næringsstoffer.

Patogener, der kan forårsage sygdomme hos planter eller afgrøder, findes normalt ikke i genvundet vand fra spildevandsrensningsanlæg. Deres tilstedeværelse i genvundet vand kan dog vurderes i lokalitetsbestemte forhold (f.eks. afstrømning af vandingsvand inficeret med plantepatogener).

Bilag 2 til denne meddelelse indeholder informative eksempler og tabeller over patogener og forurenende stoffer, der typisk forekommer i spildevandsrensningsanlæg og reguleres af nogle af ovennævnte direktiver og forordninger, samt eksempler på agronomiske farer, der kan påvirke jord, afgrøder, ferskvand og grundvand under vanding i landbruget.

Den indeholder også eksempler på farlige hændelser og eksponeringsveje i forbindelse med sundheds- og miljørisikovurdering samt eksempler på udsatte befolkninger og miljøer.

Bemærk dog, at listerne over ressourcer i bilaget ikke skal betragtes som udtømmende og kun foreslås til orientering. Farerne bør identificeres præcist for hvert enkelt system til genbrug af vand under hensyntagen til karakteriseringen af det genvundne vand og eventuelle gældende krav.

Andre forurenende stoffer, der endnu ikke er reguleret og ikke findes i de opførte direktiver og forordninger (f.eks. mikroplast eller visse forbindelser, der giver anledning til bekymring), kan tilføjes til listen over farer, hvis risikoen for menneskers og dyrs sundhed eller miljøet understøttes af videnskabelig dokumentation, og det påvises, at disse forurenende stoffer stammer fra systemet til genbrug af vand og ikke fra andre kilder. Risikovurderingen kan også identificere kilden til disse forurenende stoffer, f.eks. på grund af tilstedeværelsen af bestemte industrier, og planlægge eventuelle forebyggende foranstaltninger.

3.1.5. Metoder til vurdering af miljø- og sundhedsrisici

Vurdering af miljø- og sundhedsrisici (KRM5) bør foretages under hensyntagen til tidligere påviste farer (enkeltvis eller i grupper) og farlige hændelser, potentielle eksponeringsveje og de receptorer, der er identificeret i systemet til genbrug af vand.

Risikovurdering kan foretages ved hjælp af kvalitative eller halvkvantitative metoder. Den kvalitative risikovurdering foreslås som den mest hensigtsmæssige og økonomisk gennemførlige metode. Den kvantitative risikovurdering kan anvendes i forbindelse med projekter med høj risiko, og når der foreligger tilstrækkelige understøttende data til deres gennemførelse.

For så vidt angår metoder kan der anvendes kvalitative, halvkvantitative og kvantitative metoder til disse vurderinger. I vurderingen af sundhedsrisikoen vurderes enhver risiko for menneskers og dyrs sundhed, mens miljørisikovurderingen har til formål at fastslå, om de identificerede forurenende stoffer i det genvundne vand påvirker miljømatricernes kvalitetsstatus.

Kvalitative og semikvantitative risikovurderinger kan udvikles ved hjælp af flere metoder, f.eks. hændelsestræer, matricer eller indikatorer. En metode, der ofte benyttes, er den, der baseres på en kombineret vurdering af, hvor sandsynlig en fare er, og hvor stor/alvorlig indvirkning den har på den eksponerede receptor.

Sandsynlighedsanalyse kan foretages gennem historisk datagennemgang eller vurdering af menneskelige fejl, fejltræer og hændelsestræer. Analysen af virkningerne foretages normalt ved hjælp af en klassificering i kategorier med stigende alvorsgrader for virkningerne.

Der findes flere metoder til kvalitativ og semikvantitativ risikovurdering i offentliggjorte retningslinjer og standarder, som kan følges (f.eks. WHO Guidelines, 2006, ISO 20426 (2018); FAO og WHO, 2019) (20).

Bilag 3 til denne meddelelse illustrerer kvalitative og semikvantitative metoder til vurdering af sundhedsrisikoen ved hjælp af matricer til at identificere sandsynligheden for og alvoren af virkningerne. Den illustrerer også en semikvantitativ metode, der kan anvendes på vandressourcer. JRC's tekniske rapport (21) indeholder også yderligere praktiske eksempler.

Kvantitative risikovurderinger kan give et numerisk skøn over risikoen — f.eks. virkningen af specifik mikrobiel infektion i løbet af et år i et specifikt scenarie.

Denne karakterisering af risiciene for menneskers og dyrs sundhed anvender normalt dosis-respons-forholdet til at fastslå, om en fare eller en farlig hændelse kan have en indvirkning på sundheden.

En vurdering af risikoen for sundheden gennem mikrobiel fare kan foretages ved hjælp af en kvantitativ mikrobiel risikovurdering (QMRA) baseret på en vurdering af dosis-respons-forholdet mellem koncentrationen af farer og den virkning, den kan have på receptorerne. Resultaterne fra denne metode repræsenterer sandsynlighedsværdierne for sundhedsskadelige virkninger og udtrykkes ved sandsynligheden for infektion eller indikatoren for sygdomsjusterede leveår (DALY).

Denne tilgang kan kun delvist besvare specifikke spørgsmål. For at dække hele projektet og øge sikkerhedsniveauet kan den derfor kombineres med kvalitative eller semikvantitative metoder.

Metoder og kriterier for QMRA og DALY findes i WHO's retningslinjer (2006) og WHO's retningslinjer for QMRA (2016) (22).

En kvantitativ metode til vurdering af miljørisikoen (Quantitative Chemical Risk Assessment, QCRA) er normalt baseret på:

— forholdet mellem den forventede miljøkoncentration beregnet med komplekse modeller for bestemmelse og overførsel af et specifikt forurenende stof til delmiljøer

— de forventede nuleffektkoncentrationer eller den maksimalt tilladte koncentration af det forurenende stof som fastsat i den gældende lovgivning (f.eks. miljøkvalitetskrav, der gælder for vandområder i henhold til deres kvalitetsstatus).

Denne type tilgang kræver en betydelig mængde overvågningsdata fra projekter vedrørende genbrug af vand og detaljerede karakteristika for det omgivende miljø. Det betyder, at den kun finder anvendelse på projekter, hvor der foreligger tilstrækkelige data, og hvor antagelser understøttes af videnskabelig dokumentation.

3.1.6. Betingelser, der vedrører de yderligere krav

Resultatet af sundheds- og miljørisikovurderingen vil bidrage til at fastslå, om der bør tilføjes specifikke yderligere krav (KRM6) til parametre (ud over eller strengere end dem, der er angivet i punkt 2 i bilag I) for vandkvalitet og -overvågning.

Dette kan omfatte yderligere patogener eller forurenende stoffer, der er identificeret i sundheds- og miljørisikovurderingen, under hensyntagen til de lokalitetsbestemte forhold samt de gældende direktiver og forordninger som beskrevet ovenfor.

Risikovurderingen kan f.eks. påvise, at et specifikt forurenende stof i genvundet vand (f.eks. nitrater) kan påvirke et nærliggende vandområde negativt (f.eks. ved eutrofiering), hvis det er til stede i det genvundne vand med en højere koncentration end den forventede maksimalt tilladte koncentration.

Der kan derfor fastsættes en grænse baseret på den maksimalt tilladte koncentration, der følger af risikovurderingen, for kvaliteten af det genvundne vand, og denne parameter kan medtages blandt dem, der skal overvåges.

De maksimalt tilladte koncentrationer kan også svare til de krævede grænser, f.eks. for den specifikke kvalitetsklasse (f.eks. miljøkvalitetskrav) for det eksponerede vandområde. Der kan tilføjes en liste over yderligere parametre sammen med de identificerede grænser for vandkvalitet og -overvågning, hvis det er klart, at de stammer fra systemet til genbrug af vand, og referenceværdierne for dem understøttes af risikovurderingen og af en tilstrækkelig grad af videnskabelig viden.

3.1.7. Forebyggende foranstaltninger

KRM7 bør omfatte identifikation af forebyggende foranstaltninger og barrierer, der gælder for systemet til genbrug af vand, for at fjerne eller reducere de identificerede farer, der kan medføre en risiko, til et acceptabelt niveau.

Forebyggende foranstaltninger er alle behandlinger, handlinger eller procedurer, uanset om de allerede er gennemført eller identificeret under risikovurderingen, og som kan anvendes i forskellige dele af systemet til genbrug af vand. For eksempel: i) ved rensningsanlægget for byspildevand (dvs. ved at evaluere den indførte proces og/eller ved at udpege yderligere rensninger), ii) ved genvindingsfaciliteten (f.eks. ved at overveje at tilføje avancerede rensninger) og iii) på vandede marker (f.eks. ved at overveje alternative vandingsmetoder, der minimerer risikoen for eksponering, oprettelse af stødpudezoner osv.), beskyttelse af arbejdstagere og landbrugere (f.eks. identifikation af specifikke personlige værnemidler eller hygiejneprotokoller samt eventuelle foranstaltninger, der allerede er truffet for at overholde reglerne om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen).

Udpegningen af barrierer eller hindringer for eller ændringer af det eksisterende kunstvandingssystem kan baseres på en vurdering af eksisterende metoder, afgrødetyper og vandklasse og bør besluttes i samråd med landbrugerne og andre aktører i systemet til genbrug af vand. Eksempler på forebyggende foranstaltninger og barrierer kan findes i bilag 4 til dette dokument.

3.1.8. Kvalitetskontrol- og miljøovervågningssystemer

Elementerne KRM8 og KRM9 omfatter alle de overvågningsaktiviteter, der er planlagt for systemet til genbrug af vand: udpegning af procedurer og protokoller for kvalitetskontrol af systemet og for miljøovervågningssystemet (EMS).

Drifts- og miljøovervågningsprogrammer giver arbejdstagerne, borgerne og myndighederne sikkerhed for, at systemet fungerer tilfredsstillende. De bør omfatte protokoller, programmer (f.eks. placering, parametre, hyppighed) og som minimum procedurer for kravene til rutinemæssig overvågning samt eventuelle yderligere parametre og grænser, der er fastlagt som yderligere krav i risikovurderingen (KRM6).

Et kvalitetsstyringssystem, der er udviklet i overensstemmelse med ISO 9001-standarder eller tilsvarende, kan også udarbejdes af anlæggets driftsledere, hvis dette er hensigtsmæssigt.

EMS-protokollerne bør baseres på resultaterne af miljørisikovurderingen for at sikre fortsat beskyttelse af miljøet, når der anvendes genvundet vand. Protokollerne skal være i overensstemmelse med gældende lovgivning, f.eks. skal overvågningen af vandressourcer være i overensstemmelse med direktiv 90/2009/EF (23) for at sikre, at resultaterne er sammenlignelige med dem, der opnås ved overvågning i henhold til vandrammedirektivet.

3.1.9. Håndtering og koordinering af nødsituationer

KRM10 og KRM11 omfatter styrings-, beredskabs- og kommunikationsprotokoller, der er knyttet til elementerne KRM10 (beredskabsstyring) og KRM11 (koordinering).

Disse programmer danner grundlag for effektiv kommunikation mellem den eller de parter, der er ansvarlige for en risikostyringsplan, og de involverede aktører.

KRM11 skal indeholde protokoller om, hvordan oplysningerne vil blive formidlet mellem aktører, formater og procedurer for indberetning af ulykker og nødsituationer, anmeldelsesprocedurer, informationskilder og høringsprocesser.

Eksempler på i) protokoller for håndtering af hændelser og nødsituationer og ii) kommunikationsprotokoller kan findes i bilag 5 til denne meddelelse.

3.2. Typer af afgrøder og klasser af genvundet vand

Med henblik på sikker anvendelse af genvundet vand er der i tabel 1 i bilag I til forordningen fastsat tilladte klasser af kvaliteten af genvundet vand (klasse A, B, C, D), som skal anvendes til vanding af en given kategori af afgrøder, baseret på den valgte vandingsmetode.

Minimumskravene til vandkvalitet for hver klasse i tabel 2 — bilag I varierer hovedsagelig efter koncentrationen af E. coli og andre aggregerede parametre.

Med kombinationen af afgrødetyper og antallet og typen af godkendte barrierer såsom vandingsmetoder kan risiciene minimeres ved at undgå enhver kontakt mellem det genvundne vand og de spiselige dele af vandede produkter (se eksempler i bilag 4 til denne meddelelse).

Med henblik herpå er det vigtigt først at fastslå, om det er sandsynligt, at den spiselige del af afgrøderne vil komme i kontakt med det genvundne vand. Risikoen for kontakt bør vurderes for hvert specifikt system til genbrug af vand ved at vurdere den formodede afstand mellem den spiselige del af afgrøderne og den vandede jord og de potentielle veje for genvundet vand, når det anvendes til henholdsvis sprøjtevanding, drypvanding og vanding ved oversvømmelse.

Hvis afgrøderne undergår yderligere behandlinger (f.eks. tilberedning eller industrielle processer), der reducerer den potentielle forurening, bør disse også tages i betragtning.

I henhold til forordningen kan genvundet vand anvendes til vanding af:

— Fødevareafgrøder, der spises rå: Afgrøder, der dyrkes til konsum, og som ikke vil gennemgå yderligere processer. På grundlag af afstanden (24) mellem den spiselige del af afgrøden og jorden er der foretaget en yderligere klassificering som følger: — Rodfrugtafgrøder: der vokser under jorden, og hvor roddelen er spiselig (f.eks. gulerødder, løg, rødbeder). — Lavtvoksende afgrøder over jorden: som vokser over jorden, og som er delvist i kontakt med jorden. Disse afgrøder kan opdeles yderligere i afgrøder, der dyrkes på jordoverfladen, såsom bladafgrøder (f.eks. salat) og afgrøder, der vokser over jorden med den spiselige del i en højde af 25 cm over jordoverfladen (f.eks. tomat, peberfrugt). — Højtvoksende afgrøder over jorden: som vokser over jorden og med de spiselige dele > 50 cm over jordoverfladen, som derfor normalt ikke rører jorden (f.eks. frugttræer).

— Afgrøder til forarbejdede fødevarer: Afgrøder, der dyrkes til konsum, og som undergår yderligere processer (dvs. tilberedning eller industriel forarbejdning) og ikke spises rå (f.eks. ris, hvede).

— Nonfoodafgrøder (foder): Afgrøder, der ikke dyrkes til konsum, men til græsarealer og foder eller i andre sektorer (industri, energi og såede afgrøder).

Vandingsmetoder kan generelt klassificeres i:

— Åbne vandingssystemer eller vandingssystemer, der fungerer ved hjælp af tyngdekraften: Vandet tilføres direkte på jordoverfladen og udsættes ikke for tryk. Dette omfatter oversvømmelse og furevanding.

— Sprinklervandingssystemer: Vandet sprøjtes op i luften og falder ned på jordoverfladen som regn.

— Mikrovandingssystemer: Vand tilføres lokalt med dryp- eller rislesystemer (på overfladen eller under overfladen) eller ved mikrosprøjtevanding.

Vandingsmetoder bør vurderes som spredningsveje, der potentielt gør det muligt for forurenende stoffer at nå frem til afgrøderne. Med sprøjtesystemer kan højtvoksende afgrøder over jorden (f.eks. frugttræer) f.eks. blive udsat for forurening ved faldende dråber, så her bør der generelt vælges en højere vandkvalitet.

Lokaliserede systemer (f.eks. drypvanding) er forbundet med en lavere risiko for kontaminering, da vandet er rettet mod den ikkespiselige del af afgrøderne. Der kan anvendes yderligere passende og godkendte barrierer for at opnå den krævede vandkvalitetsklasse (se afsnit 3.2.2 og bilag 4).

Enhver sundhedsrisiko for arbejdstagere eller personer, der bor i nærheden af det vandede område, bør også vurderes. F.eks. kan aerosoler fra sprinklervandingssystemer nå frem til receptorer, der lever i nærheden af vandede områder. Aerosolrelaterede risici afhænger især af kvaliteten af vandingsvandet og vindhastigheden (som spreder aerosolerne omkring det vandede område).

Bemærk, at de vandingsmetoder og forebyggende foranstaltninger eller barrierer, der er angivet i det følgende afsnit, er eksempler på en foreslået tilgang til fortolkningen af tabel 1 — bilag I. De er ikke tænkt som en udtømmende liste.

De vandingssystemer og forebyggende foranstaltninger eller barrierer, der allerede er indført eller planlagt, bør vurderes med henblik på at fastslå, om der kan være behov for yderligere krav (f.eks. yderligere rensninger eller barrierer eller ændringer af vandingssystemet) for at minimere potentiel afgrødeforurening, afhængigt af klassen af genvundet vand.

3.2.1. Eksempler på vandingsmetoder og afgrødetyper

Figur 4 viser to eksempler på skemaer, der kan hjælpe med at udpege de klasser af genvundet vand, der giver forbrugere og arbejdstagere tilstrækkelig beskyttelse mod E. coli, når de vandes med a) tyngdekraftstyrede strømme eller trykregulerede metoder eller b) lokaliserede systemer.

Uanset vandklasse tages der i skemaerne hensyn til yderligere mikrobielle krav, når genvundet vand anvendes til at vande græsarealer eller foder (tarmnematoder, note 3 i figur 4), og hvor der er risiko for aerosoler (Legionella spp., note 1 i figur 4).

Figur 4

Eksempler på skemaer til udvælgelse af klassen af genvundet vand (i henhold til forordningen) for a) åbne vandingsmetoder eller b) lokaliserede vandingsmetoder

Følgende eksempel fra WHO's Safety Plan Guidelines (bearbejdet eksempel: SSP i Newtown — hypotetisk eksempel) er blevet tilpasset kravene i forordningen for at vise, hvordan ovenstående skema kan anvendes i praksis.

Kun de elementer i dette eksempel, der er tilladt i henhold til forordningen, blev taget i betragtning. Genvundet vand blev anvendt til dyrkning af flere typer afgrøder ved hjælp af forskellige vandingsmetoder (tabel 1).

Tabel 1

Afgrødetyper og vandingsmetoder anvendt i eksemplet

Kategorier af afgrøder Vandingsmetoder Afgrødernes bestemmelsessted (*1) — Rodfrugtafgrøder, der spises rå (løg, gulerødder) — Lavtvoksende bladafgrøder, der spises rå (salat, peberfrugter) — Højtvoksende afgrøder, der spises rå (frugt) — Oversvømmelse — Åbne furer — Manuelle anvendelser (f.eks. øser, vandkander) — Sprøjtevanding — Forbruges af landbrugere og deres familier — Sælges til lokalsamfundet til forbrug — Sælges til nærliggende byer til forbrug

I dette tilfælde bør der i henhold til tabel 1 og 2 i bilag I til forordningen, under hensyntagen til de potentielle veje, hvormed det genvundne vand kan nå frem til afgrøderne, vælges følgende klasser:

— Til rodfrugter og bladafgrøder, der spises rå, når der anvendes oversvømmelse, fure- eller sprinklervanding Klasse A (E. coli ≤ 10/100 ml)

— Til fødevareafgrøder, der vokser lavt over jorden og spises rå (f.eks. peberfrugt): når der anvendes oversvømmelses-, fure- eller sprinklervanding Klasse A (E. coli ≤ 10/100 ml) når der anvendes drypvandingssystemer eller systemer under overfladen Klasse B (E. coli ≤ 100/100 ml).

— Til fødevareafgrøder, der dyrkes over jorden og ikke er i direkte kontakt med genvundet vand (dvs. frugttræer), kun når der anvendes fure- eller oversvømmelsesvanding Klasse B (E. coli ≤ 100/100 ml).

På grundlag af en yderligere risikovurdering kan klasse A være påkrævet ved forekomst af frugter med spiselig skræl, når der anvendes sprøjtevanding, for at undgå potentiel forurening af frugterne gennem det sprøjtede vand. For frugter med skræl, der ikke er spiselig, kan klasse B være tilstrækkelig, men det endelige valg af vandkvalitet bør baseres på risikovurderingen.

3.2.2. Eksempler på anvendelse af barrierer for at opnå den krævede vandkvalitetsklasse

I forordningens artikel 2, stk. 4, præciseres det, at fødevarevirksomhedsledere kan opnå den vandkvalitet, der kræves for at opfylde kravene i forordning (EF) nr. 852/2004, ved efter overholdelsespunktet at anvende flere vandrensningsmuligheder, enten alene eller i kombination med muligheder for ikkerensning.

Ifølge tilgangen med flere barrierer kan logaritmereduktionerne for at opnå den krævede vandkvalitetsklasse faktisk opnås ved at kombinere forskellige rensnings- og ikkerensningsforanstaltninger (barrierer).

I henhold til forordningens artikel 3, stk. 12, defineres en barriere, når genvundet vand anvendes til vanding, som:

— ethvert middel, herunder fysiske eller procesrelaterede skridt eller betingelser for brug, der nedsætter eller forebygger en risiko for infektion hos mennesker ved at forhindre kontakt mellem genvundet vand og i) produkter til indtagelse og ii) personer, der er direkte udsat for det, eller

— andre midler, der f.eks. nedsætter koncentrationen af mikroorganismer i det genvundne vand eller forhindrer, at de overlever på produkter til indtagelse.

Med andre ord, og i overensstemmelse med bilag I, afsnit 2, i forordningen, bør en barriere betragtes som et middel til at minimere risiciene til niveauer, der svarer til niveauet i den krævede vandkvalitetsklasse for de udvalgte afgrøder.

Forskellige barrierer vil kunne opnå forskellige logaritmereduktioner, og en kombination af dem kan anvendes på det genvundne vand for at opnå den krævede samlede logaritmereduktion, der er nødvendig for at minimere eventuelle risici, baseret på den valgte vandkvalitetsklasse.

Tabel 2 viser antallet af barrierer, der bør anvendes på kvalitetsklassen for genvundet vand for at opnå det krævede tilsvarende niveau for en højere klasse baseret på afgrødetypen.

Tabel 3 viser, hvilke typer af godkendte barrierer, der er tale om, og hvilken logaritmereduktion, der er forbundet hermed.

Bilag 4 til denne meddelelse indeholder eksempler på, hvordan typen og antallet af barrierer fastlægges på grundlag af afgrødetype og vandkvalitetsklasse.

Tabel 2

Foreslået antal barrierer, der er nødvendige for vanding med genvundet vand, alt efter deres kvalitet (tilpasset fra tabel 3 i ISO 16075:2020)

NB: Der er udelukkende foretaget ændringer i ISO-tabellen for at udelukke kvalitetsklasser og afgrødetyper, der ikke er omfattet af forordningen om genbrug af vand, fra disse kvalitetsklasser for drikkevand. Se tabellen nedenfor for yderligere forklaring af, hvordan denne tabel skal fortolkes i forhold til forordningen om genbrug af vand.

Kategori(1) Vanding af grøntsager, der spises rå(2) Vanding af grøntsager efter forarbejdning og græsarealer (3) Vanding af andre fødevareafgrøder end grøntsager (frugtplantager, vinmarker) og havebrug(4) Vanding af foder og såede afgrøder(5) Vanding af afgrøder til industri og energi(6) A 0 0 0 0 0 B 1 0 0 0 0 C 3 1 1 0 0 D forbudt forbudt 3 1 (*) 0 Følgende definitioner for hver kolonne i tabellen er i overensstemmelse med tabel 1 i bilag 1 til forordningen om genbrug af vand og har til formål at hjælpe læseren med at finde den afgrødekategori, der i bred forstand svarer til ISO-kategoriseringen, og dermed fastlægge, hvilke yderligere barrierer der kan være nødvendige: (1) Minimumsklasse for kvaliteten af genvundet vand. (2) Fødevareafgrøder, der spises rå, og hvor den spiselige del er i direkte kontakt med genvundet vand, og rodfrugtafgrøder, der spises rå. (3) Forarbejdede fødevareafgrøder og nonfoodafgrøder, herunder afgrøder, der anvendes til foder til mælke- eller kødproducerende dyr. (4) Fødevareafgrøder, der spises rå, og hvor den spiselige del produceres over jorden og ikke er i direkte kontakt med genvundet vand. (5) Fødevareafgrøder, der spises rå, og hvor den spiselige del produceres over jorden og ikke er i direkte kontakt med genvundet vand; forarbejdede fødevareafgrøder og nonfoodafgrøder, herunder afgrøder, der anvendes til foder til mælke- eller kødproducerende dyr (i begge tilfælde, når der anvendes drypvanding eller en anden vandingsmetode, hvorved direkte kontakt med den spiselige del af afgrøden undgås). NB. De her nævnte såede afgrøder kan være frø til konsum eller til anvendelse som dyrefoder. (6) Afgrøder til industri, energi og såede grøntsager (til produktion af udsæd). (*) Note fra ISO 16075:2020: Spiselige frø eller frø til udsæd, som er blevet vandet i mindre end 30 dage før høsten. Hvis perioden før høst er lig med eller større end 30 dage, kan klasse D anvendes direkte uden restriktioner (dvs. uden behov for yderligere barrierer).





Tabel 3

Typer af godkendte barrierer og respektive patogenlogaritmereduktioner (tilpasset fra tabel 2 i ISO 16075:2020)

Der er udelukkende foretaget ændringer for at udelukke kvalitetsklasser og afgrødetyper, der ikke er omfattet af forordningen om genbrug af vand, fra disse kvalitetsklasser for drikkevand.

Barrieretype Anvendelse Patogenlogaritmereduktion Antal barrierer VANDING AF NONFOODAFGRØDER Drypvanding Drypvanding af lavvækstafgrøder som f.eks. 25 cm eller mere over jorden 2 1 Drypvanding af højvækstafgrøder som f.eks. 50 cm eller mere over jorden 4 2 Drypvanding under overfladen, hvor vandet ikke stiger op ved kapillærvirkning på jordoverfladen 6 3 Sprøjte- og sprinklervanding Sprinkler- og mikrosprinklervanding af afgrøder med lav vækst, f.eks. 25 cm eller mere fra vandstrålen 2 1 Sprinkler- og mikrosprinklervanding af frugttræer som f.eks. 50 cm eller derover fra vandstrålen 4 2 Yderligere desinfektion på marken Desinfektion på lavt niveau (i alt 1 mg/l chlor efter 30 min. chlorering) 2 1 Desinfektion på højt niveau (≥ 1 mg/l chlor i alt efter 30 min. chlorering) 4 2 Solbeskyttende afdækning Ved drypvanding, hvor presenningen adskiller kunstvandingen fra grøntsagerne 2 til 4 1 Patogenafvanding Afvandingsstøtte gennem indstilling eller afbrydelse af vanding før høst 0,5 til 2 om dagen 1 til 2 Vask af afgrøde, inden den sælges til kunderne Vask af salatafgrøder, grøntsager og frugt med drikkevand 1 1 Desinfektion af afgrøde inden salg til kunderne Vask af salatafgrøder, grøntsager og frugter med en svag desinfektionsopløsning og skylning med drikkevand 1 1 Skrælning af afgrøde Skrælning af frugt og rodfrugtafgrøder 2 1 VANDING AF FODER OG SÅEDE AFGRØDER Adgangskontrol Begrænsning af adgangen til vandede marker i 24 timer eller mere efter vanding, f.eks. adgangen af dyr til græsningsarealer og arbejdstagere til marker 0,5 til 2 1 Begrænsning af adgangen til vandede marker fem dage eller mere efter vanding 2 til 4 2 Soltørring af foderafgrøder Foderafgrøder og andre afgrøder, der høstes og soltørres før konsum 2 til 4 2 Bemærk: der kan allerede være barrierer i vandingsområdet; afgrøderestriktioner og vandingsmetoder er allerede medtaget i forordningen i forbindelse med udvælgelse af kvalitetsklasse for genvundet vand og afgrødetype.

3.3. Valideringsovervågning

3.3.1. Generelle principper

Valideringsovervågning er nødvendig for at påvise, at udformningen af nye systemer til genbrug af vand eller ændringer i eksisterende rensningslinjer på pålidelig og konsekvent vis vil opnå bestemte inaktiveringsniveauer for mikrobielle indikatorer for klasse A-kvalitet af genvundet vand (tabel 4 — bilag I til forordningen). Inaktivering af mikrobielle indikatorer udtrykkes i log10-reduktion (25).

Valideringsovervågningen adskiller sig fra den regelmæssige rutineovervågning, der udføres af driftslederen (tabel 3 — bilag I til forordningen) for at sikre, at rensningsprocessen opfylder kravene i forordningen. Det bør ses som en intens, kortvarig aktivitet, der skal udføres før idriftsættelsen eller i opstartsfasen af nye rensningsprocesser, eller når de opgraderes.

Ændringer i systemet til genbrug af vand, som indebærer procesopdateringer, kan f.eks. skyldes strukturelle ændringer i:

1. spildevandsstrømme og/eller -kvalitet som følge af nye tilladelser til udledning i kloaksystemet

2. personækvivalenter (PE), der betjenes af rensningsanlægget for byspildevand

3. klimatiske forhold (stigning i årstidsbestemt nedbør eller tørke)

4. andre forhold, der ikke er omfattet af risikostyringsplanen, og som kræver en opdatering af de anvendte teknologier eller processer.

Da væsentlige ændringer i et rensningsanlægs kapacitet eller opgraderinger af rensningslinjen for genbrugssystemet vil kræve, at en eksisterende tilladelse revideres eller ajourføres (artikel 6, stk. 6), anbefales det at afslutte valideringsovervågningen, inden en godkendelsesprocedure indledes.

Under alle omstændigheder vil genvundet vand under valideringsaktiviteter måske ikke blive leveret til slutanvendelsen, før overvågningen er afsluttet. I denne periode kan genvundet vand sendes tilbage enten til rensningsanlæggets indløb eller til et udpeget udledningssted, indtil valideringens mikrobielle kvalitetskrav er opfyldt.

Når valideringsovervågningen bekræfter, at det nye system eller de nye teknologier opfylder kravene til mikrobielle indikatorer, vil det være tilstrækkeligt at fortsætte med kravene til rutinemæssig overvågning.

Til støtte for valideringsaktiviteterne kan der udarbejdes en rapport, der illustrerer valideringsovervågningsmetoden, eksperimentelt design og analyse af indløbs- og udledningsprøver for de krævede mikrobielle indikatorer. Rapporten bør udarbejdes af en kvalificeret spildevandsfagmand.

Genvindingsfaciliteter, der allerede var i drift og fortsat opfylder kvalitetskravene til genvundet vand i tabel 2 (a) den 25. juni 2020, er ikke forpligtet til at udføre valideringsovervågning.

3.3.2. Protokoller for valideringsovervågning

Tabel 4 — bilag I til forordningen specificerer de log10-reduktioner, der skal overholdes gennem valideringsovervågning af rensningskæden (dvs. mellem indløbspunktet for ubehandlet spildevand til rensningsanlægget for byspildevand og overholdelsespunktet) for bakterier, vira og protozoer (E. coli, Campylobacter, det samlede antal colifager/F-specifikke colifager/somatiske colifager/colifager, rotavirus, Clostridium perfringens-sporer/sporedannende sulfatreducerende bakterier og Cryptosporidium).

Da den krævede log10-reduktion i en given genvindingsfacilitet kan opnås ved at kombinere forskellige processer, kan der ikke udpeges én fælles, harmoniseret valideringsovervågningsprotokol. I stedet bør denne defineres og gennemføres i hvert enkelt tilfælde af spildevandsfagfolk.

Når der udarbejdes en valideringsprotokol for et system til genbrug af vand, vil forskellen mellem koncentrationerne i ubehandlet spildevand og i målkvalitetsklassen for vand være afgørende for det nødvendige antal rensninger og rensningsniveauet (figur 5).

For veletablerede rensningsprocesser kan standardværdierne for log10-reduktion ofte findes i tekniske retningslinjer, lærebøger og offentliggjorte data; for nye processer bør der udarbejdes en testprotokol med henblik på indsamling af log10-reduktionsdata.

Figur 5 viser et eksempel på, hvordan målet for log10-reduktionen af E. coli kan opnås ved summen af flere rensninger. Det er værd at bemærke, at selv om den primære og sekundære rensning kan reducere de patogene bakterier i nogle logaritmer, er desinfektion og tertiær rensning dem, der er forbundet med den højeste logaritmereduktion, og de bør derfor karakteriseres omhyggeligt.

Når et system omfatter flere rensninger, kan værdierne for logaritmereduktion bestemmes ved hjælp af tekniske værdier eller ved at gennemføre protokoller for indledende test på stedet eller eksternt. Der kan derefter udføres valideringsanalyser af indløbs- og udløbsprøver på anlægget/anlæggene. Der kan udarbejdes retningslinjer eller standarder på nationalt eller andet plan for at standardisere valideringsovervågningen.

Figur 5

Vurdering af et vilkårligt system til genbrug af vand med flere barrierer for at reducere E. coli til den krævede log10-reduktion for vandingsklasse A (log10-reduktionsområder er baseret på antagelser i tabel 3.4 i Australian Guidelines — se afsnit 3.3.4)

Når rensningerne på genvindingsfaciliteten er blevet udpeget, er der flere strategier for udførelse af valideringsovervågning, hovedsagelig udførelse af enten eksterne test eller fortest på stedet. En hvilken som helst af disse metoder kan anvendes til validering. Hvis eksterne test ikke er tilstrækkelige, kan de imidlertid suppleres af test på stedet. For at opfylde valideringskravene i forordningen vil det i så fald være tilstrækkeligt at teste prøver fra indløb og udløb.

Følgende trin viser, hvordan man gennemfører en fortestprotokol:

— Der kan indledningsvist indsamles tilgængelige resultatdata om rensninger i forhold til mikrobielle indikatorer via tekniske datablade fra leverandører, offentliggjort videnskabelig og teknisk litteratur, retningslinjer fra lovgivende myndigheder eller faglige organer og historiske data. Dette vil afgøre, om en proces er veletableret, eller om der er behov for en fortest.

— Hvis der foreligger tilstrækkelige tekniske data til at bevise, at rensningerne opfylder valideringskravene, er det måske ikke nødvendigt med en fortestprotokol.

Det vil dog stadig være nødvendigt at foretage den analyse, der kræves i tabel 4 i bilag I til forordningen, med henblik på valideringsovervågning i opstartsfasen i indløb og udløb for at bevise, at mikrobiel log10-reduktion er opnået.

Der kan udføres fortest for den specifikke proces/teknologi på de mest udfordrende organismer for hver gruppe af mikrobielle indikatorer (bakterier, virus og protozoer), som derefter valideres for alle grupper.

Laboratorietest (eksternt) eller pilotforsøg (eksternt eller på stedet) kan gennemføres for nye teknologier for at indsamle specifikke designparametre, eller når der mangler data om teknologiens ydeevne.

Der kan udvikles eksperimentel design på grundlag af tilgængelige oplysninger og spildevandseksperters ekspertise. Der kan udføres laboratorietest af rigtigt spildevand, eller hvis dette ikke er muligt, kan der fremstilles en løsning med spikede målorganismer. Prøverne kan derefter analyseres yderligere på stedet for at bekræfte laboratoriets observationer.

— I forbindelse med test på stedet kan operatørerne af genvindingsfaciliteten udføre valideringsovervågning efter at have udarbejdet protokollen. Hvis det er nødvendigt, kan de også støttes af uafhængige og kvalificerede fagfolk med hensyn til at føre tilsyn med aktiviteterne. Analyse af valideringsovervågningen bør foretages af et uafhængigt og certificeret laboratorium.

— Med henblik på mikrobiel overvågning er det vigtigt at foretage analyser af en række prøver, der er statistisk gyldige — dvs. mindst tre prøver på hvert prøvepunkt for at gøre det muligt at beregne gennemsnit og standardafvigelser.

Det foreslås, at standardafvigelsen bør være mindre end 1 log10 blandt prøverne. Mindst 90 % af prøverne skal opfylde kvalitetsmålene. Hyppigheden og varigheden af valideringsovervågningen bør fastsættes på grundlag af den protokol, der er udarbejdet for den konkrete sag.

— Hvis der ikke er nogen biologisk indikator i det genvundne vand, er valideringskravene ikke nødvendige. Navnlig hvis den mikrobielle indikator ikke er til stede i det ubehandlede spildevand, eller hvis den er til stede i en lav koncentration, anses valideringsovervågningen for at have godkendt den pågældende indikator.

3.3.3. Eksempler på validering af overvågning

Følgende sag blev udvalgt fra de australske retningslinjer som et eksempel på, hvordan en valideringsovervågningsprotokol kan gennemføres i henhold til kravene i forordningen.

I dette tilfælde var der planlagt sprøjtevanding af salatafgrøder med genvundet vand fra et rensningsanlæg for byspildevand. Valideringskontrol var påkrævet under idriftsættelsen af det nye anlæg og før godkendelsen af systemet til genbrug af vand (i henhold til forordningen, før der blev givet tilladelse).

I dette eksempel var systemet ikke udformet på grundlag af tilgængelige tekniske standarder, og der fandtes derfor ikke tilgængelige standardværdier for logaritmereduktion. Det var derfor nødvendigt med en testplan i laboratorie- og pilotskala for at opnå data om inaktivering af udvalgte mikrober.

Rensningskæden for systemet til genbrug af vand omfattede: sekundær rensning, lagune, koagulering, flotation under tryk og filtrering samt chlorering. Tabel 2 viser de indledende og endelige koncentrationer fra den udførte analyse. Mindstekravene i forordningen er angivet i den sidste kolonne.

Tabel 2

Valideringsovervågningsresultater i henhold til et eksempel i de australske retningslinjer

Indikatormikroorganismer (*2) Oprindelig koncentration i uforarbejdet spildevand Koncentration i renset spildevand Samlet logaritmereduktion Kvalitetsmål fra forordningen (Tabel 4 i bilag I) Cryptosporidium 2 000 /liter <1 /50 liter 5 log ≥ 5 log Giardia 20 000 /liter <1 /50 liter NA NA Adenovira, reovira, enterovira, hepatitis A 8 000 /liter <1 /50 liter 5,5 log NA E. coli NA <1 CFU/100 ml > 6 log ≥ 5 log

3.3.4. Yderligere ressourcer

Da en valideringsovervågningsprocedure bør udformes, så den dækker specifikke rensninger, angives her nogle eksterne ressourcer, som spildevandsrensningsoperatører kan anvende som hjælp til at gennemføre en specifik protokol.

Valideringsaspekt Henvisning Typiske log10-reduktionsintervaller for mikrobielle indikatorer i konventionelle spildevandsrensningsprocesser (26) — Tabel 3.4, kapitel 3, Australian Guidelines for Water recycling: Managing Health and Environmental Risks, 2006. — Table 1 — Global water pathogen project part four. Management of risk from excreta and waste water pathogen reduction and survival in complete treatment works, 2019 — Metcalf & Eddy Inc., et al. Waste Water Engineering: Treatment and Resource Recovery. 5th ed., McGraw-Hill Professional, 2013. Valideringsprotokoller for desinfektionssystemer — ISO 20468-4 Retningslinjer for evaluering ydeevnen af behandlingsteknologier til systemer til genbrug af vand — del-4: UV-desinfektion — USEPA. 2006. Ultraviolet Disinfection Guidance Manual for the Final Long Term 2 Enhanced Surface Water Treatment Rule. EPA 815-R-06-007. U.S. Environmental Protection Agency, Office of Water, Washington, DC. U.S. Environmental Protection Agency, Office of Water, Washington, DC.USEPA, 2005. Membrane Filtration Guidance Manual. EPA 815-R-06-009. U.S. Environmental Protection Agency, Office of Water, Washington, DC. — Metcalf & Eddy Inc., et al. Waste Water Engineering: Treatment and Resource Recovery. 5th ed., McGraw-Hill Professional, 2013.W

(1) Både handlingsplanen for den cirkulære økonomi (COM/2020/98 final) og EU's nye klimatilpasningsstrategi (COM/2021/82 final) henviser til genbrug af vand, da EU's evne til at reagere på det stigende pres på vandressourcerne kan forbedres gennem mere udbredt genbrug af renset spildevand. Ud over vanding kan genbrug af vand også anvendes hensigtsmæssigt i industrisektoren, hvilket bidrager til de mål, der er fastsat i Kommissionens forslag til et revideret direktiv om industrielle emissioner (COM(2022) 156 final/2).

(2) EUT L 177 af 5.6.2020, s. 32.

(3) Genbrug af vand kan bidrage til målet om at reducere EU's fødevaresystems miljø- og klimafodaftryk som fastsat i jord til bord-strategien (COM/2020/381 final).

(4) EFT L 135 af 30.5.1991, s. 40. Direktivet om rensning af byspildevand fastsætter, at renset spildevand skal genanvendes, når det er hensigtsmæssigt. Direktivet er i øjeblikket ved at blive revideret, men den planlagte fremtidige lovgivningsmæssige udformning forventes at styrke forbindelsen til praksis med genbrug af vand. Enhver henvisning til dette direktiv i denne meddelelse vil derfor i fremtiden henvise til den planlagte reviderede lovgivning om rensning af byspildevand.

(5) Tidligere kaldet ad hoc-arbejdsgruppen om genbrug af vand og blev nedsat som en permanent arbejdsgruppe i 2022.

(6) Yderligere information om denne gruppe findes på: https://circabc.europa.eu/ui/group/9ab5926d-bed4-4322-9aa7-9964bbe8312d/library/3644e20b-f5c5-46de-9d2f-3d9efb965fac?p=1&n=10&sort=modified_DESC.

(7) Artikel 5, stk. 4, i forordning (EU) 2021/1119 om rammerne for at opnå klimaneutralitet og om ændring af forordning (EF) nr. 401/2009 og (EU) 2018/1999 (EUT L 243 af 9.7.2021, s. 1), artikel 19, stk. 1, i forordning (EU) 2018/1999 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 1).

(8) Forordning (EF) nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1).

(9) Forordning (EF) nr. 852/2004 om fødevarehygiejne (EUT L 139 af 30.4.2004, s. 1).

(10) Kommissionens forordning (EF) nr. 2073/2005 om mikrobiologiske kriterier for fødevarer (EUT L 338 af 22.12.2005, s. 1).

(11) Forordning (EU) 2017/625 om offentlig kontrol og andre officielle aktiviteter med henblik på at sikre anvendelsen af fødevare- og foderlovgivningen og reglerne for dyresundhed og dyrevelfærd, plantesundhed og plantebeskyttelsesmidler ( EUT L 95 af 7.4.2017, s. 1).

(12) Meddelelse fra Kommissionen om vejledning om imødegåelse af mikrobiologiske risici i friske frugter og grøntsager i primærproduktionen gennem god hygiejne (EUT C 163 af 23.5.2017, s. 1).

(13) https://ec.europa.eu/environment/water/pdf/Guidelines_on_water_reuse.pdf

(14) R. Maffettone and B. M. Gawlik (2022), Technical Guidance: Water Reuse Risk Management for Agricultural Irrigation Schemes in Europe, Europa-Kommissionen, Luxembourg, JRC 129596.

(15) Akutte virkninger: sundhedsvirkninger, der normalt opstår hurtigt som følge af kortvarig eksponering. Kronisk virkning: sundhedsskadelige virkninger som følge af langtidseksponering for et stof.

(16) WHO Guidelines for the Safe Use of Wastewater, Excreta and Greywater (WHO, 2006).

(17) WISE Freshwater resource catalogue — https://water.europa.eu/freshwater/data-maps-and-tools/metadata#surface-water-bodies-priority-substances-2nd-rbmp-overview-chart

(18) Environmental Quality Standards — ECHA — https://echa.europa.eu/environmental-quality-standards

(19) Det europæiske register over udledning og overførsel af forurenende stoffer — https://ec.europa.eu/environment/industry/stationary/e-prtr/legislation.htm

(20) FAO og WHO, 2019. Safety and Quality of Water Used in Food Production and Processing — Meeting report. Microbiological Risk Assessment Series No 33 Rome — https://www.fao.org/3/ca6062en/CA6062EN.pdf

(21) R. Maffettone and B. M. Gawlik (2022), Technical Guidance: Water Reuse Risk Management for Agricultural Irrigation Schemes in Europe, Europa-Kommissionen, Luxembourg, JRC 129596.

(22) WHO, 2016. Quantitative Microbial Risk Assessment: Application for Water Safety Management. Verdenssundhedsorganisationen, Genève, Schweiz — https://apps.who.int/iris/handle/10665/246195.

(23) Direktiv 2009/90/EF af 31. juli 2009 om tekniske specifikationer for kemisk analyse og kontrol af vandets tilstand som omhandlet i direktiv 2000/60/EF (EUT L 201 af 1.8.2009, s. 36).

(24) I bilag 4 findes eksempler på afstande mellem de spiselige dele af afgrøderne og vandet jord.

(*1) Uden at dette berører den gældende lovgivning og de vejledninger, der allerede findes om fødevaresikkerhed og hygiejne. Bemærk, at risikovurderingen i henhold til grænserne i figur 2 afsluttes på det tidspunkt, hvor afgrøden produceres.

(25) Fjernelse af 1-logaritme = 90 % reduktion af målorganismens massefylde, fjernelse af 2-logaritme = 99 % reduktion, fjernelse af 3-log = 99,9 % reduktion osv.

(*2) påvist ved cellekultur, undtagen i tilfælde af hepatitis A, som blev påvist ved polymerasekædereaktion

(26) Reduktionshastigheden afhænger af specifikke driftsbetingelser såsom retentionstid, kontakttider og koncentrationer af anvendte kemikalier, porestørrelse, filterdybder, forbehandling og andre faktorer. De angivne intervaller bør ikke anvendes som grundlag for udformning eller regulering — det er meningen, at de skal vise relative sammenligninger under udformningen af valideringsovervågningsprotokollen.