Nr. C 218/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 8. 85 
Det primære mål må være en ensartet behandling, hvilket vil 
sige, at alle ydelser eller leverancer af samme art enten må 
være afgiftsfritaget eller afgiftsbelagt. 
Udvalget anbefaler, at de i bilag E, pkt. 2, omhandlede 
ydelser i stedet overføres til det 19. momsdirektiv, hvor der i 
form af undtagelser fra bestemmelserne i 6. momsdirektiv 
indrømmes en videregående fritagelse også for andre forud­
gående ydelser til læger og for andre leverancer af proteser fra 
den 1. januar 1988. 
Ad artikel 1 - bilag E, pkt. 7 
De i bilag E, pkt. 7, opførte ydelser fra offentlige radio- og 
fjernsynsorganer bør efter Udvalgets opfattelse, til trods for 
de provenumæssige konsekvenser det vil få for to medlems­
stater, afgiftsfritages overalt fra 1. januar 1988. 
Ad artikel 1 - bilag E, pkt. 11 
Efter Udvalgets mening bør harmoniseringen af momsregler­
ne for levering af ikke-nyopførte bygninger ikke udskydes på 
ubestemt tid. 
Ad artikel 1 - bilag E, pkt. 15 
Omsætningsafgiftsmæssig ligestilling af et rejsebureaus tje­
nesteydelser kan også opnås gennem en almindelig afgiftspå-
lægning i stedet for gennem en udvidelse af afgiftsfritagelsen. Sammenlignet med afgiftsforholdene inden for eksempelvis 
det sociale område og sundhedsvæsenets område forekom­
mer en generel afgiftspålægning rimeligst. Underkastes disse 
positioner afgift, bliver den til artikel 28, stk. 3, litra g), 
foreslåede ændring overflødig. 
Ad artikel 2 - bilag F, pkt. 1, 2 og 9, i 6. momsdirektiv 
Udvalget foreslår, at beskatningen af disse transaktioner 
fremrykkes til den 1. januar 1986, eftersom der ikke synes at 
være tvingende grunde, der taler for en yderligere udskydelse 
af harmoniseringen. 
Ad artikel 2 - bilag F, pkt. 13 og 15 
Udvalget foreslår, at forvaltning af lån og lånegarantier 
gennem tredjemand samt depotforretninger fortsat friholdes 
for afgift. I modsat fald ville der i praksis, for så vidt angår 
forvaltning af lån og lånegarantier, opstå betydelige græn­
sedragningsproblemer, eftersom låneformidling og udbeta­
ling af lån via tredjemand, der handler i eget navn, fortsat vil 
og også bør være fritaget for afgift. Afgiftsfritagelsen for 
depotopbevaring er, ligesom tilfældet er med andre typiske 
bankydelser, nødvendig, først og fremmest af sociale grunde. 
Når det ikke ville være rimeligt med afgift på depotgebyrer, 
er det især fordi aktier og andre egenkapitalinteresser i 
værdipapirform opbevares i depot. Noget sådant ville direkte 
modvirke de bestræbelser, Kommissionen i øjeblikket udfol­
der netop for at forbedre erhvervslivets egenkapitalsituation 
gennem skatte- og afgiftsmæssige lettelser. 
Bruxelles, den 3. juli 1985. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets 19. direktiv om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - ændring af direktiv 77/388/EØF - det fælles merværdiafgiftssystem (*) 
(85/C 218/ 07) 
Procedure 
Rådet for De europæiske Fællesskabet besluttede den 18. december 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte forslag. 
I1) EFTnr. C 347 af 29. 12. 1981, s. 5. 
29. 8. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/13 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for økonomiske og finansielle anliggender, 
som udpegede Paul Broicher til ordfører. Afdelingen vedtog efter ordførerens mundtlige beretning sin 
udtalelse den 23. april 1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 228. plenarforsamling, den 3. juli 1985 uden 
stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
Udvalget hilser Kommissionens initiativ med tilfredshed, thi 
det har i de forløbne år vist sig, at overtagelsen af lovbestem­
melser med ensartet ordlyd i mange tilfælde ikke har været 
tilstrækkeligt til at sikre reel ensartethed. Overalt, hvor 
begreber i en lovtekst fortolkes forskelligt, vil der uundgå­
eligt opstå en forskellig retsanvendelse. Kommissionens 
bestræbelser for via en ensartet retsfortolkning at fuldstæn­
diggøre det fælles momssystem i medlemsstaterne må 
nødvendigvis videreføres. 
Af overskuelighedsgrunde og af hensyn til en bedre retshånd­
hævelse bør de gældende bestemmelser i de forskellige 
orrtsætningsdirektiver samles i et nyt revideret 6. momsdi­
rektiv. sig om diagnostiske eller terapeutiske ydelser, som godtgøres 
efter de af sygekasserne (den offentlige sygesikring) aner­
kendte eller aftalte tariffer. Ud fra disse kritierer vil private 
sygehuse og lægebehandlingscentre være at sidestille med 
offentligretlige organer. 
Ad artikel 1, pkt. 3, litra b) 
I forbindelse med den nye affattelse af artikel 13 A, stk. 1, 
litra m), vedrørende afgiftsfritagelse for tjenesteydelser i nær 
tilknytning til udøvelse af sport og fysisk træning bør det 
udtrykkeligt præciseres, at professionel sport og fysisk 
træning i et motionscenter eller lignende ikke bør være 
omfattet af fritagelsen. 
Ad artikel 1, pkt. 3, litra d) 
2. Særlige bemærkninger 
Ad artikel 1, pkt. 3, litra a) 
Ifølge pkt. 4 i begrundelsen til artikel 1 anføres det, at den 
hidtil begrænsede fritagelse for hospitalsbehandling har givet 
anledning til afgrænsningsvanskeligheder, som skal afhjæl­
pes ved at sygehusbehandling, lægebehandling og andre 
transaktioner i nær tilknytning hertil udført af hospitalslig-
nende institutioner udvides til også at omfatte behandling 
udført af »andre lignende behørigt anerkendte institutioner«. 
Dette upræcise begreb kan give anledning til vanskeligheder, 
når det skal anvendes i praksis. Grænsen mellem lægebe­
handling og f.eks. ren kosmetisk behandling bliver meget 
nemt udvisket. Den generelle afgiftsfritagelse for hospitals­
behandling medfører endvidere, at sanatorier, hvis formål 
primært er at yde rekonvalescensbehandling, afgiftsfritages 
for moms på deres tjenesteydelser. Det kan næppe være 
rimeligt ud fra et socialt synspunkt. En generel fritagelse for 
sygehusbehandling er derfor efter udvalgets opfattelse ikke 
den rigtige fremgangsmåde. Der bør som hidtil drages en 
grænse mellem afgiftsfritagne og afgiftsbelagte ydelser, som 
bygger på de hidtil gældende kriterier. 
Hvis ydelses- og refusionsbetingelserne anvendes som krite­
rier, vil fortolkningstvivl kunne undgås. F.eks. bør det dreje Afgiftsfritagelsen for levering af kunstværker gennem kunst­
neren selv begunstiger ganske vist kunstnerens direkte salg til 
den slutaftager, der ikke kan gøre krav på fradrag for 
indgående moms. Men samtidig fører det til konkurrence­
fordrejning mellem den kunstner, der selv sælger sine 
kunstværker, og kunsthandlerne og dermed netop til en 
forfordeling af yngre kunstnere. Alene af denne grund bør 
der ikke indrømmes kunstnerne en særstilling. En afgiftsfri­
tagelse for kunstnernes tjenesteydelser forekommer heller 
ikke påkrævet, eftersom forestillinger i sig selv (teaterfore­
stillinger, koncerter m.v.) er fritaget. Det forekommer heller 
ikke rigtigt herudover at fritage foreløbige ydelser for 
omsætningsafgift. Begynder man at indrømme fritagelser 
her, risikerer man at starte en lavine af lignende fritagelser. 
Sammenlignes der med fritagelser for leverancer og ydelser 
specielt på det medicinske og det sociale område, forekom­
mer en særbehandling af kunstneres direkte salg af kunst­
værker og af kunstneres tjenesteydelser ikke rimelig. 
Udover spørgsmålet, om en fritagelse for disse transaktioner 
er begrundet, finder Udvalget det nødvendigt at pege på de 
grænsedragningsproblemer, der under alle omstændigheder 
ligger her. Hvis levering af kunstværker skal være afgiftsfri-
taget, vil afgiftsmyndighederne således være nødsaget til at 
tage stilling til, hvad der skal forstås ved et kunstværk. Hertil 
kommer vanskelighederne i forbindelse med en grænsedrag­
ning mellem f.eks. kunsthåndværk og kunstindustri. Udval­
get finder det ikke rimeligt, at momslovgivningen skal 
bebyrdes yderligere med sådanne tekniske vanskeligheder, 
når der ikke er nogen vægtige grunde der taler herfor. 
Nr. C 218/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 8. 85 
Ad artikel 1, pkt. 4 
Den valgmulighed, der indrømmes i artikel 13 C i direktiv 
77/388/EØF for finansieringsinstitutter, der udsteder beta­
lingskort og lignende, fører efter Udvalgets opfattelse ikke til 
konkurenceforvridning. En indskrænkning er derfor ikke 
Bruxelles, den 3. juli 1985. 
1. Udvalget godkender forslaget til Rådets forordning om 
bemyndigelse af FECOM (Den europæiske fond for mone­
tært Samarbejde) til at give tredjelandes pengepolitiske 
myndigheder samt internationale monetære institutioner 
status som »andre indehavere« af ECU. 
2. Udvalget glæder sig over, at Fællesskabet med dette 
forslag indleder et større internationalt monetært samarbejde 
på grundlag af Det europæiske monetære System og ECU. 
Det ønsker ligeledes, at bestemmelserne for anvendelse af 
ECU af »andre indehavere« efterhånden udvides og liberali­
seres, således at ECU bliver en international reservevaluta og 
en fælles valuta. 
3. Udvalget understreger, at visse foranstaltninger, der 
for nylig er iværksat med henblik på at styrke EMS (højere 
rente for ECU-tilgodehavender, mobilisering af ECU mod 
(!) EFT nr. C 171 af 10. 7. 1985, s. 7. rimelig. De i begrundelsen påpegede vanskeligheder skyldes i 
virkeligheden, at der i medlemsstaterne hersker forskellig 
opfattelse af, om disse tjenesteydelser skal klassificeres som 
kreditydelser eller som ydelser som led i kundehvervekam­
pagne. Den eneste tilfredsstillende løsning på dette problem 
vil derfor bestå i en ensartet EF-definition af begreberne. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
US dollar eller EF-valutaer), går i en positiv retning af en 
bedre anvendelse af den officielle ECU og bidrager til at 
fremme oprettelsen af en europæiske valutazone, således som 
Udvalget har foreslået det flere gange tidligere. 
Desuden mener Udvalget, at foranstaltninger til styrkelse af 
den økonomiske konvergens og en genoplivning af processen 
henimod finansiel integration (liberalisering af kapitalbevæ­
gelserne, valutakontrol osv.) bør iværksættes for at konsoli­
dere Det europæiske monetære Systems stabilitet, troværdig­
hed og identitet. 
4. Udvalget erkender Kommissionens vilje til at topprio-
ritere en styrkelse af EMS og benytter denne lejlighed til at 
henlede Rådets opmærksomhed på de forslag, der er inde­
holdt i den informationsberetning om EMS, der er udarbej­
det af Afdelingen for økonomiske og finansielle anliggender, 
og som kan sammenfattes således: Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 3181 / 78 for så 
vidt angår anvendelsen af ECU af »andre indehavere« (*) 
(85/C 218/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 10. juni 1985 henvisning til EØF-traktatens 
artikel 198 at anmode Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte forordnings­
forslag. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for økonomiske og finansielle anliggender, 
der udpegede Francesco Drago til ordfører og Clement De Bievre og L. N. Goris til medordførere. 
Afdelingen vedtog sin udtalelse den 18. juni 1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 228. plenarforsamling, den 4. juli 1985, enstemmigt 
følgende udtalelse: