31. 12. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 332/131 
Udtalelse  om forslag  til Rådets  direktiv  om støtte  til skibsbygningsindustrien  (*) 
(90/C/332/36) 
Rådet  for De Europæiske  Fællesskaber  besluttede  den  7. august  1990  under  henvisning  til 
EØF-traktatens  artikel  92, stk.  3, litra  d), og artikel  113  at anmode  om Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalgs  udtalelse  om det ovennævnte  emne. 
Det forberedende  arbejde  henvistes  til ØSU's  sektion  for  industri,  handel,  håndværk  og 
tjenesteydelser,  som  udpegede  Romolo  Arena  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den 
5. september  1990. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 279.  plenarforsamling  den  19. september 
1990  med  et flertal  af stemmer  for,  7 stemmer  imod  og 8 stemmer  hverken  for eller  imod, 
følgende  udtalelse. 
1. Indledning  2.  Generelle  bemærkninger 
1.1. ØSU  er enig  med  Kommissionen  i, at det sjette 
direktivs  hovedmålsætninger  for en stor  dels  vedkom-
mende  er opfyldt.  Som  helhed  er det lykkedes  de EF-
værfter,  som  bygger  handelsskibe,  at konsolidere  deres 
position,  som  var stærkt  truet  i midten  af 80'erne  (ande-
len af nye  ordrer  er steget  til 20-22%  af det samlede 
antal  ordrer  på verdensplan  efter  at være  faldet  til 15 %. 
1.2. Mange  forhold  har  øvet  indflydelse  på direkti-
vets gennemførelse;  maksimumsgrænsen  for den  natio-
nale støtte  har i praksis  været  opretholdt  på det oprinde-
lige niveau  i en treårig  periode  og er sænket  med  ca. 
30%  for  1990,  bl.a.  som  et ensidigt  tegn  på god  vilje 
til at bidrage  til bestræbelserne  på at sanere  markedet. 
1.3. Dog  har  det  måttet  bringes  mange  ofre,  hvad 
beskæftigelsen  angår;  i treårsperioden  1986/1989  faldt 
antallet  af arbejdspladser  med  ca. 20 000  ( — 22%)  og 
med ca. 30 000,  hvis  skibsreparationer  medregnes.  Den 
manglende  godkendelse  af programmet  for sociale  for-
anstaltninger  — der  sammen  med  REN  AV AL skulle 
have  ledsatet  omstruktureringsprocessen  — har  helt 
sikkert  været  med  til at skærpe  problemet.  Der  erindres 
om, at EF-værfternes  kapacitet  i dag  ligger  på henvis 
40%  af kapaciteten  midt  i 70'erne  (arbejdskraftens 
omfang  er faldet  endnu  mere)  og at den  størrelse,  som 
nu er nået,  anses  for et miminum  af arbejdsmarkedspar-
terne,  dels  set ud fra hensynet  til rentabel  drift  inden 
for sektoren,  herunder  tilknyttede  erhverv,  og dels  i 
funktion  af søtransportbehovet  i EF. 2.1. Det  sjette  direktiv  har fungeret  som  en stopklods 
for illoyal  konkurrence  fra  de vigtigste  producenter 
på verdensplan,  og der  udtrykkes  anerkendelse  af, at 
Kommissionen  — med  opbakning  fra industrien  — har 
indledt  en dialog  med  Japan  og Sydkorea  for  at få 
genskabt  normale  konkurrencevilkår,  omend  resultater-
ne hidtil  har været  ret så beskedne. 
De vanskeligheder,  som  man  er stødt  på,  må  ikke 
bevirke,  at man  opgiver  målsætningen  på et tidspunkt, 
hvor  der på den  ene side  er tale  om en efterspørgselsstig-
ning,  som  indledtes  i 1989  (selv  om  priserne  fortsat 
befinder  sig på niveauet  fra begyndelsen  af 80'erne), 
men hvor  der  på den  anden  side  må herske  ængstelse 
med hensyn  til en mulig  forøgelse  af udbudskapaciteten. 
2.2. Den  genskabelse  af balance  på markedet,  som 
først  er berammet  tilvejebragt  midt  i 90'erne,  kan 
komme  i fare,  eller  vil måske  først  blive  opnået  på et 
senere  tidspunkt,  hvis  der tilføjes  ny produktionskapa-
citet;  her tænkes  der i særdeleshed  på: a) den  fornyede 
ibrugtagning  af anlæg  inden  for den  japanske  industri 
(som  i 1989  takket  være  faldet  i yen'ens  kurs  fik tilkæm-
pet sig næsten  45%  af samtlige  ordrer  i verden),  b) de 
igangværende  ændringer  i visse  skibsværfter  i Østeuro-
pa og c) den  sandsynlige  omstilling  til bygning  af han-
delsskibe  af værfter,  som  i både  Øst  og Vest  i første 
omgang  var beregnet  på bygning  af militære  skibe. 
2.3. I  dette  landskab  med  mange  usikkerhedsmo-
menter  må  det  nye  direktiv  kunne  opretholde  denne 
» afskrækkende  « virkning  over  for de asiatiske  produ-
centers  agressive  politik  og fungere  som  den  eneste  ydre 
barriere,  der træder  i stedet  for told  og importkontin-
genter. 
(!) EFT  nr. C 223 af 7. 9. 1990,  s. 4. 3. Af  de nævnte  årsager  kan  ØSU  ikke  tilslutte  sig 
en styrkelse  af princippet  om degressiv  støtte;  nedsættel-
se af støtte  fra det offentlige  er et mål,  som  bør forfølges 
Nr. C 332/132 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
på basis af markedsudviklingen i dennes forskellige 
aspekter og på basis af industriens tilpasning, så vold­
somme økonomiske og samfundsmæssige konsekvenser 
undgås. 
3.1. Når Kommissionen ønsker at fortsætte med at 
gøre støtten degressiv, beror det bl.a. på kravet om at 
nedsætte støtten til skibsbygning, som helt skal være 
bragt til ophør 3 år efter kontraktens underskrivelse. 
Rent bortset fra de tekniske betragtninger (tilskyndelsen 
til mere » komplekse « enheder stammer netop fra Kom­
missionen) vil dette element udgøre yderligere en ulem­
pe for de europæiske skibsværfter. 
4. Også det nye direktivs gyldighed, som fastsættes 
til blot 2 år, skal logisk set anskues i tilknytning til 
markedet — hvis udvikling der hersker usikkerhed om, 
og som langt fra er »gevinstgivende« — ligesom der 
også skal tages hensyn til, at direktivet tager sigte på 
de erhverv, inden for hvilke der planlægges på lang sigt, 
og som stadig er inde i en omstrukturering, hvortil 
ovenikøbet kommer de forudsigelige industrielle følger 
af en række begivenheder på den politiske front. Udnyt­
telse af » maksimumsgrænsen « forekommer desuden 
tilstrækkelig til i praksis at regulere direktivets tidsmæs­
sige rækkevidde. 
5. Særlige bemærkninger 
ØSU mener, at man bør: 
— erstatte de to afsnit i artikel 4, stk. 3, med artikel 4, 
stk. 3, i det sjette direktiv, som er formuleret således: 
Bryssel, den 19. september 1990. » Maksimumsgrænsen tages op til gennemgang hver 
tolvte måned eller med kortere mellemrum, når 
ekstraordinære omstændigheder kræver det, med 
henblik på en gradvis nedsættelse af maksimums­
grænsen. Når ...« (uændret), 
— forlænge direktivets gyldighed med 4 år. 
5.1. ØSU henstiller afslutningsvis: 
— at EF i de internationale forhandlinger om afskaffel­
se af støtte til skibsbygningsindustrien, såsom de, 
der i øjeblikket føres inden for Organisationen for 
økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), hol­
der fast ved sin egen strategi. Målet om at fjerne 
hindringerne for normale konkurrencevilkår bør 
omfatte reel balance mellem samtlige berørte landes 
forpligtelser med garanti for fuldstændig gennem­
sigtighed i de nationale direkte og indirekte støtte­
ordninger, ligesom der bør afsættes et passende 
tidsrum for tilpasning til de nye regler, 
— at det nye direktivs gennemførelsesbestemmelser 
forenkles på basis af de objektive og almindeligt 
udbredte vanskeligheder, som man er stødt på ved 
gennemførelsen af det sjette direktiv, 
— at man gendrøfter og snarest vedtager det sociale 
handlingsprogram (forelagt af Kommissionen i 
1986), som ikke blot vil kunne modvirke tabet af 
arbejdspladser, men også skabe muligheder for om­
skoling af arbejdskraften i forbindelse med moder­
niseringen af skibsbygnings- og reparationssek-
toren, 
— at der i løbet af kort tid udformes effektive tiltag til 
forvaltningen af de europæiske flåder, som EF's 
skibsværfter er stærkt afhængige af. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg