12. 9. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 237/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Udtalelse om de sociale aspekter af havfiskeriet 
(88/C 237/01) 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) besluttede den 14. april 1987, under henvisning til 
forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om de sociale aspekter af 
havfiskeriet. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for landbrug og fiskeri, som afgav sin 
udtalelse den 9. juni 1988 (mundtlig rapport ved Jesus Muiiiz Guardado). 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 257. plenarforsamling den 6. og 7. juli (på 
mødet den 6. juli 1988), uden stemmer imod og med 2 stemmer hverken for eller imod, 
følgende udtalelse. 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. Fiskerisektoren er som helhed yderst kompleks 
og adskiller sig derfor fra alle andre erhvervsgrene. Af 
denne grund må de væsentligste aspekter af fiskeriet 
behandles på en speciel måde, hvor der tages hensyn til 
dets særlige træk og navnlig til det forhold, fiskeriet 
hører til de mest risikobehæftede erhverv. 
1.2. Rom-traktatens artikel 38 ff. som også omfatter 
fiskeri, understreger nødvendigheden af at forøge pro­
duktiviteten og fremme den tekniske udvikling. For 
fiskerisektoren betyder dette, at der må sikres en ratio­
nel udvikling af produktionen (ved hjælp af fangstsæso­
ner og -forbud osv.) og en optimal udnyttelse af arbejds­
kraften, for således at tilvejebringe en acceptabel leve­
standard for fiskerne og en forøgelse af den enkelte 
fiskers indkomst. 
1.2.1. Det må ikke desto mindre erkendes, at der kun 
er afsat få midler til fiskerisektoren. Og dog findes der 
her ingen strukturelle og kun sjældent konjunkturbe­
stemte overskud. 
1.2.2. EF har siden først i 70'erne udarbejdet en 
række forordninger og direktiver på grundlag af disse 
artikler i traktaten. 1.2.3. Hovedparten af disse retsinstrumenter tager 
sigte på at forbedre strukturen i fiskerisektoren og har 
en tendens til at sikre fartøjernes rentabilitet uden dog 
samtidig at sørge for en passende socialpolitik. 
1.3. Den fælles fiskeripolitik er derfor nu i sin tredje 
generation stadig ufuldstændig, fordi de sociale aspek­
ter ikke er omfattet. 
1.4. Kommissionen har adskillige gange forsøgt at 
gøre opmærksom på dette problem på EF-plan. 
1.4.1. Allerede i 1966 opridsede Kommissionen 
hovedlinjerne i et sæt sociale målsætninger for den 
fælles fiskeripolitik. Disse gik ud på at give havfiskere 
samme sociale vilkår som andre arbejdstagere, dog 
under hensyntagen til de særlige forhold, der gør sig 
gældende for dette erhverv (x). 
1.5. Den 17. november 1980 forelagde Kommissio­
nen Rådet nogle interessante forslag vedrørende leve-
og arbejdsvilkår, faglig uddannelse og sikkerhed på 
havet (2). 
1.5.1. I forbindelse med den sidste revision af »struk­
tur-forordningen gjorde Kommissionen et beskedent 
forsøg på at medtage nogle elementer af en socialpolitik 
for denne sektor. Den foreslog således (3), at EF afholdt 
(') KOM af 22. juni 1966. 
(2) KOM af 17. november 1980. 
(3) KOM af 15. september 1986. 
Nr. C 237/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 9. 88 
en del af medlemsstaternes omkostninger ved gennem­
førelse af en førtidspensioneringsordning og ved anven­
delse af en præmieordning for besætningsmedlemmer, 
som må opgive deres erhverv, fordi deres fartøj bliver 
lagt op. 
1.5.2. Rådet har ikke fulgt disse forslag op og har 
hidtil heller ikke ønsket at gå i gang med at løse proble­
met med at tilnærme og forbedre de sociale forhold. 
1.6. Hidtil har Rådets strategi alt for ofte bestået i 
at give det indtryk, at socialpolitikken er medlemsstater­
nes ansvar. Endvidere kan det fastslås, at EF med Social­
fonden ganske vist råder over et horisontalt instrument, 
men at dette ikke indeholder nogen ægte fælles socialpo­
litik. 
1.6.1. Indtil nu har EF's traditionelle rolle i sociale 
spørgsmål derfor blot været at koordinere de nationale 
socialpolitikker, mens medlemsstaterne selv har måttet 
træffe konkrete foranstaltninger. 
1.7. I ØSU's udtalelse af 27. februar 1985 om situa­
tionen inden for EF's fiskerisektor (*) og perspektiverne 
på mellemlang sigt hedder det: 
»ØSU bemærker, at forskellene mellem de sociale 
ordninger — social sikring, pensionsordninger, ar­
bejdsbetingelser osv. — umiddelbart tyder på, at 
der er tale om meget betydelige konkurrencefor­
vridninger landene imellem, og at disse (sociale) 
forvridninger slår igennem i driftsomkostnin­
gerne...« 
1.7.1. I sin initiativudtalelse af 19. november 1987 
om sociale aspekter af det indre marked (et socialt 
Europa) (2) anførte ØSU ligeledes følgende: 
»Hvis der udformes og vedtages EF-bestemmelser, 
som garanterer fundamentale sociale rettigheder, 
finder ØSU det derfor vigtigt, at disse rettigheder 
ikke kan indsnævres af konkurrencepres eller be­
stræbelser på at opnå større konkurrenceevne på 
dette for gennemførelsen af det indre marked så 
vigtige tidspunkt«. 
1.8. Alt dette rejser spørgsmålet om, hvordan en 
fælles fiskeripolitik kan gennemføres på retfærdig vis 
inden for rammerne af det store indre marked i 1992, 
hvis de sociale vilkår, der gælder for havfiskere, ikke 
er ens overalt. 2. Generelle bemærkninger om situationen og de aktu­
elle problemer inden for havfiskeriet 
2.1. Fiskeri udgør eksistensgrundlaget for cirka 
250 000 havfiskere i EF, og disse må sikres en indkomst. 
2.1.1. De faldende beskæftigelsestal inden for havfi­
skeriet skyldes forskellige faktorer, såsom den gradvise 
nedgang i fiskebestanden, fangstforbud eller restriktio­
ner for visse fiskearter og eventuelle variationer i fiske­
forbruget. 
2.2. De økonomiske konsekvenser af de tabte ar­
bejdspladser bør understreges: en arbejdsplads på havet 
kan give mellem 3,5 og 5 arbejdspladser på land. 
2.3. Fiskeriet skaber beskæftigelse inden for navnlig 
følgende områder: skibsværfter og hjælpeindustrier, 
mekaniske og elektriske værksteder, forsyningsindustri-
en, virksomheder til fremstilling af motorer og drivmid­
ler, navigationsudstyr, sikkerheds- og fangstudstyr, 
konservesfabrikker og udstyr hertil, detail- og grossist­
handel, transport, tilknyttede tjenesteydelser osv. 
2.4. ØSU bemærker med beklagelse, at de foran­
staltninger, EF træffer for at dække visse underskud af 
fisk, undertiden rejser alvorlige problemer i bestemte 
grene af fiskeriindustrien. Således konkurrerer en del af 
den massive import fra tredjelande, hvor produktions­
omkostningerne er meget lavere end i EF, direkte med 
EF's fiskeriprodukter og skaber forstyrrelser på marke­
det, som både er en trussel for fiskeriflådens eksistens, 
fordi den bliver urentabel, og for beskæftigelsen. 
2.5. Endvidere bør det understreges, at bevaringsfor­
anstaltninger som f.eks. fangstforbud, fastsættelse af 
normer, fangstrestriktioner osv. går kraftigt ud over 
fiskernes indkomster. Der findes ingen socialpolitik, 
som dækker de risici, sådanne foranstaltninger medfø­
rer, og fiskerne bliver nødt til at begrænse deres aktivite­
ter, hvilket går ud over deres købekraft. 
2.6. Endvidere kan forsøget på at skabe prisharmoni­
sering i EF ramme bestemte regioner, som traditionelt 
har beskæftiget sig med fiskeri, og hvis fangstresultater 
er i overensstemmelse med deres fangstkapacitet. Disse 
regioner trues nu af den massive fiskeimport fra lande, 
hvis auktionspriser ligger langt lavere end i disse tradi­
tionelle regioner. 
(!) EFT nr. C 104 af 25. 4. 1985. 
(2) EFT nr. C 356 af 31. 12. 1987. 2.7. Kommissionen bør undersøge, hvilke sociale 
konsekvenser forsyningspolitikken har, således at der 
kan blive grebet passende ind. 
12. 9. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 237/3 
3. Generelle bemærkninger om akvakultur 
3.1. Akvakultur er af nogle medlemsstater blevet 
betragtet som en mulig løsning på fiskemangelen. Selv 
om akvakulturen kan blive vigtig for fiskeforsyningen, 
eller for den menneskelige ernæring bl.a. gennem dyr­
kning og forarbejdning af alger, vil den sandsynligvis 
kun kunne blive et supplement til havfiskeriet. 
3.2. Under alle omstændigheder bør akvakulturen 
undersøges indgående, og der må skabes overblik over 
de hidtidige erfaringer i de lande, der har anvendt 
denne teknik. Der bør endvidere gøres et forsøg på at 
samordne havfiskeri og akvakultur samt forarbejdnin­
gen af de pågældende produkter, således at det nuvæ­
rende underskud i EF kan dækkes. Så mange arbejdsløse 
inden for fiskerisektoren som muligt bør gives beskæfti­
gelse inden for akvakultur eller i forarbejdningsleddet. 
4. Forslag fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
4.1. Erhvervsuddannelse 
4.1.1. Det er nødvendigt at oprette uddannelseskur­
sere alle medlemsstaterne, som bygger på fælles ret­
ningslinjer for udviklingen af fiskeindustrien; disse ret­
ningslinjer kunne føres ud i livet gennem EF-handlings-
programmer. 
4.1.2. Grunduddannelsen for kommende fiskere bør 
opdeles i forskellige discipliner, alt efter hvilket erhverv 
de pågældende søger ind i (matros, skipper, mekaniker 
osv.). 
4.1.3. Denne uddannelse må give de kommende fi­
skere et kendskab til økonomi, havbiologi, elektronik, 
ressourceforvaltning, fiskeri- og sikkerhedsbestemmel­
ser, ledelse af fiskerivirksomheder, faglig organisation, 
akvakultur, førstehjælp osv. Udøvelsen af dette erhverv 
kræver nemlig en kombination af teoretisk og praktisk 
viden, som ikke kun kan erhverves ad erfaringens vej. 
4.1.4. De samme områder bør indgå i videreuddan­
nelsen af de erhvervsaktive fiskere. Fiskeri nødvendig­
gør et mindstemål af kommunikation mellem fiskerne 
selv og de myndigheder, der er ansvarlige for fangst­
pladserne; følgelig må der i den faglige uddannelse af 
EF-fiskere lægges særlig vægt på at udbygge disses 
sprogkundskaber. 
4.1.5. Politikken for uddannelse af undervisere bør 
omfatte udveksling af erfaringer. 
4.1.6. EF bør fremme: 
— oprettelse af moderne udstyrede uddannelsescentre 
for fiskeriet, — oprettelse af mobile uddannelsesenheder, som sva­
rer til den særlige situation, der gør sig gældende i 
fiskerisektoren, og erhvervets behov. 
4.2. Beskæftigelse 
4.2.1. ØSU opfordrer Kommissionen til at gennem­
føre en global beskæftigelsespolitik for fiskerisektoren, 
hvor der tages hensyn til følgende forslag: 
a) forelæggelse af en kommissionsrapport om de for­
anstaltninger, der er eller vil blive taget for så hurtigt 
som muligt at skabe fuld beskæftigelse i EF; 
b) reel fri bevægelighed for arbejdstagerne i 1992; 
c) gensidig anerkendelse af eksamensbeviser; 
d) harmonisering af betingelserne for arbejdsløse; 
e) gennemførelse af studier over reintegrering og om­
skoling af fiskere, som er blevet arbejdsløse som 
følge af radikale ændringer i den traditionelle måde 
at drive fiskeri på; 
f) fremme af oprettelsen af fiskerikooperativer, som 
drives på forretningsmæssig basis; 
g) faglig uddannelse i akvakultur, såfremt fremtidsper­
spektiverne er gode; 
h) samarbejde mellem bådejere og arbejdstagere; 
i) paritetiske samråd på nationalt plan og EF-plan for 
at undersøge samtlige beskæftigelsesforanstalt­
ninger; 
j) sociale foranstaltninger til at afbøde konsekvenserne 
af den fælles strukturpolitik og ressourcebevarings­
politikken; 
k) oprettelse af en fond til at dække de tab, som fiskere 
lider, når vejrliget forhindrer dem i at arbejde. 
4.3. Arbejdsvilkår 
4.3.0.1. ØSU mener, at en sammenhængende, fælles 
fiskeripolitik også bør give fiskerne en passende grad 
af sikkerhed, tryghed i ansættelsen og acceptable sociale 
vilkår. 
4.3.0.2. ØSU mener, at Rådet bør opfordre de med­
lemsstater, som endnu ikke har ratificetet Den interna­
tionale Arbejdsorganisations-(IAO)-konventionen 
nr. 114 om fiskeres ansættelseskontrakter (1959), til at 
gøre dette. 
4.3.0.3. Der skal her erindres om det sunspunkt, som 
ØSU længe har indtaget: 
»ØSU finder, at fiskere bør have samme sociale og 
arbejdsmæssige vilkår som andre arbejdstagere i EF, 
Nr. C 237/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 9. 88 
dog under hensyntagen til de særlige forhold, der 
gør sig gældende for dette erhverv. (1)« 
4.3.0.4. Eftersom arbejdsvilkårene for fiskerne i EF 
er meget forskellige, erkender ØSU, at det vil være 
urealistisk at foretage en umiddelbar, fuldstændig har­
monisering af de arbejdsretlige regler, der gælder for 
fiskere. Der kunne imidlertid gøres betydelige frem­
skridt ved at fremme samarbejdet mellem erhvervets to 
parter og indgåelsen af aftaler om løn, arbejdstid, ferie, 
tryghed i ansættelsen og arbejdets tilrettelæggelse. 
4.3.0.5. ØSU fremsætter følgende bemærkninger til 
de forskellige aspekter af arbejdsvilkårene. 
4.3.1. Sikkerhed på søen 
4.3.1.1. I betragtning af de hyppige sygdomstilfælde 
og ulykker på havet er der et presserende behov for at 
få iværksat sikkerhedsforanstaltninger for fartøjer og 
mandskab. 
4.3.1.2. Det haster med foranstaltninger på følgende 
områder: 
— standarder for bygning og udstyr, 
— sundhedspleje ombord, 
— hjælp og redning på søen, 
— undervisning i sikkerhedsprocedurer allerede under 
grunduddannelsen. 
4.3.1.3. De standarder for bygning og udstyr, der er 
fastsat i gældende internationale konventioner, er 
yderst relevante, også selv om de ikke dækker alle 
kategorier af fiskefartøjer. 
4.3.1.4. Her skal nævnes betydningen af den interna­
tionale konvention (Den mellemstatslige rådgivende Sø­
fartorganisation (IMCO) om sikkerhed på fiskerfartø­
jer, der blev indgået i Torremolinos i 1977. 
4.3.1.5. I sin udtalelse af 26. september 1984 om 
et forslag til Rådets afgørelse om ratifikation af den 
internationale Torremolinos-konvention (2) fremsatte 
ØSU følgende bemærkninger om denne konvention: 
»Medlemsstaternes ratifikation af Torremolinos-
konventionen og deres vedtagelse af de nødvendige 
foranstaltninger til gennemførelse af konventionen 
(1) Udtalelse af 26. maj 1981 om en meddelelse fra Kommissionen 
til Rådet om de sociale aspekter i EF's fiskerisektor (EFT 
nr. C 189 af 30. 7. 1981). 
(2) EFT nr. C 307 af 19. 11. 1984. kan således blive den første EF-bestemmelse om 
social harmonisering inden for fiskeriet.« 
4.3.1.6. Det er beklageligt, at en konvention fra 1977 
ikke er blevet fuldt ud gennemført i EF. 
4.3.1.7. ØSU gør opmærksom på, at enhver forsin­
kelse fra visse medlemsstaters side i ratificeringen af 
Torremolinos-konventionen vil fastholde skævhederne 
i sikkerhedsnormer og produktionsomkostninger. 
Rådet bør derfor på ny opfordre medlemsstaterne til at 
ratificere eller overholde denne konvention (3). 
4.3.1.7.1. I mellemtiden bør Kommissionen medtage 
denne konventions retningslinjer i de direktiver, den 
udarbejder om sikkerhed, hygiejne og sundhed på ar-
bedspladsen. 
4.3.1.8. ØSU mener, at det er nødvendigt at garante­
re ensartede nationale normer i alle medlemsstater for 
fartøjer på under 24 m. 
4.3.1.8.1. EF bør opfordre alle medlemsstaterne til 
ud fra et fælles grundlag at vedtage nationale bygnings-
og sikkerhedsnormer for de fiskerfartøjer, som ikke er 
omfattet af den internationale konvention. 
4.3.1.9. ØSU mener, at alle de foranstaltninger, der 
skal tages vedrørende sundhedspleje ombord og hjælp 
og undsætning til havs, bør tage sigte på at sikre, at 
syge eller tilskadekomme ombord på fiskerfartøjer kan 
få passende behandling, før en læge kommer til. 
4.3.1.10. Eftersom fiskere ofte i lange perioder befin­
der sig langt væk fra sundhedscentre eller hospitaler, 
ville andre foranstaltninger være nyttige, som f.eks.: 
— uddannelse i førstehjælp, 
— krav, om skibsapotek og lægehåndbøger på alle 
fiskerfartøjer, 
— lægekonsultation over radioen, 
— assistance fra lægeskibe. 
4.3.1.11. ØSU understreger, at bestræbelser på at 
tilvejebringe et systematisk samarbejde mellem erhver­
vets to parter og myndighederne kan bidrage til yderli­
gere fremskridt inden for sikkerhed og forebyggelse af 
arbejdsulykker. 
4.3.1.12. ØSU henstiller, at man viderefører og 
forbedrer metoderne til indsamling af statistiske op­
lysninger om ulykker for at kunne foretage en bedre 
analyse heraf. 
(3) Rådets henstilling 80/907/EØF af 23. september 1980 (EFT 
nr. L 259 af 2. 10. 1980). 
12. 9. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 237/5 
4.3.2. De forskellige aflønningsordninger 
4.3.2.1. ØSU opfordrer Kommissionen til at foretage 
en detaljeret analyse af de forskellige aflønnings-
ordninger, der anvendes i fiskerisektoren, dvs.: 
— partsfiskeri, 
— a) uden garanteret mindsteløn, 
— b) med garanteret mindsteløn, 
— fast løn, 
— fast løn med andel i fangsten, 
— andre aflønningsformer. 
4.3.2.2. Hvis en arbejdstager i fiskerisektoren ikke 
når op på et vist indkomstniveau, bør vedkommende 
modtage en garanteret minimumsløn for at få dækket 
sine behov. 
4.3.2.3. Denne socialt set ønskelige foranstaltning er 
efter ØSU's mening ikke uforenelig med partsfiskeriets 
principper og mål. Det er faktisk muligt at tilpasse 
princippet om garantiløn til partsfiskeriet for arbejdsta­
gerne i fiskerisektoren. I øvrigt bør udbyttedelings-
ordningen gøres mere gennemsigtig. 
4.3.3. Pensionsrettigheder 
4.3.3.1. EF bør se nærmere på pensionsrettighederne 
for arbejdstagerne i fiskerisektoren med henblik på en 
eventuel harmonisering, hvor der tages hensyn til de 
særlige forhold, der gør sig gældende inden for sektoren. 
4.3.4. Ferie 
4.3.4.1. ØSU mener, at en lønnet hvileperiode i land, 
hvis længde afhænger af antallet af dage, der er tilbragt 
på søen, vil bidrage væsentligt til at stille arbejdstagere 
i fiskerisektoren lige med andre arbejdstagere. 
4.3.5. Forbedring af levevilkårne 
4.3.5.1. Det er nødvendigt at undersøge fiskernes og 
deres families levevilkår. Konklusionerne af en sådan 
undersøgelse vil sandsynligvis medføre, at EF må træffe 
hasteforanstaltninger på presserende områder såsom: 
— adgang til køb af ordentlige boliger i kraft af passen­
de finansieringsmuligheder, 
— fælles fritidscentre, 
— kulturcentre, 
— undervisnings- og erhvervsuddannelsescentre, 
— økonomisk støtte til familier i tilfælde af en ulykke. 4.3.5.2. Disse foranstaltninger skulle gøre det muligt 
at hæve fiskernes og deres familiers levestandard og 
integrere dem i samfundet. 
5. Konklusioner 
5.1. ØSU beklager på ny fraværet af sociale aspekter 
i den fælles fiskeripolitik, en ting, som fiskerierhvervet 
og ØSU har krævet i mange år. 
5.2. For at være sammenhængende må den fælles 
fiskeripolitik (med dens regler om ressourcer, markeder 
og strukturer) suppleres med en social politik, som — 
om ikke påbyder — så opstiller retningslinjer for og 
koordinerer foranstaltningerne. 
5.3. På denne baggrund 
— henviser ØSU til sin udtalelse af 27. Februar 1985 (1), 
hvori det hedder: 
»ØSU henstiller kraftigt til Kommissionen, at den 
gør sig alle mulige bestræbelser for — så snart 
situationen i fiskerisektoren er belyst og analyseret 
— at forelægge Rådet sådanne forslag, som det kan 
vedtage i medfør af traktaten, og navnlig artikel 117 
og 118 deri«, 
— foreslår ØSU, at der oprettes en europæisk organisa­
tion til forbedring af leve- og arbejdsvilkårene, som 
koordinerer initiativer, der tages på dette område, 
fremmer udveksling af oplysninger, stiller under­
visningsmateriale til rådighed og kører oplysnings­
kampagner. 
5.4. EF's nye forsyningspolitik og gennemførelsen af 
det »store indre marked« i 1992, kan ikke undgå at få 
sociale konsekvenser. Ud over at overgangsperioden vil 
udløbe på dette tidspunkt, vil den frie bevægelighed for 
personer og kapital træde i kraft. Hvordan kan man 
klare denne endelige fase, hvis der ikke er blevet truffet 
de fornødne foranstaltninger? 
5.5. ØSU erkender, at EF-bestemmelserne ikke kan 
se bort fra de store lokale forskelle inden for havfiskeri­
sektoren; den mener dog, at der ved gennemførelsen af 
det store indre marked i 1992 må skabes en egnet og 
harmoniseret social ramme, som gør det muligt for 
havfiskeriet at tilpasse sig ændringer i omverdenen. 
5.6. I udenrigshandelspolitikken, navnlig når det dre­
jer sig om aftaler med tredjelande, må der ligeledes 
tages hensyn til de økonomiske og sociale konsekvenser, 
(J) EFT nr. C 104 af 25. 4. 1985. 
Nr. C 237/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 9. 88 
og der må anlægges en ny strategi for at sikre fiskerisek­
torens fremtid i Fællesskabet. 
5.7. Fællesskabspræferencen skal medføre, at EF-
produktionen kommer i første række, og at import kun 
tillades for at dække yderligere eller særlige behov i 
Bryssel, den 6. juli 1988. 
1. Baggrunden for den foreslåede forordning 
1.1. Som led i den pakke af foranstaltninger for 
lufttransportområdet, som Rådet vedtog i december 
1987, besluttede det at bemyndige Kommissionen til at 
give gruppefritagelser fra konkurrencereglerne for visse 
aftaler mellem flyselskaber. Disse aftaler blev betraget 
som værende i offentlighedens interesse, såfremt en 
række betingelser, som Kommissionen skulle opstille, 
var opfyldt. Kommissionen besluttede at gennemføre 
disse fritagelser i form af tre forordninger, hvoraf den 
ene behandles i denne udtalesle. 
(!) ØSU udtalelse (EFT nr. C 333 af 29. 12. 1986, s. 27). 
(2) EFT nr. C 138 af 28. 5. 1988, s. 3, og Rådets forordning 
(EØF) nr. 3976/87 af 14 december 1987 (EFT nr. L 374 af 
31. 12. 1987, s. 9). EF, navnlig i forarbejdningssektoren, hvor regelmæssige 
forsyninger af kvalitetsvarer er påkrævet. 
5.8. Alle EF-instanserne må i politik og handling 
være styret af en fast overbevisning om fiskeries geopo­
litiske rolle og den betydning, tilstedeværelsen af EF-
flag og -besætninger på alle verdenshavene har for 
Fællesskabet. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
2. Hovedpunkter 
2.1. Hovedpunkterne set i sammenhæng med anven­
delse af traktatens konkurrenceregler på lufttransporten 
er: 
— fritagelser for aftaler mellem luftfartsselskaber 
vedrørende: 
— kapacitetskoordinering, 
— indtægtsdeling, 
— takstkonsultationer, 
— fordeling af afgangs- og ankomsttider. 
2.2. Især med henblik på gennemførelsen af det indre 
marked, er det et meget vigtigt spørgsmål, i hvilken 
udstrækning forordningen vil kunne bidrage til ekspan­
sion inden for EF's luftfartssektor. Tillægsudtalelse(1) om udkastet til Kommissionens forordning (EØF) om anvendelse af EØF-
traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis 
inden for ruteflyvning vedrørende fælles planlægning og samordning af kapacitet, indtægtsde­
ling, takstkonsultationer og fordeling af afgangs- og ankomsttider i lufthavne (2) 
(88/C 237/02) 
Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) præsidium besluttede den 22. marts 1988 i henhold 
til forretningsordenens artikel 20, stk. 3, at udarbejde udtalelse om ovennævnte emner. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektionen for transport og kommunikation, 
som udpegede John Kenna til ordfører. 
Da Kommissionen ønskede denne forordning vedtaget snarest muligt, fik John Kenna senere 
pålagt som hovedordfører at udarbejde forslaget til udtalelse. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 257. plenarforsamling den 6. juli 1988 med 
stort flertal, og 3 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse.