EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 16.1.2017 COM(2017) 3 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om vurdering af medlemsstaternes overvågningsprogrammer i henhold til havstrategirammedirektivet {SWD(2017) 1 final}



Rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om vurdering af medlemsstaternes overvågningsprogrammer i henhold til havstrategirammedirektivet (direktiv 2008/56/EF) 1. Indledning I EU's havstrategirammedirektiv opstilles de rammer, inden for hvilke medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at opnå eller opretholde "en god miljøtilstand" i alle EU's havområder senest i 2020. For at opnå denne målsætning skal EU's havområder være rene, sunde og produktive, og havmiljøet skal udnyttes på bæredygtig vis. I havstrategirammedirektivet er der fastsat 11 kvalitative "deskriptorer", der beskriver, hvordan miljøet bør se ud, når der er opnået god miljøtilstand. I Kommissionens afgørelse 2010/477/EU om kriterier og metodiske standarder for god miljøtilstand i havområder vejledes medlemsstaterne i, hvordan de kan opfylde denne målsætning. I praksis pålægges medlemsstaterne at udarbejde og gennemføre havstrategier. Disse strategier omfatter: en indledende vurdering af deres havområder en beskrivelse af god miljøtilstand for deres havområder opstilling af miljømål opstilling og gennemførelse af koordinerede overvågningsprogrammer udpegelse af foranstaltninger eller aktioner, der skal gennemføres for at opnå eller opretholde en god miljøtilstand. For hver enkelt medlemsstat vurderer Kommissionen, om disse forskellige elementer opfylder kravene i direktivet. Kommissionen kan desuden anmode om yderligere oplysninger efter behov og yde vejledning om eventuelle nødvendige ændringer. På baggrund af den første gennemførelsesfase rapporterede medlemsstaterne i 2012 om den indledende vurdering, beskrivelsen af god miljøtilstand og udpegelsen af miljømål. Kommissionen offentliggjorde en vurdering af disse elementer, hvori den konkluderede, at medlemsstaterne ikke var særlig ambitiøse med hensyn til at opstille miljømål. I denne vurdering fremhævede Kommissionen desuden manglende sammenhæng og overensstemmelse i gennemførelsen i de forskellige havregioner og subregioner. I den efterfølgende gennemførelsesfase skulle medlemsstaterne senest i juli 2014 etablere og gennemføre overvågningsprogrammer og underrette Kommissionen om disse inden for tre måneder efter etableringen af dem. Sigtet med overvågningsprogrammerne er at vurdere havområdernes miljøtilstand og de fremskridt, der gøres med hensyn til at opnå miljømålene. Tyve medlemsstater rapporterede om deres overvågningsprogrammer til Kommissionen i tide med henblik på denne evaluering, nemlig Belgien, Bulgarien, Danmark, Estland, Tyskland, Irland, Spanien, Frankrig, Kroatien, Italien, Cypern, Letland, Litauen, Nederlandene, Portugal, Rumænien, Slovenien, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige. Tre medlemsstater (Malta, Grækenland og Polen) havde endnu ikke fremlagt deres rapporter. Denne rapport supplerer Kommissionens rapport fra 2014, og der sigtes mod at kortlægge medlemsstaternes fremskridt i retning af mere konsekvent og sammenhængende gennemførelse af havstrategirammedirektivet med det mål at opnå en god miljøtilstand i EU's havområder senest i 2020. Kommissionen fremlægger sin vurdering af de overvågningsprogrammer, der er indsendt af ovennævnte medlemsstater. I rapporten vurderes hver enkelt medlemsstats overvågningsprograms overensstemmelse og egnethed, ligesom der ses på den regionale sammenhæng. Endvidere gives der vejledning om eventuelle ændringer, som efter Kommissionens mening er nødvendige. I rapportens første del analyseres medlemsstaternes overvågningsprogrammer med hensyn til deres beskrivelse af god miljøtilstand og de hertil knyttede miljømål. I den anden del ses der nærmere på yderligere overvågningsforanstaltninger, som kan træffes på nationalt plan og EU-plan for at opnå og opretholde en god miljøtilstand i EU's havområder senest i 2020.

I det ledsagende arbejdsdokument til denne rapport findes en detaljeret analyse af hver medlemsstats overvågningsprogram under hensyntagen til de 11 kvalitative deskriptorer i havstrategirammedirektivet, og der gives konkret vejledning til hver enkelt medlemsstat. Det ledsagende arbejdsdokument indeholder desuden en vurdering af en række elementer, der blev rapporteret om under direktivets første gennemførelsesfase for de medlemsstater, der har fremlagt deres rapporter med forsinkelse – Bulgarien, Kroatien, Malta, den portugisiske subregion Makaronesien (Azorerne og Madeira) samt subregionen i det vestlige Middelhavsområde under Det Forenede Kongerige (farvandene omkring Gibraltar). 2. Vigtigste resultater For at fastslå, om medlemsstaternes overvågningsprogrammer skaber et hensigtsmæssigt grundlag for at opfylde kravene i havstrategirammedirektivet, er de blevet vurderet ud fra deres formål, geografiske aktivitetsområde, dækning af deskriptorkategorier og miljømål, tidsfrist for gennemførelse, opfyldelse af forpligtelserne i direktivet og anden relevant lovgivning samt deres regionale sammenhæng. De 20 medlemsstater rapporterede om over 200 overvågningsprogrammer, herunder næsten 1 000 underprogrammer. Formål Som det fremgår af figur 1, var de fleste overvågningsaktiviteter (73 %) rettet mod at vurdere medlemsstaternes havområders miljømæssige tilstand og konsekvenserne af menneskelige aktiviteter. 41 % af aktiviteterne vedrørte overvågning af indvirkningen fra menneskelige aktiviteter (f.eks. partikelkoncentration i vandsøjlen, som mindsker vandgennemsigtigheden, næringsstofberigelse, der forårsager eutrofiering, eller affald i havet, der skyller op på strande), 19 % vedrørte selve de menneskelige aktiviteter, der forårsager belastningen (f.eks. opmudring i havne, landbrugsaktiviteter, udledning af byspildevand og uhensigtsmæssig håndtering af fast affald), mens kun 12 % vedrørte effektiviteten af foranstaltningerne til afbødning af denne belastning og dens konsekvenser (f.eks. virkningerne af foranstaltninger, som skal mindske tabet af næringsstoffer eller forbedre håndteringen af fast affald). Denne manglende vægt på vurdering af foranstaltninger kan til dels forklares ved, at der ikke stilles krav om, at medlemsstaterne iværksætter foranstaltninger før udgangen af 2016 (artikel 5, stk. 2, i havstrategirammedirektivet). Da flere programmer og deres funktioner overlapper hinanden, er summen af de forskellige overvågningsaktiviteter større end 100 %. Overvågning af biodiversiteten (deskriptor 1, 4 og 6) tegner sig for 41 % af aktiviteterne. Fokuseringen på biodiversitet kan forklares ved det arbejde, der allerede udføres på overvågningsområdet for at gennemføre anden EU-lovgivning såsom fugledirektivet, habitatdirektivet, vandrammedirektivet, badevandsdirektivet, nitratdirektivet og forordningen om den fælles fiskeripolitik. Disse retsakter omfatter krav om overvågning, der har en direkte sammenhæng med deskriptorerne i havstrategirammedirektivet. Eksempelvis skal medlemsstaterne i henhold til fugledirektivet tage hensyn til tendenser og variationer i bestandene af vilde fuglearter, som nyder godt af særlige bevaringsforanstaltninger. Medlemsstaternes overvågning af havfuglebestande og disses størrelse og tæthed bidrager således til at opfylde krav i både fugledirektivet og havstrategirammedirektivet. 59 % af overvågningsaktiviteterne vedrører de resterende otte deskriptorer, idet der foretages forholdsvis begrænset overvågning af energi, herunder undervandsstøj, og forurenende stoffer i fisk og skaldyr (deskriptor 11 og 9) (4 % hver), ikkehjemmehørende arter (deskriptor 2) (5 %) samt affald i havet og hydrografiske egenskaber (deskriptor 10 og 7) (6 % hver). Forurenende stoffer i farvande (deskriptor 8), eutrofiering (deskriptor 5) og fiske- og skaldyrarter, der udnyttes erhvervsmæssigt (deskriptor 3), overvåges mere intensivt (med henholdsvis 13 %, 11 % og 9 %). Geografisk aktivitetsområde Medlemsstaterne har rapporteret om deres overvågningsprogrammers geografiske fordeling ved brug af følgende zoner: landbaserede overgangsvande kystvande territorialfarvande

den eksklusive økonomiske zone kontinentalsokkelområdet ud over den eksklusive økonomiske zone ud over medlemsstaternes havområder. Som vist i figur 2 foretages størstedelen af medlemsstaternes overvågning i kystvande (68 %), mens en stor andel også forekommer i territorialfarvande (57 %) og i den eksklusive økonomiske zone (51 %). Den laveste andel (6 %) finder sted i kontinentalfarvande ud over den eksklusive økonomiske zone. Som forklaret ovenfor har medlemsstaterne generelt kædet deres overvågningsprogrammer sammen med eksisterende programmer, der kræves i henhold til anden EU-lovgivning, hvilket kan forklare den udbredte overvågning i kystvande. Overvågningsprogrammer, der rækker ud over medlemsstaternes territorialfarvande, findes kun i begrænset omfang. Dette kan tilskrives flere faktorer, f.eks. overvågningens omkostninger og behovet for at fokusere på den vigtigste belastning, som forekommer forholdsvis tæt på kysten.



Figur 2: Den geografiske dækning for medlemsstaternes overvågning Tidsfrist for gennemførelse Medlemsstaterne blev pålagt at udarbejde og gennemføre deres overvågningsprogrammer senest den 15. juli 2014. Figur 3 viser andelen af overvågningsprogrammer, der forventes at være på plads i 2014, 2018, 2020 og efter 2020 – fordelt på deskriptorkategorier. I 2014 var forurenende stoffer i fisk og skaldyr (deskriptor 9), fiske- og skaldyrarter, der udnyttes erhvervsmæssigt, (deskriptor 3) og eutrofiering (deskriptor 5) genstand for den mest intensive overvågning i medlemsstaterne. Medlemsstaternes egne vurderinger indikerer, at overvågningsprogrammerne for eutrofiering (deskriptor 5), pattedyr, krybdyr, fisk og blæksprutter (deskriptor 1 og 4) og forurenende stoffer (deskriptor 8) vil være på plads senest i 2020. For så vidt angår fiske- og skaldyrarter, der udnyttes erhvervsmæssigt (deskriptor 3), hydrografiske egenskaber (deskriptor 7), affald i havet (deskriptor 10) og habitater i havbund og vandsøjle (deskriptor 1, 4 og 6) forventes næsten 90 % af overvågningsprogrammerne at være på plads senest i 2020. Figur 3: Tidspunkt, hvor medlemsstaterne forventer, at deres overvågningsprogrammer vil være på plads, så de opfylder deres behov for en god miljøtilstand – fordelt på deskriptorkategorier Der skal sættes skub i overvågningsprogrammerne for ikkehjemmehørende arter (deskriptor 2) og undervandsstøj (deskriptor 11) for at sikre tilstrækkelig dækning, overholde havstrategirammedirektivets tidsfrister for opdatering af havstrategierne senest i 2018 og opnå en god miljøtilstand senest i 2020. Der er også behov for en yderligere indsats, hvad angår deskriptorerne for biodiversitet (deskriptor 1, 4 og 6), navnlig dem, der ikke er omfattet af eksisterende lovgivning. Figur 4: Tidspunkt, hvor medlemsstaterne forventer, at deres overvågningsprogrammer vil være på plads, så de opfylder deres behov for en god miljøtilstand Figur 4 viser andelen af overvågningsprogrammer, der forventes at være på plads i 2014, 2018, 2020 og efter 2020 med henblik på vurdering af fremskridtene i retning af en god miljøtilstand – fordelt på medlemsstater. Fem medlemsstater har rapporteret, at deres overvågningsprogrammer var på plads i 2014 for de fleste kategorier af deskriptorer. Fire medlemsstater havde ingen overvågningsprogrammer på plads i 2014. Samlet set var overvågningsprogrammerne kun delvist tilstrækkelige i juli 2014, hvor de skulle have været etableret og gennemført i henhold til artikel 5, stk. 2, litra a), nr. iv), i havstrategirammedirektivet. Derfor vil medlemsstaterne have store huller i de data, der foreligger til vurdering af de opnåede fremskridt i retning af en god miljøtilstand og opnåelse af miljømålene som foreskrevet for vurderingen i 2018. Ifølge medlemsstaternes rapporter forventes situationen at blive forbedret gradvist med tiden. I 2018 forventes ni medlemsstater at have opnået komplet (eller næsten komplet) dækning af deskriptorkategorierne, og i 2020 vil i alt 15 medlemsstater have deres programmer på plads. Generelt har de fleste medlemsstater udpeget 2020 som det tidspunkt, hvor størstedelen af deres overvågningsprogrammer vil være helt på plads. Dette er kun betryggende, så længe det betyder, at overvågningen som foreskrevet i havstrategirammedirektivet forventes at være gennemført fuldt ud til den tid. Fem medlemsstater har dog hverken rapporteret om deres hensigt eller tilkendegivet, at deres overvågningsprogrammer ikke vil være helt på plads selv efter 2020 – det år, hvor medlemsstaterne skal have opnået en god miljøtilstand. Noget lignende kan bemærkes med hensyn til opnåelse af miljømålene i medlemsstaternes overvågningsprogrammer, selv om de tidsfrister, som der rapporteres om, antyder, at medlemsstaterne generelt forventer, at behovet for overvågning vil være opfyldt før 2020 – se figur 5.

Figur 5: Tidspunkt, hvor medlemsstaterne forventer, at deres overvågningsprogrammer for miljømål vil være på plads. Tolv medlemsstater forventes at have iværksat overvågningsaktiviteter til vurdering af opnåelsen af de miljømål, som de har fastsat. Irland agter at opnå alle mål, men først efter 2020, hvor en god miljøtilstand allerede skulle være opnået. Yderligere syv medlemsstater har ikke planer om at overvåge opnåelsen af en del af de mål, som de har fastsat. Som forklaret ovenfor gavner overvågningsprogrammer, der er iværksat i henhold til anden EU-lovgivning, opnåelsen af målene for fiske- og skaldyrarter, der udnyttes erhvervsmæssigt (deskriptor 3), eutrofiering (deskriptor 5) og forurenende stoffer i fisk og skaldyr (deskriptor 9). De fleste af dem er enten allerede omfattet eller vil sandsynligvis være det i 2018. Der er behov for en yderligere indsats for at sikre, at medlemsstaterne indsamler de data, som er nødvendige for at vurdere de opnåede fremskridt i retning af en god miljøtilstand og opfyldelse af målene. Medlemsstaterne forventes at rapportere om disse i 2018, navnlig for de deskriptorer, hvor der ikke er gjort tilstrækkelige fremskridt, såsom ikkehjemmehørende arter (deskriptor 2), affald i havet (deskriptor 10), undervandsstøj (deskriptor 11) og deskriptorerne for biodiversitet (deskriptor 1, 4 og 6), som ikke er omfattet af den eksisterende lovgivning. Dækning og generel tilstrækkelighed Der er foretaget en vurdering af, hvor tilstrækkelige medlemsstaternes overvågningsprogrammer er i forhold til kravene i havstrategirammedirektivet. Det ledsagende arbejdsdokument rummer detaljerede konklusioner om hver medlemsstats overvågningsprogram. Denne tekniske vurdering er foretaget på basis af de vigtigste bestanddele i medlemsstaternes overvågningsprogrammer, navnlig de overvågede aspekter og parametre, hyppigheden og det geografiske aktivitetsområde. Resultaterne viser, at medlemsstaternes overvågningsprogrammer enten er "tilstrækkelige", "stort set tilstrækkelige" eller "delvis tilstrækkelige" med hensyn til at opfylde havstrategirammedirektivets krav om vurdering af miljøtilstanden. Det samlede bidrag fra medlemsstaternes overvågningsprogrammer til hver deskriptorkategori fremgår af figur 6. Oplysningerne i denne figur blev brugt til at vurdere, hvor mange deskriptorkategorier der betragtes som dækket af hver medlemsstat. På dette grundlag drages der konklusioner om, hvorvidt den enkelte medlemsstats overvågningsprogram betragtes som stort set tilstrækkeligt, delvis tilstrækkeligt eller ikke tilstrækkeligt (figur 7). Figur 6: Opnåelse af en god miljøtilstand i kraft af overvågningsprogrammer som foreskrevet i havstrategirammedirektivet – baseret på en teknisk vurdering De mangler, der påpeges i Kommissionens rapport fra 2014 med hensyn til overensstemmelse og sammenlignelighed ved anvendelsen af afgørelse 2010/477/EU blandt medlemsstaterne, bekræftes i denne vurdering. Derfor har det i forbindelse med denne rapport kun været muligt at foretage en vejledende sammenlignende vurdering. De fleste medlemsstater har udpeget huller i deres programmer og er opmærksomme på de vigtige områder, hvor der er behov for en yderligere indsats. Der er generelt registreret huller i overvågningsmetoderne og de metodiske standarder (f.eks. for habitater i havbund og vandsøjle og forurenende stoffer), manglende data og viden i forbindelse med overvågning (f.eks. for ikkehjemmehørende arter (deskriptor 2), hydrografiske egenskaber (deskriptor 7), affald i havet (deskriptor 10) og undervandsstøj (deskriptor 11)). Nogle former for belastning og konsekvenser vil først kunne overvåges effektivt, når der er fastlagt en regional tilgang, da de er af grænseoverskridende art (f.eks. dem, der vedrører mobile arter, ikkehjemmehørende arter og undervandsstøj). Figur 7: Opnåelse af en god miljøtilstand i kraft af overvågningsprogrammer som foreskrevet i havstrategirammedirektivet – baseret på en teknisk vurdering Samlet set mener Kommissionen på baggrund af den tekniske vurdering, at ingen af medlemsstaternes overvågningsprogrammer er helt tilstrækkelige og opfylder kravene i havstrategirammedirektivet, navnlig med hensyn til overvågning af fremskridtene i retning af opnåelse af en god miljøtilstand. Fire medlemsstaters overvågningsprogrammer blev betragtet som stort set tilstrækkelige, 13 andre som delvis tilstrækkelige og tre som ikke tilstrækkelige. Overvågning: ikke tilstrækkelig Overensstemmelse med anden EU-lovgivning De fleste medlemsstater har baseret deres overvågningsprogrammer på eksisterende overvågning, der foretages i henhold til anden EU-lovgivning eller i kraft af deres respektive regionale havkonventioner. Vandrammedirektivet, habitatdirektivet og forordningen om den fælles fiskeripolitik er de EU-retsakter, der er knyttet til de fleste overvågningsprogrammer, som følger af havstrategirammedirektivet. I den forstand kan det hævdes, at overvågningsprogrammerne generelt stemmer overens med andre relevante retlige forpligtelser.

Kun overvågningsprogrammerne vedrørende affald i havet (deskriptor 10) og undervandsstøj (deskriptor 11) iværksættes udelukkende som følge af havstrategirammedirektivet. Fokus: Overvågningsprogram for affald i havet Næsten alle de medlemsstater, der har fremlagt rapporter, har udformet programmer for overvågning af affald i havet, hvilket er opmuntrende. Der er tilstrækkelig geografisk dækning og hyppighed med hensyn til overvågning af affald på strande. I det nordøstlige Atlanterhav foretages der desuden systematisk overvågning af affald, som strandede havfugle har indtaget. I de fleste havregioner er der tilfredsstillende overensstemmelse i overvågningsprogrammerne og klare forbindelser til internationale og regionale standarder. De fleste medlemsstater henholder sig til de retningslinjer for overvågning, som den i forbindelse med havstrategirammedirektivet nedsatte tekniske gruppe om affald i havet (Technical Group on Marine Litter) har udarbejdet, og som sikrer den fornødne harmonisering. Ikke desto mindre findes der flere områder, hvor der er et påtrængende behov for forbedringer. For eksempel er overvågningen af affald på havbunden og i vandoverfladen samt overvågningen af mikroaffald langt fra tilstrækkelig. Der foretages ingen systematisk og sammenlignelig overvågning af affalds indvirkning på dyr og planter i havet. De iværksatte overvågningsprogrammer omfatter ofte ikke lokalisering af menneskelige aktiviteter, der genererer affald i havet, og registrering af deres omfang. Sidst, men ikke mindst, findes der ingen aftaler om referenceværdier eller tærskler for affald og mikroaffald, hvilket gør det vanskeligt at overvåge fremskridtene i retning af en god miljøtilstand. Dette vil også forringe EU's evne til at opfylde sine forpligtelser internt (i form af det syvende miljøhandlingsprogram frem mod 2020 og handlingsplanen for den cirkulære økonomi) og på internationalt plan. Regional sammenhæng og samordning Medlemsstaternes overvågningsprogrammer er desuden blevet vurderet med hensyn til deres regionale sammenhæng inden for de regioner, der anføres i artikel 4 i direktivet. Medlemsstaterne har generelt gjort brug af regional samordning i deres overvågningsprogrammer, navnlig ved at anvende de indikatorer og standarder, som der er opnået enighed om i de regionale havkonventioner, til at vurdere miljøtilstanden ud fra havstrategirammedirektivet. Vurderingen viste moderat til udbredt sammenhæng blandt medlemsstaterne i regionerne ved henholdsvis Sortehavet, det nordøstlige Atlanterhav og Østersøen og lav til moderat sammenhæng i Middelhavsregionen. For så vidt angår medlemsstaterne i regionerne ved Sortehavet, det nordøstlige Atlanterhav og Østersøen viser vurderingen udbredt sammenhæng i en række konkrete tilfælde vedrørende bl.a. geografisk aktivitetsområde og overvågede elementer. Dette er f.eks. tilfældet for overvågning af forurenende stoffer (deskriptor 8 og 9) og affald i havet (deskriptor 10) i regionerne omkring Østersøen og Sortehavet. Alt i alt virker overvågningen af hele havområdet til at være mere harmoniseret i Østersøen og det nordøstlige Atlanterhav (herunder ikke-EU-medlemsstater). De medlemsstater, hvis farvande indgår i regionen i det nordøstlige Atlanterhav, har etableret overvågningsprogrammer på regionalt plan for alle deskriptorer. Der er imidlertid behov for en yderligere indsats for at gøre disse programmer mere ensartede, f.eks. med hensyn til ikkehjemmehørende arter (deskriptor 2), hvor dækningen er begrænset, idet blot fem medlemsstater har rapporteret om overvågningsprogrammer for denne deskriptor. Medlemsstaterne i Middelhavsregionen bør udvikle mere ensartet overvågning gennem regionale bestræbelser for så vidt angår en række deskriptorer såsom ikkehjemmehørende arter (deskriptor 2) og undervandsstøj (deskriptor 11). Andre resultater

Grænseoverskridende problemer Ud over de grænseoverskridende problemer, som nogle af deskriptorerne i havstrategirammedirektivet dækker (såsom ikkehjemmehørende arter, affald i havet og undervandsstøj), har en række medlemsstater fremhævet belastningen fra og konsekvenserne af klimaændringerne og forsuringen af havene som vigtige problemer af grænseoverskridende art, som direkte eller indirekte afhjælpes gennem overvågningsprogrammerne under havstrategirammedirektivet. En forbedret videnbase Medlemsstaternes overvågningsprogrammer vil bidrage til at opbygge en forbedret videnbase, navnlig med hensyn til undervandsstøj og havbundens integritet (deskriptor 11 og 6). Dette bør forbedre medlemsstaternes næste vurdering af deres havområder, som skal foretages i 2018. Fleksible overvågningsprogrammer Nogle medlemsstater har etableret fleksible overvågningsprogrammer for at sikre, at de forbliver tilstrækkelige, hvis deres status med hensyn til god miljøtilstand eller målindikatorer ændres på baggrund af ny viden eller nye standarder og fremgangsmåder på regionalt plan eller for at afspejle nye former for belastning. Selv om fleksibilitet er en positiv egenskab, skal det omhyggeligt sikres, at disse fleksible overvågningsprogrammer ikke medfører forringelse af overvågningen på længere sigt. 3. Samlet konklusion Analysen af de overvågningsprogrammer, der er iværksat under den første etape af gennemførelsen af havstrategirammedirektivet, viser, at selv om der er gjort eller i nær fremtid vil blive gjort en betragtelig indsats, er der i de fleste medlemsstater behov for yderligere foranstaltninger for at sikre, at overvågningsprogrammernes dækning er tilstrækkelig og rettidig. Der skal stadig gøres fremskridt for at sikre, at tilgangene er sammenlignelige i de forskellige medlemsstater, og at overvågningsprogrammerne forbedres, så de udgør et tilstrækkeligt grundlag, som opfylder kravene i havstrategirammedirektivet. Der bør sikres bedre dækning for de deskriptorer, som ikke er dækket eller kun dækket delvist af den eksisterende lovgivning. Ved otte medlemsstater bør der lægges særlig vægt på at sikre fyldestgørende og rettidig overvågning af de mål, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 10 i havstrategirammedirektivet. Medlemsstaterne bør overveje at bruge deres overvågningsprogrammer til at måle deres foranstaltningers effektivitet, hvilket vil gøre det lettere for dem at vurdere, hvor langt de har endnu med hensyn til at opfylde de mål, som de har opstillet for sig selv, når de opdaterer dem som foreskrevet i havstrategirammedirektivet. For så vidt angår geografisk dækning viser analysen, at overvågningsprogrammerne typisk gennemføres, hvor belastningen og konsekvenserne sandsynligvis vil være størst. Dette skal dog bekræftes af en grundig risikoanalyse, så de prioriterede mål med hensyn til overvågning udpeges på et teknisk og videnskabeligt grundlag. Kun nogle få medlemsstater havde etableret operationelle overvågningsprogrammer i 2014, og mange forventes først at have dem helt på plads i 2018 eller sågar først i 2020. Der er derfor et påtrængende behov for fremskridt med hensyn til overvågning for at opfylde kravene i havstrategirammedirektivet, bl.a. hvad angår opdateringen i 2018 af den indledende vurdering af havområder og god miljøtilstand og den lige så vigtige opnåelse af god miljøtilstand senest i 2020. Overvågningsprogrammerne er ikke altid tilstrækkelige, når det handler om at sikre effektiv overvågning af EU's havområders tilstand og gøre fremskridt i retning af at opnå en god miljøtilstand og opfylde de tilhørende mål, som medlemsstaterne har fastsat. Dette gælder navnlig for ikkehjemmehørende arter, affald i havet, undervandsstøj og de deskriptorer for biodiversitet, der ikke er omfattet af eksisterende lovgivning. Yderligere samordning blandt medlemsstaterne, navnlig i kraft af foranstaltninger på regionalt og subregionalt plan, er afgørende for at frembringe ensartede og sammenlignelige data og udbrede overvågningsprogrammernes geografiske aktivitetsområde. Dette kan bidrage til at mindske omkostningerne takket være mere effektiv overvågning på tværs af fagområder og medlemsstater. 4. Anbefalede næste skridt Kommissionen mener, at medlemsstaterne bør afhjælpe de mangler, der er udpeget på regionalt eller subregionalt plan, så hurtigt som muligt for at sikre, at overvågningsprogrammerne er tilstrækkelige til at opfylde kravene i havstrategirammedirektivet intensivere bestræbelserne på at gennemføre deres overvågningsprogrammer fuldt ud for at undgå eventuelle huller i den vurdering af deres havområder, der skal foretages i 2018, under hensyntagen til den igangværende revision af afgørelse 2010/477/EU og resultaterne heraf sikre, at overvågningsprogrammerne i tilstrækkelig grad dækker havstrategirammedirektivets geografiske anvendelsesområde, navnlig ved at tage hensyn til, hvor den primære belastning og de største konsekvenser findes, i overensstemmelse med en risikobaseret tilgang