EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 22.9.2021 COM(2021) 582 final 2021/0296(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om et regelsæt for genopretning og afvikling af forsikrings- og genforsikringsselskaber og om ændring af direktiv 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2009/138/EF, (EU) 2017/1132 og forordning (EU) nr. 1094/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EØS-relevant tekst) {SWD(2021) 260}

{SWD(2021) 261}

{SEC(2021) 620}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Forsikringspolicer udgør en integreret del af EU-borgernes dagligdag. I forbindelse med mange sociale og økonomiske aktiviteter er det nødvendigt at have en forsikringspolice som beskyttelse mod potentielle risici. En forsikringspolice kan også være et opsparingsprodukt, som er afgørende for indehavernes velfærd på lang sigt, mens forsikringsselskaberne kanaliserer disse opsparinger via finansmarkederne til realøkonomien. Forsikringsselskabers sammenbrud under uordnede forhold kan derfor have en betydelig indvirkning på forsikringstagere, begunstigede, skadelidte eller berørte virksomheder, navnlig hvis kritiske forsikringstjenester ikke kan erstattes inden for et rimeligt tidsrum og med rimelige omkostninger. Håndteringen af visse forsikringsselskabers umiddelbart forestående sammenbrud eller sammenbrud, navnlig store grænseoverskridende koncerner, eller flere forsikringsselskabers sammenbrud på samme tid kan også føre til eller forstærke finansiel ustabilitet. Solvens II-direktivet mindskede sandsynligheden for sammenbrud og forbedrede modstandsdygtigheden i EU's forsikringsbranche og vil blive styrket ved den revision, der vedtages sammen med dette forslag. Ikke desto mindre kan situationer med alvorlige finansielle vanskeligheder ikke helt udelukkes, på trods af en forsvarlig og robust tilsynsramme. På nuværende tidspunkt findes der dog ikke nogen harmoniserede procedurer på EU-plan for afvikling af forsikringsselskaber. Dette resulterer i betydelige materielle og processuelle forskelle mellem de love og administrative bestemmelser, der gælder for forsikringsselskabers sammenbrud i medlemsstaterne. Endvidere er insolvensbehandling af virksomheder ikke nødvendigvis altid hensigtsmæssig i forbindelse med forsikring, da den muligvis ikke altid sikrer en tilstrækkelig videreførelse af kritiske funktioner. Der bør derfor indføres en ordning, som giver myndighederne et pålideligt sæt af værktøjer til at gribe ind tilstrækkelig tidligt og hurtigt, hvis forsikringsselskaber er nødlidende eller forventeligt nødlidende, for at sikre et bedre resultat for forsikringstagere, samtidig med at indvirkningen på økonomien, det finansielle system og enhver anvendelse af skatteydernes penge minimeres. På internationalt plan udviklede Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB) i oktober 2014 nøglekarakteristika for effektive afviklingsordninger for forsikringssektoren, som er rettet mod ethvert forsikringsselskab, som kan være af systemisk betydning, hvis det bryder sammen. FSB udsendte supplerende retningslinjer vedrørende udvikling af effektive afviklingsstrategier og -planer i juni 2016 og i sin vurderingsmetodologi for nøglekarakteristika i august 2020. I forlængelse heraf vedtog Den Internationale Forsikringstilsynsorganisation (ISIA) i november 2019 hovedprincipper for forsikring (Insurance Core Principles), som vedrører alle forsikrings- og genforsikringsselskaber, samt en fælles ramme for forsikringskoncerner med internationale aktiviteter (Common Framework for Internationally Active Insurance Groups (IAIG)), som udførligt beskriver standarder for forebyggende genopretningsplanlægning for IAIG og de beføjelser, som myndigheder forventes at råde over med henblik at tilrettelægge en velordnet udtræden af markedet. Der forventes afviklingsplanlægning for individuelle forsikringskoncerner, alt efter hvad der er nødvendigt. Dette forslag afspejler denne udvikling og gennemfører disse internationale standarder i europæisk lovgivning. Det er baseret på det forberedende arbejde, der er udført af EIOPA, navnlig dens udtalelse fra juli 2017, og på EIOPA's tekniske rådgivning om revisionen af Solvens II-direktivet. Det lægger sig også op ad rapporter, som er udarbejdet af ESRB i 2017 og 2018, hvori der argumenteres for en harmoniseret genopretnings- og afviklingsramme i forbindelse med forsikring. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Dette forslag er blevet udarbejdet i fuld overensstemmelse med Solvens II-rammen, navnlig dets interventionsskala for selskaber i tilfælde af en forværring af de finansielle vilkår og de genopretningsforanstaltninger, der allerede findes for tilsidesættelse af kapitalkrav. Samtidig med at den tilføjer visse elementer af kriseberedskab, er de nye præventive beføjelser i overensstemmelse med interventionsskalaen og de tilsynsbeføjelser, der allerede er fastsat i Solvens II-rammen. De medfører ikke en ny prædefineret interventionsudløsende faktor foruden niveauet i henhold til solvenskapitalkravet. Forslaget er også i overensstemmelse med de dertil svarende politikker på området genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og centrale modparter. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Ved at stabilisere de nødlidende forsikringsselskabers kritiske funktioner bidrager dette forslag til at sikre en bedre beskyttelse af sparere og investorer, opretholde forsikringsselskabers vigtigste funktioner for realøkonomien og styrke den finansielle stabilitet. Det understøtter de vigtigste betingelser for at fremme effektive og bæredygtige kapitalstrømme til de områder, hvor der er behov for dem. Overordnet set bidrager dette forslag til at styrke forsikringsselskabers rolle som langsigtede investorer og aktører i den økonomiske genopretning efter covid-19-krisen i overensstemmelse med de politiske mål for kapitalmarkedsunionen og den europæiske grønne pagt. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for forslaget er artikel 114 TEUF. Dette gør det muligt at vedtage EU-foranstaltninger med henblik på indbyrdes tilnærmelse af nationale bestemmelser, der vedrører det indre markeds oprettelse og funktion. Forslaget harmoniserer nationale love om genopretning og afvikling af forsikringsselskaber eller indfører en sådan ramme, hvis den ikke findes endnu, i det omfang det er nødvendigt for at sikre, at medlemsstaterne råder over de samme redskaber og procedurer til at afhjælpe sammenbrud. Ved at fastsætte harmoniserede minimumskrav på det indre marked vil forslaget skabe lige konkurrencevilkår blandt medlemsstaterne. Den harmoniserede ramme vil også beskytte forsikringstagernes interesser og beskytte realøkonomien. Den vil bidrage til finansiel stabilitet og tillid til det indre marked for forsikring og genforsikring ved at sikre en minimumskapacitet for afvikling af forsikringsselskaber i alle medlemsstater og ved at gøre det lettere for nationale myndigheder at samarbejde, når de beskæftiger sig med grænseoverskridende koncerners sammenbrud. Formålet med nærværende forslag er dermed det indre markeds oprettelse og funktion, og artikel 114 i TEUF er det mest hensigtsmæssige retsgrundlag. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) På nuværende tidspunkt er genopretning af forsikringsselskaber og afviklingssystemer nationale og kun indført i en håndfuld medlemsstater. Mange nationale retssystemer tillægger derfor ikke myndighederne de nødvendige beføjelser til at håndtere nødlidende forsikringsselskaber på passende vis. Disse divergerende nationale lovgivninger er også utilstrækkelige i tilfælde af grænseoverskridende sammenbrud, navnlig i forbindelse med grænseoverskridende koncerner, hvor ukoordinerede tiltag hurtigt kan føre til suboptimale resultater. Fastlæggelse af passende afviklingsordninger på EU-plan kræver betydelig harmonisering af national praksis og nationale procedurer, hvilket berettiger det forhold, at Unionen foreslår den nødvendige lovgivning.

Formålet med denne forordning, dvs. harmonisering af de regler og forløb, som vedrører genopretning og afvikling af forsikringsselskaber, kan ikke i tiltrækkeligt omfang nås af medlemsstaterne. Det kan derimod bedre nås på EU-plan på grund af virkningerne af et selskabs sammenbrud i Unionen. Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. •Proportionalitetsprincippet Dette forslag gennemfører internationale standarder og følger EIOPA's rådgivning. For at sikre, at genopretnings- og afviklingsrammen er velegnet og virkningsfuld og for at hindre en uforholdsmæssigt stor administrativ byrde og omkostninger for forsikringsselskaber og myndigheder indeholder forslaget forholdsmæssigt afpassede krav, der tager hensyn til et forsikringsselskabs art, størrelse og kompleksitet samt dets organisation, virksomhed og tjenesteydelser. Dette gælder for omfanget af de selskaber, der vil være omfattet af forebyggende genopretningsplanlægning og afviklingsplanlægning. Myndigheder kan også give forsikringsselskaber mulighed for at være underlagt et forenklet sæt forpligtelser, når de udarbejder og vedligeholder deres planer. National insolvensbehandling vil fortsat udgøre en mulig udtræden af markedet for et nødlidende forsikringsselskab, og tilsynsmæssige indgreb vil fortsat være skønsbaseret. Bestemmelserne i forslaget står derfor i rimeligt forhold til, hvad der er nødvendigt for at nå målene. •Valg af retsakt Tilsynsvirksomhed er baseret på Solvens II-direktivet, og afvikling hænger tæt sammen med ikkeharmoniserede områder i national ret, f.eks. insolvens og ejendomsret. Derfor udgør et direktiv den mest hensigtsmæssige retsakt, da implementering i national ret er nødvendig for at sikre, at regelsættet gennemføres på en sådan måde, at den får den tilsigtede virkning i samspil med de særlige træk, der kendetegner den relevante nationale ret. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Dette forslag har samme konsekvensanalyse som forslaget om revision af Solvens II-rammen. I konsekvensanalysens bilag 10 evalueres den nuværende Solvens II-ramme, og det konkluderes, at den i store træk har været effektiv med henblik på at opnå fremskidt med dens overordnede mål om at lette udviklingen af det indre marked for forsikringsydelser, samtidig med at den i tilstrækkeligt omfang beskytter forsikringstagerne. Siden den blev taget i anvendelse i 2016 er Solvens II-tilsynsrammen derimod blevet gennemført på række forskellige måder af de nationale tilsynsmyndigheder. Dette har været tilfælde f.eks. for interventionsskalaen, som har til formål at genoprette forsikringsselskabers finansielle situation, efter at en forværring er observeret, eller mere bredt for foranstaltninger forbundet med genopretning og afvikling. Dertil kommer, at Solvens II-rammen i lyset af den stigende grænseoverskridende virksomhed og de nye udfordringer, som hidrører fra de gældende økonomiske og finansielle forhold, endnu ikke har resulteret i en ordning, som kan sikre en koordineret afvikling af forsikringsselskaber. Et flertal af medlemsstaterne råder har ikke indført en virkningsfuld genopretnings- og afviklingsramme, og når de gør det, er der væsentlige forskelle mellem disse. Disse forskelle omfatter de beføjelser og værktøjer, som står til rådighed for myndighederne, de vilkår, på hvilke disse beføjelser kan udøves, og de mål, som forfølges, når forsikringsselskabers sammenbrud behandles. Som det fremgår af de få tilfælde af selskabers sammenbrud eller umiddelbart forestående sammenbrud, som er registreret af EIOPA, kan manglen på tilstrækkeligt beredskab blandt både forsikringsselskaber og offentlige myndigheder, manglen på passende værktøjer og beføjelser eller manglen på grænseoverskridende koordination endvidere have hindret en hurtig og vellykket genopretning eller afvikling af nødlidende forsikringsselskaber i Unionen. Derfor er det muligt, at niveauet af beskyttelse af forsikringstagere og begunstigede har været suboptimalt. •Høringer af interesserede parter I juli 2017 offentliggjorde EIOPA en udtalelse om harmonisering af genopretnings- og afviklingsrammerne for forsikringsselskaber på tværs af medlemsstaterne. I december 2020 offentliggjorde EIOPA en anden udtalelse efter Kommissionens anmodning om rådgivning fra februar 2019. I begge tilfælde gennemførte EIOPA en offentlig høring. Derudover organiserede Kommissionen en konference i januar 2020, herunder et møde med fokus på genopretning og afvikling. Den 19. februar 2020 hørte Kommissionen medlemsstaterne gennem Ekspertgruppen om Bankvirksomhed, Betalinger og Forsikring. Medlemsstaterne blev opfordret til at fremsætte bemærkninger til Kommissionen høringsstrategi og til EIOPA's konsekvensanalyse af dens forslag. Der fandt en specifik udveksling af synspunkter sted om en mulig tilgang til genopretning og afvikling, navnlig gennem en målrettet spørgeundersøgelse. I juli 2020 blev der i en indledende konsekvensanalyse foretaget en analyse af forskellige politikløsninger. Der blev indsamlet tilbagemeldinger fra de interesserede parter om den indledende konsekvensanalyse frem til august 2020. Fra juli til oktober 2020 blev der indsendt 73 besvarelser i forbindelse med en offentlig høring om revisionen af Solvens II-rammen fra forskellige interesserede parter, primært fra Det Europæiske Økonomiske Område. En sammenfattende rapport om tilbagemeldingerne i forbindelse med denne høring blev offentliggjort den 1. februar 2021. Disse høringer viste, at mens offentlige myndigheder og civilsamfundet overordnet set bakkede op om en bedre tilpasning af genopretnings- og afviklingselementer, fandt forsikringsbranchen, at en sådan harmonisering er overvejende unødvendig og pegede på sandsynligheden for høje overensstemmelsesomkostninger. Nogle deltagere understregede behovet for en forholdsmæssigt afpasset anvendelse af reglerne. Alle interesserede parter understregede dog behovet for bedre koordinering og udveksling af oplysninger mellem tilsynsførende i en grænseoverskridende sammenhæng. Den 10. november 2020 hørte Kommissionen medlemsstaterne gennem Ekspertgruppen om Bankvirksomhed, Betalinger og Forsikring vedrørende yderligere elementer forbundet med genopretning og afvikling af forsikringsselskaber. Overordnet set var eksperter fra medlemsstaterne enige i de politiske retningslinjer, som EIOPA havde foreslået i sin udtalelse fra 2020. •Indhentning og brug af ekspertbistand For at lade revisionen af Solvens II-rammen danne grundlag for sit arbejde har Kommissionen sendt en samlet anmodning om rådgivning til EIOPA, herunder om genopretning og afvikling. Den endelige rapport fra EIOPA blev offentliggjort den 17. december 2020. Foruden at høre interesserede parter deltog Kommissionen i drøftelserne og udvekslingen af synspunkter, som indgik i EIOPA's, ISIA's og FSB's arbejde med genopretning og afvikling af forsikringsselskaber. I denne henseende er det lovgivningsmæssige forslag i fuld overensstemmelse med FSB's og ISIA's politiske retningslinjer. •Konsekvensanalyse

Konsekvensanalysen blev udviklet som led i den bredere Solvens II-revision og fik en positiv udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol den 23. april 2021. Omkostninger og fordele ved dette forslag blev nøje vurderet og blev ved to lejligheder gjort til genstand for høring i EIOPA. De vigtigste forhold fra EIOPA's analyse er afspejlet i konsekvensanalysen og sammenfattet nedenfor. Udvalget for Forskriftskontrol gav en række henstillinger om forbedringer, hvilket førte til en yderligere finpudsning af konsekvensanalysen. Navnlig vurderingen af løsninger og de overordnede omkostninger og fordele ved Solvens II-revisionen blev sammen med forslaget om genopretning og afvikling yderligere underbygget. I konsekvensanalysen blev det vurderet, at gennemførelsen af en forebyggende genopretningsplan og afviklingsramme reelt vil afhjælpe den konstaterede mangel på beredskab, eventuelle forsinkede interventioner, forbedre den ufuldstændige værktøjskasse og ukoordinerede forvaltning af grænseoverskridende tilfælde af (umiddelbart forestående) sammenbrud. I konsekvensanalysen blev det imidlertid konkluderet, at det i overensstemmelse med internationale retningslinjer og standarder er nødvendigt at indføre specifikke betingelser for indledning af en afviklingsprocedure for at håndtere situationer, hvor et forsikringsselskab vil have systemiske virkninger, hvis det bryder sammen. Navnlig vil de politikløsninger, der er udarbejdet i forslaget, sikre en pålidelig ramme, der kan afhjælpe vanskelighederne for forsikringsselskaber, hvis sammenbrud vil have negative virkninger for forsikringstagere. Et harmoniseret sæt beføjelser, der skal forebygge og afhjælpe sammenbrud ved hjælp af ensartede udformnings-, gennemførelses- og håndhævelsesmæssige elementer, vil fremme grænseoverskridende samarbejde og koordinering i forbindelse med kriser og bidrage til at hindre eventuelle unødvendige økonomiske omkostninger, som hidrører fra ukoordineret beslutningstagning blandt forskellige offentlige myndigheder og domstole. Det vil også bidrage til at skabe lige vilkår og undgå regelarbitrage. Med hensyn til omkostninger blev det i konsekvensanalysen påvist, at de primært vil opstå som følge af kravene til planlægning og vurdering af afviklingsmulighederne. I EIOPA's konsekvensanalyse gives der et overblik over omkostningstyperne, som er anslået af de nationale myndigheder, i forbindelse med udarbejdelse og vedligeholdelse af afviklingsplaner og vurderinger af afviklingsmuligheder og tilsyn med forebyggende genopretningsplaner. Forsikringsselskaber vil pådrage sig omkostninger, når de udarbejder forebyggende genopretningsplaner, stiller oplysninger til rådighed med henblik på afviklingsplanlægning eller i forbindelse med ændringer, der skal fjerne hindringer for afviklingsmuligheder. Der forelå ingen vurdering af disse omkostninger, som kunne indgå konsekvensanalysen. Da forebyggende genopretningsplaner vil blive integreret i forsikringsselskabers løbende risikostyring, kan ORSA-rapporter og beredskabsplanlægning imidlertid bruges som kilde til input. Konsekvensanalysen bekræftede også EIOPA's vurdering om, at det ikke vil være forholdsmæssigt at kræve, at en afviklingsfond skal finansieres af forsikringsbranchen, eller at individuelle forsikringsselskaber skal opbygge passiver, som kan omfattes af bail-in for at absorbere tab og rekapitalisere nødlidende forsikringsselskaber. I konsekvensanalysen blev det vurderet, at disse foranstaltninger vil kunstigt forhøje forsikringsselskabernes balance for at skabe en tabsabsorberende kapacitet, som står i rimeligt forhold til deres forsikringsmæssige hensættelser. Dette vil medføre højere omkostninger for branchen og udsætte virksomhederne for yderligere operationelle risici, som ikke har berettigelse i væsentligt øgede fordele. •Målrettet regulering og forenkling Som forklaret i afdeling 2 skabes der ikke nogen yderligere interventionsskala i Solvens II, og de nye planlægningskrav er underlagt passende proportionalitet. Indførelsen af disse proportionalitetselementer bør bidrage til at mindske den lovgivningsmæssige og administrative byrde, der er forbundet med gennemførelsen af forslaget, og opnå en passende balance i forhold til dets fordele. Ved at fremme bevidsthed og beredskab bidrager forslaget til mere velinformerede og rettidige afhjælpende foranstaltninger, når forsikringsselskaberne har brug for dem. Det vil også styrke de lige vilkår i forbindelse med de foranstaltninger, som myndigheder træffer, for at genoprette deres finansielle vilkår eller afvikle dem, og dermed bidrage til mere retfærdige konkurrencevilkår. •Grundlæggende rettigheder Dette forslag er i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder og de principper, som navnlig anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, særligt ejendomsretten, friheden til at drive egen virksomhed, adgangen til effektive retsmidler og retten til retfærdig rettergang og retten til forsvar, og forslaget skal gennemføres i overensstemmelse med disse rettigheder og principper. Ethvert indgreb i aktionærernes og kreditorernes rettigheder, som er et resultat af en afviklingsforanstaltning, bør være i overensstemmelse med chartret. Hvis kreditorer inden for samme klasse behandles forskelligt som led i en afviklingsforanstaltning, bør sådanne forskelle navnlig være begrundet i hensynet til samfundets interesse og stå i rimeligt forhold til de konkrete risici, som afbødes. De berørte kreditorer, og heriblandt forsikringstagere, bør ikke lide større tab end dem, de ville have lidt, hvis forsikringsselskabet var blevet likvideret ved almindelig insolvensbehandling på tidspunktet for afviklingsafgørelsen. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget har ingen virkninger for EU's budget. I henhold til forslaget skal EIOPA: i) udarbejde 10 tekniske standarder og seks retningslinjer ii) udarbejde én årlig rapport om anvendelsen af forenklede forpligtelser iii) styre en database om administrative sanktioner, som indberettes af de nationale myndigheder og iv) deltage i afviklingskollegier, træffe afgørelser i tilfælde af uenighed mellem tilsyns- og afviklingsmyndigheder og foretage bindende mægling. Det nyligt nedsatte afviklingsudvalg vil også forberede opgaverne til EIOPA på de områder, der er omfattet af forslaget. I denne forbindelse skal relevante kompetente myndigheder opfordres til at deltage som medlemmer i denne udvikling, hvorved anvendelsen af eksisterende ressourcer maksimeres. De tekniske standarder skal leveres 18 måneder efter direktivets ikrafttræden. Denne frist bør give EIOPA tilstrækkelig tid til at udarbejde dem i betragtning af dens nuværende ressourcer. Det eneste tilbagevendende resultat, som skal leveres, vedrører rapporten om anvendelsen af forenklede forpligtelser. Den arbejdsbyrde, som er forbundet med oprettelse og styring af databasen om sanktioner, vil sandsynligvis afhænge af den strøm af hændelser, der indberettes af de nationale myndigheder. Sådanne hændelser bør være begrænsede og vil være spredt over tid, således at EIOPA kan forvalte sine eksisterende ressourcer efter behov. I lyset af tidligere og nuværende arbejde med krisestyring i EIOPA vurderes det, at de foreslåede opgaver til EIOPA ikke vil kræve, at der oprettes yderligere stillinger, og at de kan varetages ved hjælp af de nuværende ressourcer. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering

Forslaget kræver, at medlemsstaterne implementerer genopretnings. og afviklingsreglerne i deres nationale love inden for 18 måneder fra dette forslags ikrafttræden. Som nævnt i afdeling 5 bør de nationale myndigheder hvert år aflægge rapport til EIOPA om anvendelsen af forenklede forpligtelser, som EIOPA dernæst skal offentliggøre. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Afsnit I — Anvendelsesområde, definitioner og myndigheder Genstand og anvendelsesområde (artikel 1) Dette forslag omhandler krisestyring (præventive beføjelser, forebyggende genopretningsplanlægning og afvikling) i forbindelse med alle forsikrings- og genforsikringsselskaber, der er oprettet i Unionen, og som er omfattet af Solvens II-rammen. Da sammenbrud i en enhed, der tilhører en koncern, desuden kan påvirke hele koncernens solvens og operationer, er det nødvendigt, at forebyggende genopretnings- og afviklingsplanlægning identificerer og omfatter alle de væsentlige enheder i koncernen, som et forsikringsselskab kan være del af, og myndighederne bør råde over effektive afhjælpende foranstaltninger med hensyn til disse enheder til at iværksætte afhjælpende foranstaltninger, som tager hensyn til koncernens finansielle soliditet, fjerner hindringer for afviklingsmuligheder i koncernsammenhæng og opretter en ensartet afviklingsordning for koncernen som helhed, navnlig i en grænseoverskridende sammenhæng. Oprettelse af afviklingsmyndigheder (artikel 3) Dette forslag kræver, at medlemsstaterne opretter afviklingsmyndigheder for forsikringsselskaber, som udstyres med et minimumsæt af harmoniserede beføjelser til at varetage alle relevante forberedende foranstaltninger samt afviklingsforanstaltninger. Forslaget præciserer ikke den specifikke myndighed, som bør udpeges, og det kan derfor være f.eks. nationale centralbanker, kompetente ministerier, offentlige forvaltningsmyndigheder eller andre myndigheder, som har fået overdraget offentlige forvaltningsbeføjelser. Hvis der overdrages beføjelser til en eksisterende myndighed, bør der indføres passende strukturelle ordninger for at undgå interessekonflikter mellem tilsyns- og afviklingsfunktioner og den operationelle uafhængighed, navnlig forså vidt angår tilsynsmyndigheder. Afsnit II — Forberedelse Forenklede forpligtelser (artikel 4) For at overholde proportionalitetsprincippet og for at undgå en uforholdsmæssigt stor administrativ byrde bør myndighederne, når det er relevant, anvende forskellig eller lempet forebyggende genopretnings- og afviklingsplanlægning og forskellige og lempede oplysningskrav på et selskabsspecifikt grundlag og med en lavere ajourføringsfrekvens, idet de tager hensyn til en vist antal faktorer, som vedrører koncernen. Myndighederne bør hvert år aflægge rapport til EIOPA om anvendelsen af forenklede forpligtelser. Forebyggende genopretningsplanlægning (artikel 5-8) Koncernerne bør udarbejde forebyggende genopretningsplaner for koncernen og forelægge dem for den koncerntilsynsførende Forsikringsselskaber, som ikke er del af en koncern, som er underlagt sådanne planlægningskrav, skal ligeledes udarbejde og foretage regelmæssige ajourføringer af forebyggende genopretningsplaner, som fastsætter foranstaltninger, som disse selskaber skal træffe med henblik på genopretning af deres finansielle stilling efter en eventuel betydelig forværring. Tilsynsførende bør identificere de forsikringsselskaber, som er forpligtet til at udarbejde forebyggende genopretningsplaner, baseret på en række faktorer. Overordnet set bør mindst 80 % af medlemsstaternes markeder være underlagt sådanne krav, og lavrisikoselskaber vil være udelukket på individuelt grundlag. Disse planer vil forbedre forsikringsselskabets forståelse for dets sårbarheder, og realistiske løsninger i stressscenarier bør være en integrerende del af et selskabs ledelsessystem, og eksisterende værktøjer kan tjene som input, når der udarbejdes forebyggende genopretningsplaner. Forebyggende genopretningsplaner skal vurderes af tilsynsmyndighederne for at tjekke, om planerne er fuldstændige, og om det er sandsynligt, at de på rettidig vis kan genoprette et selskabs levedygtighed. Afviklingsplanlægning og vurderinger af afviklingsmuligheder (artikel 9-16) Afviklingsmyndigheder skal udarbejde afviklingsplaner, som fastsætter de afviklingsforanstaltninger, som myndigheden påtænker at træffe, hvis betingelserne for afvikling er opfyldt. Overordnet set bør mindst 70 % af medlemsstaternes selskaber være underlagt afviklingsplanlægning, og lavrisikoselskaber vil være udelukket på individuelt grundlag. De berørte forsikringsselskaber bør identificeres på grundlag af en række proportionalitetskriterier, herunder de forventede virkninger af deres sammenbrud. Hverken forebyggende genopretningsplaner eller afviklingsplaner bør være afhængige af ekstraordinær finansiel støtte fra det offentlige eller eksponere skatteyderne for risici for tab. Som et led i afviklingsplanlægningen skal afviklingsmyndighederne også vurdere forsikringsselskabets overordnede afviklingsmuligheder og fjerne eventuelle hindringer herfor. Myndighedernes skønsmargen bør være begrænset til, hvad der er nødvendigt for at forenkle forsikrings- eller genforsikringsselskabets struktur og operationer udelukkende med henblik på at forbedre dets afviklingsmuligheder. Fælles afgørelser (artikel 17)

Koncerntilsynsførende, tilsynsmyndigheder, koncernafviklingsmyndigheder og afviklingsmyndigheder, alt efter hvad der er relevant, bør bestræbe sig på at nå frem til fælles afgørelser efter den i nærværende artikel fastsatte procedure. Afsnit III — Afvikling Betingelser for afvikling (artikel 19) Forslaget fastlægger fælles parametre, som udløser anvendelse af afviklingsværktøjer. Der bør indledes en afviklingsprocedure mod et forsikrings- eller genforsikringsselskab, når det er nødlidende eller forventeligt nødlidende, og når der ikke er udsigt til, at alternativer fra den private sektor eller tilsynsforanstaltninger kan forhindre sammenbrud. På samme tid er det nødvendigt at sikre, at indgribende foranstaltninger kun udløses, når indgreb i de interesserede parters rettigheder er berettiget, og afviklingsforanstaltninger vil være i samfundets interesse. Afviklingsværktøjer og -beføjelser (artikel 26-52) Når betingelserne for afvikling er opfyldt, vil afviklingsmyndighederne have beføjelse til at anvende følgende afviklingsværktøjer: a)nedskrivning eller konvertering af kapitalinstrumenter, gældsinstrumenter og andre nedskrivningsrelevante passiver, navnlig for at fremme udøvelsen af andre afviklingsværktøjer såsom værktøjet til solvent porteføljeafvikling eller overførelsesværktøjet. Et specifikt hierarki oprettes, som supplerer og om nødvendigt træder i stedet for det hierarki, der er oprettet i hver national insolvenslovgivning. I princippet bør aktionærernes fordringer fyldestgøres forud for de efterstillede kreditorers. Først når disse fordringer er fyldestgjort, kan afviklingsmyndighederne påføre mere foranstillede fordringer tab. Under visse omstændigheder vil der finde konvertering sted for i væsentlig grad at udvande resterende aktionærers fordringer b)solvent porteføljeafvikling: den tilladelse, der er meddelt et selskab, der er under afvikling, til at indgå nye forsikrings- eller genforsikringsaftaler trækkes tilbage for at begrænse dets virksomhed til udelukkende at forvalte dets eksisterende portefølje, hvorved dækningen af forsikringskrav ved hjælp af eksisterende aktiver maksimeres c)virksomhedssalg: al eller en del af et selskabs virksomhed kan sælges på kommercielle vilkår, uden at de procedurekrav, som ellers ville finde anvendelse, gælder d)overgangsselskab: al eller en del af et selskabs virksomhed kan overføres til en offentligt styret enhed. Overgangsselskabet skal meddeles tilladelse i overensstemmelse med Solvens II-direktivet. Dets operationer er af midlertidig karakter, idet formålet er at sælge virksomheden til en privat køber, når markedsvilkårene er hensigtsmæssige e)adskillelse af aktiver og passiver: værdiforringede eller problematiske aktiver og/eller passiver kan overføres til et administrationsselskab, således at de kan forvaltes og afvikles over tid. For at minimere konkurrenceforvridninger og moralske risici bør dette værktøj kun bruges sammen med et andet afviklingsværktøj. Når sådanne findes, kan forsikringsgarantiordninger bidrage til finansiering af afviklingsprocessen ved at absorbere tabene op til de nettotab, som disse ordninger ville have skullet bære efter at have beskyttet forsikringstagerne ved almindelig insolvensbehandling. I disse tilfælde vil anvendelse af nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet sikre, at anerkendte forsikringstagere som minimum er beskyttet op til dækningsgraden, hvilket er den primære grund til, at sådanne forsikringsgarantiordninger er blevet oprettet i henhold til national lovgivning. For at anvende disse værktøjer vil afviklingsmyndighederne have beføjelser til at overtage kontrollen over et institut, der er brudt sammen eller er tæt på at bryde sammen, overtage aktionærernes og ledernes roller, overføre aktiver og passiver og håndhæve kontrakter. Afviklingsforanstaltningerne skal i givet fald være i overensstemmelse med Unionens statsstøtteregler. De nationale myndigheder vil have mulighed for, foruden det harmoniserede minimumsværktøj, at indføre specifikke nationale værktøjer og beføjelser, hvis de er i overensstemmelse med principperne og målene i Unionens afviklingsramme. De nationale myndigheder kan navnlig overveje brugen af nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet for at rekapitalisere et nødlidende forsikringsselskab, så længe det ikke berører forsikringskrav, og der træffes egnede genopretnings- og omstruktureringsforanstaltninger. Supplerende bestemmelser om afvikling, herunder værdiansættelse, sikkerhedsforanstaltninger, proceduremæssige forpligtelser samt klageadgang og udelukkelse af andre tiltag (artikel 23-25 og 53-66) Med henblik på at sikre, at afviklingsafgørelser træffes i overensstemmelse med centrale principper vedrørende ejendomsrettigheder og overholder relevant værdipapir- og selskabslovgivning omfatter direktivet de nødvendige bestemmelser og trin, som afviklingsmyndigheder skal overholde, før og når de træffer afviklingsafgørelser. Disse omfatter f.eks., at der sikres en nøjagtig værdiansættelse af forsikringsselskabets balance, sikkerhedsforanstaltninger for berørte aktionærer og kreditorer, herunder forsikringstagere, således at de modtager kompensation, hvis de bliver værre stillet, end hvis forsikrings- eller genforsikringsselskabet var blevet afviklet i henhold til national insolvensbehandling, de proceduremæssige skridt, ved hvilke myndigheder bør underrette forsikringsselskabet og andre berørte myndigheder om afviklingsafgørelser, og en ret til at påklage kriseforebyggelses eller kriseforebyggelsesforanstaltninger. For at fremme afvikling og målet om at garantere finansiel stabilitet omfatter rammen ligeledes et midlertidigt stop for indfrielsen af forsikringstageres fordringer og udsættelse af deres genindløsningsrettigheder i forbindelse med livsforsikringsaftaler. Afsnit IV — Grænseoverskridende koncernafvikling (artikel 67-71) For at tage hensyn til visse forsikringskoncerners grænseoverskridende karakter og skabe en omfattende og integreret ramme for genopretnings- og afviklingsforanstaltninger i Unionen vil der blive oprettet afviklingskollegier under ledelse af koncernafviklingsmyndigheden og med deltagelse af EIOPA. EIOPA vil fremme samarbejde blandt myndigheder, bidrage til overensstemmelse og mægle, hvis det er nødvendigt. Målet med kollegierne er at koordinere forberedende foranstaltninger og afviklingsforanstaltninger blandt nationale myndigheder for at sikre optimale løsninger på EU-plan. Afsnit V — Forbindelser med tredjelande (artikel 72-77) Forsikringsselskaber i Unionen er aktive i tredjelande og vice versa, og derfor skal en virkningsfuld afviklingsramme indeholder bestemmelser om samarbejde med tredjelandsmyndigheder. I forslaget tillægges EU-myndigheder de nødvendige beføjelser, som gør, at de kan støtte et sammenbrudsramt udenlandsk forsikringsselskabs udenlandske afviklingsforanstaltninger ved på visse betingelser at fuldbyrde overførsler af de af dets aktiver og passiver, som befinder sig i deres jurisdiktion eller reguleres i henhold til deres lovgivning. EU-afviklingsmyndigheder bør have beføjelse til at anvende afviklingsværktøjer over for nationale filialer af tredjelandsselskaber, når der er behov for separat afvikling begrundet i hensynet til samfundets interesser eller beskyttelse af lokale forsikringstagere.

Forslaget fastsætter, at der kan indgås samarbejdsaftaler med udenlandske afviklingsmyndigheder for at fremme støtten til udenlandske afviklingsforanstaltninger. EIOPA kan indgå forvaltningsrammeordninger med tredjelandsmyndigheder i overensstemmelse med artikel 33 i forordning (EU) nr. 1094/2010, og nationale myndigheder kan indgå bilaterale ordninger i overensstemmelse med EIOPA's rammeordninger. Afsnit VI — Sanktioner (artikel 78-82) For at sikre, at forsikringsselskaber, de, som reelt kontrollerer deres virksomhed og deres administrations-, ledelses- eller tilsynsorgan, opfylder de forpligtelser, som hidrører fra dette forslag, bør medlemsstaterne fastsætte bestemmelser om administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger, som er virkningsfulde, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. EIOPA bør styre en central database over alle administrative sanktioner. Afsnit VII — Ændringer til Solvens II-direktivet, selskabsdirektiverne og EIOPA-forordningen Ændringer til solvens II-direktivet, herunder forebyggende foranstaltninger (artikel 83) Uden at det berører den eksisterende interventionsskala, kaster dette forslag lys over tilsynsmyndighedernes beføjelser til at træffe forebyggende foranstaltninger over for forsikringsselskaber i tilfælde af forværrede finansielle stillinger eller brud på lovregulerede krav, således at det i et tilstrækkeligt tidligt stadie af forværringen undgås, at problemerne eskalerer. For at opnå en effektiv afvikling ændres bestemmelserne om omstrukturering og likvidation med henblik på at udvide deres anvendelse i tilfælde, hvor der anvendes afviklingsværktøjer, både når disse instrumenter anvendes på forsikringsselskaber og enheder, som er omfattet af afviklingsordningen. Ændringer til selskabsdirektiverne og EIOPA-forordningen (artikel 83-88) EU’s selskabsdirektiver indeholder regler om beskyttelse af aktionærer og kreditorer. Nogle af disse regler kan være til hinder for en hurtig indsats fra afviklingsmyndighedernes side. Det er derfor nødvendigt at ændre dem. For at sikre, at afviklingsmyndighederne er repræsenteret i Det Europæiske Finanstilsynssystem og for at sikre, at EIOPA råder over den nødvendige ekspertise vil forordning (EU) 1094/2010 blive ændret for at inkludere afviklingsmyndigheder i begrebet "kompetente myndigheder". 2021/0296 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om et regelsæt for genopretning og afvikling af forsikrings- og genforsikringsselskaber og om ændring af direktiv 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2009/138/EF, (EU) 2017/1132 og forordning (EU) nr. 1094/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Forsikringsselskabers vanskeligheder kan have væsentlige konsekvenser for økonomien og den sociale velfærd i medlemsstaterne, hvis sådanne vanskeligheder medfører forstyrrelser i den beskyttelse, som ydes til forsikringstagere, begunstigede eller skadelidte. Genforsikringsselskabers rolle i økonomien, deres indbyrdes forbundethed med direkte forsikringsselskaber og finansielle markeder i bred forstand samt det forholdsmæssigt koncentrerede genforsikringsmarked kræver en velegnet ramme, ved hjælp af hvilken deres vanskeligheder eller sammenbrud kan håndteres på korrekt vis. Derfor bør genopretning og afvikling af både direkte forsikringsselskaber og genforsikringsselskaber behandles, idet der tages hensyn til deres respektive specificiteter. (2)Den globale finansielle krise i 2008 blotlagde svaghederne i den finansielle sektor og den indbyrdes sammenhæng mellem disse. Årsagerne til vanskeligheder og sammenbrud syntes at være forbundet med bl.a. udviklingen i de finansielle markeder og med forsikrings- eller genforsikringsaktiviteters iboende kendetegn. I den henseende henvises der ofte til forsikringsrisici, dvs. misligholdte fordringer, fejlagtig prisfastsættelse, dvs. undervurderede præmier, fejlagtig aktiv-passiv-styring og investeringstab som de primære kilder til bekymringer for forsikrings- og genforsikringsselskaber. I den forbindelse er skatteydernes penge blevet brugt til at genoprette de forværrede finansielle vilkår i flere forsikringsselskaber. Selv om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF havde til formål at styrke det finansielle system i Unionen og forsikrings- og genforsikringsselskabers modstandsdygtighed, fjernede det ikke fuldstændigt risikoen for sammenbrud i sådanne forsikrings- og genforsikringsselskaber. Høj volatilitet på markederne og forlængede lave renteniveauer kan være særligt skadelig(e) for forsikrings- og genforsikringsselskabers rentabilitet og solvenssituation. Forsikrings- og genforsikringsselskabers følsomhed over for markedsmæssige og økonomiske udviklingstendenser kræver derfor særlig forsigtighed og en velegnet ramme, ved hjælp af hvilken potentielle forværringer af sådanne selskabers finansielle stillinger kan håndteres, herunder på forebyggende vis. Visse nylige sammenbrud og umiddelbart forestående sammenbrud, navnlig af grænseoverskridende karakter, har illustreret svaghederne i den nuværende ramme, som skal afhjælpes for i tilstrækkeligt omfang at tilrettelægge en velordnet udtræden af markedet for forsikrings- eller genforsikringsselskaber. (3)Aktiviteter, tjenesteydelser eller operationer, som udøves eller leveres af forsikrings- eller genforsikringsselskaber, og som ikke let kan erstattes inden for en rimelig tidsfrist, eller med rimelige omkostninger for forsikringstagerne, de begunstigede eller skadelidte, skal betragtes som kritiske funktioner, der skal videreføres. Sådanne aktiviteter, tjenesteydelser eller operationer kan være kritiske på EU-plan, nationalt og regionalt plan. Videreførelsen af forsikrings- og genforsikringsbeskyttelse er ofte at foretrække frem for likvidation af et nødlidende selskab, da en sådan videreførelse sikrer det bedste resultat for forsikringstagerne, de begunstigede eller skadelidte. Det er derfor vigtigt, at der findes velegnede værktøjer, som kan forhindre sammenbrud, og som, når der forekommer sammenbrud, kan minimere de negative følger ved at bevare videreførelsen af disse kritiske funktioner. (4)Sikring af effektiv afvikling af nødlidende forsikrings- og genforsikringsselskaber i Unionen er et væsentligt led i gennemførelsen af det indre marked. Sammenbrud i sådanne selskaber har virkninger ikke kun for forsikringstagere og muligvis realøkonomien og den finansielle stabilitet i de markeder, på hvilke disse forsikrings- og genforsikringsselskaber opererer direkte, men også for tilliden til det indre marked for forsikring. Gennemførelsen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser har styrket samspillet mellem de forskellige nationale finansielle systemer. Forsikrings- og genforsikringsselskaber er aktive på de finansielle markeder for at forvalte deres investeringsportefølje og de risici, som er forbundet med deres aktiviteter. De er indbyrdes forbundet gennem deres afledte transaktioner med interbankmarkedet og andre markeder, som i det væsentlige er tværeuropæiske. I den forbindelse kan medlemsstaternes manglende evne til at håndtere et forsikrings- eller genforsikringsselskabs sammenbrud og afvikle det på en måde, der er forudsigelig og harmoniseret, og som effektivt vil forhindre bredere systemisk skade, underminere stabiliteten på de finansielle markeder og dermed på det indre marked for finansielle tjenesteydelser. (5)Den globale finansielle krise i 2008 fremhævede behovet for at udvikle en velegnet genopretnings- og afviklingsramme for forsikrings- og genforsikringsselskaber. På internationalt plan udarbejdede Rådet for Finansiel Stabilitet ("FSB") i oktober 2014 nøglekarakteristika for effektive afviklingsordninger for forsikringsselskaber, som kan være af systemisk betydning, hvis de bryder sammen. I juni 2016 udsendte FSB supplerende retningslinjer vedrørende udvikling af effektive afviklingsstrategier og -planer for systemisk vigtige forsikringsselskaber. Parallelt hermed vedtog Den Internationale Forsikringstilsynsorganisation ("ISIA") i november 2019 hovedprincipper for forsikring (Insurance Core Principles) for forsikrings- og genforsikringsselskaber, en fælles ramme for forsikringskoncerner med internationale aktiviteter (Common Framework for Internationally Active Insurance Groups), som udførligt beskriver standarder for forebyggende genopretningsplanlægning og foranstaltninger, som myndigheder forventes at træffe over for et forsikrings- eller genforsikringsselskab, der træder ud af markedet og omfattes af afvikling. Der bør tages hensyn til disse udviklingstendenser, når der fastlægges et regelsæt for genopretning og afvikling af nødlidende forsikrings- og genforsikringsselskaber. (6)Mange forsikrings- og genforsikringsselskaber operer uden for de nationale grænser. En mangel på koordinering og samarbejde mellem offentlige myndigheder med henblik på at forberede sig på og forvalte vanskeligheder eller sammenbrud i et forsikrings- eller genforsikringsselskab, der operer på tværs af grænserne, vil underminere medlemsstaternes gensidige tillid, resultere i et suboptimalt resultat for forsikringstagerne, de begunstigede og skadelidte og påvirke troværdigheden af det indre marked for forsikring. (7)På nuværende tidspunkt findes der ingen harmonisering af procedurerne på EU-plan for koordineret afvikling af forsikrings- eller genforsikringsselskaber. I stedet konstateres der på tværs af medlemsstaterne betydelige materielle og proceduremæssige forskelle mellem den nationale lovgivning, de love og administrative bestemmelser, som regulerer forsikrings- og genforsikringsselskabers sammenbrud. Endvidere er insolvensbehandling af virksomheder ikke nødvendigvis hensigtsmæssig i forbindelse med forsikrings- eller genforsikringsselskaber, da den muligvis ikke altid sikrer en tilstrækkelig videreførelse af kritiske funktioner for forsikringstagerne, de begunstigede og skadelidte, realøkonomien eller den finansiel stabilitet som helhed. (8)Det er nødvendigt at sikre videreførelse af kritiske funktioner i nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskaber eller i forventeligt nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskaber, samtidig med at virkningerne af et sådant selskabs sammenbrud for økonomen og det finansielle system minimeres. Det er derfor nødvendigt at fastlægge et regelsæt, der kan give myndighederne et sæt pålidelige værktøjer til at gribe ind tilstrækkeligt tidligt og hurtigt, når forsikrings- eller genforsikringsselskaber er nødlidende eller forventeligt nødlidende. En sådan ramme bør sikre, at tab først bæres af aktionærerne og dernæst af kreditorerne, forudsat at ingen kreditor påføres større tab, end denne ville være blevet påført, hvis forsikrings- eller genforsikringsselskabet var blevet likvideret ved almindelig insolvensbehandling, i overensstemmelse med princippet om, at ingen kreditorer må stilles ringere. (9)Den ramme, der skal fastlægges, bør sætte myndighederne i stand til at sikre videreførelse af forsikringsbeskyttelsen af forsikringstagere, begunstigede og skadelidte, til i givet fald at overføre forsikrings- eller genforsikringsselskabets levedygtige aktiviteter og porteføljer og fordele tabene på en retfærdig og forudsigelig måde. Disse mål bør bidrage til at undgå, at forsikringstagere, begunstigede og skadelidte rammes af unødvendige tab eller sociale problemer, modvirke negative virkninger for realøkonomien, minimere negative virkninger for finansielle markeder og minimere omkostningerne for skatteyderne. (10)Revisionen af direktiv 2009/138/EF, og navnlig indførelsen af mere risikofølsomme kapitalkrav, skærpet tilsyn, forbedret likviditetsovervågning og bedre værktøjer til makrotilsynspolitikker, bør yderligere mindske sandsynligheden for sammenbrud i forsikrings- eller genforsikringsselskaber og styrke disse selskabers modstandsdygtighed over for økonomisk stress, uanset om det skyldes systemiske forstyrrelser eller hændelser, som er specifikke for det enkelte selskab. Ikke desto mindre kan situationer med alvorlige finansielle vanskeligheder ikke helt udelukkes, på trods af en forsvarlig og robust tilsynsramme. Medlemsstaterne bør derfor have et beredskab og råde over egnede genopretnings- og afviklingsværktøjer med henblik på at håndtere såvel systemiske kriser som enkelte selskabers sammenbrud. Sådanne værktøjer bør bl.a. omfatte mekanismer, der sætter myndighederne i stand til at tage sig effektivt af nødlidende eller forventeligt nødlidende selskaber. Der bør ved anvendelsen af sådanne værktøjer og fastlæggelsen af foranstaltninger tages hensyn til de omstændigheder, hvorunder sammenbruddet finder sted. (11)Nogle medlemsstater har allerede indført krav vedrørende forebyggende genopretningsplanlægning og mekanismer til afvikling af nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskaber. Det forhold, at der ikke findes fælles vilkår, beføjelser og procedurer for genopretning og afvikling af forsikrings- eller genforsikringsselskaber på tværs af Unionen, udgør imidlertid sandsynligvis hindringer for, at det indre marked kan fungere gnidningsløst, og for samarbejdet mellem nationale myndigheder om håndtering af grænseoverskridende selskabskoncerner, som er i vanskeligheder eller nødlidende. Dette gælder navnlig, når forskellige tilgange betyder, at nationale myndigheder ikke har samme grad af kontrol over eller samme mulighed for at afvikle forsikrings- eller genforsikringsselskaber. Disse forskelle mellem genopretnings- og afviklingsordninger kan påvirke de lige konkurrencevilkår og muligvis skabe konkurrenceforvridninger blandt selskaber. Disse hindringer bør ryddes af vejen, og der bør indføres regler for at sikre, at det indre marked ikke undermineres. Med henblik herpå bør reglerne om forebyggende genopretnings- og afvikling af forsikrings- eller genforsikringsselskaber omfattes af fælles regler for minimumsharmonisering. Med henblik på at sikre overensstemmelse med eksisterende EU-lovgivning på området forsikringsydelser bør forebyggende genopretnings- og afviklingsordninger finde anvendelse på forsikrings- eller genforsikringsselskaber, som er underlagt de tilsynskrav, der er fastsat i direktiv 2009/138/EF. (12)Sammenbrud i en enhed, der tilhører en koncern, kan hurtigt få virkninger for hele koncernens solvens og operationer. Det er derfor nødvendigt at indføre krav om forebyggende genopretnings- og afviklingsplanlægning på koncernplan. Dertil kommer, at myndighederne bør råde over effektive afhjælpende foranstaltninger med hensyn til disse enheder til at iværksætte afhjælpende foranstaltninger, som tager hensyn til alle koncernenhedernes finansielle soliditet, fjerner hindringer for afviklingsmuligheder i koncernsammenhæng og opretter en ensartet afviklingsordning for koncernen som helhed, navnlig i en grænseoverskridende sammenhæng. Kravene om forebyggende genopretnings- og afviklingsplanlægning og afviklingsmuligheder og afviklingsordningen bør derfor også finde anvendelse på moderselskaber, holdingselskaber og andre koncernenheder, herunder filialer af forsikrings- og genforsikringsselskaber, der er etableret uden for Unionen. (13)Det er nødvendigt at sikre, at genopretnings- og afviklingsrammen er velegnet og virkningsfuld, samtidig med at der undgås en unødvendig administrativ byrde og unødvendige omkostninger for selskaber og myndigheder. Gennemførelsen af en sådan genopretnings- og afviklingsramme bør derfor stå i rimeligt forhold til det berørte selskabs art, omfang og kompleksitet og til dets virksomhed og tjenesteydelser. Med hensyn til anvendelsesområdet for kravene om genopretnings- og afviklingsplanlægning bør myndighederne på grundlag af et sæt harmoniserede risikobaserede kriterier beslutte, hvilke selskaber der er underlagt planlægningskrav. For at skabe tillid til det indre marked for forsikring og genforsikring og for at fremme lige konkurrencevilkår bør der opnås et minimalt beredskabsniveau ved at fastlægge markedets minimale dækningsgrad. Markedets minimale dækningsgrad bør imidlertid tage hensyn til forskellene mellem genopretning på den ene side og afvikling på den anden side og til, hvorvidt det er eller ikke er i samfundets interesse at træffe afviklingsforanstaltninger. (14)Af samme årsag bør myndighederne i givet fald anvende forskellige og lempede krav om forebyggende genopretnings- og afviklingsplanlægning og oplysningskrav på et selskabsspecifikt grundlag og med en lavere ajourføringsfrekvens. Myndighederne bør, når de anvender sådanne forenklede forpligtelser, tage hensyn til arten, omfanget, kompleksiteten af et selskabs forretningsaktiviteter og substituerbarhed, selskabets aktionærstruktur og juridiske form, dets risikoprofil, dets grad af indbyrdes forbundethed med andre lovregulerede selskaber eller med det finansielle system generelt. Myndighederne bør også tage hensyn til, om forsikrings- eller genforsikringsselskabets sammenbrud og efterfølgende likvidation ved almindelig insolvensbehandling kan forventes at få betydelige negative virkninger for forsikringstagere, finansielle markeder, andre selskaber eller økonomien i bred forstand. Myndighederne bør hvert år aflægge rapport til EIOPA om anvendelsen af sådanne forenklede forpligtelser. (15)Med henblik på en velordnet afviklingsproces og på at undgå interessekonflikter bør medlemsstaterne udpege offentlige forvaltningsmyndigheder eller myndigheder, som er blevet tillagt offentlige forvaltningsbeføjelser, til at varetage de funktioner og opgaver, som vedrører genopretnings- og afviklingsrammen. Medlemsstaterne bør sikre, at disse afviklingsmyndigheder får tilført tilstrækkelige ressourcer. Når en medlemsstat udpeger en afviklingsmyndighed, som varetager andre funktioner, bør der indføres passende strukturelle ordninger for at adskille disse funktioner fra de funktioner, der vedrører afvikling, og for at sikre operationel uafhængighed. En sådan adskillelse bør ikke hindre afviklingsfunktionen i at få adgang til oplysninger, som den kræver med henblik på varetagelse af dens opgaver i henhold til genopretnings- og afviklingsrammen eller på samarbejde mellem forskellige myndigheder, som er involveret i anvendelsen af genopretnings- og afviklingsrammen. (16)I betragtning af de konsekvenser, som et forsikrings- eller genforsikringsselskabs sammenbrud kan have for en medlemsstats finansielle system og økonomi, samt i lyset af det mulige behov for at anvende offentlige midler til at håndtere et sådant sammenbrud, bør medlemsstaternes finansministerier eller andre relevante ministerier på et tidligt tidspunkt inddrages tæt i krisestyrings- og afviklingsproceduren. (17)Det er nødvendigt på en effektiv måde at håndtere forsikrings- og genforsikringsselskabers forværrede finansielle stillinger eller disse selskabers brud på lovregulerede krav og at forhindre problemerne i at eskalere. Tilsynsmyndighederne bør derfor have beføjelse til at træffe forebyggende foranstaltninger. Sådanne præventive beføjelser bør imidlertid være i overensstemmelse med interventionsskalaen og de tilsynsbeføjelser, der allerede er fastsat i direktiv 2009/138/EF for lignende omstændigheder, herunder de tilsynsbeføjelser, der er fastsat i forbindelse med tilsynsprocessen, jf. artikel 36 i direktiv 2009/138/EF. Sådanne præventive beføjelser bør heller ikke medføre en ny prædefineret interventionsudløsende faktor, som går forud for solvenskapitalkravet, jf. i nævnte direktivs afsnit I, kapitel VI, afdeling 4. Tilsynsmyndighederne bør vurdere hver enkelt situation individuelt og træffe beslutning om behovet for forebyggende foranstaltninger baseret på omstændighederne, selskabets situation og deres tilsynsmæssige vurdering.

(18)Det er vigtigt, at koncerner eller i givet fald individuelle selskaber forbereder og regelmæssigt ajourfører forebyggende genopretningsplaner, som fastsætter foranstaltninger, som disse koncerner eller selskaber skal træffe for at genoprette deres finansielle stilling, efter en væsentlig forværring af denne stilling, som kan udgøre en risiko for deres levedygtighed. Forsikrings- og genforsikringsselskaber bør derfor identificere et sæt kvantitative og kvalitative indikatorer, som vil udløse iværksættelse af de afhjælpende foranstaltninger, der påtænkes i sådanne forebyggende genopretningsplaner. Sådanne indikatorer bør hjælpe forsikrings- og genforsikringsselskaber med at træffe afhjælpende foranstaltninger i deres forsikringstageres bedste interesse og bør ikke medføre fastlæggelse af nye lovregulerede tilsynskrav. Forebyggende genopretningsplaner, som omfatter alle væsentlige juridiske enheder i koncernen, bør beskrives udførligt og bør være baseret på realistiske antagelser, som gælder i en række robuste og alvorlige scenarier. Disse forebyggende genopretningsplaner bør udgøre en integrerende del af et selskabs ledelsessystem. Eksisterende værktøjer kan tjene som input, når der udarbejdes forebyggende genopretningsplaner, herunder vurdering af egen risiko og solvens, beredskabsplaner eller planer vedrørende likviditetsrisikostyring. Kravet om at udarbejde en forebyggende genopretningsplan bør imidlertid gælde på en forholdsmæssigt afpasset måde og bør ikke berøre udarbejdelsen og forelæggelsen af en realistisk genopretningsplan som krævet i artikel 138, stk. 2, i direktiv 2009/138/EF. Når det er relevant, kan elementerne fra den forebyggende genopretningsplan indgå i eller tjene som grundlag for udarbejdelse af den genopretningsplan, der kræves i artikel 138, stk. 2, i direktiv 2009/138/EF. (19)Det er nødvendigt at sikre en tilstrækkelig grad af beredskab i tilfælde af krisesituationer. Endelige moderselskaber eller individuelle forsikrings- eller genforsikringsselskaber bør derfor pålægges at forelægge deres forebyggende genopretningsplaner for tilsynsmyndighederne med henblik på en fuldstændig vurdering, herunder vurderingen af, hvorvidt disse planer er fyldestgørende og nemt kan genoprette et selskabs levedygtighed på rettidig vis, selv i perioder med alvorlig finansiel stress. Hvis et selskab forelægger forebyggende genopretningsplaner, som er utilstrækkelige, bør tilsynsmyndighederne have beføjelse til at pålægge selskabet at træffe de nødvendige foranstaltninger til at afhjælpe de væsentlige mangler i planen. (20)Afviklingsplanlægning er et væsentligt element i en effektiv afvikling. Afviklingsmyndighederne bør råde over alle de oplysninger, som er nødvendige for at identificere kritiske funktioner og sikre videreførelse heraf. Forsikrings- og genforsikringsselskaber besidder privilegeret viden om deres egen virkemåde og eventuelle problemer, som den giver anledning til, og afviklingsmyndighederne bør derfor udarbejde afviklingsplaner på grundlag af bl.a. de oplysninger, som er forelagt af de berørte selskaber. For at undgå en unødvendig administrativ byrde bør afviklingsmyndighederne primært indhente de nødvendige oplysninger fra tilsynsmyndighederne. (21)Selskaber med lav risikoprofil bør på grund af deres lavrisikoprofil ikke være forpligtet til at udarbejde separate forebyggende genopretningsplaner og bør heller ikke være underlagt afviklingsplanlægning. (22)For at foregribe den mulige interaktion mellem afhjælpende foranstaltninger og afviklingsforanstaltninger og for at øge kriseberedskabet og koncerners afviklingsmuligheder bør enhver koncernbehandling med hensyn til forebyggende genopretnings- og afviklingsplanlægning gælde for alle koncernenheder, som er omfattet af koncerntilsyn. I de forebyggende genopretnings- og afviklingsplaner bør der tages hensyn til den berørte koncerns finansielle og tekniske struktur samt dens virksomhedsstruktur og grad af intern indbyrdes forbundethed. (23)Koncerners forebyggende genopretnings- og afviklingsplaner bør udarbejdes for koncernen som helhed og bør identificere foranstaltninger, som vedrører både det endelige modelskab og individuelle datterselskaber, som måtte være del af denne koncern. Det omfang i hvilket datterselskaber tages i betragtning i koncernens forebyggende genopretnings- og afviklingsplaner bør imidlertid stå i rimeligt forhold til deres relevans for koncernen og for forsikringstagerne, realøkonomien og det finansielle system i de medlemsstater, hvor disse datterselskaber opererer. Afviklingsmyndighederne i de medlemsstater, hvor en koncern har datterselskaber, bør inddrages i udarbejdelsen af eventuelle afviklingsplaner. De berørte myndigheder, der deltager i tilsyns-eller afviklingskollegierne, bør gøre deres yderste for at nå frem til en fælles afgørelse om vurdering og vedtagelse af sådanne planer. Mangel på en fælles afgørelse i tilsyns- eller afviklingskollegiet bør imidlertid ikke have betydning for et tilstrækkeligt kriseberedskab. I sådanne tilfælde bør hver tilsynsmyndighed, som har ansvar for et datterselskab, have mulighed for at kræve en forebyggende genopretningsplan for datterselskaberne i dens jurisdiktion og foretage sin egen vurdering af den forebyggende genopretningsplan. Af samme årsager bør hver afviklingsmyndighed, som har ansvar for et datterselskab, for datterselskaberne i dens jurisdiktion udarbejde en afviklingsplan og sørge for, at den ajourføres. Udarbejdelse af individuelle forebyggende genopretnings- og afviklingsplaner for selskaber, som er del af en koncern, bør forblive undtagelsen, begrundes på behørig vis og anvende de samme standarder, som gælder for lignende selskaber i den berørte medlemsstat. Hvis der udarbejdes individuelle forebyggende genopretnings- og afviklingsplaner for selskaber, der er del af en koncern, bør de berørte myndigheder bestræbe sig på at sikre, at disse planer i størst muligt omfang er i overensstemmelse med genopretnings- og afviklingsplanerne for resten af koncernen. (24)For at sørge for, at alle myndigheder fuldt ud og permanent holdes underrettet bør tilsynsmyndighederne fremsende eventuelle forebyggende genopretningsplaner og eventuelle ændringer heraf til de berørte afviklingsmyndigheder, og afviklingsmyndighederne bør fremsende eventuelle afviklingsplaner og eventuelle ændringer heraf til de berørte tilsynsmyndigheder. (25)Baseret på en vurdering af forsikrings- eller genforsikringsselskabers afviklingsmuligheder bør afviklingsmyndighederne have beføjelse til, enten direkte eller indirekte gennem tilsynsmyndigheden, at pålægge forsikrings- eller genforsikringsselskaber at ændre deres struktur og organisation. Afviklingsmyndighederne bør også have mulighed for at træffe nødvendige, men forholdsmæssigt afpassede foranstaltninger, for at mindske eller fjerne væsentlige hindringer for anvendelsen af afviklingsværktøjer og for at sikre de berørte enheders afviklingsmuligheder. Afviklingsmyndighederne bør vurdere forsikrings- eller genforsikringsselskabers afviklingsmuligheder i disse selskaber, når det i overensstemmelse med koncernafviklingsplanen forventes, at der vil blive truffet afviklingsforanstaltninger. Afviklingsmyndighedernes evne til at anmode om ændringer af et forsikrings- eller genforsikringsselskabs struktur og organisation eller til at træffe foranstaltninger for at mindske eller fjerne væsentlige hindringer for anvendelsen af afviklingsværktøjer og for at sikre det berørte selskabs afviklingsmuligheder bør ikke gå videre end, hvad der er nødvendigt for at forenkle det berørte forsikrings- eller genforsikringsselskabs struktur og operationer, således at nævnte selskabs afviklingsmuligheder forbedres. (26)Gennemførelsen af de foranstaltninger, der beskrives i en forebyggende genopretningsplan eller afviklingsplan kan have betydning for ansatte i forsikrings- eller genforsikringsselskaber. Nævnte planer bør derfor i relevant omfang indeholde procedurer for underretning og høring af arbejdstagerrepræsentanter gennem hele genopretnings- og afviklingsprocessen. I disse procedurer bør der tages hensyn til kollektive aftaler, andre ordninger, der er indgået af arbejdsmarkedets parter, og national ret og EU-ret vedrørende inddragelse af fagforeninger og arbejdstagerrepræsentanter i selskabers omstruktureringsprocesser. (27)Effektiv genopretning og afvikling af forsikrings- og genforsikringsselskaber eller koncernenheder, der opererer på tværs af Unionen, kræver samarbejde mellem tilsynsmyndighederne og afviklingsmyndighederne i tilsyns- og afviklingskollegier i alle processens etaper, fra udarbejdelsen af forebyggende genopretnings- og afviklingsplaner til den faktiske afvikling af et selskab. Når myndigheder er uenige om de afgørelser, der skal træffes med hensyn til koncerner og selskaber, bør Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger ("EIOPA"), som er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 som en sidste udvej indtage en mæglerrolle. (28)I genopretnings- og afviklingsfaserne bør aktionærerne fortsat have det fulde ansvar for og fuld kontrol med forsikrings- eller genforsikringsselskabet. De bør ikke længere have et sådant ansvar, når der er indledt en afviklingsprocedure mod selskabet. Afviklingsrammen bør derfor indeholde bestemmelser om rettidig indledning af en afviklingsprocedure, dvs. inden et forsikrings- eller genforsikringsselskab i henhold til sin balance eller likviditetsstrøm bliver insolvent, inden egenkapitalen er helt opbrugt, eller inden forsikrings- eller genforsikringsselskabet er ude af stand til at opfylde sine betalingsforpligtelser, når de forfalder. Der bør indledes en afviklingsprocedure, når en tilsynsmyndighed, efter at den har hørt en afviklingsmyndighed, eller efter at den er blevet hørt af en afviklingsmyndighed, konstaterer, at et forsikrings- eller genforsikringsselskab er nødlidende eller forventeligt nødlidende, og at alternative foranstaltninger ikke kan forhindre et sådant sammenbrud inden for en rimelig tidsfrist. Et forsikrings- eller genforsikringsselskab bør betragtes som nødlidende eller forventeligt nødlidende, under følgende omstændigheder: i) hvis selskabet overtræder eller forventes at overtræde minimumskapitalkravet i afsnit I, kapitel VI, afdeling 4, i direktiv 2009/138/EF, og hvis der ikke er nogen rimelig udsigt til, at overholdelsen genoprettes ii) hvis selskabet ikke længere opfylder betingelserne for at blive meddelt tilladelse, eller hvis selskabet groft tilsidesætter sine retlige forpligtelser i henhold til de love og bestemmelser, som den er underlagt, eller forventes i en nær fremtid groft at tilsidesætte sine retlige forpligtelser i henhold til de love og bestemmelser, som den er underlagt, på en måde, som vil berettige til at trække tilladelsen tilbage iii) hvis forsikrings- eller genforsikringsselskabet er ude af stand til eller forventes i en nær fremtid at blive ude af stand til at betale sin gæld eller andre forpligtelser, herunder betalinger til forsikringstagere eller begunstigede, når de forfalder, eller iv) når forsikrings- eller genforsikringsselskabet har brug for ekstraordinær finansiel støtte fra det offentlige. (29)Anvendelsen af afviklingsværktøjer og -beføjelser kan gribe forstyrrende ind de rettigheder, som tilfalder forsikrings- og genforsikringsselskabers aktionærer og kreditorer. Navnlig berører afviklingsmyndighedernes beføjelse til at overføre et forsikrings- eller genforsikringsselskabs aktier eller alle eller en del af dets aktiver til en privat køber uden aktionærernes samtykke aktionærernes ejendomsrettigheder. Endvidere kan beføjelsen til at beslutte, hvilke passiver der skal overføres ud af et nødlidende selskab for at sikre, at tjenesteydelserne videreføres og undgå negative virkninger for forsikringstagere, begunstigede og skadelidte, realøkonomien eller den finansielle stabilitet som helhed. påvirke den lige behandling af kreditorer. Afviklingsværktøjerne bør derfor kun anvendes på de forsikrings- eller genforsikringsselskaber, som er nødlidende eller forventeligt nødlidende, og kun når det er nødvendigt for at forfølge afviklingsmålene i samfundets interesse. Navnlig afviklingsværktøjer bør kun anvendes, når forsikrings- eller genforsikringsselskabet ikke kan likvideres ved almindelig insolvensbehandling, uden at det i ubehørigt omfang griber ind i beskyttelsen af forsikringstagere, begunstigede og skadesanmeldere eller skaber ustabilitet i det finansielle system. Dertil kommer, at afviklingsforanstaltninger bør være nødvendige for at sikre hurtig overførsel og videreførelse af kritiske funktioner, og at der ikke bør være nogen rimelig udsigt til en alternativ privat løsning, herunder at eksisterende aktionærer eller tredjemand foretager en kapitalforøgelse, som er tilstrækkelig til at genoprette enhedens fulde levedygtighed, uden at gribe ind i forsikringskrav. Ethvert indgreb i aktionærernes og kreditorernes rettigheder, som er et resultat af en afviklingsforanstaltning, bør være i overensstemmelse med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret). Hvis kreditorer inden for samme klasse behandles forskelligt som led i en afviklingsforanstaltning, bør sådanne forskelle navnlig være begrundet i hensynet til samfundets interesser og stå i rimeligt forhold til de konkrete risici, og de må hverken direkte eller indirekte medføre forskelsbehandling på grund af nationalitet. (30)Når afviklingsmyndighederne anvender afviklingsværktøjer og gør brug af afviklingsbeføjelser, bør de træffe alle egnede foranstaltninger til at sikre, at afviklingsforanstaltningerne træffes i overensstemmelse med princippet om, at forsikringskrav påvirkes, efter at aktionærer og andre kreditorer har afholdt deres del af tabene. Afviklingsmyndighederne bør desuden sikre, at omkostningerne i forbindelse med afvikling af forsikrings- eller genforsikringsselskaber holdes på et minimum, og at kreditorer i samme klasse behandles ens. (31)Nedskrivning eller konvertering af kapitalinstrumenter, gældsinstrumenter og andre nedskrivningsrelevante passiver bør indebære en mekanisme for absorbering af interne tab. Nævnte mekanisme bør sammen med overførselsværktøjer, som har til formål at opretholde videreførelsen af forsikringsdækningen til fordel for forsikringstagere, begunstigede og skadelidte, gøre det muligt at nå afviklingsmålene og bør i høj grad begrænse virkningerne af et forsikrings- eller genforsikringsselskabs sammenbrud for forsikringstagerne. Der kan imidlertid forekomme ekstreme tilfælde, hvor det ved afvikling af et forsikrings- eller genforsikringsselskab kan være nødvendigt, at specifikke nationale ordninger griber ind, navnlig en forsikringsgarantiordning eller en afviklingsfond, for at tilvejebringe supplerende tabsabsorbering og omstruktureringsmidler eller som en sidste udvej ekstraordinær finansiel støtte fra det offentlige. De nødvendige beskyttelsesforanstaltninger, som har til formål at beskytte kreditorerne, bør også afspejle, at der findes sådanne specifikke nationale ordninger, som igen skal efterleve Unionens statsstøtteregler. Nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet bør anvendes, inden der eventuelt anvendes ekstraordinær finansiel støtte fra det offentlige. (32)Indgriben i ejendomsrettighederne bør være forholdsmæssigt afpasset. Forsikrings- og genforsikringsselskabers berørte aktionærer og kreditorer, herunder forsikringstagere, bør derfor ikke påføres større tab, end de ville være blevet påført, hvis forsikrings- eller genforsikringsselskabet var blevet likvideret på det tidspunkt, hvor afviklingsafgørelsen blev truffet. Hvis en del af aktiverne og passiverne i et forsikrings- eller genforsikringsselskab, som er under afvikling, overføres til en privat køber eller et overgangsselskab, bør den resterende del af det selskab, der er under afvikling, afvikles ved almindelig insolvensbehandling. De aktionærer og kreditorer, der er tilbage ved likvidationsbehandling af et forsikrings- eller genforsikringsselskab, bør have ret til at modtage mindst det samme i betaling eller som kompensation for deres fordringer ved likvidationsbehandlingen, som de ville have modtaget, hvis hele forsikrings- eller genforsikringsselskabet var blevet likvideret ved almindelig insolvensbehandling (33)For at beskytte aktionærers og kreditorers rettigheder er det nødvendigt, at der fastlægges klare forpligtelser vedrørende værdiansættelsen af aktiver og passiver i det selskab, der er under afvikling, og vedrørende værdiansættelsen af den behandling, som aktionærer og kreditorer ville have fået, hvis selskabet var blevet likvideret ved almindelig insolvensbehandling. Inden der træffes nogen afviklingsforanstaltning, er det derfor nødvendigt at foretage en retfærdig og realistisk værdiansættelse af forsikrings- eller genforsikringsselskabets aktiver og passiver. En sådan værdiansættelse skal være omfattet af klageadgang. På grund af afviklingsforanstaltningernes karakter og deres tætte tilknytning til værdiansættelsen bør en sådan klageadgang kun være mulig, når den samtidig er direkte rettet mod afviklingsafgørelsen. Det er desuden nødvendigt at fastlægge, at der efter anvendelse af afviklingsværktøjer foretages en sammenligning af den behandling, som aktionærer og kreditorer reelt har fået, og den behandling, som de ville have fået ved almindelig insolvensbehandling. Nævnte efterfølgende sammenligning bør kunne påklages uafhængigt af afviklingsafgørelsen. Aktionærer og kreditorer, der har modtaget mindre en det beløb, som de ville have modtaget ved almindelig insolvensbehandling, bør have ret til en udbetaling af differencen. (34)Det er vigtigt, at tab anerkendes ved et forsikrings- eller genforsikringsselskabs sammenbrud. Værdiansættelsen af nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabers aktiver og passiver bør bygge på rimelige, forsigtige og realistiske antagelser på det tidspunkt, hvor afviklingsværktøjerne anvendes. Forsikrings- eller genforsikringsselskabets finansielle situation bør imidlertid ikke berøre værdiansættelsen af passiverne. Afviklingsmyndighederne bør i ekstraordinære hastetilfælde kunne foretage en hurtig værdiansættelse af et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabs aktiver eller passiver. Denne værdiansættelse bør være midlertidig og gælde, indtil der foretages en uafhængig værdiansættelse. EIOPA bør fastlægge et sæt bredere principper, som skal anvendes ved sådanne værdiansættelser, og bør give afviklingsmyndighederne og eventuelt uafhængige valuarer mulighed for at anvende forskellige specifikke metoder. (35)Når afviklingsmyndighederne træffer afviklingsforanstaltninger, bør de tage hensyn til og efterleve de foranstaltninger, der er fastsat i afviklingsplanerne, medmindre afviklingsmyndighederne i lyset af sagens omstændigheder vurderer, at afviklingsmålene kan opfyldes mere effektivt ved at træffe foranstaltninger, som ikke er fastsat i afviklingsplanerne. (36)Afviklingsværktøjer bør udformes på en sådan måde, at de kan anvendes til at imødegå en bred vifte af scenarier, der i vid udstrækning er uforudsigelige, under hensyntagen til, at der kan være forskel på et enkelt kriseramt forsikrings- eller genforsikringsselskab og en bredere systemisk krise. Afviklingsværktøjer bør derfor dække hvert af disse scenarier, herunder solvent porteføljeafvikling af det selskab, der er under afvikling, indtil dets ophør, salget af virksomheden eller aktierne i det selskab, der er under afvikling, oprettelse af et overgangsselskab, adskillelse af aktiver og passiver fra de værdiforringede eller underpræsterende porteføljer i det nødlidende selskab og nedskrivning eller konvertering af kapitalinstrumenter og andre nedskrivningsrelevante passiver i det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab. (37)Når der er anvendt afviklingsværktøjer til at overføre forsikringsporteføljer til en sund enhed, som kan være en køber i den private sektor eller et overgangsselskab, bør den resterende del af selskabet likvideres inden for en passende tidsfrist. Varigheden af nævnte tidsfrist bør baseres på det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabs behov for at levere tjenesteydelser eller for støtte, således at køberen fra den private sektor eller overgangsselskabet kan udøve de aktiviteter eller levere de tjenesteydelser, der erhverves i medfør af denne overførsel.

(38)Virksomhedssalgsværktøjet bør give afviklingsmyndighederne mulighed for at gennemføre et salg af forsikrings- eller genforsikringsselskabet eller dele af dets forretningsaktiviteter til en eller flere købere uden aktionærernes samtykke. Når myndighederne anvender virksomhedssalgsværktøjet, bør de foranstalte markedsføringen af forsikrings- eller genforsikringsselskabet eller en del af dens forretningsaktiviteter på en åben, gennemsigtig og ikkediskriminerende måde og samtidig maksimere salgsprisen mest muligt. Såfremt en sådan fremgangsmåde af hastende årsager ikke er mulig, bør myndighederne tage skridt til at afhjælpe skadelige virkninger for konkurrencen og for det indre marked. (39)Et eventuelt nettoprovenu fra overførslen af aktiver eller passiver fra det selskab, der er under afvikling, når virksomhedssalgsværktøjet anvendes, bør gå til det selskab, der er tilbage efter likvidationsbehandlingen. Et eventuelt nettoprovenu fra overførslen af aktier eller andre ejerskabsinstrumenter, som er udstedt af det selskab, der er under afvikling, når virksomhedssalgsværktøjet anvendes, bør gå til indehaverne af disse aktier eller andre ejerskabsinstrumenter. Provenuet bør opgøres netto, dvs. efter fradrag af omkostningerne ved forsikrings- eller genforsikringsselskabets sammenbrud og ved afviklingsprocessen. (40)Det er sandsynligt, at oplysninger vedrørende markedsføringen af et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab og forhandlinger med potentielle købere forud for anvendelse af virksomhedssalgsværktøjet er følsomme, og at de kan udgøre risici for tilliden til forsikringsmarkedet. Det er derfor vigtigt at sikre, at den påkrævede offentliggørelse af sådanne oplysninger i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 596/2014, kan udsættes med den tid, der er nødvendig til at planlægge og strukturere afviklingen af forsikrings- eller genforsikringsselskabet. (41)Et overgangsselskab er et forsikrings- eller genforsikringsselskab, der helt eller delvist ejes af én eller flere offentlige myndigheder, eller som kontrolleres af afviklingsmyndigheden. Hovedformålet med et overgangsselskab er at sikre, at der fortsat leveres kritiske funktioner til forsikringstagerne i det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab. Et overgangsselskab bør derfor drives som en levedygtig igangværende virksomhed og bør genintroduceres på markedet, så snart de rette betingelser er til stede, eller likvideres, hvis overgangsselskabet ikke er levedygtigt. (42)Værktøjet til adskillelse af aktiver og passiver bør sætte myndighederne i stand til at overføre aktiver, rettigheder eller passiver i et selskab, der er under afvikling, til et separat selskab for at fjerne, forvalte og likvidere sådanne aktiver, rettigheder eller passiver. For at forhindre en uberettiget konkurrencemæssig fordel for det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab bør værktøjet til adskillelse af aktiver og passiver kun anvendes sammen med andre værktøjer. (43)En virkningsfuld afviklingsordning bør sikre, at forsikrings- eller genforsikringsselskaber kan afvikles på en måde, der minimerer de negative virkninger af et sammenbrud for forsikringstagere, skatteydere, realøkonomien og den finansielle stabilitet. Så snart der anvendes en afviklingsbeføjelse, bør det ved nedskrivningen eller konverteringen sikres, at aktionærer og kreditorer i et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab, inden forsikringskravene påvirkes, lider tab først og afholder en passende del af omkostningerne ved forsikrings- eller genforsikringsselskabets sammenbrud. Nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet bør dermed give aktionærer og kreditorer i forsikrings- eller genforsikringsselskaber og i et vist omfang forsikringstagere et større incitament til at overvåge et forsikrings- eller genforsikringsselskabs sundhed under normale omstændigheder. (44)Det er nødvendigt at sikre, at afviklingsmyndighederne har den nødvendige fleksibilitet til under en række omstændigheder at indlede en afviklingsprocedure mod det selskab, der er under afvikling i form af solvent porteføljeafvikling, at overføre dets aktiver, rettigheder og passiver på de bedste vilkår for forsikringstagerne eller at fordele de resterende tab. Det bør derfor fastlægges, at afviklingsmyndighederne bør være i stand til at anvende nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet både, når formålet er at afvikle det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab som et selskab, der er omfattet af solvent porteføljeafvikling, og når kritiske forsikringsydelser overføres, mens den resterende del af forsikrings- eller genforsikringsselskabet ophører og likvideres. I den henseende kan omstrukturering af forsikringspassiver også være berettiget for at sikre videreførelsen af en væsentlig del af forsikringsdækningen, og når det skønnes at være i forsikringstagernes bedste interesse. (45)Hvis der er realistisk udsigt til, at selskabets levedygtighed kan genoprettes, og at forsikringstagerne ikke lider nogen tab i forbindelse med afviklingsprocessen, kan nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet anvendes for at genoprette det selskab, der er under afvikling, som en igangværende virksomhed. I så tilfælde bør afvikling gennem nedskrivning eller konvertering ledsages af en udskiftning af ledelsen, undtagen når det er hensigtsmæssigt og nødvendigt at beholde ledelsen med henblik på at nå afviklingsmålene. (46)Nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet bør ikke anvendes på fordringer, for så vidt som de er sikrede, omfattet af sikkerhedsstillelse eller på anden vis garanterede, da en sådan nedskrivning eller konvertering kan være ineffektiv eller kan skyldes de potentielle negative virkninger af en sådan nedskrivning eller konvertering for den finansielle stabilitet. For at sikre, at nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet er virkningsfuldt og formålstjenligt, er det imidlertid ønskværdigt, at det kan anvendes på så bred en vifte af usikrede passiver i et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab som muligt. Ikke desto mindre bør visse former for usikrede passiver udelukkes fra anvendelsesområdet for nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet. For at sikre videreførelsen af kritiske funktioner bør nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet ikke anvendes på visse forpligtelser over for de ansatte i det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab eller på krav fra handelsvirksomheder, som vedrører varer og tjenesteydelser af kritisk betydning for den daglige drift af forsikrings- eller genforsikringsselskabet. For at beskytte pensionsrettigheder og pensionsbeløb, som pensionskasser og pensionsforvaltere har til gode, bør nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet ikke anvendes på det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabs forpligtelser over for en pensionsordning. For at nedbringe risikoen for systemiske afsmitningseffekter bør nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet heller ikke anvendes på forpligtelser, som hidrører fra deltagelse i betalingssystemer, hvis restløbetid er på under syv dage, eller på forpligtelser over for andre forsikrings- eller genforsikringsselskaber, kreditinstitutter og investeringsselskaber, bortset fra enheder i samme koncern, med en oprindelig løbetid på under syv dage. (47)Ét af de vigtigste mål med afvikling er at beskytte forsikringstagere, begunstigede eller skadelidte. Forsikringskrav bør derfor kun være underlagt anvendelse af nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet som en sidste udvej, og afviklingsmyndighederne bør nøje overveje konsekvenserne af en potentiel nedskrivning af forsikringskrav, der hidrører fra forsikringsaftaler, som besiddes af fysiske personer samt små og mellemstore virksomheder. (48)Afviklingsmyndighederne bør kunne udelukke eller delvist udelukke passiver i en række tilfælde, når det ikke er muligt at foretage en nedskrivning eller konvertering af sådanne passiver inden for en rimelig tidsfrist, når udelukkelsen er strengt nødvendig og står i rimeligt forhold til opfyldelsen af afviklingsmålene, eller når anvendelse af nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet ville medføre et værditab af et sådant omfang, at andre kreditorers tab ville være større, end hvis disse passiver ikke var blevet udelukket. Når disse udelukkelser tages i anvendelse, kan omfanget af nedskrivningen eller konverteringen af andre nedskrivningsrelevante passiver øges for at tage hensyn til udelukkelserne, dog således at princippet om, at "ingen kreditorer må stilles ringere end ved almindelig insolvensbehandling", overholdes. Samtidig bør medlemsstaterne ikke pålægges at finansiere afvikling gennem deres almindelige budget. (49)Som hovedregel bør afviklingsmyndighederne anvende nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet på en sådan måde, at princippet om kreditorernes ligestilling og fordringernes status i prioritetsrækkefølgen efter gældende insolvensret respekteres. Tab bør derfor først dækkes af lovregulerede kapitalinstrumenter og fordeles på aktionærerne, enten ved annullering eller overførsel af aktier eller ved kraftig udvanding. Hvis dette ikke er tilstrækkeligt, bør efterstillet gæld konverteres eller nedskrives. Foranstillede forpligtelser bør konverteres eller nedskrives, når den efterstillede gæld er blevet konverteret eller nedskrevet fuldstændigt. (50)Forpligtelser, der er omfattet af en undtagelse, f.eks. forpligtelser over for betalings- og afregningssystemer, medarbejdere eller leverandører, eller som har en fortrinsstilling i prioritetsrækkefølgen, bør finde tilsvarende anvendelse i tredjelande og i Unionen. For at sikre, at passiver kan nedskrives eller konverteres i tredjelande, er det nødvendigt at fastlægge, at denne mulighed anerkendes i de kontraktbestemmelser, som reguleres efter tredjelandets lovgivning. Sådanne kontraktbestemmelser bør ikke være påkrævet for passiver, der er undtaget fra anvendelse af nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet, eller i tilfælde, hvor tredjelandets lovgivning eller en bindende aftale, som er indgået med det pågældende tredjeland, giver afviklingsmyndigheden i den berørte medlemsstat mulighed for at anvende nedskrivnings- eller konverteringsværktøjet. (51)Aktionærer og kreditorer bør i nødvendigt omfang bidrage til et nødlidende selskabs mekanisme for fordeling af tab. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at kernekapitalinstrumenter, supplerende kapitalinstrumenter og resterende supplerende kapitalinstrumenter fuldt ud absorberer tabene på det tidspunkt, hvor det udstedende forsikrings- eller genforsikringsselskab ikke længere er levedygtigt. Der bør derfor stilles krav til afviklingsmyndighederne om at nedskrive de pågældende instrumenter fuldstændigt eller i givet fald at konvertere dem til kernekapitalinstrumenter på det tidspunkt, hvor instituttet ikke længere er levedygtigt, og inden der træffes afviklingsforanstaltninger. I den forbindelse bør tidspunktet for manglende levedygtighed forstås enten som det tidspunkt, hvor afviklingsmyndigheden fastslår, at forsikrings- eller genforsikringsselskabet opfylder betingelserne for afvikling, eller som det tidspunkt, hvor afviklingsmyndigheden fastslår, at forsikrings- eller genforsikringsselskabet ville ophøre med at være levedygtigt, hvis de pågældende kapitalinstrumenter ikke bliver nedskrevet eller konverteret. Disse krav bør fremgå af bestemmelserne vedrørende instrumentet og af prospekter eller udbudsdokumenter, som offentliggøres eller udleveres i forbindelse med instrumenterne. (52)Afviklingsmyndighederne bør råde over alle de nødvendige retlige beføjelser, der vil kunne udøves i forskellige kombinationer i forbindelse med anvendelsen af afviklingsværktøjer med henblik på at sikre en effektiv gennemførelse af afviklingen. Disse retlige beføjelser bør omfatte beføjelsen til at overføre aktierne i et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab eller dets aktiver, rettigheder eller passiver til en anden enhed, herunder et andet selskab eller et overgangsselskab, beføjelsen til at nedskrive eller annullere et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabs aktier eller til at nedskrive eller konvertere dets passiver samt beføjelsen til at udskifte ledelsen og til at indføre et midlertidigt moratorium på indfrielse af fordringer. Der er også behov for accessoriske beføjelser, herunder beføjelsen til at kræve, at andre dele af koncernen viderefører væsentlige ydelser. (53)Det er ikke nødvendigt at foreskrive præcist, hvordan afviklingsmyndighederne bør gribe ind i det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab. Afviklingsmyndighederne bør kunne vælge mellem at overtage kontrollen ved et direkte indgreb i forsikrings- eller genforsikringsselskabet eller ved en bekendtgørelse. De bør træffe afgørelse alt efter sagens omstændigheder. (54)Det er nødvendigt at fastsætte procedurekrav, der sikrer, at afviklingsforanstaltningerne meddeles og offentliggøres efter reglerne. Oplysninger, som afviklingsmyndighederne og deres professionelle rådgivere har indhentet i forbindelse med afviklingsprocessen, er imidlertid med sandsynlighed følsomme og bør derfor være underlagt en fortrolighedsordning inden offentliggørelsen af afviklingsafgørelsen. Enhver oplysning vedrørende en afgørelse, som kommer frem, før afgørelsen er truffet, det være sig om opfyldelsen af betingelserne for afvikling, om brugen af et bestemt værktøj eller om enhver foranstaltning under sagsbehandlingen, må antages at have indvirkning på de almene og private interesser, der er berørt af foranstaltningen. Det er derfor nødvendigt at sikre, at der forefindes passende mekanismer til at bevare fortroligheden af sådanne oplysninger, herunder vedrørende indholdet og de nærmere oplysninger om genopretnings- og afviklingsplaner og resultatet af eventuelle vurderinger, der er foretaget i den forbindelse. (55)Afviklingsmyndighederne bør have accessoriske beføjelser til at sikre effektiviteten af overførslen af ejerskabs- eller gældsinstrumenter samt aktiver, rettigheder og passiver til en tredjepartskøber eller et overgangsselskab. Navnlig bør de økonomiske fordele, som genforsikringsaftaler giver, bevares for at fremme en overførsel af forsikringskrav, uden at den påvirker den berørte porteføljes samt de tilknyttede forsikringsmæssige hensættelsers og kapitalkravs overordnede risikoprofil. Afviklingsmyndighederne bør derfor have mulighed for at overføre forsikringskrav sammen med deres dertil svarende genforsikringsrettigheder. Denne mulighed bør også omfatte beføjelser til at ophæve tredjemands rettigheder til de overførte instrumenter eller aktiver, beføjelsen til at fuldbyrde kontrakter og beføjelsen til at sørge for videreførelse af eksisterende ordninger over for modtageren af de overførte aktiver og aktier. En parts ret til at opsige en kontrakt med et selskab, der er under afvikling, eller en af dennes koncernenheder af andre grunde end afvikling af det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab bør heller ikke berøres. Dertil kommer, at afviklingsmyndighederne også bør have accessorisk beføjelse til at kræve, at den resterende del af forsikrings- eller genforsikringsselskabet, der er under likvidation ved almindelig insolvensbehandling, leverer de tjenesteydelser, der er nødvendige for, at det selskab, til hvilket aktiverne eller aktierne er overført i medfør af anvendelsen af virksomhedssalgsværktøjet eller overgangsselskabsværktøjet, er i stand til at drive sin virksomhed. (56)I henhold til artikel 47 i chartret har alle, hvis rettigheder og frihedsrettigheder, som er sikret ved EU-retten, krænkes, ret til effektive retsmidler for en domstol. De afgørelser, der træffes af afviklingsmyndighederne, bør derfor være underlagt klageadgang. (57)I forbindelse med krisestyringsforanstaltninger, der er truffet af afviklingsmyndighederne, kan der kræves økonomiske vurderinger og en stor skønsmargen. Afviklingsmyndighederne besidder den specifikke ekspertise, der kræves for at foretage sådanne vurderinger og fastslå den mest hensigtsmæssige brug af skønsmargenen. Det er derfor vigtigt at sikre, at de komplekse økonomiske vurderinger, som afviklingsmyndighederne foretager i denne forbindelse, danner grundlag for nationale domstoles behandling af de pågældende krisestyringsforanstaltninger. Disse vurderingers komplekse karakter bør imidlertid ikke forhindre de nationale domstole i at undersøge, om den dokumentation, som afviklingsmyndigheden forlader sig på, er faktuelt korrekt, pålidelig og sammenhængende, om denne dokumentation indeholder alle de relevante oplysninger, som bør tages i betragtning for at vurdere en kompleks situation, og om den kan begrunde de konklusioner, der drages heraf.

(58)For at håndtere situationer af hastende karakter er det nødvendigt at fastsætte, at indgivelse af eventuelle klager ikke medfører automatisk suspension af retsvirkningerne af den påklagede afgørelse, og at afviklingsmyndighedens afgørelse skal kunne fuldbyrdes omgående ud fra en formodning om, at suspension heraf ikke vil være i samfundets interesse. (59)Det er nødvendigt at beskytte tredjeparter, som har erhvervet aktiver, rettigheder og passiver fra det institut, der er under afvikling, i god tro i medfør af myndighedernes udøvelse af afviklingsbeføjelser. Det er ligeledes nødvendigt at sikre stabiliteten på de finansielle markeder. Retten til at påklage en afviklingsafgørelse bør derfor ikke berøre eventuelle efterfølgende administrative handlinger eller transaktioner, der er baseret på en annulleret afgørelse. I sådanne tilfælde bør retsmidler i tilfælde af en fejlagtig afgørelse være begrænset til kompensation for den skade, de berørte personer har lidt. (60)I forbindelse med alvorlige risici for finansiel ustabilitet i den berørte medlemsstat og Unionen kan det haste med at træffe krisestyringsforanstaltninger. Enhver procedure i national ret med tilknytning til en ansøgning om en domstols forhåndsgodkendelse af en krisestyringsforanstaltning og domstolens behandling af en sådan ansøgning bør derfor afvikles hurtigt. Medlemsstaterne bør sikre, at den berørte myndighed kan træffe sin afgørelse umiddelbart efter, at retten har givet sin godkendelse. Denne mulighed bør ikke berøre interesserede parters ret til at indgive begæring til domstolen om at omstøde afgørelsen. En sådan mulighed bør imidlertid kun indrømmes for en begrænset periode, efter at afviklingsmyndigheden har truffet krisestyringsforanstaltningen, således at anvendelsen af afviklingsafgørelsen ikke forsinkes på ubehørig vis. (61)Effektiv afvikling og behovet for at undgå konflikter om domstolskompetence kræver, at en almindelig insolvensbehandling for et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab ikke indledes eller videreføres, mens en afviklingsmyndighed udøver sine afviklingsbeføjelser eller anvender afviklingsværktøjer, bortset fra når det sker på afviklingsmyndighedens initiativ eller med dens samtykke. Det er derfor nødvendigt at bestemme, at visse kontraktlige forpligtelser kan suspenderes for en begrænset periode for at sætte afviklingsmyndighederne i stand til at anvende afviklingsværktøjerne. Den mulighed bør imidlertid ikke anvendes for forpligtelser med tilknytning til systemer, som er udformet af en medlemsstat, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF, herunder centrale modparter. Direktiv 98/26/EF reducerer den risiko, der er forbundet med deltagelse i betalings- og værdipapirafviklingssystemer, navnlig ved at reducere forstyrrelserne i tilfælde af insolvens hos en deltager i et sådant system. Det er nødvendigt at sikre, at disse beskyttelser fortsat finder anvendelse i krisesituationer, og at der opretholdes en passende sikkerhed for operatører af betalings-og værdipapirsystemer og andre markedsdeltagere. En kriseforebyggelsesforanstaltning eller en krisestyringsforanstaltning bør derfor ikke som sådan betragtes som insolvensbehandling som defineret i direktiv 98/26/EF, forudsat at de væsentlige foranstaltninger i henhold til den berørte kontrakt fortsat opfyldes. (62)Det er nødvendigt at sikre, at afviklingsmyndighederne, når de overfører aktiver og passiver til en køber i den private sektor eller et overgangsselskab, råder over et tilstrækkeligt tidsrum til at identificere kontrakter, som skal overføres. Det bør derfor være muligt for afviklingsmyndighederne at begrænse modparternes ret til at afslutte, fremskynde eller på anden måde opsige finansielle kontrakter forud for overførslen. Sådanne restriktioner bør gøre det muligt for afviklingsmyndighederne at danne sig et retvisende billede af det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabs balance, uafhængigt af de ændringer i værdi og omfang, som en omfattende udøvelse af opsigelsesrettigheder ville medføre, og bør bidrage til at undgå at forårsage ustabilitet på markedet. Indgriben i modparternes kontraktlige rettigheder bør dog ikke begrænses mere end højst nødvendigt. Eventuelle restriktioner af opsigelsesrettigheder, som indføres af afviklingsmyndighederne, bør derfor kun finde anvendelse i forbindelse med krisestyringsforanstaltninger eller hændelser med direkte tilknytning til anvendelsen af sådanne foranstaltninger. Opsigelsesrettigheder, der hidrører fra enhver anden misligholdelse, herunder undladelse af at foretage betalinger eller fastsætte margener, bør dermed fortsat bestå. (63)Det er nødvendigt at bevare legitime kapitalmarkedsordninger i tilfælde af en overførsel af nogle, men ikke alle, af et nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskabs aktiver, rettigheder og passiver. Derfor bør der fastlægges beskyttelsesforanstaltninger for at forhindre, at forbundne passiver eller forbundne rettigheder og kontrakter skilles ad, herunder med samme modpart, som er omfattet af aftaler om sikkerhedsstillelse, ordninger for finansiel sikkerhedsstillelse i form af overdragelse af ejendomsret, modregning, slutafregning og aftaler om struktureret finansiering. Hvis sådanne beskyttelsesforanstaltninger finder anvendelse, bør afviklingsmyndighederne være forpligtet til at overføre alle indbyrdes forbundne kontrakter, der er omfattet af en beskyttet ordning, eller lade dem alle blive i den resterende del af det nødlidende forsikrings- eller genforsikringsselskab. Sådanne sikkerhedsforanstaltninger bør sikre, at den lovbestemte behandling af kapital ved eksponeringer, der er omfattet af en nettingaftale som omhandlet i direktiv 2009/138/EU, ikke berøres. (64)For at tilvejebringe finansiel stabilitet i forsikrings- og genforsikringsselskabet bør der indføres et moratorium på forsikringstageres tilbagekøbsrettigheder. Et sådant moratorium og den deraf følgende finansielle stabilitet i det berørte selskab bør give afviklingsmyndighederne tilstrækkelig tid til at værdiansætte disse selskaber og til at vurdere, hvilke afviklingsværktøjer der skal anvendes. Et sådant moratorium bør ligeledes sikre lige behandling af forsikringstagere og således forhindre potentielle negative finansielle virkninger for forsikringstagere, som ikke ville være blandt de første til at købe deres police tilbage. Fordi ét af afviklingsmålene er videreførelse af forsikringsdækningen, bør forsikringstagere fortsat foretage de obligatoriske betalinger i henhold til de berørte forsikringsaftaler, herunder i forbindelse med annuiteter. (65)Sikring af, at afviklingsmyndighederne råder over de samme afviklingsværktøjer og -beføjelser, vil gøre det lettere at koordinere foranstaltninger i tilfælde af en grænseoverskridende koncerns sammenbrud. Der er imidlertid behov for yderligere foranstaltninger for at fremme samarbejdet og forebygge opsplitning i nationale tiltag. For at nå til enighed om en koncernafviklingsordning, når de afvikler koncernenheder, skal afviklingsmyndighederne derfor rådføre sig med hinanden og samarbejde i afviklingskollegier. For at oprette et forum for drøftelse og indgåelse af en sådan aftale bør der oprettes afviklingskollegier omkring kernen i de eksisterende tilsynskollegier ved at inddrage afviklingsmyndigheder og kompetente ministerier, EIOPA og i givet fald myndigheder med ansvar for forsikringsgarantiordninger. Afviklingskollegierne bør ikke v