MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET OG REVISIONSRETTEN

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab for 2019

(2020/C 384/01)

INDHOLDSFORTEGNELSE

FORORD 2

DEN EUROPÆISKE UNIONS POLITISKE OG FINANSIELLE RAMME, FORVALTNING OG REGNSKABSPLIGT 3

NOTE TIL DET KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB 10

REGNSKABSÅRET 2019 I HOVEDTRÆK 11

KONSOLIDERET ÅRSREGNSKAB OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER 13

BALANCE 14

RESULTATOPGØRELSE 15

PENGESTRØMSOPGØRELSE 16

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER 17

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET 18

REGNSKABSREDEGØRELSE OG -ANALYSE 100

BERETNING OM GENNEMFØRELSEN AF BUDGETTET OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER 114

GLOSAR 173

LISTE OVER FORKORTELSER 177

FORORD

Jeg har hermed fornøjelsen at fremlægge Den Europæiske Unions årsregnskab for 2019. Årsregnskabet giver et samlet overblik over EU’s finanser, og hvordan EU-budgettet er blevet gennemført sidste år, herunder oplysninger om eventualforpligtelser, finansielle forpligtelser og andre forpligtelser, som Unionen har indgået. Det afspejles i regnskabet, at Unionens aktiviteter strækker sig over flere år, og regnskabet indeholder forklaringer på vigtige regnskabstal og udviklingen heri. Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab er en del af Kommissionens integrerede regnskabsaflæggelse og udgør et grundlæggende element i vores veludviklede system for finansiel ansvarlighed.

EU-budgettet har endnu en gang vist sig at være en merværdi for borgere, virksomheder og regioner, og til trods for dets begrænsede størrelse (EU-budgettet udgør kun 2 % af de samlede offentlige udgifter i EU) komplementerer det de nationale budgetter og støtter vores fælles politiske prioriteter.

2019-budgettet var det næstsidste budget under den gældende flerårige finansielle ramme (FFR). Næsten alle programmer blev gennemført med fuld hastighed med undtagelse af nye programmer såsom programmet for udvikling af den europæiske forsvarsindustri (EDIDP) og aktioner, hvor lovgivningsprocessen først er afsluttet for nylig. Gennemførelsen af EU-budgettet beløb sig til i alt 178,8 mia. EUR i forpligtelsesbevillinger og 159,1 mia. EUR i betalingsbevillinger.

I tråd med Europa-Kommissionens forslag fra maj 2018 gik en betydelig del af EU-budgettet for 2019 til programmer til fremme af skabelsen af arbejdspladser, især for unge, og til fremme af vækst, strategiske investeringer og økonomisk konvergens. EU har også fortsat støttet indsatsen for at sikre en effektiv håndtering af migrationsudfordringen, både inden for og uden for EU.

Foranstaltninger til støtte for den økonomiske vækst og mindskelse af de økonomiske forskelle mellem regionerne beløb sig til næsten halvdelen af de forpligtede midler. EU bidrog med 12,4 mia. EUR til forskning og innovation under Horisont 2020, herunder på området højtydende databehandling. Budgettet viste også på andre områder, at det er en investering i fremtiden. Budgetmidlerne til uddannelse blev således forøget med 20 % for Erasmus+ i forhold til 2018 og med 37 % for Connecting Europe-faciliteten, der fremmer transport og digital infrastruktur. Støtten til landbruget og landdistrikterne forblev stabil på næsten 57,9 mia. EUR, hvilket også bidrog til kampen mod klimaforandringer og til fremme af bæredygtig vækst.

Budgettet for 2019 gav den nødvendige fleksibilitet til at håndtere de interne aspekter af migrationsspørgsmål med i alt 1,2 mia. EUR i støtte fra Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden og 533 mio. EUR til grænseforvaltning og sikkerhed fra Fonden for Intern Sikkerhed. Der blev også afsat i alt 5 mio. EUR til oprettelsen af den nye europæiske anklagemyndighed oprettet med henblik på retsforfølgning af lovovertrædelser, der skader EU's budget, herunder svig, hvidvaskning af penge og korruption.

Selv før coronakrisen viste EU-budgettet for 2019, at det er vigtigt at have en velfungerende flerårig finansiel ramme, som sikrer de nødvendige midler og fleksibilitet til at handle og reagere på nye udfordringer. Denne fleksibilitet vil også spille en rolle i den næste flerårige finansielle ramme, som er kernen i genopretningsplanen for Europa.

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab udarbejdes i henhold til de internationale regnskabsstandarder for den offentlige sektor (IPSAS). Med henblik på at opfylde disse standarder forbedrer Kommissionen fortløbende sine regler og procedurer, sin organisationsstruktur og sin smidighed. Konsekvent og effektiv rapportering sikrer overholdelse af lovgivningen og fører til et mere ansvarligt forbrug af EU-midler. Det bidrager således til inddragelse af borgerne og andre interessenter og til at fastholde deres tro på og tillid til Den Europæiske Union.

Johannes HAHN Kommissær med ansvar for budget og menneskelige ressourcer

DEN EUROPÆISKE UNIONS POLITISKE OG FINANSIELLE RAMME, FORVALTNING OG REGNSKABSPLIGT

Den Europæiske Union (EU/Unionen) er en union, som medlemsstaterne har givet en række beføjelser med henblik på at nå fælles målsætninger. Unionen bygger på følgende værdier: respekt for den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekt for menneskerettighederne, herunder rettigheder for personer, der tilhører mindretal. Dette er medlemsstaternes fælles værdigrundlag i et samfund præget af pluralisme, ikkeforskelsbehandling, tolerance, retfærdighed, solidaritet og ligestilling mellem kvinder og mænd.

1. POLITISK OG FINANSIEL RAMME

EU-traktaterne

De overordnede målsætninger og principper for Unionen og EU-institutionerne er fastsat i traktaterne. Unionen og EU-institutionerne kan kun handle inden for rammerne af de beføjelser, traktaterne giver dem til at nå de målsætninger, der er fastsat heri, og skal gøre dette i overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet (1). For at nå disse mål og gennemføre sine politikker sørger Unionen for at have de nødvendige finansielle midler til rådighed. Kommissionen er ansvarlig for at fremme Unionens almene interesser, herunder at gennemføre budgettet og forvalte programmer i samarbejde med medlemsstaterne og i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning.

EU forfølger de i traktaten fastsatte målsætninger ved hjælp af en række redskaber, hvoraf det ene er EU’s budget. Andre redskaber er f.eks. en fælles retlig ramme eller fælles politiske strategier.

Kommissionens politiske prioriteter

Kommissionens politiske prioriteter fastsættes i Kommissionsformandens politiske retningslinjer. Under kommissionsformand Ursula von der Leyen agter Kommissionen, der tiltrådte den 1. december 2019, at fokusere på følgende seks overordnede mål:

SEKS OVERORDNEDE AMBITIONER

En europæisk grøn pagt

— Vi arbejder på at blive den første klimaneutrale verdensdel

En økonomi, der tjener alle

— Vi arbejder for social retfærdighed og velstand

Et Europa klar til den digitale tidsalder

— Folk får nye muligheder med en ny generation af teknologier

Fremme af vores europæiske levevis

— Skabelse af en Union med lighed, hvor alle har samme muligheder

Et stærkere Europa i verden

— Vi styrker vores ansvarlige globale lederskab

Nyt skub i europæisk demokrati

— Vi fremmer, beskytter og styrker vores demokrati.

Den tidligere kommission fokuserede på ti prioriteter, der blev fastsat af den tidligere kommissionsformand Jean-Claude Juncker i overensstemmelse med Europa 2020-strategien, EU's langsigtede vækststrategi på daværende tidspunkt:

— Skub i beskæftigelse, vækst og investeringer

— Et forbundet digitalt indre marked

— En modstandsdygtig energiunion med en fremadskuende politik for klimaforandringer

— Et dybere og mere retfærdigt indre marked med et styrket industrigrundlag

— En dybere og mere retfærdig økonomisk og monetær union (EMU)

— En afbalanceret og progressiv handelspolitik til styring af globaliseringen

— Et område med retfærdighed og grundlæggende rettigheder baseret på gensidig tillid

— Mod en ny migrationspolitik

— Europa som en stærkere global aktør

— En Union med demokratiske forandringer

2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling

2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling med de 17 mål for bæredygtig udvikling, som FN vedtog i september 2015, har sat fornyet skub i den globale indsats for at opnå bæredygtig udvikling. EU spillede en vigtig rolle i udformningen af 2030-dagsordenen, der afspejler, at bæredygtig udvikling længe været en central del af det europæiske projekt. Målene for bæredygtig udvikling er fast forankret i EU-traktaterne og integreret i alle EU's politikker og initiativer. EU-budgettet spiller en væsentlig rolle i forbindelse med imødegåelsen af en lang række bæredygtighedsudfordringer, herunder fattigdom, ungdomsarbejdsløshed, sundhed og trivsel, klimaændringer, tab af biodiversitet, bæredygtig energi og migration.

Den flerårige finansielle ramme og udgiftsprogrammerne

De politikker, hvortil der ydes støtte over EU-budgettet, gennemføres i overensstemmelse med den flerårige finansielle ramme (FFR) og den dertil knyttede sektorlovgivning, hvori rammerne for udgiftsprogrammerne fastsættes. Disse omsætter EU’s politiske prioriteter til finansielle termer over en periode, der er lang nok til reelt at have en virkning og til at sikre en sammenhængende langsigtet vision for modtagerne af EU-støtte og for de samfinansierende nationale myndigheder. I rammen fastsættes de maksimale årlige beløb (lofter) for EU’s udgifter som helhed og for de vigtigste udgiftskategorier (udgiftsområder). Summen af lofterne for alle udgiftsområder udgør det samlede loft for forpligtelsesbevillingerne. Den flerårige finansielle ramme vedtages med enstemmighed, hvilket viser, at alle medlemsstaterne er enige, hvad angår målsætningerne og udgifterne til at nå disse mål (maksimumsniveauer for budgetforpligtelser og betalinger). Derudover godkendes den af Europa-Parlamentet. Den gældende FFR dækker perioden 2014-2020.

Den interinstitutionelle aftale

Den flerårige finansielle ramme suppleres af den interinstitutionelle aftale (2), som er en politisk aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Formålet med denne aftale, der blev vedtaget i 2013, jf. artikel 295 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, er at gennemføre budgetdisciplin, forbedre den årlige budgetprocedures forløb og det interinstitutionelle samarbejde på budgetområdet og sikre en forsvarlig økonomisk forvaltning.

Det årlige budget

Det årlige budget udarbejdes af Kommissionen og vedtages sædvanligvis af Europa-Parlamentet og Rådet i midten af december i henhold til proceduren i artikel 314 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Ifølge ligevægtsprincippet skal de samlede indtægter modsvare de samlede udgifter (betalingsbevillinger) i et givet regnskabsår.

EU’s vigtigste finansieringskilder er egne indtægter, som suppleres af andre indtægter. Der er tre typer egne indtægter: de traditionelle egne indtægter (såsom told- og sukkerafgifter), egne indtægter baseret på moms og egne indtægter baseret på bruttonationalindkomsten (BNI). Andre indtægter fra EU’s aktiviteter (f.eks. bøder i konkurrencesager) udgør normalt mindre end 10 % af de samlede indtægter. De samlede egne indtægter, der er nødvendige til finansieringen af budgettet, er altså lig de samlede udgifter minus andre indtægter. Inden for den gældende flerårige finansielle ramme må de samlede egne indtægter ikke overstige 1,20 % af medlemsstaternes bruttonationalindkomst (BNI).

Forvaltningsmetoder

EU's budget gennemføres ved hjælp af tre former for forvaltning, der fastlægger, hvordan pengene udbetales og forvaltes:

— Delt forvaltning: Den største del af budgettet forvaltes af Kommissionen under en ordning med delt forvaltning i samarbejde med medlemsstaterne, især på områder som strukturfonde og landbrug.

— Direkte forvaltning: Kommissionen forvalter også selv programmer og kan uddelegere gennemførelsen af specifikke programmer til forvaltningsorganer.

— Indirekte forvaltning: Udgiftsbeslutninger kan også forvaltes indirekte gennem andre organer i eller uden for EU. I finansforordningen og/eller delegeringsaftalerne fastsættes de nødvendige kontrol- og rapporteringsmekanismer for disse enheder og Kommissionens tilsyn, når budgetgennemførelsesopgaver overdrages til nationale agenturer, Den Europæiske Investeringsbank-Gruppe, tredjelande, internationale organisationer (f.eks. Verdensbanken eller FN) og andre enheder (f.eks. EU's decentrale agenturer og fællesforetagender).

Finansforordningen

Finansforordningen (3), der finder anvendelse på det almindelige budget, er en vigtig retsakt i forbindelse med den reguleringsmæssige struktur for EU's finanser. Heri fastsættes de nærmere finansielle regler for gennemførelsen af EU's budget og rollerne for de forskellige aktører, der er involveret i at sikre, at pengene anvendes forsvarligt med henblik på at nå de fastsatte mål.

2. FORVALTNING OG REGNSKABSPLIGT

2.1. INSTITUTIONEL STRUKTUR

EU har en institutionel ramme, der tager sigte på at fremme dens værdier, at forfølge dens mål, at tjene dens, dens borgeres og medlemsstaternes interesser samt at sikre sammenhæng, effektivitet og kontinuitet i dens politikker og tiltag. Den organisatoriske struktur omfatter de EU-institutioner, -agenturer og -organer, som er omfattet af EU's konsoliderede årsregnskab, i det omfang de opfylder kriterierne for regnskabskonsolidering fastsat i finansforordningen og de gældende regnskabsregler (se bemærkning 9 for listen over enheder, der er medtaget i konsolideringen).

Europa-Parlamentet udøver sammen med Rådet den lovgivende funktion og budgetfunktionen. Kommissionen er politisk ansvarlig over for Europa-Parlamentet. Rådet udøver politikformulerende og koordinerende funktioner inden for rammerne af Unionens overordnede politiske retningslinjer og prioriteter fastsat af Det Europæiske Råd.

Kommissionen er ansvarlig for at planlægge, udarbejde og foreslå lovgivning, forvalte EU's politikker, herunder overvåge gennemførelsen af EU-lovgivningen, sikre håndhævelsen heraf, tildele EU-midler og forvalte finansieringsprogrammer og repræsentere EU på internationalt plan.

Kommissionen gennemfører i vid udstrækning budgettet i samarbejde med medlemsstaterne (4). Sammen sikrer de, at bevillingerne anvendes i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning. Medlemsstaternes kontrol- og revisionsforpligtelser i forbindelse med gennemførelsen af budgettet under delt forvaltning og det deraf følgende ansvar fastsættes i forordninger, hvori det ansvar og de særlige bestemmelser, der gælder for de enkelte EU-institutioners egne udgifter, også fastsættes.

2.2. KOMMISSIONENS FORVALTNINGSSTRUKTUR

Kommissionen har et unikt forvaltningssystem med en klar sondring mellem politiske og administrative tilsynsstrukturer og en veldefineret ansvarsfordeling og finansiel ansvarlighed (5).

Kommissionens måde at fungere på internt er baseret på en række vigtige principper for god forvaltning: klart fastlagte roller og ansvarsområder, et stærkt engagement, hvad angår resultatstyring og overholdelse af den retlige ramme, klart fastlagte mekanismer for opfyldelse af regnskabspligten, en inklusiv reguleringsmæssig ramme af høj kvalitet, åbenhed og gennemskuelighed samt høje standarder for etisk adfærd.

Kommissionen varetager sine opgaver under anførelse af kommissærkollegiet, der fastsætter prioriteter og påtager sig det overordnede politiske ansvar for Kommissionens arbejde. Formanden træffer afgørelse om Kommissionens interne organisation for at sikre, at den optræder sammenhængende, effektivt og som et kollegium. De interne ordninger skaber en struktur med robuste kontrol- og forvaltningsværktøjer, der giverkommissærkollegiet mulighed for at påtage sig det politiske ansvar for Kommissionens arbejde, dvs. for de beslutninger, den træffer, og for koordinerings-, gennemførelses- og forvaltningsfunktioner på de betingelser, der er fastsat i traktaterne.

Kollegiet uddelegerer den operationelle gennemførelse af budgettet og den økonomiske forvaltning til generaldirektørerne og cheferne for tjenestegrenene, som står i spidsen for Kommissionens administrative struktur (6). Denne decentraliserede tilgang skaber en administrativ kultur, der opmuntrer medarbejderne til at tage ansvar for de aktiviteter, de kontrollerer, og kræver, at de skaber sikkerhed for de aktiviteter, som de er ansvarlige for.

De centrale tjenestegrene støtter generaldirektørerne og cheferne for tjenestegrenene i varetagelsen af deres opgaver. Administrationsrådet sikrer navnlig koordinering, tilsyn, rådgivning og strategiske retningslinjer i forbindelse med den overordnede forvaltning, herunder hvad angår forvaltningen af de finansielle og menneskelige ressourcer, risikoforvaltning, resultatstyring, IT-styring, cybersikkerhed og fysisk sikkerhed, forretningskontinuitet og kommunikations- og informationsstyring (7).

Dette forvaltningssystem er baseret på traktaterne og er blevet udviklet løbende med henblik på at tilpasse det til et foranderligt miljø og sikre overensstemmelse med bedste praksis som fastsat i relevante internationale standarder (8). I forbindelse med den yderligere strømlining og styrkelse af de ordninger, der blev indført i 2018 (9), blev der taget højde for Den Europæiske Revisionsrets (10) og Kommissionens Interne Revisionstjenestes revisionsarbejde. Som krævet i finansforordningen (artikel 247) indeholder den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet oplysninger om de vigtigste ledelsesmæssige ordninger i Kommissionen.

2.3. RESULTATRAMME FOR EU-BUDGETTET

Det er vigtigt at indføre stabile resultatrammer for at sikre et stærkt fokus på resultater, merværdi på europæisk plan og en forsvarlig forvaltning af EU-programmerne. Resultatrammen for EU-budgettet er veludviklet og rangerer højere end de individuelle landes resultatrammer, som Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) har vurderet, jf. organisationens standardiserede indeks for resultatrammer for budgetter.

EU-budgettets resultatramme omfatter rapportering om adskillige typer af og niveauer for strategiske mål, målsætninger og indikatorer. Der tages også hensyn til komplementaritet og integrering af politikker og programmer (såsom bekæmpelse af klimaændringer eller ligestilling mellem kønnene) og medlemsstaternes vigtige rolle i forbindelse med gennemførelsen af EU’s budget.

— Målsætninger, indikatorer og mål indgår i programmernes retsgrundlag, og Kommissionen rapporterer hvert år om opnåelsen af dem i de programerklæringer, der er vedlagt forslaget til budget. Disse erklæringer indeholder de oplysninger, der er nødvendige for at forstå programmernes gennemførelse og måle deres resultater, herunder de langsigtede finansielle forpligtelser under den flerårige finansielle ramme, referencescenarier for programmets resultater (udgangspunkter for politiske tiltag), mål (der skal nås inden udgangen af den flerårige programmeringsperiode) og foreløbige milepæle.

— For at sikre, at der tildeles midler til prioriteterne, og at hver enkelt aktion giver gode resultater og merværdi, understøtter Kommissionen en resultatorienteret kultur. De seneste år har den desuden udviklet en tilgang, der fremmer bedre balance mellem overholdelse af lovgivningen og resultaterne.

— Den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet giver et omfattende overblik over resultaterne, forvaltningen og beskyttelsen af EU’s budget. Det forklares heri, hvordan EU’s budget understøtter Unionens politiske prioriteter, de resultater, der nås ved hjælp af EU-budgettet, og den rolle, Kommissionen spiller for at sikre og fremme de højeste standarder for budgetmæssig og finansiel forvaltning.

Disse elementer sætter budgetmyndigheden i stand til at tage højde for resultaterne under den årlige budgetprocedure.

2.4. KOMMISSIONENS FINANSIELLE FORVALTNING

I Kommissionen er rollerne i forbindelse med og ansvaret for den finansielle forvaltning og udøvelsen heraf klart fastsat (f.eks. i finansforordningen og de interne regler (11)). I deres kapacitet af ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede har Kommissionens generaldirektører og cheferne for tjenestegrenene ansvaret for, at ressourcerne forvaltes ansvarligt, og de skal overholde bestemmelserne i finansforordningen, foretage risikostyring og fastlægge en passende ramme for intern kontrol.

De anvisningsberettigedes ansvar dækker hele forvaltningsprocessen lige fra at fastslå, hvad det er nødvendigt at gøre for at nå de af institutionen fastsatte politiske mål, til at forvalte aktiviteterne både i aktionsmæssig henseende og ud fra princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning. Opgaverne kan videredelegeres til direktører, kontorchefer og andre, som derved bliver ved subdelegation bemyndigede anvisningsberettigede. Hver ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede kan trække på en eller to direktører med ansvar for risikostyring og intern kontrol, der kan føre tilsyn med og overvåge implementeringen af de interne kontrolsystemer.

Kommissionens centrale tjenestegrene yder vejledning og rådgivning og fremmer bedste praksis, bl.a. gennem arbejdet i administrationsrådet.

I henhold til finansforordningen skal hver anvisningsberettiget udarbejde en årlig aktivitetsrapport om resultaterne vedrørende intern kontrol og finansiel forvaltning Den årlige aktivitetsrapport indeholder en erklæring om, at midlerne er blevet anvendt i overensstemmelse med principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning, og at der er indført kontrolprocedurer, som giver den nødvendige sikkerhed for de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed. På kommissionsniveau er den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet det vigtigste redskab, hvorved kommissærkollegiet påtager sig det politiske ansvar for den økonomiske forvaltning af EU-budgettet.

Kommissionens regnskabsfører har det centrale ansvar for likviditetsstyring, inddrivelsesprocedurer, fastsættelse af regnskabsregler på grundlag af internationale regnskabsstandarder og -metoder for den offentlige sektor, validering af regnskabssystemerne og udarbejdelse af Kommissionens og EU’s konsoliderede årsregnskab. Regnskabsføreren skal desuden underskrive årsregnskaberne og erklære, at de på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af EU’s finansielle stilling, resultaterne af EU’s transaktioner og pengestrømme. Årsregnskabet vedtages af kommissærkollegiet. Regnskabsføreren har en uafhængig funktion og et meget stort ansvar, hvad angår regnskabsaflæggelse i Kommissionen.

Kommissionens interne revisor har på samme måde en central og uafhængig funktion og yder uafhængig rådgivning og kommer med udtalelser og henstillinger om kvaliteten og funktionen af de interne kontrolsystemer i Kommissionen, EU-agenturerne og andre selvstændige organer.

Revisionsopfølgningsudvalget sikrer den interne revisors uafhængighed og overvåger kvaliteten af det interne revisionsarbejde og Kommissionens opfølgning på interne og eksterne revisionshenstillinger samt på Revisionsrettens konklusioner om decharge og henstillinger om pålideligheden af EU’s konsoliderede årsregnskab. Udvalgets rådgivende rolle bidrager til samlet set at forbedre Kommissionens effektivitet og produktivitet yderligere med hensyn til at nå dens mål og fremmer kommissærkollegiets tilsyn med Kommissionens forvaltning, risikostyring og interne kontrolpraksis.

2.5. REGNSKABSAFLÆGGELSE

Rapportering om EU's budget finder sted på grundlag af pakken om integreret regnskabs- og ansvarlighedsrapportering med omfattende oplysninger om gennemførelse, præstation, resultater, økonomiske forvaltning og beskyttelse af EU's budget. Dette omfatter EU's konsoliderede årsregnskab, den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet (der omfatter en evaluering af Unionens finanser på grundlag af de opnåede resultater), den årlige interne revisionsberetning, en langsigtet prognose for fremtidige ind- og udgående pengestrømme for de næste fem år og beretningen om opfølgningen på decharge. Pakken om integreret regnskabs- og ansvarlighedsrapportering giver offentligheden et samlet overblik over EU-budgettets finansielle og operationelle situation det pågældende år.

EU’s konsoliderede årsregnskab indeholder finansielle oplysninger om EU-institutionernes, EU-agenturernes og andre EU-organers aktiviteter på grundlag af et periodiseret regnskab og ud fra et budgetmæssigt perspektiv. Dette årsregnskab omfatter ikke medlemsstaternes årsregnskaber.

EU’s konsoliderede årsregnskab omfatter to særskilte, men indbyrdes forbundne, dele:

— det konsoliderede årsregnskab og

— beretningerne om gennemførelsen af budgettet, som giver en samlet oversigt over gennemførelsen af budgettet.

Derudover ledsages EU’s konsoliderede årsregnskab af en regnskabsredegørelse og -analyse, hvori væsentlige ændringer og tendenser i årsregnskabet sammenfattes, og det forklares, hvilke væsentlige risici og usikkerhedsfaktorer, EU står over for, samt de behov, det er nødvendigt at dække fremover.

Regnskab og ansvarlighed i Kommissionen:

Integreret regnskabs- og ansvarlighedsrapportering (artikel 247 i finansforordningen) — EU's konsoliderede årsregnskab — Den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet (der omfatter en evaluering af Unionens finanser) — Den årlige interne revisionsberetning — En langsigtet prognose for fremtidige ind- og udgående pengestrømme for de næste fem år — Beretningen om opfølgningen på decharge Andre rapporter — Kommunikationspakken vedrørende talen om Unionens tilstand — Den almindelige beretning om Den Europæiske Unions virksomhed — Generaldirektørernes årlige aktivitetsrapporter — Beretningen om den budgetmæssige og økonomiske forvaltning

2.6. EKSTERN REVISION OG DECHARGE

Midlerne skal anvendes i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning, dvs. i overensstemmelse med principperne om sparsommelighed, efficiens og effektivitet. Der findes en ansvarlighedsramme, som er baseret på omfattende indberetning, ekstern revision og politisk kontrol for at give rimelig sikkerhed for, at EU-midler bruges godt på en ordentlig måde.

Den Europæiske Revisionsret undersøger hvert år på grundlag af en systematisk og grundig tilgang årsregnskabets pålidelighed, lovligheden og den formelle rigtighed af indtægterne og forsvarligheden af den økonomiske forvaltning og kvalitetsaspekterne af budgettering, herunder resultatdimensionen. Offentliggørelsen af Den Europæiske Revisionsrets årsrapport er udgangspunktet for dechargeproceduren. Revisorerne udarbejder også særberetninger om specifikke udgifter eller politikområder eller om budgetmæssige eller forvaltningsspørgsmål.

Europa-Parlamentet beslutter efter en henstilling fra Rådet om, hvorvidt det endelig skal godkende, den såkaldte »afgørelse om decharge«, den måde, hvorpå Kommissionen gennemførte EU-budgettet et givet år. Den årlige dechargeprocedure sikrer, at Kommissionen holdes politisk ansvarlig for gennemførelsen af EU-budgettet.

Afgørelsen om dechargen er også baseret på Kommissionens integrerede regnskabs- og ansvarlighedsrapportering, på høringer fra kommissærerne og på svarene på skriftlige spørgsmål, der er rettet mod Kommissionen.

NOTE TIL DET KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab for regnskabsåret 2019 er udarbejdet på grundlag af de oplysninger, som de andre institutioner og organer har fremlagt, jf. artikel 246, stk. 2, i finansforordningen vedrørende Den Europæiske Unions almindelige budget. Jeg erklærer herved, at regnskabet er udarbejdet i overensstemmelse med afsnit XIII i finansforordningen og med de regnskabsprincipper, -regler og -metoder, der er beskrevet i bemærkningerne til årsregnskabet.

Jeg har fra ovennævnte institutioners og organers regnskabsførere, som har attesteret pålideligheden heraf, modtaget alle de oplysninger, der var nødvendige for opstillingen af årsregnskabet, der viser Den Europæiske Unions aktiver og passiver samt budgetgennemførelsen.

Jeg attesterer herved, at jeg på grundlag af disse oplysninger og den kontrol, jeg har anset for at være nødvendig for underskrivelsen af Europa-Kommissionens årsregnskab, har rimelig sikkerhed for, at årsregnskabet på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af Den Europæiske Unions finansielle stilling, resultaterne af dens operationer samt dens pengestrømme.

Rosa ALDEA BUSQUETS Kommissionens regnskabsfører 18. juni 2020

REGNSKABSÅRET 2019 I HOVEDTRÆK

Gennemførelse af EU-budgettet for 2019

EU's budget spiller en vigtig understøttende rolle for gennemførelsen af EU's politikker og prioriteter. Til trods for dets begrænsede størrelse (EU-budgettet udgør kun 2 % af de samlede offentlige udgifter i EU) komplementerer det de nationale budgetter og er meget klart målrettet investeringer og additionalitet. Det er et af mange vigtige værktøjer i den brede vifte af politiske og lovgivningsmæssige instrumenter på EU-plan til gennemførelse af de politiske prioriteter, som alle EU's medlemsstater er nået til enighed om, og som bliver til den flerårige finansielle ramme (FFR), der består af alle de forskellige programmer og de maksimale udgiftslofter.

EU's budget for 2019, der blev vedtaget den 12. december 2018, bekræfter, at EU kanaliserer penge til de områder, hvor der er et udtalt behov. I tråd med Europa-Kommissionens forslag fra maj 2018 gik størstedelen af EU-budgettet for 2019 til at stimulere skabelsen af arbejdspladser, især for unge, og til at fremme vækst, strategiske investeringer og økonomisk konvergens. EU har også fortsat støttet indsatsen for at sikre en effektiv håndtering af migrationsudfordringen, både inden for og uden for EU.

Det vedtagne budget for 2019 bidrog til den europæiske økonomis styrke og modstandsdygtighed og til at fremme solidaritet og sikkerhed både inden for og uden for dets grænser. 2019-budgettet var det næstsidste budget under den gældende flerårige finansielle ramme (FFR). Næsten alle programmer blev gennemført med fuld hastighed med undtagelse af nye programmer såsom programmet for udvikling af den europæiske forsvarsindustri (EDIDP) og aktioner, hvor lovgivningsprocessen først er afsluttet for nylig.

Gennemførelsen af EU-budgettet beløb sig i 2019 til i alt 178,8 mia. EUR i forpligtelsesbevillinger og 159,1 mia. EUR i betalingsbevillinger. Denne gennemførelse kan betragtes som tilfredsstillende, idet der kun blev foretaget mindre justeringer i løbet af året. Efter fremførslen af beløb til 2020 var udnyttelsesgraden 99,4 % for forpligtelsesbevillinger og 99,5 % for betalingsbevillinger.

Foranstaltninger til støtte for den økonomiske vækst og mindskelse af de økonomiske forskelle mellem regionerne beløb sig til næsten halvdelen af de forpligtede midler. EU bidrog med 12,4 mia. EUR til forskning og innovation under Horisont 2020, herunder på området højtydende databehandling. Der blev tilført flere budgetmidler til uddannelse (20 % flere midler til Erasmus+ i forhold til 2018) og transport og digital infrastruktur (37 % flere midler til Connecting Europe-faciliteten). Støtten til landbruget og landdistrikterne forblev stabil på næsten 57,9 mia. EUR, hvilket også bidrog til kampen mod klimaforandringer og til fremme af bæredygtig vækst.

Budgettet for 2019 gav den nødvendige fleksibilitet til at håndtere de interne aspekter af migrationsspørgsmål med i alt 1,2 mia. EUR i støtte fra Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden og 533 mio. EUR til grænseforvaltning og sikkerhed fra Fonden for Intern Sikkerhed. Der blev også afsat i alt 5 mio. EUR til oprettelsen af den nye europæiske anklagemyndighed oprettet med henblik på retsforfølgning af lovovertrædelser, der skader EU's budget, herunder svig, hvidvaskning af penge og korruption.

Årsregnskabet — højdepunkter

Balance

— Under materielle anlægsaktiver bestod de fire satellitter, der blev sendt op i 2018, kredsløbstestningen i 2019. De er blevet føjet til den operationelle konstellation i 2019, så den nu i alt består af 26 satellitter (se bemærkning 2.2).

— Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, steg med 3,0 mia. EUR som følge af den fortsatte finansiering af EFSI- og EFSD-garantifondene samt finansielle instrumenter under Horisont 2020. Der var et fald i lån på 1,3 mia. EUR efter Rumæniens og Letlands tilbagebetaling af betalingsbalancestøttelån, hvilket i nogen grad blev udlignet af nye MFA-lån (se bemærkning 2.4).

— Forfinansiering (dvs. forskud udbetalt til modtagere af EU-midler) steg lidt med 1,5 mia. EUR til 51,4 mia. EUR (se bemærkning 2.5).

— Tilgodehavender og inddrivelige beløb i alt lå på samme niveau som sidste år, dvs. 24,0 mia. EUR (se bemærkning 2.6).

— Et fald i den lange rente, der anvendes til at værdiansætte forpligtelser vedrørende personaleydelser (den såkaldte diskonteringssats), og som blev negativ for første gang, førte til en betydelig stigning i forpligtelserne ved årets udgang på 17,2 mia. EUR (se bemærkning 2.9).

— Tilbagebetalingen af betalingsbalancestøttelån på 1,5 mia. EUR førte til et fald i finansielle forpligtelser, hvilket i nogen grad blev udlignet af nye MFA-lån (se bemærkning 2.11).

— Betalingsforpligtelser og påløbne udgifter lå på samme niveau som i 2018, nemlig på 94,1 mia. EUR i alt (se bemærkning 2.12 og 2.13).

Resultatopgørelse

— På indtægtssiden steg BNI-baserede indtægter med 3,0 mia. EUR som følge af justeringer for tidligere beløb (hovedsageligt for perioden 2012-2017), da BNI-grundlagene blev ajourført med reelle data. Bødeindtægter beløb sig til 4,3 mia. EUR i 2019 (se bemærkning 3.1 og 3.4).

— Udgifter under delt forvaltning steg med 4,8 mia. EUR som følge af en bedre gennemførelse af programmer under EFRU og Samhørighedsfonden i takt med opfyldelsen af den gældende FFR (se bemærkning 3.9).

Eventualforpligtelser

— Budgetgarantierne blev forhøjet med 2,7 mia. EUR som følge af undertegnelsen af nye ESFI- og ELM-operationer i 2019, som garanteres over EU-budgettet (se bemærkning 4.1.1).

KONSOLIDERET ÅRSREGNSKAB OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER (1)

INDHOLDSFORTEGNELSE

BALANCE 14

RESULTATOPGØRELSE 15

PENGESTRØMSOPGØRELSE 16

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER 17

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET 18

1. VÆSENTLIGE REGNSKABSPRINCIPPER 18

2. BEMÆRKNINGER TIL BALANCEN 32

3. BEMÆRKNINGER TIL RESULTATOPGØRELSEN 63

4. EVENTUALFORPLIGTELSER OG AKTIVER 72

5. BUDGETFORPLIGTELSER OG RETLIGE FORPLIGTELSER 76

6. FINANSIEL RISIKOSTYRING 80

7. OPLYSNINGER OM NÆRTSTÅENDE PARTER 93

8. BEGIVENHEDER EFTER BALANCEDAGEN 95

9. ANVENDELSESOMRÅDE FOR KONSOLIDERING 97

BALANCE

Mio. EUR Bemærkning 31.12.2019 31.12.2018 LANGFRISTEDE AKTIVER Immaterielle aktiver 2.1 515 446 Materielle anlægsaktiver 2.2 11 380 11 185 Investeringer behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode 2.3 591 591 Finansielle aktiver 2.4 66 714 65 231 Forfinansiering 2.5 26 240 26 006 Kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb 2.6 3 607 416 109 047 103 875 KORTFRISTEDE AKTIVER Finansielle aktiver 2.4 4 514 4 168 Forfinansiering 2.5 25 206 23 968 Kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb 2.6 20 367 24 248 Lagerbeholdninger 2.7 68 73 Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler 2.8 19 745 18 113 69 900 70 570 AKTIVER I ALT 178 947 174 444 LANGFRISTEDE FORPLIGTELSER Pension og andre personaleydelser 2.9 (97 659 ) (80 456 ) Hensættelser 2.10 (3 710 ) (3 281 ) Finansielle forpligtelser 2.11 (53 071 ) (53 289 ) (154 440 ) (137 025 ) KORTFRISTEDE FORPLIGTELSER Hensættelser 2.10 (1 116 ) (852) Finansielle forpligtelser 2.11 (1 446 ) (2 617 ) Betalingsforpligtelser 2.12 (27 241 ) (32 227 ) Periodeafgrænsningsposter 2.13 (67 227 ) (63 186 ) (97 030 ) (98 882 ) PASSIVER I ALT (251 470 ) (235 907 ) NETTOAKTIVER (72 523 ) (61 463 ) Reserver 2.14 5 037 4 961 Beløb, der skal indkræves fra medlemsstaterne (2) 2.15 (77 560 ) (66 424 ) NETTOAKTIVER (72 523 ) (61 463 )

RESULTATOPGØRELSE

Mio. EUR Bemærkning 2019 2018 INDTÆGTER Indtægter fra ikkekommercielle transaktioner BNI-baserede indtægter 3.1 108 820 105 780 Traditionelle egne indtægter 3.2 21 235 22 767 Momsindtægter 3.3 18 128 17 624 Bøder 3.4 4 291 6 740 Inddrevne udgifter 3.5 2 627 2 215 Andet 3.6 2 072 3 312 157 174 158 438 Indtægter fra kommercielle transaktioner Finansielle indtægter 3.7 1 817 3 115 Andet 3.8 1 298 1 379 3 116 4 494 Indtægter i alt 160 289 162 932 UDGIFTER Gennemført af medlemsstaterne 3.9 Den Europæiske Garantifond for Landbruget (43 951 ) (43 527 ) Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og andre instrumenter til udvikling af landdistrikterne (13 541 ) (13 149 ) Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhørighedsfonden (35 178 ) (30 230 ) Den Europæiske Socialfond (11 218 ) (11 935 ) Andet (2 608 ) (2 826 ) Gennemført af Kommissionen, forvaltningsorganer og trustfonde 3.10 (18 942 ) (17 551 ) Gennemført af andre EU-agenturer og -organer 3.11 (3 131 ) (3 396 ) Gennemført af tredjelande og internationale organisationer 3.11 (4 085 ) (4 016 ) Gennemført af andre enheder 3.11 (2 875 ) (3 569 ) Personale- og pensionsomkostninger 3.12 (11 366 ) (10 929 ) Finansieringsomkostninger 3.13 (1 491 ) (1 677 ) Øvrige udgifter 3.14 (7 109 ) (6 208 ) Udgifter i alt (155 493 ) (149 014 ) REGNSKABSÅRETS ØKONOMISKE RESULTAT 4 796 13 918

PENGESTRØMSOPGØRELSE

Mio. EUR 2019 2018 Regnskabsårets økonomiske resultat 4 796 13 918 Pengestrømme fra driften Amortisering 107 104 Afskrivning 1 022 998 (Stigning)/fald i lån 1 255 1 041 (Stigning)/fald i forfinansiering (1 472 ) (947) (Stigning)/fald i kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb 691 (12 299 ) (Stigning)/fald i lagerbeholdninger 5 222 (Stigning)/fald i pension og andre personaleydelser 17 203 7 334 Stigning/(fald) i hensættelser 693 594 Stigning/(fald) i finansielle forpligtelser (1 389 ) (1 007 ) Stigning/(fald) i betalingsforpligtelser (4 985 ) (6 821 ) Stigning(fald) i periodeafgrænsningsposter 4 041 (716) Det foregående års budgetoverskud bogført som ikkelikvide indtægter (1 803 ) (556) Eftermåling af personaleydelsesforpligtelser (ikkelikvide bevægelser, der ikke er opført på resultatopgørelsen) (14 164 ) (4 396 ) Andre ikkelikvide bevægelser 111 (71) Investeringsaktiviteter (Stigning)/fald i immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver (1 392 ) (1 583 ) (Stigning)/fald i investeringer bogført efter den indre værdis metode (1) (9) (Stigning)/fald i finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje (2 964 ) (1 811 ) (Stigning)/fald i finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen (121) 7 NETTOPENGESTRØMME 1 633 (5 998 ) Nettostigning/(nettofald) i kassebeholdning og tilsvarende likvide midler 1 633 (5 998 ) Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler ved årets begyndelse 18 113 24 111 Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler ved årets udgang 19 745 18 113

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER

Mio. EUR Beløb, der skal indkræves fra medlemsstaterne — Akkumuleret overskud/(underskud) Andre reserver Dagsværdireserve Nettoaktiver BALANCE PR. 31.12.2017 (75 234 ) 4 598 278 (70 359 ) Bevægelser i Garantifondens reserve (186) 186 — — Bevægelser i dagsværdien — — (47) (47) Eftermåling af personaleydelsesforpligtelser (4 396 ) — — (4 396 ) Andet 30 (54) — (24) Budgetresultat for 2017 krediteret medlemsstaterne (556) — — (556) Regnskabsårets økonomiske resultat 13 918 — — 13 918 BALANCE PR. 31.12.2018 (66 424 ) 4 730 231 (61 463 ) Bevægelser i Garantifondens reserve (21) 21 — — Bevægelser i dagsværdien — — 160 160 Eftermåling af personaleydelsesforpligtelser (14 164 ) — — (14 164 ) Andet 56 (105) — (49) Budgetresultat for 2018 krediteret medlemsstaterne (1 803 ) — — (1 803 ) Regnskabsårets økonomiske resultat 4 796 — — 4 796 BALANCE PR. 31.12.2019 (77 560 ) 4 646 391 (72 523 )

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET

1. VÆSENTLIGE REGNSKABSPRINCIPPER

1.1. RETSGRUNDLAG OG REGNSKABSREGLER

Den Europæiske Unions (EU) årsregnskab føres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 af 18. juli 2018 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, om ændring af forordning (EU) nr. 1296/2013, (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013, (EU) nr. 1304/2013, (EU) nr. 1309/2013, (EU) nr. 1316/2013, (EU) nr. 223/2014, (EU) nr. 283/2014 og afgørelse nr. 541/2014/EU og om ophævelse af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (3) (i det følgende benævnt »finansforordningen«).

EU udarbejder i henhold til finansforordningens artikel 80 sit årsregnskab på grundlag af regnskabsregler, der er baseret på periodisering, og som tager udgangspunkt i de internationale regnskabsstandarder for den offentlige sektor (IPSAS). Disse regnskabsregler, som er vedtaget af Kommissionens regnskabsfører, skal anvendes af alle de EU-institutioner og -organer, der er omfattet af konsolideringen, for at sikre den interne overensstemmelse i EU's konsoliderede årsregnskab.

Anvendelsen af nye og ændrede EU-regnskabsregler

Nye EU-regnskabsregler, som gælder for regnskabsår, der begynder pr. eller efter den 1. januar 2019

Følgende nye EU-regnskabsregler, som er vedtaget af Kommissionens regnskabsfører, er trådt i kraft for regnskabsår, der begynder den 1. januar 2019 eller senere:

— I EU-regnskabsregel 20 »Kombinationer i den offentlige sektor«, der bygger på IPSAS 40 »Kombinationer i den offentlige sektor«, fastsættes kravene til klassificering, anerkendelse og måling af kombinationer af den offentlige sektor, dvs. samlingen af særskilte operationer i én offentlig enhed. I standarden skelnes mellem to typer af kombinationer i den offentlige sektor: sammenlægninger og erhvervelser. En sammenlægning er en kombination i den offentlige sektor, hvor ingen af parterne i kombinationen opnår kontrol med en eller flere operationer, eller hvor der — hvis en part i kombinationen opnår kontrol — er dokumentation for, at kombinationen har en sammenlægnings økonomiske substans (i standarden angives en række indikatorer vedrørende vederlaget og den beslutningsproces, som kan danne grundlag for denne vurdering). En erhvervelse er en kombination i den offentlige sektor, hvor en part i kombinationen opnår kontrol med en eller flere operationer, og der er dokumentation for, at kombinationen ikke er en sammenlægning. Kombinationer i den offentlige sektor, der er klassificeret som en sammenlægning, indregnes ved anvendelse af den ændrede sammenlægningsmetode, som kræver, at den enhed, der er opstået ved sammenlægningen, indregner de identificerbare aktiver, forpligtelser og minoritetsinteresser, der er omfattet af kombinationen, til den regnskabsmæssige værdi med en tilsvarende stigning eller et tilsvarende fald i nettoaktiver (dvs. uden indregning af goodwill). Kombinationer i den offentlige sektor, der klassificeres som erhvervelser, indregnes ved anvendelse af overtagelsesmetoden, som kræver, at de overtagne identificerbare aktiver og forpligtelser indregnes til dagsværdien på overtagelsestidspunktet, og minoritetsinteresser i den overtagne operation indregnes som en forholdsmæssig andel af de overtagne operationers identificerbare nettoaktiver. I modsætning til ved en sammenlægning indregnes goodwill ved en erhvervelse (det beløb, hvormed det overførte vederlag måtte overstige nettobeløbet af de erhvervede identificerbare aktiver og forpligtelser målt på erhvervelsestidspunktet). I standarden fastsættes særskilte oplysningskrav for at gøre det muligt for brugerne af EU's årsregnskab at vurdere arten og de økonomiske virkninger af en sammenlægning eller erhvervelse samt de økonomiske virkninger af de reguleringer, der er indregnet i det aktuelle regnskabsår, og som vedrører sådanne transaktioner, der blev gennemført i det aktuelle eller tidligere regnskabsår. Da der ikke var nogen kombinationer i den offentlige sektor i regnskabsperioden, har den nye standard ingen virkning for årsregnskabet for 2019.

Nye EU-regnskabsregler, som er vedtaget, men pr. 31. december 2019 endnu ikke trådt i kraft

Der er ingen nye EU-regnskabsregler, som er vedtaget, men pr. 31. december 2019 endnu ikke trådt i kraft.

1.2. REGNSKABSPRINCIPPER

Formålet med årsregnskaber er at give en række oplysninger om en enheds finansielle stilling, resultater og pengestrømme, som måtte være nyttige for en bred vifte af interessenter. For EU som en enhed i den offentlige sektor er formålene mere specifikt at give oplysninger, som kan være nyttige i forbindelse med beslutningsprocessen, og at vise, at enheden forvalter de midler, den har fået betroet, på forsvarlig vis. Det er med disse mål for øje, at nærværende dokument er udarbejdet.

De overordnede hensyn (eller regnskabsprincipper), der skal følges under udarbejdelsen af årsregnskabet, er fastsat i EU-regnskabsregel 1 »Årsregnskaber« og er de samme som dem, der er beskrevet i IPSAS 1, dvs. principperne om et retvisende billede, periodisering, going concern, ensartethed, væsentlighed, sammendrag af poster, modregning og sammenligningstal.

De kvalitative karakteristika for årsregnskabet er, at oplysningerne er relevante, pålidelige, forståelige, rettidige, sammenlignelige og verificerbare.

1.3. KONSOLIDERING

Anvendelsesområde for konsolideringen

EU's konsoliderede årsregnskab omfatter alle væsentlige kontrollerede enheder, fælles ordninger og tilknyttede organer. Den fulde fortegnelse over konsoliderede enheder findes i bemærkning 9. På nuværende tidspunkt er der i alt 52 kontrollerede enheder og et tilknyttet organ. De kontrollerede enheder omfatter EU-institutionerne (herunder Kommissionen, men ikke Den Europæiske Centralbank) og EU-agenturerne (med undtagelse af agenturerne/organerne fra den tidligere anden søjle), dvs. den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik). Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) under afvikling betragtes også som en kontrolleret enhed. EU's eneste tilknyttede organ er Den Europæiske Investeringsfond (EIF).

De enheder, der er omfattet af konsolideringen, men som er uden betydning for EU’s konsoliderede årsregnskab som helhed, behøver ikke at blive konsolideret eller behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode, hvis det ville være for tidskrævende eller bekosteligt for EU. Der henvises til disse enheder som »mindre enheder«, og de er behandlet særskilt i bemærkning 9. I 2019 blev syv enheder kategoriseret som sådanne mindre enheder.

Kontrollerede enheder

Kontrolbegrebet anvendes til at bestemme omfanget af konsolideringen. Kontrollerede enheder er de enheder, i forbindelse med hvilke EU udsættes for eller har ret til varierende finansielle fordele som følge af EU’s deltagelse og har mulighed for at påvirke arten og størrelsen af disse fordele gennem sin indflydelse på en anden enhed. Denne indflydelse skal kunne udøves umiddelbart og skal vedrøre enhedens relevante aktiviteter. De kontrollerede enheder konsolideres fuldt ud. Konsolideringen begynder på den første dag, hvor denne kontrol finder sted, og slutter, når kontrollen ophører.

De mest almindelige tegn på, at EU udøver kontrol, er, at enheden oprettes via oprettelsesretsakter eller sekundær lovgivning og finansieres over EU's budget, at EU har stemmeret i de styrende organer, at revisionen udføres af Den Europæiske Revisionsret, og at det er Europa-Parlamentet, der meddeler decharge. Der foretages en individuel vurdering for hver enkelt enhed for at afgøre, om der er tale om kontrol, hvis blot ét af ovennævnte kriterier er opfyldt, eller om alle kriterierne skal være opfyldt for at der er tale om kontrol.

Alle væsentlige transaktioner og saldi mellem EU’s kontrollerede enheder elimineres. De urealiserede gevinster og tab på sådanne transaktioner er ikke væsentlige og er derfor ikke blevet elimineret.

Fælles ordninger

En fælles ordning er en aftale, som to eller flere parter har fælles bestemmende indflydelse på. Fælles bestemmende indflydelse er en kontraktligt bindende aftalt delt kontrol over en ordning, der kun eksisterer, når beslutninger om de relevante aktiviteter forudsætter enstemmigt samtykke fra de parter, der deler den bestemmende indflydelse. Fælles aftaler kan være enten joint ventures eller driftsfællesskaber. Et joint venture er en fælles ordning, der er bygget op omkring en særskilt formidlende virksomhed, hvor de parter, der har fælles bestemmende indflydelse på ordningen, har ret til ordningens nettoaktiver. Investeringer i joint ventures bogføres ved hjælp af den indre værdis metode (se bemærkning 1.5.4). Et driftsfællesskab er en fælles ordning, hvor de parter, der har fælles bestemmende indflydelse på ordningen, har ret til aktiverne og forpligtelser med hensyn til passiverne, der vedrører ordningen. Kapitalandele i et driftsfællesskab bogføres ved at indregne dets aktiver og passiver, indtægter og udgifter samt dets andel af de fælles aktiver, passiver, indtægter og udgifter i EU's årsregnskab.

Tilknyttede organer

Tilknyttede organer er enheder, som EU har en betydelig direkte eller indirekte indflydelse på, men ikke enekontrol eller fælles kontrol over. Det antages, at der udøves betydelig indflydelse, hvis EU direkte eller indirekte ejer mindst 20 % af stemmerettighederne. Investeringer i tilknyttede organer bogføres ved hjælp af den indre værdis metode (se bemærkning 1.5.4 nedenfor).

Ikkekonsoliderede enheder, hvis midler forvaltes af Kommissionen

Midlerne i den fælles sygeforsikringsordning for personalet i EU, Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) og Deltagergarantifonden forvaltes af Kommissionen på deres vegne. Da disse enheder ikke kontrolleres af EU, er de imidlertid ikke omfattet af EU’s konsoliderede årsregnskab.

1.4. GRUNDLAG FOR OPSTILLINGEN

Der fremlægges hvert år et årsregnskab. Regnskabsåret går fra den 1. januar til den 31. december.

1.4.1. Valuta og omregningsgrundlag

Funktionel valuta og indberetningsvaluta

Årsregnskabet er opstillet i millioner euro, medmindre andet er angivet, idet euroen er EU’s funktionelle valuta.

Transaktioner og balancer

Valutatransaktioner omregnes til euro ved hjælp af de gældende valutakurser på transaktionsdagen. Gevinster og tab på udenlandsk valuta fra valutatransaktioner og fra omregning af monetære aktiver og passiver i udenlandsk valuta til de valutakurser, der er gældende ved årets udgang, bogføres på resultatopgørelsen. Omregningsforskelle vedrørende ikkemonetære finansielle instrumenter, som er klassificeret som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, medtages i dagsværdireserven.

Der anvendes særlige omregningsmetoder for materielle anlægsaktiver og immaterielle aktiver, nemlig værdiansættelse til købsprisen omregnet til den eurokurs, der var gældende på købsdagen.

Årsopgørelser over monetære aktiver og passiver i udenlandsk valuta omregnes til euro på grundlag af Den Europæiske Centralbanks (ECB) valutakurser, som var gældende den 31. december:

Euroens vekselkurser

Valuta 31.12.2019 31.12.2018 Valuta 31.12.2019 31.12.2018 BGN 1,9558 1,9558 PLN 4,2568 4,3014 CZK 25,4080 25,7240 RON 4,783 4,6635 DKK 7,4715 7,4673 SEK 10,4468 10,2548 GBP 0,8508 0,8945 CHF 1,0854 1,1269 HRK 7,4395 7,4125 JPY 121,9400 125,8500 HUF 330,5300 320,9800 USD 1,1234 1,145

1.4.2. Anvendelse af overslag

I henhold til IPSAS og almindeligt anerkendte regnskabsprincipper omfatter årsregnskabet nødvendigvis beløb, der er baseret på overslag og forvaltningens antagelser på baggrund af de mest pålidelige tilgængelige oplysninger. Vigtige overslag omfatter, men er ikke begrænset til: forpligtelser vedrørende personaleydelser, finansielle risici forbundet med tilgodehavender og de beløb, der er anført i bemærkningerne vedrørende de finansielle instrumenter, påløbne indtægter og udgifter, hensættelser, værdiforringelsesgraden af immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver, nettorealisationsværdien af lagerbeholdninger, eventualaktiver og -forpligtelser. De endelige resultater kan afvige fra disse overslag. Ændringer i overslagene bogføres i den periode, hvor man får kendskab til ændringen, hvis ændringen kun påvirker perioden, eller denne periode og fremtidige perioder, hvis ændringen påvirker begge.

1.5. BALANCE

1.5.1. Immaterielle aktiver

Et immaterielt aktiv er et identificerbart, ikkemonetært aktiv uden fysisk substans. Et aktiv er identificerbart, hvis det enten kan adskilles (dvs. adskilles eller udskilles fra enheden, f.eks. sælges, overføres, licenseres, udlejes eller udveksles, enten særskilt eller sammen med en tilknyttet kontrakt, identificerbare aktiver eller forpligtelser, uanset om enheden har til hensigt at gøre det), eller det er et aktiv i kraft af bindende ordninger (herunder kontraktmæssige eller andre juridiske rettigheder), uanset om disse rettigheder kan overdrages til andre eller adskilles fra enheden eller fra andre rettigheder og forpligtelser.

Erhvervede immaterielle aktiver bogføres til historisk anskaffelsesværdi med fradrag af de akkumulerede amortiseringer og værdiforringelser. Immaterielle aktiver, der er udviklet internt, kapitaliseres, når de relevante kriterier i EU’s regnskabsregler er opfyldt, og udgifterne udelukkende vedrører aktivets udviklingsfase. De omkostninger, der kan kapitaliseres, omfatter alle nødvendige omkostninger, der er direkte forbundet med at oprette, fremstille og forberede aktivet til den af forvaltningen planlagte anvendelse. Omkostninger, der er forbundet med forskningsaktiviteter, udviklingsomkostninger, der ikke kan kapitaliseres, og vedligeholdelsesomkostninger bogføres som udgifter, efterhånden som de afholdes.

De immaterielle aktiver amortiseres på lineær basis over deres forventede levetid (3-11 år). Immaterielle aktivers forventede levetid afhænger af deres specifikke økonomiske levetid eller juridiske levetid som fastsat ved aftale.

1.5.2. Materielle anlægsaktiver

Alle ejendomme og installationer samt alt udstyr bogføres til historisk anskaffelsesværdi med fradrag af de samlede afskrivninger og værdiforringelser. Anskaffelsesværdien omfatter udgifter, der direkte kan henføres til anskaffelsen, opførelsen eller overførslen af aktivet.

Efterfølgende omkostninger bliver kun medregnet i aktivets regnskabsmæssige værdi eller bogført som et selvstændigt aktiv, når det er sandsynligt, at det fremtidige økonomiske udbytte heraf eller aktivets tjenestekapacitet vil tilfalde EU, og dets anskaffelsesværdi kan ansættes pålideligt. Reparations- og vedligeholdelsesomkostninger bogføres på resultatopgørelsen for den regnskabsperiode, hvor udgifterne er afholdt.

Grunde afskrives ikke, da de skønnes at have en ubegrænset levetid. Aktiver under opførelse afskrives ikke, da disse aktiver endnu ikke kan anvendes. Andre aktiver afskrives efter den lineære metode, således at anskaffelsesværdien fratrukket deres restværdi fordeles over den forventede levetid, som følger:

Type aktiv Lineær afskrivningssats Bygninger 4 % til 10 % Rumbaserede aktiver 8 % til 25 % Anlæg og udstyr 10 % til 25 % Løsøre og køretøjer 10 % til 25 % Computerhardware 25 % til 33 % Andet 10 % til 33 %

Gevinster eller tab på afhændelser fastlægges ved at sammenligne provenuet minus salgsomkostninger med aktivets regnskabsmæssige værdi og medtages i resultatopgørelsen.

Leasing

En leasingkontrakt er en aftale, ifølge hvilken leasinggiver for en aftalt periode overdrager brugsretten til et aktiv til leasingtager mod en eller flere betalinger. Leasingkontrakter klassificeres enten som finansielle leasingkontrakter eller operationelle leasingkontrakter.

En finansiel leasingkontrakt er en leasingkontrakt, ved hvilken i det væsentlige samtlige risici og fordele forbundet med ejendomsretten overdrages til leasingtager. Ved indgåelsen af en finansiel leasingkontrakt som leasingtager indregnes de aktiver, der er erhvervet i henhold til den finansielle leasingkontrakt, som aktiver og de tilknyttede leasingforpligtelser som forpligtelser fra påbegyndelsen af leasingperioden. Aktiverne og forpligtelserne indregnes til beløb som ved indgåelsen af leasingkontrakten svarer til dagsværdien af det leasede aktiv eller nutidsværdien af minimumsleasingydelserne, hvis denne er lavere. Aktiver, der er erhvervet i henhold til finansiel leasing i leasingperioden, afskrives over den korteste periode af aktivets levetid og leasingperioden. Minimumsleasingydelser skal fordeles mellem finansieringsomkostningen (renteelementet) og reduktionen af den udestående forpligtelse (kapitalelementet). Finansieringsomkostningen skal allokeres til hvert regnskabsår i leasingperioden for at frembringe en konstant periodisk rente på de resterende forpligtelser, der præsenteres som kort- eller langfristede, alt efter hvad der er relevant. Betingede lejeydelser indregnes som omkostninger i de regnskabsår, de er afholdt.

En operationel leasingkontrakt er en leasingkontrakt, som ikke er en finansiel leasingkontrakt, dvs. en leasingkontrakt, ved hvilken i det væsentlige samtlige risici og fordele forbundet med ejendomsretten til et aktiv bæres og beholdes af leasinggiver. Ved indgåelsen af en operationel leasingkontrakt som leasingtager indregnes leasingydelserne i henhold til leasingkontrakten som en omkostning i resultatopgørelsen på et lineært grundlag over leasingperioden, og leasede aktiver eller leasingforpligtelser præsenteres ikke i opgørelsen af finansiel stilling.

1.5.3. Værdiforringelse af ikkefinansielle aktiver

En værdiforringelse er et tab i et aktivs fremtidige økonomiske fordele eller servicepotentiale ud over den systematiske indregning af tabet i aktivets fremtidige økonomiske fordele eller servicepotentiale gennem amortisering eller afskrivning (alt efter hvad der er relevant). Aktiver med ubestemt levetid amortiseres/afskrives ikke, men vurderes årligt med hensyn til nedskrivning på grund af værdiforringelse. Amortisering/afskrivning af aktiver vurderes med hensyn til nedskrivning på grund af værdiforringelse, når der på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen er tegn på, at et aktiv kan være værdiforringet. Tab som følge af værdiforringelse bogføres som differencen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og det erholdelige (tjenesteydelse)beløb. Det erholdelige (tjenesteydelse)beløb er det højeste beløb af et aktivs dagsværdi minus salgsomkostninger og brugsværdi.

De immaterielle aktivers og de materielle anlægsaktivers restværdi og levetid vurderes og korrigeres om nødvendigt mindst én gang om året. Hvis de årsager til værdiforringelser, der blev bogført de foregående år, ikke længere er relevante, tilbageføres det tidligere bogførte værdiforringelsestab tilsvarende.

1.5.4. Investeringer behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode

Andele i tilknyttede organer og joint ventures

Investeringer, der bogføres efter den indre værdis metode, bogføres i første omgang til anskaffelsesværdien, hvorefter den oprindelige regnskabsmæssige værdi efterfølgende forhøjes eller nedsættes med henblik på at bogføre yderligere bidrag, EU’s andel af investeringsmodtagerens overskud eller underskud, værdiforringelser og udbytte. Den oprindelige anskaffelsesværdi plus alle bevægelser giver tilsammen den regnskabsmæssige værdi af investeringen i årsregnskabet på balancedatoen. EU’s andel af investeringsmodtagerens overskud eller underskud bogføres på resultatopgørelsen, og andelen af investeringsmodtagerens bevægelser i egenkapitalen bogføres i reserven som nettoaktiver. Modtagne udlodningsbeløb fra investeringen nedbringer aktivets regnskabsmæssige værdi.

Hvis EU’s andel af underskud i investeringen, der bogføres efter den indre værdis metode, er lig med eller overstiger kapitalandelen i investeringen, ophører EU med at bogføre sin andel af yderligere tab (»ikkeindregnede tab«). Efter at EU’s kapitalandel er reduceret til nul, hensættes forpligtelser til yderligere tab, og der bogføres kun en forpligtelse i det omfang, EU har påtaget sig retlige eller faktiske forpligtelser eller foretaget betalinger på vegne af enheden.

Hvis der er tegn på værdiforringelse, er det nødvendigt at foretage en nedskrivning til det lavere erholdelige beløb. Det erholdelige beløb vurderes som beskrevet i bemærkning 1.5.3. Hvis årsagen til værdiforringelsen på et senere tidspunkt ikke længere er relevant, tilbageføres værdiforringelsestabet til den regnskabsmæssige værdi, der ville være blevet bogført, hvis værdiforringelsestabet ikke var blevet bogført.

I de tilfælde, hvor EU har en andel på 20 % eller mere af en kapitalfond, har EU ikke noget ønske om at udøve nogen betydelig indflydelse. Disse fonde behandles derfor som finansielle instrumenter, som kategoriseres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje.

Tilknyttede organer og joint ventures, der kategoriseres som mindre enheder (se bemærkning 1.3), bogføres ikke efter den indre værdis metode. EU’s bidrag til disse enheder bogføres som en udgift i perioden.

1.5.5. Finansielle aktiver

Klassificering

EU klassificerer sine finansielle aktiver i kategorierne »finansielle aktiver målt til dagsværdi via resultatet«, »lån og tilgodehavender«, »hold-til-udløb-investeringer« og »finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje«. Klassifikationen af de finansielle instrumenter bestemmes ved den første bogføring og revurderes pr. hver balancedag.

i) Finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen

Et finansielt aktiv klassificeres i kategorien »finansielle aktiver målt til dagsværdi via resultatet«, hvis det hovedsageligt er erhvervet med henblik på salg på kort sigt eller af enheden er klassificeret i denne kategori. Afledte aktiver er også omfattet af denne kategori. Aktiver i denne kategori klassificeres som kortfristede aktiver, hvis det kan forventes, at de realiseres inden 12 måneder fra balancedagen.

ii) Lån og tilgodehavender

Lån og tilgodehavender er ikkeafledte finansielle aktiver med faste eller bestemmelige betalinger, der ikke er noteret på et aktivt marked. De fremkommer, når EU direkte yder lån eller leverer varer eller tjenesteydelser til en debitor uden at have til hensigt at handle tilgodehavendet, eller når EU har overtaget den oprindelige långivers rettigheder efter en betaling foretaget af EU i henhold til en garantiaftale. Betalinger, der forfalder inden for 12 måneder fra balancedagen, klassificeres som kortfristede aktiver. Betalinger, der forfalder senere end 12 måneder fra balancedagen, klassificeres som langfristede aktiver. Lån og tilgodehavender omfatter tidsindskud med oprindelig løbetid på over tre måneder.

iii) Hold-til-udløb-investeringer

Hold-til-udløb-investeringer er ikkeafledte finansielle aktiver med faste eller bestemmelige betalinger og fast løbetid, som EU agter og formår at beholde til udløb. I dette regnskabsår ejede EU ingen investeringer, der hørte til i denne kategori.

iv) Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje

Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, er ikkeafledte aktiver, der enten hører til i denne kategori eller ikke er klassificeret i nogen anden kategori. De klassificeres enten som kortfristede eller langfristede aktiver afhængigt af, hvornår EU forventer at afhænde dem. Investeringer i ikkekonsoliderede enheder, enheder, der ikke bogføres ved hjælp af den indre værdis metode, og andre kapitalandele (f.eks. risikokapitaltransaktioner) klassificeres også som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje.

Første indregning og måling

Køb og salg af finansielle aktiver klassificeret til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen, finansielle hold-til-udløb-aktiver eller finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, bogføres på deres handelsdato, som er den dato, hvor EU forpligter sig til at købe eller sælge aktivet. Likvide midler og lån bogføres, når kontanter indsættes i en finansiel institution, eller låntagerne får et kontant forskud. Finansielle instrumenter bogføres første gang til dagsværdi. Alle finansielle aktiver, der ikke reguleres til dagsværdi gennem resultatopgørelsen, bogføres første gang til dagsværdi plus transaktionsomkostninger. Finansielle aktiver, der reguleres til dagsværdi gennem resultatopgørelsen, bogføres første gang til dagsværdi, og transaktionsomkostningerne udgiftsføres under udgifter på resultatopgørelsen.

Dagsværdien af et finansielt aktiv ved første indregning er normalt transaktionsprisen (dvs. dagsværdien af det modtagne vederlag), medmindre dagsværdien af dette instrument kan dokumenteres ved en sammenligning med andre observerede aktuelle markedstransaktioner med samme instrument (dvs. uden ændring i form eller sammensætning) eller er baseret på en værdiansættelsesmetode, hvis variabler kun omfatter observerede markedsdata (f.eks. i forbindelse med visse derivatkontrakter). Når der ydes et langfristet lån, der er rentefrit eller forrentes under markedsrenten, kan dets dagsværdi dog vurderes til nutidsværdien af alle fremtidige diskonterede kontantbetalinger anslået ved hjælp af den gældende markedsrente for lignende instrumenter med en lignende kreditvurdering.

Ydede lån bogføres til deres nominelle beløb, som anses for at være lånets dagsværdi. Det skyldes følgende:

— »Markedsmiljøet« for EU-lån er meget specifikt og forskelligt fra det kapitalmarked, der bruges til at udstede kommercielle obligationer eller statsobligationer. Da långiverne på disse markeder har mulighed for at vælge alternative investeringer, indregnes offeromkostningerne i markedspriserne. Denne mulighed for alternative investeringer findes imidlertid ikke for EU, som ikke har lov til at investere penge på kapitalmarkederne. EU låner kun penge med henblik på udlån til samme rente. Det betyder, at EU ikke har nogen alternativ udlåns- eller investeringsmulighed for de lånte beløb. Der er således ingen offeromkostninger og derfor ikke noget grundlag for sammenligning med markedsrenten. Faktisk udgør EU’s lånetransaktion i sig selv markedet. Da muligheden med offeromkostninger således ikke kan anvendes, afspejler markedsprisen ikke på rimelig vis forholdene i forbindelse med EU’s lånetransaktioner. Det er derfor ikke hensigtsmæssigt at fastlægge dagsværdien af EU’s udlån i forhold til kommercielle obligationer eller statsobligationer.

— Da der ikke er noget aktivt marked eller tilsvarende transaktioner at sammenligne med, bør den rente, som EU skal bruge til at fastsætte dagsværdien af sine lånetransaktioner i forbindelse med EFSM-lån (den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme), betalingsbalancelån og andre tilsvarende lån, desuden være den faktisk anvendte rente.

— Desuden sker der for disse lån en udligning mellem långivning og låntagning, fordi der er tale om back-to-back-transaktioner. Den effektive rente for de ydede lån er således lig med den effektive rente for den tilsvarende låntagning. EU’s transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, bogføres direkte på resultatopgørelsen.

Finansielle instrumenter bogføres ikke længere i regnskabet, når rettighederne til at modtage pengestrømme fra investeringerne er ophørt eller overført, eller EU har overdraget alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten til en anden part.

Efterfølgende måling

a) Finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen bogføres efterfølgende til dagsværdi. Gevinster og tab som følge af ændringer i dagsværdien for kategorien »finansielle instrumenter reguleret til dagsværdi gennem resultatopgørelsen« bogføres på resultatopgørelsen i det regnskabsår, hvor de opstår.

b) Lån og tilgodehavender bogføres til den amortiserede anskaffelsesværdi ved anvendelse af den effektive rentes metode. I tilfælde af lån ydet af lånte midler anvendes den samme effektive rente på både långivning og låntagning, da disse lån har de samme egenskaber som back-to-back-transaktioner, og forskellene mellem låntagnings- og långivningsvilkårene og beløbene ikke er væsentlige. EU’s transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, bogføres direkte på resultatopgørelsen.

c) Hold-til-udløb-aktiver bogføres til den amortiserede anskaffelsesværdi ved anvendelse af den effektive rentes metode. EU har på nuværende tidspunkt ingen hold-til-udløb-investeringer.

d) Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, indregnes efterfølgende til dagsværdi. Gevinster og tab som følge af ændringer i dagsværdien for kategorien »finansielle AFS-aktiver« bogføres i dagsværdireserven, bortset fra omregningsforskelle vedrørende monetære aktiver, der bogføres på resultatopgørelsen. Når aktiver, der er klassificeret som finansielle AFS-aktiver, ikke bogføres, eller de nedskrives, skal de akkumulerede dagsværdijusteringer, der før blev bogført i dagsværdireserven, bogføres på resultatopgørelsen. Renter af finansielle AFS-aktiver, der udregnes efter den effektive rentes metode, bogføres på resultatopgørelsen. Udbytte af AFS-egenkapitalinstrumenter bogføres fra det tidspunkt, hvor EU’s ret til at modtage betaling er fastslået.

Dagsværdien af noterede investeringer på aktive markeder baseres på gældende budpriser. Hvis markedet for et finansielt aktiv ikke er aktivt (og i tilfælde af unoterede værdipapirer og over-the-counter-derivater), anslår EU dagsværdien ved hjælp af værdiansættelsesteknikker, f.eks. nylige armslængdetransaktioner, henvisninger til andre i hovedtræk identiske instrumenter, tilbagediskonteret pengestrømsanalyse, modeller for prisfastsættelse af optioner og andre værdiansættelsesteknikker, som i almindelighed benyttes af markedsdeltagerne.

Investeringer i risikokapitalfonde, der klassificeres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, som ikke er noteret til markedspris på et aktivt marked, værdiansættes derfor til den identificerbare nettoaktivværdi, der anses for at svare til deres dagsværdi.

Når dagsværdien af investeringer i egenkapitalinstrumenter, som ikke er noteret til markedspris på et aktivt marked, ikke kan måles pålideligt, værdiansættes disse investeringer til anskaffelsesværdien minus værdiforringelser.

Nedskrivning af finansielle aktiver

Et finansielt aktiv bliver udelukkende nedskrevet, hvis der er objektive beviser for en værdiforringelse som følge af en eller flere begivenheder, der er indtruffet efter første indregning af aktivet, og den eller de tabsgivende begivenheder har en indvirkning på de skønnede fremtidige pengestrømme fra det finansielle aktiv, der kan værdiansættes pålideligt. EU vurderer på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen, om der er objektive beviser for, at værdien af et finansielt aktiv er blevet forringet.

a) Aktiver bogført til amortiseret anskaffelsesværdi

Hvis der er objektive beviser for, at der er opstået et værdiforringelsestab på lån og tilgodehavender eller hold-til-udløb-investeringer, som bogføres til amortiseret anskaffelsesværdi, måles størrelsen af tabet som forskellen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og nutidsværdien af de skønnede fremtidige pengestrømme (ekskl. fremtidige kredittab, som endnu ikke er opstået) diskonteret til det finansielle aktivs oprindelige effektive rentesats. Aktivets regnskabsmæssige værdi reduceres, og tabet bogføres på resultatopgørelsen. Hvis et lån eller en hold-til-udløb-investering er variabelt forrentet, er diskonteringssatsen til måling af eventuelle værdiforringelsestab den gældende effektive rentesats, der er fastsat i kontrakten. Beregningen af nutidsværdien af de skønnede fremtidige pengestrømme fra et finansielt aktiv, der er stillet i pant, afspejler de pengestrømme, der kan hidrøre fra overtagelse af pantet med fradrag af de omkostninger, der er forbundet med erhvervelse og salg af pantet, uanset om en sådan overtagelse af pantet er sandsynlig. Hvis størrelsen af værdiforringelsestabet reduceres i et efterfølgende regnskabsår, og reduktionen objektivt kan henføres til en begivenhed, der er indtruffet, efter at værdiforringelsen er indregnet, tilbageføres det tidligere indregnede værdiforringelsestab gennem resultatopgørelsen.

b) Aktiver bogført til dagsværdi

For egenkapitalinvesteringer, der klassificeres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, tages der ved vurderingen af, om værdipapirerne er værdiforringet, hensyn til, hvorvidt der er tale om et væsentligt eller permanent (længerevarende) fald i værdipapirets dagsværdi til under anskaffelsesværdien. Hvis der findes belæg herfor for finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, bliver det akkumulerede tab — der måles som forskellen mellem anskaffelsesværdien og den aktuelle dagsværdi med fradrag af eventuelle værdiforringelsestab på det finansielle aktiv, som tidligere er bogført på resultatopgørelsen — fjernet fra reserverne og bogført på resultatopgørelsen. Værdiforringelsestab på egenkapitalinstrumenter, der er bogført på resultatopgørelsen, tilbageføres ikke gennem resultatopgørelsen. Hvis dagsværdien af et AFS-gældsinstrument stiger i et efterfølgende regnskabsår, og stigningen objektivt kan henføres til en begivenhed, der er indtruffet, efter at værdiforringelsestabet er indregnet, tilbageføres værdiforringelsestabet gennem resultatopgørelsen.

1.5.6. Lagerbeholdninger

Lagerbeholdninger bogføres til den laveste værdi af kostprisen og nettorealisationsværdien. Kostprisen bestemmes efter først ind, først ud-metoden (FIFO). Kostprisen på færdigvarer og varer under fremstilling omfatter råmaterialer, direkte løn, andre direkte omkostninger og tilknyttede produktionsomkostninger (baseret på normal driftskapacitet). Nettorealisationsværdien er den skønnede salgspris i et normalt forretningsforløb med fradrag af færdiggørelsesomkostninger og salgsomkostninger. Når lagerbeholdninger gratis eller for et symbolsk beløb opbevares til distribution, måles de til det laveste beløb af kostprisen og de aktuelle genanskaffelsesomkostninger. De aktuelle genanskaffelsesomkostninger er de omkostninger, som EU skulle afholde, hvis aktivet blev erhvervet på tidspunktet for regnskabsaflæggelse.

1.5.7. Forfinansiering

Forfinansiering er en betaling, hvis formål er at yde modtageren et forskud i form af et kontant beløb. Forfinansieringen kan opdeles i et antal betalinger over en periode, der er fastsat i den pågældende kontrakt, afgørelse, aftale eller basisretsakt. Kontantbeløbet eller forskuddet anvendes til det formål, det er ydet til, inden for den i aftalen fastlagte periode, eller det tilbagebetales. Hvis modtageren ikke afholder støtteberettigede udgifter, har den pågældende pligt til at tilbagebetale forfinansieringen til EU. Da EU har kontrol over forfinansieringen og har ret til godtgørelse for den ikkestøtteberettigede del, præsenteres beløbet som et aktiv.

Forfinansiering indregnes på balancen ved overførslen af kontanter til modtageren. Den måles til det betalte vederlag. Forfinansiering måles i efterfølgende perioder til det oprindeligt indregnede beløb på balancen med fradrag af støtteberettigede omkostninger (inkl. skønnede beløb) afholdt i perioden.

Renter af forfinansiering bogføres, efterhånden som de påløber, i henhold til bestemmelserne i den pågældende aftale. Ved årets udgang foretages der på grundlag af de mest pålidelige oplysninger et skøn over indtægterne fra påløbne renter, og dette beløb indregnes i balancen.

Andre forskud til medlemsstaterne, der kommer fra EU’s godtgørelse af beløb, som medlemsstaterne har betalt som forskud til deres støttemodtagere (inkl. »finansielle instrumenter under delt forvaltning«), indregnes som aktiver og vises under posten »Forfinansiering«. Andre forskud til medlemsstaterne måles efterfølgende til det oprindeligt indregnede beløb på balancen med fradrag af det bedst mulige skøn over de støtteberettigede udgifter, som modtagere af støtte har afholdt, beregnet på grundlag af rimelige og dokumenterede antagelser.

EU’s bidrag til Den Europæiske Udviklingsfonds (EUF) trustfonde eller andre klassificerede enheder er også klassificeret som forfinansiering, da deres formål er at stille likvide midler til rådighed for trustfonden, så den kan finansiere specifikke aktioner i overensstemmelse med sit formål. EU’s bidrag til trustfonde måles til det oprindelige bidragsbeløb minus støtteberettigede udgifter, herunder om nødvendigt anslåede beløb, som trustfonden har afholdt i regnskabsperioden og tildelt til EU-bidraget i overensstemmelse med aftalegrundlaget.

1.5.8. Kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb

EU’s regnskabsregler foreskriver, at kommercielle og ikkekommercielle transaktioner præsenteres hver for sig. For at sondre mellem de to kategorier defineres »tilgodehavender« som hidrørende fra kommercielle transaktioner og »inddrivelige beløb« som hidrørende fra ikkekommercielle transaktioner (når EU modtager værdi fra en anden enhed uden direkte at give omtrent den samme værdi tilbage, f.eks. inddrivelige beløb fra medlemsstaterne vedrørende egne indtægter).

Tilgodehavender fra kommercielle transaktioner opfylder definitionen på finansielle instrumenter og klassificeres derfor som lån og tilgodehavender (se bemærkning 1.5.5). Oplysningerne i bemærkningerne til de finansielle instrumenter vedrørende tilgodehavender fra kommercielle transaktioner omfatter periodeafgrænsningsposter fra kommercielle transaktioner, da disse er uvæsentlige. På grundlag af tidligere erfaringer foretages der en almindelig nedskrivning for udestående indtægtsordrer, som endnu ikke specifikt er blevet nedskrevet.

Inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner bogføres til dagsværdien på overtagelsestidspunktet (justeret for renter og bøder) med fradrag af nedskrivninger for værdiforringelse. En nedskrivning for værdiforringelse af inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner foretages, når der er objektive beviser for, at EU ikke vil modtage alle forfaldne beløb i henhold til de oprindelige betingelser for inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner. Nedskrivningsbeløbet svarer til differencen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og det inddrivelige beløb. Nedskrivningsbeløbet bogføres på resultatopgørelsen. På grundlag af tidligere erfaringer foretages der også en almindelig nedskrivning for udestående indtægtsordrer, som endnu ikke specifikt er blevet nedskrevet. Se bemærkning 1.5.14 med hensyn til behandlingen af påløbne indtægter ved regnskabsårets udgang. Beløb opført som inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner er ikke finansielle instrumenter, eftersom deres grundlag ikke er en kontrakt, der medfører en finansiel forpligtelse eller et egenkapitalinstrument. I bemærkningerne til årsregnskabet opføres inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner imidlertid sammen med tilgodehavender fra kommercielle transaktioner, når det er hensigtsmæssigt.

1.5.9. Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler

Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler er finansielle instrumenter og omfatter kontantbeholdning, anfordringsindskud i banker og andre kortfristede let omsættelige investeringer med oprindelige løbetider på tre måneder eller mindre.

1.5.10. Personaleydelser

EU udbetaler en række ydelser (løn og social sikring) til sine medarbejdere. Med henblik på bogføring klassificeres disse som henholdsvis kortsigtede personaleydelser og ydelser efter medarbejderens fratrædelse.

Kortsigtede personaleydelser

Kortsigtede personaleydelser er de ydelser, der skal afregnes senest 12 måneder efter afslutningen af den regnskabsperiode, hvor medarbejderen har gjort tjeneste, såsom lønninger, årlig og betalt sygeorlov og andre kortsigtede ydelser. Kortsigtede personaleydelser bogføres som en udgift, når den tilknyttede ydelse leveres. En forpligtelse bogføres med det beløb, der forventes betalt, når EU som følge af medarbejderens levering af en ydelse har en aktuel retlig forpligtelse eller en implicit forpligtelse til at betale, og der kan foretages et pålideligt skøn over beløbet.

Ydelser efter medarbejderens fratrædelse

EU udbetaler en række ydelser efter medarbejderens fratrædelse, herunder tilbagetrædelsesydelser, invaliditetsydelser og efterladtepension i henhold til pensionsordningen for EU-tjenestemænd samt sygesikring i henhold til den fælles sygeforsikringsordning (se bemærkning 2.9). Disse ydelser ydes i henhold til en enkelt ordning — også selv om den splittes i to — og skal behandles ens, så der gives en fair udlægning af situationen og den økonomiske virkelighed afspejles.

i. Pensionsordningen for EU-tjenestemænd: De ydelser, der udbetales under denne teoretisk finansierede (4) ordning vedrører alders-, invalide- og efterladtepension samt familietillæg og dødsfald før pension til medarbejdere, der har arbejdet i EU-institutioner, -agenturer og andre EU-organer, og til efterladte af afdøde tjenestemænd eller pensionister. Medarbejderne betaler en tredjedel af de forventede omkostninger til disse ydelser ud af deres løn.

ii. Den fælles sygeforsikringsordning: Under denne ordning yder EU sundhedsdækning til medarbejdere i Kommissionen, EU-institutionerne, -agenturerne og andre EU-organer i form af godtgørelse af medarbejderens udgifter til lægebehandling. De ydelser, der udbetales til andre end bidragende medarbejdere (dvs. pensionister, forældreløse børn mv.), bogføres som »Ydelser efter medarbejdernes fratrædelse«.

EU udbetaler også ydelser efter medarbejdernes fratrædelse til medlemmerne af EU-institutionerne gennem separate pensionsordninger. Disse bogføres under »Andre pensionsordninger«. Under disse ordninger udbetaler EU pensionsydelser til medlemmer af Kommissionen, Domstolen og Retten, Revisionsretten, Rådet, Europa-Parlamentet, Ombudsmanden, Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og Retten for EU-personalesager. Desuden yder EU sundhedsdækning til medlemmerne af EU-institutionerne gennem sygeforsikringsordningen.

Ovennævnte ydelser efter medarbejderens fratrædelse kategoriseres i gruppen af EU-ydelsesbaserede ordninger og beregnes på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen ved at foretage et skøn over de fremtidige ydelser, som medarbejderne vil have optjent i nuværende og forudgående perioder, diskontere dette beløb og fratrække dagsværdien af ordningens aktiver. Den ydelsesbaserede forpligtelse beregnes årligt ved hjælp af den såkaldte projected unit credit-metode. Nutidsværdien af en ydelsesbaseret forpligtelse fastsættes ved at diskontere de skønnede fremtidige udgående pengestrømme ved hjælp af rentesatserne for statsobligationer, der er udstedt i den valuta, som pensionerne vil blive udbetalt til modtagerne i, og med løbetider, der er nogenlunde de samme som for pensionsforpligtelserne.

De ydelser efter medarbejderens fratrædelse, som EU udbetaler til EU-medarbejdere, ydes i henhold til en samlet ordning, der består af en pensionsordning og en sygeforsikringsordning, idet retten til sundhedsdækning under sidstnævnte afhænger af, om man har erhvervet retten til dækning under førstnævnte. I henhold til betingelserne for den samlede ordning, jf. tjenestemandsvedtægten, erhverves visse rettigheder, såsom retten til udskudt pensionsudbetaling og nedsat pension, efter 10 års tjeneste. De rettigheder, der erhverves efterfølgende i henhold til denne samlede ordning i forbindelse med medarbejderens tjeneste, er imidlertid markant højere end de rettigheder, der erhverves de første 10 år, hvilket afspejles i de årligt optjente pensionsrettigheder efter det 10. år.

Med henblik på korrekt at fremstille den underliggende transaktions økonomiske substans, som er et kvalitativt kendetegn for regnskabsaflæggelse, jf. såvel EU-regnskabsregel 1 og konceptuelle rammer for IPSAS, tilskrives de påløbne tjenesteomkostninger på lineær basis over medarbejderens skønnede aktive tjenesteperiode, dvs. fra den dato, hvor medarbejderens tjeneste afføder rettigheder under ordningen (uanset om rettigheden er betinget af fortsat tjeneste eller ej), til den dato, hvor medarbejderens fortsatte tjeneste ikke længere vil føre til optjening af yderligere væsentlige rettigheder, ud over normale lønstigninger. Denne tilgang anvendes konsekvent på rettighederne under den samlede ordning.

Eftermåling af nettoværdien af den ydelsesbaserede forpligtelse omfatter aktuarmæssige gevinster og tab samt afkast på ordningens aktiver og bogføres straks som nettoaktiver.

EU bogfører nettorenteudgifterne (indtægt) og andre udgifter vedrørende de ydelsesbaserede ordninger på resultatopgørelsen under posten »Personale- og pensionsomkostninger«.

Når der foretages en ændring eller indskrænkning af ydelserne, bogføres den tilsvarende ændring vedrørende tidligere tjenesteår eller gevinsten/tabet som følge af indskrænkelsen straks på resultatopgørelsen. Gevinster og tab i forbindelse med afregning bogføres, når afregningen finder sted. Omkostninger vedrørende tidligere tjenesteår bogføres straks på resultatopgørelsen, medmindre ændringerne afhænger af, om de ansatte forbliver i tjeneste i en bestemt periode.

1.5.11. Hensættelser

Hensættelser bogføres, når EU som følge af tidligere begivenheder har en aktuel retlig forpligtelse eller en implicit forpligtelse over for tredjemand, og når det er overvejende sandsynligt, at en udbetaling bliver nødvendig for at opfylde denne forpligtelse, og der kan foretages et pålideligt skøn over beløbet. Der foretages ikke hensættelser for fremtidige driftstab. Størrelsen af hensættelsen er det bedst mulige skøn over de forventede udgifter, der er nødvendige for at afregne den aktuelle forpligtelse på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen. Når hensættelsen omfatter et stort antal konti, værdiansættes forpligtelsen ved at vægte alle mulige udfald og disses sandsynlighed (expected value-metoden).

Hensættelser til tabsgivende kontrakter bogføres til nutidsværdien af enten de forventede omkostninger ved opsigelse af kontrakten eller de forventede nettoomkostninger ved videreførelse af kontrakten, alt efter hvad der er lavest.

1.5.12. Finansielle forpligtelser

Finansielle forpligtelser klassificeres som finansielle forpligtelser til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen eller finansielle forpligtelser bogført til den amortiserede anskaffelsesværdi eller som finansielle garantiforpligtelser.

Låntagning omfatter lån hos kreditinstitutter og gældsbeviser. Lånene indregnes først til dagsværdi, dvs. deres emissionsprovenu (dagsværdien af modtagne vederlag) fratrukket påløbne transaktionsomkostninger, og bogføres efterfølgende til den amortiserede anskaffelsesværdi ved hjælp af den effektive rentes metode. Forskelle mellem provenuet med fradrag af påløbne transaktionsomkostninger og indløsningsværdien bogføres på resultatopgørelsen i hele låntagningsperioden ved hjælp af den effektive rentes metode. Ud fra en væsentlighedsbetragtning må den effektive rentes metode ikke anvendes på långivning og låntagning, når der er tale om lån ydet med lånte midler. EU’s transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, bogføres direkte på resultatopgørelsen.

Finansielle forpligtelser reguleret til dagsværdi gennem resultatopgørelsen omfatter afledte instrumenter, hvis dagsværdi er negativ. Regnskabsmæssigt behandles de på samme måde som finansielle aktiver reguleret til dagsværdi gennem resultatopgørelsen (se bemærkning 1.5.5).

Finansielle garantiforpligtelser indregnes første gang til dagsværdi, dvs. den modtagne præmie. Efterfølgende måles de finansielle garantiforpligtelser til det bedste skøn over de forventede udgifter til afregning af den finansielle garantiforpligtelse eller det oprindeligt bogførte beløb i givet fald med fradrag af eventuelle akkumulerede amortiseringer, idet det højeste beløb anvendes. EU bogfører en finansiel garantiforpligtelse ved modtagelse af modydelsen for garantien, dvs. på markedsvilkår, eller når dagsværdien kan ansættes pålideligt. Hvis der ikke er et aktivt marked for direkte ækvivalente garantiaftaler, bogfører EU den givne garanti som en eventualforpligtelse (se bemærkning 1.7.2) eller — når det er overvejende sandsynligt, at en udbetaling bliver nødvendig for at opfylde denne forpligtelse — som en hensættelse (se bemærkning 1.5.11).

Finansielle forpligtelser klassificeres som langfristede forpligtelser, undtagen hvis de udløber inden for 12 måneder fra balancedagen.

EU’s trustfonde, der betragtes som en del af Kommissionens operationelle aktiviteter, bogføres i Kommissionens årsregnskab og konsolideres yderligere i EU’s årsregnskab. Bidrag fra andre donorer til EU’s trustfonde opfylder derfor kriterierne for betingede indtægter fra ikkekommercielle transaktioner, og de bogføres som finansielle forpligtelser, indtil betingelserne i tilknytning til de overførte bidrag er opfyldt, dvs. indtil trustfonden har afholdt de støtteberettigede omkostninger. Trustfonden skal finansiere specifikke projekter og tilbagebetale ikkeanvendte midler i forbindelse med afvikling. På balancedatoen måles de udestående bidragsforpligtelser som modtagne bidrag fratrukket udgifter, som trustfonden har afholdt, herunder eventuelle anslåede beløb. Af regnskabsmæssige hensyn fordeles nettoudgifterne efter bidragene fra andre donorer i forhold til de nettobidrag, der er betalt pr. 31. december. Denne tildeling af bidrag er kun vejledende. Når trustfonden afvikles, træffer fondsbestyrelsen beslutning om den faktiske fordeling af de resterende midler.

1.5.13. Betalingsforpligtelser

En betydelig del af EU’s betalingsforpligtelser er ubetalte betalingsanmodninger vedrørende udgifter fra modtagere af tilskud eller anden EU-finansiering (ikkekommercielle transaktioner). Kravene opføres som betalingsforpligtelser med det krævede beløb, når betalingsanmodningen modtages. Når de støtteberettigede omkostninger er verificeret og godkendt, værdiansættes betalingsforpligtelserne til det godkendte og støtteberettigede beløb.

Betalingsforpligtelser, der hidrører fra køb af varer og tjenesteydelser, bogføres ved modtagelse af fakturaen til det oprindelige beløb, og de tilsvarende udgifter bogføres i årsregnskabet, når varerne eller tjenesteydelserne er leveret til og accepteret af EU.

1.5.14. Periodeafgrænsningsposter

Transaktioner og begivenheder bogføres i årsregnskabet i den periode, de vedrører. Hvis der ikke ved årets udgang er udsendt en faktura, og EU har leveret ydelsen eller varerne, eller hvis der findes en kontraktlig aftale (f.eks. med henvisning til en traktat), skal påløbne indtægter bogføres i årsregnskabet. Hvis der ved årets udgang derimod er udsendt en faktura, men tjenesteydelserne eller varerne endnu ikke er leveret, vil indtægten desuden blive periodiseret og bogført i den efterfølgende regnskabsperiode.

Udgifter bogføres også i den periode, de vedrører. Ved udgangen af regnskabsperioden bogføres de påløbne udgifter ved hjælp af et skøn over periodens overførselsforpligtelser. Beregningen af de påløbne udgifter sker i overensstemmelse med detaljerede operationelle og praktiske retningslinjer fra Kommissionen, der skal sikre, at årsregnskabet giver et retvisende billede af den økonomiske og øvrige situation, som det giver en fremstilling af. Hvis der på forhånd er foretaget betalinger i form af forskud for tjenesteydelser eller varer, der ikke endnu ikke er modtaget, vil udgifterne analogt hermed blive periodiseret og bogført i den efterfølgende regnskabsperiode.

1.6. RESULTATOPGØRELSE

1.6.1. Indtægter

INDTÆGTER FRA IKKEKOMMERCIELLE TRANSAKTIONER

Langt størstedelen af EU’s indtægter vedrører ikkekommercielle transaktioner:

BNI-baserede indtægter og momsindtægter

Indtægter bogføres i den periode, hvor Kommissionen anmoder medlemsstaterne om at indbetale deres bidrag. De måles til deres »indkaldte beløb«. Da momsindtægterne og de BNI-baserede indtægter bygger på overslag over oplysningerne for det pågældende budgetår, kan de revideres, når der sker ændringer, indtil medlemsstaterne indsender de endelige oplysninger. Virkningen af en ændring af et overslag medtages i beregningen af nettooverskuddet eller -underskuddet for den periode, hvor ændringen indtraf.

Traditionelle egne indtægter

Inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner og tilknyttede indtægter bogføres, når de relevante månedlige A-regnskaber (herunder opkrævet told og skyldige beløb, som er garanteret og ikke anfægtes) modtages fra medlemsstaterne. På tidspunktet for regnskabsaflæggelse foretages der et skøn over de indtægter, som medlemsstaterne har opkrævet for perioden, men som endnu ikke er betalt til Kommissionen, og de bogføres som påløbne indtægter. De kvartalsmæssige B-regnskaber (herunder told, der hverken er opkrævet eller garanteret, såvel som garanterede beløb, der anfægtes af debitor), der indsendes af medlemsstaterne, bogføres under indtægter efter fradrag af de inddrivelsesomkostninger, som medlemsstaterne har ret til at fratrække. Derudover bogføres en værdinedskrivning på det beløb, der mangler at blive inddrevet.

Bøder

Indtægter fra bøder bogføres, når EU har truffet afgørelse om at pålægge en bøde, og det officielt er meddelt debitor. Efter at der er truffet afgørelse om bødepålæg, har virksomhederne to måneder fra meddelelsen til enten:

a) at acceptere afgørelsen og derfor betale bøden inden for den fastsatte frist, hvorved EU har endeligt inddrevet beløbet, eller

b) ikke at acceptere afgørelsen og påklage den i henhold til EU-lovgivningen.

Selv hvis afgørelsen påklages, skal bøden indbetales inden for den fastsatte frist på tre måneder, idet en klage ikke har opsættende virkning (artikel 278 i TEUF). Det modtagne kontantbeløb anvendes til at frigøre det inddrivelige beløb. Virksomheden kan med Kommissionens regnskabsførers samtykke i stedet stille en bankgaranti. I så fald udgør bøden fortsat et inddriveligt beløb. Hvis der hverken modtages er kontantbeløb eller stilles en garanti, og der er tvivl om virksomhedens solvens, bogføres der en værdinedskrivning af fordringen.

Hvis virksomheden påklager afgørelsen og allerede foreløbigt har betalt bøden, bogføres beløbet som en eventualforpligtelse, eller hvis det forekommer sandsynligt, at Retten ikke giver EU medhold, bogføres en hensættelse til dækning af denne risiko. Hvis der i stedet er blevet stillet en garanti, nedskrives det udestående inddrivelige beløb som foreskrevet.

De akkumulerede renter, som Kommissionen modtager på de bankkonti, hvor den modtagne betaling er indsat, bogføres som en indtægt, og eventualforpligtelserne øges tilsvarende.

Siden 2010 forvaltes foreløbigt indkasserede bøder af Kommissionen gennem BUFI (Budget Fines Fund), en særlig fond, der er oprettet til formålet, hvorigennem de investeres i finansielle instrumenter.

INDTÆGTER FRA KOMMERCIELLE TRANSAKTIONER

Indtægter fra salg af varer og tjenesteydelser bogføres, når alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten til varerne er overgået til køber. Indtægter fra transaktioner i forbindelse med leveringen af tjenesteydelser bogføres på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen, i henhold til hvor stor en del af transaktionen der er fuldført.

Renteindtægter og -udgifter

Renteindtægter og -udgifter bogføres på resultatopgørelsen ved hjælp af den effektive rentes metode. Det er en metode til at beregne den amortiserede anskaffelsesværdi for et finansielt aktiv eller en finansiel forpligtelse og til fordeling af renteindtægter eller renteudgifter i den relevante periode. Når den effektive rente beregnes, foretager EU et skøn over pengestrømmene under hensyntagen til alle kontraktlige betingelser for det finansielle instrument (f.eks. optioner på førtidig indfrielse), men uden hensyntagen til fremtidige kredittab. I beregningen medtages alle gebyrer og rentetillæg kontrahenterne imellem, der udgør en integrerende del af den effektive rente, transaktionsomkostninger samt alle andre tillæg og fradrag.

Når et finansielt aktiv eller en gruppe af ensartede finansielle aktiver er nedskrevet som følge af et tab ved værdiforringelse, bogføres renteindtægter på grundlag af den rentesats, som ved målingen af tab ved værdiforringelse blev anvendt til diskontering af de fremtidige pengestrømme.

Indtægter fra udbytter

Indtægter fra udbytter og anden udlodning indregnes, når retten til at modtage betaling er fastslået.

1.6.2. Udgifter

Udgifter fra ikkekommercielle transaktioner udgør størsteparten af EU’s udgifter. De vedrører overførsler til modtagere og kan opdeles i tre typer: fordringer, overførsler i henhold til aftaler samt støtte, bidrag og donationer ydet inden for rammerne af de skønsmæssige beføjelser.

Overførslerne bogføres som udgifter i den periode, hvor den udløsende begivenhed fandt sted, for så vidt overførslen er tilladt ved forordning (finansforordningen, tjenestemandsvedtægten eller andre forordninger), eller der er indgået en aftale om tilladelse til overførslen, forudsat at støttemodtageren opfylder berettigelseskriterierne, og forudsat at der kan foretages et rimeligt skøn over beløbets størrelse.

Når en betalingsanmodning eller et godtgørelseskrav modtages og opfylder kriterierne for bogføring, opføres det som en udgift på det støtteberettigede beløb. Ved regnskabsårets udgang anslås og bogføres støtteberettigede udgifter, der allerede er skyldige, men som endnu ikke er anmeldt, som påløbne udgifter i årsregnskabet.

Udgifter fra kommercielle transaktioner, der hidrører fra køb af varer og tjenesteydelser, bogføres, når varerne eller ydelserne er leveret til og accepteret af EU. De værdiansættes til deres oprindelige fakturabeløb. På balancedatoen anslås udgifterne vedrørende leverede tjenesteydelser i perioden, for hvilke en faktura endnu ikke er modtaget eller accepteret, og bogføres derefter på resultatopgørelsen.

1.7. EVENTUALAKTIVER OG -FORPLIGTELSER

1.7.1. Eventualaktiver

Et eventualaktiv er et muligt aktiv, der hidrører fra tidligere begivenheder, og hvis eksistens kun kan bekræftes ved, at en eller flere usikre fremtidige begivenheder, som ikke fuldstændigt kontrolleres af EU, indtræffer eller ej. Et eventualaktiv opstår, når der er sandsynlighed for en økonomisk gevinst eller mulighed for tjenesteydelser.

1.7.2. Eventualforpligtelser

En eventualforpligtelse er en mulig forpligtelse, der hidrører fra tidligere begivenheder, og hvis eksistens kun kan bekræftes ved, at en eller flere usikre fremtidige begivenheder, som ikke fuldstændigt kontrolleres af EU, indtræffer eller ej, eller en nutidig forpligtelse, der hidrører fra tidligere begivenheder, men som endnu ikke er blevet bogført, enten fordi det ikke er sandsynligt, at det vil være nødvendigt med en udgående strøm af ressourcer i form af økonomiske gevinster eller tjenesteydelsesmuligheder for at opfylde forpligtelsen, eller i de sjældne tilfælde, hvor forpligtelsens størrelse ikke kan måles tilstrækkeligt pålideligt. Eventualforpligtelser vurderes hver balancedag for at vurdere sandsynligheden for afgang af ressourcer i form af økonomiske fordele eller tjenesteydelsesmuligheder.

1.8. PENGESTRØMSOPGØRELSE

Oplysningerne om pengestrømme anvendes som grundlag for at vurdere EU’s evne til at generere kassebeholdning og tilsvarende likvide midler og dets behov for at anvende disse pengestrømme.

Pengestrømsopgørelsen udarbejdes ved anvendelse af den indirekte metode. Det betyder, at det økonomiske resultat for regnskabsåret reguleres for virkningen af transaktioner, som ikke har medført ind- og udbetalinger, udskydelse eller periodisering af tidligere eller fremtidige ind- eller udbetalinger vedrørende driftsaktiviteter samt indtægter og udgifter forbundet med investering i pengestrømme.

Pengestrømme fra transaktioner i fremmed valuta indregnes i EU’s rapporteringsvaluta (euro) ved omregning af beløb i fremmed valuta til den på betalingsdagen gældende valutakurs mellem euroen og den fremmede valuta.

Pengestrømsopgørelsen viser pengestrømme klassificeret efter driftsaktiviteter og investeringsaktiviteter (EU har ingen finansieringsaktiviteter).

Driftsaktiviteter er de af EU’s aktiviteter, som ikke er investeringsaktiviteter. De fleste af de gennemførte aktiviteter falder ind under denne kategori. Lån ydet til modtagere (og i givet fald den tilknyttede låntagning) betragtes ikke som investeringsaktiviteter (eller finansieringsaktiviteter), da de indgår i de generelle målsætninger og dermed hører ind under EU’s daglige transaktioner.

Investeringsaktiviteter er anskaffelse og afhændelse af immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver samt andre investe