EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 23.11.2021 COM(2021) 714 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Første årsrapport om screening af udenlandske direkte investeringer i Unionen









{SWD(2021) 334 final}



INDLEDNING Denne rapport er Europa-Kommissionens første årsrapport om anvendelsen af EU's forordning om screening af udenlandske direkte investeringer ("forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer" eller "forordningen"). Før forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer trådte i kraft den 11. oktober 2020, var der på dette område ikke noget formaliseret samarbejde på EU-plan mellem medlemsstaterne og Europa-Kommissionen. Europa-Kommissionen spillede ingen rolle ved screeningen af udenlandske direkte investeringer i EU. I de seneste år er der sket en klar ændring hvad angår investorprofiler og investeringsmønstre, idet der er stadigt flere investorer fra lande uden for OECD — som undertiden har statslig opbakning eller styring — hvis motivation for en bestemt investering måske ikke altid udelukkende er kommerciel. I forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer — og i de enkelte EU-medlemsstaters screeninglovgivning og -mekanismer — er der et stærkt fokus på at beskytte sikkerheden eller den offentlige orden og en stærk bevidsthed om visse investeringsmåls kritiske karakter, f.eks. kritisk infrastruktur og kritiske råvarer, herunder visse teknologier, visse sektorer såsom sundhedssektoren, og de risici som visse investorers investeringer kan indebære. Denne rapport skaber gennemsigtighed for så vidt angår gennemførelsen af screeningen af udenlandske direkte investeringer i EU og udviklingen i de nationale screeningmekanismer. Den bidrager til Unionens ansvarlighed på et område, hvor det i betragtning af de sikkerhedsinteresser, der står på spil, hverken er muligt eller hensigtsmæssigt at sikre gennemsigtighed i forbindelse med individuelle transaktioner. Denne første årsrapport, der er baseret på rapporterne fra de 27 medlemsstater samt andre kilder, bekræfter den klare merværdi, som forordningen og samarbejdsmekanismen giver. Rapporten består af fire kapitler. ·Kapitel 1 om tal og tendenser vedrørende udenlandske direkte investeringer i EU ·Kapitel 2 om den lovgivningsmæssige udvikling i medlemsstaterne ·Kapitel 3 om medlemsstaternes screeningaktiviteter ·Kapitel 4 om, hvordan EU-samarbejdet om screening af udenlandske direkte investeringer fungerer. Denne årsrapport vedtages samtidig med årsrapporten om kontrol med udførsel af produkter med dobbelt anvendelse. Både screening af udenlandske direkte investeringer og kontrol med udførsel er vigtige værktøjer til strategisk handels- og investeringskontrol med henblik på at garantere sikkerheden i Den Europæiske Union. KAPITEL 1 — UDENLANDSKE DIREKTE INVESTERINGER I DEN EUROPÆISKE UNION — TENDENSER OG TAL De særlige karakteristika ved 2020 og følgerne heraf for udenlandske direkte investeringer, herunder for Den Europæiske Union, forstås bedst, når de sættes ind i en bredere tidsramme. Det giver en kontrast til både klimaet og udviklingen før covid-19-pandemien samt til indikationerne for et vist opsving i den globale økonomiske aktivitet i første kvartal af 2021, herunder transaktioner knyttet til udenlandske direkte investeringer ("UDI-transaktioner"). Som vist i figur 1 nedenfor faldt de globale strømme af direkte udenlandske investeringer i 2020 drastisk til 885 mia. EUR, hvilket er 35 % mindre end i 2019, der allerede var betydeligt lavere i forhold til 2018. I EU har covid-19-pandemien haft endnu hårdere virkninger sammenlignet med gennemsnittet på verdensplan, idet de indadgående udenlandske direkte investeringer faldt med 71 % til 98 mia. EUR i 2020 i forhold til 335 mia. EUR i 2019. I 2020 udgjorde de indadgående udenlandske direkte investeringer blot 0,7 % af EU-27's BNP, hvilket er et brat fald fra 3,6 % i 2018. Figur 1: Strøm af udenlandske direkte investeringer i verden og i EU Kilde: OECD-data, udtrukket den 20. maj 2021. Ordet "ujævn" er en rammende beskrivelse af udviklingen. Den negative indvirkning på aktiviteter knyttet til udenlandske direkte investeringer har været ujævn afhængigt af den udenlandske investors hjemsted, den modtagende EU-medlemsstat og de berørte sektorer (se figur 2 og 3 samt tabel 1 nedenfor, der fokuserer på aftaler om fusioner og overtagelser i EU). I 2020 blev der meddelt 34 % færre udenlandske aftaler om fusioner og overtagelser i forhold til 2019. Antallet af indgåede aftaler steg langsomt i slutningen af 2020 og i første kvartal af 2021 (+4,5 % i forhold til første kvartal af 2020), men forblev 30 % under niveauet i 2019 (figur 2).





Figur 2: Generelle tendenser for udenlandske aftaler om fusioner og overtagelser i EU januar 2019-marts2021 Kilde: JRC's beregninger på grundlag af data fra Bureau van Dijk udtrukket den 6. maj 2021. Tendensen refererer til et 3-måneders glidende gennemsnit. Udenlandske aftaler om fusioner og overtagelser angiver aftaler, hvor investoren i sidste ende ejes af en enhed uden for EU. I alle EU-medlemsstater faldt antallet af transaktioner knyttet til fusioner og overtagelser (figur 3), og særlig i Frankrig og Sverige var der tale om et stort fald. I Tyskland, hvor faldet i antallet af transaktioner knyttet til fusioner og overtagelser var mere afdæmpet, var der færre kinesiske og amerikanske investeringer, mens Spanien og Nederlandene i 2020 oplevede et fald i antallet af aftaler med investorer fra EFTA-landene samt Korea og Japan i forhold til 2019. Kilde: JRC's beregninger på grundlag af data fra Bureau van Dijk udtrukket den 6. maj 2021. Procentvis ændring i 2020 i forhold til 2019 Andel af det samlede antal (i %), 2020 USA og CAN -35 34,9 Det Forenede Kongerige -21 30,5 EFTA -25 12,1 Offshorefinanscentre -34 6,9 Udviklede lande i Asien -47 5,6 Kina -63 2,5 Mellem- og Sydamerika -37 1,7 Indien -44 1,4 AUS og NZ -50 1,2 Medlemslande i Golfens Samarbejdsråd 0 1,2 Tyrkiet og andre lande i MØ -50 0,9 Andre lande i Asien -73 0,4 Den Russiske Føderation -83 0,1 Resten af verden -54 0,6 Selv om de kinesiske udadgående investeringer i Europa tegnede sig for en relativt lille andel af aftalerne, har de udvist det største fald fra november 2019, dvs. to måneder før nedlukningen i Wuhan (Kina) i slutningen af januar 2020, og dette uanset den tidlige genåbning af den kinesiske økonomi i midten af 2020. Det kan konstateres, at de forskellige økonomiske sektorer i Europa ikke i lige høj grad blev påvirket af covid-19-pandemien (figur 4). I nogle sektorer såsom medicinalvarer, fremstilling af lægemidler og e-handel var der tale om en hidtil uset stigning i antallet af indadgåede aftaler, mens andre sektorer såsom turisme, fritid, luftfart og søtransport blev påvirket negativt. Hotelsektoren var hårdest ramt med et fald på mere end 70 % i antallet af udenlandske aftaler. Figur 4: Udenlandske aftaler om fusioner og overtagelser efter målsektor i EU, 1. kvartal 2019 – 1. kvartal 2021 (2019-Q1 – 2021-Q1) Kilde: JRC's beregninger på grundlag af data fra Bureau van Dijk udtrukket den 6. maj 2021. Antallet af transaktioner i fremstillingssektoren, der udgjorde en fjerdedel af alle udenlandske transaktioner knyttet til fusioner og overtagelser, faldt med 40 % i 2020 i forhold til 2019, og udsigterne i første kvartal af 2021 var fortsat uklare med en ændring på -1,3 % i forhold til samme periode sidste år. Informations- og kommunikationsteknologi (IKT), som er den sektor, der er mindst påvirket af pandemien og andre udfordringer, udviste i 2020 et beskedent fald på 12 % i forhold til 2019. I 2020 udgjorde IKT i alt 35 % af alle aftaler om fusioner og overtagelser i EU og oversteg dermed for første gang fremstillingssektoren. IKT er også drivkraften bag opsvinget i første kvartal af 2021 med en stigning i forhold til samme periode sidste år på 53 % i antallet af transaktioner knyttet til fusioner og overtagelser, således at antallet af aftaler i denne sektor er tilbage på niveauet fra før covid-19-pandemien. Yderligere oplysninger Yderligere oplysninger om ovennævnte tal, virkning og genopretning pr. medlemsstat og sektor, greenfieldinvesteringer, hjemstedet for udenlandske investorer i EU samt udenlandsk statslig deltagelse i udenlandske investorer i EU findes i afsnit 2 i det ledsagende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene.

KAPITEL 2 — DEN LOVGIVNINGSMÆSSIGE UDVIKLING I MEDLEMSSTATERNE SIDEN 2019 Udviklingen frem til i dag Vedtagelsen af EU's forordning om screening af udenlandske direkte investeringer den 19. marts 2019 og dens fuldstændige gennemførelse fra den 11. oktober 2020 markerede et vendepunkt. Da Kommissionen i 2017 fremlagde forslaget, havde 11 medlemsstater en — sektorspecifik eller bredere — national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer. Pr. 1. juli 2021 var antallet 18 (se kortet nedenfor). Ud over stigningen i antallet af medlemsstater, der har en screeningmekanisme, er også anvendelsesområdet for de eksisterende mekanismer blevet tilpasset og udvidet, således at medlemsstaternes screeningmekanismer i stigende grad, og i nogle tilfælde ordret, afspejler centrale elementer i forordningen. EU's forordning om screening af udenlandske direkte investeringer og EU-medlemsstaternes mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer Selv om forordningen bevidst ikke detaljeret fastsætter formen og indholdet af EU-medlemsstaternes mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer, fastsætter den visse centrale elementer, som en national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer skal omfatte. Navnlig fastsætter artikel 3 i forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer en forpligtelse for hver EU-medlemsstat, der har en mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer, til at sikre, at sådanne mekanismer omfatter konkrete tidsfrister, er gennemsigtige og ikke indebærer forskelsbehandling, giver mulighed for at tage hensyn til eventuelle bemærkninger fra andre medlemsstater og Kommissionens udtalelser, giver de berørte parter mulighed for at klage over en negativ afgørelse truffet af en national myndighed for screening af udenlandske direkte investeringer og opretholder foranstaltninger til at forhindre omgåelse af mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer og dermed forbundne afgørelser. Europa-Kommissionen har senest i sin meddelelse om gennemgang af handelspolitikken opfordret alle medlemsstater til at indføre en national screeningmekanisme: "På sikkerhedsområdet gentager Kommissionen i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer sin opfordring til alle medlemsstater om at oprette og håndhæve en fuldt udbygget mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer for at håndtere tilfælde, hvor erhvervelse af eller kontrol over en bestemt virksomhed, infrastruktur eller teknologi ville udgøre en risiko for sikkerheden eller den offentlige orden i EU. Kommissionen vil fortsætte gennemførelsen af samarbejdsmekanismen med medlemsstaternes myndigheder for at beskytte sikkerheden og den offentlige orden mod risikable udenlandske direkte investeringer og overveje at styrke den samarbejdsmekanisme, der er indført ved forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer."



Medlemsstater med en screeningmekanisme/lovgivningsmæssige aktiviteter Pr. 1. august 2021 Det er fortsat Europa-Kommissionens faste forventning, at alle 27 EU-medlemsstater vil indføre nationale mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer. Indførelsen af en national screeningmekanisme i alle 27 medlemsstater har til formål at beskytte hver enkelt medlemsstat mod potentielt risikable udenlandske investeringer fra tredjelande. En sådan mekanisme vil også skabe de nødvendige forbindelser for samarbejdsmekanismen inden for rammerne af forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer og sikre, at alle 27 medlemsstater og Kommissionen screener relevante udenlandske direkte investeringer under hensyntagen til medlemsstaternes og Unionens kollektive sikkerhed samt sikkerheden på det indre marked og det meget høje niveau af økonomisk integration, som dette giver mulighed for. Ud over deres respektive nationale screeningmekanismer af mere generel karakter har fem medlemsstater — Frankrig, Italien, Ungarn, Polen og Slovenien — i lyset af den sårbare situation affødt af covid-19 og vigende priser på aktiver i EU også vedtaget midlertidige foranstaltninger vedrørende udenlandske direkte investeringer. Udviklingen i EU-medlemsstaterne — mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer I rapporteringsperioden har 24 ud af 27 EU-medlemsstater enten: ·vedtaget en ny national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer

·ændret en eksisterende mekanisme ·eller indledt en hørings- eller lovgivningsproces, der forventes at føre til vedtagelse af en ny mekanisme eller ændringer af en eksisterende mekanisme. Medlemsstater, der har vedtaget en ny national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer Tjekkiet, Danmark, Malta, Slovenien og Slovakiet Medlemsstater, der har vedtaget ændringer af en eksisterende mekanisme Østrig, Frankrig, Finland, Tyskland, Ungarn, Italien, Letland, Litauen, Polen, Rumænien og Spanien Medlemsstater, der har indledt en hørings- eller lovgivningsproces, der forventes at føre til ændringer af en eksisterende mekanisme Nederlandene og Portugal Medlemsstater, der har indledt en hørings- eller lovgivningsproces, der forventes at føre til vedtagelse af en ny mekanisme Belgien, Estland, Grækenland, Irland, Luxembourg og Sverige Medlemsstater, i hvilke der ikke er offentligt bekendtgjorte igangværende initiativer Bulgarien, Kroatien og Cypern Artikel 3, stk. 7, i forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer fastsætter en forpligtelse for medlemsstaterne til at meddele Kommissionen deres screeningmekanismer og enhver ændring af heraf. I artikel 3, stk. 8, fastsættes en forpligtelse for Europa-Kommissionen til at offentliggøre en liste over medlemsstaternes screeningmekanismer og ajourføre listen i det omfang, det er nødvendigt. På trods af en række betydelige ligheder mellem de nationale screeningmekanismer udviser de også væsentlige forskelle med hensyn til, hvad der udgør en formel screening af investeringer, de gældende tidsfrister, anvendelsesområdet, meddelelseskrav og andre elementer. Som beskrevet nærmere nedenfor (kapitel 4.3) vil Kommissionen iværksætte en undersøgelse af disse forskelle mellem de pågældende medlemsstaters lovgivning og deres politiske konsekvenser for EU-samarbejdsmekanismens effektivitet og virkningsfuldhed. Det arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, der ledsager denne rapport, indeholder en kortfattet beskrivelse af den lovgivningsmæssige udvikling i medlemsstaterne med hensyn til den gældende nationale lovgivning. KAPITEL 3 — MEDLEMSSTATERNES SCREENINGAKTIVITETER I 2020 Med forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer oprettes der en samarbejdsmekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer mellem Kommissionen og EU's medlemsstater, men beslutningen om, hvilke investeringer der skal screenes, godkendes, betinges eller blokeres, træffes af den medlemsstat, der foretager screeningen, i henhold til dennes respektive regler og screeningmekanismer. De data fra medlemsstaterne, der ligger til grund for dette kapitel, og som samles her, vedrører således sager, der er screenet i henhold til deres egen lovgivning og egne screeningmekanismer igennem hele 2020. I deres rapportering til Kommissionen i henhold til forordningens artikel 5 har medlemsstaterne oplyst, at de for 2020 efter anmodning har gennemgået 1 793 investeringssager om godkendelse. Disse sager vedrører udenlandske direkte investeringer i syv af de rapporterende medlemsstater. Af disse investeringssager blev ca. 80 % ikke formelt screenet, enten på grund af en åbenlys mangel på indvirkning på sikkerheden eller den offentlige orden, eller fordi de ikke var omfattet af anvendelsesområdet for den nationale screeningmekanisme (dvs. ikke opfyldte betingelserne for en screening) (se figur 5). De øvrige sager (20 %) blev underkastet en formel screening i de rapporterende medlemsstater. Figur 6 viser en opdeling af resultatet af vurderingen af de sager, der blev underkastet formel screening. Figur 6 Figur 6 viser, at 91 % af de formelt screenede sager blev godkendt, størstedelen uden betingelser (79 %), nogle med betingelser (12 %). For en meget lille del (2 %) blev der udstedt forbud, og 7 % blev stillet i bero af parterne af ukendte årsager, hvorfor de nationale myndigheder ikke behøvede at træffe en afgørelse. Samlet set fremgår det klart af disse tal for 2020: • Medlemsstaterne anvendte deres respektive nationale lovgivning om screening af udenlandske direkte investeringer, med hvilken potentielle risici for sikkerheden og den offentlige orden skal imødegås • En meget stor andel af sagerne (80 %) blev hurtigt godkendt

• Af de resterende 20 % af de sager, som formelt blev screenet, blev en meget stor andel godkendt uden betingelser (79 %), og en lille andel (12 %) blev godkendt med betingelser • Kun undtagelsesvis (2 % af de formelt screenede sager) blev der udstedt forbud • Medlemsstater, der screener udenlandske investeringer, og Den Europæiske Union som helhed er fortsat meget åbne over for udenlandske direkte investeringer og griber kun ind i en meget lille del af sagerne for at tage hånd om aftaler, der sandsynligvis vil påvirke sikkerheden eller den offentlige orden. KAPITEL 4 — EU-SAMARBEJDE OM SCREENING AF UDENLANDSKE DIREKTE INVESTERINGER 1.Meddelelser og andre foranstaltninger truffet i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer I perioden 11. oktober 2020 til 30. juni 2021 indsendte 11 medlemsstater i alt 265 meddelelser i henhold til artikel 6 i forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer. Over 90 % af disse sager blev meddelt af fem medlemsstater, nemlig Østrig, Frankrig, Tyskland, Italien og Spanien. Som det fremgår af de nærmere oplysninger nedenfor, varierer de meddelte transaktioner betydeligt med hensyn til investeringsmålets sektor, den endelige investors hjemsted samt transaktionens værdi. Forordningen giver mulighed for at vurdere UDI-transaktioner i to faser. Alle meddelte transaktioner vurderes i fase 1, og kun et begrænset antal transaktioner går videre til fase 2. Fase 2 indebærer en mere detaljeret vurdering af sager, der kan påvirke sikkerheden eller den offentlige orden i mere end én medlemsstat eller skabe risici for projekter eller programmer af interesse for Unionen. De tre sektorer, der var omfattet af det største antal transaktioner, var fremstilling, IKT samt engros- og detailhandel. Transaktionernes værdi lå i de fleste tilfælde på mellem 10 og 100 mio. EUR, idet transaktioner i IKT-sektoren udviste den højeste aftaleværdi, og transaktioner i sektoren "Andre serviceydelser" lå i det laveste værdiinterval. Værdien af de meddelte transaktioner spænder over et bredt interval, hvor den laveste aftaleværdi er angivet til 1 200 EUR, og den højeste værdi er på ca. 34 mia. EUR. Figur 7 Af de 265 meddelte sager blev 80 % (212 sager) afsluttet af Kommissionen i fase 1, og de resterende 14 % (36 sager) gik videre til fase 2, hvor den meddelende medlemsstat blev anmodet om yderligere oplysninger. 6 % af sagerne var verserende på skæringsdatoen. De yderligere oplysninger, som Kommissionen anmoder om ved indledningen af fase 2, er af meget forskellig art og afhænger af den specifikke transaktion samt detaljeringsgraden og kvaliteten af de oplysninger, der blev fremlagt sammen med meddelelsen. De oplysninger, der anmodes om, vedrører typisk et eller flere af følgende emner: data om målvirksomhedens produkter og/eller tjenesteydelser, eventuel klassificering af et berørt produkt som produkt med dobbelt anvendelse, kunder, konkurrenter og markedsandele, målvirksomhedens portefølje af intellektuelle ejendomsrettigheder samt FoU-aktiviteter og investorens yderligere grundlæggende egenskaber. Der anmodes om disse oplysninger, således at det bedre kan vurderes, hvor kritisk målet er, og i hvilket omfang investoren kan udgøre en potentiel trussel. De sektorer, der var mest berørt af fase 2-sager, var fremstilling, IKT og finansielle tjenesteydelser. Fremstillingssektoren og IKT-sektoren tegnede sig for 67 % af alle fase 2-sager. Seks medlemsstater tegnede sig for 36 fase 2-sager. For alle fase 2-sager har den gennemsnitlige varighed fra den dato, hvor Kommissionen forbeholdt sig ret til at afgive en udtalelse, til den dato, hvor den modtog de yderligere oplysninger, som en meddelende medlemsstat blev anmodet om, været 31 kalenderdage med en variation på mellem 2 og 101 kalenderdage.

Hvad angår den endelige investors hjemsted, var de fem vigtigste oprindelseslande i de 265 meddelte sager USA, Det Forenede Kongerige, Kina, Canada og De Forenede Arabiske Emirater.



Af de 265 meddelte sager udgjorde 29 % UDI-transaktioner, der hørte under flere jurisdiktioner, da de vedrørte flere medlemsstater. Disse meddelelser vedrørte hovedsagelig sektorerne fremstilling, IKT samt engros- og detailhandel. Ud over de 265 sager, der er meddelt i henhold til forordningens artikel 6, har Kommissionen også gjort brug af forordningens artikel 7. Hvad angår Kommissionens afgivelse af udtalelser i henhold til enten artikel 6, 7 eller 8 i forordningen, forbliver sådanne udtalelser fortrolige i henhold til forordningens artikel 10. Der er afgivet udtalelser i mindre end 3 % af alle meddelte sager, og de afgives kun, når og hvis omstændighederne ved en sag kræver det, nærmere bestemt investorens risikoprofil og et investeringsmåls kritiske karakter. Når der anbefales risikobegrænsende foranstaltninger, står de i rimeligt forhold til og er tilpasset de konstaterede risici og den kritiske karakter. Kommissionens udtalelser kan også bestå i udveksling af relevante oplysninger med den medlemsstat, der foretager screeningen, og kan også indeholde forslag om potentielle foranstaltninger til at begrænse de konstaterede risici. Det vil i sidste ende være op til den medlemsstat, der foretager screeningen, at beslutte, hvilken transaktion der screenes, herunder på baggrund af eventuelle udtalelser fra Kommissionen. Ovennævnte data gør det muligt at drage en række foreløbige konklusioner. For det første fungerer samarbejdsmekanismen godt, når medlemsstaterne indsender meddelelser i henhold til forordningen. Af de 265 modtagne meddelelser blev langt de fleste sager (80 %) afsluttet i fase 1, dvs. meget hurtigt, idet kun 14 % af sagerne gik videre til fase 2, og et meget lavere antal sager førte til en udtalelse fra Kommissionen. For det andet gælder det, at mens de fleste sager i fase 1 vurderes hurtigt inden for de foreskrevne 15 kalenderdage, varierer varigheden af sager, der går ind i fase 2, betydeligt som følge af den tid, medlemsstaterne har brug for til at besvare en anmodning fra Kommissionen om yderligere oplysninger, idet de ofte er afhængige af investoren i forbindelse hermed. For det tredje afspejler de mest berørte sektorer (fremstilling, IKT samt engros- og detailhandel) og de endelige investorers hjemsted (USA, Det Forenede Kongerige, Kina, Canada og De Forenede Arabiske Emirater) i de sager, der er meddelt i henhold til forordningen, i vid udstrækning konklusionerne i kapitel 1 og afsnit 2 i det ledsagende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene. For det fjerde vedrører et betydeligt antal sager, som medlemsstaterne har meddelt, en eller flere af de faktorer, der er anført i forordningens artikel 4, herunder, men ikke begrænset til, kritisk infrastruktur, teknologi og produkter med dobbelt anvendelse, adgang til følsomme oplysninger samt det forhold, at den udenlandske investor kan være statsligt ejet eller underlagt statslig kontrol eller indflydelse. Blandt de meddelte sager var der også en række sundhedsrelaterede investeringer, dvs. investeringer i en sektor, der i lyset af den nuværende pandemi kræver en omhyggelig undersøgelse. 2.EU-medlemsstaternes bemærkninger om værdien af forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer, og om hvordan forordningen fungerer I forbindelse med denne første årsrapport blev medlemsstaterne opfordret til at fremsætte deres bemærkninger til tre emner: a) merværdien af forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer og samarbejdsmekanismen, b) eventuelle væsentlige proceduremæssige problemer og c) mulige løsninger på sådanne problemer. Citaterne nedenfor kommer fra en række medlemsstater, nogle med — og nogle uden — en national screeningmekanisme. Værdien af forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer og samarbejdsmekanismen Alle medlemsstater var enige om, at forordningen og samarbejdsmekanismen er et meget værdifuldt værktøj til at få et samlet overblik over udenlandske direkte investeringer i EU, herunder særlige investeringsmål og investorprofiler. "Samarbejdsmekanismen er et meget nyttigt instrument, da den tilskynder medlemsstaterne til at overveje konsekvenserne for dem selv af investeringstransaktioner i andre medlemsstater, hvilket igen fører til en øget bevidsthed om konsekvenserne for de andre medlemsstater af direkte udenlandske investeringer i deres eget land. Merværdien bør derfor efter vores opfattelse ikke måles kvantitativt på kort sigt, men kvalitativt på lang sigt gennem en bedre gennemtænkt og forberedt politik og beslutningstagning". Mere specifikt har flere medlemsstater peget på, at muligheden for at stille spørgsmål og fremsætte bemærkninger til en medlemsstat, der foretager screening, er et positivt træk ved forordningen. Flere medlemsstater fremhævede også fordelene ved det formelle og uformelle samarbejde, herunder den i henhold til forordningen nedsatte ekspertgruppe bestående af relevante embedsmænd fra medlemsstaterne og Kommissionen, der giver mulighed for udveksling af synspunkter og bedste praksis mellem medlemsstaterne. Som flere medlemsstater har bemærket, muliggør forordningen og samarbejdsmekanismen en værdifuld læringserfaring, herunder med hensyn til de tilgange og værktøjer, der anvendes af andre medlemsstater til særligt kritiske sektorer. Denne erfaring har været umiddelbart anvendelig for flere medlemsstater og været af stor betydning ved udformningen eller ajourføringen af deres egen screeninglovgivning, også hvad angår denne lovgivnings eventuelle sektorspecifikke fokus.

"[...] efterhånden som multinationale selskaber vokser og spredes, bliver mekanismerne til screening af udenlandske direkte investeringer mere afhængige af rapporteringen fra andre stater med tilsvarende bestemmelser. Koordineringsmekanismen er blevet en virkningsfuld procedure til at reagere på problemer vedrørende udenlandske direkte investeringer og afgive udtalelser i forbindelse hermed". En medlemsstat understregede, at meddelelser i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer kan give "bevidsthed" om transaktioner, der muligvis ikke er blevet meddelt under en bestemt national mekanisme, men rettelig burde have været meddelt, eller som kan foranledige en screeningmyndighed til at træffe foranstaltninger på eget initiativ. En anden medlemsstat bemærkede, at udvekslingen af oplysninger giver medlemsstaterne mulighed for at opdage potentielle risici ved en UDI-transaktion på et tidligere tidspunkt, mens en anden medlemsstat bemærkede, at samarbejdsmekanismen for større eller mere vidtrækkende transaktioner med konsekvenser i flere medlemsstater "støttede den endelige beslutningsproces og en bedre fælles og koordineret reaktion". "Oplysningerne om udenlandske direkte investeringer, der undergår screening i andre medlemsstater, har bidraget væsentligt til udformningen af vores egen analytiske kapacitet og uddybet og udvidet vores situationsbevidsthed med den meget fordelagtige internationale kontekst". "Samarbejdsmekanismen letter drøftelser og udveksling mellem medlemsstaterne om horisontale emner i forbindelse med screening af udenlandske direkte investeringer, f.eks. halvledere". Væsentlige proceduremæssige problemer Et mere generelt spørgsmål, som en række medlemsstater har rejst, er de konsekvenser, som den fornyede fokus på screening af udenlandske direkte investeringer får på personalebehovet. Flere pegede på ressourcemæssige begrænsninger, navnlig for mindre medlemsstater og screeningmyndigheder, også i betragtning af de komplekse transaktioner, der hører under flere jurisdiktioner, som meddeles i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer, samt de meget korte frister, der er fastsat heri. Andre medlemsstater pegede på, hvad der opfattes som en uoverensstemmelse i, hvad der meddeles i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer, og antydede, at der meddeles for mange UDI-transaktioner, herunder UDI-transaktioner, som ikke er relevante for eller har følger for andre EU-medlemsstater, og dermed lægger beslag på ressourcer. "For at begrænse antallet af meddelelser inden for rammerne af samarbejdsmekanismen, der ikke har grænseoverskridende virkninger, kunne det være hensigtsmæssigt at drøfte et fælles sæt kriterier — som, hvis de er opfyldt — fører til en beslutning om ikke at meddele denne specifikke sag vedrørende screening af udenlandske direkte investeringer. Dette ville ikke blot reducere det samlede antal meddelelser, men frigøre yderligere ressourcer til at fokusere på kritiske udenlandske direkte investeringer". Et andet spørgsmål, som flere medlemsstater har rejst, er tidsfrister. Flere har bemærket, at de tidsfrister, der er fastsat i forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer, er for korte, herunder til at vurdere komplekse UDI-transaktioner behørigt og stille spørgsmål eller fremsætte bemærkninger. En medlemsstat bemærkede, at det forhold, at der er forskelle mellem tidsfristerne i medlemsstaternes nationale mekanismer og forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer, skaber yderligere komplikationer. Selv om det betragtes som positivt, at medlemsstaterne har mulighed for at fremsætte bemærkninger, bemærkede nogle medlemsstater, at de blot underrettes om, at der er fremsat bemærkninger, og at der ikke gives oplysninger om indholdet af disse bemærkninger, og at den meddelende medlemsstat, der modtager bemærkningerne, ikke er forpligtet til at redegøre for, hvordan der er taget hensyn til de modtagne bemærkninger i deres endelige afgørelse. En medlemsstat bemærkede, at nogle anmodninger om yderligere oplysninger er "alt for byrdefulde", og at medlemsstaterne og Europa-Kommissionen bør tage hensyn til, at sådanne anmodninger bør være behørigt begrundede, af begrænset omfang samt stå i et rimeligt forhold til formålet med anmodningen og ikke være urimeligt byrdefulde for den medlemsstat, som der anmodes om oplysninger fra. Mulige løsninger på væsentlige proceduremæssige problemer For så vidt angår forslag til løsning af de væsentlige proceduremæssige problemer, der er opstået, omfattede forslagene vedrørende spørgsmålet om personalebehovet/menneskelige ressourcer drøftelser om (og eventuelle retningslinjer for), hvad der i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer skal meddeles for at skærpe fokus og undgå at "overbelaste" systemet. Et mere konkret forslag er en praksis, hvor andre medlemsstater på en eller anden måde gøres opmærksomme på de vigtigste, meddelte UDI-transaktioner. Forslagene omfattede også en præcisering af tidsfrister og månedlige statistiske oversigter udarbejdet af Europa-Kommissionen, herunder bemærkninger fra medlemsstaterne i henhold til forordningen. "Der er risiko for, at kravet om at underrette Kommissionen og de øvrige medlemsstater om udenlandske direkte investeringer, der undergår formel screening, kan udvande samarbejdsmekanismen og påvirke dens effektivitet" [...] "foreslå, at Kommissionen indleder drøftelser blandt medlemsstaterne om mulighederne for at udarbejde retningslinjer for, hvilke sager der skal meddeles, og om medlemsstaterne kan undgå at meddele visse sager, f.eks. hvis sagerne tydeligvis ikke har grænseoverskridende virkninger". En medlemsstat foreslog yderligere præcisering eller formulering af visse centrale aspekter af forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer, nemlig den dato på hvilken meddelelser skal indgives, definitionen af udenlandske investorer og udenlandske direkte investeringer samt anvendelsesområdet for udtalelser eller bemærkninger. Den samme medlemsstat tilskyndede Europa-Kommissionen til at se på det "bredere billede" (dvs. den europæiske virkning af en transaktion), uanset om det er bekræftet, at mere end én medlemsstat har interesse i transaktionen, og bemærkede også, at forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer ville have øget merværdi, hvis der kunne skabes synergier mellem forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer og andre relevante nuværende eller fremtidige værktøjer. Endelig foreslog en medlemsstat fælles meddelelser, når en UDI-transaktion er blevet forelagt til godkendelse i mere end én medlemsstat. Europa-Kommissionens reaktioner på medlemsstaternes synspunkter Europa-Kommissionen er enig med medlemsstaterne i, at forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer og samarbejdsmekanismen udgør et unikt værktøj til overvågning og vurdering af udenlandske direkte investeringer i Den Europæiske Union med henblik på den mulige risiko, som sådanne udenlandske direkte investeringer kan udgøre for sikkerheden eller den offentlige orden i mere end én medlemsstat eller for projekter eller programmer af interesse for Unionen. Med hensyn til de specifikke udfordringer, som medlemsstaterne har givet udtryk for — og de fremsatte forslag — bemærker Kommissionen følgende: -Med hensyn til ressourcemæssige begrænsninger er Kommissionen bevidst om dette problem, som den også er påvirket af. Den har allerede truffet en række konkrete foranstaltninger til at lette arbejdet, herunder gennem passende elektroniske midler. Drøftelserne i ekspertgruppen har også til formål at behandle spørgsmål, som medlemsstaterne har rejst med henblik på at nå frem til en fælles forståelse af visse spørgsmål inden for grænserne af, hvad der er muligt uden at ændre forordningen, herunder hvilke transaktioner, der opfylder betingelserne for screening, og beregningen af tidsfrister inden for rammerne af forordningen. Kommissionen har allerede afsat yderligere ressourcer til sine tjenestegrene med henblik på at foretage screening af udenlandske direkte investeringer, og medlemsstaterne opfordres kraftigt til at gøre det samme. Dette er så meget desto vigtigere, eftersom nye eller ændrede nationale screeningmekanismer forventes at træde i kraft i løbet af de kommende måneder