P7_TA(2014)0381

Dyresundhed ***I

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 15. april 2014 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om dyresundhed (COM(2013)0260 — C7-0124/2013 — 2013/0136(COD))

(Almindelig lovgivningsprocedure: førstebehandling)

(2017/C 443/60)

Europa-Parlamentet,

der henviser til den begrundede udtalelse, som inden for rammerne af protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet er blevet forelagt af det østrigske Forbundsråd, om, at udkastet til lovgivningsmæssig retsakt ikke overholder nærhedsprincippet,

(1) Endnu ikke offentliggjort i EUT.

P7_TC1-COD(2013)0136

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 15. april 2014 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. …/2014 om dyresundhed forebyggelse og bekæmpelse af dyresygdomme, der kan overføres til dyr eller mennesker [Ændring 1]

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 43, stk. 2, artikel 114, stk. 3, og artikel 168, stk. 4, litra b),

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter høring af Regionsudvalget,

efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Virkningerne af overførbare dyresygdomme og de foranstaltninger, der er nødvendige for at bekæmpe disse sygdomme, kan være ødelæggende for individuelle dyr, dyrebestande, personer, der holder dyr, og økonomien og kan have stor indvirkning på folkesundheden og fødevaresikkerheden . [Ændring 2]

(2) Som den senere tids erfaringer har vist, kan overførbare dyresygdomme også have væsentlig indvirkning på folkesundheden og fødevaresikkerheden , som f.eks. i forbindelse med aviær influenza og salmonella. [Ændring 3]

(3) Dertil kommer, at der kan konstateres negative synergistiske virkninger for så vidt angår biodiversitet, klimaændringer og andre miljøaspekter. Klimaændringer kan influere på fremkomsten af nye sygdomme, prævalensen af eksisterende sygdomme og den geografiske fordeling af sygdomsfremkaldende agens og vektorer, herunder dem, der angriber vildtlevende dyr.

(3a) Behørig bekæmpelse af smitsomme dyresygdomme, herunder zoonotiske sygdomme, er en forudsætning for et fungerende indre marked for handel med levende dyr, animalske produkter og fødevarer. [Ændring 4]

(4) Med henblik på at sikre høje standarder for dyre- og folkesundheden i Unionen, en rationel udvikling af landbrugs- og akvakultursektorerne og øget produktivitet bør der fastsættes dyresundhedsregler på EU-plan. Sådanne regler er nødvendige, bl.a. for at bidrage til det indre markeds gennemførelse og for at undgå spredning af infektionssygdomme.

(4a) Artikel 13 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) anerkender, at dyr er følende væsener. EU-lovgivningen om dyrevelfærd pålægger dyreejere, personer, der holder dyr, og kompetente myndigheder at overholde dyrevelfærdskravene, sikre dyrene en human behandling og undgå, at de påføres unødig smerte og lidelse. Disse bestemmelser bygger på videnskabelig dokumentation og kunne forbedre dyresundheden. [Ændring 5]

(5) Den nuværende EU-dyresundhedslovgivning består af en række indbyrdes relaterede og forbundne basisretsakter, som indeholder dyresundhedsregler, der gælder for handel inden for Unionen, indførsel til Unionen af dyr og produkter, sygdomsudryddelse, veterinærkontrol, anmeldelse af sygdomme og tilskud til foranstaltninger vedrørende forskellige dyrearter, men der findes ikke en overordnet lovramme med harmoniserede principper, der gælder for hele sektoren.

(5a) For at gøre bestemmelserne i EU-dyresundhedslovgivningen så klare som muligt og dermed sikre deres fuldstændige og korrekte gennemførelse er det nødvendigt at fastlægge et organisatorisk kriterium og princip for de delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, der vedtages i medfør af denne forordning. [Ændring 6]

(6) I dyresundhedsstrategien for Den Europæiske Union (2007-2013), som blev vedtaget af Kommissionen i dens meddelelse til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 19. september 2007, hedder det: »Det er bedre at forebygge end at helbrede«. Strategien sigter mod at fremme dyrevelfærd ved at sætte større fokus på forebyggende foranstaltninger, sygdomsovervågning og -bekæmpelse og forskning, idet formålet er at reducere forekomsten af dyresygdomme og at begrænse virkningerne af ethvert udbrud mest muligt. Det foreslås, at der indføres en fælles, forenklet lovramme for dyresundhed, hvor det tilstræbes at sikre overensstemmelse med internationale standarder, samtidig med at der sikres en målrettet, forpligtende indsats for at garantere høje dyresundhedsstandarder. [Ændring 7]

(7) Formålet med denne forordning er at gennemføre tilsagnene og visionerne i nævnte dyresundhedsstrategi, herunder »One Health«-princippet, samt at befæste de juridiske rammer for en fælles EU-dyresundhedspolitik med én enkelt, forenklet og fleksibel lovramme for dyresundhed.

(7a) Kommissionens meddelelse om den nye dyresundhedsstrategi for Den Europæiske Union understreger, at det er nødvendigt med en kollektiv indsats for så vidt angår forebyggelses- og biosikringsforanstaltninger, eftersom patogener, der fremkalder smitsomme sygdomme, let kan spredes mellem bedrifter. [Ændring 8]

(8) Dyr kan blive ramt af en bred vifte af infektions- og ikke-infektionssygdomme. For mange sygdommes vedkommende gælder det, at de enten kan behandles, kun rammer et enkelt dyr eller ikke spredes til andre dyr eller til mennesker. På den anden side kan overførbare sygdomme have en bredere indvirkning på dyre- eller folkesundheden — med mærkbare virkninger for en hel bestand eller population. Dyresundhedsreglerne i denne forordning bør kun gælde for sidstnævnte sygdomme.

(9) Ved fastsættelsen af disse dyresundhedsregler er det af afgørende betydning, at der tages hensyn til sammenhængen mellem dyresundhed og folkesundhed, miljøet, fødevare- og fodersikkerhed, dyrevelfærd og fødevaresikring, samt økonomiske, sociale og kulturelle aspekter og navnlig dyrevelfærd i betragtning af den indbyrdes sammenhæng mellem dyrevelfærd og dyresundhed . [Ændring 9]

(10) Ved Rådets afgørelse 94/800/EF (3), godkendtes på vegne af det daværende Europæiske Fællesskab, for så vidt angår den del af de områder, der hører under Unionens kompetence, overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO) samt de aftaler, der er indeholdt i bilag 1, 2 og 3 til samme afgørelse, herunder aftalen om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen). SPS-aftalen regulerer anvendelsen af foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte menneskers, dyrs eller planters liv eller sundhed, således at de ikke bevirker en vilkårlig eller uberettiget forskelsbehandling af WTO-medlemmer. I det omfang der findes internationale standarder, skal foranstaltningerne baseres på disse. Medlemmerne har imidlertid ret til at fastsætte deres egne relevante standarder, forudsat at disse er baseret på videnskabelig evidens.

(11) For så vidt angår dyresundhed henvises der i SPS-aftalen til standarderne fra Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE) vedrørende dyresundhedsmæssige betingelser for international handel. Med henblik på at begrænse risikoen for forstyrrelsen i handelen bør det med EU-foranstaltninger på dyresundhedsområdet tilstræbes at sikre den fornødne overensstemmelse med OIE-standarderne.

(12) I særlige tilfælde, hvor en væsentlig risiko for dyre- eller folkesundheden gør sig gældende, men hvor det videnskabelige grundlag er usikkert, kan et medlem af SPS-aftalen i henhold til aftalens artikel 5, stk. 7, som er blevet fortolket for Unionen i Kommissionens meddelelse af 2. februar 2000 om forsigtighedsprincippet, vedtage midlertidige foranstaltninger på grundlag af de disponible relevante oplysninger. Det pågældende WTO-medlem skal i sådanne tilfælde søge at indhente de yderligere oplysninger, der er nødvendige, for at der kan foretages en mere objektiv risikovurdering og en vurdering af foranstaltningen i overensstemmelse hermed inden for en rimelig tidsfrist.

(13) Risikovurderingen, som lægges til grund for foranstaltninger, der træffes i henhold til denne forordning, bør baseres på den tilgængelige videnskabelige dokumentation og bør være uafhængig, objektiv og gennemskuelig. Der bør tillige tages behørigt hensyn til udtalelser fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, som er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 (4).

(14) Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1069/2009 (5) er der fastsat både folke- og dyresundhedsregler for visse animalske biprodukter og afledte produkter med henblik på at forebygge og minimere risici for folke- og dyresundheden forårsaget af disse produkter og navnlig at beskytte fødevare- og foderkædens sikkerhed. For at undgå overlapninger mellem EU-forskrifter bør nærværende forordning derfor kun gælde for animalske biprodukter og afledte produkter, for hvilke der ikke er fastsat specifikke regler i forordning (EF) nr. 1069/2009, og kun i tilfælde, hvor der er tale om en dyresundhedsmæssig risiko. F.eks. indeholder forordning (EF) nr. 1069/2009 ikke regler for, hvordan animalske biprodukter og afledte produkter skal håndteres i forbindelse med sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, og disse spørgsmål er derfor på behørig vis omfattet af denne forordning.

(15) Dertil kommer, at der allerede er fastsat særlige regler om overførbare dyresygdomme, herunder sygdomme, der kan overføres til mennesker (zoonoser), ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 (6), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/99/EF (7) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2160/2003 (8) samt vedrørende overførbare sygdomme hos mennesker ved Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2119/98/EF (9). Disse retsakter bør fortsat gælde efter vedtagelsen af nærværende forordning. For at undgå overlapninger mellem EU-forskrifter bør denne forordning i overensstemmelse hermed kun gælde for zoonoser, i den udstrækning der ikke allerede er fastsat særlige regler i ovennævnte EU-retsakter.

(16) Sygdomme, der opstår i bestande af vildtlevende dyr, kan have en skadelig indvirkning på landbrugs- og akvakultursektorerne samt på folkesundheden, miljøet og biodiversiteten. Denne forordnings anvendelsesområde bør derfor i sådanne tilfælde omfatte vildtlevende dyr, både som potentielle ofre for disse sygdomme og som vektorer for dem.

(17) Dyresygdomme overføres ikke kun via direkte kontakt mellem dyr eller mellem dyr og mennesker. De spredes også yderligere via vand- og luftsystemer og vektorer som f.eks. insekter eller via sæd, æg og embryoner, der anvendes til kunstig inseminering, ægdonation eller embryotransplantation. Sygdomsfremkaldende agens kan desuden findes i fødevarer og andre animalske produkter såsom læder, pelsværk, fjer, horn og ethvert andet materiale fra en dyrekrop. Sygdomsfremkaldende agens kan også spredes via en række andre objekter såsom transportkøretøjer, udstyr, foder og hø og halm. Effektive dyresundhedsregler må derfor nødvendigvis dække alle infektionsveje og materialer, ad hvilke infektioner sker.

(18) Dyresygdomme kan have skadelige virkninger for udbredelsen af dyrearter i naturen og således påvirke biodiversiteten. Mikroorganismer, der forårsager dyresygdomme, kan derfor falde ind under definitionen af invasive ikke-hjemmehørende arter i FN's konvention om den biologiske mangfoldighed. Med de foranstaltninger, der fastsættes ved denne forordning, tages der også hensyn til biodiversiteten, og forordningen bør således dække dyrearter og sygdomsfremkaldende agens, herunder dem, der er defineret som invasive dyrearter, som spiller en rolle i forbindelse med overførsel af, eller rammes af, sygdomme omfattet af denne forordning.

(19) Der er ved EU-lovgivning vedtaget inden denne forordning fastsat særskilte dyresundhedsregler for henholdsvis landdyr og akvatiske dyr. Ved Rådets direktiv 2006/88/EF (10) er der fastsat særlige regler for akvatiske dyr. I de fleste tilfælde er hovedprincipperne for god forvaltning på dyresundhedsområdet og god zooteknik imidlertid relevante for begge grupper af dyrearter. I overensstemmelse hermed bør anvendelsesområdet for denne forordning omfatte både landdyr og akvatiske dyr, og de pågældende dyresundhedsregler bringes i det fornødne omfang i overensstemmelse med hinanden. For visse aspekters vedkommende, navnlig hvad angår registrering og godkendelse af virksomheder og sporbarhed for og flytning af dyr inden for Unionen, følger denne forordning dog den tilgang, der er valgt tidligere, og som har bestået i — på grundlag af forskellene mellem deres respektive miljøer — at fastlægge forskellige regelsæt for dyresundhed for henholdsvis landdyr og akvatiske dyr og følgelig også forskellige sundhedsbeskyttelseskrav. [Ændring 10]

(20) Der er ved EU-lovgivning vedtaget inden denne forordning, navnlig Rådets direktiv 92/65/EØF (11), også fastsat grundlæggende dyresundhedsregler for andre dyrearter, som ikke er reguleret ved andre EU-retsakter, f.eks. krybdyr, padder, havpattedyr og andre arter, der ikke er vand- eller landdyr som defineret i denne forordning. Disse arter udgør normalt ikke en væsentlig sundhedsrisiko for mennesker eller andre dyr og er derfor kun omfattet af få — eller slet ingen — dyresundhedsregler. Med henblik på at undgå unødvendige administrative byrder og omkostninger bør denne forordning følge den tilgang, der er valgt tidligere, og således skabe en lovramme for mere detaljerede dyresundhedsregler om flytning af sådanne dyr og produkter deraf, som vil skulle fastsættes, i det omfang de relevante risici gør det nødvendigt.

(21) Hold af selskabsdyr, herunder vandlevende pryddyr i private husstande og ikke-kommercielle prydakvarier, såvel indendørs som udendørs, er generelt forbundet med en lavere sundhedsrisiko end andre former for hold eller flytning af dyr i større omfang, som er almindelige inden for f.eks. landbrug. De almindelige krav vedrørende registrering, føring af fortegnelser og flytning inden for Unionen bør derfor ikke gælde for sådanne dyr, da det ville medføre unødvendige administrative byrder og omkostninger. Kravene vedrørende registrering og føring af fortegnelser bør således ikke gælde for personer, der holder selskabsdyr. Der bør også fastsættes særlige regler for ikke-kommerciel flytning af selskabsdyr inden for Unionen.

(22) Visse definerede grupper af dyr, som er omfattet af særlige dyresundhedsregler i denne forordning, må nødvendigvis — på grund af deres brede afgrænsning — opføres som arter i et bilag. Dette er tilfældet for gruppen af hovbærende pattedyr, der klassificeres som hovdyr. Det vil muligvis blive nødvendigt at ændre denne liste på et senere tidspunkt som følge af ændringer i taksonomi, den videnskabelige udvikling eller videnskabeligt begrundede tekniske ajourføringer. Tilsvarende vil listen over arter af selskabsdyr muligvis skulle ændres i overensstemmelse med udviklingen i samfundet eller ændrede vaner med hensyn til hold af selskabsdyr, især hvis der overføres sygdomme med disse dyr. For at tage højde for sådanne forandringer bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUFfor så vidt angår listerne over selskabsdyr og hovdyr i bilag I og II til denne forordning.

(23) Ikke alle overførbare dyresygdomme kan eller bør forebygges og kontrolleres ved hjælp af lovgivningsmæssige foranstaltninger; det gælder f.eks., hvis en sygdom har spredt sig for meget, hvis der ikke er diagnosticeringsværktøjer til rådighed, eller hvis den private sektor selv kan træffe foranstaltninger til at bekæmpe sygdommen. Lovgivningsmæssige foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af overførbare dyresygdomme kan have store økonomiske konsekvenser for de berørte sektorer og gribe forstyrrende ind i handelen. Det er derfor afgørende, at sådanne foranstaltninger kun anvendes i det omfang, det er nødvendigt og rimeligt i forhold til målsætningerne, f.eks. når en sygdom udgør eller mistænkes for at udgøre en væsentlig risiko for dyre- eller folkesundheden.

(24) Forebyggelses- og bekæmpelsesforanstaltninger bør endvidere være »skræddersyet« til de enkelte overførbare dyresygdomme, således at der tages hensyn til den pågældende sygdoms unikke epidemiologiske profil og dens konsekvenser. De forebyggelses- og bekæmpelsesregler, der gælder for hver enkelt sygdom, bør derfor være sygdomsspecifikke , og der bør tages nøje hensyn til forskellige regionale forhold . [Ændring 11]

(25) For overførbare dyresygdomme er en sygdomstilstand normalt forbundet med kliniske eller patologiske tegn på infektionen. Med henblik på anvendelsen af denne forordning, som har til formål at bekæmpe spredning af og udrydde visse overførbare dyresygdomme, bør definitionen af sygdom imidlertid være bredere, således at også andre bærere af det sygdomsfremkaldende agens er omfattet.

(26) Visse overførbare dyresygdomme spredes ikke let til andre dyr eller til mennesker og er derfor ikke årsag til økonomiske tab eller skader på biodiversiteten i større omfang. De udgør således ikke en alvorlig trussel mod dyrs eller menneskers sundhed i Unionen og kan derfor, hvis det ønskes, gøres til genstand for nationale regler.

(27) For så vidt angår overførbare dyresygdomme, der ikke er omfattet af foranstaltninger fastlagt på EU-plan, men som er af en vis økonomisk betydning for den private sektor på lokalt plan, bør sidstnævnte med bistand fra medlemsstaternes kompetente myndigheder træffe foranstaltninger til at forebygge eller bekæmpe sådanne sygdomme, f.eks. i form af selvreguleringsforanstaltninger eller via udvikling af kodekser for god praksis.

(28) I modsætning til de overførbare dyresygdomme, der er beskrevet i betragtning 26 og 27, kan meget let overførbare dyresygdomme nemt spredes på tværs af grænserne, ligesom de, hvis der er tale om en zoonose, også kan have konsekvenser for folkesundheden og fødevaresikkerheden. Meget let overførbare dyresygdomme og zoonoser bør derfor være omfattet af denne forordning.

(29) Under tiltag nr. 5 i Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet med titlen »Handlingsplan for den voksende trussel fra antimikrobiel resistens« understreges denne forordnings forebyggende rolle og den deraf følgende forventede nedbringelse af brugen af antibiotika til dyr. Mikroorganismer bliver i stadig højere grad resistente over for antimikrobielle midler, som de tidligere var følsomme over for. Denne resistens vanskeliggør behandlingen af infektionssygdomme hos mennesker og dyr. Af samme grund bør mikroorganismer, der har udviklet resistens over for antimikrobielle midler, behandles, som om de var overførbare sygdomme, og dermed omfattes af denne forordnings anvendelsesområde.

(30) Nye farer, der knytter sig til bestemte sygdomme eller arter, vil kunne blive aktuelle, især som følge af ændringer i miljøet, klimaet, zooteknik og landbrugstraditioner, men også som følge af ændrede samfundsmønstre og ændringer i de økonomiske og handelsmæssige forbindelser såvel inden for som uden for Unionen . Visse sygdomme, som i dag kun forekommer inden for geografisk begrænsede områder, kunne brede sig og gå ud over økonomien i større områder, medmindre de udryddes fuldstændigt. Endvidere kan den videnskabelige udvikling også give ny viden og øget bevidsthed om eksisterende sygdomme. Endvidere Samtidig vil sygdomme og arter, der er af stor betydning i dag, kunne blive trængt til side i fremtiden. Anvendelsesområdet for denne forordning bør derfor være bredt, ligesom der med de regler, der fastsættes, bør fokuseres på sygdomme af særlig offentlig betydning. OIE har, med støtte fra Europa-Kommissionen, udviklet et system til prioritering og kategorisering af sygdomme, idet OIE har fremlagt en undersøgelse om listeopførelse og kategorisering af prioriterede dyresygdomme, herunder sygdomme, der kan overføres til mennesker (»Listing and Categorisation of Priority Animal Diseases, including those Transmissible to Humans«), og et redskab til gennemførelse heraf. Der bør med denne forordning indføres en sådan fremgangsmåde i EU-lovgivningen. [Ændring 12]

(31) Med henblik på at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning for så vidt angår overførbare dyresygdomme på EU-plan bør Der bør fastlægges en harmoniseret liste over overførbare dyresygdomme (»listeopførte sygdomme«). Kommissionen bør derfor tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastlæggelse af en sådan liste , der i tabelform bør indgå i et bilag til denne forordning . Beføjelsen til at vedtage retsakter, som ændrer eller supplerer en sådan liste, bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF. [Ændring 13]

(32) Der vil i fremtiden kunne opstå nyfremkomne sygdomme, som potentielt kan være forbundet med alvorlige risici for folke- eller dyresundheden og have konsekvenser for sundheden, økonomien og miljøet. Det vil kunne være nødvendigt, efter at have vurderet sådanne sygdomme og efter, hvis det er relevant, at have gennemført midlertidige hasteforanstaltninger, hurtigt at gribe ind og tilføje sygdommene på listen over listeopførte sygdomme. Beføjelsen til at vedtage retsakter efter hasteproceduren bør delegeres til Kommissionen i sådanne behørigt begrundede tilfælde af risici for folke- eller dyresundheden.

(33) Listeopførte sygdomme vil skulle håndteres på forskellig vis. Visse meget smitsomme sygdomme, som ikke forekommer i Unionen i dag, nødvendiggør strenge foranstaltninger til øjeblikkelig udryddelse af dem, så snart de konstateres. For andre sygdomme, som måske allerede forekommer i dele af Unionen, er der behov for obligatorisk eller frivillig udryddelse. Der bør for begge kategoriers vedkommende indføres restriktioner for flytning af dyr og produkter, f.eks. et forbud mod flytning til og fra angrebne områder, eller blot undersøgelse forud for afsendelse. I andre tilfælde vil det måske være tilstrækkeligt at overvåge sygdommens udbredelse, uden at der træffes yderligere foranstaltninger. Dette ville især være tilfældet for en nyfremkommen sygdom, for hvilken der kun foreligger begrænsede oplysninger.

(34) Der bør fastsættes kriterier, der sikrer, at alle relevante aspekter tages i betragtning ved fastlæggelsen af, hvilke overførbare dyresygdomme der skal være listeopførte sygdomme i henhold til denne forordning, og for at beslutte, hvilke af sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesreglerne i denne forordning der skal anvendes for de forskellige listeopførte sygdomme, med henblik på at sikre sammenhæng og konsekvens. For at sikre, at der tages hensyn til tekniske og videnskabelige fremskridt og til udviklingen i de relevante internationale standarder, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår eventuelle ændringer af disse kriterier.

(35) Denne forordnings regler om forebyggelse og bekæmpelse af en bestemt overførbar dyresygdom bør gælde for de dyrearter, der kan overføre den pågældende sygdom, enten fordi de er modtagelige for sygdommen, eller fordi de fungerer som vektor for den. Med henblik på at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning Det er det derfor nødvendigt at fastlægge en harmoniseret liste over arter, der er omfattet af foranstaltningerne for de forskellige listeopførte sygdomme på EU-plan (»listeopførte arter«), og Kommissionen bør derfor tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastlæggelse af en sådan liste denne liste bør i tabelform indgå i et bilag til denne forordning . Beføjelsen til at vedtage retsakter, som ændrer eller supplerer en sådan liste, bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF. [Ændring 14]

(36) Hver enkelt listeopført sygdom bør, på grundlag af betydningen og omfanget af virkningerne af den pågældende listeopførte sygdom og dens fordeling, prævalens og incidens i Unionen , risikoen for, at den breder sig, samt tilgængeligheden af sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger for sygdommen, være omfattet af en særskilt kategori af specifikke sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesregler i henhold til denne forordning, som anvendes sammenhængende og konsekvent. [Ændring 15]

(37) Med henblik på at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning for så vidt angår sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger for listeopførte sygdomme Det er det nødvendigt at fastlægge og i en liste anføre , hvordan de pågældende regler i denne forordning skal anvendes for listeopførte sygdomme på EU-plan. Kommissionen bør derfor tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastlæggelse af, hvilke listeopførte sygdomme der skal være omfattet af hvilke regler. En sådan liste bør føres og opdateres i en tabel i et bilag til denne forordning. Beføjelsen til at vedtage retsakter, som ændrer eller supplerer en sådan liste, bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF . [Ændring 16]

(38) Operatører, dyrefagpersoner og personer, der holder selskabsdyr, er — fordi de arbejder med dyr — bedst placeret til at observere og sikre sundheden for de dyr og produkter, de er ansvarlige for. De bør derfor have det primære ansvar for gennemførelsen af foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af spredning af sygdomme blandt de dyr og produkter, de er ansvarlige for , og hver for sig og i fællesskab arbejde på at udvikle bedste praksis for dyresundhed . [Ændring 17]

(39) Biosikring er et af de vigtigste forebyggelsesredskaber, der er til rådighed for operatører og andre, der arbejder med dyr, til at forhindre indslæbning, udvikling og spredning af overførbare dyresygdomme til, fra og inden for en dyrebestand. Betydningen af biosikring anerkendes også i konsekvensanalysen vedrørende vedtagelse af Unionens dyresundhedslovgivning, og de potentielle virkninger vurderes specifikt. For at sikre, at de biosikringsforanstaltninger, der anvendes af operatører, dyrefagpersoner og personer, der holder selskabsdyr, er tilstrækkeligt smidige, at de er tilpasset til produktionstypen og til de dyrearter eller -kategorier, der er berørt, og at de tager hensyn til de lokale forhold og den tekniske udvikling, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår supplerende og mere detaljerede biosikringskrav.

(40) Biocidholdige produkter såsom desinfektionsmidler til veterinærhygiejne eller fødevare- og foderområder, insekticider, afskrækningsmidler og rodenticider spiller en vigtig rolle i biosikringsstrategier både på bedriftsniveau og i forbindelse med transport af dyr. Disse produkter bør derfor anses for at indgå som en del af biosikring.

(41) Viden om dyresundhed, bl.a. om sygdomssymptomer, konsekvenserne af sygdomme og sygdomsforebyggelsesmidler, herunder biosikring, behandling og bekæmpelse, er en forudsætning for en effektiv forvaltning på dyresundhedsområdet og er afgørende nødvendig for at sikre, at dyresygdomme opdages tidligt. Operatører og andre dyrefagpersoner bør derfor tilegne sig den relevante viden på disse områder. Denne viden kan tilegnes på forskellige måder, f.eks. gennem formel uddannelse, men også inden for rammerne af landbrugssektorens bedriftsrådgivningsordning eller via uformelle uddannelsesinitiativer, som de nationale og europæiske landbrugsorganisationer og andre sammenslutninger kan være værdifulde bidragydere til. Disse alternative måder at opnå en sådan viden på bør også anerkendes ved denne forordning. Det samme kan siges om personer, der holder selskabsdyr, omend det må huskes, at de har en anden position og et andet ansvarsniveau. [Ændring 18]

(42) Dyrlæger og fagfolk med ekspertise i akvatiske dyrs sundhed spiller en afgørende rolle i alle aspekter af forvaltning på dyresundhedsområdet, og der bør fastsættes almindelige regler om deres roller og ansvarsområder ved denne forordning.

(43) Dyrlæger har en uddannelse og faglige kvalifikationer, der sikrer, at de har tilegnet sig den viden, de færdigheder og de kompetencer, der er nødvendige for bl.a. at kunne diagnosticere sygdomme og behandle dyr Derudover findes der i nogle medlemsstater — af historiske årsager eller på grund af mangel på dyrlæger, der beskæftiger sig med sygdomme hos akvatiske dyr — specialiserede fagfolk med ekspertise i akvatiske dyrs sundhed (»aquatic animal health professionals«). Disse fagfolk er traditionelt ikke dyrlæger, men de beskæftiger sig med veterinærmedicin for akvatiske dyr. Denne forordning bør derfor respektere de relevante medlemsstaters beslutning om at operere med et system, hvor denne profession er anerkendt. I disse tilfælde bør fagfolk med ekspertise i akvatiske dyrs sundhed have de samme ansvarsområder og forpligtelser som dyrlæger for så vidt angår deres særlige arbejdsområde. Denne tilgang er i tråd med akvatiske dyrs sundhedskode fra OIE.

(44) For at sikre, at dyrlæger og fagfolk med ekspertise i akvatiske dyrs sundhed, der gennemfører aktiviteter, som falder ind under denne forordnings anvendelsesområde, er velkvalificerede og modtager den relevante efteruddannelse, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår disse personers kvalifikationer og uddannelse.

(45) Medlemsstaterne, og især de respektive kompetente myndigheder med ansvar for dyresundhed, er nogle af de vigtigste aktører i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af overførbare dyresygdomme. Den kompetente myndighed for dyresundhed spiller, ved at udstede dyresundhedscertifikater, en vigtig rolle i forbindelse med overvågning, udryddelse og bekæmpelse af sygdomme, beredskabsplanlægning og foranstaltninger til at øge opmærksomheden om sygdomme og i forhold til at gøre flytning af dyr lettere og fremme den internationale handel. For at kunne varetage deres opgaver i henhold til denne forordning er medlemsstaterne afhængige af, at de har adgang til de nødvendige finansielle, infrastrukturelle og personalemæssige ressourcer overalt på deres område, herunder laboratoriekapacitet og videnskabelig og anden relevant knowhow.

(46) Den kompetente myndighed vil på grund af begrænsede ressourcer ikke altid være i stand til at gennemføre alle de aktiviteter, som den betros ved denne forordning. Det er af samme grund nødvendigt at fastlægge et retsgrundlag for delegering af de relevante aktiviteter til dyrlæger og andre kvalificerede fagpersoner. Det er igen af samme grund særdeles vigtigt at sikre, at disse dyrlæger og fagpersoner ikke har nogen interessekonflikter. For at sikre, at de nødvendige betingelser for generel anvendelse af sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger i hele Unionen fastlægges, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde TEUF for så vidt angår delegering af de relevante aktiviteter til dyrlæger samt passende efteruddannelse af disse. [Ændring 19]

(47) En optimal forvaltning på dyresundhedsområdet kan kun opnås i samarbejde med personer, der holder dyr, operatører, dyrlæger, fagfolk med ekspertise i dyrs sundhed, andre interesseparter og handelspartnere. Med henblik på at sikre tilslutning fra disse aktører er det nødvendigt at tilrettelægge beslutningsprocedurerne og anvendelsen af foranstaltningerne i denne forordning på en klar og gennemsigtig måde. Den kompetente myndighed bør derfor træffe passende foranstaltninger til at holde offentligheden informeret, især når der er rimelig grund til at formode, at dyr eller produkter kan udgøre en risiko for dyrs eller menneskers sundhed, fødevaresikkerheden eller miljøet, og når et tilfælde er af offentlig interesse. [Ændring 20]

(48) Med henblik på at undgå udslip af sygdomsfremkaldende agens fra laboratorier, institutter og andre faciliteter, der håndterer sygdomsfremkaldende agens, er det af afgørende betydning, at de træffer passende foranstaltninger vedrørende biosikring, biosikkerhed og biologisk indeslutning. Der bør derfor ved denne forordning fastsættes regler om sikkerhedsforanstaltninger, som skal overholdes i forbindelse med håndtering eller transport af sådanne sygdomsfremkaldende agens, vacciner og andre biologiske produkter. Denne forpligtelse bør også gælde for alle juridiske eller fysiske personer, der er involveret i sådanne aktiviteter. For at sikre, at sikkerhedsstandarderne overholdes i forbindelse med håndtering af meget smitsomme biologiske agens, vacciner og andre biologiske produkter, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår sikkerhedsforanstaltninger i de pågældende laboratorier, institutter og faciliteter og i forbindelse med flytning af sygdomsfremkaldende agens.

(49) Tidlig påvisning og en klar ansvarskæde med hensyn til anmeldelse af og rapportering om sygdomme er en forudsætning for effektiv sygdomsbekæmpelse. Med henblik på at sikre en effektiv og hurtig indsats bør enhver mistanke om eller bekræftelse af et udbrud af visse listeopførte sygdomme øjeblikkelig anmeldes til den kompetente myndighed dyrlæger eller fagpersoner med ekspertise i akvatiske dyrs sundhed . Samtidigt er det nødvendigt at sikre, at en professionel tilgang til anmeldelse og rapportering ikke giver anledning til ubegrundede sundhedsalarmer. Disse anmeldelsesforpligtelser bør derfor gælde for alle fysiske og juridiske samtlige operatører, dyrefagpersoner og personer, så det sikres, at ingen sygdomsudbrud forbliver ubemærkede der holder selskabsdyr . [Ændring 21]

(50) Dyrlægerne er nøgleaktører i forbindelse med efterforskning af sygdomme, ligesom de er et vigtigt forbindelsesled mellem operatørerne og den kompetente myndighed. De bør derfor underrettes af operatøren i tilfælde af abnorm dødelighed, andre alvorlige sygdomsproblemer eller markante fald i produktionen af ukendte årsager.

(51) For at sikre en effektiv anmeldelsesprocedure og for at få præciseret forskellige omstændigheder i forbindelse med abnorm dødelighed og andre alvorlige sygdomstegn bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår kriterierne for, hvornår omstændighederne for anmeldelse gør sig gældende, samt regler om yderligere undersøgelser, i det omfang det er relevant.

(52) For visse listeopførte sygdommes vedkommende er det afgørende, at Kommissionen og de øvrige medlemsstater øjeblikkelig underrettes om sygdommen. Sådanne EU-anmeldelser vil gøre det muligt for nabomedlemsstater eller andre angrebne medlemsstater at træffe de forholdsregler, der måtte være nødvendige. For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af sådanne EU-anmeldelser bør Kommissionen tillægges de relevante gennemførelsesbeføjelser.

(53) For visse andre sygdommes vedkommende er øjeblikkelig anmeldelse og indsats ikke nødvendig. I disse tilfælde er indsamling af oplysninger og rapportering om forekomsten af de pågældende sygdomme af afgørende betydning for at kunne holde sygdomssituationen under kontrol og om nødvendigt træffe sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger. Dette rapporteringskrav kan også gælde for sygdomme, der er anmeldelsespligtige i Unionen, men da i tilfælde, hvor der er behov for yderligere oplysninger for at kunne gennemføre effektive sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger. For at sikre, at de oplysninger og data, der er nødvendige for at forhindre spredning af eller bekæmpe de enkelte sygdomme, er korrekte og indsamles i rette tid, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår de oplysninger, der skal indberettes.

(54) Et af hovedformålene med anmeldelse af og rapportering om sygdomme er at tilvejebringe pålidelige, gennemskuelige og tilgængelige epidemiologiske data. Der bør indføres et IT-informationssystem på EU-plan til effektiv indsamling og forvaltning af overvågningsdata vedrørende listeopførte sygdomme og, i det omfang det er relevant, nyfremkomne sygdomme eller patogener, der er resistente over for antimikrobielle midler. Dette system bør fremme optimal datatilgængelighed, lette udvekslingen af data og mindske den administrative byrde for medlemsstaternes kompetente myndigheder, ved at anmeldelse af og rapportering om sygdomme inden for Unionen og på internationalt plan samles i én og samme proces (dvs. OIE's WAHIS/WAHID-database). Der bør også sikres overensstemmelse med udvekslingen af oplysninger i henhold til direktiv 2003/99/EF.

(55) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af reglerne om anmeldelse af og rapportering om sygdomme i EU-regi bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår opstilling af en liste over de sygdomme, der er omfattet af denne forordnings regler om EU-anmeldelser og -rapportering, samt fastlæggelse af de nødvendige procedurer, formater, data og regler for udveksling af oplysninger i forbindelse med anmeldelse af og rapportering om sygdomme.

(56) Overvågning er et centralt element i sygdomsbekæmpelsespolitikken. Den bør sikre, at overførbare dyresygdomme opdages hurtigt og anmeldes effektivt, således at sektoren og den kompetente myndighed, i det omfang det er praktisk muligt, i god tid kan træffe sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger, og sygdomme kan udryddes. Overvågningen bør tillige give information om de enkelte medlemsstaters og Unionens dyresundhedsstatus, således at sygdomsfrihed kan dokumenteres, og samhandelen med tredjelande fremmes.

(57) Operatører fører løbende tilsyn med deres dyr og er bedst placeret til at opdage abnorm dødelighed eller andre alvorlige sygdomssymptomer. Operatørerne er derfor grundstenen i enhver overvågning og af afgørende betydning for den overvågning, der varetages af den kompetente myndighed. I forbindelse med denne forordning og med hensyn til vildtlevende dyr bør jægeres rolle også anerkendes som havende betydning for overvågningen af sygdomme i betragtning af deres erfaring og deres kendskab til sygdomme, der rammer vildtlevende dyr. Ligeledes kunne jægersammenslutninger og indehavere af jagtrettigheder også supplere operatørers arbejde med at overvåge vildtlevende dyr. [Ændring 22]

(58) Med henblik på at sikre et tæt samarbejde og udveksling af oplysninger mellem operatører og dyrlæger eller fagfolk med ekspertise i akvatiske dyrs sundhed og som supplement til den overvågning, der varetages af operatørerne, bør der, i overensstemmelse med produktionstype og andre relevante faktorer, aflægges dyresundhedsbesøg på virksomhederne. For at sikre, at overvågningsniveauet står i forhold til de relevante risici på forskellige typer virksomheder, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår kriterierne for og indholdet af sådanne dyresundhedsbesøg på forskellige typer af virksomheder.

(59) Det er af afgørende betydning, at den kompetente myndighed opererer med et system til overvågning af de listeopførte sygdomme, der skal overvåges. Dette bør også gælde for nyfremkomne sygdomme, for hvilke de potentielle sundhedsrisici bør vurderes, idet der indsamles epidemiologiske data til brug for denne vurdering. Med henblik på at sikre den bedst mulige udnyttelse af ressourcerne bør de relevante oplysninger indsamles, deles og anvendes så effektivt som muligt.

(60) Overvågningsmetoderne, -hyppigheden og –intensiteten bør tilpasses til den enkelte sygdom og tage hensyn til det specifikke formål med overvågningen, dyresundhedsstatussen i den pågældende region og eventuel anden overvågning, der foretages af operatører.

(61) Det vil i visse tilfælde, afhængigt af sygdommens epidemiologiske profil og relevante risikofaktorer, kunne være nødvendigt at indføre et struktureret overvågningsprogram. I sådanne tilfælde bør medlemsstaterne udvikle epidemiologisk baserede overvågningsprogrammer. Beføjelsen til at vedtage retsakter bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF funktionsmåde for så vidt angår tilrettelæggelsen af overvågningen, kriterierne for officiel bekræftelse af udbrud og definitionerne af tilfælde af de pågældende sygdomme samt krav til overvågningsprogrammerne for så vidt angår indholdet af dem, oplysninger, der skal inkluderes, og anvendelsestidsrum.

(62) Med henblik på at fremme koordineringen mellem medlemsstaterne og sikre, at overvågningsprogrammerne er i overensstemmelse med Unionens mål, bør de forelægges for Kommissionen og de øvrige medlemsstater til orientering. Medlemsstaten, der gennemfører overvågningsprogrammet, bør desuden regelmæssigt rapportere til Kommissionen om resultaterne af overvågningsprogrammet. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af overvågningsprogrammer bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår opstilling af en liste over sygdomme, der skal være omfattet af overvågningsprogrammer, og fastlæggelse af harmoniserede procedurer, formater, data og regler for udveksling af oplysninger.

(63) Medlemsstater, der ikke er frie eller ikke vides at være frie for listeopførte sygdomme, som er omfattet af bestemmelser om udryddelsesforanstaltninger i denne forordning, bør skulle udarbejde obligatoriske udryddelsesprogrammer til udryddelse af de pågældende sygdomme, hvis udryddelse er obligatorisk i Unionen, eller have mulighed for at udarbejde frivillige udryddelsesprogrammer til udryddelse af de pågældende sygdomme, hvis udryddelse ønskes, men ikke er obligatorisk, i Unionen. Med henblik på at sikre ensartede betingelser for generel anvendelse i hele Unionen er det nødvendigt at fastsætte harmoniserede krav vedrørende sådanne obligatoriske eller frivillige udryddelsesprogrammer. For at sikre en effektiv udryddelse af sygdomme bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår målene for sygdomsbekæmpelsesstrategier, sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger under de obligatoriske eller frivillige udryddelsesprogrammer og krav til disse programmer. [Ændring 23]

(63a) På den anden side er der en række sygdomme, som vækker bekymring i Unionen, men som det ikke er nødvendigt at pålægge medlemsstaterne at udrydde. Medlemsstaterne kan udarbejde frivillige udryddelsesprogrammer for sådanne sygdomme, hvis de beslutter, at udryddelse er vigtig for dem. Sådanne frivillige udryddelsesprogrammer vil blive anerkendt på EU-plan. Programmer af denne art vil indebære iværksættelse af visse relevante sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger. De kan også, med forbehold af Kommissionens godkendelse, gøre det muligt for medlemsstaterne at kræve visse garantier i forbindelse med modtagelsen af dyr fra andre medlemsstater eller fra tredjelande, f.eks. supplerende undersøgelser for sygdomme og garantier vedrørende undersøgelsesresultaterne i et flytningscertifikat. Medlemsstaternes programmer er også berettiget til EU-støtte, hvis sygdommen er opført i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (12) , og de indgiver en anmodning om støtte. [Ændring 24]

(63b) Med henblik på at sikre ensartede betingelser for generel anvendelse i hele Unionen er det nødvendigt at fastsætte harmoniserede krav vedrørende sådanne obligatoriske eller frivillige udryddelsesprogrammer. For at sikre en effektiv udryddelse af sygdomme bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF delegeres til Kommissionen for så vidt angår målene for sygdomsbekæmpelsesstrategier, sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger inden for rammerne af de obligatoriske eller frivillige udryddelsesprogrammer og kravene i disse programmer. [Ændring 25]

(64) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af programmer for udryddelse af sygdomme bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastlæggelse af procedurerne for forelæggelse af sådanne programmer, resultatindikatorer og rapportering.

(65) Medlemsstaterne bør desuden have mulighed for at erklære hele deres område eller zoner eller segmenter deri frit/frie for en eller flere listeopførte sygdomme, der er omfattet af regler om obligatoriske eller frivillige udryddelsesprogrammer, for at beskytte sig mod indslæbning af sådanne listeopførte sygdomme fra andre dele af Unionen eller fra tredjelande eller territorier. Der bør til det formål indføres en klar, harmoniseret procedure, herunder de nødvendige kriterier for status som sygdomsfri. For at sikre ensartede betingelser for anerkendelse af status som sygdomsfri i Unionen må en sådan status som sygdomsfri nødvendigvis skulle godkendes officielt, og Kommissionen bør derfor tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår godkendelse af denne status.

(66) OIE har indført konceptet med afgrænsning af segmenter inden for rammerne af de zoosanitære kodekser vedrørende landdyr og akvatiske dyr (OIE-kodekserne). I EU-lovgivning vedtaget inden denne forordning anerkendes dette koncept kun for visse bestemte, i specifik EU-lovgivning angivne, dyrearter og –sygdomme, nemlig for aviær influenza og sygdomme hos akvatiske dyr. Der bør med denne forordning åbnes mulighed for at anvende segmentsystemet for andre dyrearter og sygdomme. For at få fastlagt de nærmere betingelser for anerkendelse af, regler om godkendelse af og krav til segmenter bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF.

(67) Medlemsstaterne bør offentliggøre deres sygdomsfrie område eller sygdomsfrie zoner og segmenter deri, således at handelspartnere holdes orienteret, og samhandelen fremmes.

(68) Med henblik på at få fastsat nærmere betingelser for anerkendelse af status som sygdomsfri bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår kriterierne for opnåelse af denne status, den dokumentation, der er påkrævet til godtgørelse af sygdomsfrihed, særlige sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger, restriktioner, oplysninger, der skal fremlægges, undtagelser og betingelser for opretholdelse, suspension, ophævelse eller generhvervelse af status som sygdomsfri.

(69) For at sikre ensartede betingelser for anvendelsen af procedurer for opnåelse af status som sygdomsfri bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår opstilling af en liste over listeopførte sygdomme, der kan gøres til genstand for afgrænsning af segmenter, og fastlæggelse af nærmere regler om de formater, der skal anvendes ved indgivelse af ansøgninger og udveksling af oplysninger.

(70) Tilstedeværelsen af en fuldstændigt ikke-immun bestand af dyr, der er modtagelig for visse listeopførte sygdomme, nødvendiggør konstant opmærksomhed om sygdommene og et permanent sygdomsberedskab. Beredskabsplaner har tidligere vist sig at være af afgørende betydning for en vellykket bekæmpelse af krisesituationer i relation til sygdomme. For at sikre dette effektive redskab til bekæmpelse af krisesituationer i relation til sygdomme bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår mere detaljerede krav og betingelser for beredskabsplaner.

(71) Tidligere dyresundhedskriser har vist fordelene ved at operere med specifikke, detaljerede og hurtige forvaltningsprocedurer til håndtering af krisesituationer i relation til sygdomme. De pågældende organisatoriske procedurer bør sikre en hurtig og effektiv indsats og en bedre koordinering af indsatsen fra alle de involverede parter, navnlig de kompetente myndigheder og interesseparterne.

(72) Med henblik på at sikre, at beredskabsplanerne er anvendelige i praksis i rigtige krisesituationer, er det afgørende nødvendigt at afprøve systemerne og sikre, at de fungerer. Til dette formål bør medlemsstaternes kompetente myndigheder, i det omfang det er praktisk muligt og relevant, gennemføre simuleringsøvelser i samarbejde med de kompetente myndigheder i nabomedlemsstater og tilgrænsende tredjelande og territorier.

(73) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af beredskabsplaner og simuleringsøvelser bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler for gennemførelsen af disse planer og øvelser i praksis.

(74) Veterinærlægemidler såsom vacciner, hyperimmun-sera og antimikrobielle midler spiller en vigtig rolle i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af overførbare dyresygdomme. I konsekvensanalysen vedrørende vedtagelse af Unionens dyresundhedslovgivning fremhæves især betydningen af vacciner som et redskab til forebyggelse, bekæmpelse og udryddelse af dyresygdomme.

(75) For visse overførbare dyresygdommes vedkommende er det imidlertid nødvendigt, at bekæmpelsesstrategierne omfatter forbud mod eller restriktioner for anvendelse af visse veterinærlægemidler, idet brug af disse ville mindske effektiviteten af strategierne. F.eks. kan hyperimmun-sera eller antimikrobielle midler sløre de kliniske sygdomstegn, umuliggøre påvisning af et sygdomsfremkaldende agens eller vanskeliggøre hurtig differentialdiagnosticering og derved bringe en korrekt påvisning af sygdommen i fare , hvilket udgør en alvorlig risiko for folkesundheden og dyresundheden . [Ændring 26]

(76) Disse bekæmpelsesstrategier kan dog variere betydeligt, alt efter hvilken listeopført sygdom der er tale om. Der bør derfor ved denne forordning fastsættes regler for brug af veterinærlægemidler til forebyggelse og bekæmpelse af listeopførte visse sygdomme samt harmoniserede kriterier, som skal tages i betragtning, når der tages stilling til, hvorvidt og hvordan vacciner, hyperimmun-sera og antimikrobielle midler skal anvendes. For at sikre en smidig tilgang og for at tage højde for de forskellige listeopførte sygdommes individuelle karakteristika og adgangen til effektive behandlinger bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde TEUF for så vidt angår restriktioner for, forbud mod eller pligt til anvendelse af bestemte veterinærlægemidler som led i bekæmpelse af visse listeopførte sygdomme. I hastetilfælde bør det, med henblik på at håndtere nye risici med potentielle ødelæggende konsekvenser for dyre- eller folkesundheden, økonomien, samfundet eller miljøet, være muligt at vedtage de relevante foranstaltninger efter hasteproceduren. [Ændring 27]

(77) På grundlag af konklusionerne i ekspertudtalelsen om vaccine- og/eller diagnostikbanker for alvorlige dyresygdomme (13) bør Unionen og medlemsstaterne desuden kunne oprette beredskabslagre af antigener, vacciner og diagnostiske reagenser for listeopførte sygdomme, der udgør en alvorlig trussel mod dyrs eller menneskers sundhed. Oprettelse af en EU-antigen-, vaccine- og diagnostisk reagens-bank ville fremme Unionens dyresundhedsmæssige målsætninger ved at muliggøre en hurtig og effektiv indsats, når der er behov for dens ressourcer, ligesom der sikres en effektiv udnyttelse af begrænsede ressourcer.

(78) For at sikre en sådan hurtig og effektiv indsats bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår oprettelse og forvaltning af sådanne banker samt sikkerhedsstandarder og krav vedrørende driften af dem. Denne forordning bør dog ikke indeholde regler om finansieringen af de relevante sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger som f.eks. vaccination.

(79) Der bør fastsættes kriterier for prioriteret adgang til ressourcerne i EU-antigen-, vaccine- og diagnostisk reagens-bankerne med henblik på at sikre en effektiv fordeling af disse ressourcer i krisesituationer. Ligeledes bør der hvad angår medlemsstater, der ikke har oprettet antigen-, vaccine- og diagnostisk reagens-banker, eller som oplever begrænsede lagerbeholdninger i EU-antigen-, -vaccine- og -diagnostisk reagens-bankerne, fastsættes kriterier for adgang til andre medlemsstaters ressourcer. [Ændring 28]

(80) Af hensyn til sikkerheden i forhold til bioterrorisme og agroterrorisme bør visse detaljer om EU-antigen-, vaccine- og diagnostisk reagens-bankerne behandles som klassificerede oplysninger og forbydes offentliggjort.

(81) For at sikre ensartede betingelser for forvaltningen af EU-antigen-, vaccine- og diagnostisk reagens-bankerne bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af nærmere regler for, hvilke biologiske produkter der skal indgå i disse banker, og hvilke sygdomme de skal dække, nærmere regler om forsyning, mængder, opbevaring og udlevering, proceduremæssige og tekniske krav til vacciner, antigener og diagnostiske reagenser samt hyppigheden og indholdet af informationsmeddelelser til Kommissionen.

(82) I tilfælde af et udbrud af en listeopført sygdom, der anses for at udgøre en høj risiko for dyre- eller folkesundheden i Unionen, er det nødvendigt at træffe øjeblikkelige sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger til udryddelse af den pågældende listeopførte sygdom for at beskytte dyre- og folkesundheden og de relevante sektorer.

(83) Operatører, dyrefagpersoner og personer, der holder selskabsdyr, bør være hovedansvarlige for at bekæmpe og forhindre spredning af overførbare dyresygdomme. De bør øjeblikkelig træffe foranstaltninger i tilfælde af mistanke om eller bekræftelse af meget smitsomme sygdomme.

(84) Den kompetente myndighed bør være ansvarlig for at iværksætte de første afdækkende undersøgelser til bekræftelse eller udelukkelse af et udbrud af en meget smitsom listeopført sygdom, der anses for at udgøre en høj risiko for dyre- eller folkesundheden i Unionen.

(85) Den kompetente myndighed bør indføre foreløbige sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger med henblik på at forhindre spredning af den listeopførte sygdom og iværksætte en epidemiologisk undersøgelse.

(85a) I henhold til direktiv 2003/99/EF skal medlemsstaterne hvert år forelægge Kommissionen en rapport om tendenser for og kilder til zoonoser, zoonotiske agenser og antimikrobiel resistens. Ligeledes bør medlemsstaterne, som led i bekæmpelsesplanerne og -programmerne i forordning (EU) nr. xxxx/xxxx (14) (*1) (forordningen om offentlig kontrol) og i forordning (EF) nr. 2160/2003 træffe strategiske foranstaltninger med henblik på overvågning, forebyggelse og bekæmpelse af andre smitsomme dyresygdomme, herunder sygdomme, som ikke er opført i bilaget til denne forordning. Disse foranstaltninger bør omfatte en strategi for god zooteknik og ansvarlig brug af veterinærlægemidler. [Ændring 29]

(86) Så snart en listeopført sygdom er blevet bekræftet, bør den kompetente myndighed træffe de nødvendige sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, herunder om nødvendigt oprettelse af spærrezoner, for at udrydde og forhindre yderligere spredning af den pågældende sygdom.

(86a) Sygdomsbekæmpelsesforanstalt-ninger, der bliver nødvendige i tilfælde af et sygdomsudbrud, kan have en negativ indvirkning på biodiversiteten og bevarelsen af husdyrgenetiske ressourcer. I overensstemmelse med konventionen om den biologiske mangfoldighed og Unionens biodiversitetsstrategi bør den kompetente myndighed ved fastlæggelsen af sygdomsbekæmpelsesforanstaltningers anvendelse tage hensyn til indvirkningen på biodiversiteten og husdyrgenetiske ressourcer. [Ændring 30]

(87) Forekomst af en listeopført sygdom hos vildtlevende dyr kan indebære en risiko for folkesundheden og for opdrættede dyrs sundhed eller omvendt . Der bør derfor fastsættes særlige regler om gennemførelse af sygdomsbekæmpelses- og udryddelsesforanstaltninger hos vildtlevende dyr eller , når det er nødvendigt , hos opdrættede dyr . [Ændring 31]

(88) Hvis der er tale om listeopførte sygdomme, der ikke er meget smitsomme, og som det er obligatorisk at udrydde, bør sygdomsbekæmpelsesforanstaltningerne gennemføres for at forhindre, at de pågældende listeopførte sygdomme spredes, især til ikke-angrebne områder. De pågældende foranstaltninger vil dog kunne være mere begrænsede end eller på anden måde adskille sig fra de foranstaltninger, der skal træffes mod de farligste listeopførte sygdomme. Ved denne forordning bør der derfor fastsættes særlige regler for disse sygdomme. Medlemsstater, der har indført et frivilligt udryddelsesprogram, bør også gennemføre sådanne sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger. Sygdomsbekæmpelsesforanstaltningernes omfang og intensitet bør dog stå i rimeligt forhold til målene og tage hensyn til den pågældende listeopførte sygdoms karakteristika, fordeling og betydning for den pågældende medlemsstat eller region og Unionen som helhed. [Ændring 32]

(89) For at sikre, at operatører, personer, der holder selskabsdyr, og de kompetente myndigheder anvender de sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, der fastlægges ved denne forordning, på effektiv vis, og under hensyntagen til de særlige karakteristika ved sygdomsbekæmpelsesforanstaltningerne for de enkelte listeopførte sygdomme samt de relevante risikofaktorer bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår de nærmere sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger i tilfælde af mistanke om eller bekræftelse af en listeopført sygdom på virksomheder og andre steder samt i spærrezoner.

(90) Med henblik på at gøre det muligt for Kommissionen at træffe særlige sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger på midlertidig basis i tilfælde, hvor de ved denne forordning fastlagte sygdomsbekæmpelseskontrolforanstaltninger ikke er tilstrækkelige eller egnede til at håndtere den pågældende risiko, bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastlæggelse af særlige sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, der finder anvendelse i et begrænset tidsrum.

(91) Det er nødvendigt at registrere visse transportører og virksomheder, der holder landdyr, håndterer reproduktionsmateriale eller transporterer sådanne dyr/sådant materiale, for at de kompetente myndigheder kan foretage en passende overvågning og forebygge, bekæmpe og udrydde overførbare dyresygdomme.

(92) Hvis en bestemt type virksomhed, der holder landdyr eller håndterer eller opbevarer reproduktionsmateriale, udgør en særlig dyresundhedsmæssig risiko, bør den skulle godkendes af den kompetente myndighed.

(93) Med henblik på at undgå unødvendige administrative byrder og omkostninger, navnlig for små og mellemstore virksomheder (SMV'er), bør medlemsstaterne sikres den fornødne fleksibilitet til at tilpasse deres ordninger for registrering og godkendelse til de lokale og regionale forhold og produktionsmønstre.

(94) For at mindske de administrative byrder bør registrering og godkendelse så vidt muligt integreres i et registrerings- eller godkendelsessystem, som medlemsstaterne allerede har indført i andet øjemed.

(95) Operatørerne har førstehåndskendskab til de dyr, de er ansvarlige for. De bør derfor føre ajourførte fortegnelser over oplysninger, der er relevante for en vurdering af dyresundhedsstatussen, for sporbarheden og for en epidemiologisk undersøgelse i tilfælde af forekomst af en listeopført sygdom. Disse fortegnelser bør være lettilgængelige for den kompetente myndighed.

(96) Med henblik på at sikre, at der er offentlig adgang til ajourførte oplysninger om de registrerede virksomheder og transportører og godkendte virksomheder, bør den kompetente myndighed oprette og føre et register over sådanne virksomheder og transportører. Beføjelsen til at vedtage retsakter bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår de oplysninger, der skal indgå i registret over virksomheder og transportører, samt kravene vedrørende føring af fortegnelser med hensyn til de oplysninger, der skal registreres i fortegnelserne, undtagelser fra kravene vedrørende føring af fortegnelser og specifikke supplerende krav vedrørende reproduktionsmateriale.

(97) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af kravene i denne forordning vedrørende registrering og godkendelse af virksomheder samt føring af fortegnelser og registre bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler vedrørende oplysningsforpligtelser, undtagelser og andre regler samt formater og praktiske specifikationer for registrene og fortegnelserne.

(98) Muligheden for effektiv sporing er et centralt element i sygdomsbekæmpelsespolitik. Der bør opereres med identifikations- og registreringskrav, der er specifikke for de forskellige arter af opdrættede landdyr og reproduktionsmateriale, med henblik på at fremme en effektiv anvendelse af denne forordnings regler om forebyggelse og bekæmpelse af sygdomme. Derudover er det vigtigt at fastsætte regler, der giver mulighed for at indføre en ordning for identifikation og registrering af arter, der i dag ikke er omfattet af sådanne ordninger, eller når ændrede omstændigheder og risici tilsiger det.

(99) For at sikre et velfungerende identifikations- og registreringssystem og for at sikre sporbarheden bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt forpligtelserne vedrørende databaser, udpegelse af den kompetente myndighed, detaljerede identifikations- og registreringskrav for forskellige dyrearter og dokumenter.

(100) Det bør sikres, at de administrative byrder og omkostninger begrænses og systemet er smidigt i situationer, hvor sporbarhedskravene kan opfyldes på andre måder end med de metoder, der fastlægges ved denne forordning. Beføjelsen til at vedtage retsakter bør derfor delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår undtagelser fra identifikations- og registreringskravene.

(101) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af identifikations- og registreringssystemet og sporbarhed bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler vedrørende de tekniske specifikationer for databaser, identifikationsmidler, dokumenter og formater, tidsfrister og kriterier for undtagelser fra sådanne systemer.

(102) Et vigtigt redskab til at forebygge indslæbning og spredning af en overførbar dyresygdom er at fastsætte restriktioner for flytning af dyr og produkter, der kan overføre den pågældende sygdom. Begrænsning af flytninger af dyr og produkter kan imidlertid have alvorlige økonomiske konsekvenser og gribe forstyrrende ind i det indre markeds funktion. De pågældende restriktioner bør derfor kun anvendes, i det omfang det er nødvendigt og rimeligt i forhold til de relevante risici. Denne tilgang er i tråd med principperne i SPS-aftalen og OIE's internationale standarder.

(103) De almindelige krav i denne forordning, herunder forbuddet mod flytning af dyr fra en virksomhed med en abnorm dødelighed eller andre sygdomssymptomer med ukendte årsager eller kravene vedrørende sygdomsforebyggelse i forbindelse med transport, bør gælde for alle flytninger af dyr.

(104) Med de nuværende juridiske rammer i EU-lovgivningen for flytning af landdyr gælder de fastsatte harmoniserede regler hovedsagelig flytning af landdyr og produkter mellem medlemsstaterne, mens det overlades til medlemsstaterne at fastsætte de nødvendige krav vedrørende flytning inden for deres respektive områder. Konsekvensanalysen vedrørende Unionens dyresundhedslovgivning omfattede en tilbundsgående sammenligning af den nuværende situation med en løsningsmodel, ifølge hvilken reglerne for flytning inden for de enkelte medlemsstater også ville blive harmoniseret på EU-plan. Det er blevet konkluderet, at den nuværende tilgang bør fastholdes, da en fuldstændig harmonisering af alle flytninger ville være meget kompleks, og fordi fordelene i form af lettelse af flytninger medlemsstaterne imellem ikke opvejer den negative indvirkning på mulighederne for at bekæmpe sygdomme, som et sådant tiltag ville kunne have.

(105) Der gælder en række grundlæggende dyresundhedsmæssige krav for dyr, der flyttes mellem medlemsstaterne. Først og fremmest må dyr ikke flyttes fra virksomheder med en abnorm dødelighed eller sygdomstegn med ukendte årsager. Dødelighed — selv abnorm dødelighed — der kan sættes i forbindelse med videnskabelige procedurer, som er tilladt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/63/EU (15), og ikke kan tilskrives infektion med listeopførte sygdomme, bør dog ikke være grund til at forhindre flytning af dyr i videnskabeligt øjemed. Ikke desto mindre bør sådanne dødeligheder registreres af den kompetente myndighed. [Ændring 33]

(106) Denne forordning bør imidlertid sikre den fornødne fleksibilitet til at lette flytning af arter og kategorier af landdyr, der udgør en lav risiko for spredning af listeopførte sygdomme mellem medlemsstaterne. Der bør desuden være yderligere muligheder for undtagelser i tilfælde, hvor medlemsstater eller operatører allerede har indført effektive alternative risikobegrænsende foranstaltninger og f.eks. opererer med høje biosikringsniveauer og effektive overvågningssystemer.

(107) Hovdyr og fjerkræ er grupper af dyrearter af stor økonomisk betydning og er omfattet af særlige krav vedrørende flytning i henhold til EU-lovgivning vedtaget inden denne forordning, nemlig Rådets direktiv 64/432/EØF (16), Rådets direktiv 91/68/EØF (17), Rådets direktiv 2009/156/EF (18), Rådets direktiv 2009/158/EF (19) og til dels Rådets direktiv 92/65/EØF. Hovedreglerne for flytning af nævnte arter bør fastsættes ved denne forordning. De mere detaljerede krav, som i vid udstrækning vil afhænge af de sygdomme, der kan overføres via forskellige arter eller kategorier af dyr, bør fastsættes ved efterfølgende kommissionsretsakter under hensyntagen til de enkelte sygdommes, dyrearters og dyrekategoriers særlige karakteristika.

(108) Eftersom flytning og sammenbringning af hovdyr og fjerkræ er forbundet med en særligt høj sundhedsrisiko, bør der ved denne forordning fastsættes særlige regler med henblik på at beskytte sundheden for de berørte dyr, der bringes sammen, og forhindre spredning af overførbare dyresygdomme. [Ændring 34]

(109) Det er, afhængigt af de listeopførte sygdomme og arter, der er tale om, nødvendigt at fastsætte særlige dyresundhedsmæssige krav for visse andre dyrearter end opdrættede hovdyr og fjerkræ. Disse arter har også været omfattet af regler i den lovramme, der har fundet anvendelse inden denne forordning, navnlig direktiv 92/65/EØF. Dette direktiv indeholder særlige regler om flytning af diverse dyrearter, herunder bier, humlebier, primater, hunde og katte m.v., og der bør derfor ved denne forordning fastlægges et retsgrundlag for vedtagelse af delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter med særlige regler om flytning af de pågældende dyrearter.

(110) Isolerede virksomheder, som normalt anvendes til hold af laboratoriedyr eller dyr til zoologiske haver, er normalt kendetegnet ved et højt biosikringsniveau og en god og velkontrolleret sundhedsstatus samt enten færre flytninger eller udelukkende flytninger inden for de pågældende virksomheders lukkede system. Statussen som isoleret virksomhed, som operatører kan ansøge om på frivillig basis, blev introduceret ved direktiv 92/65/EØF, som indeholder godkendelsesregler og -krav samt krav vedrørende flytning for godkendte organer, institutter og centre. Systemet gør det muligt for de pågældende virksomheder at udveksle dyr indbyrdes med færre krav vedrørende flytning, samtidig med at der kan gives sundhedsmæssige garantier inden for de isolerede virksomheders lukkede system. Systemet har derfor fået bred tilslutning fra operatørerne og er blevet anvendt på frivillig basis. Konceptet med isolerede virksomheder bør følgelig opretholdes med denne forordning, ligesom den bør indeholde regler for flytning mellem disse virksomheder.

(111) Det kan være nødvendigt at flytte dyr, der ikke overholder de almindelige dyresundhedsmæssige krav i denne forordning, og som udgør en højere dyresundhedsmæssig risiko, i videnskabeligt øjemed, f.eks. til forsknings- eller diagnosticeringsformål, navnlig formål godkendt i henhold til direktiv 2010/63/EU. Sådanne flytninger bør ikke forbydes eller begrænses unødigt ved denne forordning, da dette ville kunne hæmme ellers tilladte forskningsaktiviteter og sinke den videnskabelige udvikling. Ikke desto mindre er det af afgørende betydning, at der ved denne forordning fastsættes regler, der kan sikre, at flytning af disse dyr foregår på sikker vis og registreres af den kompetente myndighed . [Ændring 35]

(112) Mønstrene for flytning af cirkusdyr, dyr i zoologiske haver, dyr, der skal udstilles, og visse andre dyr afviger ofte fra flytningsmønstrene for andre opdrættede arter. Tilpasning af EU-reglerne om flytning til sådanne dyr bør ske på grundlag af særlige overvejelser, hvor der tages hensyn til de relevante særlige risici og alternative risikobegrænsende foranstaltninger.

(113) For at sikre, at målene i denne forordnings betragtning 102-112 nås, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår sygdomsforebyggende foranstaltninger i forbindelse med transport, særlige regler for flytning af visse dyrearter og særlige situationer, såsom sammenbringning af dyr eller afvisning af sendinger, samt særlige krav eller undtagelser for andre typer af flytninger, f.eks. flytning i videnskabeligt øjemed.

(114) For at gøre det muligt at anvende særlige regler for flytning i tilfælde, hvor flytningsreglerne ikke er tilstrækkelige eller egnede til at begrænse spredningen af en bestemt sygdom, bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af særlige flytningsregler, der finder anvendelse i et begrænset tidsrum.

(115) Opdrættede landdyr, der flyttes mellem medlemsstater, bør opfylde kravene til sådanne flytninger. Arter, der udgør en sundhedsrisiko og er af større økonomisk betydning, bør ledsages af et dyresundhedscertifikat udstedt af den kompetente myndighed.

(116) I det omfang det er teknisk, praktisk og økonomisk muligt, bør der drages nytte af den teknologiske udvikling til at mindske de administrative byrder for operatørerne og den kompetente myndighed i forbindelse med certificering og anmeldelse ved at lade papirdokumentation erstatte af informationsteknologi og ved at lette anmeldelsesprocedurerne og så vidt muligt anvende dem til flere forskellige formål.

(117) I tilfælde, hvor et dyresundhedscertifikat udstedt af den kompetente myndighed ikke er påkrævet, bør en operatør, der flytter dyr til en anden medlemsstat, udfærdige en personlig erklæring, som bekræfter, at dyrene opfylder kravene vedrørende flytning i denne forordning.

(118) For at sikre, at målene i denne forordnings betragtning 115, 116 og 117 nås, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om indholdet af, oplysningsforpligtelser i relation til og undtagelser fra kravene vedrørende dyresundhedscertificering, særlige certificeringsregler og embedsdyrlægens pligt til at foretage behørig kontrol forud for underskrivelsen af dyresundhedscertifikatet.

(119) Anmeldelse af flytninger af dyr og reproduktionsmateriale mellem medlemsstater og i visse tilfælde inden for medlemsstaters nationale område er af afgørende betydning for at sikre sporbarhed for de(t) pågældende dyr og reproduktionsmateriale, når sådanne flytninger kan være forbundet med en risiko for spredning af overførbare dyresygdomme. Sådanne flytninger bør derfor anmeldes og registreres. IMSOC-systemet, som er omhandlet i artikel 130, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. xxxx/xxxx (*2) (forordningen om offentlig kontrol, bør anvendes til dette formål.

(120) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordnings regler om dyresundhedscertificering og anmeldelse af flytninger bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler vedrørende standarddyresundhedscertifikater, personlige erklæringer, formater og tidsfrister for anmeldelse af flytninger for både landdyr og akvatiske dyr, reproduktionsmateriale og, i det omfang det også er relevant, animalske produkter.

(121) Den dyresundhedsmæssige risiko, som flytning af selskabsdyr er forbundet med på grund af de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i forbindelse hermed, afviger betydeligt fra risikoen for andre opdrættede dyr. Der bør derfor ved denne forordning fastsættes særlige regler for Sådanne flytninger bør derfor fortsat være underkastet de allerede vedtagne bestemmelser . For at sikre, Herved sikres det , at selskabsdyr ikke udgør en væsentlig risiko for spredning af overførbare dyresygdomme. , bør Beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår nærmere regler om flytning af sådanne dyr. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordnings dyresundhedsmæssige krav vedrørende flytning af selskabsdyr bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler om sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger, der skal træffes i forbindelse med sådanne flytninger , bør i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF tillægges Kommissionen med forbehold af bestemmelserne i forordning (EU) nr . 576/2013 (20). [Ændring 36]

(122) Vildtlevende dyr kan af forskellige årsager udgøre en dyre- og folkesundhedsmæssig risiko, f.eks. hvis de flyttes ind på en virksomhed eller fra ét miljø til et andet. Det kan være nødvendigt at træffe passende forebyggende foranstaltninger i forbindelse med flytning af de pågældende dyr for at undgå spredning af overførbare dyresygdomme. For at sikre, at vildtlevende dyr ikke udgør en væsentlig risiko for spredning af overførbare dyresygdomme, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår supplerende krav vedrørende flytning af vildtlevende landdyr.

(123) Reproduktionsmateriale kan udgøre en tilsvarende risiko for spredning af overførbare dyresygdomme til levende dyr. Dertil kommer, at der til produktionen af sådant materiale knytter sig særlige aspekter, som vedrører høje sundhedskrav til avlsdyr, og som nødvendiggør strengere eller særlige dyresundhedsmæssige krav vedrørende donordyrene. For at sikre, at flytninger af reproduktionsmateriale foregår i fuld sikkerhed og opfylder de høje sundhedsstandarder, der kan forventes, samt for at tage hensyn til visse særlige anvendelsesformål bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår mere deltaljerede krav vedrørende flytning af reproduktionsmateriale af visse dyrearter, særlige krav, f.eks. vedrørende flytning af sådant materiale i videnskabeligt øjemed, og undtagelser fra forpligtelserne vedrørende dyresundhedscertificering.

(124) Animalske produkter kan udgøre en risiko for spredning af overførbare dyresygdomme. De fødevaresikkerhedsmæssige krav til animalske produkter, der er fastsat i EU-lovgivningen, sikrer god hygiejnepraksis og mindsker de dyresundhedsmæssige risici ved disse produkter. Der bør imidlertid ved denne forordning fastlægges særlige dyresundhedsforanstaltninger, såsom sygdomsbekæmpelses- og hasteforanstaltninger, som skal anvendes i visse særlige tilfælde med henblik på at sikre, at dyresygdomme ikke spredes med animalske produkter. For at garantere sikre flytninger af animalske produkter i disse særlige tilfælde bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår nærmere regler om flytning af animalske produkter i relation til de sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, der træffes, forpligtelserne vedrørende dyresundhedscertificering og undtagelser fra disse regler, hvor den risiko, der er forbundet med de pågældende flytninger, og de indførte risikobegrænsende foranstaltninger tillader det.

(125) Når medlemsstaterne træffer nationale foranstaltninger vedrørende flytning af dyr og reproduktionsmateriale eller beslutter at træffe nationale foranstaltninger for at begrænse virkningerne på deres eget område af andre overførbare dyresygdomme end listeopførte sygdomme, bør må de pågældende nationale foranstaltninger ikke kun være i strid med EU-lovgivning om det indre marked , når dette er videnskabeligt berettiget af smittebeskyttelsesårsager og står i et rimeligt forhold til risikoen . Der bør derfor fastlægges en ramme for sådanne nationale foranstaltninger, ligesom det bør sikres, at disse overholder de begrænsninger, der er fastsat i EU-lovgivningen. [Ændring 37]

(126) Det er nødvendigt at registrere og godkende akvakulturvirksomheder, for at de kompetente myndigheder kan foretage en passende overvågning og forebygge, bekæmpe og udrydde overførbare dyresygdomme. I henhold til direktiv 2006/88/EF skal alle virksomheder, der flytter akvatiske dyr, autoriseres. Dette autorisationssystem bør opretholdes med denne forordning, selv om der på visse sprog anvendes begreber for autorisationssystemet under denne forordning, som afviger fra terminologien i direktiv 2006/88/EF.

(127) Overførbare dyresygdomme kan spredes i forbindelse med slagtning og forarbejdning af akvakulturdyr, der er omfattet af sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, f.eks. som følge af udledning af spildevand, der indeholder patogener, fra forarbejdningsvirksomheder. Det er derfor nødvendigt at godkende forarbejdningsvirksomheder, der overholder de risikobegrænsende foranstaltninger, til sådan slagtning og forarbejdning. Denne forordning bør således indeholde regler om godkendelse af sygdomsbekæmpelsesautoriserede fødevarevirksomheder for akvatiske fødevarer.

(128) Med henblik på at sikre, at offentligheden har adgang til ajourførte oplysninger om registrerede og godkendte virksomheder, bør den kompetente myndighed oprette og føre et sådant register. Beføjelsen til at vedtage retsakter bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår de oplysninger, der skal indgå i registrene over akvakulturvirksomheder, og kravene til akvakulturvirksomheder og transportører vedrørende føring af fortegnelser.

(129) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordnings regler om registrering og godkendelse af akvakulturvirksomheder og sygdomsbekæmpelsesautoriserede fødevarevirksomheder for akvatiske fødevarer samt føring af fortegnelser og registre over virksomheder bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler vedrørende oplysningsforpligtelser, undtagelser og andre gennemførelsesregler samt formatet og de praktiske specifikationer for registrene og fortegnelserne.

(130) Eftersom det i de fleste tilfælde ikke er muligt at identificere individuelle akvatiske dyr, er føring af fortegnelser hos akvakulturvirksomheder, sygdomsbekæmpelsesautoriserede fødevarevirksomheder for akvatiske fødevarer og transportører et vigtigt værktøj til at sikre sporbarhed for akvatiske dyr. Fortegnelserne er ligeledes værdifulde redskaber i overvågningen af sundhedssituationen på virksomhederne.

(131) Ligesom for landdyr er det nødvendigt at fastsætte harmoniserede regler for flytning af akvatiske dyr, herunder regler om dyresundhedscertificering og anmeldelse af flytninger.

(132) Der er ved direktiv 2006/88/EF fastsat regler om flytning af akvatiske dyr, som gælder for både flytning inden for den enkelte medlemsstat og flytning medlemsstaterne imellem. Nøglefaktoren i forhold til reglerne om flytning af akvatiske dyr er sundhedsstatussen for så vidt angår de listeopførte sygdomme i den medlemsstat, de zoner og de segmenter, der er bestemmelsessted.

(133) Dette system bør fastholdes med denne forordning. Med henblik på at tilskynde medlemsstaterne til at forbedre sundhedsstatussen for deres bestande af akvatiske dyr bør der dog indføres visse justeringer og øget fleksibilitet.

(134) For at sikre kontrol med flytning af akvatiske dyr bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår sygdomsforebyggende foranstaltninger i forbindelse med transport, særlige regler for flytning af visse kategorier af akvatiske dyr til forskellige formål, særlige krav eller undtagelser for visse typer af flytninger, f.eks. flytning i videnskabeligt øjemed, og supplerende krav vedrørende flytning af vildtlevende akvatiske dyr.

(135) For at gøre det muligt at anvende midlertidige undtagelser og særlige krav vedrørende flytning af akvatiske dyr i tilfælde, hvor de ved denne forordning fastsatte flytningsregler ikke er tilstrækkelige eller egnede til at begrænse spredningen af en bestemt listeopført sygdom, bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af særlige flytningsregler eller undtagelser, der finder anvendelse i et begrænset tidsrum.

(136) Unionens akvakulturproduktion er særdeles forskelligartet med hensyn til arter og produktionssystemer, og denne forskelligartethed forstærkes hastigt. Dette kan berettige, at der i de enkelte medlemsstater træffes nationale foranstaltninger vedrørende andre sygdomme end dem, der betragtes som listeopførte i henhold til denne forordning. Sådanne nationale foranstaltninger bør dog være velbegrundede og nødvendige og stå i rimeligt forhold til de mål, der skal nås. Endvidere bør de ikke påvirke flytninger mellem medlemsstater, medmindre det er nødvendigt for at forhindre indslæbning af eller bekæmpe spredning af sygdomme. Nationale foranstaltninger, der påvirker handelen mellem medlemsstater, bør skulle godkendes og revurderes løbende på EU-plan.

(137) I dag er andre dyrearter end dem, der er defineret som landdyr eller akvatiske dyr ved denne forordning, f.eks. krybdyr, padder, insekter og andre, kun i meget begrænset omfang berørt af listeopførte sygdomme. Det bør derfor ikke kræves, at alle denne forordnings bestemmelser finder anvendelse på de pågældende dyr. Hvis imidlertid en sygdom, der berører andre arter end landdyr og akvatiske dyr, bliver en listeopført sygdom, bør de relevante dyresundhedsmæssige krav i denne forordning gælde for de pågældende arter, så det sikres, at der kan træffes passende sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger, som står i rimeligt forhold til de mål, der skal nås.

(138) For at sikre, at det er muligt at fastsætte regler for flytning af dyr, der ikke falder ind under definitionen af landdyr eller akvatiske dyr i denne forordning, og reproduktionsmateriale og animalske produkter deraf, når en risiko tilsiger det, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår registrering og godkendelse af virksomheder, føring af fortegnelser og registre, identifikation og registrering, krav vedrørende flytning med hensyn til sporbarhed, dyresundhedscertificering og udfærdigelse af personlige erklæringer og forpligtelser vedrørende anmeldelse af flytninger af dyr samt reproduktionsmateriale og animalske produkter af de pågældende arter.

(139) I det omfang det er nødvendigt for at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af de dyresundhedsmæssige krav for de pågældende andre dyrearter samt reproduktionsmateriale og animalske produkter deraf, bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af nærmere regler vedrørende disse krav.

(140) Med henblik på at forhindre indslæbning af listeopførte sygdomme og nyfremkomne sygdomme i Unionen er det nødvendigt at operere med effektive regler for indførsel til Unionen af dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter, der kan overføre sådanne sygdomme.

(141) Kravene vedrørende indførsel af dyr og produkter til Unionen bør svare til kravene vedrørende flytning af dyr og produkter af samme kategori og art og med samme påtænkte anvendelsesformål inden for Unionen.

(142) Med henblik på at sikre, at dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter fra tredjelande eller territorier overholder de dyresundhedsmæssige krav, der giver garantier, som er ækvivalente med dem, der foreskrives i EU-lovgivningen, er det af afgørende betydning, at de(t) underkastes den fornødne kontrol af den kompetente myndighed i de tredjelande eller territorier, der eksporterer til Unionen. Hvis det er relevant, bør et oprindelsestredjelands eller -territoriums sundhedsstatus verificeres, inden der gives tilladelse til indførsel af de(t) pågældende dyr, reproduktionsmateriale eller animalske produkter. Følgelig bør kun tredjelande og territorier, der kan godtgøre, at de opfylder de dyresundhedsmæssige standarder for indførsel af dyrene og produkterne til Unionen, være berettiget til at eksportere dem til Unionen og opføres på liste i overensstemmelse hermed.

(143) For visse arter og kategorier af dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter er der ikke ved EU-retsakter vedtaget inden denne forordning fastlagt EU-lister over tredjelande og territorier, hvorfra indførsel til Unionen er tilladt. I disse tilfælde bør medlemsstaterne, indtil de relevante regler er vedtaget i henhold til denne forordning, selv kunne beslutte, fra hvilke lande og territorier de(t) pågældende dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter kan indføres til deres område. Medlemsstaterne bør i forbindelse med sådanne beslutninger tage hensyn til de i denne forordning fastsatte kriterier for EU-listerne over tredjelande og territorier.

(144) Med henblik på at sikre, at de dyresundhedsmæssige krav i denne forordning vedrørende indførsel til Unionen overholdes og er i overensstemmelse med principperne i OIE's dyresundhedskodekser, bør alle dyr, alt reproduktionsmateriale og alle animalske produkter, der kommer ind i Unionen, ledsages af et dyresundhedscertifikat udstedt af oprindelsestredjelandets eller -territoriets kompetente myndighed, som bekræfter, at alle dyresundhedsmæssige krav vedrørende indførsel til Unionen er overholdt. Der bør dog være mulighed for at afvige fra denne regel for produkter, der udgør en lav dyresundhedsmæssig risiko.

(145) Dyresundhedscertifikater kan være fyldestgørende i sig selv, men EU-lovgivningen foreskriver ofte certificering til andre formål, f.eks. til attestering af, at gældende folkesundheds- og dyrevelfærdsmæssige krav er opfyldt for dyr eller produkter. Det er nødvendigt at tage hensyn til dette aspekt. Med henblik på at minimere de administrative byrder og omkostninger bør de pågældende dyresundhedscertifikater også kunne indeholde oplysninger, der kræves i henhold til andre EU-forskrifter vedrørende fødevare- og fodersikkerhed.

(146) Sygdomme kan spredes på andre måder end med dyr, reproduktionsmateriale, animalske produkter, animalske biprodukter og afledte produkter. F.eks. køretøjer, transportcontainere, hø, halm, planteprodukter og materialer, der kan have været i kontakt med inficerede dyr, og udstyr, kan også sprede sygdomme. I det omfang det er nødvendigt, bør der træffes foranstaltninger til at forhindre, at sygdomme overføres ad disse veje.

(147) For at sikre en passende detaljeringsgrad i kravene vedrørende indførsel til Unionen bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår supplering og ændring af kriterierne for listeopførelse af tredjelande og territorier, kriterier for suspension eller fjernelse fra listen, supplering af reglerne om godkendelse af virksomheder i tredjelande og territorier og undtagelser herfra, dyresundhedsmæssige krav vedrørende indførsel til Unionen af sendinger fra tredjelande og territorier, indholdet af dyresundhedscertifikater samt dyresundhedsmæssige krav vedrørende sygdomsfremkaldende agens, andet materiale, transportmidler og udstyr, der kan overføre dyresygdomme.

(148) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af de dyresundhedsmæssige krav vedrørende indførsel til Unionen af sendinger af dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastsættelse af regler om bl.a. listen over tredjelande og territorier, hvorfra det er tilladt at indføre dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter til Unionen, og standarddyresundhedscertifikater.

(149) Tidligere erfaringer har vist, at det ved udbrud af en alvorlig sygdom i medlemsstater eller i tredjelande eller territorier, hvorfra dyr eller produkter indføres til Unionen, er nødvendigt øjeblikkelig at træffe sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger for at begrænse indslæbning og spredning af sygdommen. En sådan krisesituation kan omfatte listeopførte sygdomme, nyfremkomne sygdomme eller andre farer for dyrs sundhed. Det bør i denne forbindelse præciseres, hvilke af de ved denne forordning fastlagte sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesforanstaltninger der kan anvendes i tilfælde af forekomst af en listeopført eller en nyfremkommen sygdom eller en fare. I alle disse tilfælde er det af afgørende betydning, at foranstaltningerne kan træffes med meget kort varsel og uden forsinkelser. Eftersom sådanne foranstaltninger ville begrænse flytninger inden for eller til Unionen, bør de gennemføres på EU-plan, i det omfang det er muligt.

(150) For at sikre en effektiv og hurtig indsats over for nye risici bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår fastlæggelse af hasteforanstaltninger.

(151) Kommissionen bør i behørigt begrundede tilfælde vedtage retsakter, der finder anvendelse straks, vedrørende bl.a. listeopførelse af sygdomme og arter, fastlæggelse af, hvilke listeopførte sygdomme der skal være omfattet af de forskellige sygdomsforebyggelses- og -bekæmpelsesregler, lageropbygning, forsyning, opbevaring og udlevering og andre procedurer for EU-antigen-, vaccine- og diagnostisk reagens-bankerne, fastlæggelse af særlige sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger og undtagelser, der finder anvendelse i et begrænset tidsrum, særlige regler om flytning af landdyr og akvatiske dyr, der finder anvendelse i et begrænset tidsrum, hasteforanstaltninger samt listeopførelse af tredjelande og territorier med hensyn til indførsel til Unionen.

(152) Ved denne forordning fastsættes der generelle og særlige regler om forebyggelse og bekæmpelse af overførbare dyresygdomme, ligesom der sikres en harmoniseret tilgang til dyresundhed i hele Unionen. På visse områder, f.eks. hvad angår de overordnede ansvarsområder vedrørende dyresundhed, anmeldelse, overvågning, registrering og godkendelse eller sporbarhed, bør medlemsstaterne have tilladelse til eller tilskyndes til at anvende supplerende eller strengere nationale foranstaltninger. Sådanne nationale foranstaltninger bør dog kun være tilladt, hvis de ikke bringer de dyresundhedsmæssige målsætninger med denne forordning i fare, ikke er i strid med denne forordning og ikke er til hinder for flytninger af dyr og produkter mellem medlemsstaterne, medmindre det er nødvendigt for at forhindre indslæbning af eller bekæmpe sygdomme.

(153) Nationale foranstaltninger som omhandlet i betragtning 152 bør være underkastet en forenklet anmeldelsesprocedure med henblik på at mindske den administrative byrde. Erfaringen har vist, at den generelle anmeldelsesprocedure, der er fastlagt ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF (21) har været et vigtigt redskab som rettesnor for og til forbedring af kvaliteten af de nationale tekniske forskrifter — i form af øget gennemskuelighed, læsbarhed og effektivitet på kun delvist eller slet ikke harmoniserede områder. Den ved direktiv 98/34/EF fastlagte generelle anmeldelsesprocedure bør derfor finde anvendelse.

(154) EU-reglerne om dyresundhed er i dag indeholdt i følgende retsakter fra Europa-Parlamentet og Rådet og i senere kommissionsretsakter vedtaget i henhold til dem: — Rådets direktiv 64/432/EØF — Rådets direktiv 77/391/EØF (22) — Rådets direktiv 78/52/EØF (23) — Rådets direktiv 80/1095/EØF (24) — Rådets direktiv 82/894/EØF (25) — Rådets direktiv 88/407/EØF (26) — Rådets direktiv 89/556/EØF (27) — Rådets direktiv 90/429/EØF (28) — Rådets direktiv 91/68/EØF — Rådets beslutning 91/666/EØF (29) — Rådets direktiv 92/35/EØF (30) — Rådets direktiv 92/65/EØF — Rådets direktiv 92/66/EØF (31) — Rådets direktiv 92/118/EØF (32) — Rådets direktiv 92/119/EØF (33) — Rådets beslutning 95/410/EF (34) — Rådets direktiv 2000/75/EF (35) — Rådets beslutning 2000/258/EF (36) — Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 af 17. juli 2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 820/97 (37) [Ændring 38] — Rådets direktiv 2001/89/EF (38) — Rådets direktiv 2002/60/EF (39) — Rådets direktiv 2002/99/EF (40) — Rådets direktiv 2003/85/EF (41) — Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXX/XXXX af … om ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af forordning (EF) nr. 998/2003 (42) [Ændring 39] — Rådets forordning (EF) nr. 21/2004 (43) — Rådets direktiv 2004/68/EF (44) — Rådets direktiv 2005/94/EF (45) — Rådets direktiv 2006/88/EF — Rådets direktiv 2008/71/EF (46) — Rådets direktiv 2009/156/EF — Rådets direktiv 2009/158/EF.

(155) Reglerne i de lovgivningsmæssige retsakter, der er nævnt i betragtning 154, vil blive erstattet af denne forordning og af efterfølgende retsakter fra Kommissionen vedtaget i henhold til denne forordning. Nævnte lovgivningsmæssige retsakter bør derfor ophæves. Med henblik på at sikre juridisk klarhed og undgå et lovgivningsmæssigt tomrum bør ophævelsen dog først få virkning, når de relevante delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter vedtages i henhold til denne forordning. Det er derfor nødvendigt at tillægge Kommissionen beføjelser til at fastlægge datoerne for, hvornår ophævelsen af de pågældende lovgivningsmæssige retsakter træder i kraft.

(156) Følgende rådsretsakter på dyresundhedsområdet er forældede og bør udtrykkeligt ophæves af hensyn til klarheden i EU-lovgivningen: Rådets beslutning 78/642/EØF (47), Rådets direktiv 79/110/EØF (48), Rådets direktiv 81/6/EØF (49), Rådets beslutning 89/455/EØF (50), Rådets direktiv 90/423/EØF (51), Rådets beslutning 90/678/EØF (52).

(157) Kravene i denne forordning bør ikke finde anvendelse, før alle de delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, der skal vedtages af Kommissionen i henhold til denne forordning, finder anvendelse. Der bør gå mindst 36 måneder, fra denne forordning træder i kraft, til de nye regler finder anvendelse, så de berørte operatører har tid til at foretage de fornødne tilpasninger.

(158) For at sikre retlig klarhed i forbindelse med anvendelse af reglerne om identifikation og registrering af dyr, sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger over for bestemte zoonoser og ikke-kommerciel flytning af selskabsdyr bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde TEUF for så vidt angår datoen, fra hvilken forordning (EF) nr. 1760/2000, (EU) nr. XXX/XXX [tidligere 998/2003] og (EF) nr. 21/2004 samt direktiv 92/66/EØF, 2000/75/EF, 2001/89/EF, 2002/60/EF, 2003/85/EF og 2005/94/EF og 2008/71/EF ophører med at finde anvendelse. [Ændring 40]

(159) Gennemførelsesbeføjelserne i henhold til denne forordning bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (53).

(160) Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer af interesseparter under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. [Ændring 41]

(161) Denne forordning bør ikke medføre uforholdsmæssigt store administrative byrder eller økonomiske konsekvenser for små og mellemstore virksomheder. Der er med denne forordning, på basis af høringer af interesseparter, taget hensyn til de små og mellemstore virksomheders særlige situation. En eventuel generel undtagelse fra denne forordnings krav for sådanne virksomheder er — på baggrund af de overordnede samfundsmæssige målsætninger om at beskytte dyre- og folkesundheden — ikke blevet overvejet. Disse virksomheder bør imidlertid fritages for en række af kravene i denne forordning, under hensyntagen til de relevante risici.

(162) Målene for denne forordning, nemlig at fastsætte dyresundhedsregler for dyr, reproduktionsmateriale, animalske produkter, animalske biprodukter og afledte produkter, i det omfang de(t) ikke er omfattet af særlige regler i anden EU-lovgivning, og for andet materiale, der kan være med til at sprede overførbare dyresygdomme, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne men kan bedre nås på EU-plan via en fælles, koordineret lovramme for dyresundhed. Denne forordning er derfor i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål -

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

DEL I

ALMINDELIGE REGLER

Kapitel 1

Genstand, anvendelsesområde og definitioner

Artikel 1

Genstand

1. Ved denne forordning fastsættes der:

a) regler om forebyggelse og bekæmpelse af dyresygdomme, der kan overføres til dyr eller mennesker

b) instrumenter og mekanismer til fremme af målet om at kunne erklære zoner og områder for sygdomsfrie

c) prioriterede foranstaltninger og

d) fordeling af ansvarsområder på dyresundhedsområdet. [Ændring 42]

Reglerne vedrører:

a) prioritering og kategorisering af sygdomme af betydning for Unionen samt fastlæggelse af ansvarsområder på dyresundhedsområdet (del I)

b) tidlig opdagelse og anmeldelse af samt rapportering om sygdomme, overvågning, udryddelsesprogrammer og status som sygdomsfri (del II)

c) sygdomsberedskab og -bekæmpelse (del III)

d) registrering og godkendelse af virksomheder og transportører samt flytning af og sporbarhed for sendinger af dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter inden for Unionen (del IV)

e) indførsel af sendinger af dyr, reproduktionsmateriale og animalske produkter til Unionen og eksport af sådanne sendinger fra Unionen (del V)

f) hasteforanstaltninger, der skal træffes i tilfælde af en krisesituation i relation til en sygdom (del VI).

2. De i stk. 1 omhandlede regler:

a) sikrer i) en bæredygtig landbrugs- og akvakulturproduktion i Unionen ii) et velfungerende indre marked og fødevare- og fodersikkerhed [Ændring 43] iii) begrænsning af de negative virkninger for dyresundheden, folkesundheden og miljøet af: [Ændring 44] — visse sygdomme og risikofaktorer, der fører til sygdomme [Ændring 45] — de foranstaltninger, der træffes til forebyggelse og bekæmpelse af sygdomme

b) tager hensyn til i) sammenhængen mellem dyresundhed og: — folkesundhed — miljøet samt konsekvenserne af klimaændringer — biodiversitet [Ændring 46] — fødevare- og fodersikkerhed — dyrevelfærd — antimikrobiel resistens [Ændring 47] — fødevaresikring — behovet for at beskytte og bevare sjældne dyreracer og for at bevare genetisk diversitet [Ændring 48] ii) de øko