Indledning

Denne rapport opfylder to krav:

1) Der gøres status over, hvordan samhørigheden har udviklet sig i EU's regioner i løbet af de seneste år, og der foretages en vurdering af, hvilken indvirkning dette har haft på de nationale politikker, samhørighedspolitikken og andre EU-politikker, som foreskrevet i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Det ledsagende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene ("arbejdsdokumentet") består af 6 kapitler: Disse omhandler henholdsvis økonomisk udvikling, social inklusion, bæredygtig udvikling, forbedring af institutioner, de nationale politikker og samhørigheden samt virkningerne af samhørighedspolitikken. Indvirkningen fra EU's andre politikker beskrives i de første fire kapitler.

2) Der foretages en gennemgang af de foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fonde) til forsvarlig økonomisk styring, som krævet i forordningen om fælles bestemmelser med hensyn til strukturfondene. Denne gennemgang er sammenfattet i afsnit 9 og udtømmende beskrevet i afsnit 5.3 i arbejdsdokumentet.

1.De regionale skævheder er igen begyndt at udlignes

Oven på den såkaldte dobbeltdykrecession i 2008 og 2011 oplever EU's økonomi nu igen et økonomisk opsving. Krisens ramte næsten alle medlemsstaterne hårdt. Den satte en bremser for den langsigtede udligning af skævhederne mellem medlemsstaterne opgjort i BNP pr. indbygger. Men i takt med at den økonomiske genopretning vinder indpas, begynder disse skævheder efterhånden af udlignes, og væksten, som foregår i hele Europa, er størst i lande med lavest BNP pr. indbygger.

De første tegn på en udligning af skævhederne er også dukket frem på regionalt plan i hele EU. Fra 2008 og fremefter voksede de regionale skævheder i beskæftigelse, arbejdsløshed og BNP pr. indbygger. I 2014 begyndte skævhederne i beskæftigelse at udlignes, og 2015 begyndte skævhederne i BNP pr. indbygger at udlignes. Ikke desto mindre har mange regioner stadig et BNP pr. indbygger og en beskæftigelsesfrekvens, der er lavere nu end før krisen.

I mange mindre udviklede regioner nærmede BNP pr. indbygger sig EU-gennemsnittet mellem 2000 og 2015 takket være hurtigere vækst i produktiviteten, selv om disse regioner mistede arbejdspladser. Fremstillingssektoren i disse regioner har overvejende haft gode resultater, hvilket har hjulpet virksomhederne med at konkurrere både på det indre marked og på verdensplan. For at sikre, at disse regioners konvergens fortsætter, bliver de nødt til at klatre opad i værdikæden og beskæftige sig med aktiviteter med et større indslag af færdigheder, teknologi og innovation, navnlig da globaliseringen og de teknologiske forandringer hurtigt kan udvande deres økonomiske resultater.

Regioner med et BNP pr. indbygger, der ligger et godt stykke over EU-gennemsnittet, har oplevet større vækst end de mindre udviklede regioner, takket være vækst i både produktivitet og beskæftigelse. De fleste af regionerne med højt BNP pr. indbygger er regioner med en hovedstad eller en storby, og de kan derfor drage fordel af en storbyøkonomi og et større arbejdsmarkedet med bedre matchning af færdigheder. Koncentrationen af aktiviteter tiltrækker specialiserede tjenesteydelser og leverandører. Investeringer i infrastruktur inden for transport og IKT skaber større afkast, mens virksomhedernes geografiske nærhed skaber mere innovation og videnafsmitning. Disse fordele kan udvides, ved at forbindelserne forbedres mellem storbyerne og deres opland eller mellem de mindre byer, hvor udveksling af specialiserede tjenester kan medføre stordriftsfordele.

Flere regioner med et BNP pr. indbygger tæt på EU-gennemsnittet synes imidlertid at være havnet i en slags "mellemindkomstfælde". I mange af disse regioner faldt BNP pr. indbygger mellem 2000 og 2015 i forhold til EU-gennemsnittet (se kort 1 og 2). Fremstillingssektoren er mindre og svagere i disse regioner end i regioner med både lavere og højere BNP pr. indbygger. Disse regioner har ofte for høje omkostninger for at kunne konkurrere med regionerne med lavere BNP pr. indbygger, mens deres regionale innovationssystemer ikke er stærke nok til at konkurrere med regionerne med højere BNP pr. indbygger. Hvis deres resultater skal forbedres, kræves der mange ændringer på samme tid: større fokus på eksport, omlægning til nye sektorer og aktiviteter, styrkelse af forskning og innovation, stigning inden for uddannelse og erhvervsuddannelse samt en forbedring af erhvervsklimaet. Globaliseringen har forårsaget betydelige tab af arbejdspladser i mange regioner, men omskoling af afskedigede arbejdstagere alene kan ikke sikre ny jobskabelse eller den nødvendige omstrukturering.

2.Beskæftigelsen er nu genoprettet, men arbejdsløsheden er stadig højere end før krisen

I 2016 var beskæftigelsesfrekvensen blandt personer i alderen 20-64 år i EU for første gang højere end før krisen. Den lå på 71 %, hvilket er 1 procentpoint højere end i 2008, men alligevel langt under målet på 75 % for 2020, der er fastsat i Europa 2020-strategien. Situationen varierer imidlertid markant på tværs af EU.

Arbejdsløsheden i EU er samlet set faldet fra et maksimum på 10,9 % i 2013 til 8,6 % i 2016 og 7,7 % i 2017, hvilket dog stadig er højere end i 2008, hvor arbejdsløsheden lå på 7 %. I nogle lande er arbejdsløsheden lavere nu, end den var i 2008, mens den i andre lande stadig ligger mindst 5 procentpoint højere. De regionale skævheder i arbejdsløshed blev ikke udlignet i årene frem til 2016, men skævhederne var dog stort set ophørt med at vokse. Men især unge under 25 år møder imidlertid stadig vanskeligheder med at komme i arbejde (se kort 3).

Selv om der mellem 2010 og 2015 skete visse fremskridt hen imod at nå Europa 2020-målene, er udviklingstakten ikke tilstrækkelig hurtig til, at disse mål kan nås senest i 2020. De mere udviklede regioner er tættest på at nå målene, men i årene frem til 2015 var det de mindre udviklede regioner, der gjorde størst fremskridt for at nå dem. Overgangsregionerne (dvs. den mellemliggende kategori af regioner) gjorde stort set ikke nogen fremskridt i årene frem til 2015 og vil inden 2020 blive overhalet af de mindre udviklede regioner, såfremt denne udvikling varer ved. Landdistrikterne er længst fra at nå EU's mål, men de har gjort større fremskridt end de større og mindre byer og forstæderne i årene frem til 2015.

3.Nogle regioner har hastig befolkningstilvækst, mens andre regioner affolkes

For første gang i EU's historie var der i 2015 flere dødsfald end fødsler, hvilket yderligere forstærker den virkning, som migration og mobilitet har på regionernes befolkninger. De store forskelle i arbejdsløshed og indkomst på tværs af EU tilskynder folk til at flytte for at finde bedre jobmuligheder og/eller for at undslippe arbejdsløshed og fattigdom. Flytningerne er overvejende foregået fra EU13 til EU15 og internt blandt EU13 overvejende fra landdistrikterne til hovedstæderne og storbyerne. I flere regioner har dette ført til pludselige befolkningsforandringer, som har lagt pres på offentlig infrastruktur og offentlige tjenester, hvis omfang har måttet tilpasses enten opad eller nedad.