DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/76

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Imødegåelse af udfordringerne på råvaremarkederne og med hensyn til råstoffer

KOM(2011) 25 endelig

2011/C 318/12

Ordfører: Josef ZBORIL

Medordfører: Enrico GIBELLIERI

Kommissionen besluttede den 2. februar 2011 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Imødegåelse af udfordringerne på råvaremarkederne og med hensyn til råstoffer

KOM(2011) 25 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommissionen for Industrielle Ændringer, som vedtog sin udtalelse den 7. juni 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 473. plenarforsamling den 13.-14. juli 2011, mødet den 14. juli, følgende udtalelse med 142 stemmer for, 4 imod og 3 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 EØSU bifalder Kommissionens dokument KOM(2011) 25 endelig »Imødegåelse af udfordringerne på råvaremarkederne og med hensyn til råstoffer« og det europæiske råstofinitiativ som et væsentligt skridt til at behandle dette afgørende spørgsmål.

1.2 Selv om der ikke er nogen grund til at tro, at der på lang sigt er nogen fare for en global udtømning af lagre af vitale råstoffer af kritisk betydning, er der en reel risiko for mangel på kort sigt. En sådan mangel kan udløses af politiske eller økonomiske faktorer, hvis nogle råstoffer, der er nødvendige for EU's højteknologiske produktion, kun produceres i få lande. De ressourcer, som kunne anvendes til at ændre den nuværende forsyning, findes i tilstrækkelige mængder og kunne udvindes i flere lande, bl.a. Australien, Danmark (Grønland), USA, men i dag er det meget billigere at basere sig på den aktuelle forsyningskæde. Visse lande har allerede vist, at de vil bruge denne indflydelse til at håndhæve deres økonomiske og politiske interesser.

1.3 EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at overvåge den internationale handel med råstoffer af kritisk betydning (som anført i KOM(2011) 25 endelig og med en regelmæssig ajourføring af denne liste). EØSU anbefaler, at man opstiller flere plausible scenarier, også det værst tænkelige, for at beskrive truslerne og mulige løsninger. Samtidig er vi enige i behovet for at fortsætte forhandlingerne på internationalt plan (WTO) for at fremme frihandel også på råvaremarkederne. Samarbejdet med andre lande i en lignende situation (USA, Japan, Sydkorea) bør styrkes.

1.4 EØSU opfordrer til en mere aktiv udenrigspolitik for at sikre forsyningen med råstoffer til EU's industri. Med dette mål for øje skal medlemsstaterne fastlægge og vedtage overordnede retningslinjer for et råvarediplomati. Bilaterale handelsaftaler og diplomati er af allerstørste betydning for at sikre EU's industri råstoffer af kritisk betydning. Dette er en umiddelbar og hård udfordring for EU's nyetablerede diplomatiske tjeneste. Der er ikke blot behov for, at man direkte søger at sikre de vitale råstoffer, men at man også skaber et positivt miljø for EU's interesser i mållandene. Det faktum, at EU er blandt verdens mest populære og vigtigste markeder, skal udnyttes.

1.5 Råstofpolitikken skal udgøre en integreret del af EU's industripolitik:

— for at fremme ressourceeffektiviteten af både primære energikilder og råstoffer samt adskille økonomisk vækst fra ressourceforbruget

— for at have en konsekvent politik for »urban minedrift« for at genindvinde og tilvejebringe en sådan ressource af værdifulde råstoffer samt fremme nye færdigheder og arbejdspladser i denne forbindelse,

— for at udbygge F&U-programmer om mulighederne for at erstatte råstoffer af kritisk betydning,

— for at fastholde og øge beskæftigelsen i den europæiske udvindingssektor ved at sikre vedvarende uddannelse af arbejdsstyrken og lade overgangen til mere bæredygtige udvindingsaktiviteter gå hånd i hånd med en social dialog på alle niveauer.

1.6 EØSU mener, at skabelsen af et strategisk lager af råstoffer af kritisk betydning er blandt de potentielle løsninger og anbefaler, at der gennemføres en konsekvensanalyse for at klarlægge, hvorvidt en sådan mulighed er gennemførlig ud fra det værst tænkelige scenarie. En sådan foranstaltning kunne også have negative bivirkninger (f.eks. utilstrækkelig fleksibilitet, konsekvenser for prisen på varen) og skal undersøges nøje. Beslutninger skal træffes i samråd med EU's industri.

1.7 EØSU anbefaler at iværksætte initiativer til støtte af forskning, dataindsamling og overvågning med fokus på de aktuelle og potentielle råstofressourcer ikke kun i medlemsstaterne, men også i tredjelande. Data indsamlet med støtte fra offentlige midler via sådan forskning og dataindsamling skal være tilgængelig for alle EU's markedsaktører og europæiske og nationale myndigheder.

1.8 Udvalget mener, at forskning og innovation er en afgørende faktor i råstofpolitikken. Skal man gøre vellykkede fremskridt, kræver det inddragelse af de vigtigste fremstillingssektorer (europæiske teknologiplatforme – partnerskabsinitiativ for råstoffer inden for rammerne af Kommissionens meddelelse om »Innovation i EU«). Råstofpolitikken skal indgå som en prioritet i det kommende 8. rammeprogram for forskning og innovation i EU.

1.9 EØSU anbefaler at støtte eksisterende og fremtidige råstofudvindinger i medlemsstaterne, som opfylder EU's miljø-, social- og sundheds- samt sikkerhedslovgivning. Den indenlandske forsyning bør være en af grundpillerne i alle råstofpolitikker.

1.10 EØSU støtter genbrug af råstoffer og understreger det underliggende behov for at sikre den højeste genvindingsprocent, hvor det er økonomisk og teknisk gennemførligt. EØSU anbefaler at støtte udvinding fra gammelt mineaffald, som indeholder en betydelig mængde af en bred vifte af forskellige metaller.

1.11 EØSU støtter de foranstaltninger til regulering af finansmarkederne for råvarer, som Kommissionen har gennemført, og som skal øge gennemsigtigheden, styrke informationskvaliteten og forbedre tilsynsmekanismerne.

2. Kommissionsdokumentet, indledning

2.1 Den 2. februar 2011 offentliggjorde Kommissionen KOM(2011) 25 endelig: Imødegåelse af udfordringerne på råvaremarkederne og med hensyn til råstoffer. Sigtet er bredere end de oprindelige planer om at dække udfordringerne i forbindelse med råstoffer. Nu dækkes også råvaremarkederne såvel de fysiske, hvor materialer handles, og de finansielle markeder, der er afledt af dem.

2.2 En råvare er et produkt med lav værditilvækst og er derfor meget følsom over for priskonkurrence. Råstoffer, landbrugsprodukter og basisvarer er råvarer. Råvaremarkederne har været præget af øget volatilitet og hidtil usete prisbevægelser i de seneste år.

2.3 Selv om man stadig drøfter den relative betydning af de mange faktorer, der påvirker råvarepriserne, er det klart, at prisbevægelserne på en række råvaremarkeder i højere grad er blevet indbyrdes afhængige, og at råvaremarkederne er blevet knyttet tættere til finansmarkederne.

2.4 Årene 2002 til 2008 var kendetegnet ved en voldsom stigning i efterspørgslen efter råstoffer drevet af en stærk global økonomisk vækst, især i vækstlande som Kina, Indien og Brasilien, men også i mindre vækstlande i Asien, Amerika og især i Afrika. Denne stigning i efterspørgslen vil blive underbygget af en yderligere hurtig industrialisering og urbanisering i disse lande.

2.5 Ud over de ustabile råvarepriser i de seneste år har markederne været præget af, at visse lande har indført restriktioner på eksporten af visse vitale råstoffer såsom sjældne jordarter (f.eks. praseodymium og neodymium og visse andre elementer og mineraler, der anses for vigtige på grund af deres øgede anvendelse i nye teknologier). Disse restriktioner samt andre flaskehalse i den bæredygtige forsyning med råstoffer udgør en reel udfordring for europæisk industri og forbrugerne. Der skal findes en løsning herpå.

2.6 I meddelelsen beskrives udviklingen på de globale råvaremarkeder, idet der redegøres for ændringer på de fysiske markeder (energi, landbrug, fødevaresikkerhed og råstoffer) og den voksende indbyrdes afhængighed mellem råvarer og de dermed forbundne finansielle markeder). EU's politiske udspil fremlægges på samme logiske måde.

2.7 På EU-plan er der blevet taget initiativ til at øge tilsynet, integriteten og gennemsigtigheden i handlen på energimarkederne. Der er også blevet truffet en række initiativer til at forbedre fødekædens funktionsmåde og gennemsigtigheden på markederne for landbrugsvarer. Som led i de igangværende reformer af reguleringen af de finansielle markeder har Kommissionen også kortlagt, hvilke foranstaltninger der kan skabe større integritet og gennemsigtighed på markederne for råvarederivater.

2.8 EU's råstofinitiativ er et afgørende element i dokumentet. Det hviler på tre søjler:

— sikring af lige vilkår i adgangen til ressourcer i tredjelande,

— fremme af en bæredygtig råstofforsyning fra europæiske kilder og

— fremme af ressourceeffektivitet og af genanvendelse.

I meddelelsen undersøges de hidtidige resultater af fastlæggelsen af, hvilke råstoffer der er af kritisk betydning, samt de foreløbige resultater inden for områderne handel, udvikling, forskning, ressourceeffektivitet og genanvendelse.

2.9 Selv om der er gjort betydelige fremskridt i gennemførelsen af råstofinitiativer, er det nødvendig at foretage yderligere forbedringer. Det er af afgørende betydning, at der er en integreret tilgang hertil baseret på de tre søjler, eftersom de hver bidrager til den målsætning, at der sikres en retfærdig og stabil forsyning af råstoffer til EU.

3. Generelle bemærkninger

3.1 EØSU anerkender Kommissionens initiativ til at behandle råstofspørgsmålet og meddelelsen med sin sammenfatning af resultaterne af en omfattende analytisk gennemgang af dette emne. Vi værdsætter også Kommissionens vurdering af høringerne af de berørte parter og bidragene fra andre involverede EU-organer.

3.2 Europa skal finde sin plads i en ny verden, hvor vækstøkonomierne på samme måde som industrilandene vil forbruge en større andel af jordens råstoffer. Vi ved, det er umuligt, og Europa er nødt til at mindske sin råstofafhængighed. Det første bevis herpå er, at prisen på industrielle råstoffer dikteres af det kinesiske marked, som er den største forbruger i verden og ofte samtidig den ledende producent. Konsekvensen af denne dominans er oprettelsen af nye råvaremarkeder (spot og futures) i Kina i de kommende år. Disse markeder er i stadig højere grad sektorens referencepunkt.

3.3 Råstofpolitikken skal udgøre en integreret del af EU's industripolitik:

— for at fremme ressourceeffektiviteten af både primære energikilder og råstoffer samt adskille økonomisk vækst fra ressourceforbruget,

— for at have en konsekvent politik for »urban minedrift« for at genindvinde og tilvejebringe en sådan ressource af værdifulde råstoffer samt fremme nye færdigheder og arbejdspladser i denne forbindelse,

— for at udbygge F&U-programmer om mulighederne for at erstatte råstoffer af kritisk betydning (Japan har allerede igangsat programmer af denne type),

— for at fastholde og øge beskæftigelsen i den europæiske udvindingssektor ved at sikre vedvarende uddannelse af arbejdsstyrken og lade overgangen til mere bæredygtige udvindingsaktiviteter gå hånd i hånd med en social dialog på alle niveauer,

— råstofforsyningspolitikken i udviklingslandene især i de afrikanske lande skal kombineres med sociale investeringer og infrastrukturinvesteringer i disse lande (som Kina har gjort i det de seneste år).

3.4 Inddragelse af råvaremarkederne og selv de finansielle markeder gør på den anden side meddelelsen mindre målrettet. Udvalget forstår nødvendigheden af at anlægge et bredere syn på emnet. Spørgsmålet er om den fastlagte ramme er rimelig.

3.5 Det er klart, at der er mange lighedspunkter mellem råvaremarkederne, både de fysiske og derivatmarkederne, men de er samtidig meget differentierede, til dels på grund af deres iboende karakteristika. En samlet (EU)-købekraft burde være et stærkt argument, mens specifikke handelspolitiske forhandlinger og indkøbsaftaler for det meste foregår på bilateralt plan.

3.6 Der er helt klart behov for, at en fælles EU-strategi afspejler sig i de bilaterale forhandlinger, og i praksis bør et såkaldt råstofdiplomati vinde indpas. EØSU advarer om, at ikke blot de »hårde kendsgerninger«, men også »bløde« elementer som f.eks. skabelsen af et positivt emotionelt miljø ville spille en vigtig rolle. Europa bør fastlægge centrale retningslinjer for et nyt råstofdiplomati som skal omfatte:

— fortsættelse af Tony Blairs initiativ til åbenhed i udvindingsindustrien (2003) for at fremme alle europæiske landes frivillige underskrivelse heraf,

— et krav om, at alle udvindingsvirksomheder, der er opført på den europæiske børs, skal offentliggøre deres overskud land for land (som Hong Kong gjorde i juni 2010),

— vedtagelse af en lov, der forpligter udvindingsindustrien til at offentliggøre, hvad der betales til de enkelte regeringer og stater (i lighed med Dodd-Frank-loven, som USA vedtog i 2010),

— anvendelse af OECD's retningslinjer for store multinationale selskaber som en standardkodeks for god adfærd og

— vedtagelse af ISO 26 000-stardarden for at bidrage til at udvikle et højere niveau af social ansvarlighed hos virksomhederne på mikroøkonomisk plan.

3.7 Den fokuserede råvarestrategi bør sigte mod et fælles mål, nemlig at have en stærk, yderst konkurrencedygtig industri, baseret i Europa, som både opnår høj kulstofeffektivitet og intelligent anvendelse af ressourcer, og som er gearet til at møde de europæiske forbrugeres og borgeres krav.

3.8 Vores region bliver mindre og mindre på globalt plan og har derfor ikke så let adgang til de råstoffer, vi har brug for, som tidligere, da mange andre også har brug for dem. Følgelig skal vi være dobbelt så smarte til at anvende de råstoffer, vi har til rådighed, og som vi får fra anden kilde. Som for USA er en råstofpolitik afgørende for vort samfunds fremtid, ja selv for vores nationale sikkerhed.

3.9 Selve grunden til at udforme en EU-råstofpolitik viser, at vi ikke bare kan forlade os på at få råstoffer til at vokse frem. Vi skal bruge råstoffer på en intelligent måde, hvilket betyder, at vi skal skabe den størst mulige merværdi for hver ton materiale, vi bruger.

3.10 Der er også andre aspekter af den konsekvente ramme om råstofpolitikken, som ikke er blevet taget i betragtning, også selv om deres indflydelse på tilgængeligheden af råstoffer kan være endnu større. Sådan et aspekt er f.eks. denne politiks overensstemmelse med andre EU-politikker, som også indbyrdes skal hænge sammen, så det ikke kommer til at gå ud over råstoffers tilgængelighed.

3.11 Råstofpolitikken og dens gennemførelse både på EU-plan og i medlemsstaterne skal stemme helt overens med industripolitikken, innovationspolitikken, ressourceeffektiviteten, miljøpolitikken, landbrugspolitikken og de deraf følgende foranstaltninger, energipolitikken og især politikken for vedvarende energi, handel og konkurrence. Dette integrerede perspektiv vil gøre det muligt for EU's industri at bruge de råstoffer, den har brug for, på en intelligent og bæredygtig måde og dermed bidrage til Europa 2020-strategien.

3.12 Det er ikke tilstrækkeligt at bygge en råstofpolitik på behovet på kort sigt for visse råstoffer af kritisk betydning. Den mellemlang- og langfristede effekt af visse EU-politikker skal analyseres indgående og deres indvirkning på råvarerne vurderes. Nogle af de basisråstoffer, der er let tilgængelige i dag, kan blive knappe inden for forholdsvis kort tid. Vigtige råstoffer (f.eks. jernmalm og koks) indgår ikke i meddelelsen, selv om deres tilgængelighed i tilstrækkelig mængde og kvalitet snart kan blive bragt i fare. Endvidere udgør deres volatilitet og vedvarende prisstigninger et usikkerhedsmoment for værdikæderne for de største europæiske produktionssektorer.

3.13 Hvis de obligatoriske mål for vedvarende energi f.eks. skulle forblive uændrede, ville dette udgøre en trussel mod de klassiske og nyudviklede biobaserede industrier. Dette åbner en langt mere kompleks debat om bæredygtighed, substitution og intelligent anvendelse af ressourcer. Vi har behov for politisk mod til at debattere sådanne spørgsmål og forene divergerende politikker. EU bør have modet til om nødvendigt at revidere hidtil trufne beslutninger i lyset af holistiske konsekvensanalyser, der nøje vurderer de endelige konsekvenser af ambitiøse miljømål, især når EU's beslutninger ikke følges op af tilsvarende foranstaltninger fra andre økonomiske blokkes side.

4. Særlige bemærkninger

4.1 Fysiske råvaremarkeder

4.1.1 Der er ingen tvivl om, at konkurrencen på markederne for primære energikilder (gas og olie i særdeleshed) vil vokse med væksten i verdens befolkning (9 milliarder i 2050). Presset på markedet for kul er også stadigt voksende. Så hvis EU ønsker at opretholde de sociale standarder og velfærden i medlemsstaterne skal alle dets primære energikilder mobiliseres, herunder nyopdagede reserver af skifergas. En sådan ressourcemobilisering skal naturligvis opfylde EU's miljøkrav.

4.1.2 Elektricitet er en forudsætning for menneskehedens anstændige udvikling. En skæv udvikling af produktionskapaciteten og transmissionsnettene kan have katastrofale konsekvenser og føre til et sammenbrud i samfundets sociale og økonomiske strukturer. En fælles europæisk energipolitik skal løse alle uoverensstemmelser og usikkerhedsmomenter i investeringsmiljøet for at forhindre det potentielle underskud i kraftproduktionskapaciteten efter 2020.

4.1.3 EØSU er klar over, at fødevareforsyningssikkerheden på de volatile markeder er et alvorligt problem, men på den anden side skulle EU's landbrugspolitik og andre relevante europæiske og nationale politikker være indrettet herpå som en topprioritet. EØSU plæderer for, at man beskytter produktiv jord til landbrugsformål. Alle relevante politikker skal tage hensyn til dette og udformes og koordineres på en sådan måde, at man undgår tab af sådanne arealer især som følge af konkurrerende politikker og initiativer eller som en konsekvens af urbanisering. I denne sammenhæng bør der fastlægges retfærdige spilleregler også for international handel, der afspejler bestemte geografiske områders specielle naturlige vilkår.

4.1.4 Det kræver også et omfattende internationalt samarbejde at kunne vurdere og differentiere mellem globale tendenser og lejlighedsvise udsving på markeder og i afgrøder. Farlige tendenser skal forebygges.

4.1.5 Der bør gennemføres seriøs forskning i at opretholde og styrke høstudbyttet, da de dyrkbare landområder er faldende, og der vil være behov for at skaffe mad til en verdensbefolkning på omkring 9 milliarder i 2050.

4.2 Råvaremarkeder og relaterede finansielle markeder

4.2.1 På trods af den række foranstaltninger til regulering af finansmarkederne, som Kommissionen har lanceret i de seneste år, fortsætter investeringsstrømmene til råvarederivatmarkederne med i betydelig grad at fjerne sig fra den risikodækningsfunktion, som de var tiltænkt, og kanaliseres i stedet mod kortsigtede spekulative operationer, som skaber store prisforvridninger og går ud over de svageste markedsaktører, navnlig forbrugerne og SMV'erne.

4.2.2 Udvalget bekræfter Kommissionens udsagn om, at der er behov for en bedre forståelse af samspillet mellem de fysiske og finansielle råvaremarkeder. Vi støtter også de anbefalede bestræbelser på at opnå øget gennemsigtighed og endog større ansvarlighed hos de markedsaktører, der kunne tænkes at bryde de aftalte regler. De individuelle markedsdeltagere, især SMV'er, bør have lettere adgang til finansiering, der er den centrale prioritet for yderligere udvikling og innovation.

4.3 EU's råstofinitiativ

4.3.1 Udvalget påskønner dette initiativ som et væsentligt element i Europa 2020-strategien. Det afspejler også ressourceeffektivitetsbegrebet, selv om disse to tilgange bør være forenelige med det højest mulige efterlevelsesniveau og den højeste merværdi for EU's borgere.

4.3.2 I råstofdirektivet overskygger spørgsmålet om råstoffernes kritiske betydning dog behovet for et mere generelt overblik og en detaljeret vurdering af spektret af relevante politikker. En sådan holistisk tilgang skulle resultere i rimelig overholdelse af politikkerne og skabe langt flere synergieffekter.

4.3.3 Listen over materialer af kritisk betydning er på den anden side en god rettesnor for de prioriteter, som skal følges på EU-plan som led i EU's nyetablerede udenrigstjenestes råvarediplomati.

4.3.4 Selvfølgelig skal listen regelmæssigt kontrolleres ud for de opstillede kriterier for at fastslå om medtagelse på listen forsat er påkrævet. En nødvendig forudsætning for råstofinitiativet er konsekvente data og både teknisk viden og markedskundskab.

4.3.5 En sådan knaphed på råvarer kræver utvivlsomt også en regelmæssig overvågning af ressourceeffektiviteten. På den anden side er de stadigt voksende priser den bedste motivationskilde til effektivitet, som er en naturlig bestanddel af enhver varig forretning. Normer for ydeevne og miljødesign kan yde et bidrag til den fortsatte stræben efter den højeste ressourceeffektivitet.

4.3.6 Truslen om en stadigt voksende knaphed på råstoffer og stigende priser bør analyseres på mikroøkonomisk plan for at påvise indvirkningen heraf på konkurrenceevnen og også på opretholdelsen af arbejdspladser i de truede sektorer.

4.3.7 EU's handelsstrategi for råstoffer skal være tilstrækkelig fintfølende og fleksibel. Da den reelle handel hovedsagelig foregår bilateralt på medlemsstatslig basis, er det endnu vanskeligere at føre en fælles EU-handelspolitik. Tilsyneladende kan man ikke forvente særlig meget af WTO, selv om de gensidigt aftalte regler skal overholdes i bestræbelserne på at skabe troværdighed.

4.3.8 Knapheden på råstoffer fremmer på den anden side forskning og udvikling samt innovation både for vedvarende at forbedre ressourceeffektiviteten og finde passende erstatning for visse råvarer. Det er nødvendigt at nævne, at visse materialer af kritisk betydning er absolut nødvendige for vores højtydende teknologier, hvilket gør, at vi er i en ond cirkel.

4.3.9 Kommissionen bør især via de europæiske teknologiplatforme inddrage de store europæiske fremstillingsindustrier i et særligt partnerskabsinitiativ om råstoffer inden for rammerne af Europa 2020-flagskibsinitiativet »Innovation i EU« på baggrund de faldende kvalitetsstandarder for visse råstoffer i de senere år. Der er et behov for stadig mere kvalificerede job for at opnå produktionsprocessernes høje innovationspotentiale.

4.3.10 Udvalget påskønner Kommissionens initiativ til at udarbejde retningslinjer for, hvordan man kan afstemme konkurrerende mineraludvindingsaktiviteter med miljøbeskyttelseslovgivningen Natura 2000. Dette er afgørende for retfærdige, sunde og bæredygtige bydele og for sikringen af den indenlandske råvareforsyning, som skal udgøre nogle af søjlerne i enhver råstofpolitik.

4.3.11 EØSU henleder også opmærksomheden på sin udtalelse om adgangen til sekundære råstoffer (1) og bekræfter udtalelsens konklusioner og anbefalinger. I denne sammenhæng bør nævnes henstillingen om behovet for fleksible instrumenter for i så udstrakt grad som muligt at holde disse sekundære råstoffer i EU.

4.3.12 Udvalget savner også oplysninger om råstofpolitikkens konsekvenser for beskæftigelsen, især antallet af truede job, hvis de politiske mål ikke nås.

4.4 Man bør også indgående drøfte de værst tænkelige scenarier, f.eks. på kort sigt den midlertidige knaphed på visse vitale råstoffer af kritisk betydning. Bestræbelserne på at afbøde virkningerne for europæisk industri kunne også omfatte en beslutning om at operere med en strategisk reserve af de udvalgte materialer. En sådan politik blev drøftet i ikke-europæiske lande (USA, Korea og Japan). Selv om den kunne få nogle negative konsekvenser for råvaremarkederne, kunne den hjælpe med til at slå bro over den periode, hvor bestemte råvarer ikke er til rådighed på markedet i tilstrækkelig mængde.

Bruxelles, den 14. juli 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiste og Sociale Udvalg

(1) EESC/078 – Adgang til sekundære råstoffer (skrot, genbrugspapir osv.), EUT C 107 af 6. april 2011, s. 1.