Nr. C 343/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om »vandrende arbejdstagere« 
(84/C 343/07) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 26./27. januar 1983 i henhold til 
Forretningsordenens art. 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om »vandrende arbejds­
tagere«. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for sociale anliggender, som 
vedtog sin udtalelse den 11. oktober. Ordfører var George Dassis. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 220. plenarforsamling, mødet den 
25. oktober 1984, med 56 stemmer for, 4 imod, 23 hverken for eller imod, følgende 
udtalelse: 
1. Indledning 
I Det europæiske Fællesskab med dets 272 mio ind­
byggere er ca. hver tyvende arbejdstager migrantar­
bejder. De fleste af migrantarbejderne kommer fra 
tredjelande. Dog stammer en fjerdedel af dem (dvs. 
hver firsindstyvende arbejdstager) fra EF's med­
lemsstater. Migrantarbejderne repræsenterer ca. 4 % 
af den samlede arbejdsstyrke (med andre ord 6 mio, 
og føjer man hertil deres familier, når man op på et 
samlet antal immigranter i EF's medlemsstater på 
ca. 17 mio). 
I løbet af de seneste år har Udvalget afgivet flere 
udtalelser om de grundlæggende principper for 
migrationspolitikken, men i bevidstheden om den 
forværring af migrantarbejdernes situation, der er 
sket under den herskende økonomiske krise, som 
bl.a. har haft til følge, at indvandringen er stagneret, 
og på baggrund af stigningen i antallet af illegale 
migranter, har Udvalget gjort brug af sin initiativret 
til at udarbejde nærværende udtalelse. 
Udvalget er opmærksom på, at flere af de spørgs­
mål, der behandles i nærværende udtalelse, ikke 
direkte hører under EF-institutionernes kompetence. 
Det finder imidlertid, at de må medtages i en samlet 
behandling af migrantarbejderproblematikken, ikke 
mindst fordi det er Fællesskabets opgave at fremme 
yderligere samarbejde på dette område. 
Udvalget konstaterer, at der generelt kan tales om 
fornyet interesse for migrantarbejdernes situation i 
Fællesskabet (den italienske regerings memoran­
dum, udsigterne til en udarbejdelse af et handlings­
program for migrantarbejderne, rapporten om gen­
nemførelsen af direktivet om migrantarbejderbørns skolegang osv.). Det mener, at dette bør føre til, at 
man genoptager sager, der alt for længe har været 
stillet i bero, og at bestående EF-bestemmelser over­
holdes nøjere. 
I øvrigt er det Udvalget bekendt, at visse medlems­
stater udfolder bestræbelser, som ligger på linje med 
forslagene i nærværende udtalelse. 
2. Aktuelle problemer 
For at dække behovet for arbejdskraft har mange 
lande indforskrevet migrantarbejdere uden at 
bekymre sig tilstrækkeligt om de problemer, der 
kunne opstå senere. 
Konsekvenserne af den utilstrækkelige politik af 
forskellig art, der føres på migrantarbejderområdet 
er i dag åbenbare. Her skal nævnes nogle eksem­
pler: 
— migranterne koncentreres i bestemte jobs og 
sektorer, som landets egne arbejdstagere flygter 
fra, ofte på grund af hårde og usunde arbejds­
vilkår; 
— migranterne marginaliseres socialt og politisk, 
idet de må leve i et samfund, som de ikke virke­
lig er en del af; 
— de industrilande, der har haft en kæmpemæssig 
udenlandsk arbejdsstyrke til rådighed, som var 
villig til at arbejde uanset betingelserne, har — i 
det mindste visse brancher — ikke gjort nok for 
at forbedre de arbejds- og produktionsbetingel­
ser, der er forbundet med indførelsen og udvik­
lingen af ny teknologi; 
— mange — især ufaglærte — midaldrende 
migrantarbejdere har mistet deres job og har 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/29 
praktisk talt ikke noget håb om at finde et 
andet; andre risikerer samme skæbne; 
— migranterne har store boligproblemer og er kon­
centreret i bestemte kvarterer i de europæiske 
storbyer, som den indenlandske befolkning flyg­
ter fra; 
— der er tiltagende fremmedhad, racisme og utryg­
hed; 
— mange indvandrerbørn kan ikke klare den ele­
mentære skoleuddannelse; 
— den illegale indvandring tager til. 
3. Forslag til fælles politik 
3.1.1. En fælles aktion er den bedste måde at løse 
fælles problemer på. De vanskeligheder som møder 
migrantarbejderne i alle medlemsstaterne, og de 
problemer som de skaber, kræver en indsats fra Fæl­
lesskabets side, hvor samtlige de foranstaltninger, 
der foreslås i nærværende udtalelse, indgår som en 
væsentlig bestanddel. 
3.1.2. Fri bevægelighed for arbejdstagere fra EF 
Arbejdstagernes udøvelse af retten til fri bevægelig­
hed og til ligebehandling inden for Det europæiske 
Fællesskab, som er knæsat i EØF-traktaten, kan for­
bedres på følgende måder: 
— fuldstændig overholdelse af alle EF-forordnin-
ger samt EF-domstolens kendelser i alle med­
lemsstater; 
— gensidig anerkendelse inden for Fællesskabet af 
faglige og akademiske kvalifikationer (i denne 
forbindelse minder Udvalget om, at det for 
nylig støttede forslaget til Rådets afgørelse om 
sammenlignelighed mellem erhvervsuddannel-
sesbeviser i Det europæiske Fællesskabs med­
lemsstater ('); 
— større smidighed, så arbejdsløse EF-borgere i 
længere tid uden at miste de normale sociale 
ydelser kan opholde sig i en anden medlemsstat 
end deres egen for at søge arbejde; 
— ligeret for unge EF-borgere, der er arbejdsløse 
og aldrig har haft job; 
(') — Dok. KOM: EFTnr. C 264 af 4. 10. 1983, s. 5. 
— ØSU's udtalelse: december 1983 (EFT nr. C 35 af 
9. 2. 1984, s. 12). — fremskyndelse af indførelsen af europæisk pas 
og fuldstændig gennemførelse af foranstaltnin­
gerne vedrørende europæisk førerbevis; 
— forenkling og harmonisering af de administra­
tive procedurer i forbindelse med indvandring, 
og udsendelse af en alment forståelig forklaring 
af gældende regler. 
Det må tilføjes, at ØSU allerede tidligere har under­
streget, at EF's politik vedrørende fri bevægelighed i 
Fællesskabet kun kan krones med held, hvis den 
ledsages af en aktiv beskæftigelsespolitik, som gør 
det muligt bedre at tilpasse arbejdstagernes faglige 
kvalifikationer efter arbejdsmarkedets behov med 
støtte fra Socialfonden. 
3.1.3. Indvandringen fra tredjelande 
Beskæftigelsessituationen i medlemsstaterne gør det 
nødvendigt strengt at begrænse indvandringen fra 
tredjelande til kun at være åben for de allerede ind­
vandredes pårørende. 
Parallelt hermed bør der hurtigt på EF-plan træffes 
meget strenge forholdsregler til bekæmpelse af den 
ulovlige brug af og handel med udenlandsk arbejds­
kraft, således at den illegale indvandring bringes til 
ophør. Der henvises i dette spørgsmål til ØSU's 
nyligt udarbejdede studie »Vandrende arbejdstagere 
og arbejdstagerfamilier fra AVS-landene i EF«, 
hvori følgende punkter især understreges: 
Ministerrådet bør genoptage behandlingen af 
direktivforslaget fra november 1976, ændret i 
april 1978, om bekæmpelse af illegal vandring 
og illegal beskæftigelse; 
det er nødvendigt at tilvejebringe en virkelig 
koordinering af medlemsstaternes migrations-
politik over for tredjelande, og på lang sigt må 
målet være, at der indgås aftaler på EF-niveau. 
Sådanne aftaler bør behandle alle spørgsmål 
vedrørende migrantarbejdernes indrejse, etable­
ring og sociale sikkerhed, men bør ikke inde­
holde bestemmelser om fri bevægelighed inden 
for EF. 
Man kan i denne forbindelse ikke undlade at gøre 
opmærksom på, hvor nødvendigt det er at løse pro­
blemerne i forbindelse med aftalen mellem EF og 
Tyrkiet fra 1961, hvori tyrkiske arbejdstagere tillæg-
Nr. C 343/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
ges fri bevægelighed fra december 1986. Udvalget 
mener ikke, at denne bestemmelse under de nuvæ­
rende forhold kan anvendes, da den kan medføre en 
kraftig stigning i antallet af arbejdsløse i EF og en 
forringelse af vilkårene for de migrantarbejdere, der 
legalt har slået sig ned i EF-landene. 
De økonomiske uligheder mellem nationer og regio­
ner, som er den vigtigste årsag til den illegale eller 
nødtvungne indvandring, må bekæmpes med større 
kraft og beslutsomhed. Desangående har ØSU tidli­
gere erklæret, at økonomiske forhold ikke må tvinge 
arbejdstagere til at emigrere; arbejdspladserne skal 
først og fremmest skabes der, hvor den ledige 
arbejdskraft findes. Fællesskabet bør bestræbe sig 
for at styre de migratoriske bevægelser ved hjælp af 
dertil egnede industri-, landbrugs-, social- og regio­
nalpolitiske aktioner. 
En fælles politik på EF-niveau vedrørende opholds­
tilladelse for migranter fra tredjelande er klart nød­
vendig. Denne politik bør — som Udvalget har 
understreget i en af sine udtalelser — sikre, »at alle 
de arbejdstagere fra tredjelande, der har arbejdet i 
Fællesskabet en vis tid, og som ønsker at blive i 
Fællesskabet, får mulighed for at forblive i værtslan­
det« ('). Denne opholdstilladelse bør gælde uafhæn­
gigt af de pågældendes endelige beskæftigelsesmæs­
sige situation. Der bør også kraftigere tilskyndes til 
indgåelse af bilaterale aftaler mellem EF og regerin­
gerne i tredjelande med henblik på at lette tildelin­
gen af arbejdstilladelser til legalt immigrerede. 
3.1.4. Hvad angår særlige grupper bør der udfoldes 
yderligere bestræbelser for at undersøge og løse 
grænsegængernes specifikke problemer. Udvalget 
glæder sig over den beslutning, Rådet har truffet 
angående Kommissionens forslag om undgåelse af 
dobbeltbeskatning, som Udvalget støttede (2). 
At det arbejde, som udføres af migranter, har karak­
ter af sæsonarbejde, er ikke et gyldigt argument, da 
(') ØSU's udtalelse om den sociale situation i Fællesska­
bet i 1981(EFTnr.C252af27.9. 1984, s. 39). 
(2) _ ØSU's udtalelse: december 1976 (EFT nr. C 56 af 
7. 3. 1977, s. 70). 
— ØSU's udtalelse: oktober 1980 (EFT nr. C 331 af 
17. 12. 1980, s. 15). der ofte diskrimineres mod disse arbejdstagere med 
hensyn til social sikring og arbejdsvilkår. 
3.1.5. I det omfang Fællesskabets medlemsstater af 
humanitære grunde giver asyl til flygtninge, der for­
følges i deres hjemland på grund af deres politiske 
eller religiøse holdning, er det nødvendigt at lette 
procedurerne for tilkendelse af status som politisk 
flygtning, hvilket vil lette adgangen til arbejdsmar­
kedet for disse personer. 
3.2. Integration af indvandrerne 
3.2.1. I første omgang må særlige modtagelses­
centre for indvandrerne og deres familier oprettes og 
videreudvikles for at fremme deres integration i det 
samfund, hvor de lever og arbejder. Disse modtagel­
sescentre skal bl.a.: 
— give undervisning i værtslandets sprog; 
— informere indvandrerne om deres rettigheder og 
orientere dem om de sociale sikringsordninger, 
undervisningsforhold, boligforhold osv.; 
— give dem mulighed for at deltage og indleve sig 
i kultur- og samfundslivet i værtslandet, men 
også for at bevare deres egen kultur; 
— tilbyde dem hjælp i administrative anliggender. 
3.2.2. Indvandrernes beskæftigelses- og arbejdsbe­
tingelser og deres integration i virksomhederne kan 
forbedres på følgende måder: 
— ratifikation og faktisk efterlevelse i alle med­
lemsstater af den europæiske konvention om 
migrantarbejderes juridiske status og ILO-kon-
ventionerne nr. 97 og 143, samt iværksættelse 
snarest muligt af EF's sociale handlingsplan for 
vandrende arbejdstagere; 
— bedre adgang til information ved at der blandt 
modtagelsespersonalet optages landsmænd til 
indvandrerne, eller personer som taler disses 
sprog; 
— foranstaltninger mod diskrimination i virksom­
hederne ; 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/31 
— fuld udøvelse af fagforeningsmæssige rettighe­
der, herunder valgret og valgbarhed til arbejds­
tagernes forskellige repræsentative organer; 
— bedre beskyttelse af grænsependlere ansat gen­
nem vikarbureauer; 
— strengere foranstaltninger mod udnyttelse af 
migrantarbejdere som led i organiseret sort 
arbejde. 
3.2.3. Boligmæssig integration, specielt af migran­
ter fra tredjelande, bør fremmes ved hjælp af føl­
gende foranstaltninger: 
— Afskaffelse af enhver diskrimination i forbin­
delse med adgang til »socialt boligbyggeri«; 
— oprettelse af en Europæisk Boligfond, som skal 
virke efter Socialfondens forbillede og have til 
formål på nærmere fastsatte betingelser at yde 
støtte til renoveringsarbejde i de ghettoagtige 
kvarterer, der næsten udelukkende bebos af 
migranter. Parallelt hermed bør der i alle med­
lemsstaterne oprettes nationale boligfonde med 
det formål 
a) at yde støtte til forbedring af individuelle 
boliger; 
b) at yde lavtforrentede lån i samme øjemed; 
c) i samarbejde med kommuner, ministerier og 
Den europæiske Boligfond at gennemføre 
renoveringsarbejder i kvarterer, der er ved at 
blive forladt af den indenlandske befolk­
ning. Renoveringen bør foregå på en sådan 
måde, at de tidligere beboere i disse kvarte­
rer ikke drives bort. 
Alle disse foranstaltninger sigter både mod migrant­
arbejdere og mod den del af den hjemmehørende 
befolkning, der lever under tilsvarende sociale 
vilkår. 
3.2.4. Foranstaltningerne til forbedring af migrant­
arbejdernes uddannelse bør omfatte: 
— fremme af harmoniseringen af den faglige 
uddannelse i hele Fællesskabet for at reducere 
tilfældene af utilstrækkelig uddannelse og kvali­
fikationer. I 1980 havde utilstrækkelige uddan­
nelser og kvalifikationer til følge, at mindre end 
10 % af de 25 000 jobs, der blev udbudt i Fælles­skabet via SEDOC-systemet, kunne besættes, 
skønt der var over 18 000 ansøgere; 
— en særlig indsats for at tilpasse arbejdskraften til 
den ny teknologi og for at forberede ændringer i 
beskæftigelsen i sektorer i tilbagegang; 
— gratis kurser i det sprog der tales der, hvor 
migrantarbejderne bor og arbejder. Der skal 
være tale om metodiske kurser (på arbejdsplad­
sen, på aftenskole, i TV osv.), så alle immigran­
ter erhverver de kundskaber, der er nødvendige 
for at gennemgå en eventuel omskoling. Hvis 
sådanne kurser skal blive en succes, forudsætter 
det specialuddannede lærere, som ud over at 
være fagligt kompetente også skal have forstå­
else for migrantarbejdernes problemer. Eventu­
elt kan lærerne delvis rekrutteres blandt indvan­
drere, der har en sådan grunduddannelse, at de 
kan påtage sig jobbet. 
3.2.5. Ud over de problemer, der er fælles for den 
europæiske ungdom, har de unge migranter under 
25 år — som udgør 40 til 50 % af den samlede uden­
landske befolkning — det ekstra problem, at de må 
søge at finde deres kulturelle identitet, splittede som 
de er mellem forældrenes kultur — som skolen ofte 
er uden kendskab til og kun har foragt til overs for 
og kulturen i det samfund, de lever i. Denne 
indre konflikt kan give sig udslag i generationsmod-
sætninger eller kriminalitet. 
For at forbedre situationen for indvandrere af anden 
generation og sikre dem samme muligheder som 
andre, må følgende foranstaltninger gennemføres 
snarest: 
— medlemsstaternes vedtagelse af de nødvendige 
foranstaltninger til gennemførelsen af direktiv 
77/486/EØF om migrantbørns skolegang samt 
udvidelsen af direktivet til også at omfatte 
migrantbørn fra tredjelande; 
— indførelse af specialundervisning for unge 
migranter før den obligatoriske skolealder for at 
forhindre, at 100 000 fortsat hvert år skal forlade 
skolen uden afgangsbevis; 
— særlige undervisningsprogrammer for migranter 
i lighed med dem, der med CEDEFOP's med­
virken allerede er gennemført under Socialfon­
den ; der kunne bl.a. være tale om modtagelses-
og støtteklasser; 
Nr. C 343/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
— afskaffelse af enhver diskrimination fra de offi­
cielle arbejdsanvisningskontorers side og sam­
mesteds ansættelse af flere, der er fortrolige med 
migranternes problemer; 
— ansættelse i offentlige instanser af flere socialar­
bejdere, som i kraft af deres uddannelse er i 
stand til at give migranterne fyldestgørende 
oplysninger om sociallovgivningen, herunder 
den sociale sikring; 
— indførelse af to slags undervisning i modersmå­
let for børn af anden generation: 
1. modersmålsundervisningen integreres i sko­
lernes normale skema; 
2. der afholdes særlige kurser i migranternes 
modersmål uden for det normale skema. 
I den forbindelse ville det være hensigtsmæssigt at 
arrangere særlige kurser i fremmede sprog for alle 
elever, naturligvis under hensyntagen til de særlige 
forhold i hvert enkelt land. 
Da et ikke ubetydeligt antal migranter regner med 
engang at vende tilbage til deres land, bør der opret­
tes klasser, hvor der — også ud over timerne i 
modersmålet — undervises i hjemlandets forhold. 
Gennemføres der systematisk og parallelt med den 
øvrige undervisning sådanne programmer, får 
migranterne mulighed for at vælge, om de vil blive i 
værtslandet eller ej. 
Dog finder Udvalget, at ovennævnte særundervis­
ning under ingen omstændigheder bør kunne træde 
i stedet for den normale undervisning i værtslandet, 
men bør integreres heri dog uden at overbebyrde 
eleverne. I øvrigt bør lærerne, selv hvis de betales af 
hjemlandet, sortere under en kommission sammen­
sat af repræsentanter for både hjemlandet og værts­
landet. På den måde undgår man, at den undervis­
ning, som gives af lærere fra hjemlandet, er i mod­
strid med værtslandets forfatning og demokratiske 
institutioner. 
3.2.6. Der må ofres særlig opmærksomhed på de 
problemer, der rammer de kvindelige migranter, 
hvad enten de har slået sig ned i EF-landene for at 
følge deres mand, eller de er emigreret på eget initia­
tiv. 
Der bør især ydes en indsats 
— inden for forberedende og egentlig erhvervsud­
dannelse, såvel som for gennemførelse af lige­behandling ved ansættelse og på arbejdsplad­
sen; 
— for at udstyre familieplanlægningscentre med 
afdelinger, der er tilpasset de kvindelige migran­
ters behov; 
— for at fremme de kvindelige migranters delta­
gelse i det kulturelle liv. 
3.2.7. Værtslandene bør give immigranterne mulig­
hed for at dyrke og bevare deres hjemlandes kultu­
relle traditioner. Men det må ikke ske på bekostning 
af de bestræbelser, der bør udfoldes for at gøre 
migranterne bekendt med levevis og vaner i værts­
landet. For at skabe gensidig forståelse må den 
indenlandske befolkning parallelt hermed have lej­
lighed til at stifte bekendtskab med migranternes 
kulturelle traditioner, så der kan ske en udveksling, 
som kan være til kulturel berigelse både for migran­
terne og den indenlandske befolkning. Massemedier 
som radio og fjernsyn kan spille en stor rolle på 
dette felt ved at sende kulturelle programmer, der 
henvender sig til begge parter. 
3.2.8. EF-bestemmelserne for social sikring er 
omfattende og komplekse. I betragtning af de bila­
terale aftaler, der er indgået mellem medlemssta­
terne og tredjelande, er de problemer, som migrant­
arbejdere fra disse tredjelande udsættes for, ekstra 
alvorlige. 
I første omgang ville det være hensigtsmæssigt på 
EF-niveau at tage initiativ til at tilnærme og for­
bedre de sociale sikringssystemer på følgende om­
råder: 
— familieydelser; 
— arbejdsløshedsunderstøttelse; 
— pensionsordninger og pensionsberegninger; 
— sammenlægning af forsikring optjent i en med­
lemsstat og i hjemlandet, og mulighed for at 
tage forsikringsydelser med til hjemlandet; 
— social sikring for selvstændige; 
— reintegrationsmuligheder (se pkt. 3.3.). 
I anden omgang bør der i forbindelse med indgåelse 
eller revision af bilaterale aftaler mellem medlems­
stater og tredjelande udfoldes bestræbelser for før 
eller senere at nå frem til en europæisk model for 
bilaterale aftaler på socialsikringens område. 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/33 
Endelig bør der gøres en særlig indsats for at sikre, 
at de nationale og lokale myndigheder får bedre 
kendskab til medlemsstaternes og EF's bestemmel­
ser om social sikring for migrantarbejdere. 
3.2.9. Migranternes politiske og borgerlige rettig­
heder må tillægges særlig prioritet. Hvis migranterne 
ikke har borgernes almindelige demokratiske rettig­
heder, er enhver ansvarlig medleven og enhver inte­
gration i værtslandet vanskelig, for ikke at sige umu­
lig-
Men skal en borger kunne udtrykke sig frit i et 
demokratisk samfund, må han ikke kunne udsættes 
for nogen — blot potentiel — trussel. Fællesskabet 
og de enkelte medlemsstater bør i højere grad for­
pligte sig til at udrydde racisme og fremmedhad. En 
sådan forpligtelse kunne konkret give sig udslag i en 
informationskampagne via radio og fjernsyn og i 
oprettelsen af et EF-net af »klageinstanser«. Der må 
migranterne og deres legalt indvandrede pårørende 
først og fremmest garanteres opholdsret. 
Dernæst må man snarest overveje nedennævnte 
spørgsmål, så der gradvis kan etableres en ensartet 
procedure for erhvervelse af politiske og borgerlige 
rettigheder svarende til værtslandets egne statsbor­
geres : 
— Efter hvor mange års forløb skal migranter 
kunne opnå permanent opholdstilladelse? 
— Efter hvor mange års forløb skal migranter tilde­
les stemmeret og valgbarhed til regionale og 
kommunale råd? 
— Hvilke kriterier skal gælde for migranters natu­
ralisering i værtslandet? 
Bør det ikke gøres lettere for indvandrere af anden 
generation at opnå naturalisering? Imidlertid bør 
der ikke være tale om en obligatorisk ordning. 
I betragtning af problements presserende karakter 
og i forventning om en harmonisering på området, 
finder Udvalget på grundlag af foreliggende juridi­
ske undersøgelser og resultaterne af de mange 
møder om dette spørgsmål, at man bør foreslå med­
lemsstaterne, at disse rettigheder bør kunne opnås 
efter fem års forløb. Det ville være et første skridt i denne retning at 
anbefale alle medlemsstater at give migrantarbej­
dere fra andre medlemsstater stemmeret og dermed 
sikre, at alle europæiske borgere efterhånden kunne 
stemme ved de nationale valg, begyndende med val­
gene til lokale råd. 
Specielt hvad Europa-Parlamentsvalget angår kan 
medlemsstaterne vedtage, at migranter fra EF-lan-
dene kan stemme til EF-valget i den stat, hvor de 
bor. 
3.3. Muligheder for reintegration 
Enhver politik, som sigter mod migranternes tilbage­
venden til og reintegration i hjemlandet, må bygge 
på det princip, at det skal være migranternes frie 
valg. Følgelig er enhver form for pression mod 
migranterne utilstedelig. 
Desuden må migrantarbejderen for at kunne fore­
tage sit valg have fuldstændige og korrekte informa­
tioner, så han kan vurdere konsekvenserne af sin 
beslutning. 
En reintegrationspolitik over for migrantarbejderne 
må indeholde følgende elementer: 
— samarbejde på bi- eller multilateral basis mel­
lem de berørte medlemsstater; 
— aftale med tredjelande om anerkendelse af eksa­
mensbeviser; 
— EF-aktioner, f.eks. i form af økonomisk støtte til 
uddannelse med henblik på tilbagevenden; 
— udviklingsbistand til jobskabende investerings­
programmer i migranternes hjemlande; 
— teknisk og økonomisk bistand til migrantgrup­
per, der ønsker at oprette en virksomhed eller 
danne et kooperativ i deres hjemland; 
— udarbejdelse og gennemførelse i værtslandet af 
faglige uddannelsesprogrammer, som er afpas­
sede efter de socioøkonomiske behov i migran­
ternes hjemlande og gennemføres i samarbejde 
med disse; 
— bevarelse og overførsel af erhvervede rettigheder 
til social sikring; 
— ret til at vende tilbage til værtslandet inden for 
et år efter hjemrejsen. 
Nr. C 343/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
Endelig finder Udvalget, at ingen reintegrationspoli-
tik kan lykkes fuldt ud, med mindre der sker en 
udjævning af de flagrante uligheder mellem indu­
strilandene og migranternes hjemlande. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Med forbehold af nedenstående bemærknin­
ger hilser Udvalget Kommissionens to forslag til 
direktiv om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med 
angivelse af priser på levriedsmidler og på ikke-
fødevarer velkommen. 
1.2. Det konstaterer, at Kommissionen hermed 
foreslår at gennemføre de principper, der er opstillet i 
det første og det andet program for en politik vedrø­
rende forbrugerbeskyttelse og -oplysning. 
(') EFTnr. C 8 af 13. 1. 1984. (2) EFT nr. C 53 af 24. 2. 1984. På EF-niveau må en reintegrationspolitik følges op 
af en samordnet regionalpolitik med langt flere 
finansielle midler end nu, så der kan skabes lige­
vægt mellem Fællesskabets forskellige regioner. 
1.3. Det erkender, at det er hensigtsmæssigt, at 
man på dette område udsteder bestemmelser, som 
— sikrer en bedre beskyttelse af forbrugerne, idet 
de sættes i stand til at foretage pris/mængde­
sammenligninger, når de står i en købssituation, 
— gør markedet mere gennemsigtigt. 
1.4. Hermed bekræfter Udvalget den udtalelse, det 
afgav i 1978 om forslag til direktiv om forbrugerbe­
skyttelse i forbindelse med angivelse af priser på 
levnedsmidler. Heri opfordrede det Kommissionen 
til snarligt at udføre det forberedende arbejde 
omkring anvendelsen af princippet om angivelse af Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober 1984. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
— Forslag til Rådets direktiv om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af 
priser på ikke-fødevarer (') 
og 
— Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 79/581/EØF om 
forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af priser på levnedsmidler (2) 
(84/C 343/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 17. januar og 10. februar 1984 
under henvisning til EØF-traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og 
sociale Udvalgs udtalelse om »Forslag til Rådets direktiv om forbrugerbeskyttelse i 
forbindelse med angivelse af priser på ikke-fødevarer« og »Forslag til Rådets direktiv 
om ændring af direktiv 79/581/EØF om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angi­
velse af priser på levnedsmidler.«. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for miljøbeskyttelse, sund­
hedsvæsen og forbrug, som udpegede Roger Ramaekers til ordfører. Afdelingen ved­
tog sin udtalelse den 2. oktober 1984. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 220. plenarforsamling, den 25. okto­
ber 1984 med 60 stemmer for, 2 imod og 13 hverken for eller imod følgende udtalelse: