28. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 180/39 
der er en organisk  sammenhæng  mellem  direktivet 
om »Ligebehandling  af mandlige  og kvindelige  ar-
bejdstagere  (adgang  til beskæftigelse,  erhvervsuddan-
nelse  og forfremmelse  samt  arbejdsvilkår)«  og det 
foreliggende  direktiv. 
3. Særlige  bemærkninger 
3.1. Artikel  1, affattes  således: 
»Dette  direktiv  tilsigter  den  indledningsvise  gen-
nemførelse  i medlemsstaterne  af princippet  om 
ligebehandling  af mænd  og kvinder  med  hensyn 
til social  sikring,  som  fastsat  i Rådets  direktiv 
af 9. februar  1976  om  adgang  til beskæftigelse, 
erhvervsuddannelse,  forfremmelse  samt  arbejds-
vilkår«. 
3.2. Artikel  2, stk.  2, sidste  sætningsled  affattes 
således: 
»... såfremt  denne  supplerer,  forlænger  eller  træ-
der i stedet  for ydelser  ...«. 
Bruxelles,  den 22. juni  1977. 3.3. Artikel  6, stk, 1, litra  b), affattes  således: 
»... (for  så vidt  angår  anerkendelse  af ikke-
erhvervsaktive  perioder  som  følge  af graviditet 
og forældreforpligtelser)  ...« 
3.4. Artikel  6, stk.  1, anden  linje,  affattes  således: 
»... anvendelsesområde  midlertidigt  kan  und-
tage ...«. 
3.5. Artikel  6, stk.  2, første  linje,  affattes  således: 
»Medlemsstaterne  reviderer  regelmæssigt  og første 
gang  senest  to år efter  direktivets  ikrafttræden 
deres  bestemmelser  ...«. 
3.6. Ny  artikel  8 (den  nuværende  artikel  8 bliver 
til artikel  9): 
»Medlemsstaterne  indfører  i deres  nationale  lov-
givning  de nødvendige  bestemmelser  for at enhver 
mandlig  eller  kvindelig  arbejdstager,  der  mener 
sig krænket  ved  at princippet  om ligebehandling 
tilsidesættes,  kan  gøre  sine  rettigheder  gældende 
ad rettens  vej,  efter  eventuelt  at have  indbragt 
sagen  for andre  kompetente  instanser«. 
Basil  de FERRANTI 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Udtalelse  om  forslag  til Rådets  direktiv  om  forbrugerbeskyttelse  i forbindelse  med 
aftaler,  der indgås  uden  for forretningslokaler 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offenliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 22 side  6 af 29. januar  1977. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  27. januar  1977  i medfør  af artikel  100  i traktaten  om oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  150.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles,  den  22. og 23. juni  1977  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
Nr. C 180/40 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 28. 7. 77 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  100, 
under  henvisning  til Rådets  anmodning  om  udtalelse 
af 27.  januar  1977, 
under  henvisning  til den  beslutning,  præsidiet  traf 
den 25.  januar  1977  om  i forventning  om  en 
forestående  høring  at pålægge  Afdelingen  for  mil-
jøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og forbrug  at udarbejde 
en udtalelse  og beretning  herom, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for miljøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og forbrug  den 
7. juni  1977, 
under  henvisning  til beretning  aflagt  af ordføreren, 
fr. Roberts,  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  150.  ple-
narforsamling  den  22.  og 23.  juni  1977,  mødet  den 
22. juni  1977  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
med 56 stemmer  mod  16,  og idet  15 undlod  at 
stemme: 
Udvalget  godkender  direktivforslaget,  idet  det  dog 
forbeholder  sig  følgende  bemærkninger: 
1. Almindelige  bemærkninger 
1.1. Udvalget  mener,  at dette  direktiv  udover  at 
tilsigte  en harmonisering  af lovgivningen  i de forskel-
lige medlemsstater  bør  sikre  forbrugeren  den  størst 
mulige  beskyttelse,  uden  at der  lægges  hindringer  i 
vejen  for lovlig  handelsvirksomhed. 
1.2. Udvalget  godkender  derfor  navnlig  følgende 
punkter  i direktivet: 
a) en betænkningstid  på mindst  7 dage  for  alle 
aftaler,  der indgås  uden  for forretningslokaler; 
b) aftaler  skal  udfærdiges  skriftligt  og være  under-
skrevet  af forbrugeren; 
c) aftaler  om  beløb  under  en vis  størrelse  holdes 
udenfor; 
d) medlemsstaternes  ret til, såfremt  de ønsker  det, 
at vedtage  love,  der er strengere  end  dette  direktiv. 
Udvalget  vil dog  gerne  i denne  forbindelse  fremsætte 
følgende  bemærkninger: 1.3. Anvendelsesområde 
1.3.1.  Udvalget  konstaterer,  at afgrænsningen  af 
dette  direktivs  anvendelsesområde,  således  som  det 
fremgår  af artikel  1 og 2, giver  anledning  til forskel-
lige fortolkningsmuligheder,  bl.a.  er det  ikke  klart 
om postordresalg  er omfattet. 
1.3.2.  Udvalget  gør  således  opmærksom  på,  at 
visse  af disse  former  for postordresalg,  hvori  der ind-
går et overraskelsesnioment,  og  tilstedeværelse  af 
mellemmænd,  er i modstrid  med  de grundlæggende 
principper  i dette  direktiv,  som  netop  har  til formål, 
at forbrugerne  ikke  udsættes  for  noget  psykologisk 
pres,  når  der  oprettes  en kontrakt  i deres  hjem.  For-
brugerne  ville  i så tilfælde  hverken  få tid til grundigt 
at overveje,  om de ønsker  at købe  den  tilbudte  vare 
eller  tjenesteydelse,  eller  få lejlighed  til at diskutere 
spørgsmålet  med  andre. 
1.3.3.  Disse  salg  ligner  således  dørsalg  og er der-
for omfattet  af direktivet. 
1.3.4.  Med  hensyn  til postordresalg,  som  udeluk-
kende  sker  skriftligt,  dener  Udvalget,  at der  hertil 
knytter  sig særlige  aspekter,  for hvilke  der må findes 
en løsning  i et særligt  direktiv,  og det anmoder  der-
for Kommissionen  om  snarest  muligt  at forelægge  et 
sådant  direktiv. 
1.3.5.  Udvalget  gør  dog  opmærksom  på,  at det 
med hensyn  til dørsalg  ville  have  været  bedre  med  en 
bevillingsordning,  så åbenbart  misbrug  kunne  undgås, 
som f. eks.  når man  forsøger  at sælge  et bestemt  pro-
dukt  under  foregivende  af, at der  er tale  om en opi-
nionsundersøgelse.  En sælgers  bevilling  kunne  i så 
fald inddrages,  når  forbrugerne  havde  fremsat  flere 
klager  mod  ham. 
2. Særlige  bemærkninger 
2.1. Artikel  1, stk. 1 
2.1.1.  Med  hensyn  til definitionen  på »nærings-
drivende«  mener  Udvalget,  det  ville  være  hensigts-
mæssigt  med  en præcisering,  således  at også  behørigt 
befuldmægtigede  repræsentanter  blev  betragtet  som 
næringsdrivende.  Det  mener  derfor,  at dette  stykke 
bør ændres  således: 
»Dette  direktiv  finder  anvendelse  på aftaler,  der 
indgås  mellem  en forbruger  og en næringsdrivende 
eller  enhver  person,  som  handler  på dennes  vegne 
samt  på ensidige  forpligtelser  . . .«. 
28. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 180/41 
2.2. Artikel  1, stk. 2,1.  led 
2.2.1.  Det  forekommer  undertiden,  at det ikke  er 
enkeltpersoner,  men  grupper,  der  indgår  aftaler, 
hvorfor  Udvalget  foreslår  dette  led ændret  således: 
». . . forbruger  en fysisk  person  eller  fysiske  per-
soner«. 
2.3. Artikel  2, litra  c) 
2.3.1.  Udvalget  foreslår  i den  franske  tekst  at 
fremhæve,  at det  drejer  sig om  »en  advokat  eller 
enhver  anden  person  ...«  som  nævnt  i den  engelske 
tekst. 
2.4. Artikel  2, litra  d) 
2.4.1.  Udvalget  beklager,  at aftaler  om fast  ejen-
dom ikke  er omfattet  af direktivet. 
2.4.2.  Selv  om forbrugeren  ikke  foretager  sådanne 
køb uden  først  at have  tænkt  sig grundigt  om,  så for-
holder  det sig dog  således,  at han  er juridisk  bundet, 
når slutsedlen  er underskrevet,  hvilket  normalt  sker 
uden  medvirken  af notar  eller  advokat.  Ifølge  direk-
tivets  bestemmelser  kunne  en betænkningstid,  der jo 
i påkommende  tilfælde  kan  føre  til, at forbrugeren 
træder  tilbage  fra aftalen,  give  ham  mulighed  for at 
henvende  sig til en ekspert  på området. 
2.4.3.  Udvalget  foreslår  derfor,  at dette  punkt 
slettes  i artikel  2. 
2.5. Artikel  2, litra  e) 
2.5.1.  Direktivet  finder  ikke  anvendelse  på aftaler, 
hvor  de beløb,  der skal  erlægges  af forbrugeren,  ikke 
overstiger  25  europæiske  regningsenheder  (ERE); 
Udvalget  mener  dog,  at dette  beløb  bør  sættes  ned 
til 15 ERE,  bl.a.  fordi  man  må regne  med,  at græn-
sen på de 25 ERE  kunne  skabe  problemer  for  de 
dårligst  stillede  forbrugere.  Udvalget  foreslår  derfor, 
at litra  e) ændres  således: 
»e) på aftaler,  hvor  det beløb,  der  skal  erlægges 
af forbrugeren,  ikke  overstiger  15 europæiske 
regningsenheder. 
Europæiske  regningsenheder  betyder  den  reg-
ningsenhed,  som  blev  fastsat  i Kommissionens 
beslutning  nr. 3289/75/EKSF  af 18.  decem-
ber 1975. 
Modværdien  i national  valuta  fastsættes  i for-
hold  til købekraften. 
Rådet  foretager  hvert  år på forslag  fra Kom-
missionen  en undersøgelse  og i givet  fald  en 
revision  af dette  beløb  under  hensyntagen  til 
den økonomiske  og monetære  situation  i Fæl-
lesskabet«. 2.6. Artikel  2, nyt litra  f) 
2.6.1.  Udvalget  mener  ligeledes,  at det ville  være 
hensigtsmæssigt  at fastsætte  en undtagelse  baseret  på 
handlens  art og foreslår  derfor  følgende  tilføjelse: 
»f) ... aftaler  om levering  i hjemmet  al levneds-
midler,  herunder  drikkevarer,  af nærings-
drivende,  der  henvender  sig til kunderne  på 
regelmæssige  rundture,  uanset  beløbets  stør-
relse«. 
2.7. Artikel  2 bis 
2.7.1.  Udvalget  bemærker,  at det ville  skabe  stor 
forvirring,  hvis  dette  direktiv  i et bestemt  tidsrum 
skulle  gælde  for  de fire  områder  som  er nævnt  i 
denne  artikel,  og lovgivningen  derefter  blev  ændret 
som følge  af nye direktiver. 
2.7.2.  Udvalget  mener  desuden,  at denne  artikel 
ikke tilfører  direktivet  noget  nyt  element  på det 
juridiske  plan,  og foreslår  derfor,  at den slettes. 
2.8. Artikel  3 
2.8.1.  Udvalget  foreslår,  at den  næringsdrivende 
forpligtes  til at overholde  den  samlede  pris,  der  er 
fastsat  i aftalen. 
2.8.2.  Det  foreslår  ligeledes,  at de oplysninger,  af-
talen  skal  indeholde,  også  skal  omfatte  angivelse  af 
den dato,  hvor  tilbagetrædelsesfristen  udløber. 
2.9. Artikel  4, stk. 2 
2.9.1.  Udvalget  foreslår,  at første  del  af dette 
stykke  affattes  således: 
»En genpart  af dørsalgskontrakten  skal  udleveres 
til forbrugeren  ved undertegnelsen  af aftalen«. 
Denne  rettelse  har  til formål  at undgå  enhver  mis-
forståelse  ved fortolkningen  af aftalens  »indgåelse«. 
2.9.2.  Udvalget  foreslår  desuden,  at sætningsleddet 
»eller  tilsendes  ham  umiddelbart  derefter«  slettes,  da 
man ikke  kan  have  nogen  sikkerhed  for,  at den  næ-
ringsdrivende  i virkeligheden  vil  fremsende  kon-
trakten. 
Nr. C 180/42 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 28. 7. 77 
2.10.  Artikél  6 
2.10.1.  Hvad  angår  forbrugerens  meddelelse  til den 
næringsdrivende  om,  at han  ønsker  at træde  tilbage 
fra aftalen,  mener  Udvalget,  at det er nødvendigt,  at 
denne  artikel  suppleres  med  et nyt  stykke,  hvoraf 
det fremgår,  at en standardformular,  der kan  anven-
des til dette  formål,  bør  medtages  i alle  salgskon-
trakter. 
2.11.  Artikel  6 bis 
2.11.1.  Udvalget  anmoder  om,  at ordene  »anden 
form  for«  og »end  livsforsikring«  udgår  i denne  arti-
kel, ligesom  det anmoder  Kommissionen  om snarest 
at udarbejde  et særligt  direktiv  for forsikringsområ-
det, som  også  omfatter  kontrakter,  der  indgås  i 
hjemmet. 
2.11.2.  Udvalget  mener  under  alle  omstændig-
heder,  at forsikringstageren  skal  kunne  annullere  sin 
kontrakt  inden  for den  betænkningstid,  der i direkti-
vet er fastsat  for andre  aftaler,  som  er indgået  uden 
for forretningslokaler.  Dog  skal  kontrakten  i så til-
fælde  løbe  indtil  næste  præmie  efter  ét år forfalder, 
da der er betalt  for denne  periode,  og da der  derfor 
er forsikringsdækning  i denne  periode. 
2.12.  Artikel  8 
2.12.1.  Udvalget  foreslår,  at der  til stk.  2 tilføjes 
et punktum,  hvori  det pålægges  køberen  at sørge  for, 
at varerne  i det væsentlige  forbliver  i den  stand,  i 
hvilken  de var ved modtagelsen. 
Bruxelles,  den 22. juni  1977. 2.12.2.  Forbrugerens  ret til at gøre  brug  af varerne 
betyder  ikke,  at de må forringes. 
2.13.  Artikel  9 
2.12.1.  Udvalget  foreslår  følgende  ændring  af 
denne  artikel: 
»Bortset  fra  erlæggelse  af den  udbetaling,  der 
kræves  i henhold  til national  ret,  forbydes  det 
den næringsdrivende  inden  udløbet  af den  i arti-
kel 6 nævnte  frist  af forbrugeren  at forlange: 
a) indbetaling  af den  i aftalen  fastsatte  pris  helt 
eller delvis  eller  erlæggelse  af nogen  anden 
form  for betaling  eller  sikkerhed; 
b) en veksel,  en check  eller  et andet  negotiabelt 
dokument;  det forbydes  ligeledes  den nærings-
drivende  at modtage  et sådant  dokument«, 
idet det iflg.  den  foreliggende  affattelse  påhviler  for-
brugeren  at påvise,  at den  næringsdrivende  har frem-
sat dette  krav,  hvilket  er umuligt. 
2.14.  Artikel  12 
2.14.1.  Udvalget  foreslår,  at det  i stk.  2, litra  a), 
understreges,  at datoen  for underskrivelsen  skal  være 
anført  i kontrakten,  således  at man  undgår  at for-
brugeren  ved  en tilbagedatering  implicit  giver  afkald 
på sin ret til at træde  tilbage  fra aftalen.  Teksten  bør 
derfor  ændres  således: 
»a) at forbrugeren  egenhændigt  skal  datere  dør-
salgskontrakten,  og at den  anførte  dato  virke-
lig svarer  til datoen  for  kontraktens  under-
skrivelse«. 
Basil  de FERRANTI 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
BILAG 
til udtalelse  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  forhandlingerne: 
Pkt. 1.3.4.  erstattes  med  følgende: 
»Med  hensyn  til salg  per  korrespondance,  mener  afdelingen,  at der  hertil  knytter  sig særlige 
aspekter,  for hvilke  der  må findes  en løsning  i et særligt  direktiv,  og den  anmoder  derfor 
Kommissionen  om  snarest  muligt  at forelægge  et sådant  direktiv«. 
28. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 180/43 
Begrundelse 
I pkt.  1.3.1.,  1.3.2.,  1.3.3.  og 1.3.4.  sondres  der i realiteten  dels  mellem  salg  udelukkende  via 
skriftlig  korrespondance,  hvilket  burde  give  anledning  til udarbejdelsen  af et særligt  direktiv, 
og dels  sådanne  korrespondancesalg,  som  indeholder  et overraskelsesmoment  og tilstede-
værelsen  af en repræsentant,  hvilket  kan  lægge  et psykologisk  pres  på forbrugeren. 
Det kriterium,  der er benyttet  for at opnå  denne  sondring  er upræcist  og lidet  tilfredsstillende. 
Der er her tale  om salgsmetoder,  som  på den  ene  side  er forskelligartede,  men  på den  anden 
side vanskelige  at adskille  fra hinanden,  og det er afgjort  og forståeligt  nok  i forbrugernes 
interesse,  at denne  sektor  undersøges  nærmere,  og at der udarbejdes  et direktiv  om samtlige 
former  for korrespondancesalg.  Der  vil således  i højere  grad  kunne  tages  hensyn  til forbruger-
interesser,  da der er tale  om mange  forskellige  former  for korrespondancesalg,  ligesom  man 
undgår,  at visse  former  for korrespondancesalg  ikke  vil kunne  finde  sted,  idet  det vil være 
muligt  efter  en mere  indgående  undersøgelse  at fastlægge  eventuelle  nødvendige  principper. 
Der er stor  aktivitet  inden  for  sektoren  salg  per  korrespondance,  hvilket  viser,  hvilken 
interesse  mange  forbrugere  har for denne  salgsform. 
Formålet  med  dette  ændringsforslag  er ikke  at liberalisere  en bestemt  type  salg  per korrespon-
dance  set på baggrund  af den  holdning,  som  lå til grund  for det foreliggende  direktiv,  men 
derimod  at finde  muligheder  for en mere  fordelagtig  økonomisk  tilpasning  af denne  type 
salg, som  er i begge  kontraherende  parters  interesse. 
Disse  grunde  berettiger  en mere  generel  holdning  end den,  som  kommer  til udtryk  i direktivet. 
Afstemningsresultat: 
34 stemte  for,  36 stemte  imod,  10 undlod  at stemme. 
Udtalelse  om  forslag  til Rådets  afgørelse  om ændring  af afgørelse  af 22. juli  1975  om 
program  for forsøgsprojekter  og vejledende  undersøgelser  med  henblik  på bekæmpelse 
af fattigdom 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er endnu  ikke  offentliggjort  i De 
Europæiske  Fcellesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  21. juni  1977  i medfør  af artikel  100  i traktaten  om  oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  150.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles,  den  22.  og 23. juni  1977  sin udtalelse  om  det  nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til Rådets  anmodning  om  udtalelse 
af 21. juni  1977, 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  arti-
kel 100, under  henvisning  til den  beslutning,  Udvalget  traf  på 
plenarforsamlingen  den  22.  og 23.  juni  1977  om  i 
henhold  til artikel  18 i forretningsordenen  at udpege 
en hovedordfører, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af 
hovedordføreren,  hr. Carroll,