DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/75

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om midtvejsevaluering af gennemførelsen af EU's handlingsplan for biodiversitet

KOM(2008) 864 endelig

(2009/C 317/13)

Ordfører: Lutz RIBBE

Kommissionen besluttede den 16. december 2008 under henvisning til EF-traktatens artikel 262, stk. 1, at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Midtvejsevaluering af gennemførelsen af EU's handlingsplan for biodiversitet

(KOM(2008) 864 endelig).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, der udpegede Lutz Ribbe til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 18. juni 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 455. plenarforsamling den 15. og 16. juli 2009, mødet den 15. juli 2009, følgende udtalelse med 162 stemmer for, 3 imod og 7 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1. EØSU beklager dybt, at målet om at sætte en stopper for tabet af biodiversitet inden 2010 ikke vil blive opfyldt.

1.2. Det er imidlertid positivt, at det ved hjælp af habitatdirektivet og fugledirektivet er lykkedes at skabe en positiv udvikling, hvad angår enkelte levesteder og arter. Dette viser, at den europæiske naturbeskyttelseslovgivning virker, når den anvendes rigtigt.

1.3. Naturbeskyttelseslovgivningen kan imidlertid ikke forhindre det fortsat store fald i antallet af arter, der sker uden for de beskyttede områder og inden for rammerne af helt legale økonomiske aktiviteter. EØSU er enig med Kommissionen: Integrationen af biodiversitetsaspektet på andre politikområder er stadig helt utilstrækkelig.

1.4. EØSU har alligevel den opfattelse, at der ikke er behov for at fastlægge nye principielle mål. Derimod må Kommissionen og medlemsstaterne tage det hidtidige og helt rigtige mål om at standse nedgangen i biodiversitet og genoprette naturlige levesteder, som allerede blev formuleret tilbage i 2001, alvorligt og fremover styrke indsatsen for at opfylde denne målsætning.

1.5. Set fra et økonomisk perspektiv betragtes naturbeskyttelse ofte som en hindring eller trussel. Argumentet om biodiversitetens økonomiske værdi har ikke hidtil fundet genklang i den praktiske politik. Kommissionen anmodes om at redegøre for, hvordan den – f.eks. inden for rammerne af debatten om en øget internalisering af eksterne omkostninger – vil løse dette problem.

1.6. Eksempler på positive udviklingstendenser, der viser, hvor tæt den regionale økonomiske udvikling hænger sammen med biodiversitet (f.eks. inden for turisme), bør formidles bedre.

1.7. Rådets afgørelse om at finansiere Natura 2000 ved hjælp af midler fra strukturfondene og den 2. søjle under den fælles landbrugspolitik har vist sig at være ineffektiv. Medlemsstaterne prioriteter ikke beskyttelse af natur og biodiversitet højt nok i de relevante programmer. EØSU er fortaler for, at området får sin egen budgetpost i finansieringsperioden 2014-2020. I landbrugsmiljøprogrammerne må incitamentselementet genindføres.

1.8. I mange regioner og lokalområder, f.eks. i moseområder, bjerg- og kystregioner, områder med store græsningsarealer, ved vandløb mm. udgør beskyttelse og genoprettelse af naturlige levesteder samtidig et vigtigt bidrag til klimabeskyttelsen. Klima- og biodiversitetspolitik må i højere grad koordineres, selv om der naturligvis er langt flere grunde til at beskytte biodiversiteten end »blot« ønsket om at fremme klimabeskyttelsen.

1.9. Med henblik på at sikre, at arterne får mulighed for at tilpasse sig ændrede klimaforhold, må der skabes en bedre sammenhæng mellem deres levesteder. Det bør overvejes at oprette et »transeuropæisk naturnet«.

1.10. Stadig flere arealer befæstes, dvs. de bebygges eller asfalteres, hvilket udgør et stort problem for naturbeskyttelsen. Dette arealforbrug i Europa må reduceres.

1.11. Der er ganske vist stor opbakning til naturbeskyttelsen i civilsamfundet, men der hersker en stor mangel på viden om emnet. EØSU bifalder, at man nu endelig vil gøre mere for at øge forståelsen for årsagerne til forringelsen af den biologiske mangfoldighed og de nødvendige modforanstaltninger, der må træffes i den forbindelse. Hertil hører også bedre forbrugerinformation om følgerne af bestemte produktionsprocesser og udvikling af bæredygtige produktionsformer.

2. Kommissionens meddelelse

2.1. Kommissionen kommer i sin meddelelse frem til det desillusionerende resultat, at det på trods af handlingsplanen for bevarelse af biodiversitet fra 2006, der indeholdt hele 160 foranstaltninger, »er højst usandsynligt, at det overordnede mål om at få stoppet tabet af biodiversitet inden 2010 vil blive nået. Det kræver betydelige yderligere forpligtelser fra Fællesskabet og EU-medlemsstaterne i løbet af de næste to år, hvis målet skal blive bare tilnærmelsesvis opfyldt«. EU's kommissær med ansvar for miljø, Stavros Dimas, har i mellemtiden indrømmet, at målet om at få stoppet tabet af biodiversitet inden 2010 ikke vil blive nået!

2.2. Det verdensomspændende tab af biodiversitet betegnes som »katastrofalt«. Der er ikke kun tale om, at de naturlige processer forstyrres. Udviklingen har også alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser. Kommissionen konstaterer, at Europa har et medansvar, også for de negative globale processer. »Nye problemstillinger har vist sig at være store udfordringer, f.eks. udvidelsen af landbrugssektoren for at imødekomme den øgede efterspørgsel efter fødevarer og fremkomsten af alternative råvarer såsom biobrændstoffer«.

2.3. Selvom grundene til, at biodiversitetspolitikken stort set er slået fejl hidtil, er mangfoldige, kommer Kommissionen i midtvejsevalueringens konklusioner med følgende sammenfatning: »At få integreret biodiversitetshensyn i andre sektorpolitikker er fortsat en stor udfordring«. Den afgørende faktor bag midtvejsevalueringens desillusionerende resultat er, at der gennem de seneste år ikke er opnået ægte fremskridt med hensyn til inddragelsen af biodiversitetshensyn i andre sektorpolitikker.

2.4. Resultaterne af det første større »sundhedstjek« af handlingsplanen for biodiversitet viser, for de arter og levesteder, der er beskyttet i henhold til habitatdirektivet (1), at »bevaringsstatus for 50 % af de arter og muligvis op til 80 % af de levesteder, hvis beskyttelse er af europæisk interesse, er ugunstig«.

2.5. Imidlertid kan der også ses begyndende positive tendenser for enkelte arter, som er beskyttet ifølge habitatdirektivet og fugledirektivet. For enkelte beskyttede arters vedkommende kunne tilbagegangen standses: »Direktivet har klart haft en positiv virkning på disse arter, hvilket ikke mindst skyldes udpegelsen af særligt beskyttede områder«.

2.6. Kommissionen konstaterer, at Natura 2000-nettet i dag omfatter godt 25 000 beskyttede områder og ca. 17 % af EU's samlede landareal. Særligt uden for de beskyttede områder er tendensen fortsat negativ.

2.7. Kommissionen kommer ind på de første resultater af undersøgelsen af de økonomiske aspekter ved økosystemer og biodiversitet (»The Economics of Ecosystems and Biodiversity, TEEB« (2) – »Sukhdev-rapporten«). Denne rapport når frem til lignende resultater som i sin tid STERN-rapporten vedrørende klimabeskyttelse: Det er nødvendigt at bevare biodiversiteten - ikke alene begrundet i etiske og moralske overvejelser, men også af økonomiske hensyn. »Dette tab af biodiversitet og økosystemer er en trussel mod den måde, som planeten fungerer på, vores økonomi og det menneskelige samfund. Hvis udviklingen fortsætter uændret, skønnes det årlige samfundsmæssige tab på grund af tabet af økosystemfunktioner i 2050 at være 6 % af BNP.«

3. Generelle bemærkninger

3.1. EU indrømmer nu for første gang offentligt, at et af de centrale miljøpolitiske løfter, som såvel stats- og regeringscheferne som Kommissionen gav borgerne, nemlig løftet om at standse tabet af biodiversitet inden 2010, ikke vil blive overholdt.

3.2. For EØSU kommer denne erkendelse ikke som nogen overraskelse, for udvalget var i sin udtalelse om handlingsprogrammet enig i Kommissionens kritiske analyser og anså alle 160 foranstaltninger for værende principielt rigtige, men tvivlede samtidig stærkt på, om de forvaltnings- og politikområder samt politikere, der ikke umiddelbart beskæftiger sig med biodiversitet, ville gøre sig de nødvendige anstrengelser og tage problemet alvorligt. Denne tvivl har nu desværre vist sig at være berettiget.

3.3. EØSU's bemærkninger til handlingsplanen for biodiversitet er – desværre – nøjagtig lige så aktuelle i dag, som for to år siden, da de blev vedtaget af plenarforsamlingen. Udvalget konkluderede dengang som følger (3):

— EØSU og Kommissionen er enige om situationsbeskrivelsen: Bevarelsen af biodiversitet er en nødvendig og central opgave, der ikke kun er en etisk-moralsk forpligtelse. Der er også tilstrækkeligt med økonomiske grunde til at handle hurtigt og effektivt. De økonomiske tab som følge af nedgangen i økosystemfunktioner skønnes allerede nu at beløbe sig til flere hundrede milliarder euro. Dette er et spild, som vores økonomier simpelthen ikke har råd til.

— Faldet i antallet af arter i Europa er resultatet af millioner af normative vurderinger gennem de seneste årtier, der for langt størstedelens vedkommende er foretaget inden for rammerne af den eksisterende lovgivning. Illegale foranstaltningers bidrag til tabet af biodiversitet i Europa er yderst beskedent.

— Udviklingen i biodiversiteten er – på trods af politiske løfter – desværre fortsat negativ, hvilket ikke skyldes, at man ikke ved, hvad der skal til for at standse faldet i antallet af arter. Indtil nu har der ikke været politisk vilje til reelt at gennemføre de foranstaltninger, som man længe har vidst er nødvendige. Erfaringerne med Natura 2000-nettet taler for sig selv.

— Årsagerne nævnes helt korrekt i Kommissionens meddelelse, de er bl.a. »manglende styring og konventionelle økonomiers manglende erkendelse af de økonomiske værdier, som naturkapital og økosystemfunktioner repræsenterer«.

— Fremtiden vil vise, om politikerne med fremlæggelsen af denne handlingsplan nu endelig finder kræfterne til at gennemføre de nødvendige »betydelige ændringer«, eller om mange naturforvaltere får ret i deres bekymring for, at politikerne igen tager verbalt ansvar for et samfundspolitisk ømtåleligt område, men ikke kommer videre end til politiske hensigtserklæringer.

— Derfor mener EØSU, at det er særligt nødvendigt at prioritere det politiske indsatsområde 4 »Videnbasen«, så borgere og politikere bliver klar over de reelle konsekvenser af deres handlemåde.

3.4. Kommissionen bekræfter i sin aktuelle meddelelse mange af de dengang fremsatte udsagn vedrørende et yderligere tab af biodiversitet. Der er derfor ikke behov for, at EØSU udarbejder en ny udtalelse, der indholdsmæssigt kun vil adskille sig uvæsentligt fra den foregående. Tværtimod må der fokuseres på de områder, hvor situationen i dag er ny eller forandret i forhold til forholdene for to år siden.

4. Særlige bemærkninger

Retsgrundlag og forvaltning

4.1. Det er gennem de seneste år blevet klart, at de europæiske naturdirektiver egner sig glimrende til at stimulere en positiv udvikling, hvis de anvendes rigtigt, og hvis spørgsmålet om ejernes interesser håndteres på rette vis (4). EØSU kan imidlertid også konstatere, at der inden for Natura 2000-områderne findes en lang række problemer, som der må findes en løsning på. Desuden: »Kun« 17 % af arealerne beskyttes af ovennævnte EU-direktiver.

4.2. Med den efter lang tids forsinkelse næsten afsluttede etablering af Natura 2000-nettet går den europæiske naturbeskyttelse ind i en ny fase. Der må udarbejdes passende forvaltningsplaner for de udpegede områder. EØSU tvivler på, om der i medlemsstaterne er afsat tilstrækkeligt med personalemæssige og finansielle ressourcer til at udarbejde og gennemføre disse planer. Det er vigtigt, at disse planer udarbejdes i et tæt samarbejde med alle berørte samfundsgrupper. Kun på den måde kan den nødvendige accept sikres.

4.3. Hvordan det set i lyset af det enorme pres på arealerne, som Kommissionen meget præcist beskriver, skal lykkes at genoprette ødelagte biotoper i større omfang, forbliver et åbent spørgsmål. EØSU minder om, at stats- og regeringscheferne på topmødet i Göteborg ikke kun afgav et løfte om at standse nedgangen i biodiversitet inden 2010, men også om at sikre en genskabelse af levesteder og naturlige systemer. Midtvejsrapporten kommer ikke ind på disse løfter.

4.4. Natura 2000-nettet er knap blevet etableret, men det debatteres allerede, om det skal være muligt at udskille enkelte områder eller delområder, for det meste i forbindelse med infrastrukturforanstaltninger, der ikke sjældent samfinansieres af EU. Det bedst kendte eksempel kommer Kommissionen selv ind på i sin meddelelse: Rospuda-dalen i det nordøstlige Polen. Selvom den nye polske regering nu leder efter alternativer til linjeføringen for Via Baltica står det yderst klart, at konflikten mellem henholdsvis naturbeskyttelse og økonomisk udvikling langt fra er løst.

4.5. Der kan derfor næppe være nogen tvivl om, at EU's tjenestegrene i de kommende år vil blive konfronteret med en lang række sager, der vil dreje sig om sådanne »undtagelsesbestemmelser«. EØSU mener ikke, at Kommissionen for øjeblikket har de personalemæssige ressourcer til en indholdsmæssig og forvaltningsteknisk håndtering af denne udfordring.

4.6. EØSU har allerede i sin udtalelse om handlingsplanen for biodiversitet beskrevet, at den fortløbende tilbagegang i antallet af arter i vores kulturlandskaber sker inden for rammerne af »god faglig praksis« og det, som EU i sine bestemmelser definerer som »god landbrugs- og miljømæssig stand«, dvs. inden for lovgivningens rammer og ikke som følge af lovovertrædelser. Dette er uacceptabelt.

4.7. Netop derfor føres der også en intensiv debat om de såkaldte »kriterier for krydsoverensstemmelse«. Disse skal sammen med den gode landbrugs- og miljømæssige stand og den gode faglige praksis sikre, at der tages hensyn til biodiversitetsaspektet. Hvis resultatet imidlertid er, at tabet af biodiversitet for størstedelens vedkommende finder sted inden for rammerne af den eksisterende lovgivning, er det logisk, at disse kriterier debatteres heftigt. Også Den Europæiske Revisionsret har i sin særberetning om krydsoverensstemmelse fremsat lignende bemærkninger. Medlemsstaterne, men også Kommissionen, må langt om længe tage denne problemstilling op.

4.8. Ofte er der også tale om lovgivningsinitiativer, hvor man i første omgang ikke ville formode, at der var nogen direkte relation til området biodiversitet. Med henblik på bekæmpelse af BSE/TSE blev der gennem forordning 1774/2002 indført et forbud mod at efterlade døde dyr i åbent landskab. Dette har medført en alvorlig mangel på føde for ådselædere som ulve, bjørne og gribbe. Når disse sjældne fugle nu pludselig kan observeres langt væk fra de få områder, hvor der ellers lever gribbe, er der langt fra tale om et positivt signal. Tværtimod er årsagen, at fuglene nu på grund af manglen på føde tilbagelægger ekstreme afstande. Miljøgrupper og et spansk medlem af Europa-Parlamentet måtte gøre opmærksom på denne uheldige konsekvens af EU's lovgivning, og Kommissionen reagerede meget sent. Der gennemføres åbenbart ingen »biodiversitetskonsekvensanalyse« på et tidligt tidspunkt.

Politiske konsekvenser/Finansiering

4.9. Særligt uden for de fredede områder er konflikten mellem økonomisk arealanvendelse og natur-/artsbeskyttelse stadig uløst. Kommissionen henviser til, at den inden for rammerne af landbrugspolitikkens sundhedseftersyn havde fremsat adskillige forslag i den henseende, f.eks. »Det foreslås også at afsætte yderligere midler til landdistriktsudvikling til bl.a. biodiversitet gennem en større overførsel af midler fra første søjle i den fælles landbrugspolitik til anden søjle (dvs. graduering).« Desværre kan det konstateres, at Rådets afgørelse ikke i fuldt omfang fulgte forslagene. Det viser sig, at medlemsstaterne ikke i det nødvendige omfang bakker op om nogle af de tiltag, som EU anser for nødvendige.

4.10. Et af de udestående problemer vedrører finansieringen af Natura 2000-nettet, herunder godtgørelsen af særlige omkostninger. EØSU konstaterer med stor bekymring, at der er afsat alt for få midler til finansiering af Natura 2000, efter at medlemsstaterne har udformet de relevante programmer, hvilket resulterer i voldsomme konflikter. Udvalget går derfor ind for, at området får en selvstændig budgetpost i finansieringsperioden 2014-2020.

4.11. EØSU plæderer alt i alt udtrykkeligt for en bedre og mere målrettet finansiering af naturbeskyttelsen. Udvalget har allerede i sin udtalelse om handlingsplanen for biodiversitet gjort opmærksom på, at

— det er således, at den direkte støtte til landmændene, der udgør den største del af landbrugsbudgettet, ikke principielt er udformet med henblik på at fremme biodiversiteten, men tværtimod har som mål at forberede landmændene på verdensmarkedets udfordringer.

— »så længe verdensmarkedsbetingelserne snarere er en hindring for et omfattende naturvenligt landbrug, må der politisk gøres en særlig indsats for at imødegå den negative tendens«, f.eks. »bør støttesatserne for landbrugsmiljøforanstaltninger forhøjes så meget, at alle EU-landmænd overtales til at anvende miljøvenlige produktionsmetoder« (5). Også her har det vist sig, at der er langt fra teori til praksis.

4.12. Set i lyset af den kommende reform af den fælles landbrugspolitik og budgettet opfordres Kommissionen til endelig at skabe klarhed. Landbrugsmiljøprogrammer kan kun opnå gode resultater, hvis de også indeholder økonomiske incitamenter for landmændene. Det var en fejl at slette incitamenterne. Denne del af strategien må revideres. Det politiske budskab til landmændene (og samfundet) må være: Det har en merværdi for os som samfund, at landmændene gør mere for at bevare biodiversiteten end de lovmæssigt er forpligtet til!

4.13. I medlemsstaterne kører der for tiden de første debatter om landbrugspolitikkens videreudvikling. På baggrund af spørgsmålet om flere vedvarende energikilder og mere bioenergi har denne debat også betydning for biodiversiteten på nationalt, europæisk og globalt plan. Kommissionen gør det klart, at »En vigtig udfordring er at sikre, at de anbefalinger, der udarbejdes i bæredygtighedsvurderinger, bliver fulgt op, og øge forståelsen af konsekvenserne af EU's forbrug af fødevarer og nonfoodprodukter (f.eks. kød, sojabønner, palmeolie og metalholdige malme), der må forventes at bidrage til tab af biodiversitet. Dette kan føre til overvejelse af mulige løsninger til at mindske disse konsekvenser.« EØSU opfordrer Kommissionen til at arbejde ihærdigt på undersøgelser, der ser på dette spørgsmål.

4.14. Reformen af den fælles landbrugspolitik efter 2013 vil dermed vise, om det lykkes at få en større grad af biodiversitetsbeskyttelse og bæredygtighed indarbejdet i landbrugspolitikken.

Overordnede og økonomiske aspekter

4.15. EØSU konstaterer, at der med en konsekvent naturbeskyttelse samtidig kan opfyldes klimapolitiske målsætninger. Således yder beskyttelse og genoprettelse af moser og vådbiotoper et effektivt bidrag til klimabeskyttelsen. Det samme gælder for græsarealer i Europa i deres mange forskellige former (som f.eks. Dehesas på Den Iberiske Halvø). Imidlertid er mange af de måder at drive landbrug på, som er nødvendige for bevarelsen af disse levesteder, blevet økonomisk set stadigt mere uinteressante for landmændene gennem de seneste år. Biodiversitet har ingen markedsværdi! Priserne afspejler ikke, i hvor høj grad et produkt er fremstillet på miljøvenlig vis. Der er hidtil ikke kommet noget passende politisk svar fra EU og medlemsstaterne på den problemstilling.

4.16. I Tyskland f.eks. krævede 15 af 16 delstater endnu i maj 2006, dvs. netop i den måned, hvor Kommissionen offentliggjorde sin handlingsplan for biodiversitet, en ændring, der reelt var udtryk for en afsvækkelse af EU's naturdirektiver. Særligt delstaten Hessen arbejder stadig for denne sag, bl.a. med det (økonomiske) argument, at ingen industristat kan leve med så strenge regler for naturbeskyttelse. Det kan konkluderes, at mange politikere endnu ikke har forståelse for biodiversitetens økonomiske betydning.

4.17. Det er bemærkelsesværdigt, at samfundet og politikerne næsten ikke reagerer på tallene fra TEEB-undersøgelsen (The economics of ecosystems and biodiversity), der viser et potentielt velfærdstab på op til 6 % af det globale BNP som følge af nedgangen i biodiversitet, mens et langt mindre fald i BNP, inden for rammerne af den aktuelle finansielle og økonomiske krise, giver anledning til krisetopmøder og genopretningsplaner i milliardklassen. En af Kommissionens vigtigste opgaver vil bestå i at formidle budskabet om, at biodiversitet også har en økonomisk værdi udover den etiske og moralske og føre en praktisk politik, der tager udgangspunkt heri.

4.18. I medlemsstaterne er biodiversiteten fortsat udsat for et enormt pres: Stadig flere arealer befæstes, dvs. de bebygges eller asfalteres, hvilket udgør et stort problem for naturbeskyttelsen. Dette arealforbrug er stadig alt for højt og presset mod landskabet tiltagende. Naturbeskyttelsesaspektet er i fare for at blive kørt ud på et sidespor.

Bevidstgørelse/Kommunikation

4.19. Kommissionen anfører under punkt E.4 (Undervisning, folkeoplysning og deltagelse) at en undersøgelse gav følgende svar: »Kun et mindretal af EU-borgerne følte, at de var velinformerede om tabet af biodiversitet«. Det samme gør sig efter al sandsynlighed gældende for politikere og forvaltningspersonale. Dette er det værst tænkelige udgangspunkt for politisk succes på området. Når Kommissionen og medlemsstaterne nu overvejer »at vedtage prioriterede foranstaltninger til at indlede en offentlig oplysningskampagne, der skal støtte nationale og andre kampagner«, kan det tages for givet, at EØSU i fuldt omfang vil støtte tiltaget.

4.20. Der findes allerede i dag mange positive initiativer til bevidstgørelse, også i byerne, hvor borgerne ofte har en mindre direkte adgang til naturen. Disse initiativer fortjener en højere grad af offentlig støtte. I Berlin gennemføres der f.eks. en gang om året en »Lang dag for bynatur«, der tiltrækker over 100 000 mennesker.

4.21. Udvalget anser det for vigtigt, at borgerne så vidt muligt konfronteres med spørgsmålet om naturbeskyttelse på konkret og direkte vis. Således vil det f.eks. være passende, hvis der i lokalområderne sker en formidling af, hvor - og hvorfor - Natura 2000-områder er udpeget, hvilke arter der forekommer, hvordan de kan beskyttes, og af hvem. Borgerne må bogstaveligt talt opleve og forstå naturbeskyttelsen. Alene begrebet »biodiversitet« forstås af de færreste, og dermed har mange mennesker intet forhold til problemstillingen.

4.22. EØSU opfordrer til, at producenterne, med henblik på forbrugerinformation, får mulighed for at indføre en mærkning af produkter, som er fremstillet vha. særlige produktionsmetoder til gavn for naturbeskyttelsen.

Det har afgørende betydning, at borgerne på aktiv vis inddrages i beskyttelsen af miljøet og bevarelse af biodiversitet. Det er ikke tilstrækkeligt, at Kommissionen er fortaler for kampagner til fremme af en mere bæredygtig livsstil. Der må derudover udarbejdes strategier, som udstyrer forbrugerne med praktiske redskaber, som sætter dem i stand til at vurdere konsekvenserne af deres daglige aktiviteter, så der på den måde kan ske en ændring af forbrugsmønstrene.

Eksempler på sådanne foranstaltninger:

— Tilføjelse af undervisningselementer med praktisk indhold, der omhandler miljøbeskyttelse og biodiversitet til skolernes læreplaner.

— Udformning af instrumenter til måling af de konsekvenser for biodiversiteten, som er forbundet med forbruget af bestemte levnedsmidler (ved hjælp af en varekurv bestående af udvalgte hverdagsprodukter og mulige alternativer) på grundlag af en metodisk livscyklusanalyse.

Bruxelles, den 15. juli 2009. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (flora-, fauna- og habitatdirektivet).

(2) http://ec.europa.eu/environment/nature/biodiversity/economics/pdf/teeb_report.pdf

(3) EUT C 97 af 28.4.2007, s. 6.

(4) EUT C 97 af 28.4.2007, s. 6.

(5) »Natur og naturbeskyttelse i Europa: en tilstandsrapport«, EFT C 221 af 7.8.2001, s. 130-137.