Nr. C 23/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 1. 89 
lemslande og COST-lande, med henblik på at realisere 
COST-forslagene. ØSU opfordrer Kommissionen til at tage skridt til at 
efterkomme dette krav i forbindelse med dette forslag. 
8.3. ØSU efterlyser dog en klar tilkendegivelse af 
fremtidsudsigterne for COST-programmerne 90, 90 bis, 
91 og 91 bis i relation til FLAIR-programmerne. 
9. Udnyttelse og formidling af resultater 
Ifølge den Europæiske Fælles Akts artikel 130 K skal 
Rådet definere, hvorledes resultaterne fra specifikke 
programmer skal formidles i detaljer. 10. Meddelelse til ØSU af resultaterne og evalueringer­
ne af rapporten, omhandlet i programforslagets 
artikel 4 
10.1. Rådets opmærksomhed henledes på, at Kom­
missionen har undladt at inddrage Det økonomiske og 
sociale Udvalg i den krævede meddelelse af gennemgan­
gens og evalueringens resultater. 
10.2. I og med ØSU høres om forslaget, bør det 
imidlertid også holdes orienteret om arbejdets forløb. 
Bryssel, den 23. november 1988. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens økonomiske årsberetning 1988/1989 
(89/C 23/11) 
Rådet besluttede den 28. oktober 1988 i henhold til Rådets beslutning 120/74/EØF af 
18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af overensstemmelse inden for den økonomiske 
politik i Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs medlemsstater, særlig artikel 4(1), ændret 
ved beslutning 787/75/EØF(2), at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om Kommissionens økonomiske årsberetning 1988-1989. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Francesco Drago til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse dan 
15. november 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) vedtog på sin 260. plenarforsamling, den 
23. november 1988, med 112 stemmer for, 5 imod og 2 hverken for eller imod, følgende 
udtalelse. 
1. Vækst, tilpasning og internationalt samarbejde 
1.1. På baggrund af en yderst dynamisk konjunk­
turudvikling, der på forskellig vis begunstiger en støt 
ekspansion i økonomien i industrilandene (3,9%), i 
udviklingslandene (3,5%-4%) og i verdenshandelen 
(7,6%), har den europæiske økonomi i 1988 under ét 
(') EFTnr. L 63 af 5. 3. 1974, s. 16 
(2) EFT nr. L 330 af 24. 12. 1975, s. 52. opvist resultater, som er bedre end dem, der blev forud­
set i de justerede prognoser, der blev udarbejdet ved 
årets begyndelse. 
ØSU er enig med Kommissionen om, hvilke hovedfak­
torer der har bidraget til denne kraftige vækst. Derimod 
har det forbehold med hensyn til prognoser, som i en 
årrække har lidt under manglende nøjagtighed, og med 
hensyn til den vægt, Kommissionen tillægger inflations-
farerne i verdensøkonomien. 
30. 1. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 23/27 
1.2. I løbet af 1988 har hverken de grundlæggende 
problemer i den internationale økonomi, som der blev 
redegjort for i ØSU's initiativudtalelse (*), eller beskæf­
tigelsen, som Kommissionen nu giver høj prioritet i EF, 
til fulde nydt godt af de meget gunstige omstændig­
heder, til trods for at samtlige komponenter i efter­
spørgslen i særdeleshed investeringerne, har gjort sig 
gældende. 
1.3. Set under ét mener ØSU derfor, at det kun er 
initiativerne vedrørende afbalancering af handelen og 
vedrørende en gradvis tilpasningsproces mellem geo-
økonomiske områder, som er blevet sat i værk. Den 
påpeger i øvrigt, at skærpelsen af skævhederne i EF 
yderligere komplicerer tilpasningsproblemer, og at det 
på internationalt plan frem for alt er centralbankernes 
interventioner, der har genskabt stabiliteten på de 
finansielle markeder og sikret en styring af valutakur­
serne på baggrund af en solid koordinering på rentepoli­
tikkens område. 
Desuden er de farer, der knytter sig til en overdreven 
foranderlighed i kurspariteterne og i rentesatserne, sta­
dig latente, og dersom konjunkturstyringen skulle svigte 
på grund af mangel på koordinering og internationalt 
samarbejde, vil der atter opstå en situation med mang­
lende stabilitet på de finansielle markeder. 
1.4. I den øjeblikkelige situation mener ØSU ikke, at 
en kraftig kontrol med valutapariteterne kan eller skal 
være det eneste middel til sikring af en overordnet 
reduktion af betalingsbalanceproblemerne i USA, i 
Japan eller i Forbundsrepublikken Tyskland. Specielt 
for USA's vedkommende forvente EF-partnerne, at den 
kommende administration og Kongressen sætter mere 
resolut ind for at korrigere underskuddene samt fører 
en politik, hvori investeringerne levnes større opmærk­
somhed. Når det drejer sig om en langsigtet koordine-
ringspolitik, viser det sig i øvrigt, at der lægges alt for 
stor vægt på de data, der med regelmæssige mellemrum 
offentliggøres af diverse internationale organisationer 
og prognoseinstitutter. 
1.5. ØSU henstiller til EF-institutionerne, at de sør­
ger for overensstemmelse mellem interne og eksterne 
målsætninger for de vigtigste økonomiske område 
under overholdelse af princippet om samarbejde om og 
koordinering af økonomisk politik, således som det er 
formuleret i Plaza- og i Louvre-aftalerne. 
Samtidig anmodes Kommissionen om resolut at gå 
imod og eventuelt reagere på indførelsen af handelslove, 
som tråde bill i USA, der bruges til at føre aggressiv og 
neo-protektionistisk industri- og handelspolitik 
(') Se ØSU's udtalelse om den økonomiske situation i Fællesska­
bet medio 1988 (EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 33). 1.6. Det multilaterale hørings- og forhandlingssys­
tem, som Den almindelige Overenskomst om told og 
udenrigshandel (GATT) står for, bør styrkes gennem 
de igangværende forhandlinger, således at der dæmmes 
og for en tilbagevenden til en bilateralisme, som vil 
ramme udviklingslandene og gøre det endnu vanskelige 
at afslutte Uruguay-runden med held. 
1.7. Inden for det internationale samarbejde giver 
ØSU endvidere prioritet til aktioner, som 
— viderefører de multilaterale aftaler og derigennem 
letter en korrigering af skævhederne. Valutapolitik­
ken, nydannelser på det finansielle område samt 
handelspolitikken har behov for en pålidelig referen­
ceramme, 
— sikrer en differentieret politik over for debitorlande, 
en gældsomlægning samt genforhandling af afdrags-
og rentebyrden, 
— letter tilbagevenden til en sådan finansiering af de 
mindst udviklede lande og de største debitorlande, 
som fremmer en nedbringelse af den nominelle 
værdi af en del af den multilaterale og bilaterale 
gæld og handelsgælden. 
1.8. De informationer og statiske data, der blev lagt 
på bordet på de seneste møder i Den internationale 
Valutafond (IMF) og Verdensbanken, viser, at det vok­
sende finansieringsbehov ikke ja ikke engang delvis, er 
blevet dækket gennem stigningerne i andre råstoffer 
end olie (+ 27% på årsbasis). 
Forsinkelserne i beslutninger, der kan bane vejen for en 
lempelse af udviklingslandenes gældsbyrde, de mulige 
konsekvenser for det internationale banksystem, de 
farer, der stadig tydeligere lurer på den politiske og 
sociale stabilitet i visse lande samt den voksende fattig­
dom i verden må derfor efter ØSU's mening give anled­
ning til bekymring. 
ØSU mener i øvrigt, at der i forholdet til de nyindustria­
liserede lande bør tages nogle initiativer, som udvirker, 
at disse lande påtager sig et medansvar, som er på højde 
med deres formåen og deres bidrag til den internationale 
samhandel. 
1.9. På beggrund af de opnåede resultater anmoder 
ØSU EF-institutionerne om at påtage sig en mere dyna­
misk rolle ved at omsætte de positive makroøkonomi­
ske resultater til en bedre balance i udviklingen i den 
enkelte EF-lande, og på en måde, så det er i bedre 
samklang med udviklingslandenes forventninger. 
2. Den europæiske økonomi: resultater i 1988 og Kom­
missionens prognoser for 1989 
a) De makroøkonomiske resultater 
2.1. Gennemsnitsvæksten i EF's bruttonationalind­
komst (BNP) vil ligge over 3,5%. USA og Japan vil 
Nr. C 23/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 1. 89 
kunne registrere en vækst på henholdsvis 3,9% og 
5,6%. 
I løbet af næste år vil der indtræde en afmatning, 
hvorved De Tolvs vækst skulle falde til 2,8 % (for USA 
og Japan forudses en vækst på henholdsvis 2,3 % og 
3,8%). 
2.2. Dette vækstresultat, der er klart det bedste i de 
sidste ti år, vil være ledsaget af en ledighed på 11,3% 
af arbejdsstyrken. En svag bedring ventes til næste år 
(10,9%). 
Kommissionen betragter derfor ledigheden som hoved­
problemet. 
2.3. Til trods for visse tilløb til overophedning af 
efterspørgslen og til accelereringer i prisstigningstakten 
på det seneste vil inflationen (målt med deflatoren for 
det private forbrug) fortsat kunne inddæmmes til 3,5 % 
i gennemsnit for EF som helhed (3,7% i 1989). 
2.4. Saldoen på de løbende poster i samkvemmet 
med resten af verden (i % af BNP) vil stadig krympe 
noget og sandsynligvis komme til at ligge på 0,5 %. 
b) Efterspørgselsindikatorer 
2.5. Den interne efterspøgsel har været den kompo­
nent, der har trukket den økonomiske vækst. Den sam­
lede ekspansion i efterspørgslen er på 4,25 % (3,25 % 
i 1989); medens det private forbrug skulle kunne regis­
trere en vækst på 3,5 % (3 % i 1989) som følge af kraftig 
fremgang i visse lande, er investeringskomponenten 
uventet præget af dynamik over en bred front og skulle 
kunne motere sig for en vækst på 7% (5,3% i 1989) i 
de faste bruttoinvesteringer. 
2.6. For så vidt angår De Tolvs eksterne eksport­
markeder, vil de være tale om en betydelig mængde­
mæssig fremgang målt på årsbasis (på godt 6% mod 
godt 5 % for 1989); dog vil den eksterne handel fortsat 
bidrage negativt til væksten i EF's BNP, nemlig med 
— 1 % for så vidt angår nettoeksporten (— 0,5 % i 1989). 
c) Indikatorer for udbudsbetingelserne 
2.7. Beskæftigelsesudviklingen er ifølge Kommissio­
nen kendetegnet ved en stabil og støt vækstrytme på 
henved 1 % om året. Skabelsen af nye arbejdspladser 
fører imidlertid kun til en delvis reduktion i ledigheden. 
Langtidsledigheden er således stadig betydelig (mere 
end 50% af den samlede ledighed), og ungdomsle-
digheden er fortsat meget høj (over 20%). 
2.8. De reale lønomkostninger pr. produceret enhed 
er faldet med cirka 6 procentpoints i forhold til 1981 
(udviklingen har været særlig kraftig i de mindre velstil­
lede lande, bortset fra Grækenland); den faldende ten­
dens skulle forsætte. En yderligere produktivitetsfrem-
gang vil kunne øve en gunstig indflydelse på investerin­
gernes »beskæftigelsesindhold«, dersom der fortsat er 
en positiv udvikling i kvoten kapital/arbejde (til en 
tilvækst i kapitalmassen på 2,3 % årligt svarer en netto­tilvækst i beskæftigelsen på 0,7%). En mere fleksibel 
arbejdstidstilrettelægning vil i forening med en om­
kostningsreduktion kunne komme arbejdskraften til 
gode i form af en yderligere nedsættelse af den indivi­
duelle arbejdstid. 
2.9. Nedgangen i enhedslønomkostningerne har ført 
til en bedre kapitalaflønning, idet den har banet vejen 
for øgede profitter inden for værditilvæksten. Selv om 
kapitalens aflønning ikke er vokset i samme omfang 
som nettoindtjeningen, er investeringstilbøjeligheden 
stadig høj. Med den generelt bedre konkurrenceevne 
kan investeringer i rationaliseringer holdes inden for 
rimelige grænser. 
d) Indikatorer for den økonomisk-politiske linje 
2.10. Sammenligner man de forskellige lande og re­
gioner, er forskellene i indkomster og i BNP stadig 
betydelige. Det gennemsnitlige BNP pr. indbygger i de 
fire fattigste lande svarer således kun til 65 % af det 
gennemsnitlige BNP pr. indbygger i de fire rigeste lande 
(mod 60% i 1987). 
2.11. Valutapolitikken i EF har ligget under for den 
internationale valutariske udvikling. Dollarstigningen 
betød, at man, i højere grad kunne koncentrere sig om 
indre målsætninger på et tidspunkt, hvor der herskede 
en vis frygt på grund af stigende råstofpriser, og hvor 
en ganske kraftig efterspørgsel og en højere udvidelses­
takt i de pengemæssige aggregater (+ 9,9%) gjorde sig 
gældende. Den almindelige reaktion var en forhøjelse 
af rentesatserne med kort varsel. Først fulgte Forbunds­
republikken Tyskland, dernæst Storbritannien, og, gan­
ske vist af andre grunde, Italien. I tilfælde af en meget 
ustabil dollar, vil konflikten mellem interne mål­
sætninger for valutapolitikken og den valutariske disci­
plin inden for Det europæiske monetære System (EMS) 
blive skærpet. 
2.12. Med hensyn til kvalitativ og kvantitativ sane­
ring af de offentlige finanser, er situationen set under 
ét ikke positiv. Den offentlige gælds omfang er fortsat 
foruroligende (60% at BNP og circa 61% i 1989), 
underskuddet på de offentlige finanser vil være på 
— 4,5 % af BNP, og budgetpolitikken har ikke styrket 
de interne faktorer, der er bestemmende for væksten 
i EF. 
3. Den økonomiske politik og Kommissionens ret­
ningslinjer: ØSU's analyse og forslag 
a) Koordineringen af den økonomiske politik 
3.1. ØSU mener, at den økonomisk-politiske linje, 
der skal lægges i EF, må dikteres af hensynet til en 
koordinering og understøtning af den nuværende kon­
junkturudvikling. Det er her enig i nogle af Kommissio-
30. 1. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 23/29 
nens retningslinjer, som er i samklang med ØSU's analy­
se og forslag i den allerede afgivne initiativudtalelse. 
Det påpeger imidlertid, at den vedholdende høje ledig­
hed i visse regioner ikke kan accepteres. 
3.2. ØSU er enig med Kommissionen i, at der skal 
stilles øgede krav til koordineringen af den økonomiske 
politik dels for at fastholde, hvad man har opnået i 
form af konvergens henimod givne måltal, dels, og frem 
for alt, for at nå op på en mere støt væksttakt og lette 
koordineringen af de øvrige politikker. 
Tilnærmelsesprocessen i forbindelse med virkeliggørel­
sen af det indre marked bør under de nuværende gunsti­
ge konjunkturer fortsat kunne støtte sig til makroøko­
nomisk stabilitet og en økonomisk effektivitet. Disse to 
forudsætninger vil kunne tilvejebringes gennem en 
bedre koordinering og en institutionel grundstruktur, 
som fremmer såvel realiseringen af det store, sammen­
hængende marked som forvaltningen af dette. 
3.3. Det økonomiske vækstpotentiale i EF må ikke 
forpurres gennem prioriteringer i de enkelte medlems­
staters økonomiske politik, som fører til en omsiggri­
bende opbremsningsproces og til fastsættelse af valuta­
kurspariteter, der afviger fra ligevægtskurserne. I denne 
sammenhæng vil forløbet af og bidraget fra den økono­
miske politik og budgetpolitikken i Forbundsrepublik­
ken Tyskland være af afgørende betydning. 
3.4. Der bør derfor igangsættes en indsats for en 
koordinering af målsætningerne for væksten i BNP, 
som går videre end til en styring af efterspørgslen og 
en forvaltning af den monetære politik ved også at 
påvirke de vigtigste parametre i udbudspolitikken (dvs. 
industri- og konkurrencepolitikken, støtteordninger 
samt skatte- og afgiftsharmonisering). 
3.5. 1 forbindelse med en konsolidering af den fremti­
dige vækst i Europa bør man være særlig opmærksom 
på den udvidelse af konkurrencen og de øgede udbuds­
muligheder, strukturtilpasningspolitikken vil føre med 
sig. I denne sammenhæng vil Kommissionens indfalds­
vinkel, hvorefter der skal fastsættes økonomiske mål­
sætninger for det mellemlange sigt, kunne yde et nyttigt 
bidrag. 
b) Strukturpolitik 
3.6. ØSU tillægger strukturpolitikken i EF- og med-
lemsstatsregi afgørende betydning for en styrkelse og 
fastholdelse af en høj grad af økonomisk og social 
samhørighed. Det haster med at iværksætte en sådan 
strukturpolitik, som vil bidrage til at understøtte dyna­
mikken i økonomien og at mindske den uligevægt mel­
lem regionerne, som medfører, at lande med en relativt 
stærk økonomi opsuger dynamikken i partnerlandene og dermed indsnævrer disse landes råderum for skabelse 
af yderligere ekspansion. 
3.7. ØSU stiller sig positivt til den af Kommissionen 
fremlagt partnerskabsmodel for samspillet mellem 
strukturfondene, interventionsfinansierings-instrumen-
terne og den nye forordning af Den europæiske Investe­
ringsbank (EIB). Det gentager imidlertid, at det økono­
miske og sociale liv skal inddrages i og acceptere proce­
durerne og de forskellige faser i1). 
I betragtning af, at strukturfondenes bevillinger, selv 
efter at de er blevet fordoblet, ikke repræsenterer mere 
end 0,3% af EF's samlede BNP, vil ØSU imidlertid 
tilråde en prioritering, hvorefter der primært sættes ind 
over for tilbagestående regioner. Samtidig mener ØSU, 
at der også bør kanaliseres ressourcer fra disse fonde 
over i de mest ugunstigt stillede regioner og regioner i 
industriel tilbagegang med henblik på at stimulere en 
yderligere beskæftigelsesskabelse i disse regioner. 
3.8. Et system med national støtte til udvikling i 
de mest tilbagestående regioner, dimensioneret efter 
problemernes intensitet, vil kunne gøre anvendelsen af 
strukturfondene mere effektiv under en makroøkono­
misk synsvinkel og vil, på mikroøkonomisk plan, kunne 
tiltrække kapital. Hvis det lykkes at lede opsporing 
eller kapital fra medlemsstater med kraftige handelsba­
lanceoverskud over i investeringer i lokale erhverv i 
disse regioner, vil tilpasningseffekten kunne gøre det 
lettere at indhente udviklingsefterslæbet og komme den 
økonomiske og sociale samhørighed i EF til gode. 
Denne kapitaltilførsel kunne fremmes gennem rentebe­
gunstigelser og/eller garantier, ydet over strukturfon­
dene. 
3.9. EF's interventioner bør i øvrigt gennemføres i 
hastigere tempo og på en mere selektiv måde, når det 
gælder infrastrukturpolitikken, og sigte mod en forbed­
ring af forudsætningerne for, at der kan skabes mere 
dynamik i regioner, som er bagud i udvikling. 
3.10. Også forsknings- og teknologiudviklingspoli­
tikken bør blive mere sammenhængende og spille en 
rolle i strukturpolitikken, som omfatter de forskellige 
klassetrin i skoleundervisningen og bidrager til at mo­
dernisere undervisningssystemet. 
3.11. Endelig understreger ØSU, uden dog udtrykke­
ligt at gentage forslag, som det ved flere lejligheder har 
fremlagt i tidligere udtalelser, de muligheder, der ligger 
i en udvikling af miljøpolitikken og i reformen af den 
fælles landbrugspolitik i retning af en aktiv landzoneud­
nyttelse, som kan skabe større økonomisk og social 
samhørighed. 
{l) Se ØSU's udtalelse om strukturfondsreformen (EFT nr. C 337 
af 31. 12. 1988, s. 39). 
Nr. C 23/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 1. 89 
Det er nødvendigt at yde økonomiske incitamenter til 
miljørigtige teknikker, som samtidig er forenelige med 
den linje i den teknologiske innovation og den vare- og 
serviceydelsesstruktur, samfundet ønsker. 
Mindre konkrete omkostninger i de forskellige sektorer 
vil på længere sigt — i mangel af egnede indgreb — 
nødvendigvis, kvantitativt og kvalitativt, øve indflydel­
se på det økonomiske udviklingspotentiale. 
c) Politik vedrørende de enkelte markeder 
3.12. I forbindelse med strukturforanstaltninger med 
makroøkonomisk effekt vil skabelsen af en gennemsig­
tig konkurrencepolitik, der er effektiv i administrativ 
henseende og finansielt og skattemæssigt afbalanceret, 
kunne bidrage til at sikre et økonomisk miljø, som er 
mere favorabelt for erhvervslivet, beskæftigelsen og for 
servicesektoren'. 
3.13. Rapporten om »omkostningere ved EJ-ropa« 
identificerer nye vækstmuligheder og øget konkurrence­
evne for erhvervslivet. Det økonomiske liv i de forskelli­
ge former, udviklingen af erhvervsaktiviteter og tjenes­
teydelser inden for sektoren af små og mellemstore 
virksomheder (SMV) og andels- og kooperativområdet 
bør derfor nyde fremme. Rammen bør være en politik, 
der styrer mod en ekspansiv trend og gunstige vilkår 
for de faktorer, der bestemmer industriens udbud. 
I betragtning af produktivitetsgevinsterne, den betydeli­
ge forbedring i virksomhedernes driftsresultater og den 
heraf følgende nedgang i lønomkostningerne pr. produ­
ceret enhed, der i vidt omfang skyldes bestræbelser på 
lønmodtagersiden i form af løntilbageholdenhed, mener 
ØSU, at tiden må være inden til en forbedring af løn­
modtagernes købekraft og dermed til en positiv udvik­
ling i det private forbrug. 
3.14. Den støtte efterspørgselsudvikling bør fra virk­
somhedernes side bruges til at accelerere udviklingen 
inden for højteknologiske sektorer gennem introduk­
tion af ny teknologi i produktionsprocesserne og øget 
gennem elasticitet og diversificering i færdigvarepro­
duktionen. 
Den igangværende Val Duchesse-dialog om mikroøko­
nomiske problemer vil være et velegnet udgangspunkt 
for en mere tilbundsgæende drøftelse af de problem­
stillinger, der knytter sig til overstående. 
3.15. ØSU mener, at beskæftigelsesproblematikken 
og foranstaltninger til gunst for arbejdsmarkedet og 
livslang uddannelse lægger op til, at EF-institutionerne 
og medlemsstaterne går mere konkret til værks. Den omstændighed, at virksomhedernes konkurrenceevne 
øges, er endnu ikke ensbetydende med mere tilfredsstil­
lende vilkår for beskæftigelsen. 
3.16. ØSU's forslag i udtalelsen om den sociale situa­
tion (*) bevarer deres fulde gyldighed. ØSU understreger 
i denne forbindelse, at der med en mindre fremgang i 
industriens beskæftigelse og en mere markant fremgang 
inden for servicesektoren følger en udtalt stigning i 
deltidsbeskæftigelsen, hvilket — som det påpeges af 
Kommissionen — er et klart tegn på underbeskæfti­
gelse. 
Deltidsarbejde på frivilligt grundlag må opfattes som 
noget positivt. Derimod må fænomener som underbe­
skæftigelse og paralleløkonomi give anledning til for­
uroligelse, eftersom de indebærer en omgåelse af lov­
givningen vedrørende arbejdsvilkår. 
ØSU henleder i øvrigt Kommissionens opmærksomhed 
på, at usikre ansættelsesvilkår er et udbredt fænomen 
på mange delarbejdsmarkeder, hvilket betyder indsnæv­
rede individuelle valgmuligheder og indholdsløst ar­
bejde. 
Også arbejdstidsomlægninger og -forkortelse vil, under 
overholdelse af den restriktion, produktivitetshensyne-
ne lægger, kunne give stødet til en gunstig vending i 
beskæftigelsessituationen. 
3.17. ØSU slår derfor til lyd for, at der sættes afgø­
rende ind for at skabe varige arbejdspladser i de mest 
ugustigt regioner. Under etableringen af det indre mar­
ked må stigningen i den samlede beskæftigelse ske grad­
vist i stedet for rykvist, og samtidig må der skabes 
større geografisk mobilitet, således at de forskellige 
handicap for virksomhedernes lokalisering afhjælpes. 
3.18. ØSU skal fremhæve de markedsbestemte servi­
ceydelsers bidrag til den samlede værditilvækst og til 
investeringerne. Serviceydelsernes bidrag til beskæfti­
gelsen og skabelsen af nye arbejdspladser er betydeligt, 
til trods for at der ikke findes nogen specifik EF-støtte-
politik på området. 
d) Finans-, penge- og valutapolitik 
3.19. Med henblik på en mere konsekvent styring af 
økonomien i EF opforder ØSU medlemsstaterne til også 
at arbejde for den nødvendige komplementaritet mellem 
penge- og finanspolitikken. 
I forbindelse med en fremtidig fuldstændig liberalisering 
af kapitalbevægelserne og en fuldstændig finansiel inte­
gration, vil der ud fra de penge- og kreditpolitiske 
målsætninger være behov for en koordinering, som gør 
det muligt samtidig at påvirke de eksterne elementer i 
det monetære grundlag og bedre at fastlægge kompo­
nenterne i den interne kreditgivning. 
(!) EFTnr. C 208 af 8. 8. 1988. 
30. 1. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 23/31 
3.20. Inden for de europæiske valutaaftaler og inden 
for EMS-samarbejdet må den konkurrencemæssige stil­
ling ikke fastlægges med udgangspunkt i en domineren­
de stilling, der lægger restriktioner på valutakursen. 
Stabiliteten i valutakurserne må derfor forvaltes bedre, 
også når der træffes beslutninger om renteændringer 
3.21. ØSU finder også, at sammenholdet inden for 
EMS ligger alt for meget under for udviklingen i ekster­
ne faktorer. En aktiv anvendelse af rentedifferentialerne 
kan berede vejen for korrektioner, der måtte være nød­
vendige i tilfælde af eventuel ny dollarkursustabilitet. 
Kun gennem en genetablering af en afklaret valutasitua­
tion omkring de vigtigste samenhandelsvalutaer vil man 
imidlertid kunne genskabe større tillid til målsætninger­
ne i den makroøkonomiske politik. 
ØSU gentager endelig kravet om fælles regler for de 
forskellige relationer mellem finansielle markeder og 
mellem penge og finanser. 
3.22. Med hensyn til budgetpolitik kan ØSU tilslutte 
sig Kommissionens prioritering og analyser, ligesom det 
er enig i, at der bør gennemføres en afgiftsharmonise­
ring og en direkte justering til forbedring af udbuds- og 
efterspørgselsbetingelserne med henblik på at under­
støtte drivkræfterne bag væksten. 
3.23. Målrettede omprioriteringer i indtægts- og ud­
giftspolitikken vil også kunne have en betydelig effekt, 
idet der naturligvis skal tages hensyn til, at landene har 
forskellige balanceproblemer udadtil, herunder specielt, 
at de har forskellig saldo på betalingsbalancens løbende 
poster i samkvemmet med de øvrige EF-partnere. 
I den aktuelle situation præget af generel vækst mener 
ØSU at kunne opfange signaler, der peger mod en 
mulig vending i den økonomiske udviklings og væksts 
struktur. 
4. Den institutionelle dimension 
4.1. I løbet af 1988 har EF-institutionerne tilskyndet 
medlemsstaterne til at tilstræbe en høj grad af konsen­
sus omkring forslag, som står for et egentligt »EF-
initiativ«, som er langt mere konkret end den samar­
bejdsstrategi, som blev udarbejdet i løbet af 1985. 
ØSU mener imidlertid ikke, at alle medlemsstater yder 
en indsats på højde med deres formåen for at skabe 
en mere støt europæisk vækst til fremme af en mere 
beskæftigelsesskabende dynamik, til trods for at alle 
parter må se det afgørende vigtige i en sådan. 
4.2. Hovedmålsætningerne, som på ny blev under­
streget på topmødet i Bryssel og i Hannover, kræver, 
at medlemsstaterne i de kommende år sætter stadig større beslutsomhed bag deres bestræbelser; medlems­
staterne har ikke ganske levet op til deres opgave, 
med hensyn til at skabe fremdrift i økonomien på et 
tidspunkt, hvor arbejdsmarkedets parter, bl.a. gennem 
Val Duchesse-dialogen, har vist, at det er muligt at få 
en europæisk social dialog op at stå. 
Opslutning om målsætningen om er dynamisk euro­
pæisk vækst er efter ØSU's mening én af hovedforud­
sætningerne for skabelsen af økonomisk og social sam­
hørighed, som atter er en betingelse for, at det indre 
marked kan fuldføres med held. 
Vækst og beskæftigelse, regional udvikling og ligevægt, 
økonomisk og social samhørighed udgør, sammen med 
fuldførelsen af det indre marked, et sammenhængende 
hele. 
Hvis en eller flere af komponenterne i dette hele svigter, 
vil bestræbelserne henimod en økonomisk og valutarisk 
union i EF løbe ud i sandet. 
4.3. Bedre økonomisk samhørighed mellem med­
lemsstaterne stiller efter ØSU's opfattelse krav om ikke 
blot en monetær, men også en real koordinering af 
medlemsstaternes økonomiske politik. Man ser i øvrigt 
positivt på skabelsen af finansiel integration i Europa 
og på de direktiver, der tager sigte på virkeliggørelsen 
af målsætningen om fri udveksling af tjenesteydelser, 
ligesom man går ind for, at mulighederne for oprettelsen 
af en autonom europæisk centralbank undersøges. 
4.4. Samtidig bør der fortsat arbejdes henimod en 
bedre konvergens i medlemsstaternes økonomiske resul­
tater, så vi kan få nedbrudt den rådende tvedeling 
mellem dem og sammen få mere ud af den uerstattelige, 
højere vækst i de rige lande, der har en sundere øko­
nomi. 
Efter Kommissionens opfattelse er der tale om en grov 
overforenkling af tingene, hvis man tror, man kan bytte 
om på rollerne mellem de lande, som i 1988 stimulerede 
den økonomiske udvikling i EF, og de lande, som burde 
have ydet mere. Det må fortsat tilkomme de stærke 
lande, i kraft af deres kapacitet og ydeevne, at sikre 
kontinuiteten i impulserne og anstrengelserne. 
4.5. Med hensyn til social samhørighed vil ØSU ud­
tale sig om den pakke af forslag, som Kommissionen har 
påtaget sig at udarbejde. I den øjeblikkelige situation er 
der efter ØSU's mening fare for, at udtalte udviklings-
forskelle mellem regioner (afvigelse i indkomstniveauer 
på 1 : 5; regioner med en ledighedsprocent på 30; 20 % 
af EF's befolkning lever i regioner, hvor BNP pr. indbyg­
ger, målt i købekraftspariteter, ligger 25% under EF-
gennemsnittet) skader den sociale samhørighed. Proble-
Nr. C 23/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 1. 89 
merne omkring den skæve formue- og indkomstforde­
ling fortjener i øvrigt en mere indgående granskning. 
4.6. Alle disse forsinkelser i de mindre velstillede og 
fattige EF-regioners økonomiske og sociale udvikling 
bør indhentes primært gennem en styrkelse af konver­
gensen i de økonomiske resultater og en bedre udnyttel­
se af regionernes eget udviklingspotentiale. 
Samtidig understreger ØSU, at Kommissionen in sin 
indsats for den sociale og økonomiske samhørighed 
til stadighed direkte bør inddrage arbejdsmarkedets 
parter. Eventuelle langsigtede initiativer vedrørende ar­
bejdsvilkår og social tryghed, sikkerhed på arbejdsplad­
sen samt information og høring af arbejdstagerne bør 
være rettet mod en gradvis tilnærmelse af vilkårene i 
de forskellige lande, således at der dæmmes op for 
social dumping og flytning af produktiv virksomhed. 
Efter ØSU's mening bør regioner og områder af produk­
tionslivet, som har lavere lønomkostninger og mindre 
byrdefulde sociale regelsæt, ikke betragtes som havende 
komparative fordele, men derimod som værende inde i 
en overgangsfase i det indre markeds fulførelsesproces. 
I en gradvis konvergerende proces i opadgående retning 
mod sociale standarder bør den sociale dialogs forskelli­
ge etaper også rumme oplæg til eventuelle aftaler og 
overenskomster på EF-niveau. 
4.7. For så vidt angår fuldførelsen af det indre mar­
ked, afgiver ØSU sin egen erklæring. På dette sted skal 
ØSU forudskikke den bemærkning, at det er muligt i 
den større dynamik i den europæiske økonomi, som 
også skyldes interne faktorer, at registrere tilløb til den 
udvikling, der forventes af det indre marked. 
Samtidig er man dog betænkelige ved, hvad der foregår 
på Råds-niveau. Rådet har ganske vist vedtaget en 
tredjedel af Kommissionens forslag, men det har svært 
ved at samle den nødvendige konsensus om nogle af de 
vigtigste aspekter af harmoniseringsprocessen. Hertil 
kommer kvalitativt vigtige fremskridt i den institutio­
nelle proces. 
4.8. ØSU retter en henstilling til Kommissionen og 
Rådet, om at disse budgetmyndigheder og Parlamentet 
inden udgangen af 1989 tilvejebringer større overens­
stemmelse mellem udgiftsbevillingerne og de politikker, 
der er blevet prioriteret højst som følge af deres betyd­
ning for udviklingen og beskæftigelsen. 
I den sammenhæng skal det understreges, at den samle­
de udgiftskapacitet vil øve afgørende indflydelse på: 
— de forventninger, investeringsbeslutningerne er ba­
seret på, — de forventede effekter af ledsageforanstaltninger, 
— udviklingen i handelspolitikken over for tredje­
lande, 
— mulighederne for at virkeliggøre det indre marked 
med en høj grad af økonomisk og social samhø­
righed. 
5. Hvordan opnår vi en økonomisk årsberetning med 
større gennemslagskraft? 
5.1. Hvis vejen skal banes for et bedre økonomisk 
samarbejde og et EF kendetegnet ved tættere samhørig­
hed, mener ØSU, at Rådet og Kommissionen, med 
henblik på medlemsstaternes økonomiske politik, bør 
sikre gennemslagskraft i de retningslinjer, den økonomi­
ske årsberetning indeholder, samt en effektiv kontrol­
procedure. 
5.2. Frem for alt kunne der foretages en første efter­
prøvning af, om der er konsekvens og overensstemmelse 
mellem de forskellige økonomisk-politiske retningslin­
jer, hvis det lykkes medlemsstaterne inden 1992 at ind­
føre samme tidsskema for fremlæggelse af finanslovfor­
slag og retningslinjer for finans- og skattepolitikken. 
Hvis de tolv medlemsstater samtidig med vedtagelsen af 
Kommissionens økonomiske årsberetning i fællesskab 
kunnen fremlægge prognoser og retningslinjer, ville 
dette lette sammenligningen af de resultater, der søges 
opnået inden for samme konjunkturcyklus og inden for 
samme tidsspand. 
5.3. For det andet henleder ØSU opmærksomheden 
på, at det er nødvendigt at revidere den økonomiske 
høringsprocedure, der blev vedtaget i 1974 i forbindelse 
med Rådets beslutning 74/120/EØF af 18. februar 1974. 
Denne revision bør være mere på højde med De Tolvs 
krav, den bør være i bedre samklang med Fællesaktens 
procedurer og målsætninger, og endelig bør den give 
Kommissionen nogle overvågelsesbeføjelser med hen­
syn til koordinering af den økonomiske politik og valu­
tapolitikken. 
5.4. Kommissionen kunne for sin del sætte større 
effektivitet bag retningslinjerne i den økonomiske årsbe­
retning ved at forsyne denne med særlige black papers, 
som skal bruges til at understrege manglende sammen­
fald mellem de udstukne retningslinjer og de opnåede 
resultater. Dette ville bidrage til bedre at angive de 
forløb, tendenserne i medlemsstaterne følger, og ville, 
uden at der dog skal anlægges værdidomme af politisk 
tilsnit, kunne fremme tilvejebringelsen af fælles korrek­
tiver til en bedre styring af de vigtigste makroøkonomi­
ske variabler under iagttagelse af de prioriteter, der er 
opstillet for hele Fælleskabet. 
30. 1. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 23/33 
5.5. Da ØSU mener, at den topprioriterede målsæt­
ning stadig er det højst mulige beskæftigelses- og faglige 
kvalifikationsniveau i forening med stabil vækst og en 
afbalanceret udvikling, ville det være hensigtsmæssigt, 
om Kommissionen bestræbte sig på at forsyne rappor­
ten »omkostningerne ved EJ-ropa« med en reference­
ramme i form af en fremskrivning af situaitonen på 
arbejdsmarkedet. 
Bryssel, den 23. november 1988. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Europatanken i dag er affødt af modstanden 
mod nationalistisk tyranni, fremmedhad og racisme. 
Det er derfor ret og rimeligt, at Det Europæiske Fælles­
skab søger at bekæmpe racismen overalt, hvor den 
dukker op i vor midte. ØSU hilser Kommissionens 
initiativ velkomment, men udtrykker dog i lighed med 
tidligere udtalelser om beslægtede emner (2) dyb skuffel­
se over, at der kun fremsættes forslag om en resolution 
fra Rådet og ikke om en effektiv politik, der udtrykker 
en reel politisk forpligtelse til at bekæmpe racisme. 
(!) EFT nr. C 214 af 16. 8. 1988, s. 32. 
(2) ØSU's udtalelse om vandrende arbejdstagere (EFT nr. C 343 
af 24. 12. 1984) samt ØSU's udtalelse om retningslinjer for 
EF's indvandrerpolitik (EFT nr. C 186 af 26. 7. 1985). De krav, der følger af bedre gennemsigtighed i det 
indre markeds overgans- og fuldførelsesfase, vil kunne 
tilfredsstilles, hvis der udvikles en dynamisk input-out-
put-moåt\, på grundlag af hvilken man, inden for alter­
native teknologiske scenarier, kan vurdere tilgangen til 
arbejdsmarkedet og beskæftigelsesstrukturen, regionale 
beskæftigelses koefficienter samt de teknologiske foran­
dringer, der nødvendigvis vil ske inden for undervisning 
og uddannelse. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
1.2. I en situation, hvor EF hurtigt bevæger sig frem 
mod »1992« og fjernelsen af handelsskrankerne mellem 
medlemsstaterne, er det både ironisk og forstemmende 
at måtte konstatere, at der stadig er menneskelige bar­
rierer og racemæssige spændinger, som må nedbrydes 
inden for Fællesskabet. ØSU insisterer på, at alle EF-
borgere, også de, der tilhører etniske minoriteter, skal 
sikres en plads og en fremtid i et »Borgernes Europa«, 
samt at opholdsretten, fri bevægelighed og beskæftigel­
se og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser og kva­
lifikationer skal omfatte alle. 
1.2.1. Kommissionen peger med rette på bekæmpel­
sen af racisme og fremmedhad og på nødvendigheden 
af at overhold grundlæggende rettigheder som under-Udtalelse om forslaget til Rådets resolution om bekæmpelse 
af racisme og fremmedhad (*) 
(89/C 23/12) 
Rådet for de Europæiske Fællesskaber besluttede den 11. juli 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs om det ovennævnte 
emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Shreela Fiather til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 10. november 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) vedtog på sin 260. plenarforsamling den 
23. november 1988 med 105 stemmer for og 3 hverken for eller imod følgende udtalelse.