Nr. C 269/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets forordning (EØF) om overvågning af og 
kontrol med overførsel af affald i, til og fra Fællesskabet (*) 
(91/C 269/03) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 13. november 1990 under henvisning 
til EØF-Traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbruger­
spørgsmål, som udpegede Gerrit C. van Dam til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
4. juni 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 288. plenarforsamling, mødet den 3. juli 
1991, enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Resumé af og motivering for Kommissionens forslag 
Forslaget har til formål at ajourføre den eksisterende 
EF-lovgivning om grænseoverskridende overførsel af 
affald af følgende grunde: 
a) Den tidligere EF-lovgivning på området er ikke ble­
vet gennemført i medlemsstaterne på hensigtsmæs­
sig måde. Der foreslås nu en forordning i stedet for 
et direktiv, således at der sikres en samtidig og 
ensartet anvendelse. 
b) Fjernelsen af grænserne på det indre marked inden 
den 1. januar 1993 vil kræve nye overvågningsproce­
durer i forbindelse med overførsel af affald. 
c) Der må tages hensyn til Basel- og Lomé-Konventio-
nernes bestemmelser om overførsel af affald til og 
fra tredjelande. 
d) Erfaringen har vist, at anvendelsesområdet gør det 
vanskeligt at gennemføre det nuværende direktiv. 
Kommissionen udvider derfor anvendelsesområdet 
til alle affaldsstoffer, fordi skellet mellem farlige og 
ikke-farlige stoffer ikke er særlig klart, hvad der 
efter dens opfattelse kan inspirere til ulovligheder. 
Desuden skaber ufarlige affaldsstoffer ifølge Kom­
missionen ofte de samme problemer som farlige 
affaldsstoffer. I nogle tilfælde lukkes grænserne mel­
lem medlemsstaterne oven i købet hurtigere for 
ufarlige end for farlige affaldsstoffer. Kommissio­
nen har derfor, både af hensyn til miljøet og med 
henblik på det indre markeds gennemførelse, beslut­
tet at udvide anvendelsesområdet, så det i princippet 
omfatter alle affaldsstoffer. 
e) Ud over, at anvendelsesområdet udvides til alle af­
faldsstoffer — altså ikke alene de farlige — inddra­
ges også transporter inden for Fællesskabet. I for­
bindelse med recirkulerbare stoffer indføres en ven­
tetid på 15 dage, før transporten kan gennemføres. 
i1) EFT nr. C 289 af 17. 11. 1990, s. 9. f) Ifølge forslaget kan affaldstransport pålægges be­
grænsninger, der har at gøre med afstand og med 
økologisk og rationel affaldsforvaltning. Disse krite­
rier, der er hentet fra affaldsstrategien, kan begrun­
de myndighedernes indgriben i forbindelse med 
bortskaffelse af affald. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. ØSU ser positivt på formålene med den foreslå­
ede foranstaltning. Det kan udmærket indse, at der er 
behov for regler, som gør det muligt at følge transporten 
af farlige stoffer og sikrer information om stoffernes 
art og karakteristika, så man kan hindre ukontrolleret 
transport, der er til fare for mennesker og miljø. 
ØSU er klar over, at det bestående direktiv må tilpasses 
som følge dels af Basel-Konventionen og Lomé IV-
Konventionen, dels af det indre markeds gennemførelse 
fra 1. januar 1993. 
2.1.1. Efter ØSU's opfattelse må man være opmærk­
som på, at de nødvendige faciliteter til behandling af 
farligt affald endnu ikke er til stede i tilstrækkeligt 
omfang i en del medlemsstater. Bygning af sådanne 
anlæg støder ofte på stor modstand fra befolkningens 
side og tager i øvrigt lang tid, og derfor er etableringen 
af den affaldsbehandlingsinfrastruktur, der er forudsat 
i forslaget, blevet forsinket. 
En sådan situation er en væsentlig hindring for, at 
en ordning vedrørende overvågning og kontrol med 
overførsel af affald kan fungere. Det er absolut nødven­
digt, at regeringerne i de pågældende medlemsstater 
træffer de nødvendige foranstaltninger. 
2.1.2. Ved bedømmelsen af Kommissionens forslag 
ser ØSU sig stillet over for den vanskelighed, at forslaget 
endnu ikke er fuldt færdigt. Bilagene til direktivet om 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/11 
affaldsstoffer, som der i forslaget henvises til angående 
definitionen af en række begreber, er endnu ikke kom­
plette. Desuden fremgår det af oplysninger fra Kommis­
sionen, at den såkaldte »hvide liste« [artikel 2, stk. 2, 
litra D)] over recirkulerbare stoffer, som nærværende 
forslag ikke skal gælde for, endnu langt fra er klar. 
Som nævnt under punkt 1. d) er det hensigten, at alle 
affaldsstoffer i princippet skal omfattes af direktivet. 
Dog anføres i artikel 2, stk. 2, en række undtagelser. 
Eftersom den »hvide liste« endnu ikke foreligger, savnes 
er klart billede af undtagelserne. 
2.1.3. I mangel af klarhed over disse vigtige elemen­
ter kan ØSU kun afgive en foreløbig udtalelse om 
forslaget. Men da ØSU har pligt til at udtale sig, frem­
sætter det ikke desto mindre herunder sine be­
mærkninger til forslaget med henblik på dettes videre 
behandling i Rådet. ØSU forventer til sin tid at få 
lejlighed til at udtale sig om listen over undtagelser. 
2.2. Begrænsning af anvendelsesområdet 
2.2.1. ØSU anser forslagets praktiske anvendelighed 
for et stort problem og anbefaler herunder nogle mulige 
metoder til at fremme forordningens gennemførlighed. 
ØSU foreslår, at anvendelsesområdet begrænses til farli­
ge affaldsstoffer, som tilfældet er med det nuværende 
direktiv, og at anmeldelsesordningen befris for sin ka­
rakter af kamufleret tilladelsesordning. Det vil begræn­
se bureaukratiet og mindske risikoen for stagnation i 
affaldsstrømmene og ophobning af affald med deraf 
følgende konsekvenser. 
2.2.2. ØSU er sig bevidst, at en sådan fremgangsmå­
de bringer nærhedskriteriet i forbindelse med ikke-
farligt affald i fare. Det foreslår derfor Kommissionen 
af forelægge et direktivforslag, som kan løse dette pro­
blem — under hensyntagen til ØSU's stillingtagen til 
det foreliggende forslag. 
2.2.3. At anvendelsesområdet udvides til alle affalds­
stoffer og til transporter inden for medlemsstaterne vil 
sammen med indførelsen af en ventetid for recirkulerba­
re stoffer føre til en væsentlig forøgelse af det admini­
strative arbejde i forbindelse med efterlevelsen af den 
foreslåede forordning. Såvel de, der producerer og 
transporterer affald, som myndighederne vil få at gøre 
med et langt større antal dokumenter. 
2.2.4. Hvad angår affaldsmyndighederne i de for­
skellige områder i medlemsstaterne er det endnu ikke 
klart, hvor mange der bliver tale om. Der findes en liste 
over affaldsmyndigheder i Fællesskabet, som stammer 
fra 1987. Den er på 22 sider. Det er et spørgsmål, om den 
afspejler den aktuelle situation. Det er medlemsstaterne, 
der bestemmer affaldsmyndighedernes antal; de kan 
både indskrænke og øge det. I Det Forenede Kongerige 
er der for øjeblikket 180 kompetente affaldsmyndighed­
er. For at forordningen skal kunne fungere, er det nødvendigt, at affaldsmyndighedernes dækningsområ­
de, adresse og behandlingskapacitet på en eller anden 
måde bekendtgøres. 
2.2.5. Det administrative arbejdes omfang lader sig 
også måle ud fra antallet af »affalds-bevægelser«. Et 
groft skøn over »bevægelserne« i 1987 med stoffer til 
genanvendelse hidrørende fra non-ferrometalindustrien 
ad landevej, med jernbane, ad vandveje og til søs giver 
følgende resultat: Frankrig godt 20 000, Italien knap 
30 000, Schweiz godt 20 000. Det må antages, at andet 
affald tegner sig for et betydeligt større antal bevæ­
gelser. 
2.2.6. Alt i alt vil den foreslåede forordning i væsent­
lig højere grad end det eksisterende direktiv forbinde 
transport af affald med et administrativt besvær, der 
vil være til skade for afviklingen af affaldsmængden. 
2.3. Tilpasning af anmeldelsesordningen 
2.3.1. Angående anmeldelsesordningen bemærker 
ØSU følgende: I grunden ligger det i udtrykket »anmel­
de«, at »anmelderen« ikke behøver at afvente nogen 
reaktion, men — eventuelt efter udløbet af en bestemt 
frist — uden videre kan gennemføre sit forehavende. 
Men sådan virker anmeldelsesordningen i dette forslag 
ikke, undtagen i forbindelse med recirkulerbare stoffer; 
ellers virker den som en almindelig tilladelsesordning. 
I artikel 4 og 18 tales i øvrigt rent ud om en tilladelse, 
og på side 7 i forslagets begrundelse bruges udrykket 
»tilladelsesordning«. ØSU foreslår, at man i forbindelse 
med alle affaldsstoffer lader anmeldelsesordningen fun­
gere efter pålydende, dvs. sådan, at anmelderen kan 
udføre den planlagte transport, hvis affaldsmyndighed­
erne ikke reagerer inden for en fastsat frist. 
2.3.2. Artikel 4 er et eksempel på, at forslaget som 
før nævnt er kompliceret og administrativt besværligt, 
både for myndighederne og for de berørte dele af er­
hvervslivet. Mindst to affaldsmyndigheder — nemlig 
bestemmelses — og afsendelsesmyndigheden — skal 
tage stilling til en meddelelse om en planlagt affaldstran­
sport. Begge myndigheder bygger deres afgørelse på de 
fakta og omstændigheder, der er nævnt i stk. 2, 3 og 4. 
Men det er i praksis på ingen måde udelukket, at den 
ene myndighed vurderer en omstændighed anderledes 
end den anden, så de kommer til modsatte eller i det 
mindste forskellige opfattelser. Sådanne meningsfor­
skelle kan medføre forsinkelser. Forslaget indeholder 
ganske vist bestemmelser om frister for de kompetente 
myndigheders reaktion på en anmeldelse, men der forly­
der intet om en frist for myndighedernes beslutning, 
når disse har rettet indvendinger mod en transport, og 
anmelderen derefter har imødekommet indvendingerne. 
ØSU henstiller, at man på en eller anden måde finder 
Nr. C 269/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
frem til en procedure, som gør det muligt for anmelde­
ren at fastholde myndighederne på bestemte frister. Det 
spiller også en rolle for klagemulighederne. 
2.4. Retsgrundlag 
Som retsgrundlag har Kommissionen valgt Traktatens 
artikel 100 A og, angående overførsel til og fra tredje­
lande, artikel 113. Angående artikel 100 A minder ØSU 
om, at det i sin udtalelse af 14. december 1988 om 
Kommissionens forslag til Rådets direktiv om ændring 
af direktiv 75/442/EØF om affald og om Kommissio­
nens forslag til Rådets direktiv om farligt affald bemær­
kede, at artikel 100 A er et utilstrækkeligt grundlag, og 
at artikel 130 S er at foretrække. ØSU har med tilfreds­
hed konstateret, at også Rådet i sin stillingtagen af 20.-
21. december 1990 går ind for artikel 130 S. 
2.5. Direktiv eller forordning 
Kommissionen foreslår, at de nye regler gennemføres 
ved en forordning i stedet for det nuværende direktiv. 
Den mener, at man dermed bedre sikrer en samtidig og 
ensartet gennemførelse af reglerne i alle medlemsstater 
end med et direktiv, som ikke sættes i kraft på samme 
tid og heller ikke nødvendigvis i helt den samme form. 
Det har ØSU ikke nogen udtalt mening om. Men hvis 
man vælger en forordning, må dens indhold være klart 
og tydeligt, så det ikke kan udlægges på forskellige 
måder, og desuden må det ikke stride mod beslægtede 
instrumenter som direktiverne om affald og om farligt 
affald. De krav opfylder den foreliggende tekst ikke. I 
en eventuel forordning må man især være opmærksom 
på henvisningerne til den nationale lovgivning, som 
bygger på de nævnte direktiver. 
2.6. En forsvarlig gennemførelse af denne forordning 
kræver relevant uddannet personale, som har kendskab 
til farlige stoffer, og ØSU anmoder derfor om, at man 
er opmærksom på uddannelsesproblemet. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Artikel 1 
Angående denne artikel henviser ØSU til det ovenfor 
fremsatte forslag om at begrænse forordningens anven­
delsesområde. 
3.2. Artikel 2, stk. 1 
a) Der anvendes i litra c) og d) ikke samme udtryk til 
at betegne de kompetente myndigheders ansvarsom­
råde. ØSU går ind for en klar og tydelig betegnelse. b) Ligesom »afsendelsesmyndigheden« og »bestemmel-
sesmyndigheden« [litra c) og d)] må efter ØSU's 
opfattelse også transitmyndigheden defineres. 
c) »Modtageren« i litra g) er tydeligvis sidste led i 
transportkæden. Der må imidlertid også kunne være 
tale om et mellemled, f.eks. en forhandler eller 
indsamler i forbindelse med recirkulering. På det 
punkt må artiklen suppleres. 
3.3. Artikel 2, stk. 2 
3.3.1. I forslaget undtages indsamling af affald fra 
detailhandelszvirksomheder. ØSU går ud fra, at der 
hermed sigtes til alle virksomheder, der leverer til for­
brugerne, altså også varehuse og supermarkeder. ØSU 
foreslår, at der også gøres en undtagelse for affald fra 
virksomheder, der individuelt eller kollektivt har truffet 
en ordning om bortskaffelse af deres affald, og ligeledes 
for store virksomheder, der råder over en central af­
faldsbehandling for alle deres afdelinger. 
3.4. Artikel 3 
a) For så vidt der er tale om en anden medlemsstat 
end afsenderstaten, er den »transitmyndighed«, der 
omtales i artiklens stk. 1, ifølge artikel 24 udpeget 
af medlemsstaten som eneste kompetente myndig­
hed. Af hensyn til klarheden må en henvisning til 
artikel 24 anbefales. 
b) Det er ikke klart, hvad der skal forstås ved »mellem­
trin« i stk. 2. Hvis det omfatter forskellige be­
handlings-, oplagrings- og transportmetoder, bør 
det komme til udtryk i teksten. 
c) I stk. 3 er der tale om et ledsagedokument, der skal 
afgives af afsendelsesmyndigheden. Det er et andet 
dokument end det, der inden for godstransporten 
anvendes til at ledsage transporter og der går under 
betegnelsen »fragtbrev«. Man bør gøre det klart, at 
det i denne artikel drejer sig om et andet dokument 
og vælge en anden betegnelse. 
d) Det fremgår af oplysninger fra Kommissionen, at 
»sammensætning« i stk. 4, første led, ikke bare sig­
ter til affaldets kemiske sammensætning, men også 
til mængderne. Det ville gavne klarheden, om det 
fremgik af teksten. Hvad der skal forstås ved »en 
detaljeret fortegnelse« er uklart. 
e) I stk. 4, andet led, kræves det, at ledsagedokumentet 
indeholder oplysninger om forsikring vedrørende 
skade forvoldt på tredjemand. Det fremgår af op­
lysninger fra Kommissionen, at en sådan forsikring 
ikke er obligatorisk. Der henvises i øvrigt til be­
mærkningerne til artikel 15 i punkt 3.10. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/13 
3.5. Artikel 4 
a) Hvis en myndighed ikke reagerer — undlader at 
bekræfte modtagelsen eller at fremsende afvisning 
eller andet — er der ingen mulighed for at gå til 
domstolene. Ifølge artikel 18 kan kun en afvisning 
begrunde et sådant skridt. Inden for forslagets sy­
stem bør manglende reaktion stilles lige med afvis­
ning. Med den ændrede anmeldelsesordning, som 
ØSU foreslår, foreligger problemet ikke. 
b) I praksis arbejder navnlig forbrændingsanstalter ud 
fra et stand by-princip, som bygger på, at optimal 
forbrænding forudsætter en kombination af bestem­
te affaldsstoffer. ØSU frygter, at det kan blive van­
skeligt af opretholde denne praksis, hvis man 
gennemfører forslagets anmeldelsesystem, hvori der 
er mange frister at overholde. 
c) I stk. 3 er udgangspunktet for vurderingen, om der 
eksisterer et » affaidsbehandlingscenter, der ligger 
betydelig nærmere« end det, som anmelderen har 
valgt. Ifølge denne bestemmelse skal myndighederne 
ved deres vurdering tage hensyn til alle relevante 
omstændigheder, såsom geografiske forhold, affal­
dets art, transaktionens økonomiske aspekter, osv. 
Resultatet kan blive, at de kommer til en anden 
afgørelse end den, som anmelderen/producenten 
har fundet i overensstemmelse både med gældende 
regler og med de driftsøkonomiske hensyn, han må 
tage. Det kan påføre anmelderen større omkostning­
er, og desuden er der spørgsmålet om ansvaret for 
skader på affaldet, der måtte opstå som følge af 
myndighedernes beslutning — et ansvar, der ellers 
normalt ligger hos anmelderen, indtil affaldet er 
overdraget til affaldsbehandleren. ØSU henleder op­
mærksomheden på disse problemer. 
3.6. Artikel 7 
a) Affaldsstoffer, der rent faktisk skal nyttiggøres, fal­
der ind under den generelle ordning, medmindre en 
række betingelser er opfyldt. Denne fremgangsmåde 
er med til at gøre foranstaltningen uklar. Efter ØSU 
opfattelse bør disse affaldsstoffer underlægges en 
særlig ordning og anbringes i et afsnit for sig selv. 
Heri må der tages større hensyn til, at disse stoffer 
er handelsobjekter, og at de herskende markedsfor­
hold derfor spiller en stor rolle for deres vedkom­
mende. Det kan volde store problemer, hvis bestem-
melsesmyndigheden som foreslået får en frist på 
15 dage, regnet fra fremsendelsen af bekræftelsen af 
modtagelsen. 
b) I udtrykket »affald, der rent faktisk skal nyttiggø­
res« er det ikke klart, hvad der ligger i ordene »rent faktisk« (der for øvrigt mangler i den engelske 
udgave). Efter ØSU's opfattelse tilføjer de intet nyt. 
c) ØSU konstaterer, at det i stk. 1, litra a), omtalte 
standarddokument endnu ikke foreligger. 
d) Angående stk. 1, litra b), første led, henvises til 
bemærkningen under pkt. 3.4 d). 
e) Angående litra b), andet led, henvises til pkt. 3.2 c). 
3.7. Artikel 9 
a) Denne artikel forbyder udførsel af visse former for 
affald, bl.a. til lande, der ikke er parter i Basel-
Konventionen. Så længe ikke alle stater har tiltrådt 
denne konvention, kan dette forbud volde proble­
mer, hvis der ikke inden for EF findes kapacitet til 
behandling af (en bestemt slags) affald. ØSU henle­
der opmærksomheden på det problem. 
b) Det er ikke klart, om udførselsforbuddet udelukken­
de gælder farligt affald. I hvert fald omfatter der 
også indsamlet husholdningsaffald (Bilag IV). 
3.8. Artikel 11, stk. 8 
a) Indførselsforbuddet i denne artikel kan give anled­
ning til lignende problemer som udførselsforbuddet, 
jf. punkt 3.7 a). Resultatet kan blive, at tilførselen 
af visse (recirkulerbare) råstoffer forsinkes eller af­
brydes. Også her opfordrer ØSU til, at man under 
den videre behandling af forslaget er opmærksom 
på de problemer, der kan opstå. 
b) Artikel 11, stk. 8, bør udformes sådan, at ikke alene 
modtageren, men i påkommende tilfælde også den, 
der står for transporten, kan sørge for, at der frem­
sendes en kopi af ledsagedokumentet til anmelderen 
og de berørte myndigheder. 
3.9. Artikel 14 
Ulovlig overførsel må ikke nødvendigvis tilregnes an­
melderen (stk. 2) eller modtageren (stk. 3). Det kan 
også være den, der har stået for transporten, der er den 
skyldige, og han skal derfor også kunne tvinges til at 
afhjælpe følgerne af sine handlinger. 
3.10. Artikel 15 
Denne artikel indeholder et krav om sikkerhedsstillelse 
i forbindelse med enhver overførsel af affald, bortset 
fra affald bestemt til nyttiggørelse. Ifølge oplysninger 
Nr. C 269/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
fra Kommissionen er dette krav overtaget fra Basel-
Konventionen. ØSU gør opmærksom på, at der i hen­
hold til denne konventions artikel 6, stk. 11, kan vælges 
mellem forsikring, sikkerhedsstillelse og garantistillelse. 
Kommissionen har ikke givet nogen begrundelse for, at 
den i sit forslag har lagt sig fast på sikkerhedsstillelse. 
ØSU konstaterer uenighed om, om risikodækning er en 
frivillig sag eller ej (se pkt. 3.4 e. ovenfor). ØSU anbefa­
ler, at man i forordningen indfører valgmulighed som 
i Basel-Konventionen, og at man for de forskellige 
former for risikodækning udarbejder nærmere regler 
for omfang, sigte og procedure. 
3.11. Artikel 18 
Det skal gentages, at der bør åbnes mulighed for at gå 
til domstolene, hvis den kompetente myndighed ikke 
reagerer (medmindre man, som ovenfor foreslået, opgi­
ver denne skjulte tilladelsesordning til fordel for en 
egentlig anmeldelsesordning). 
3.12. Artikel 21 
Det er umuligt at vurdere, hvad omkostningerne ved 
iværksættelse af anmeldelses- og overvågningsprocedu­
ren kan beløbe sig til, og lettere bliver det ikke af, at 
analyse- og kontroludgifter er inkluderet. Det er derfor 
ikke muligt at tage stilling til bestemmelsen. Artiklen 
bør indeholde en antydning af beløbsstørrelsen, så an­
melderen, der skal betale disse udgifter, kan have noget 
at holde sig til. I det eksisterende direktiv er der en 
henvisning til praksis i medlemsstaterne. En sådan hen­
visning bør under alle omstændigheder også optages i 
forordningen. 
3.13. Artikel 24 
ØSU henviser til bemærkningerne i punkt 2.2.4 om 
medlemsstaternes kompetente myndigheder vedrørende 
affaldsforvaltning. Bl.a. er der brug for information om 
deres adresser, dækningsområder og behandlingskapa­
citet. 
3.14. Artikel 30 
I overensstemmelse med direktivet om standardisering 
af miljørapporter bør medlemsstaterne ikke forpligtes 
til at aflægge rapport hvert, men kun hvert tredje år. 
Bryssel, den 3. juli 1991. 3.15. Artikel 31 og 32 
Angående disse artikler, der drejer sig om udarbejdelsen 
af visse dele af forslaget, som endnu mangler, henviser 
ØSU til bemærkningerne under pkt. 2.1.2 og 2.1.3. Ud 
fra den antagelse, at Rådet lægger vægt på ØSU's 
udtalelse, forventer dette, at det i artikel 32 omtalte 
udvalg følger en sådan procedure, at ØSU får mulighed 
for fuldt ud at løse sin opgave som rådgivende organ. 
3.16. Bilag II A 
I dette bilag gives en kort oversigt over metoder til 
bortskaffelse af affald. 
D6 er formuleret sådan (»Udledning af fast affald i 
vandmiljøet, udtagen dumpning«), at man ikke kan 
være sikker på, hvad der egentlig menes. Til D7 
(»Dumpning, herunder nedgravning i havbunden«) er 
at bermærke, at denne form for bortskaffelse er forbudt 
og derfor vel ikke hører hjemme her. 
3.17. Bilag UB 
I dette bilag gives en kort oversigt over operationer, der 
indebærer mulighed for nyttiggørelse af affald. Som 
pkt. Ril nævnes anvendelse af reststoffer hidrørende 
fra anvendelse som brændsel eller spredning på jorden 
til gavn for landbrug eller miljø. Efter ØSU's opfattelse 
er der her ikke tale om affald. 
3.18. Bilag V 
Dette bilag indeholder en fortegnelse over farekarakte­
ristika. Under H12 er der tale om økotoksiske stoffer 
eller affald, som ved henkastning gennem bioakkumula­
tion og/eller toksiske virkninger for de biologiske syste­
mer fremkalder eller kan fremkalde øjeblikkelige eller 
forsinkede skadelige virkninger for miljøet. ØSU be­
mærker, at der er brug for en snævrere og mere nøjagtig 
definition af »økotoksisk« — f.eks. særdeles eller stærkt 
økotoksisk — da begrebet ellers ikke blot kan omfatte 
alt affald, men også stoffer, der ikke er affald. Som 
eksempel kan nævnes salt, der er farligt for ferskvand, 
men ikke ellers, eller mælk, der kan udgøre en fare for 
mennesker og miljø, hvis det udledes i overfladevand, 
men i sig selv er nyttigt og nærende. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg