16. 12. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 297/9 
Begrundelse: 
I punkt  5.2 hedder  det,  at »nye  økonomiske  strategier  er nødvendige  både  på fællesskabsplan 
og i de enkelte  medlemsstater«.  Jeg  finder  ikke  bemærkningerne  acceptable,  fordi  man  frem-
kalder  det indtryk,  at de af medlemsstaterne  for tiden  fulgte  strategier  ikke  er i stand  til ved-
blivende  at bære  frugt  — bl.a.  fordi  en vis tid er nødvendig  — ikke  blot  i henseende  til gennem-
førelse  af visse  allerede  udformede  foranstaltninger,  men  også  i henseende  til de følger,  som 
disse  foranstaltninger  kan  få fremover.  Det  er ikke  så meget  et spørgsmål  om  nye  foranstalt-
ninger  som  et spørgsmål  om  en mere  passende  intensiv  gennemførelse  af disse  både  inden  for 
de enkelte  medlemslande,  mellem  medlemsstaterne  indbyrdes  og endog  på internationalt  plan. 
Længere  nede  i dette  punkt  hedder  det,  at der  må arbejdes  for »opnåelse  af et betydeligt  sam-
ordnet  opsving  i produktion  og beskæftigelse«  gennem  selektive  og direkte  foranstaltninger. 
Dette  ville  kræve  centraliseret,  direkte  styring  af virksomhedernes  aktiviteter,  hvilket  ville 
ødelægge  markedsenheden  som  følge  af diskrimination  mellem  sektorer  og virksomheder.  Man 
kan stille  det spørgsmål,  hvem  der  skulle  kunne  spille  denne  koordinationsrolle  på fællesskabs-
plan,  for selv  på nationalt  plan  finder  man  ikke  denne  form  for mikro-økonomisk  styring  i de 
EF-lande,  der har  den  laveste  inflationsrate  og den  mest  afbalancerede  vækst. 
Bortset  fra disse  grundlæggende  bemærkninger  finder  jeg,  at da det i punkterne  6 og 7 i denne 
udtalelse  nøje  og nuanceret  beskrives,  hvilke  økonomisk-politiske,  socialpolitiske  og arbejds-
markedsmæssige  foranstaltninger,  der  bør  træffes  på såvel  nationalt  som  fællesskabsplan,  er 
dette  utilstrækkelig  grund  til at lade  punkt  5.2 udgå. 
Udtalelse  om forslag  til Rådets  direktiv  om indirekte  skatter  på handelen  med 
værdipapirer 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 133  af 14. juni  1976,  side  1. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  12.  april  1976  i medfør  af artikel  100  i traktaten  om  oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  142.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles  den 27. og 28. oktober  1976,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  -
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel 
100, 
undqr  henvisning  til anmodning  om  udtalelse  fra 
Rådet  af 12. april  1976, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af Udvalgets 
præsidium  den  27. april  1976  om at pålægge  Afdelin-gen for  økonomiske  og finansielle  anliggender  at 
udarbejde  udtalelse  og beretning, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  afgivet  af 
ordføreren,  hr. Cammann, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af ovennævnte 
afdeling  på mødet  den  31. august  1976, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  142.  ple-
narforsamling  den  27.  og 28.  oktober  1976,  mødet 
den 27. oktober  1976  — 
Nr. C 297/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 16. 12. 76 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
med flertal,  idet  7 stemte  imod  og  5 undlod  at 
stemme: 
1. Indledning 
1.1. En  europæisk  integration  er utænkelig  uden 
en integration  af kapitalmarkederne.  Denne  integra-
tion ville  have  været  betydelig  mere  fremskreden  på 
nuværende  tidspunkt,  hvis  ikke  talrige  administrative 
hindringer  stod  i vejen.  Disse  endnu  eksisterende 
hindringer  kan  ikke  i øjeblikket  fjernes  totalt.  Dette 
indebærer  dog  ikke  nogen  fritagelse  fra forpligtelsen 
til i overensstemmelse  med  EØF-traktatens  artikel  99 
at træffe  de allerede  nu nødvendige  harmoniserings-
foranstaltninger  på det  tekniske  område.  Beskatnin-
gen udgør  naturligvis  kun  en del  af denne  sektor, 
men dens  betydning  for kapitalmarkedet  bør  imidler-
tid ikke  undervurderes. 
1.2. Kapitaltilførselsafgifterne  og skatterne  på han-
delen  med  værdipapirer  hører  til de indirekte  skatter. 
Et første  skridt  på vejen  mod  en harmonisering  af 
denne  form  for indirekte  skatter  blev  allerede  taget  i 
1969,  hvor  Rådet  udstedte  et direktiv  om  kapitaltil-
førselsafgifter  (1), som  indebar: 
— afskaffelse  af stempelafgifter  på værdipapirer,  og 
— opkrævning  af en imellem  medlemsstaterne  har-
moniseret  kapitaltilførselsafgift  (2). 
1.3. Med  det  nye  direktivforslag  tilstræber  Kom-
missionen  også  at indføre  et harmoniseret  beskatnings-
system  for handél  med  værdipapirer,  som  skal  fjerne 
den eksisterende  dobbeltbeskatning  og  forskelsbe-
handling  i forbindelse  med  sådanne  transaktioner.  Fa-
ren for  dobbeltbeskatning  skyldes,  at afgiftspligten 
som følge  af en uensartet  lovgivning  i medlemssta-
terne  kan  tænkes  at indtræde  mere  end  én gang  i for-
bindelse  med  visse  former  for  handel  med  værdipa-
pirer,  f.eks.  fordi  anvendelsesområdet  for  beskatnin-
gen af handelen  med  værdipapirer  er fastsat  forskel-
ligt, således  at der  undertiden  opereres  med  stedet  for 
handelens  indgåelse  og undertiden  med  stedet  for dens 
udførelse.  Forskelsbehandlingen  kommer  især  til ud-
tryk ved  beskatningen  af offentlige  lån.  Mange  med-
lemsstater  behandler  værdipapirer  udstedt  i forbin-
delse  med  nationale  lån mere  favorabelt  end  værdipa-
pirer  udstedt  af andre  medlemsstater. 
Kommissionsforslaget  tilsiget  at fjerne  dobbeltbeskat-
ning  og  forskelsbehandling  gennem  fastsættelse  af ensartede  regler  for beskatning  af handel  med  værdi-
papirer. 
2. Almindelige  bemærkninger 
2.1. Udvalget  konstaterer,  at det  af Kommissionen 
forelagte  forslag  ikke  gør  bestemmelserne  helt  ens, 
men giver  medlemsstaterne  mulighed  for at bibeholde 
væsentlige  nationale  ordninger  inden  for rammerne  af 
harmoniseringsforanstaltningerne. 
2.2. Udvalget  er klar  over,  at det  foreliggende 
direktiv  kun  kan  betragtes  som  endnu  et skridt  på 
vejen  mod  skabelsen  af et virkeligt  fælles  kapitalmar-
ked. LTdvalget,  der på dette  punkt  er enig  med  Kom-
missionen,  er af den  opfattelse,  at den  bedste  løsning 
— med  henblik  på et virkeligt  europæisk  kapitalmar-
ked — ville  bestå  i en fuldstændig  afskaffelse  af disse 
skatter.  En helt  konsekvent  harmonisering  på nuvæ-
rende  tidspunkt  ville  berede  medlemsstaterne  en 
række  næsten  uoverstigelige  vanskeligheder,  som  sta-
dig stiller  sig  hindrende  i vejen  for  det  tilstræbte 
endelig  mål.  Dog  bør  den  fuldstændige  afskaffelse  af 
disse  indirekte  skatter,  der  i samtlige  medlemsstater 
kun udgør  en brøkdel  af de samlede  skatteindtrægter, 
fortsat  være  det  egentlige  mål.  Det  foreliggende  for-
slag kan  med  sin begrænsede  målsætning  derfor  kun 
betragtes  som  et første  skridt  i den  rigtige  retning. 
3. Særlige  bemærkninger 
3.1. Udvalget  bifalder  forslaget  om valgfri  opkræv-
ning  af afgifterne.  Forslaget  indebærer,  at de med-
lemsstater,  i hvis  skattelovgivning  der  ses  bort  fra 
beskatning  af disse  transaktioner,  ikke  tvinges  til at 
indføre  denne  afgift. 
3.2. I  henhold  til direktivforslagets  artikel  2 er en-
hver  erhvervelse  og enhver  afhændelse  af værdipapi-
rer mod  betaling  afgiftspligtig.  Køb  og salg  betragtes 
således  som  adskilte  skattepligtige  transaktioner. 
Udvalget  henleder  opmærksomheden  på,  at denne 
ordning  indebærer  en opdeling  af beskatningen  af 
værdipapiroverdragelser  (afhændelse  og  erhver-
velse),  der  er i modstrid  med  de systemer  med  én-
gangsbeskatning,  der  findes  i visse  medlemsstater.  En 
sådan  ordning  gælder  i f.eks.  Tyskland,  Danmark, 
Irland  og Det  forenede  Kongerige.  Den  fastsatte  mak-
simalsatsordning  (artikel  8) og  bestemmelsen  om 
afgiftsfritagelse  ved  professionelle  mellemmænds 
medvirken  (artikel  4) turde  dog  udelukke  faren  for 
ekstrabeskatning. 
(') EFT  nr. L 249  af 3. 10. 1969,  s. 25. 
(2) EFT  nr. L 103  af 18. 4. 1973,  s. 15. 3.2.2.  Udvalget  erkender  dog  fordelen  ved  den  af 
Kommissionen  forelagte  løsning,  som  medfører  en 
16.12.  76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 297/11 
fordeling  af den  skattemæssige  belastning  mellem 
overdrageren  og erhververen.  Desuden  kan  skattekra-
vet ved internationale  handler  på enklere  måde  forde-
les mellem  de pågældende  medlemsstater.  Det  overses 
imidlertid  ikke,  at denne  ordning  vil medføre  yder-
ligere  administrative  omkostninger  i nogle  lande.  Her 
bør det efter  Udvalgets  opfattelse  tillige  fastslås,  hvem 
der skal  bære  denne  merudgift. 
3.3. Direktivet  indeholder  en undtagelsesordning 
for Det  forenede  Kongerige  og Irland  for visse  hand-
ler. Udvalget  ville  gerne  vide,  under  hvilke  betingelser 
Rådet  med  kvalificeret  flertal  kan  ændre  denne  und-
tagelse,  hvis  ikke  f.eks.  Det  forenede  Kongerige  eller 
Irland  eller  begge  lande  er med  i dette  kvalificerede 
flertal. 
3.3.1.  Efter  artikel  3, stk.  3, skal  Rådet  på forslag 
af Kommissionen  inden  for et halvt  år med  kvalificeret 
flertal  træffe  bestemmelse  om egnede  foranstaltninger, 
hvis anvendelse  af stk. 1 medfører  forskydninger  i han-
delen  på fonds-  og aktiemarkedet.  Når  sådanne  for-
skydninger  registreres  i en medlemsstat,  bør Kommis-
sionen  straks  have  meddelelse  herom,  således  at den 
kan skride  til revision  af undtagelsesordningen. 
Udvalget  beklager  i øvrigt,  at begrebet  »forskydnin-
ger« ikke  er defineret  mere  præcist. 
3.3.2.  Udvalget  betragter  ordningen  i artikel  3 som 
en ren midlertidig  undtagelse,  som  snarest  muligt  bør 
revideres  med  henblik  på den  tilstræbte,  generelle  af-
vikling  af denne  skat. 
3.4. På  området  afgiftsfritagelse  er kun  visse  frita-
gelser  obligatoriske,  og der er således  for så vidt  tale 
om en harmoniseringsforanstaltning.  En fuldstændig 
harmonisering  af fritagelsesbestemmelserne  foreslås 
ikke med  henblik  på den  på længere  sigt  påtænkte  af-
skaffelse  af denne  afgift.  Ved  kun  at indføre  nogle  få 
forudsætninger  for afgiftsfritagelse,  som  er obligato-
riske,  forbliver  direktivforslaget  på dette  område 
tilstrækkelig  fleksibelt  til fortsat  at give  de enkelte 
medlemsstater  mulighed  for at bibeholde  nugældende 
nationale  regler  for  afgiftsfritagelse  eller  endog  at 
udvide  disse. 
3.4.1.  Trods  denne  generelle  opfattelse  foreslår  Ud-
valget  dog,  at man  lader  den  obligatoriske  fritagelses-
bestemmelse  i artikel  4, stk.  1 c) udgå,  således  at en 
fritagelse  for denne  art værdipapirhandler  ikke  er ob-
ligatorisk  for alle  lande,  men  forbeholdes  de enkelte 
medlemsstaters  afgørelse.  På baggrund  af penge-  og 
kapitalmarkedernes  forskellige  opbygning  og for  at 
undgå  konkurrenceforvridninger  forekommer  det 
mere  tilstrækkeligt  at lade  eventuelle  afgiftsfritagelser afgøres  af enkeltstaterne,  som  bedre  vil være  i stand 
til at tage  hensyn  til særlige  forhold,  end  dette  lader 
sig gøre  gennem  obligatoriske  firtagelsesbestemmel-
ser. 
3.5. I  artikel  7 hedder  det,  at den  mellem  parterne 
aftalte  pris  anvendes  som  afgiftsgrundlag.  Kommis-
sionen  har  for  det  tilfælde,  hvor  der  ikke  er aftalt 
nogen  pris,  eller  hvor  den  aftalte  pris  ikke  svarer  til 
den reelle  værdi  af værdipapirerne,  sørget  for  den 
fornødne  fleksibilitet  ved  at give  medlemsstaterne 
valgfrihed  med  hensyn  til, om de vil anvende  værdi-
papirernes  faktiske  værdi  eller  gennemsnitskurs  som 
beskatningsgrundlag. 
3.6. I  artikel  8 fastlægges  afgiftssatserne,  som 
udtrykkes  som  maksima.  Afgiftssatsen  for obligatio-
ner må ikke  overstige  1,5 %o og for alle  andre  vær-
dipapirer  3 °/oo. For  kasseforretninger  og terminsfor-
retninger  er der  mulighed  for  yderligere  differentie-
ring,  således  at hvert  medlemsland  højst  kan  anvende 
fire satser. 
3.6.1.  Det  er prisværdigt,  at forslaget  kun  indehol-
der maksimalsatser  for beskatningen.  Dermed  tilveje-
bringes  større  spillerum,  således  at de lavere  satser, 
som for tiden  anvendes  i de fleste  medlemsstater,  kan 
bibeholdes;  kun  i få medlemsstater  anvendes  der høj-
ere satser  end  dem,  der er fastsat  i direktivforslaget. 
Det bør  i øvrigt  efter  Udvalgets  mening  være  en an-
ledning  til, at man  uden  påtvingning  arbejder  heni-
mod harmoniserede  afgiftssatser  på det lavest  mulige 
niveau,  da dette  betragtes  som  et skridt  i retningen 
mod den  endelige  afvikling  af denne  beskatningsform. 
3.7. Artikel  9 har formentlig  til formål  at forhindre 
diskrimination  på grundlag  af statsborgerskab  i en 
medlemsstat.  Med  den  nuværende  affattelse  af denne 
artikel  kan  det  efter  Udvalgets  mening  ikke  udeluk-
kes, at denne  bestemmelse  også  finder  anvendelse  på 
andre  nationaliteter. 
3.8. I  artikel  4, 5 og 6 i direktivforslaget  samt  af-
snit IV i bilaget  anvendes  begrebet  »professionel  mel-
lemmand«,  hvilket  kan  medføre  fortolkningsproble-
mer i Forbundsrepublikken  Tyskland.  Udvalget  ville 
derfor  sætte  pris  på,  at der  for  fuldstændighedens 
skyld  i den tyske  affattelse  blev  gjort  opmærksom  på, 
at begrebet  »professionel  mellemmand«  dækker  det i 
tysk ret anvendte  begreb  »forhandler«. 
3.9. Direktivforslagets  mål  på lang  sigt  er den 
fuldstændige  afskaffelse  af afgifter  på handler  med 
værdipapirer.  I denne  sammenhæng  forekommer  det 
imidlertid  ikke  Udvalget  hensigtsmæssigt,  at Kommis-
Nr. C 297/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 16.12.  76 
sionen  — som  fastsat  i forordningsforslaget  — kun 
skal underrettes,  når  en medlemsstat  ønsker  at ind-
føre nye  fritagelser.  En sådan  meddelelsespligt  bør 
også  gælde  i det tilfælde,  hvor  en sådan  afgift  indfø-
res som  noget  nyt. 3.10.  Afslutningsvis  vil Udvalget  gerne  endnu  en 
gang  gøre  opmærksom  på, at det betragter  det frem-
lagte  forordningsforslag  som  en ren  midlertidig  ord-
ning,  som  går  forud  for den  fuldstændige  afvikling  af 
denne  afgiftsform. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  27. oktober  1976. 
Basil  de FERRANTI 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Udtalelse  om forslag  til Rådets  forordning  (EØF)  om  harmonisering  af visse  bestemmel-
ser på det sociale  område  inden  for landevejstransport 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 103  af 6. maj  1976,  side  2. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  17. marts  1976  i medfør  af artikel  75 i traktaten  om  oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om 
det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  142.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles  den  27. og 28. oktober  1976,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  - (EØF)  nr. 514/72  og (EØF)  nr. 515/72  af 28. februar 
1972  (2), 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  75, 
under  henvisning  til forslag  til Rådets  forordning  af 
3. august  1972  om  tillæg  til forordning  (EØF)  nr. 
543/69  og Udvalgets  udtalelse  herom  af 13. december 
1973  (3), under  henvisning  til brev  af 17.  marts  1976,  hvori 
Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  anmodede  om 
Udvalgets  udtalelse, 
under  henvisning  til Rådets  forordning  (EØF)  nr.  under  henvisning  til den  beslutning,  dets  præsidium 
543/69  af 25.  marts  1969  om  harmonisering  af visse  traf  den  30.  marts  1976,  om  at pålægge  Afdelingen 
bestemmelser  på det  sociale  område  inden  for lande-  for  transport  og  kummunikation  at udarbejde  en 
vejstransport  (x), ændret  ved  Rådets  forordninger 
H EFT  nr. L 77 af 29. 3. 1969,  s. 49. (2) EFT  nr. L 67 af 20. 3. 1972,  s. 1 og 11. 
(3) EFT  nr. C 37 af 1. 4. 1974,  s. 17.