31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/21 
Udtalelse om Kommissionens økonomiske årsberetning 1987/1988 
(87/C 356/07) 
Rådet besluttede den 12. november 1987 i henhold til Rådets beslutning nr. 120/74/EØF af 
18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af overensstemmelse inden for den økonomiske 
politik i Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs medlemsstater, særlig artikel 4(1), ændret 
ved beslutning nr. 787/75/EØF(2), at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Michel Collas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
10. november 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 250. plenarforsamling, den 19. november 
1987, med 93 stemmer for, 4 imod og 20 hverken for eller imod følgende udtalelse: 
1. Indledning 
ØSU har fundet det hensigtsmæssigt i kapitel 2, ligesom 
sidste år, at give en kort oversigt over den økonomiske 
situation og udviklingsperspektiverne på basis af det 
billede, Kommissionen tegner i sine analyser. Det skal 
imidlertid understreges, at denne analyse er gennemført 
inden det nylige dramatiske kursfald på verdensbørser­
ne. Dette indebærer muligvis, at analysen på visse punk­
ter må tages op til revision. 
Kapitel 3 indeholder nogle kritiske bemærkninger til 
Kommissionens analyse og forslag, medens kapitel 4 
indeholder nogle mere fundamentale overvejelser. 
Endelig understreger ØSU, i femte og sidste kapitel, at 
verden i øjeblikket er udsat for et økonomisk chok, 
som stiller krav om egnede, resolutte og hurtige reaktio­
ner fra regeringernes side. Den udtalelse, som hermed 
forelægges Rådet, falder derfor på et yderst belejligt 
tidspunkt. 
2. Den økonomiske situation og udsigterne ifølge 
Kommissionens analyse 
2.1. Det internationale klima og verdenshandelen 
— Dollar-faldet fortsatte i 1986 og i de to første måne­
der af 1987. Dollaren har mistet 40% af sin værdi 
i forhold til ECU'en fra marts 1985 til februar 1987. 
Først efter Louvre-aftalen (februar 1987) vendte 
roen i et vist omfang tilbage til valutamarkederne. 
For året 1987 som helhed har Kommissionen taget 
udgangspunkt i den arbejdshypotese, at dollaren vil 
falde med 13,4% i forhold til ECU'en og for 1988 
med 3,7%. 
— Med en pris på 17 dollars pr. tønde skulle gennem­
snitsprisen på olie importeret af Fællesskabet blive 
lidt nøjere for 1987 end først forudset og passere 
grænsen på 25% over sidste års pris (13,7 dollars). 
Alvorlig usikkerhed til trods (spændingerne i Den 
Persiske Bugt og kvotaaftalernes skrøbelighed) for­
venter Kommissionen kun en ringe prisstigning på 
olie for 1988. 
(') EFTnr. L 63 af 5. 3. 1974, s. 16. 
(2) EFT nr. L 330 af 24. 12. 1975, s. 52. — Priserne på de øvrige råstoffer vil næppe ændre sig 
i 1987 og 1988, regnet i dollars, og der forventes 
endda et ganske svagt prisfald i indeværende år, 
hvilket vil indebære en yderligere bytteforholdfor­
ringelse for de råstofproducerende lande. 
— Den internationale tilpasningsproces er forklaringen 
på, at den vækst i verdenshandelen, som man for 
et år siden forudså for 1987, ikke er indtrådt og vil 
ligge lavere end sidste år: væksten i verdens samlede 
mængdemæssige import forventes kun at blive 
3,5% (mod 4,9% i 1986) og kun på 2,1% (mod 
3,8 % i 1986), hvis EF-områdets import holdes uden­
for (De Tolv's import: 5,7% mod 6,7% i 1986). 
Givet Fællesskabets eksportstruktur skønner Kom­
missionen, at EF-landenes eksportmarkedsandele vil 
blive reduceret yderligere: væksten på EF's eksport­
markeder vil ligge lavere end væksten i verdenshan­
delen: 0,59% i 1986, 0,7% i 1987, medens der 
forventes et mindre opsving i 1988: 3,1%. 
Den tendens hen imod en stabilisering, der forudses for 
næste år, skyldes en accellereret importvækst i den 
øvrige verden i 1988 (3,8%), men omvendt en lavere 
importvækst i Fællesskabet. 
Fællesskabets eksterne samhandel rammes ikke blot 
af afmatningen i verdenskonjunkturerne, men også af 
adfærden i visse lande eller visse zoner, som forstyrrer 
den normale udvikling i handelen (protektionisme, il­
loyal handelspraksis, etc). 
Endelig vil Fællesskabets eksportvækst i 1987, som iføl­
ge prognoserne fra oktober 1986 blev forudset til 3,7 %, 
formentlig kun blive på 1,9% (mod 1,6% i 1986) og 
på 3,2% til næste år. 
Alt i alt vil samhandelen med varer og tjenester som i 
1986 bidrage negativt til væksten i 1987 og — omend i 
mindre omfang — i 1988 (hhv. -1 procentpoint og 
— 0,4 procentpoint). 
En analog udvikling vil gøre sig gældende for Japans 
vedkommende. Derimod vil væksten i USA blive påvir-
Nr. C 356/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
ket positivt af udenrigshandelen i 1987 ( + 0,5 procent­
point) og i 1988 ( + 0,7 procentpoint). 
Man kan, hvis forudsigelserne ellers holder stik, tolke 
dette som begyndelsen på en genopretning af balancen 
mellem USA på den ene side og Europa og Japan på 
den anden. 
2.2. Situationen og udsigterne i Fællesskabet: 1987 og 
1988 
— I 1987 forventes BNP-væksten at blive på 2,2% 
hvilket er en lavere vækstrytme end i 1986 (2,6%) 
og end den vækstrytme på 2,8 %, der blev forudset 
i oktober 1986. Denne gennemsnitlige EF-vækstrate 
på 2,2 % dækker over vækstrater, der strækker sig 
fra —0,8% til 4,1%, alt efter hvilke lande, der er 
tale om. Væksten i EF vil dermed blive lavere end i 
Japan og USA (2,3%). 
For 1988 forudser Kommissionen en vækst på 2,3% 
(dækkende over vækstrater fra 0,5% til 3,7%), hvilket 
er lavere end i USA og specielt lavere end i Japan 
(3,5%). Imidlertid er der en fare for en opbremsning i 
væksten i de medlemsstater, der har de højeste vækstra­
ter, dersom landene med de laveste vækstrater ikke 
bestræber sig for at øge væksttempoet. Den nuværende 
afstand i vækstraterne rummer i virkeligheden en risiko 
for en udtalt uligevægt i den indre EF-samhandel. 
— Den interne efterspørgsel (eksklusive lagerændrin­
ger) vil være kendetegnet ved en betydelig afdæmp­
ning i væksten på 3,6% i 1986, 2,9% i 1987 og 
2,7% i 1988. 
— Den støtte forbrugsudvikling, der blev forudset i 
oktober 1986 (3,5%), vil være mindre udtalt 
(3,1%). Næste år skulle udviklingstakten holde sig 
på de 3 %. 
— Udviklingen i erhvervsinvesteringerne i 1987 vil vise 
sig at ligge på et lavere niveau, end man skulle have 
troet ud fra de konjunkturrundspørger, Fællesskab­
et foretog sidste år. Efter de seneste skøn skulle 
virksomhedernes faste bruttoinvesteringer kun udvi­
se en vækst på 3,6% i indeværende år (mod 5,1% 
som forudset i prognosen fra oktober 1986) og 
kun 3,3% i 1988; afdæmpningen skyldes først og 
fremmest investeringerne i maskiner og udstyr. 
— Prisstigningstempoet (målt med den gennemsnitlige 
årlige deflator for det private forbrug) faldt fra 
5,9% i 1985 til 3,7% i 1986 og forventes at blive 
på 3,2% i 1987. En lille stigning forventes for 1988 
(Kommissionen forudser 3,4%). Selv om prisud­
viklingen fortsat er forskellig fra det ene land til 
det andet, vil konvergensen i prisudviklingen blive 
styrket i 1987/1988, idet de lande, der fortsat har 
en relativt høj inflationstakt vil opleve en betydelig 
afdæmpning i prisudviklingen. 
Da pengelønningerne hurtigt er blevet tilpasset til det 
beherskede prisstigningstempo, er der indtrådt en mere gunstig udvikling i virksomhedernes omkostninger og 
dermed tilvejebragt et grundlag for en varig stabilitet. 
— Efter at være faldet igennem fem år rettede ud­
viklingen i den samlede beskæftigelse sig op i 1986 
( + 0,8%). Beskæftigelsesvæksten forventes at vare 
ved i 1987 (+ 0,8 %) og i 1988 (+ 0,6 %) og vil være 
højest i de lande, hvor væksten er mere vedholdende 
end for gennemsnittets vedkommende. Den tilvækst 
i beskæftigelsen, man har observeret i de sidste to 
år, skyldes en kombination af flere faktorer: vækst 
i produktionen, udviklingen inden for servicefag og 
forskellige foranstaltninger, der sigter mod nedsat 
ugentlig arbejdstid, udvidelse af deltidsarbejde og 
omlægning af arbejdstiden m.v. Selv om skabelsen 
af arbejdspladser inden for servicesektoren mere end 
kompenserer for faldet i beskæftigelsen inden for 
industrien ( — 0,5% på årsbasis i 1987 og 1988, en 
beskæftigelsesnedgangsrytme, som lå klart under 
rytmen i tidsrummet 1980 til 1985) er denne beskæf­
tigelsesfremgang endnu ikke tilstrækkelig til at redu­
cere arbejdsløsheden. 
— Kommissionen forudser for 1987 og 1988 et lille 
fald i arbejdsløsheden, som dog fortsat vil ligge på 
tæt ved 12 % af den samlede arbejdsstyrke. 
Medens der er en tendens til, at ungdomsarbejdsløshe­
den er faldende (22,7% i 1986 mod 23,5% i 1984) som 
følge af specifikke foranstaltninger, er arbejdsløsheden 
blandt kvinder stigende (12,5% i 1984 og 13,2% i 
1986), hvilket overvejende har baggrund i socio-kultu-
relle forhold. Endelig skal det påpeges, at der er en 
meget betydelig stigning i langdsledigheden, som skrev 
sig for 52% af den samlede ledighed i 1985. 
Alt i alt vil antallet af arbejdsløse i 1988 fortsat være 
af størrelsesordenen 16 millioner, idet arbejdsløsheden 
dog fortsat er meget ulige fordelt på lande, regioner og 
forskellige kategorier i arbejdsstyrken. 
2.3. Udsigterne på mellemlang sigt: 1987-1991 
Med henblik på en forbedring af de forudsætninger, 
der kræves for at skabe en øget vækst, fremtrukket 
af interne faktorer, har Kommissionen foretaget nogle 
fremskrivninger til 1991, som ikke er egentlige progno­
ser, men et forsøg på at indkredse et tænkt forløb, der 
bygger på fem hovedhypoteser: en meget begrænset 
appreciering af ECU'en i forhold til dollaren, en gradvis 
stigning i olieprisen, men uden at det kommer til et 
»olieprischok«, et opsving i verdenshandelen (4-5% 
vækst på årsbasis i tidsrummet 1989-1991), fastholdelse 
af den nuværende finanspolitik i medlemsstaterne (her­
under planlagte skattenedsættelser og øgede offentlige 
investeringer), uændret penge- og valutapolitik ... (Det 
skal bemærkes, at der i disse fremskrivninger ikke er 
taget højde for virkningerne af virkeliggørelsen af det 
indre marked.) 
Hovedresultaterne af fremskrivningen 1987-1991 
— Accellereret BNP-vækst: 2,6 % om året, stigende til 
2,8% ved periodens slutning (1980-1987: 1,2% om 
året), 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/23 
— Stabilisering af inflationen på dens nuværende ni­
veau: 3,3 % om året, 
— Fastholdelse af realrenten for langfristede lån på 
1988-niveauet hele perioden igennem (5,5%), 
— Stabil vækst i den interne efterspørgsel og i forbru­
get på gennemsnitsniveauet for 1987/1988 (2,8 % om 
året), 
— Øget vækst i de private erhvervsinvesteringer (3,9 % 
om året) med en vækstrytme på 4,3% i 1990/1991, 
— Stabil vækst i arbejdsstyrken (0,7% årligt) og et 
meget behersket fald i arbejdsløsheden (10,6% i 
1991), 
— En betydelig nedbringelse af underskuddet på de 
offentlige budgetter (4,5-5% af BNP i 1986-1988, 
3,4% i 1991), 
— En nedgang i Fællesskabets overskud på betalings­
balancens løbende poster, som stort set vil være i 
ligevægt ved slutningen af 80'erne. 
Kommissionens modelberegninger viser, at den lille 
forbedring, der opnås på visse områder (beskæftigelse, 
investeringer og vækst) ikke er spontan, men følger af 
antagelser vedrørende den økonomiske politik (specielt 
finanspolitiske lempelser i form af skattelettelser) og 
vedrørende lønudviklingen. 
3. Bemærkninger til Kommissionens beretning 
Som sagt er Kommissionens beretning udarbejdet inden 
børskrisen. Det er vanskeligt at udsige noget om de 
nøjagtige konsekvenser af denne krise, men det er dog 
klart, i hvilken retning de går. 
Krisen vil bremse væksten: 
— Dels via erhvervsinvesteringerne, idet erhvervslivet 
vil blive tilskyndet til at udvise forsigtighed, fordi 
der kan ske en nedgang i dele af efterspørgslen. 
Ydermere vil det klart have større vanskeligheder 
ved at rejse egenkapital. 
— Dels via husholdningernes udgifter, idet deres kapi­
talanbringelser i børspapirer vil falde i værdi, og 
der i øvrigt vil opstå usikkerhed om fremtiden — 
specielt i de lande, der er mest sårbare over for 
risikoen for en egentlig depression, det vil specielt 
sige USA — hvorved der opstår en risiko for, at 
specielt efterspørgslen efter varige forbrugsgoder 
falder. 
Hertil kommer, at regeringerne, stærkt rystet af de 
advarende signaler fra de finansielle markeder, uden 
tvivl vil beslutte sig for at gøre en øget indsats for at 
gribe korrigerende ind over for de faktorer, der bærer 
ansvaret. 
Man kan formentlig regne med, at der vil ske en mere 
markant reduktion af det amerikanske budgetunder­
skud. Imidlertid kunne det frygtes, at nedbringelsen af 
dette underskud, som er blevet uomgængeligt nødven­dig af psykologiske årsager, i kombination med de 
spontane reaktioner fra forbrugerne, som er omtalt 
ovenfor, vil føre til en alt for hurtig opbremsning i den 
amerikanske vækst og dermed frembringe et verden­
somspændende økonomisk tilbageslag. 
Man kan imidlertid håbe, at den japanske regering, 
hvis handesloverskud bærer en stor del af skylden for 
uligevægten i verdenshandelen — ligesom den ameri­
kanske regering burde have udfoldet større bestræbelser 
for at nedbringe sit budgetunderskud — gør mere for 
at stimulere sin økonomi og for i højere grad at åbne sit 
hjemmemarked for import. Med hensyn til EF-landenes 
regeringer, håber ØSU, og appellerer til dem om, at også 
de, herunder først og fremmest Forbundsrepublikken 
Tyskland, hvis i og for sig prisværdige forsigtighed vel 
nok ikke længere falder særligt belejligt, går sammen 
om en koordineret og energisk stimulering af deres 
økonomier. Thi risikoen for et økonomisk tilbageslag 
vejer i dag klart tungere end risikoen for inflation. 
Det forekommer derfor, at man kan håbe, at der anlæg­
ges en mere impulsgivende penge- og rentepolitik på 
det internationale plan (specielt eftersom realrenten, 
historisk betragtet, er meget høj). 
Efter disse grundlæggende indledende bemærkninger 
går vi over til ØSU's bemærkninger til Kommissionens 
beretning i dens foreliggende form. 
ØSU fremsatte sine forslag i en udtalelse vedtaget med 
meget stort flertal i juli 1987. Det vil ikke gå ind på 
disse forslag i enkeltheder, men ønsker dog at fremføre 
følgende bemærkninger: 
3.1. For så vidt angår den eksterne handel, kan pro­
blemet siges at have tre facetter: 
— Det er nødvendigt at opsuge det amerikanske han­
delsunderskud. 
Stabilitet på det internationale valutaområde ligger 
ØSU stærkt på sinde, og det kan kun dybt beklage, at 
den nuværende udvikling i dollarkursen synes at stille 
sig hindrende i vejen for, at denne stabilitet kan tilveje­
bringes inden for den dollarkursmargen, Louvre-aftalen 
afstikker. 
På den ene side er der behov for en stabilisering, som 
muliggør, at virkningerne af dollarfaldet kan slå fuldt 
igennem, men på den anden side kan man mene, at det 
dollarniveau, man er blevet enige om i medfør af Lou­
vre-aftalen, er for lavt, hvis man udelukkende betragter 
det ud fra et pris- eller et lønomkostningsindeks. For 
lave valutakurser kan imidlertid, dersom de fastholdes, 
have en usund effekt på det lange sigt, specielt fordi 
de forvrider investeringsbeslutningerne (en del af de 
nuværende vanskeligheder må utvivlsomt tilskrives de 
alt for store investeringer, USA foretog i udlandet i den 
periode, hvor dollaren var overvurderet). Et yderligere 
dollarfald kan ikke udelukkes, men alle rimelige foran­
staltninger bør sættes i værk for at undgå dette, efter­
som det vil bringe alvorlige forstyrrelser i verdensøko­
nomien. Hvad der er behov for, er en gennemgribende 
forbedring af vækstafstanden mellem USA og dets vig­
tigste handelspartnere. 
Nr. C 356/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
Kursfaldet i Wall Street, påpeges det, vil medføre en vis 
reduktion i den amerikanske vækst. Det er ligeledes 
blevet påpeget, at USA's regering så afgjort må nedbrin­
ge sit budgetunderskud, men det må undgås, at der sker 
en alt for vidtgående opbremsning i den økonomiske 
aktivitet, hvilket stiller krav om en vanskelig balanceakt 
på rentens og pengemængdens område, hvor det må 
undgås, at inflationen blusser op på ny. Et yderligere 
fald i dollarkursen var næppe længere en nødvendighed, 
og vil have en yderst uheldig indflydelse på den ameri­
kanske inflation og på de råstofproducerende landes 
(specielt udviklingslandenes og OPEC's) indtægter. 
Den aktuelle finans- og valutakrise kræver mere end, 
nogen sinde, at der straks etableres en ny international 
valutaordning, hvor valutakurssvingningerne holdes 
inden for rimelige grænser. 
Det står helt fast, at de europæiske lande, og specielt 
Japan, mere end nogensinde bør udfolde alle mulige 
rimelige bestræbelser for at stimulere deres økonomiske 
vækst (dette spørgsmål er behandlet indgående 
nedenfor). 
— Det er i lige så høj grad nødvendigt at opsuge 
det japanske handelsoverskud og dæmme op for 
voksende overskud i lidet gældsatte eller gældfri 
nyindustrialiserede lande. 
Kommissionen bør indtage en meget fast holdning over 
for Japan (hvis handelsoverskud i procent af BNP er af 
samme størrelsesorden som det amerikanske under­
skud) for at udvirke, at Japan øger sin økonomiske 
vækst og i langt højere grad åbner sine markeder for 
import. 
I tilfælde af at dollaren, til trods for de håb der er 
udtrykt ovenfor, alligevel skulle blive deprecieret, er det 
helt givet, at den burde falde mere i forhold til yen'en 
end i forhold til ECU'en. 
Kommissionen bør ligeledes indtage en meget fast hold­
ning over for lidet gældsatte nyindustrialiserede lande, 
specielt i Sydøstasien, og forlange, at deres valutakurser 
fastsættes på et realistisk niveau (dette er så meget desto 
vigtigere, som det seneste dollarfald ikke bør følges af 
lande, som ikke har samme problemer som USA), og 
at disse lande overholder de samme forpligtelser som 
industrilandene på det internationale handelsområde. 
Kommissionen bør om nødvendigt tage de begunstigel­
ser, den har indrømmet disse lande inden for rammerne 
af det generaliserede toldpræferencesystem, op til for­
nyet vurdering. 
I øvrigt bør den tage den veritable sociale dumpingpoli­
tik, visse af disse lande praktiserer, op til vurdering. 
ØSU synes, at Kommissionen, som andre har gjort det, 
burde rejse dette spørgsmål i en sammenhæng med Den 
almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel 
(GATT). 
— Endelig er det nødvendigt, at der træffes foran­
staltninger (i visse tilfælde i form af afkald på gælds­
fordringer) for at sikre, at de egentlige udviklings­
lande tilgodeses med lånemuligheder, der er til­
strækkelige til, at de kan indtage en normal plads i 
den internationale handel. Det bør specielt ikke overses, at disse lande, ligesom for 
øvrigt Øst-landene, frembyder nogle for Fællesskabet 
meget interessante udviklingsperspektiver. 
ØSU skal endnu engang påpege, at udviklingen af en 
fri og loyal international handel ligger den stærkt på 
sinde, og at den med uro ser på de voksende tendenser 
til en tilbagevenden til protektionisme, som manifeste­
rer sig i hele verden i den aktuelle oprørte situation. 
ØSU ser især med bekymring på det handelslovforslag, 
der er til behandling i USA's parlament, da det vil 
betyde en eskalering af protektionismen, hvis det bliver 
vedtaget. 
3.2. ØSU ser med allerstørste interesse på »boksen« 
om »vækst og beskæftigelse«, som Kommissionen intro­
ducerer i sin beretning. 
»Boksen« er et udtryk for, at væksten er blevet mere 
beskæftigelsesskabende på baggrund af en lang række 
faktorer, og specielt som følge af udviklingen på service­
området og nedsættelsen af den gennemsnitlige arbejds­
tid pr. beskæftiget, hvilket gør det muligt at fordele 
arbejdsmængden på et større antal personer. 
Over for Kommissionens forudsigelse af, at arbejdsløs­
heden på mellemlang sigt vil forblive på et uacceptabelt 
niveau, alt imens den finansielle og monetære krise giver 
anledning til frygt for recession, og gennemførelsen af 
det indre marked — ifølge Kommissionen — vil medfø­
re en betydelig produktivitetsstigning, finder ØSU, at 
en gradvis arbejdstidsforkortelse gennemført over en 
længere periode og inden for rammerne af aftalen mel­
lem arbejdsmarkedets parter og navnlig de kollektive 
overenskomster er bedst egnet til at påvirke beskæftigel­
sen i positiv retning, dog stadigvæk på den betingelse, 
at virksomhedernes konkurrenceevne ikke berøres. 
Man kunne ligeledes mene, at virksomheden burde 
indrømmes en specifik fordel som kompensation for de 
reelle omkostninger, der er forbundet med en nedsættel­
se af arbejdstiden; arbejdstidsforkortelsen kunne såle­
des f.eks. kombineres med en mere effektiv anvendelse 
af faktoren arbejde (almindeligvis gennem en forlænget 
driftstid). 
ØSU ser med tilfredshed på, at Kommissionen under­
streger betydningen af den sociale dialog på samtlige 
niveauer, en dialog som ud over markeringen af de 
respektive synspunkter bør føre til positive konklusio­
ner og om muligt til aftaler. 
3.3. ØSU minder Kommissionen om, at det i sin 
udtalelse fra juli anmodede om en sammenlignende 
undersøgelse af virksomhedernes beskatning og bidrag 
til sociale ordninger i de forskellige medlemsstater og i 
amerikanske og japanske virksomheder, og om i hvilket 
omfang forskelle heri øver indflydelse på konkurrence­
evne og beskæftigelse. 
Forskellen i konkurrenceevne bestemmes af en lang 
række faktorer, hvorfor det kunne være interessant at 
foretage en sammenlignende undersøgelse af, hvilken 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/25 
effekt forskelle i virksomhedernes gennemsnitlige 
finansielle struktur og juridiske ramme har på indtje­
ning og beskæftigelse i EF stillet over for andre lande. 
Det kunne i øvrigt være interessant at se på, hvilke 
virkninger forskelle i forsknings- og udviklingsindsats 
har. 
4. Fundamentale bemærkninger fra ØSU's side 
4.1. Kommissionen fastslår alt i alt, at man givet 
den politik, Fællesskabet og dets medlemsstater fører i 
øjeblikket (men dog uden at tage virkningerne af den 
gradvise etablering af det indre marked med i be­
tragtningerne), kun skal forvente (og stadig under for­
udsætning af, at der ikke sker nogen væsentlig ændring 
i dollarkursen) en langsom stigning i væksttakten og en 
meget langsom opsugning af arbejdsløsheden. Le­
digheden forventes forsat at ligge på 10,6 % af arbejds­
styrken i 1991. De seneste begivenheder kan kun øge 
frygten herfor yderligere. 
Selv om Kommissionens analyse forekommer korrekt, 
og ØSU kan anerkende de forskellige foranstaltninger, 
Kommissionen foreslår, kan det dog ikke blot resignere 
over for den forudsete udvikling. 
ØSU kan således ikke være tilfreds med en så langsom 
forbedring af en uacceptabel situation og med resulta­
ter, der halter så langt bagud i forhold til de oprindelige 
målsætninger, der blev opstillet for samarbejdsstrate­
gien for mere vækst og beskæftigelse. Det anser det for 
afgørende vigtigt, at vejen banes for en kraftigere væksi, 
hvilket kun Fællesskabet kan gøre. 
I den aktuelle situation, hvor opsugningen af det ameri­
kanske underskud er tvingende nødvendig, fordi Japan 
kun langsomt reducerer sit overskud, og de nyindustri­
aliserede lande systematisk øger deres overskud, kan 
Fællesskabet næppe fæste lid til en vækst i sin eksterne 
handel, selv om det må fastholde sine bestræbelser for 
at forsvare sin stilling ved at sørge for at forbedre 
sit erhvervslivs konkurrenceevne over for de direkte 
konkurrenter, som det møder både på sit eget marked 
og på verdensmarkedet. 
Fællesskabet vil derfor være nødsaget til først og frem­
mest selv at skabe væksten inden for sine egne grænser. 
Det har en pligt til og en afgørende interesse i at øge 
denne vækst for at hjælpe verdensøkonomien med at 
overvinde den recessionsfare, der knytter sig til den 
nuværende krise. 
ØSU har undersøgt, hvilke farbare veje der er i så 
henseende, ved at tage udgangspunkt i det, der må være 
tyngdepunkterne i bestræbelserne på kort, mellemlang 
og lang sigt: 
4.2. På kort sigt er der behov for større solidaritet 
og udvisning af større mod i de europæiske bestræbelser 
for at stimulere opsvinget. 
ØSU har tidligere — og Kommissionen gør det i øvrigt 
nu i sin beretning — understreget følgende: Hensynet til balancen over for udlandet lægger hurtigt 
en dæmper på individuelle forsøg på at stimulere aktivi­
teten. Visse vækstrater i Fællesskabet (navnlig i de nye 
EF-medlemsstater), understreges det i beretningen, trues 
umiddelbart, hvis de fortsat stiger for stejlt. Betalings­
balancebindingen løsnes til gengæld ganske betydeligt, 
hvis medlemsstaterne handler i forening, da det jo i 
virkeligheden er den indre handel i EF, der dominerer 
deres samhandel. Da Fællesskabet alligevel skal reduce­
re sit handelsunderskud — til trods for at det er relativt 
ringe — kan det uden større ulempe engagere sig i en 
relativt dristig aktivitetsstimulering, under forudsæt­
ning af at det sker koordineret. (Landene med den 
laveste vækst bør føre an — idet de dog må påse, at 
der ikke opstår for stor fare for deres betalingsbalance. 
Men det vil under alle omstændigheder være nødven­
digt, at Japan giver eksemplet med den største energi, 
og Fællesskabet bør, i sine bestræbelser for at udvirke 
dette, forene sig med USA). 
Under en sådan aktivitetsstimulering er der naturligvis 
grænser for, hvor langt man kan gå på grund af infla­
tionsrisikoen, men der synes dog at være en vis manø­
vremargen, og tendensen er fortsat bemærkelsesværdig 
i så henseende, hvis man renser 1986-tallene for virk­
ningerne af det omvendte olieprischok. 
Forholdene tilsiger naturligvis, at man vælger de mindst 
inflationsdrivende stimuleringsforanstaltninger, herun­
der også foranstaltninger, som, efter at have givet en 
ringe inflationseffekt på det korte sigt, bidrager til at 
nedbringe inflationen på det lange sigt. I øvrigt bør 
landene med de laveste inflationstakter påtage sig større 
risici end de øvrige. 
ØSU finder det yderst vigtigt, at regeringerne ikke er 
overdrevent forsigtige i deres stimuleringstiltag, efter­
som risikoen for en stagnation i arbejdsløsheden på et 
uacceptabelt højt niveau er alvorligere end inflationsri­
sikoen. De seneste begivenheder og den risiko for tilba­
geslag, de rummer, gør en aktivitetsstimulering endnu 
mere nødvendig. 
Specielt understreger ØSU, ligesom i juli-udtalelsen, at 
medlemsstaternes pengepolitik ikke må bremse yderli­
gere op for væksten. ØSU synes, at Kommissionen 
griber dette spørgsmål for restriktivt an i sin beretning. 
Det ser imidlertid ud til, at de seneste foranstaltninger, 
de europæiske regeringer har truffet, går i den helt 
rigtige retning, selv om de uden tvivl stadig er utilstræk­
kelige. 
ØSU mener alt i alt, at regeringerne nu endelig, med 
den allerstørste beslutsomhed, bør føre samarbejdsstra­
tegien til sikring af vækst og beskæftigelse ud i livet. 
Foranstaltningerne til stimulering af aktiviteten i Euro­
pa bør introduceres snarest muligt, for kun takket være 
disse vil det være muligt at bringe en bedre løsning på 
de kortsigtede problemer i denne overgangsperiode, 
hvor det indre enhedsmarked færdigbygges — et mar­
ked der, som understreget nedenfor, vil rumme visse 
strukturelle løsninger. 
I øvrigt vil stimuleringsbestræbelserne i sig selv lette 
den endelige etablering af det indre marked ved at 
begrænse de risici for forstyrrelser, som det eventuelt 
vil føre med sig. 
Nr. C 356/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
Det bør ske en bedre koordinering af medlemsstaternes 
økonomiske politik, og der bør iværksættes en mere 
aktiv finanspolitik i medlemsstaterne, idet en ensidig 
satsning på valutapolitikken ikke er tilstrækkelig. De 
fremskridt, der er sket i de seneste år, gør det muligt at 
give disse politikker en mere fremskudt rolle inden for 
en koordineret europæisk ramme. 
I beretningen peges på to vigtige instrumenter i finans­
politikken: skattelempelser og øgede offentlige er­
hvervsinvesteringer. ØSU deler i så henseende fuldt ud 
Kommissionens synspunkt. 
4.2.1. Skattelettelser eller skattelignende lempelser 
bør i så vidt omfang som muligt omfatte såvel erhvervs­
liv som private. De er et led i understøttelsen af hus­
holdningernes indkomster (og dermed den intern efter­
spørgsel), som ikke lægger byrderne over på virk­
somhederne ved at fordyre arbejdskraftfaktoren. 
Imidlertid bør dette instrument efter ØSU's mening 
anvendes med en vis forsigtighed: 
— det må ikke føre til en forøgelse af det offentliges 
strukturelle budgetunderskud, som er uacceptabelt 
på det mellemlange sigt, 
— det må ikke virke som en hæmsko på en øget 
offentlig investeringsaktivitet (disse to restriktioner 
medfører en reduktion på de øvrige statslige udgifts­
områder, f.eks. i ikke-begrundede offentlige tilskud 
og i visse driftsudgifter), 
— det bør ikke gribe ind i skatte- og afgiftssystemernes 
social- og fordelingspolitiske målsætninger. 
Disse restriktioner indebærer utvivlsomt, at det vil være 
nødvendigt at kombinere skattelempelser med om­
lægninger af sakttesystemerne i de fleste lande. 
I øvrigt vil det være nødvendigt gradvis at nå frem til 
en tilstrækkelig konvergens på det skatte- og afgifts­
mæssige område: på det lange sigt skal de indirekte 
skatter uden tvivl harmoniseres eller ensartetgøres som 
led i etableringen af det indre marked; sideløbende 
hermed bør de skatter, der hviler på erhvervslivet, har­
moniseres af hensyn til sikringen af lige konkurrencevil­
kår, og det vil næppe heller være muligt at opretholde 
vidt forskellige satser inden for den direkte personbe­
skatning, da dette i visse medlemsstater i det lange løb 
vil føre til hjerneflugt. Alt dette rejser en lang række 
problemer, og en skatteharmonisering vil tage en rum 
tid, men bør finde sted på det lange sigt. 
4.2.2. De offentlige investeringer, især erhvervsin­
vesteringerne, bør øges, hvilket Kommissionen da også 
foreslår. (Hvilket ikke betyder, at livskvalitetsforbed-
rende investeringer skal forsømmes.) 
Det er på høje tid, at man får indhentet den tilbagegang, 
der har ramt de offentlige investeringer i den seneste 
tid. Investeringsaktiviteten i den offentlige sektor må 
stimuleres i hele EF. Bortset fra de fordele, dette indebæ­rer i sig selv, vil det understøtte, ja virke som et incita­
ment for et opsving i de private investeringer. Især 
infrastrukturinvesteringerne vil skabe stordriftsfordele 
til gunst for alle. 
Endvidere skal det understreges, at investeringer, i det 
omfang det drejer sig om investeringer i produktion, 
ikke vil bebyrde de statslige budgetter, i det mindste 
ikke på det mellemlange sigt. Tværtimod vil de påvirke 
vækst og beskæftigelse i positiv retning og dermed også 
have en positiv effekt på budgetterne. 
ØSU skal her minde om sit synspunkt vedrørende visse 
miljøinvesteringers beskæftigelsesskabende effekt. 
4.2.3. Det er imidlertid ikke kun de offentlige investe­
ringer, der skal fremmes, men samtlige investeringer, 
dvs. også de private erhvervsinvesteringer og investerin­
gerne i forskning og uddannelse. 
Der skal her mindes om, hvad ØSU sagde i sin juli­
udtalelse: en stimulering via investeringerne er den 
mindst inflationsdrivende og har tilmed en konkurren-
ceevneforbedrende effekt for Fællesskabet. En stimule­
ring af investeringsaktiviteten falder særligt belejligt på 
indeværende tidspunkt og kan ske: 
— gennem en forbedring af erhvervslivets indtjenings-
og finansieringsvilkår, 
— gennem skattepolitiske incitamenter, 
— gennem den forbedring af investeringsudsigterne, 
som er knyttet til en øget forsknings-og innovations­
indsats, og også gennem etableringen af enhedsmar­
kedet, 
— gennem den styrkelse af efterspørgslen, der er for­
bundet med en indkomstfremgang i husholdnin­
gerne, samt endelig 
— gennem en sænkning af renten. 
4.2.4. ØSU fremhævede i juli-udtalelsen vigtigheden 
af denne faktor, som i øvrigt rummer en lang række 
andre fordele (en rentesænkning stimulerer efterspørgs­
len efter varige forbrugsgoder, fremmer tilførslen af 
risikovillig kapital m.v.). 
ØSU glæder sig over, at Kommissionen forfægter 
samme synspunkter, og at den fremhæver en rentesænk­
nings gunstige indvirkning på de offentlige budgetter 
og de muligheder for en udvidelse af manøvremargenen, 
som vil følge heraf — atter et vægtigt argument for en 
sådan sænkning. 
ØSU skal imidlertid understrege, at hvis der er et områ­
de, hvor medlemsstaternes politik bør koordineres, er 
det på rentepolitikkens område. Størsteparten af med­
lemsstaterne kan kun sænke deres rente, hvis landene 
med stærk valuta fører an, navnlig Forbundsrepublik­
ken Tyskland. 
ØSU finder, at det nuværende realrenteniveau berettiger 
en sænkning, og at en sådan er nødvendig i betragtning 
af de seneste begivenheder. Inflationsrisikoen er så 
ringe, at man godt kan påtage sig den. Et betydeligt 
rentespænd mellem USA, Europa og Japan er utvivl-
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/27 
somt nødvendigt, hvis dollarkursen skal fastholdes på 
et passende niveau. De europæiske landes rentesatser 
bør snarest stabilisere sig væsentligt under renten i USA, 
hvilket kræver øget samråd mellem af de industrialisere­
de lande. 
ØSU mener, at de offentlige myndigheder i et vist 
omfang kan øve indflydelse på renten 
— gennem deres inflationsbekæmpende politik, der 
øger den psykologiske sikkerhedsmargen, som virk­
somheder, der optager langfristede lån, har behov 
for, 
— gennem deres påvirkning af den korte rente (selv om 
bestræbelserne her kan blive hæmmet af justeringer, 
som må foretages af hensyn til en stabilisering af 
valutaen), hvilket øver indvirkning på den lange 
rente, navnlig i tilfælde, hvor der kan lånes langfris­
tet til variabel rente, 
— gennem en reduktion af efterspørgslen efter kapital 
i den offentlige sektor, og endelig 
— gennem en fremskyndet harmonisering på det mone­
tære område i EF, gennem en styrkelse af EMS og 
af koordineringen af den monetære politik samt en 
mere udbredt anvendelse af ECU i dennes egenskab 
af europæisk valuta og reservevaluta — bestræbel­
ser, som ØSU uforbeholdent slutter op om. ØSU 
mener i denne sammenhæng, som i øvrigt tidligere 
påpeget, at der bør etableres en europæisk valuta­
fond navnlig med henblik på valutastabilisering. 
Endelig understreger ØSU atter en gang, at enhver 
bestræbelse på at sænke renteniveauet kun kan virke 
befordrende for en løsning af udviklingslandenes gæld-
sætningsproblem (selv om det på dette område i sidste 
instans-er dollarrenten, som er afgørende). 
Afslutningsvis insisterer ØSU på, at de europæiske rege­
ringer hurtigt og på koordineret måde (på linje med 
konklusionerne af Nyborg-mødet) gør en indsats for at 
sænke renten. En rentesænkning er formentlig en af de 
mest effektive modforanstaltninger efter kursfaldet på 
de finasielle markeder. 
4.2.5. ØSU foreslår ligeledes, at regeringerne skal 
bestræbe sig på at fremme foranstaltninger, der kan 
bremse den spekulation, som i den seneste tid har 
udviklet nye metoder, og som uden tvivl i ikke ringe 
grad har været ansvarlig for de bratte kursfald på 
børserne. 
4.3. På mellemlang sigt har Fællesskabet chancen for 
at have et trumfkort på hånden, som ingen af dets 
vigtigste handelspartnere har: et ægte enhedsmarked 
med de fordele dette indebærer. 
ØSU finder, at Kommissionen måske endnu ikke i til­
strækkelig grad har slået på vigtigheden af de frem­
skridt, som man må kunne forvente sig at dette marked. 
Erfaringerne med fjernelsen af importafgifterne i 
60'erne viser imidlertid, at en åbning af det europæiske 
marked kan skabe en ganske betydelig vækstfremgang. Som det imidlertid er påpeget ovenfor, vil 
— en harmonisering af normer, 
— en åbning af de offentlige indkøbsmarkeder, samt 
— frie kapitalbevægelser, 
selv om afviklingen af de afgiftsmæssige grænser måtte 
trække ud, muliggøre realiseringen af en produktion af 
EF-dimension. Dette ville indebære ganske betragtelige 
stordriftfordele og rumme en tilskyndelse til omfattende 
samarbejde mellem virksomhederne og dermed betyde­
lige effektivitetsforbedringer. Dette vil atter indebære 
en kraftig forbedring af udbuddet og følgelig af den 
økonomiske vækst. Det er givet, at det indre markeds 
gennemførelse er behæftet med risici, specielt hvis dette 
marked etableres i et klima med for ringe vækst. Imid­
lertid er det dog netop selve det indre marked, som vil 
være det bedste middel til at øge den økonomiske 
vækst. Derfor er det nødvendigt at tage disse risici, dog 
forudsat, at der træffes de forsigtighedsforanstaltnin­
ger, som omtales nedenfor. Medlemsstaterne må be­
kæmpe de resterende protektionistiske tendenser, som 
stadig lægger hindringer i vejen for enhedsmarkedets 
endelige etablering. 
ØSU konstaterer, at det måske er på grund af disse 
tendenser, at gennemførelsen af Kommissionens pro­
gram i stigende grad forsinkes og ikke, som der i virke­
ligheden er behov for, fremskyndes, og selv om regerin­
gerne erklærer sig fuldt og helt indforstået med princip­
pet om enhedsmarkedet, skorter det på ildhuen, når det 
gælder løsningen af enkeltproblemerne. Denne forsin­
kelse, som må betragtes med stor alvor, må snarest 
indhentes. 
Den hurtigst mulige etablering af det indre marked er 
samtlige EF-borgeres og ikke mindst deres regeringers 
uafviselige pligt. 
Men hvis de skal overbevises, vil det være en god 
idé at vise dem, hvad gevinsten er. Det er naturligvis 
vanskeligt med nøjagtighed at måle, hvor stort et vækst­
supplement etableringen af det indre marked vil medfø­
re (og specielt hvilken væksteffekt de tre ovennævnte 
punkter vil have). Men man må i det mindste kunne 
angive den omtrentlige størrelsesorden. 
ØSU anmoder derfor Kommissionen om at bestræbe 
sig på at regne på væksteffekten og offentliggøre resul­
taterne heraf. 
I denne forbindelse vil det formentlig være ønskeligt at 
udvikle nogle europæiske økonomiske modeller. (Så­
danne modeller kunne eventuelt udvikles i samarbejde 
med de økonomiske analyseinstitutter i medlemssta­
terne.) 
I Padoa-Schioppa-rapporten blev den årlige væksteffekt 
af den fælles strategi for mere vækst og beskæftigelse 
beregnet til 0,5 %. 
Der er sandt at sige endnu vanskeligere at udsige noget 
om, hvor stor en reduktion i arbejdsløsheden etablerin­
gen af det indre marked medfører. Alt afhænger af, 
hvordan man udnytter den produktivitetsfremgang, der 
følger heraf. 
Nr. C 356/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
Hvis en analyse af væksteffekten kan tænde et begrun­
det håb om en nedbringelse af arbejdsløsheden, vil en 
offentliggørelse af analysen kunne virke som et incita­
ment for regeringerne og den offentlige mening til at 
sætte betydeligt mere skub i bestræbelserne på at virke­
liggøre enhedsmarkedet. 
Dette skridt, som kun Europa selv kan tage, bør efter 
ØSU's mening tillægges absolut prioritet. 
ØSU fremhæver endvidere, at det indre marked rummer 
en række andre aspekter end dets konsekvenser for den 
økonomiske vækst: spørgsmål i forbindelse med det 
indre markeds sociale dimension, miljøproblemer, pro­
dukternes kvalitet m.v., men også spørgsmål vedrøren­
de monetær og budgetmæssig koordinering, ny konkur­
rencepolitik osv. Uanset hvor fundamentale disse 
spørgsmål måtte være, falder de uden for nærværende 
udtalelses rammer. Spørgsmålene vil blive behandlet i 
andre udtalelser (en udtalelse, som afgives på nværvæ-
rende plenarforsamling, drejer sig f.eks. om det sociale 
Europa). 
Den omstændighed, at der ikke er plads til at behandle 
dem i nærværende udtalelse, ændrer intet ved den be­
tydning, ØSU tillægger dem. 
De pågældende problemer er blot en yderligere grund 
til hurtigst muligt at få etableret det indre marked. 
4.4. Man skal imidlertid passe på, at enhedsmarkedet 
ikke styrker de stærke og svækker de svage. Det vækst­
supplement, der følger af de foranstaltninger, der fore­
slås ovenfor i pkt. 4.2, vil i sig selv begrænse disse risici. 
Men etableringen af det indre marked må nødvendigvis 
gå hånd i hånd med en ekstra indsats for at skabe større 
samhørighed. 
Øget samhørighed forudsætter, at væksttakten i de 
tilbagestående regioner ligger betydeligt over væksttak­
ten i de regioner, der er langt fremme i udvikling. 
Men hvis man vil undgå at forskellen i væksttakterne 
medfører en uacceptabel og varig forværring af uden­
rigsbalancen i de pågældende lande (en forværring, som 
allerede er foruroligende), er det nødvendigt at fremme 
disse landes vækst og eksport for at kompensere for en 
uundgåelig importstigning. Det er derfor altafgørende 
— og dette fremgår da også af Kommissionens rapport 
— at der satses på et forbedret, konkurrencedygtigt 
udbud af varer og tjenester i de berørte lande. 
I disse lande må der derfor ske en styrkelse af erhvervs­
investeringerne. Deres indtræden i Fællesskabet har haft 
og vil stadig have gavnlige virkninger i denne retning, 
men dette er dog ikke nok i sig selv, og det er her EF's 
regionalfonde kommer ind i billedet. 
ØSU vil gerne knytte en række bemærkninger til denne 
problemstilling. 
4.4.1. Det vækstsupplement, der skabes gennem styr­
kelsen af samhørigheden, repræsenterer klare fordele for de mindre velstillede lande, først og fremmest i form 
af en reduktion af arbejdsløsheden, hvor flere af dem 
har EF-rekord. Men væksteffekten på den indre handel 
i EF vil helt sikkert være gunstig og er allerede i vidt 
omfang begyndt at vise sig (det kunne være interessant, 
hvis man fremover kunne sætte tal på) for de rigeste 
lande, og disse har derved en direkte interesse i øget 
samhørighed og har derfor råd til at bringe nogle ofre 
i denne sammenhæng. 
4.4.2. ØSU støtter Kommissionens forslag om en 
realfordobling af strukturfondenes midler over fem år, 
som det betragter som et minimum. ØSU godkender, 
at Kommissionen giver udviklingen af de mest ugunstigt 
stillede regioner prioriteter i de tilfælde, hvor BNP per 
capita er lavest. De øvrige mål, som disse strukturfonde 
ifølge Kommissionens forslag skal forfølge, er så afgjort 
interessante, men medlemsstaterne vil lige så vel kunne 
påtage sig ansvaret for visse af dem. 
De rige medlemsstater er ganske vist noget tilbagehol­
dende med at gå ind og yde et større bidrag til struktur­
fondene på grund af de restriktioner, den indenlandske 
budgetpolitik lægger, men indledningsvis kunne de løse 
deres egne strukturproblemer og således give Fæl­
lesskabet grønt lys til at udfolde de allerstørste bestræ­
belser på at løse samhørighedsproblemerne, specielt 
imellem medlemsstaterne — i øvrigt på linje med Kom­
missionens intentioner. Hvis der er et område, hvor en 
EF-indsats er uomgængelig nødvendig, og hvor netto-
fordelsbetragtninger bør bortfalde, ja, så må det være 
på regionaludviklingens område. Tilmed vil de rige 
lande som sagt blive belønnet for deres indsats gennem 
den væksteffekt, de selv opnår, fordi væksten i de 
mindre velstillede medlemsstater øges. 
4.4.3. Da det som sagt er udbudssiden, der skal 
forbedres, må EF's og de pågældende landes bestræbel­
ser kanaliseres i denne retning. En udvanding af de 
samlede bestræbelser bør ikke blot undgås, men indsat­
sen må også koncentreres om de mest rentable foran­
staltninger: 
Det er absolut nødvendigt, at der dæmmes op for 
den nuværende praksis, der begrænser sig til en ren 
og skær refusion af de udgifter, medlemsstaterne 
afholder. 
— Infrastrukturinvesteringerne må fremmes, men kun 
i det omfang de er nødvendige for samhørigheden, 
f.eks. for at bringe visse lande ud af deres isolation. 
Den omstændighed, at det er relativt lettere at løse 
problemer, der knytter sig til sådanne infrastruktur­
investeringer, end at fremme erhvervsinvesteringer­
ne, rummer en risiko for, at en for stor andel af 
ressourcerne kanaliseres denne vej. 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/29 
— Det er nødvendigt at koncentrere hovedparten af 
indsatsen om erhvervsinvesteringerne (herunder 
programmer for erhvervsmæssig uddannelse); dette 
kan f.eks. ske som led i de integrerede programmer. 
— Der må skabes en løftestangseffekt gennem tilveje­
bringelsen af et tilstrækkeligt bidrag fra de regionale 
og lokale myndigheder og ved at fremme tilførelsen 
af privat, først og fremmest, men ikke udelukkende, 
europæisk kapital til de pågældende regioner. Det 
vil i denne forbindelse være nødvendigt at bekæmpe 
egoistiske nationale holdninger, som ikke hører 
hjemme i verden af i dag — især når de kommer til 
udtryk i forhold til andre lande i EF. 
Der bør naturligvis i videst muligt omfang sættes ind 
for at fremme integrerede industrianlæg, med undtagel­
se dog af småmontageindustri. 
4.5. Endelig mener ØSU, at Fællesskabet, hvis væk­
sten på lang sigt skal sættes yderligere i vejret, og denne 
vækst også skal fastholdes efter etableringen af det 
indre marked, bør sætte radikalt ind for at øge effektivi­
teten på forsknings- og innovationsområdet, en indsats, 
som alene europæerne kan gøre. 
Fællesskabets samlede forskningsindsats (ca. 65 milliar­
der ECU) er af en størrelsesorden, der ikke ligger meget 
under indsatsen i USA (100 milliarder ECU, for så 
vidt som det kan skønnes med de nuværende flydende 
kurser), og klart over indsatsen i Japan (45 milliarder 
ECU). 
Og alligevel ligger Fællesskabets resultater langt under, 
hvad disse to lande kan opvise, specielt på fremtidstek­
nologiens område. 
Dette fremgår klart af de forskellige rapporter (Albert 
Ball-rapporten til Europa-Parlamentet, Kommissionens 
rapport fra 1986 om den europæiske industris konkur­
renceevne (dok. KOM(86) 40 endelig udg.), og påpeges 
også behørigt i den økonomiske årsberetning 1987/ 
1988. 
Det er naturligvis ønskeligt at øge den samlede europæ­
iske forskningsindsats, men hvad der frem for alt er 
behov for, er dog en koordinering af denne indsats. 
Dette vil naturligvis ske i forbindelse med det tættere 
virksomhedssamarbejde, der vil følge af det indre mar­
ked, men det er ligeledes nødvendigt, at Fællesskabet 
sætter ind for at sikre en bedre koordinering af ind­
satsen. 
Fællesskabets forskningsprogrammer — SPRINT, 
ESPRIT, BRITE, RACE, EURAM osv. — har allerede 
haft en bemærkelsesværdig effekt (for slet ikke at nævne 
EUREKA, som ikke kun har EF-deltagelse). 
Bruxelles, den 19. november 1987. Tilbage står at øge deres katalysatorvirkning og frem 
for alt at sikre øgede ressourcer til disse programmer. 
ØSU ser med stor beklagelse på, at EF-forslagene til 
det femårige program 1987-1991 (7,7 milliarder ECU) 
ikke er blevet accepteret og er blevet skåret ned til 5,4 
milliarder ECU. Man bør som et minimum øge budget­
tet til det femårige program med 50 %, hvilket kun ville 
have en årlig incidens på lidt mere end 1 % af EF's 
samlede budget og 0,02% af det samlede BNP i EF! 
I virkeligheden fortjener forehavendet en langt mere 
massiv finansiel indsats, da det på lang sigt vil have 
positive implikationer af langt større omfang for med­
lemsstaternes og Fællesskabets budget. 
De store europæiske højteknologiprogrammer (Airbus, 
Ariane osv.) bør tilgodeses på samme måde. 
4.6. ØSU skal endelig slå kraftigt til lyd for vigtighe­
den af erhvervsmæssig uddannelse af høj kvalitet, som 
en faktor der vil opsuge arbejdsløsheden (specielt ung­
doms- og langtidsledigheden). 
Det er en kendt sag, at de store arbejdsløshedstal — alt 
andet lige — navnlig er at finde inden for de mindre 
uddannedes rækker og i de regioner, hvor den erhvervs­
mæssige uddannelse er ringest. 
I Fællesskabet findes der udmærkede erhvervsuddannel-
sesmodeller, og Kommissionen og medlemsstaternes re­
geringer bør udfolde bestræbelser for at øge kendskabet 
til disse og sikre deres udbredelse. 
Der bør drages konkrete konklusioner af de undersøgel­
ser, der allerede er gennemført af Kommissionen. I 
denne sammenhæng bør Cedefop i Berlin have sit opga­
veområde udbygget. 
4.7. ØSU minder endelig om, at de monetære aktio­
ner, der slås til lyd for i pkt. 4.2.4 ovenfor, er nødvendi­
ge, ikke blot på kort sigt, men også på mellemlang og 
lang sigt. 
5. Som konklusion på denne udtalelse ønsker ØSU 
højtideligt at appellere til EF-staternes regeringer om i 
den nuværende truende situation at slippe deres forbe­
hold og gøre det klart, at de i fællesskab træffer vidtgå­
ende økonomiske og valutariske foranstaltninger, som 
er egnede til at sætte gang i væksten. Dermed vil de 
give eksemplet for de øvrige store økonomiske partnere 
i Europa til ligeledes at gøre deres pligt for at undgå 
det verdensomspændende økonomiske tilbageslag, som 
uundgåeligt vil indtræffe, hvis der ikke iværksættes 
tilstrækkeligt energiske modforanstaltninger. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 356/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne: 
Pkt. 5 
Kapitel 5 erstattes af følgende: 
»5. Multilaterale koordinationsaktioner for en global vækststrategi. 
5.1. Endnu en gang må Det økonomiske og sociale Udvalg konstatere, at tekniske og politiske faktorer både 
på EF- og internationalt plan har hæmmet bestræbelserne på at redde penge-, kapital- og valutamarkederne ud 
af en situation præget af tillidsproblemer og frygt for økonomisk tilbageslag. Til trods herfor henstiller ØSU 
til Kommissionen at fremme initiativer og at gøre brug af de beføjelser, den tildeles i traktaterne og i Den 
Fælles Akt, til at forsvare de allerede opnåede resultater og den økonomiske og sociale samhørighed i EF. 
5.2. De økonomiske og sociale interessegrupper, der er repræsenteret i ØSU, er enige om, at den hidtil 
anvendte »vent-og-se«-taktik skal opgives. Det er påkrævet, at navnlig regeringerne og de pengepolitiske 
myndigheder, som har et stort ansvar for den nuværende situation, hurtigt træffer hasteforanstaltninger. 
5.3. Den internationale situation, der til stadighed forværres, og som især er præget af en opbremsning i 
den økonomiske vækst og faldende international handel, kræver, at de vigtigste handelsblokke anvender en 
politisk og teknisk strategi for at genskabe tilliden til de internationale markeder, fremme de generelle vilkår 
for en konkurrenceevneforbedring og skabe en mere stabil ligevægt på handelsbalancerne. 
5.4. Skal den økonomiske og monetære politik koordineres med det sigte at iværksætte et internationalt 
troværdigt samarbejde og at sikre fælles fremskridt hen imod stabilitet, må EF tage egnede initiativer. 
5.5. En tilbagevenden til en multilateral konsensus om stabile valutaforhold ville hjælpe med til at genskabe 
tilliden til international handel ved at gøre en ende på de protektionistiske tendenser og evindelige stridigheder. 
I denne sammenhæng burde de seneste begivenheder fremskynde både fastlæggelsen og godkendelsen af 
»målzoner« for kurserne mellem dollar, yen og EF-valutaerne og indførelsen af multilaterale overvågningsindi-
katorer. 
5.6. Det er ØSU's opfattelse, at medlemsstaterne under alle omstændigheder bør fremskynde fastlæggelsen 
af de tekniske bestemmelser og bane vejen politisk set for den anden institutionelle fase af EMS. Man bør 
vedtage en ad hoc-\m\e inden for FECOM for at beskytte pariteterne mod udefra kommende kræfter. Denne 
skal anvendes sideløbende med de forbedringsmekanismer, der blev vedtaget i henhold til Nyborg-aftalerne. 
5.7. Inden for rammerne af et multilateralt samarbejde mellem økonomiske områder opfordrer ØSU 
ligeledes Kommissionen til at træffe foranstaltning til at fastslå, hvordan man opretholder en balance 
mellem stigende indkomster og/eller velstand på den ene side og forøgelsen af finansielle aktiviteter og 
mangfoldigheden af forskellige finansielle instrumenter på den anden. Sådanne instrumenter bør under ingen 
omstændigheder resultere i en svækkelse af kontrollen med valuta- og pengepolitikken. 
Det, man må prioritere højest, er at få fastslået, hvordan man kan bevare den økonomiske effektivitet og 
kapitalens mobilitet, væksten i virksomhedernes finansielle strukturer og beskytte de private sparere og deres 
familie. 
5.8. Den indbyrdes sammenhæng mellem udviklingslandenes gæld og konsekvenserne af industrilandenes 
tilpasninger foranlediger ØSU til at opfordre EF-myndighederne og medlemsstaterne til at arbejde for aftaler 
med udviklingslandene for at give disse adgang til kredit, fremme strukturtilpasninger og skabe grundlag for 
en forbedring af købekraften hos de. lande, som i tilfælde af et økonomisk tilbageslag, de ikke er ansvarlige 
for, måske på ny vil blive unddraget muligheder for økonomisk vækst og socio-kulturel udvikling. 
5.9. Fællesskabet bør konstant være opmærksom på betydningen af en multilateral indsats inden for 
ovennævnte sektorer, da det danner udgangspunktet for de politikker og prognoser, der er indeholdt i 
årsberetningen for 1987/1988«. 
Begrundelse 
Der er tale om at fuldstændiggøre udtalelsens tekst. 
Afstemningsresultat 
30 stemmer for, 54 stemmer imod, 28 stemmer hverken for eller imod.