20. ÅRSBERETNING OM KONTROLLEN MED GENNEMFØRELSEN AF EU-RETTEN (2002)

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. Forord

2. Situationen inden for de enkelte sektorer

2.1. ØKONOMISKE OG FINANSIELLE ANLIGGENDER

2.2. VIRKSOMHEDER

2.2.1. Kemiske produkter

2.2.2. Lægemidler

2.2.3. Kosmetiske produkter

2.2.4. Investeringsgoder

2.2.5. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

2.2.6. Fritidsfartøjer og tovbaneanlæg

2.2.7. Bekæmpelse af forsinket betaling

2.2.8. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF

2.3. KONKURRENCE

2.3.1. Telekommunikation

2.3.2. Lufttransport

2.3.3. Statsstøtte

2.4. BESKÆFTIGELSE OG SOCIALE ANLIGGENDER

2.5. LANDBRUG

2.6. ENERGI OG TRANSPORT

2.6.1. De indre marked for elektricitet og naturgas

2.6.2. Energieffektivitet

2.6.3. Vejtransport

2.6.4. Transport ad indre vandveje

2.6.5. Sikkerheden ved transport af farligt gods ad landevej og jernbane

2.6.6. Jernbanetransport

2.6.7. Lufttransport

2.6.8. Søtransport

2.7. INFORMATIONSSAMFUNDET

2.8. MILJØ

2.8.1. Indledning

2.8.2. Fri adgang til miljøoplysninger

2.8.3. Vurdering af miljøvirkninger

2.8.4. Luft

2.8.5. Vand

2.8.6. Natur

2.8.7. Støj

2.8.8. Kemiske stoffer og bioteknologi

2.8.9. Affald

2.8.10. Miljø og industri

2.8.11. Strålingsbeskyttelse

2.9. FISKERI

2.10. DET INDRE MARKED

2.10.1. Frie varebevægelser

2.10.2. Fri bevægelighed for tjenesteydelser og fri etableringsret

2.10.3. Virksomhedernes vilkår

2.10.4. Regulerede erhverv (kvalifikationskrav)

2.11. REGIONALPOLITIK

2.11.1. Analyse af årsagerne til overtrædelser

2.11.2. Konsekvenser af overtrædelser

2.12. TOLDUNION OG BESKATNING

2.12.1. Toldunion

2.12.2. Direkte beskatning

2.12.3. Moms

2.12.4. Andre indirekte skatter

2.12.5. Gensidig bistand

2.13. UDDANNELSE, KULTUR OG AV-SEKTOR

2.13.1. Uddannelse

2.13.2. AV-sektoren (direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997 og 89/552/EØF af 3. oktober 1989 (fjernsyn uden grænser)

2.14. SUNDHED OG FORBRUGERBESKYTTELSE

2.14.1. Veterinærlovgivning

2.14.2. Lovgivning vedrørende plantesundhed

2.14.3. Lovgivning vedrørende frø og planter

2.14.4. Levnedsmiddellovgivning

2.14.5. Lovgivning vedrørende foder

2.14.6. Forbrugerbeskyttelse

2.14.7. Folkesundhed

2.14.8. Underretning om tekniske forskrifter

2.15. RETLIGE OG INDRE ANLIGGENDER

2.15.1. Anvendelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet for så vidt angår opholdsret og overtrædelser af færdselsloven

2.15.2. Fri bevægelighed for personer

2.15.3. Stemmeret ved kommunalvalg

2.16. BUDGETSPØRGSMÅL

2.16.1. Tidligere indledte procedurer

2.16.2. Nye procedurer

2.17. PERSONALE OG ADMINISTRATION

2.18. UDVIDELSE

2.19. EU-STATISTIKKER

BILAG I-VI

Europa-Kommissionen udarbejder hvert år en beretning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten. Det sker efter anmodning fra Europa-Parlamentet (beslutning af 9. februar 1983) og fra medlemsstaterne (erklæring nr. 19, stk. 2, der er knyttet til Maastricht-traktaten, som blev undertegnet den 7. februar 1992). Beretningen imødekommer samtidig opfordringer fra Det Europæiske Råd og forskellige ministerråd.

1. Forord

I tyve år [1] har Kommissionen som svar på en beslutning fra Europa-Parlamentet [2] udarbejdet årsberetninger [3] vedrørende de foranstaltninger, Kommissionen har truffet i sin egenskab af traktaternes vogter. Årsberetningerne er med tiden blevet udvidet med bilag, der omhandler henholdsvis de nationale retters anvendelse af EU-retten og fuldbyrdelsen af Domstolens afgørelser samt mere målrettede statistikker.

[1] Den første årsberetning dækkede 1982 - KOM(83) 181 endelig af 10.4.1984.

[2] Beslutning af 9. februar 1983.

[3] Årsberetningerne er tilgængelige på Kommissionens websted: http://europa.eu.int/comm/ secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm

infractions

Årsberetningerne om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten tjener to formål:

- at give Europa-Parlamentet mulighed for fuldt ud at udfylde sin politiske rolle og overvåge Kommissionens udøvelse af de skønsbeføjelser, der er tillagt den ved traktaterne

- at gøre status over virkeliggørelsen af retsfællesskabet til brug for medlemsstaterne, borgerne samt erhvervslivet.

Interessen for denne årlige publikation afspejles såvel i Europa-Parlamentets mange mundtlige og skriftlige forespørgsler som i borgernes henvendelser til Kommissionen, bl.a. i form af klager. For at gøre det lettere at holde sig ajour også i tidsrummet mellem to beretninger har Kommissionen etableret en hjemmeside [4], som giver adgang til de beslutninger, der træffes under overtrædelsesprocedurerne, og til "hitlisten" (en oversigt over anmeldte og ikke-anmeldte gennemførelsesforanstaltninger). Mere sektoropdelte oplysninger er tilgængelige på hjemmesiderne med oplysninger om forvaltningen af visse EU-politikker.

[4] http://europa.eu.int/comm/ secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm

transpositions

20. årsberetning til Europa-Parlamentet om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten er som de foregående årsberetninger bygget op som en præsentation af de vigtigste begivenheder i 2002 i hvert af Kommissionens indsatsområder med et forord, hvor der reflekteres over de seneste tyve års aktioner.

Vigtigste ændringer

Det er vanskeligt at sammenligne oplysningerne i de tyve årsberetninger om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten, idet der er sket mange ændringer i dels Kommissionens interne struktur, dels de fælles politikker, dels måden, hvorpå de områdespecifikke foranstaltninger er gennemført. Virkeliggørelsen af det indre marked, hvis tiårsdag faldt i 2002, udviklingen af sundheds- og forbrugerpolitikkerne og endelig borgernes interesse for bl.a. sociale og miljømæssige spørgsmål er forhold, der skal indgå i vurderingen af de "rå" data i de årlige statistikkers diagrammer og tabeller.

Ud fra visse grunddata er det dog muligt ikke alene at vurdere betydningen af Kommissionens indsats, men også at få et indblik i de foranstaltninger, der har ført til den konstaterede udvikling.

Klager

Kommissionen modtager hvert år et stort - og voksende - antal klager fra borgere, der ønsker at bidrage til opbygningen af et velfungerende Fællesskab. Klagerne omhandler former for adfærd, der efter borgernes opfattelse strider mod EU-retten. Om borgernes berøres umiddelbart af adfærden eller ej, har mindre betydning. Det gennemsnitlige antal klager, der registreres pr. år, er næsten blevet fordoblet i perioden 1990-1998 i forhold til perioden 1983-1989 (fra 536 til 1 047 klager i gennemsnit). I perioden 1999-2002 lå det gennemsnitlige antal klager på omkring 1 346. Stigningen er et tydeligt udtryk for borgernes voksende interesse for et velfungerende Fællesskab. En nærmere analyse af tallene gør det imidlertid også muligt at pege på de områder, der er mest udsat for kritik, efterhånden som den europæiske opbygning skrider frem.

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Generelt skal det bemærkes, at klagerne er den vigtigste kilde til afdækning af overtrædelser, hvorfor Kommissionen har truffet foranstaltninger for at lette klageadgangen og fremskynde sagsbehandlingen. Online [5] kan klagerne hente en elektronisk formular, de kan benytte, og efter opfordring fra Den Europæiske Ombudsmand har Kommissionen givet en række tilsagn om forbindelserne med klagere [6]. Når ombudsmanden får forelagt en sag direkte, gennemgår han systematisk hele Kommissionens behandling af den eventuelle overtrædelse, der er blevet anmeldt.

[5] http://europa.eu.int/comm/ secretariat_general/sgb/lexcomm/index_en.htm

[6] Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Den Europæiske Ombudsmand om forbindelserne med klagere i sager om overtrædelse af EU-retten KOM(2002) 141 endelig.

Gennemførelsen af direktiver

Ved den automatiske kontrol af, om medlemsstaterne rettidigt har givet meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger, afdækkes også mange overtrædelser, der forfølges af Kommissionen. Allerede for en del år siden blev der indført en ny ordning med en mere automatisk og hurtigere udløsning af proceduren i henhold til den tidligere artikel 226 (åbningsskrivelse).

På dette område afhænger antallet af sager ikke alene af den interne disciplin, medlemsstaterne underkaster sig for at overholde de frister, de selv har godkendt i Rådet, men også af stigningen i antallet af direktiver, der er i kraft. De "scoreboards" [7] eller resultattavler [8], der offentliggøres regelmæssigt, kan, afhængigt af ovennævnte variabler, vise forskellige resultater fra år til år hvad angår gennemførelsesprocenter, også inden for samme medlemsstat. Disse resultattavler er ligeledes et kraftigt incitament til at forsøge at forbedre gennemførelsesprocenten.

[7] "Scoreboard" for det indre marked - http://europa.eu.int/comm/internal_market/ en/update/score/, jf. tillige "scoreboard" for miljøområdet i de årlige undersøgelser af gennemførelsen af EU's miljøret og kontrollen hermed - http://europa.eu.int/comm/environment/law/ as01.htm

[8] Status over gennemførelsen af direktiverne på Europa-serveren http://europa.eu.int/comm/ secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm

transpositions

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Diagrammerne ovenfor bekræfter denne sammenhæng. I slutningen af 1982 var der 640 direktiver i kraft, og den gennemsnitlige gennemførelsesprocent lå på 89,58%. Tyve år senere var der 2 240 direktiver i kraft, og gennemførelsesprocenten lå på 98,87% i gennemsnit. Ganske vist kan der endnu gøres en del, og dette gælder for nogle medlemsstater mere end for andre. Det mål på 98,5%, som Det Europæiske Råd fastsatte i Stockholm, viser tydeligt den store vægt, der tillægges dette særlige aspekt af EU-retten. Men det må dog konstateres, at de mange direktiver og deres kompleksitet kan være en ulempe. Kommissionen er ikke blot en passiv tilskuer, men ønsker aktivt at hjælpe de nationale forvaltninger, der ønsker det, med at overvinde eventuelle tekniske gennemførelsesvanskeligheder.

Udvikling i antallet af overtrædelsesprocedurer

En gennemgang af statistikkerne vedrørende de forskellige stadier af overtrædelsesproceduren (åbningsskrivelse, begrundet udtalelse og sagsanlæg ved Domstolen) viser, at stadierne i de seneste tyve år har udviklet sig parallelt. Mens antallet af åbningsskrivelser afhænger af antallet af gældende retsakter og Kommissionens indsats for at sikre en korrekt gennemførelse af gældende ret, udvikler antallet af begrundede udtalelser og sagsanlæg sig parallelt, men med en tidsforskydning på grund af procedurefristerne. Således vil et meget stort antal åbningsskrivelser i et givet år nødvendigvis afspejle sig i antallet af begrundede udtalelser året efter og antallet af sagsanlæg to år efter, jf. diagrammet nedenfor.

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Kommissionen har truffet en række foranstaltninger ikke blot for at afkorte procedurefristerne og derved fremskynde en løsning af problemet, men også for at styrke forebyggelsen, bl.a. ved brug af supplerende eller alternative metoder, der kan sikre en hurtig og frivillig lovliggørelse af forholdet [9].

[9] Hvidbog om nye styreformer- operationelle konklusioner - SEK(2003) 1344.

Apropos den styrkede forebyggelse skal nævnes SOLVIT-nettet [10], som, hvis dets anvendelsesområde udvides, med tiden kan blive et effektivt middel til korrigering af den af borgerne anmeldte adfærd, idet det kan forbedre samarbejdet mellem de nationale forvaltninger og fremme udvekslingen af god praksis.

[10] http://europa.eu.int/comm/internal_market/ solvit/index_en.htm

Fuldbyrdelse af Domstolens afgørelser

Som det var tilfældet ved udarbejdelsen af den foregående årsberetning (2001), er det interessant at notere sig, hvorledes medlemsstaterne efterkommer Domstolens afgørelser, og hvilke foranstaltninger Kommissionen i denne forbindelse træffer i henhold til artikel 228. Dette spørgsmål er i øvrigt ofte genstand for parlamentariske forespørgsler, hvilket viser de betænkeligheder, der hersker på dette område. Helt uafhængigt af gennemgangen af statistikkerne skal det bemærkes, at Kommissionen siden sagen om det britiske oksekød har overvejet muligheden af at foreslå Domstolen ud over tvangsbøder også at idømme medlemsstaterne bøder, der kan tilskynde dem til at efterkomme domme i traktatbrudssager.

>TABELPOSITION>

Iværksættelse af foranstaltningerne i hvidbogen om nye styreformer

I 2002 konkretiseredes de overvejelser, Kommissionen havde gjort sig efter offentliggørelse af hvidbogen om nye styreformer [11], især med henblik på at forbedre kontrollen med gennemførelsen af EU-retten. Kommissionen har i sin meddelelse af 20. december2002 [12] redegjort for, hvorledes man kan opnå målene på dette område, nemlig dels en forbedring af det forebyggende samarbejde med medlemsstaterne og af informationerne til offentligheden, dels en identificering af de supplerende eller alternative metoder, der kan anvendes til at rette op på de overtrædelser, der er anmeldt uden om den tidligere artikel 226-procedure, og samtidig effektivisere denne procedure i de tilfælde, hvor det viser sig nødvendigt at anvende den.

[11] Meddelelse fra Kommissionen - Nye styreformer i EU: Bedre lovgivning KOM(2002)275 endelig af 6.6.2002.

[12] Meddelelse fra Kommissionen om bedre kontrol med gennemførelsen af EU-retten KOM(2002) 725 endelig af 20.12.2002.

Samtidig har Kommissionen vedtaget en række operationelle foranstaltninger [13], der kan støtte opfyldelsen af ovennævnte mål, som f.eks. etablering af en hjemmeside om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten, flere kontakter med medlemsstaterne samt de interne organisatoriske tiltag og strukturændringer, der kan sikre en bedre opfølgning af lovgivningsinitiativerne samt mere sammenhængende forebyggelses- og afhjælpningsforanstaltninger. Den næste årsberetning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten vil være en god anledning til at forelægge Europa-Parlamentet en foreløbig status.

[13] SEK(2002) 1344 endelig af 12.12.2002.

De foranstaltninger, der skal arbejdes videre med, har til formål at lette Kommissionens opgave som traktaternes vogter og samtidig gøre det muligt at løfte udfordringerne i forbindelse med den kommende udvidelse, dvs. undgå, at antallet af sager, der skal behandles, stiger proportionalt med antallet af nye medlemmer, og sikre en hurtig sagsbehandling, også selv om der skal behandles flere sager!

2. Situationen inden for de enkelte sektorer

2.1. ØKONOMISKE OG FINANSIELLE ANLIGGENDER

Fri bevægelighed for kapital

Generelt set er situationen med hensyn til fri bevægelighed for kapital tilfredsstillende såvel inden for EU som i forhold til tredjelande. Antallet af verserende overtrædelsessager forblev stabilt i 2002, men en del af sagerne vedrører dog væsentlige hindringer for det indre marked.

I de seneste år har de største sager vedrørt de investeringsrestriktioner, der følger af de særlige kontrolrettigheder, som myndighederne i en række medlemsstater har tiltaget sig. Den 4. juni 2002 afsagde Domstolen tre domme [14] vedrørende de særlige kontrolrettigheder ("golden shares"), der er indført som led i privatiseringen af virksomheder, der varetager opgaver af generel eller strategisk interesse. Ved denne lejlighed bekræftede Domstolen, at restriktioner, der berører de direkte investeringer i de pågældende virksomheder og disses ledelse, kun er forenelige med traktaten, hvis de opfylder meget præcise betingelser, der bl.a. kan forhindre udøvelse af skøn samt forskelsbehandling. Disse domme bekræfter på ny berettigelsen af de principper, Kommissionen tidligere har redegjort for i sin meddelelse om visse juridiske aspekter ved EU-interne investeringer [15], hvis berettigelse allerede var blevet fastslået i en tidligere dom af 23. maj 2000 [16].

[14] C-367/98 (Kommissionen mod Portugal), C-483/99 (Kommissionen mod Frankrig) og C-503/99 (Kommissionen mod Belgien).

[15] EFT C 220 af 19.7.1997 samt den almindelige beretning 1997, nr. 210.

[16] Sag C-58/99, Sml. 2000 I, s. 3811.

Denne væsentlige afklaring af gældende regler med hensyn til investeringsrestriktioner skulle gøre det muligt at fremskynde behandlingen af lignende sager, der er opstået for nylig som følge af restriktionerne for forskellige former for virksomhed, der normalt anerkendes som økonomiske tjenesteydelser af generel interesse. Da sådanne tjenesteydelser er genstand for en voksende liberalisering inden for Fællesskabet, er det vigtigt at sikre, at den tilstræbte beskyttelse af den generelle interesse ikke tjener som påskud til at indføre begrænsninger, der gør det mindre attraktivt at udøve traktatens grundlæggende frihedsrettigheder.

Endvidere har restriktionerne med hensyn til erhvervelse af fast ejendom i en række år været en tilbagevendende kilde til overtrædelse af reglerne om kapitalens fri bevægelighed, som især rammer de europæiske borgere. På dette område afsagde Domstolen den 5. marts 2002 en række domme [17], der bekræftede foreneligheden med traktaten af en procedure med afgivelse af forudgående erklæring ved erhvervelsen af fast ejendom. Derimod blev det fastslået, at fællesskabsbestemmelserne er til hinder for en procedure med forudgående indhentning af tilladelse. At Domstolen tidligere har måtte udtale sig om lignende spørgsmål illustrerer på ny, at EU-markedet for fast ejendom er forholdsvis opdelt, og at der sker begrænsninger i de europæiske virksomheders mulighed for at udøve de grundlæggende frihedsrettigheder. Rent bortset fra, at disse restriktioner umiddelbart påvirker erhvervelsen af fast ejendom, kan de nemlig tillige påvirke fysiske og juridiske personers etableringsret og indirekte den frie bevægelighed for personer og den frie udveksling af tjenesteydelser. For tiden behandles en række restriktioner for erhvervelse af fast ejendom, som findes i visse medlemsstater.

[17] Forenede sager C-515/99, C-519/99-C-524/99 og C-526/99-C-540/99.

2.2. VIRKSOMHEDER

Pr. 31. december 2002 dækkede over 500 direktiver dette område. Klager og overtrædelser i tilknytning til disse direktiver udgør ca. 7,7% af det samlede antal overtrædelsessager, Kommissionen behandlede i 2002. GD ENTR behandlede således flere sager i 2002 end i 2001.

Denne stigning skyldes bl.a. manglende gennemførelse af direktiver på det kemiske område samt direktiver vedrørende kabelinstallationer (kabler til svævebaner mv.).

Forsinkelserne i gennemførelsen skyldes til dels de langsommelige interne procedurer og direktivernes kompleksitet. Den meget tekniske karakter af de direktiver, der skal gennemføres, og den omstændighed, at ansvaret kan være fordelt på flere nationale ministerier, kan medføre forsinkelser.

Antallet af sager om ukorrekt gennemførelse forblev i øvrigt på samme niveau som i 2001. De fleste af disse sager vedrører sektoren for investeringsgoder og lægemidler.

Det skal endelig bemærkes, at ikke så få overtrædelsessager undgås som følge af anvendelsen af direktiv 98/34/EF, der fortsat spiller en afgørende rolle for forebyggelsen af hindringer for gensidige udvekslinger og gensidig information. Ved dette direktiv er der indført en informationsprocedure, som forpligter medlemsstaterne til at forelægge Kommissionen og de øvrige medlemsstater deres udkast til tekniske forskrifter vedrørende produkter samt deres udkast til regler vedrørende informationssamfundets tjenester med henblik på før forskrifternes og reglernes endelige vedtagelse at kontrollere deres overensstemmelse med reglerne for det indre marked.

2.2.1. Kemiske produkter

I sektoren for kemiske produkter har der kunnet registreres en kraftig stigning i antallet af sager om manglende gennemførelse i forhold til 2001. 44 nye overtrædelsesprocedurer blev indledt, hvoraf 11 blev henlagt efter meddelelsen af de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Den store stigning i antallet af nye tilfælde af manglende gennemførelse skyldes bl.a., at flere direktiver skulle gennemføres inden årets udløb i 2002 end i 2001 (henholdsvis fire og et), således at der ikke er tale om en tendens, der er vendt. Ligesom i 2001 synes hovedårsagen til den manglende gennemførelse snarere at skyldes forsinkelser i de interne gennemførelsesprocedurer end andre faktorer, undtagen for så vidt angår sektoren for eksplosivstoffer (direktiv 93/15/EØF). For tiden behandles en sag efter proceduren i traktatens artikel 228, efter at Domstolen i marts 2000 afsagde en dom [18], hvori den fastslog, at Frankrig ikke havde gennemført direktiv 93/15/EØF.

[18] Sag C-327/98.

Der er ikke indledt nye sager om ukorrekt gennemførelse.

2.2.2. Lægemidler

I 2002 indledte Kommissionen 16 procedurer om manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 2000/37/EF og 2000/38/EF vedrørende lægemiddelovervågning (henholdsvis veterinærlægemidler og almindelige lægemidler). De fleste af disse sager er blevet henlagt, bortset fra især sagerne mod Italien og Tyskland. I Tysklands tilfælde har Kommissionen besluttet at indbringe sagen for Domstolen, mens Kommissionen i Italiens tilfælde har afgivet to begrundede udtalelser.

Der består fortsat problemer med hensyn til gennemførelsen og fortolkningen af ovennævnte direktiv 89/105/EØF, som drejer sig om åbenhed omkring prissætningen for lægemidler og deres optagelse i den nationale sygesikrings tilskudsordninger. En række medlemsstater opfylder ikke direktivets krav, især ikke med hensyn til fristerne for vedtagelsen og meddelelsen af en afgørelse om prisen på et lægemiddel, kravet om en begrundelse for de trufne afgørelser på grundlag af objektive og verificerbare kriterier, sikkerheden for klageadgang i relation til trufne afgørelser eller vilkårene for etableringen af den nationale sygesikrings "positivlister" over tilskudsberettigede lægemidler.

Blandt de procedurer, der er indledt mod medlemsstaterne på grund af tilsidesættelse af direktiv 89/105/EØF, er der én, hvor Kommissionen har sendt Grækenland en supplerende åbningsskrivelse for ukorrekt gennemførelse. De græske myndigheders svar på denne supplerende åbningsskrivelse behandles for tiden. Hvad angår den procedure, der var blevet indledt mod Østrig for ukorrekt gennemførelse af direktiv 89/105/EØF, har de østrigske myndigheder meddelt Kommissionen de nationale foranstaltninger, der er truffet efter Domstolens dom af 27. november 2001 (sag C-99/424), hvorved Østrig var blevet dømt for tilsidesættelse af det pågældende direktiv. Kommissionens tjenestegrene undersøger for tiden, om de meddelte nye foranstaltninger er i overensstemmelse med direktivet.

Der pågår ligeledes drøftelser med andre medlemsstater vedrørende gennemførelsen af samme direktiv.

Ud over procedurerne om anvendelse af direktivet om åbenhed fortsætter to vigtige procedurer mod Belgien og Italien. Sagerne drejer sig om henholdsvis gennemførelse af direktiv 89/381/EF om lægemidler fremstillet på basis af blod og vilkårene for tilbagetrækning af tilladelsen til at markedsføre lægemidler i Italien. I den første sag udstedte de belgiske myndigheder i 2002 en bekendtgørelse med henblik på at bringe overtrædelsen til ophør, og bekendtgørelsens forskriftsmæssighed undersøges for tiden. I den anden sag er de italienske myndigheders svar på åbningsskrivelsen under behandling.

Endelig har Kommissionen henlagt en procedure mod Spanien vedrørende radioaktive lægemidler og en procedure mod Nederlandene vedrørende registrering af homøopatiske produkter.

2.2.3. Kosmetiske produkter

Gennemførelsesfristen udløb ikke for nogen af direktiverne i 2002. Hvad angår de eksisterende direktiver rejser kun gennemførelsen af direktiv 97/18/EF og 2000/41/EF om udsættelse af datoen for forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf endnu problemer, idet tre medlemsstater endnu mangler at gennemføre direktiverne. Disse overtrædelsessager forventes imidlertid afklaret i 2003, når Europa-Parlamentet og Rådet har vedtaget direktivet om syvende ændring af direktiv 76/768/EØF.

I øvrigt har Kommissionen i 2002 ikke registreret nye klager vedrørende denne sektor.

2.2.4. Investeringsgoder

Generelt drejer de fleste af de overtrædelsessager inden for investeringsgodesektoren (trykbærende udstyr, metrologi, medicinsk udstyr samt mekanisk og elektromekanisk udstyr), der endnu verserede den 31. december 2002, sig om ukorrekt gennemførelse. Hvad angår trykbærende udstyr har samtlige medlemsstater nu gennemført direktiv 97/23/EF, herunder Tyskland, mod hvem der sidste år var anlagt sag ved Domstolen [19].

[19] Sag C-135/02.

På metrologiområdet og for så vidt angår direktiv 1999/103/EF om måleenheder har samtlige medlemsstater meddelt Kommissionen de nationale gennemførelsesforanstaltninger bortset fra Frankrig, der har oplyst, at arbejdet hermed fortsætter.

Med hensyn til medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik (direktiv 98/79/EF) er Frankrig det eneste land, der endnu ikke har meddelt Kommissionen samtlige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet, og det overvejes at fortsætte overtrædelsesproceduren.

Der er sket fremskridt med gennemførelsen af direktiv 2000/70/EF og 2001/104/EF om ændring af Rådets direktiv 93/42/EØF for så vidt angår medicinsk udstyr, som indeholder stabile produkter af humant blod eller plasma. Kommissionen har henlagt en lang række overtrædelsessager, der var indledt mod medlemsstaterne som følge af manglende meddelelse af de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Frankrig, Belgien, Italien, Østrig og Portugal har imidlertid endnu ikke gennemført disse direktiver.

Hvad angår sektoren for mekanisk og elektromekanisk udstyr har den sidste i rækken af sager om manglende gennemførelse kunnet afsluttes. Det drejer sig om Grækenlands manglende gennemførelse af direktiv 1999/5/EF om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse.

Med hensyn til sagerne om ukorrekt gennemførelse af direktiverne vedrørende medicinsk udstyr, gasapparater og trykbærende udstyr skete der fremskridt i 2002, og en række sager har kunnet afsluttes i årets løb.

Således har Italien ændret sin lovgivning og bragt denne i overensstemmelse med direktiv 90/396/EØF om gasapparater. Ved andre sager er der bebudet ændringer af den nationale lovgivning ligeledes med det formål at bringe denne i overensstemmelse med EU-retten.

Med hensyn til sagerne om ukorrekt gennemførelse inden for sektoren for mekanisk og elektromekanisk udstyr har en konsekvent anvendelse af de midler, Kommissionen kan tage i anvendelse i medfør af EF-traktatens artikel 226, gjort det muligt at afslutte fire sager.

2.2.5. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

Det går rimeligt hurtigt med at få gennemført direktiverne om typegodkendelse af motorkøretøjer, landbrugs- og skovbrugstraktorer og motorcykler. Det skal bemærkes, at i 2002 udløb gennemførelsesfristen for seks direktiver mod 11 i 2001.

Af disse seks direktiver har kun tre givet anledning til fremsendelse af begrundede udtalelser (fem i alt) til de lande, der ikke har gennemført direktiverne inden for fristerne (to til Portugal, én til Grækenland, én til Østrig og én til Sverige).

Det skal dog præciseres, at direktiv 2002/78/EF om bremseapparater for visse kategorier af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil, for hvilket gennemførelsesfristen udløb den 30. september 2002, pr. denne dato kun var blevet gennemført af Tyskland og Sverige.

Mere generelt overvejer Kommissionen det automatiske gennemførelsessystem, som visse medlemsstater anvender i forbindelse med automobildirektiverne. Derfor afventer en række overtrædelsessager - især mod Nederlandene - en afklaring af, om dette system sikrer borgerne og virksomhederne tilstrækkelig indsigt og retssikkerhed.

Lovgivningens kompleksitet og den konstante teknologiske udvikling bevirker, at der ved typegodkendelse af køretøjer ofte opstår fortolkningsproblemer, som kun kan løses i et snævert og løbende samarbejde mellem Kommissionen og typegodkendelsesmyndighederne.

2.2.6. Fritidsfartøjer og tovbaneanlæg

I 2002 fremsendte Kommissionen en begrundet udtalelse til Belgien for ukorrekt gennemførelse af direktiv 94/25/EF om fritidsfartøjer.

Ligeledes i 2002 fremsendte Kommissionen begrundede udtalelser til otte medlemsstater (Tyskland, Grækenland, Italien, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Østrig og Det Forenede Kongerige) for manglende meddelelse af foranstaltningerne til gennemførelse af direktiv 2000/9/EF om tovbaneanlæg til personbefordring.

2.2.7. Bekæmpelse af forsinket betaling

Fristen for gennemførelsen af direktiv 2000/35/EF om bekæmpelse af forsinket betaling udløb i august 2002. Kun otte medlemsstater overholdt gennemførelsesfristen. Derfor har Kommissionen indledte overtrædelsesprocedurer mod syv medlemsstater. Efterfølgende har Italien, Østrig og Nederlandene meddelt Kommissionen deres nationale foranstaltninger, således at der nu kun er fire medlemsstater tilbage, der endnu ikke har opfyldt meddelelseskravet.

2.2.8. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF

Direktiv 98/34/EF (senere ændret ved direktiv 98/48/EF) indfører en informationsprocedure, der gør det muligt for medlemsstaterne og Kommissionen inden den endelige vedtagelse at kontrollere, om udkastene til tekniske forskrifter for produkterne samt udkastene til regler vedrørende informationssamfundets tjenester er i overensstemmelse med reglerne om det indre marked.

Kommissionen modtog i 2002 508 udkast til tekniske forskrifter (hvoraf 30 angik informationssamfundets tjenester). Ganske vist var antallet af anmeldelser næsten uændret i forhold til 2001, men antallet af sager, hvor Kommissionen afgav udførlige udtalelser, som indebærer, at den pågældende forskrift skal ændres med henblik på at fjerne de uberettigede hindringer for den frie bevægelighed for varer eller informationssamfundets tjenester, den ellers kunne give anledning til, var en smule højere. Ud over overtrædelser af EF-traktaten måtte Kommissionen i mange af de udførlige udtalelser i lighed med tidligere år gøre opmærksom på, at de anmeldte udkast kunne indebære overtrædelser af EU-direktiverne om frie varebevægelser og fri bevægelighed for informationssamfundets tjenester.

Direktivet har ligeledes i godt en halv snes tilfælde bidraget til harmoniseringsbestræbelserne på EU-plan ved at forhindre, at der blev vedtaget nationale foranstaltninger, som kunne have låst visse medlemsstater fast i bestemte positioner under forhandlinger om fælles løsninger. De fleste af sagerne vedrørte den kemiske sektor samt landbrugs- og levnedsmiddelområdet.

Når Kommissionen har konstateret en overtrædelse af et direktiv, enten fordi der er vedtaget lovgivning indeholdende tekniske forskrifter, som ikke er meddelt Kommissionen som krævet af direktiv 98/34/EF, eller fordi de status quo-perioder, der er fastsat i dette direktiv, ikke er overholdt, indleder den en dialog med den pågældende medlemsstat med henblik på at få afhjulpet de kritisable forhold (f.eks. ved at medlemsstaten anmelder et nyt udkast, som senere vedtages), eller den indleder en overtrædelsesprocedure. Ved udgangen af 2002 var 18 overtrædelsesprocedurer fortsat på undersøgelsesstadiet. Den svage stigning i antallet af overtrædelser i forhold til 2001 skyldes bl.a. det stigende antal overtrædelser vedrørende informationssamfundets tjenester. Årsagen hertil er, at der er tale om en ny og kompleks sektor, hvor medlemsstaterne stadigvæk har vanskeligheder med at sikre en korrekt anvendelse af proceduren. De bestemmelser, der er overtrådt, vedrører bl.a. e-signatur, e-handel og elektronisk kommunikation.

For at afhjælpe denne situation er der sammen med en række medlemsstater afholdt informationsseminarer om, hvorledes anmeldelsesproceduren fungerer, idet hovedvægten er lagt på informationssamfundets tjenester.

I 2002 afsagde Domstolen en vigtig dom [20], hvori det blev fastslået, at undtagelsen i direktiv 83/189/EØF (kodificeret ved direktiv 98/34/EF), hvorefter en medlemsstat ikke skal anmelde et udkast til forskrifter, hvorved medlemsstaten opfylder en bindende EU-retsakt, der tager sigte på vedtagelse af tekniske specifikationer (f.eks. gennemførelse af en direktiv), skal fortolkes indskrænkende.

[20] Dom af 22.1.2002 i sag C-390/99 ("Canal Satellite").

For at skabe bedre dialog med virksomhederne er der etableret en hjemmeside, hvor man bl.a. andet kan finde de udkast, der er anmeldt til Kommissionen. Adressen er: http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris/ index_en.htm

2.3. KONKURRENCE

I 2002 traf Kommissionen beslutning om 37 konkurrencesager [21]. 26 af disse sager kunne henlægges, mens Kommissionen indbragte fire af sagerne for Domstolen. Selv om der vanskeligt kan drages nogen vidtrækkende konklusioner om disse tal, kan man roligt hævde, at medlemsstaterne generelt tilstræber at overholde EU's konkurrenceregler. Konkurrencesagerne udgør i virkeligheden kun en meget lille del af de sager om medlemsstaternes påståede overtrædelser af EU-retten, som Kommissionen behandler i øjeblikket. De fleste af de klager, Kommissionen modtager, viser sig at være grundløse eller irrelevante, fordi sagen ikke har nogen fællesskabsdimension, eller de kan afvises, fordi den berørte medlemsstat under vurderingen af sagen afhjælper det omstridte forhold. En væsentlig del af sagerne drejer sig om håndhævelse af konkurrencedirektiver om telekommunikation eller om åbenhed omkring de finansielle relationer mellem medlemsstaterne og deres offentlige foretagender.

[21] Det skal bemærkes, at den foreliggende beretning ikke omfatter Kommissionens behandling af påståede overtrædelser af EU's regler om statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 88.

2.3.1. Telekommunikation

I slutningen af 2001 havde Kommissionen modtaget en klage fra den franske sammenslutning af operatører af multitjenestenet (AFORM), som de fleste af de franske kabeloperatører er medlemmer af. Klagen vedrører især en påstået forskelsbehandling af kabeloperatørerne ved udstedelsen af tilladelser til at etablere og drive teletjenester og ved tildelingen og tariferingen af retten til adgang til public domaine. Ifølge klagen er den franske lovgivning klart mindre gunstig for kabeloperatører end for andre teleoperatører, hvilket kan blive et alvorligt handicap, når kabeloperatørerne forsøger at etablere telefonitjenester og internetadgang på deres net. Kommissionens foreløbige konklusion er, at fransk lovgivning tilsyneladende hverken er forenelig med direktiv 95/51/EF, som har afskaffet begrænsningerne i brugen af kabel-tv-net til levering af teletjenester, eller med de bestemmelser i direktiv 96/19/EF, der vedrører adgangsretten. Derfor fremsendte Kommissionen den 25. oktober 2002 en åbningsskrivelse til de franske myndigheder.

Kommissionen indledte tillige en procedure mod Portugal for overtrædelse af princippet om ikke-forskelsbehandling i forbindelse med tildelingen af adgangsrettigheder i henhold til direktiv 1990/388/EØF.

2.3.2. Lufttransport

Den 16. oktober 2002 afsluttede Kommissionen den overtrædelsesprocedure, den havde indledt mod Portugal med den begrundelse, at Portugal ikke havde efterkommet Kommissionens beslutning af 10. februar 1999 (nr. 1999/199/EF).

I denne beslutning, der vedrører rabatordningen for landingsafgifter i portugisiske lufthavne (Lissabon, Porto og Faro) og differentieringen af disse afgifter alt efter flyvningens art (sag IV/35.703 - portugisiske lufthavne), havde Kommissionen fastslået, at ordningen var uforenelig med traktatens artikel 86, stk. 1, sammenholdt med artikel 82 (prisdiskrimination udøvet af ANA-EP, en offentlig virksomhed, der er ansvarlig for driften af de nævnte lufthavne).

Den Portugisiske Republik indbragte denne beslutning for De Europæiske Fællesskabers Domstol den 4. maj 1999. Ved dom af 29. marts 2001 [22] frifandt Domstolen Kommissionen, hvorefter de portugisiske myndigheder traf de nødvendige foranstaltninger (lovdekret af 26. december 2001, gennemførelsesdekret af 3. juli 2002) for at bringe landingsafgifterne i lufthavnen i Lissabon, Porto og Faro i overensstemmelse med beslutningen af 10. februar 1999.

[22] Sag C-163/99.

2.3.3. Statsstøtte

En række medlemsstater har endnu ikke gennemført ændringerne til det såkaldte "gennemskuelighedsdirektiv" [23], hvorefter virksomheder, der opfylder public service-opgaver, skal føre særskilte regnskaber for henholdsvis public service-aktiviteterne og de aktiviteter, der udføres i konkurrence med andre. En anvendelse af offentlige midler til at fordreje konkurrencen med bryder med det grundlæggende princip, at virksomheder, der modtager statsstøtte til at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, ikke må anvende disse midler som tilskud til aktiviteter, der udføres i konkurrence med andre. Dette gælder især for de nyligt liberaliserede sektorer, hvor den begyndende konkurrence stadig er sårbar. Da særlige eller eksklusive rettigheder og offentlig finansiering således ikke ubehørigt må begunstige de offentlige virksomheders konkurrenceudsatte aktiviteter, er det absolut nødvendigt, at forbindelserne mellem staten og public service-virksomhederne er gennemskuelige. Medlemsstaterne skulle gennemføre gennemskuelighedsdirektivet i deres nationale ret inden udgangen af juli 2001. Den 19. oktober 2001 sendte Kommissionen de virksomheder, der ikke havde gennemført gennemskuelighedsdirektivet, en påmindelse herom. Den 26. juni 2002 fremsendte Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 226 en begrundet udtalelse til Finland, Frankrig, Irland, Italien, Portugal og Sverige. Da ingen af disse medlemsstater havde gennemført gennemskuelighedsdirektivet i national ret, krævede Kommissionen, at de opfyldte deres forpligtelse hertil inden for to måneder. I de tilfælde, hvor medlemsstaterne ikke har meddelt Kommissionen de foranstaltninger, de har truffet for at opfylde de nye krav, har Kommissionen indbragt sagen for Domstolen. I samme forbindelse har Kommissionen indledt nye procedurer mod Belgien og Luxembourg.

[23] Kommissionens direktiv af 26. juli 2000 om ændring af direktiv 80/723/EØF om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder.

I Maribel-sagen dømte Domstolen i juli 2001 Belgien for ikke at have tilbagesøgt støtte, der var tildelt i henhold til Maribel-ordningerne. Da Belgien efter Kommissionens opfattelse ikke havde efterkommet Domstolens dom fuldt ud, sendte Kommissionen i april 2002 Belgien en åbningsskrivelse og i juli 2002 en begrundet udtalelse i henhold til den procedure, der er fastsat i EF-traktatens artikel 228, stk. 2.

2.4. BESKÆFTIGELSE OG SOCIALE ANLIGGENDER

Dette område dækker forskellige aspekter af socialpolitikken (f.eks. arbejdstagernes frie bevægelighed, ligebehandling af mænd og kvinder, arbejdsvilkår og arbejdsmiljø) og af forskellige retsinstrumenter (som f.eks. EF-traktaten, forordninger og en lang række direktiver).

Hvad angår arbejdstagernes frie bevægelighed behandler Kommissionen de problemer med ukorrekt anvendelse af visse bestemmelser i EF-traktaten og de relevante forordninger, som den får kendskab til gennem klager fra borgerne. På de øvrige områder (ligebehandling af mænd og kvinder, arbejdsvilkår og arbejdsmiljø) indledes overtrædelsesprocedurerne især på grund af problemer med manglende overensstemmelse mellem den nationale lovgivning og EU-retten og manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne.

Fri bevægelighed for personer

Med hensyn til fri bevægelighed for personer består der fortsat problemer med ukorrekt anvendelse af traktatens bestemmelser (artikel 39 og 42 EF) og forordningerne nr. 1408/71 og 1612/68 [24]. Mange af de procedurer, der var blevet indledt tidligere, blev videreført. Som eksempel kan nævnes vanskelighederne med at få anerkendt anciennitet opnået i en anden medlemsstat ved ansættelse i den offentlige forvaltning i en række medlemsstater. Sagerne mod Belgien, Frankrig, Spanien, Italien, Portugal, Østrig og Irland er endnu ikke afsluttet, selv om der er sket fremskridt, idet der er opnået større overensstemmelse med EU-retten. Kommissionen har endvidere besluttet at indbringe sagen mod Belgien vedrørende en familieydelse ("allocation d'interruption de carrière") for Domstolen, idet udbetalingen af denne ydelse er betinget af, at den pågældende er bosiddende i Belgien. I en sag vedrørende et lignende bopælskrav, der skal opfyldes for at kunne modtage førtidspension, er der fremsendt en begrundet udtalelse til Belgien.

[24] Jf. i denne forbindelse tillige den for nyligt offentliggjorte meddelelse fra Kommissionen "Arbejdstagernes frie bevægelighed: vejen til fuld udnyttelse" af 11. december 2002, KOM (2002) 694 endelig.

Sagen mod Italien, der ikke har meddelt Kommissionen de nationale foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme Domstolens dom [25] mod Italien for visse italienske universiteters manglende anerkendelse af velerhvervede rettigheder for tidligere lektorer i fremmedsprog ("Lettori") fortsætter, og Kommissionen har besluttet at fremsende en begrundet udtalelse til Italien i henhold til traktatens artikel 228.

[25] Domstolens dom af 26. juni 2001, sag C-212/99.

Derimod kunne overtrædelsesprocedurerne mod Frankrig vedrørende fradrag for "contribution sociale généralisée" og "contribution pour le remboursement de la dette sociale" i grænsegængeres løn, som var fortsat i henhold til traktatens artikel 228, afsluttes, efter at Frankrig havde vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme Domstolens dom [26].

[26] Domme af 15. februar 2000 i sag C-169/98 og C-34/98.

Da fristen for meddelelse af de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 98/49/EF [27] udløb den 25. januar 2002 [28], blev der endvidere indledt overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke inden fristens udløb havde meddelt Kommissionen de nationale gennemførelsesforanstaltninger.

[27] Rådets direktiv 98/49/EF af 29. juni 1998 om beskyttelse af supplerende pensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet, EFT L 209 af 25.7.1998, s. 46.

[28] Der gøres status over direktivets gennemførelse i bilag IV - del 2, i denne beretning.

Ligebehandling af mænd og kvinder

Med hensyn til sagerne om manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger blev der fremsendt en begrundet udtalelse til Grækenland for manglende gennemførelse af direktiv 97/80/EF (bevisbyrde). Men efter vedtagelsen af de nødvendige foranstaltninger er sagen om manglende gennemførelse af direktiv 96/97/EF [29], som Grækenland havde tabt ved Domstolen [30] og som var fortsat i henhold til traktatens artikel 228, blevet henlagt.

[29] Direktiv om ændring af direktiv 86/378/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger.

[30] Dom af 14. december 2000, sag C-457/98.

Den luxembourgske regering har modtaget en begrundet udtalelse for ukorrekt gennemførelse af direktiv 96/34/EF om forældreorlov, mens sagen mod Det Forenede Kongerige er blevet henlagt efter vedtagelsen af de nødvendige foranstaltninger til en korrekt gennemførelse af dette direktiv.

Proceduren vedrørende Grækenlands ukorrekte gennemførelse af direktiv 75/117 og 79/7 (manglende ophævelse med tilbagevirkende kraft af bestemmelserne i kollektive overenskomster, som fastsætter særlige betingelser for tildeling af ægteskabsydelse og børnetilskud til kvindelige arbejdstagere, som ikke gælder for gifte mandlige arbejdstagere) [31], som var fortsat på grundlag af traktatens artikel 228, har kunnet henlægges.

[31] Dom af 28. oktober 1999, sag C-187/98.

Hvad angår direktiv 76/207/EØF har Kommissionen besluttet at indstævne den tyske regering for Domstolen med den begrundelse, at tysk lovgivning udelukker muligheden for, at deltidsansatte i den offentlige sektor bliver medlemmer af personaleudvalg. Kommissionen finder nemlig, at denne udelukkelse reelt især rammer kvindelige arbejdstagere og derfor udgør en indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, som er i strid med direktiv 76/207/EØF, især artikel 1 og 2. Der blev ligeledes fremsendt en begrundet udtalelse til de østrigske myndigheder i anledning af forbuddet mod, at kvinder arbejder i hyperbarisk atmosfære samt i underjordiske miner. Ifølge Kommissionen er dette forbud i strid med artikel 3 i direktiv 76/207/EØF.

Arbejdsvilkår

For så vidt angår arbejdsvilkår fortsætter proceduren mod Italien i henhold til EF-traktatens artikel 228 for manglende meddelelse af de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme Domstolens dom [32] i en sag om manglende anmeldelse af de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 93/104/EF [33], som Italien havde tabt. Da Italien endnu ikke har truffet foranstaltninger til at efterkomme denne dom, har Kommissionen på ny anlagt sag for Domstolen [34] med påstand om, at Italien tilpligtes at betale en tvangsbøde (dagbøde) på 238 950 EUR pr. dags forsinkelse.

[32] Dom af 9. marts 2000, sag C-386/98.

[33] Rådets direktiv af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EFT L 307 af 13.12.1993, s. 18.

[34] Sag C-57/03.

Efter at have modtaget en begrundet udtalelse (for at have gennemført direktiv 93/104/EF via kollektive overenskomster, som ikke dækker samtlige arbejdstagere) vedtog Danmark den 8. maj 2002 en lov, som sikrer den fulde gennemførelse af direktivet i national ret. Proceduren i anledning af, at visse arbejdstagere ikke er omfattet af de kollektive overenskomster, der gennemfører direktivet, forventes henlagt i nær fremtid.

Efter vedtagelsen af beretningen om status for gennemførelsen af samme direktiv [35] har Kommissionen ligeledes indledt en række andre procedurer vedrørende nationale gennemførelsesforanstaltningers manglende overensstemmelse med direktivet.

[35] Beretning fra Kommissionen - Status for gennemførelsen af Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EFT L 307 af 13.12.1993, s. 18.

Hvad angår arbejdstiden for søfarerne udløb fristen for gennemførelse af direktiv 1999/63/EF [36] den 30. juni 2002 [37]. Der er indledt overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke inden fristens udløb har meddelt Kommissionen de nationale gennemførelsesforanstaltninger.

[36] Rådets direktiv 1999/63/EF af 21. juni 1999 om gennemførelse af den aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarerne, som er indgået mellem European Community Shipowners' Association (ECSA) og Federation of Transport Workers' Unions in the European Union (FST) - bilag: europæisk aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarerne, EFT 167 af 2.7.1999, s. 33.

[37] Angående status over direktivets gennemførelse se bilag IV - del 2, i denne beretning.

Problemerne vedrørende ukorrekt gennemførelse af direktiv 77/187 om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder i Italien (hvor direktivet ikke gælder i visse krisesituationer, f.eks. ved tvangsakkord eller tvangsforvaltning) består fortsat. Sagen verserer [38] for Domstolen. Da gennemførelsesfristen for direktiv 98/50/EF [39] udløb den 17. juli 2001 [40], blev der endvidere indledt overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke inden fristens udløb havde meddelt Kommissionen de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Bl.a. blev der fremsendt en begrundet udtalelse til Portugal, mens det blev besluttet at indbringe sagen mod Irland for Domstolen [41].

[38] Sag C-145/01, Kommissionen mod Italien.

[39] Rådets direktiv 98/50/EF af 29. juni 1998 om ændring af direktiv 77/187/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter, EFT L 201 af 17.7.1998, s. 88.

[40] Angående status over direktivets gennemførelse se bilag IV - del 2, til denne beretning.

[41] Sag C-75/03.

Med hensyn til direktivet om tidsbegrænset ansættelse [42] blev der fremsendt en begrundet udtalelse til Nederlandene for manglende meddelelse af de nationale gennemførelsesforanstaltninger inden fristens udløb. Sagen mod Irland om manglende gennemførelse inden for fristen fortsatte, og det blev besluttet at indbringe sagen for Domstolen.

[42] Direktiv 99/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE et CEEP, EFT L 175/43 af 13.07.99.

Hvad endelig angår direktiv 98/59/EF [43] om kollektive afskedigelser fortsætter overtrædelsesprocedurerne mod Italien og Portugal for ukorrekt gennemførelse ved Domstolen [44]. Det samme gælder for sagen mod Tyskland [45] om ukorrekt gennemførelse af direktivet om udstationering af arbejdstagere [46], hvilket vil give Domstolen mulighed for at udtale sig om fortolkningen af begrebet "mindsteløn".

[43] Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, EFT L 225/16 af 12.8.98.

[44] Verserende sager C-32/02 og C-55/02.

[45] Verserende sag C-341/02.

[46] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, EFT L 18/2 af 21.1.97.

Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen

Hvad angår beskyttelsen af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen fortsatte overtrædelsesprocedurerne for manglende meddelelse af de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 98/24/EF [47] og 2000/39/EF [48] mod de medlemsstater, der ikke har gennemført direktiverne, og det blev besluttet at indstævne Frankrig (direktiv 98/24) samt Frankrig og Italien (direktiv 2000/39/EF) for Domstolen.

[47] Rådets direktiv om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser.

[48] Kommissionens direktiv om etablering af den første liste over vejledende grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering til gennemførelse af Rådets direktiv 98/24/EF om beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed mod farerne ved at være udsat for kemiske agenser under arbejdet.

Efter at Domstolen har dømt Østrig for manglende meddelelse af alle de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger til direktiv 95/30 [49], 97/59 [50] og 97/65 [51] (om farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet), fortsætter procedurerne vedrørende de to første direktiver på grundlag af traktatens artikel 228. Proceduren vedrørende direktiv 97/65 har dog kunnet henlægges.

[49] Dom af 14. juni 2001, sag C-473/99.

[50] Dom af 11. oktober 2001, sag C-110/00.

[51] Dom af 11. oktober 2001, sag C-111/00.

Med hensyn til problemerne med ukorrekt gennemførelse af rammedirektiv 89/391/EØF [52] og særdirektiverne hertil fortsatte mange af de allerede indledte procedurer. Angående gennemførelsen af rammedirektiv 89/391/EØF blev der f.eks. fremsendt en begrundet udtalelse til Østrig, Frankrig og Spanien. Procedurerne mod Irland, Sverige og Det Forenede Kongerige fortsætter ligeledes, mens sagerne vedrørende Nederlandene og Luxembourg verserer for Domstolen [53]. Tyskland blev ved Dom af 7. februar 2002 [54] dømt for at have tilsidesat forpligtelsen i henhold til direktivet til under alle omstændigheder at råde over en vurdering af risici for sikkerheden og sundheden under arbejdet i form af dokumenter. Den procedure, der blev indledt mod Italien efter Domstolens dom [55], fortsætter på grundlag af traktatens artikel 228.

[52] Rådets direktiv om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet.

[53] Verserende sager C-441/01 og C-335/02.

[54] Sag C-5/00.

[55] Dom af 15. november 2001 i sag C-49/00.

For så vidt angår særdirektiverne skal det f.eks. bemærkes, at det blev besluttet at indstævne Spanien for Domstolen for ukorrekt gennemførelse af direktiv 89/655/EØF (arbejdsudstyr), og at Italien ved dom af 24. oktober 2002 [56] blev dømt for ukorrekt gennemførelse af direktiv 90/270/EØF (arbejde ved skærmterminaler).

[56] Dom C-455/00.

2.5. LANDBRUG

I landbrugssektoren har kontrollen med gennemførelsen af EU-retten to hovedformål, nemlig dels at fjerne hindringer for den frie bevægelighed for landbrugsprodukter, dels at sikre korrekt og effektiv anvendelse af de specifikke regler vedrørende markedsordningerne.

Den generelle tendens fortsætter i retning af færre traditionelle hindringer for den frie bevægelighed for landbrugsprodukter i form af f.eks. systematisk importkontrol og krav om certifikater. Medlemsstaterne har i stedet bl.a. forsøgt at forbeholde produkter fra de pågældende medlemsstater eller regioner brugen af særlige kvalitetsmærker, hvilket har givet anledning til indgreb fra Kommissionens side.

Kommissionen har altid været positivt indstillet over for initiativer, der tager sigte på en reel promovering af landbrugsprodukters og levnedsmidlers kvalitet og derved kan skabe nye afsætningsmuligheder, give producenterne øgede indtægter og sikre forbrugerne et større udvalg, men har samtidig altid sørget for, at kvalitetsmærkerne ikke principielt eller reelt er forbeholdt nationale eller regionale produkter, selv om de pågældende produkter ikke er forbundet med en iboende speciel kvalitet, som er almindeligt anerkendt.

Denne holdning, der har til formål at forhindre, at sådanne mærker medfører arbitrær forskelsbehandling af producenter og virksomheder fra andre lande og uberettigede hindringer for varernes frie bevægelighed (jf. dom af 12.10.1978 i Eggers-sagen, sag C-13/78) og dom af 07.05.1997 i Montagne-sagen, sag C-321/94) er for nylig blevet bekræftet af Domstolen. Domstolen har nemlig i sin dom i sag C-325/00 givet Kommissionen medhold i sagen om det tyske kvalitetsmærke "CMA" [57]. Dette mærke, der har påskriften "Markenqualität aus deutschen Landen", kræver en delvis geografisk begrænsning af fremstillingsprocessen for de omfattede landbrugsprodukter og levnedsmidler. Domstolen fastslog, at "en sådan ordning, der er indført med det formål at fremme salget af produkter fra landbrugs- og fødevareindustrien fremstillet i Tyskland, og hvor reklamebudskabet understreger de pågældende produkters tyske oprindelse, kan nemlig tilskynde forbrugerne til at købe produkterne med "CMA"-mærket i stedet for importerede produkter", og tog Kommissionens påstand til følge. Domstolen har fået forelagt en tilsvarende sag om ti franske regionale kvalitetsmærker [58]. Den 5.12.2002 fremsatte generaladvokat Mischo sit forslag til afgørelse, der støttede Kommissionens holdning. Kommissionen har endvidere besluttet at anlægge sag ved Domstolen vedrørende to italienske regionale kvalitetsmærker [59] og to belgiske regionale kvalitetsmærker [60].

[57] Dom af 5/11/2002

[58] For Frankrigs vedkommende gælder overtrædelsesprocedurerne følgende regionale kvalitetsmærker: "Normandie", "Nord-Pas-de-Calais", "Ardennes de France", "Limousin", "Languedoc-Roussillon", "Lorraine", "Savoie", "Franche-Comté", "Corse", "Midi-Pyrénées", "Salaisons d'Auvergne".

[59] For Italiens vedkommende drejer overtrædelsesprocedurerne sig om de regionale kvalitetsmærker "Regione Siciliana-Marchio Qualità", "Abruzzo Qualità"

[60] For Belgiens vedkommende gælder overtrædelsesprocedurerne kvalitetsmærker "Label de qualité wallon" samt mærket "Blanc bleu fermier".

Med hensyn til de gentagne voldelige private aktioner i Frankrig mod frugt og grøntsager fra andre medlemsstater, navnlig Spanien, og de offentlige myndigheders undladelse af at træffe de nødvendige foranstaltninger til imødegåelse heraf, skal det nævnes, at Domstolen i sin dom af 9. december 1997 i sag C-265/95 [61] fastslog: "Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (nu artikel 28 EF) sammenholdt med artikel 5 (nu artikel 10 EF) og de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter, idet den har undladt at træffe alle nødvendige og adækvate foranstaltninger med henblik på, at private aktioner ikke hindrer den frie bevægelighed for frugt og grøntsager". Den fredelige afvikling af de seneste salgskampagner for frugt og grøntsager fra bl.a. Spanien siden dommen tyder dog på, at de forholdsregler med henblik på opretholdelse af den offentlige orden, som de franske myndigheder har truffet for at efterkomme Domstolens dom, har været rimeligt effektive i forhold til tidligere. Dog blev der i 2002 gennemført en kampagne, hvor supermarkederne i enkelte regioner blev truet til i deres markedsføring at give frugt og grøntsager fra Frankrig eller fra regionen en fortrinsstilling.

[61] Dom af 9.11.1997, Sml. 1997 I, s. 6959.

Hvad angår kontrollen med anvendelsen af den fælles landbrugspolitiks specifikke regler har Kommissionen fortsat lagt stor vægt på de produktionsbegrænsende foranstaltninger, mælkekvoteordningen og det integrerede system for forvaltning af og kontrol med EU-støtten.

Det forhold, at Grækenland især på grund af interne administrative vanskeligheder er langt bagud med indførelsen af det integrerede system for forvaltning af og kontrol med visse EU-støtteordninger, som kræves i henhold til forordning (EØF) nr. 3508/92, har således resulteret i, at sagen nu er indbragt for Domstolen [62]. Forordningen tager sigte på at harmonisere og rationalisere forvaltningen af og kontrollen med EU-støtteordningerne, bl.a. i sektoren for markafgrøder og sektoren for okse-, fåre- og gedekød. Formålet er at øge effektiviteten og rentabiliteten via en forebyggende strategi, som indebærer sanktioner over for eventuelle uregelmæssigheder i forbindelse med foranstaltninger, der finansieres af EUGFL.

[62] Sag C-328/02.

Trods forpligtelsen til inden den 1. januar 1997 at indføre konkrete foranstaltninger som led i det integrerede kontrolsystem har de græske myndigheder ikke fuldstændig opfyldt kravene i artikel 2 i forordning (EØF) nr. 3508/92, som skal sikre lovligheden og den formelle rigtighed af betalingerne fra EU-instanserne.

Ud over ovennævnte procedurer har Kommissionen ligeledes måtte gribe ind for at få medlemsstaterne til at overholde reglerne til beskyttelse af økologisk landbrug, for at forhindre opkrævning af afgifter af strukturfondsstøtten og for at få medlemsstaterne til at overholde bestemmelserne vedrørende import af bananer fra tredjelande.

Således har Kommissionen besluttet at forelægge Domstolen nye spanske bestemmelser, der tillader anvendelsen af udtrykket "bio" i betegnelsen for produkter, der ikke hidrører fra det økologiske landbrug som defineret i Rådets forordning (EØF) nr. 2092/1991 af 24. juni 1991 som ændret ved forordning (EF) nr. 1999/1804 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler. Kommissionen har afgivet en begrundet udtalelse mod en administrativ afgift, der i strid med forordningerne (EØF) nr. 4253/88 og EF nr. 2082/93 opkræves af IFADAP, et offentligt organ, der i Portugal sikrer en korrekt anvendelse af støttemekanismerne og af EU-støtten og den nationale støtte til landbrugs- og fiskerisektorerne, af de beløb, der tildeles modtagerne af støtte, der samfinansieres af strukturfondene. Endelig har Kommissionen ved at afgive en begrundet udtalelse fortsat den overtrædelsesprocedure, der var indledt mod Den Franske Republik med den begrundelse, at den havde fastsat referencemængderne med henblik på udstedelse af importlicenser for bananer på et niveau, der lå klart over det niveau, der ville være opnået i henhold til forordning (EF) nr. 896/2001.

Også i 2002 modtog Kommissionen mange meddelelser om udkast til tekniske standarder og forskrifter som led i anvendelsen af direktiv 98/34/EF, der pålægger medlemsstaterne og EFTA-landene på forhånd at anmelde alle udkast til tekniske standarder og forskrifter, der risikerer at medføre hindringer for samhandelen inden for EU på landbrugsområdet. Således gennemgik Kommissionen i 2002 119 udkast til lovtekster i landbrugssektoren, som medlemsstaterne og EFTA-landene havde anmeldt, for at kontrollere deres overensstemmelse med EF-traktatens artikel 28 og den afledte ret.

2.6. ENERGI OG TRANSPORT

I 2002 blev der behandlet 231 overtrædelsessager, heraf 119 sager om manglende meddelelse af foranstaltninger til gennemførelse af direktiver og 112 sager om ukorrekt gennemførelse af direktiver eller ukorrekt anvendelse af EU-retten. Det stabile antal overtrædelsessager, der er registreret trods det store antal henlagte sager i 2002 (111, heraf 79 sager om manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger), skyldes en hurtigere gennemførelse af transportdirektiverne, selv om det må konstateres, at medlemsstaterne sjældent overholder gennemførelsesfristerne. Der blev indledt 100 nye overtrædelsessager (heraf 59 for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger), og der blev behandlet 28 klager i 2002. Endelig afsagde Domstolen 15 domme om traktatbrud.

Energi

2.6.1. De indre marked for elektricitet og naturgas

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet er gennemført i den nationale ret af samtlige medlemsstater undtagen Belgien, som endnu mangler at udstede en række gennemførelsesbekendtgørelser, og som Kommissionen har indstævnet for Domstolen [63].

[63] Sag C-126/02.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF om fælles regler for det indre marked for naturgas skulle være gennemført senest den 10. august 2000. Frankrig, som endnu ikke har gennemført direktivet, blev dømt herfor af Domstolen i en dom af 28. november 2002 [64]. Tyskland har kun gennemført direktivet delvist, og Kommissionen har derfor besluttet at indstævne Tyskland for Domstolen.

[64] Sag C-259/01 - Domstolens dom af 28. november 2002 - Kommissionen mod Frankrig, Sml. 2002 I, s. 11093.

2.6.2. Energieffektivitet

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/55/EF af 18. september 2000 om energieffektivitetskrav for forkoblinger til lysstofbelysning skulle gennemføres senest den 20. november 2001 og er blevet gennemført at samtlige medlemsstater (bortset fra Tyskland, der forventes at vedtage gennemførelsesforanstaltninger i 2003).

Irland og Luxembourg har ikke fremsendt rapporter om gennemførelsen af Rådets direktiv 93/76/EØF af 13. september 1993 om begrænsning af kuldioxidemissionerne gennem en forbedring af energieffektiviteten (SAVE), og overtrædelsesprocedurerne fortsætter derfor mod disse to lande. Kommissionen har besluttet [65] at indstævne Luxembourg for Domstolen.

[65] Dom C-461/02.

Næsten ingen af medlemsstaterne har overholdt fristen for anmeldelse af gennemførelsesforanstaltningerne til Kommissionens direktiv 2002/31/EF af 22. marts 2002 om energimærkning af klimaanlæg til husholdningsbrug og Kommissionens direktiv 2002/40/EF af 8. maj 2002 om energimærkning af el-ovne til husholdningsbrug. Ved gennemførelsesfristens udløb (den 31. december 2002 for begge direktiver) havde kun én medlemsstat opfyldt sine forpligtelser.

Rådets direktiv 98/93/EF af 14. december 1998 om ændring af direktiv 68/414/EØF om en forpligtelse for medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter skulle være gennemført senest den 31. december 1999 og er nu gennemført af samtlige medlemsstater. Grækenland er dog fortsat genstand for en procedure for ukorrekt gennemførelse af direktivet, og den 23. oktober 2002 blev der fremsendt en åbningsskrivelse til Grækenland.

Transport

På transportområdet udløb gennemførelsesfristen for otte direktiver i 2002. Gennemførelsesprocenten for transportdirektiverne, som var blevet væsentlig bedre og nåede op på 98% i maj, er igen faldet til et niveau tæt på niveauet i 2001 (94,7%), fordi medlemsstaterne ikke rettidigt har anmeldt gennemførelsesforanstaltningerne til de tre direktiver, hvis gennemførelsesfrist udløb i december 2002. Der blev registreret dobbelt så mange (23) klager som i 2001, hvorimod antallet af overtrædelsesprocedurer, der har medført sagsanlæg, er faldet til ca. halvdelen (11 mod 24 i 2001). Endelig var antallet af traktatbrudsdomme stabilt (14 mod 15 i 2001), mens der som følge af de særlige bilaterale luftaftaler med USA blev afsagt domme mod otte medlemsstater.

2.6.3. Vejtransport

Den 6. juni 2002 blev der afsagt traktatbrudsdom mod Belgien for manglende gennemførelse af direktiv 98/76/EF [66], der har til formål at styrke kriterierne for adgang til vognmandserhvervet samt lette den faktiske udøvelse af etableringsretten for vognmænd inden for indenlandsk og international transport gennem en ændring af direktiv 96/26/EF om adgang til erhvervet godstransport ad landevej og erhvervet personbefordring ad landevej. I 2002 kunne procedurerne mod Frankrig, Luxembourg og Sverige henlægges. De belgiske myndigheder har anmeldt den kongelige bekendtgørelse af 7. maj 2002 om godstransport ad landevej, og den igangværende procedure vil blive henlagt, så snart Kommissionen har modtaget meddelelse om bekendtgørelsen om personbefordring.

[66] Dom C-274/01 - Domstolens dom af 6. juni 2002 - Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 5151.

Irland er den eneste medlemsstat, der endnu ikke har gennemført direktiv 2001/9/EF af 12. februar 2001 om tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv 96/96/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil. Den 19. december 2002 fremsendte Kommissionen en begrundet udtalelse til de irske myndigheder. Inden for samme område skal bemærkes, at seks medlemsstater ikke inden gennemførelsesfristens udløb den 9. august 2001 har gennemført Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område.

Hvad angår reglerne om kørekort er det fortsat problematisk, at visse landes nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 91/439/EØF ikke er i overensstemmelse med EU-reglerne. Dette gælder bl.a. Frankrig, Spanien og Nederlandene. Blandt de punkter, borgerne regelmæssigt klager over, kan nævnes nationale bestemmelser om f.eks. minimumsalder for førere af en bestemt kategori af køretøjer, fornyelse af kørekort til borgere, der ikke længere har bopæl i udstedelsesmedlemsstaten, kriterierne for køretøjer, der benyttes ved køreprøver, den praktiske prøves varighed samt minimumskravene til egnethed, der ikke er i overensstemmelse med EU-retten.

2.6.4. Transport ad indre vandveje

Samtlige de overtrædelsesprocedurer, som Kommissionen havde indledt mod Finland for manglende gennemførelse af direktiverne vedrørende sejlads ad indre vandveje [67], kunne henlægges, efter at Kommissionen havde modtaget meddelelser om gennemførelsesforanstaltningerne. Endvidere efterkom Frankrig Domstolens dom af 20. september 2001 [68] ved at give meddelelse om dekretet af 29. august 2002 om bemandings- og bådførerregler for både, der benyttes på de indre vandveje.

[67] Direktiv 96/50/EF, direktiv 91/672/EØF, direktiv 87/540/EØF, direktiv 82/714/EØF og direktiv 76/135/EØF.

[68] Sag C-468/00 - Domstolens dom af 20. september 2001 - Kommissionen mod Frankrig, Sml. 2001 I, s. 6337.

2.6.5. Sikkerheden ved transport af farligt gods ad landevej og jernbane

Der var i de senere år opstået store forsinkelser i gennemførelsen af direktiverne [69] om sikkerheden ved transport af farligt gods ad landevej og jernbane. Som følge heraf var der blevet indledt et stort antal procedurer, og Domstolen havde afsagt dom mod Italien og Irland. I 2002 blev der gjort usædvanlig store fremskridt, idet der nu kun er én procedure i gang, nemlig mod Luxembourg for manglende gennemførelse af direktiv 2001/26/EF [70]. Dog er ikke alle nationale gennemførelsesforanstaltninger til direktiv 2001/6/EF og 2001/7/EF, hvis gennemførelsesfrist udløb den 31. december 2002, blevet meddelt Kommissionen. Hvad angår direktiv 1999/36/EF om transportabelt trykbærende udstyr og direktiv 2001/2/EF om samme emne, hvis gennemførelsesfrist udløb den 1. juli 2001, blev Irland den 19. december 2002 indstævnet for Domstolen for manglende gennemførelse.

[69] Direktiv 94/55/EF, direktiv 95/50/EF, direktiv 96/49/EF, direktiv 96/86/EF, direktiv 96/87/EF, direktiv 99/47/EF, direktiv 99/48/EF og direktiv 2001/26/EF.

[70] En begrundet udtalelse blev fremsendt den 27. juni 2002.

2.6.6. Jernbanetransport

Situationen vedrørende direktiv 96/48/EF om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog, der har til formål at fremme bedre sammenhæng og interoperabilitet mellem de nationale jernbanenet for højhastighedstog både i tilblivelsesfasen dvs. helt fra projekteringen over anlægsarbejderne og til ibrugtagning, og på længere sigt i driften og i forbindelse med adgangen til jernbanenettene, blev fuldstændig genoprettet i 2002, idet samtlige medlemsstater endelig meddelte Kommissionen deres gennemførelsesforanstaltninger, efter at Domstolen den 30. maj 2002 havde afsagt en traktatbrudsdom mod Det Forenede Kongerige [71].

[71] Sag C-441/00, dom af 30. maj 2002 - Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 4699.

2.6.7. Lufttransport

På lufttransportområdet er samtlige direktiver nu gennemført af alle medlemsstater bortset fra Irland, der endnu ikke har gennemført direktiv 98/20/EF og 1999/28/EF, der har til formål at begrænse anvendelsen af visse typer af civile subsoniske jetfly. Domstolen afsagde den 15. oktober 2002 en traktatbrudsdom [72] i den anledning.

[72] Forenede sager C-327/01 og C-328/01, dom af 15 oktober 2002 - Kommissionen mod Irland, Sml. 2002 I, s. 8817.

Gennemførelsen i Tyskland og Italien af direktiv 96/67/EF om groundhandling har givet anledning til en beslutning om at anlægge sag mod disse to medlemsstater. Sagerne om overtrædelse af reglerne om lufthavnsafgifter fortsætter. Visse medlemsstater opererer med forskellige takster alt efter passagerenes bestemmelsessted (indenrigsforbindelser/forbindelser inden for EU og/eller internationale forbindelser), hvilket strider mod princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, som er indført på lufttransportområdet ved forordning (EØF) nr. 2408/92, og mod den ret til fri bevægelighed, EU-borgerne har i henhold til traktatens artikel 18. Procedurerne mod Nederlandene og Portugal fortsætter, mens sagen mod Italien har kunnet henlægges.

Den 5. november 2002 afsagde Domstolen domme [73] i sagerne vedrørende de bilaterale "open skies"-aftaler med USA mod otte medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Finland, Luxembourg, Østrig, Sverige og Det Forenede Kongerige). Domstolen fastslog, at disse aftaler var uforenelige med EU-retten og tilsidesatte Fællesskabets eksterne enekompetence.

[73] Sag C-466/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-467/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Danmark, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-468/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Sverige, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-469/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Finland, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-471/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Belgien, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-472/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Luxembourg, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-475/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Østrig, Sml. 2002 I, s. 9427 Sag C-476/98, dom af 5. november 2002 - Kommissionen mod Tyskland, Sml. 2002 I, s. 9427.

2.6.8. Søtransport

Hvad angår sikkerhed til søs har Kommissionen kunnet konstatere en forbedring af gennemførelsesprocenten, idet samtlige direktiver, hvis gennemførelsesfrist udløb den 30. juni 2002, er gennemført i alle medlemsstater. Samtlige igangværende sager om manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltningerne til direktiverne vedrørende ordningen med obligatoriske syn med henblik på sikker drift af ro-ro-færger og højhastighedspassagerfartøjer [74], havnestatskontrol [75] og sikkerheden på passagerskibe [76] har derfor kunnet henlægges.

[74] Direktiv 99/35/EF.

[75] Direktiv 99/97/EF.

[76] Direktiv 98/18/EF og direktiv 98/41/EF.

Desværre er gennemførelsen af de fire direktiver [77], hvis gennemførelsesfrist udløb i andet halvår 2002, blevet forsinket.

[77] Direktiv 2001/53/EF, direktiv 99/95/EF, direktiv 2002/25/EF og direktiv 2000/59/EF.

Hvad angår anvendelsen af direktiv 95/21/EF (havnestatskontrol), der harmoniserer kriterierne for skibsinspektion, betingelserne for tilbageholdelse af skibe og/eller udstedelse af anløbsforbud i EU-havne, skal bemærkes, at Kommissionen har besluttet at indstævne Frankrig og Irland for Domstolen [78] for ukorrekt anvendelse af direktivet (manglende overholdelse af den inspektionsmæssige forpligtelse til at kontrollere mindst 25% af de skibe under udenlandsk flag, som anløber deres havne eller sejler inden for deres søterritorium).

[78] Sag C-439/02 og sag C-436/02.

Der er stadig problemer med overholdelsen af EU-rettens bestemmelser om indskrivning af fartøjer i medlemsstaternes skibsregistre og tildeling af nationsflag i Nederlandene, hvor betingelserne for indskrivning i skibsregistrene og tildeling af nationsflag fortsat er diskriminerende. Overtrædelsesproceduren fortsætter ved Domstolen [79].

[79] Sag C-299/02.

For så vidt angår etableringsretten har Kommissionen kunnet frafalde den sag, den havde anlagt mod Italien [80], fordi visse bestemmelser i den italienske lovgivning strider mod traktatens artikel 43 og 48; det drejer sig om betingelserne for, at rederier, som er lovligt etableret i en anden medlemsstat, kan få adgang til den italienske kvote i konferencetrafikken på samme vilkår som italienske rederier. Sagen har kunnet frafaldes, da den italienske lovgivning er blevet ændret i den af Kommissionen angivne retning.

[80] Sag C-337/02.

Med hensyn til princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, som er fastsat i forordning (EØF) nr. 4055/86 om aftaler om lastfordeling mellem medlemsstaterne og tredjelande, er proceduren mod Portugal blevet henlagt efter opsigelsen af protokollen med Jugoslavien. Det samme gælder sagerne vedrørende Belgiens aftaler med Zaire, Côte d'Ivoire, Senegal og Mali. Procedurerne vedrørende aftalerne om lastfordeling mellem Belgien og Togo og mellem Italien og Kina fortsætter.

Kommissionens tjenestegrene har også været særlig opmærksomme på gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 4055/86 med hensyn til eventuel forskelsbehandling på grundlag af operatørernes nationalitet eller arten af transport og de forhindringer, en sådan forskelsbehandling kan medføre. Efter en ændring af de nationale lovgivninger har én af overtrædelsesprocedurerne vedrørende diskriminatoriske havneafgifter (som varierer efter skibenes destinationshavn og er lavere for transport mellem to havne inden for landets grænser end for en international transport) kunnet henlægges (Grækenland), mens en anden procedure om samme emne formentlig også vil blive henlagt, hvis lovgivningen bringes i orden (Italien).

Hvad angår cabotagesejlads er der indledt overtrædelsesprocedurer mod flere medlemsstater (Spanien, Danmark, Portugal og Tyskland), fordi de har opretholdt eller vedtaget nationale bestemmelser, som er i strid med forordning (EØF) nr. 3577/92, som liberaliserede cabotagesejladsen for EU-redere, hvis skibe er registreret i en medlemsstat og fører denne medlemsstats flag.

Endelig har Kommissionen indledt overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der sammen med USA har underskrevet en principerklæring som led i projektet til sikring af international søfragt ("Container Security Initiative"). Ifølge aftalerne vil foranstaltningen i en pilotfase blive begrænset til visse klart identificerede havne i disse medlemsstater. Denne skønsmæssige udvælgelse af en række havne skaber reelle problemer for konkurrencen mellem europæiske havne, idet resultatet kan blive en dirigering af trafikken mod de udvalgte havne med heraf følgende alvorlige ubalancer, der er uforenelige med den fælles transportpolitik.

2.7. INFORMATIONSSAMFUNDET

Efter liberaliseringen i 1998 har konkurrencen på de europæiske telekommunikationsmarkeder medført vækst og innovation og gjort de pågældende tjenester bredt tilgængelige for offentligheden.

Som nævnt i sidste års beretning blev der på Det Europæiske Råd i Lissabon opnået afgørende fremskridt i retning af større konvergens i den europæiske sektor for elektronisk kommunikation. Stats- og regeringscheferne slog således atter fast, at de ønsker at udvikle en digital og videnbaseret økonomi i Europa, og dette projekt er siden blevet emnet for den såkaldet eEurope Action Plan [81].

[81] Yderligere oplysninger kan findes på: http://europa.eu.int/information_society/ eeurope/index_en.htm.

Parlamentet og Rådet vedtog i marts 2002 den nye "pakke" af sektorspecifikke retsakter, der har til formål at øge konkurrencen og konvergensen på markederne for elektroniske kommunikationsteknologier [82]. I de nye rammebestemmelser fremhæves vigtigheden af, at der kun pålægges forpligtelser, hvor der ikke er reel konkurrence. De nye bestemmelser vil gøre det muligt for de regeludstedende myndigheder at udnytte deres beføjelser til at fremme konkurrencen, beskytte borgerne og konsolidere det indre marked under hensyntagen til behovet for innovation og en bæredygtig sektor på langt sigt.

[82] "Pakken" består af direktiv 2002/21/EF (rammedirektiv), direktiv 2002/20/EF (tilladelsesdirektiv), direktiv 2002/19/EF (adgangsdirektiv) og direktiv 2002/22/EF (forsyningspligtdirektiv). Direktiv 2002/58/EF om privatlivets fred og den elektroniske kommunikationssektor blev vedtaget i juli 2002. Beslutningen om et frekvenspolitisk regelsæt (676/2002/EF) kræver ikke gennemførelse i medlemsstaterne. Jf. tillige: http://europa.eu.int/information_society/ topics/telecoms/regulatory/new_rf/index_en.htm.

Kommissionen er principielt af den opfattelse, at en vellykket overgang til de nye rammebestemmelser afhænger af, at det nuværende lovgivningsgrundlag, herunder foranstaltningerne vedrørende forsyningspligtydelser og forbrugerbeskyttelse, gennemføres fuldt ud.

Med hensyn til gennemførelsen af dette lovgivningsgrundlag, som omfatter 13 direktiver, én forordning og fire afgørelser, oplyses det i den ottende rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren [83], at efter fire og et halvt års liberaliseringsindsats på markedet for teletjenester er de nationale bestemmelser i det væsentlige i overensstemmelse med EU's lovgivningsgrundlag. Licens- og samtrafikordninger har givet mange operatører adgang til markedet og åbnet mulighed for operatørvalg og nummerportabilitet; leveringsfristerne for leasede linjer er fortsat faldende, og der er sket fremskridt med hensyn til udvikling af egnede beregningsmetoder med henblik på håndhævelsen af EU's takstprincipper. De nationale regeludstedende myndigheder har opnået betydelige resultater på dette område.

[83] KOM(2002) 695 af 3. december 2002, som findes i elektronisk udgave på: http://europa.eu.int/information_society/ topics/telecoms/implementation/annual_report/8threport/index_en.htm .

Især skal nævnes, at samtlige medlemsstater nu har gennemført UMTS-beslutningen [84], idet der i alle medlemsstater er blevet tildelt 3G-licenser, mens 3G-frekvenserne er blevet fordelt i overensstemmelse med de relevante ERC-beslutninger [85], som igen blev vedtaget som følge af mandater, som GSM havde fået i henhold til UMTS-beslutningen [86].

[84] Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 128/1999/EF af 14. december 1998 om koordineret indførelse af et mobilt og trådløst kommunikationssystem (UMTS) af tredje generation i Det Europæiske Fællesskab (EFT L 17, 22.1.1999, s. 1).

[85] ERC-beslutning ERC(97) 07 (UMTS frekvensbånd), ERC(00) 01 (udvidelse af UMTS-bånd) samt ERC(99) 25 (harmoniseret anvendelse).

[86] En mere detaljeret rapport om gennemførelsen af UMTS-beslutningen i medlemsstaterne findes i bilag 2 til den ottende rapport om gennemførelsen: http://europa.eu.int/information_society/ topics/telecoms/implementation/annual_report/8threport/finalreport/annex2.pdf. Jf. tillige Kommissionens meddelelser "Indførelse af mobilnet af tredje generation i EU: Status og vejen frem", KOM(2001) 141 af 20.3.2001, samt "På vej mod fuld dækning med mobilnet af tredje generation", KOM(2002) 301 af 11.6.2002.

Dette stort set positive billede bekræftes af, at der med hensyn til de igangværende overtrædelsesprocedurer kun er to områder, nemlig omkostningsberegning og universelle oplysningstjenester, hvor der endnu kun er få medlemsstater, der fuldt ud har opfyldt kravene. Hvad de resterende områder angår mangler der kun afklaring af nogle punkter af mindre betydning, før sagerne kan afsluttes.

Dette betyder, at det i 2002 blev besluttet at afslutte en lang række sager (38) eller at frafalde retssager (2) som følge af den bedre gennemførelse i medlemsstaterne. Især skal nævnes, at forordning nr. 2887/2000 om ubundtet adgang til abonnentledninger [87] er blevet gennemført i otte medlemsstater efter Kommissionens indgriben [88]. Én sag vedrører gennemførelsen af beslutning nr. 710/97 [89]. 15 af de afsluttede sager vedrører ukorrekt gennemførelse, herunder fire klager. Syv sager om manglende overensstemmelse blev afsluttet, og én sag om manglende overensstemmelse blev frafaldet, efter at der var anlagt sag ved Domstolen (C-70/02). Tre sager om manglende meddelelse vedrørende direktiv 95/47/EF (tv-signaler) og direktiv 97/66/EF (databeskyttelse inden for telekommunikation) blev afsluttet efter anmeldelse af de gennemførelsesforanstaltninger, der var blevet truffet for at efterkomme Domstolens dom for manglende gennemførelse (C-319/99, C-151/00 og C-254/00). Yderligere én procedure vedrørende direktiv 97/66/EF blev frafaldet efter sagsanlægget (C-267/02). Endelig blev tre sager om manglende meddelelse afsluttet efter henholdsvis Irlands, Italiens og Det Forenede Kongeriges anmeldelse af gennnemførelsesforanstaltninger til direktiv 1999/93/EF (elektroniske signaturer).

[87] EFT L 336, 30.12.2000, s. 4.

[88] Jf. IP/02/445.

[89] Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 710/97/EF af 24. marts 1997 om en koordineret fremgangsmåde for godkendelse inden for satellitbaserede personkommunikationstjenester i Fællesskabet EFT L 105, 23.4.1997, s. 4.

Derimod indbragte Kommissionen fem sager for Domstolen i 2002. Sagerne vedrørte manglende gennemførelse af direktiv 97/66/EF i Luxembourg (to sager forenet under nr. C-211/02) og ufuldstændig gennemførelse af samme direktiv i Nederlandene (C-350/02), manglende gennemførelse af bestemmelserne vedrørende specificeret fakturering, jf. direktiv 98/10/EF (taletelefoni) i Østrig (C-411/02) og manglende mulighed for fast operatørvalg til lokalopkald i henhold til direktiv 98/61 (nummerportabilitet) i Tyskland (C-401/02).

I 2002 afsagde Domstolen domme i to sager vedrørende henholdsvis manglende gennemførelse af direktiv 98/10/EF i Frankrig (C-286/01) og manglende overensstemmelse mellem national lovgivning og direktiv 97/33/EF (samtrafik) i Belgien (C-221/01). Dommen i sidstnævnte sag giver en nærmere afklaring af mange af bestemmelserne i dette direktiv. På baggrund af den stadig mere omfattende retspraksis i sektoren har Generaldirektoratet for Informationssamfundet for nylig opdateret den "Guide to the Case Law of the European Court of Justice in the field of Telecommunications", der offentliggøres på generaldirektoratets hjemmeside [90].

[90] http://europa.eu.int/information_society/ topics/telecoms/implementation/infringement/doc/guidecaselaw.pdf

Ved udgangen af 2002 var der 62 igangværende overtrædelsesprocedurer. 20 af disse vedrørte klager, der var ved at blive behandlet, hvilket er en stigning på 66% i forhold til 2001. Tre procedurer vedrørte manglende gennemførelse af en forordning. Antallet af procedurer for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv blev halveret (syv verserende sager), mens der fortsat er mange sager om manglende overensstemmelse (11) og ukorrekt anvendelse af gennemførelsesforanstaltninger (21), selv om antallet af sager er faldet væsentligt i forhold til 2001 (med mere end 33% for hver gruppe).

Ved fem overtrædelsessager (tre for manglende anmeldelse, én for manglende overensstemmelse og én for ukorrekt gennemførelse) var Kommissionens beslutning om at indbringe sagen for Domstolen endnu ikke gennemført i slutningen af 2002, mens så mange som 14 sager (en stigning på godt 50% i forhold til 2001) har nået den fase, hvor der fremsendes begrundede udtalelser (ti sager om ukorrekt gennemførelse og fire sager om manglende overensstemmelse). I 11 igangværende sager blev der fremsendt en åbningsskrivelse i 2002.

De direktiver, der tilsammen udgør hovedbestanddelene i det nye lovgivningsgrundlag for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, skal gennemføres i national ret senest den 24. juli 2003. Ifølge rammebestemmelserne skal medlemsstaterne anvende de nationale gennemførelsesforanstaltninger fra den 25. juli 2003 [91], hvorefter de EU-instrumenter, der udgør en del af det nuværende lovgivningsgrundlag, og som skal erstattes af de nye rammebestemmelser, vil blive ophævet [92].

[91] Jf. f.eks. artikel 28 i rammedirektivet. Medlemsstaterne har frist indtil den 31. oktober 2003 til at gennemføre direktiv 2002/58/EF om privatlivets fred og elektronisk kommunikation i national ret.

[92] Jf. rammedirektivets artikel 26.

Som nævnt ovenfor giver Kommissionen nu en rettidig overgang til det nye lovgivningsgrundlag høj prioritet. Ud over at sikre den retlige forudsigelighed og fleksibilitet, der er nødvendig for at fremme fortsatte investeringer i sektoren, vil dette supplere eEurope-målet: at opnå en konkurrencedygtig lokal adgang for internettjenester over bredbåndsnettene så billigt som muligt og på et bæredygtigt grundlag.

2.8. MILJØ

2.8.1. Indledning

I de seneste fem år har det været stadig vanskeligere at sikre en rettidig og korrekt gennemførelse og en korrekt praktisk anvendelse af EU's miljølovgivning. Dette kan ses af, at Kommissionen hvert år modtager et voksende antal klager og indleder stadig flere overtrædelsessager. Som i tidligere år tegnede miljøsektoren sig i 2002 for over en tredjedel af alle overtrædelsessager, der behandles af Kommissionen. Kommissionen indbragte 65 sager mod medlemsstater for Domstolen og fremsendte 137 begrundede udtalelser på grundlag af EF-traktatens artikel 226.

Antallet af nye klager, der hovedsagelig vedrører formodede tilfælde af ukorrekt gennemførelse af EU's miljølovgivning, ligger fortsat på det høje niveau, der har været gældende siden 1996, da Kommissionen vedtog meddelelsen "Gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning" [93]. I 2002 modtog Kommissionen 555 nye klager over tilsidesættelse af EU's miljølovgivning. En stor del af disse klager giver ligeledes anledning til skriftlige forespørgsler og andragender i Europa-Parlamentet.

[93] KOM(96)500 endelig af 22.10.1996.

Artikel 228-proceduren, der kan føre til bøder, er fortsat den sidste udvej til at tvinge medlemsstaterne til at efterkomme Domstolens domme. Kommissionen fremsender hvert år en række (17 i 2002) åbningsskrivelser og begrundede udtalelser (otte i 2002) til medlemsstaterne i henhold til artikel 228. I 2002 blev der ikke indbragt nye sager for Domstolen i henhold til artikel 228. Bilag V til denne beretning indeholder en nærmere redegørelse for dette område.

Det er vigtigt, at medlemsstaternes gennemførelse af miljølovgivningen forbedres. Men at søge at opnå dette ved at indstævne medlemsstaterne for Domstolen er dog ikke det eneste - og i mange tilfælde heller ikke det mest effektive - middel til at løse problemet. Skal der ske væsentlige forbedringer, vil dette kræve, at Kommissionen gør en indsats for sammen med medlemsstaterne at udvikle nye arbejdsmetoder, der kan anvendes gennem hele implementeringscyklussen. Dette er særlig vigtigt nu under forberedelserne til udvidelsen, idet det skal sikres, at de nye medlemsstater gennemfører og anvender "acquis communautaire" korrekt og inden for de fastsatte frister.

I overensstemmelse med meddelelsen om bedre kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten [94] har Kommissionen allerede truffet en række praktiske forholdsregler for at hjælpe medlemsstaterne med at gennemføre EU's miljølovgivning:

[94] KOM(2002)725 endelig af 13.12.2002.

- Kommissionen forsøger at foregribe gennemførelsesproblemer, når den udarbejder EU-miljølovgivningen, som Kommissionen prøver at gøre "let at håndhæve". Når lovgivningen er vedtaget, kan det være nyttigt at gøre brug af retningslinjer og fortolkninger, som Kommissionen og medlemsstaterne bliver enige om. F.eks. offentliggør Kommissionen referencedokumenter om bedste tilgængelige teknikker i henhold til Rådets direktiv 96/61 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening. Myndighederne, de pågældende industrier og andre interesseorganisationer deltager aktivt i udarbejdelsen af disse dokumenter. Et andet eksempel er rammedirektivet for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (2000/60/EF) [95], hvor Kommissionen i partnerskab med medlemsstaterne har påbegyndt en støtteproces, der skal sikre, at direktivet gennemføres umiddelbart efter vedtagelsen. En sådan fælles gennemførelsesstrategi er ét eksempel på, hvorledes "good governance"-princippet kan fungere i praksis.

[95] EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1.

- For at gøre gennemførelsen af miljølovgivningen mere omkostningseffektiv og effektiv i det hele taget skal der træffes proaktive foranstaltninger i form af bilaterale kontakter og møder mellem Kommissionen og medlemsstaterne. I 2002 blev der afholdt en række seminarer i enkelte medlemsstater, hvor Kommissionens holdning til den korrekte gennemførelse af særlig komplekse miljødirektiver blev forklaret for de kompetente myndigheder med henblik på at forebygge i stedet for at korrigere tilfælde af ukorrekt gennemførelse. Denne fremgangsmåde er blevet bekræftet af Kommissionen i ovennævnte meddelelse om bedre kontrol med gennemførelsen af fællesskabsretten.

- Informationsudveksling mellem de implementerende myndigheder er afgørende, hvis gennemførelsen skal forbedres. Det uformelle EU-netværk IMPEL (Implementation and Enforcement of EU Environmental Law), som består af Kommissionen og medlemsstaterne, har siden etableringen i 1992 haft stor betydning for drøftelserne om den praktiske anvendelse af eksisterende lovgivning. For at forbedre inspektionen på miljøområdet følger Kommissionen nøje gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om mindstekrav vedrørende miljøinspektioner (2001/331/EF).

Endvidere forventes følgende foranstaltninger at tilskynde medlemsstaterne til en bedre gennemførelse af EU's miljølovgivning:

- Programmer og projekter kan kun finansieres, hvis de overholder EU's politikker og bestemmelser, herunder politikker og bestemmelser vedrørende miljø og bæredygtig udvikling. På denne måde kan strukturfondene blive en løftestang for gennemførelsen af EU's miljølovgivning.

- Der er behov for større åbenhed og bevidsthed omkring gennemførelsen af EU's miljølovgivning. Den tredje årlige undersøgelse om gennemførelsen og håndhævelsen af EU's miljølovgivning [96] indeholder en resultattavle, der viser de enkelte medlemsstaters resultater inden for hver miljøsektor. Kommissionen har i perioden 2000-2002 organiseret "Name, Shame and Fame"-arrangementer for at gøre offentligheden bekendt med medlemsstaternes resultater.

[96] Kommissionens arbejdspapir, SEK(2002) 1041, 1.10.2002.

- En effektiv rapportering fra medlemsstaterne om gennemførelsen af miljølovgivningen er afgørende for overvågningen af gennemførelsesprocessen. Kommissionen gennemgår for tiden det nuværende miljørapporteringssystem. Et af målene er at sikre en mere sammenhængende og effektiv rapportering om gennemførelsen af miljølovgivningen.

- Det relativt store antal klager, Kommissionen modtager, viser, at klagemekanismerne i medlemsstaterne er enten ikke-eksisterende eller forholdsvis ineffektive. Kommissionen forbereder EU-foranstaltninger, der skal sikre en billigere og bedre klageadgang i medlemsstaterne som omhandlet i Århus-konventionen [97], og arbejder desuden på at få indført pålidelige nationale/regionale klagemekanismer og voldgiftsordninger for at løse de praktiske problemer med gennemførelsen i marken.

[97] FN/ECE-konventionen om adgang til oplysninger, offentlighedens medvirken og klageadgang på miljøområdet.

- Kommissionen har vedtaget et forslag til direktiv om miljøansvar, der omhandler forebyggelse og afhjælpning af miljøskader. Det foreslåede direktiv forventes at bidrage til en bedre gennemførelse af EU's miljølovgivning og dermed medvirke til bekæmpelsen af forurening.

- Den manglende overholdelse af miljølovgivningen viser, at de nuværende nationale sanktioner ikke er tilstrækkelige til at sikre fuld overholdelse af EU-lovgivningen. Kommissionen har derfor fremsat forslag til direktiv, som kræver, at medlemsstaterne indfører strafferetlige sanktioner, fordi dette synes at være den eneste type foranstaltning, der er tilstrækkelig afskrækkende til at opnå en korrekt gennemførelse af miljølovgivning [98].

[98] Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om strafferetlig beskyttelse af miljøet, EFT C 20 E af 28.1.2003, s. 284. Jf. tillige Rådets rammeafgørelse 2003/80/JHA af 27. januar 2003 om strafferetlig beskyttelse af miljøet, EFT L 29 af 5.2.2003, s. 55.

2.8.2. Fri adgang til miljøoplysninger

Med hensyn til direktiv 90/313/EØF om fri adgang til miljøoplysninger behandlede Kommissionen i 2002 to sager om manglende overensstemmelse. Kommissionen fortsatte retssagen mod Frankrig (sag C-233/00), da de franske foranstaltninger ikke sikrede en formel, udtrykkelig og korrekt gennemførelse af en række aspekter af direktivet, herunder forpligtelsen til udtrykkeligt at begrunde en nægtelse af adgang til oplysninger. Derimod blev retssagen mod Østrig (sag C-86/01) frafaldet, efter at Østrig havde meddelt de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger for delstaten Steiermark.

De fleste af de klager vedrørende dette direktivs anvendelsesområde, som Kommissionen modtager, drejer sig om, at nationale myndigheder nægter at efterkomme anmodninger om oplysninger, svartiden er lang, de nationale offentlige instanser anvender en for bred fortolkning af mulighederne for at fravige princippet om adgang til information, og at gebyrerne er urimeligt høje. Direktiv 90/313/EØF indeholder en bestemmelse om, at medlemsstaterne skal give en person, som finder, at hans anmodning om oplysninger uden rimelig grund er blevet afslået eller ladt upåagtet eller er besvaret utilstrækkeligt af myndighederne, mulighed for at få denne afgørelse prøvet ved en national retsinstans. Når Kommissionen modtager klager af denne type, opfordrer den normalt klagerne til at gøre brug af de nationale klageinstanser for at få opfyldt direktivets målsætninger i praksis.

Den 16. og 18. november 2002 vedtog Parlamentet og Rådet et nyt direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger, som vil erstatte direktiv 90/313/EØF, korrigere de konstaterede fejl i den praktiske anvendelse af dette direktiv og tilpasse det udviklingen i informations- og kommunikationsteknologien. Det nye direktiv vil især indeholde oplysninger om genetisk modificerede organismer, for så vidt disse har betydning for kontamineringen af fødekæden. Dette spørgsmål blev behandlet i et præjudicielt spørgsmål til Domstolen, hvor generaladvokat Tizzano foreslog Domstolen ikke at betragte sådanne oplysninger som miljøoplysninger i henhold til direktiv 90/313/EØF (forslag til afgørelse af 5. december 2002 i sag C-316/01).

2.8.3. Vurdering af miljøvirkninger

Direktiv 85/337/EØF, ændret ved direktiv 97/11/EF, om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet er et af de vigtigste retsinstrumenter på miljøområdet i almindelighed. Direktivet foreskriver, at der tages hensyn til miljøet i en lang række afgørelser af almen rækkevidde.

Fristen for gennemførelse af direktiv 97/11/EF om ændring af direktiv 85/337/EØF udløb den 14. marts 1999. I 2002 dømte Domstolen de tre medlemsstater, der ikke inden for den fastsatte frist havde iværksat den nødvendige lovgivning for at efterkomme direktiv 97/11/EF (sag C-366/00 vedrørende Luxembourg, sag C-319/01 vedrørende Belgien og sag C-348/01 vedrørende Frankrig). Sagen om manglende meddelelse mod Grækenland (sag C-374/00) kunne frafaldes, efter at Grækenland havde givet meddelelse om den nødvendige lovgivning.

Der er fortsat visse problemer med de nationale gennemførelsesforanstaltningers overensstemmelse med direktiv 85/337/EØF. Især skal bemærkes, at Kommissionen besluttede at indstævne Irland for Domstolen i henhold til traktatens artikel 228, dels for ikke at have efterkommet den tidligere dom og sørget for korrekt gennemførelse af artikel 4, stk. 2, vedrørende projekter omfattet af punkt 1(d) og 2(a) i bilag II til direktiv 85/337/EØF, dels for kun delvis at have gennemført artikel 2, stk. 3, 5 og 7 (sag C-392/96). Domstolen dømte Spanien for ikke at have vedtaget den nødvendige lovgivning for at efterkomme artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, sammenholdt med bilag II til direktivet (sag C-474/99). Der er i bilag IV, del 3, givet en oversigt over forløbet i andre sager om manglende overensstemmelse.

Som nævnt i de foregående beretninger om gennemførelsen af EU-retten drejer adskillige klager til Kommissionen og adskillige skriftlige og mundtlige forespørgsler fra Europa-Parlamentet og andragender til Europa-Parlamentet sig - i hvert fald præliminært - om de nationale myndigheders påståede ukorrekte gennemførelse af direktiv 85/337/EØF, navnlig i forbindelse med de typer projekter, der er omhandlet i direktivets bilag II (jf. bilag IV, del 4). Disse klagemål kræver ofte, at det skal undersøges, hvorvidt medlemsstaterne i deres beslutninger om at undtage disse projekter for en miljøkonsekvensanalyse har overskredet rammerne for et skøn. De klagemål, der drejer sig om kvaliteten af miljøkonsekvensundersøgelserne og den manglende hensyntagen hertil, er meget vanskelige at vurdere for Kommissionen. Da direktivet grundlæggende er af proceduremæssig karakter, giver det begrænsede muligheder for at anfægte kvaliteten af disse undersøgelser og de valg, der træffes af de nationale myndigheder, så længe proceduren i direktivet er overholdt. De fleste af de sager om ukorrekt gennemførelse af direktivet, Kommissionen får kendskab til, drejer sig om konkrete omstændigheder, hvorfor kontrollen formentlig vil være mest effektiv, hvis den foregår decentralt, især via de kompetente administrative og retlige instanser.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF blev vedtaget den 27. juni 2001 [99]. Medlemsstaterne skal iværksætte de fornødne nationale regler til at efterkomme dette direktiv inden den 21. juli 2004. Direktiv 85/337/EØF vedrører projekter, mens det nye direktiv om "strategisk miljøvurdering" af proceduremæssig art skal sikre, at der foretages en miljøvurdering af visse planer og programmer, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet.

[99] EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30.

2.8.4. Luft

Rådets direktiv 96/62/EF om vurdering og styring af luftkvalitet danner grundlag for en række EU-retsakter med henblik på fastsættelse af nye grænseværdier for luftforurenende stoffer, også de stoffer, som i forvejen er omfattet af eksisterende direktiver, samt med henblik på fastsættelse af tærskelværdier for informering og varsling af befolkningen, harmonisering af metoder til evaluering af luftkvaliteten og bedre styring af luftkvaliteten af hensyn til sundheden og økosystemerne.

Bortset fra artikel 3 skulle direktivet gennemføres senest den 19. juli 2001. I 2002 kunne Kommissionen afslutte alle de overtrædelsesprocedurer, der var blevet indledt for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger til disse artikler.

Der er i de seneste år blevet vedtaget en forholdsvis omfattende lovgivning vedrørende luftforurening. Ni direktiver [100] skulle gennemføres af medlemsstaterne i 2001 og 2002. De overtrædelsesprocedurer, der er indle