P6_TA(2005)0005

De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC)

Europa-Parlamentets beslutning om udfaldet af Buenos Aires-konferencen om klimaændringer

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kyoto-protokollen af 11. december 1997 til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) samt procedurerne for dens gennemførelse, vedtaget på konferencerne i Bonn (juli 2001), Marrakech (november 2001), New Delhi (november 2002) og Milano (december 2003), og den tiende partskonference (COP-10) i Buenos Aires i Argentina, som fandt sted i tidsrummet fra den 6. til den 17. december 2004,

- der henviser til sine beslutninger om klimaændringer, navnlig beslutningen af 17. november 2004 om Den Europæiske Unions strategi for Buenos Aires-konferencen om klimaændringer (COP-10) [1],

- der henviser til forretningsordenens artikel 103, stk. 2,

A. der henviser til, at klimaændringer er en af de største udfordringer i det 21. århundrede med betydelige negative konsekvenser af miljømæssig, økonomisk og social karakter på globalt plan, og at de forventes at få negativ indvirkning på bæredygtig udvikling og på millioner af menneskers eksistensgrundlag overalt i verden; der henviser til, at der igen i 2004 indtraf orkaner, tyfoner og andre vejr-relaterede naturkatastrofer, som ramte befolkningerne hårdt overalt i verden og navnlig i de fattigste lande; der henviser til, at disse katastrofer — ud over menneskelige lidelser og mange ofre — gav anledning til økonomiske tab, der anslås til et rekordstort beløb på 90 mia. USD for 2004,

B. der henviser til, at en fuldstændig implementering af UNFCCC og Kyoto-protokollen er af grundlæggende betydning for bestræbelserne på at løse den centrale problemstilling med klimaændringer og for miljøudviklingen på verdensplan,

C. der henviser til, at UNFCCC opstiller en ramme for foranstaltninger, der tager sigte på at stabilisere atmosfæriske koncentrationer af drivhusgasser for at undgå farlig antropogen påvirkning af klimasystemet; der henviser til, at UNFCCC trådte i kraft den 21. marts 1994 og nu omfatter 189 parter,

D. der henviser til, at 132 lande og regionale organisationer for økonomisk integration indtil videre har ratificeret Kyoto-protokollen, herunder 37 bilag I-parter, som repræsenterer 61,6 % af bilag I-drivhusgasemissioner for 1990 og således opfylder forudsætningerne for protokollens ikrafttræden, der finder sted den 16. februar 2005,

E. der henviser til, at industrilandene har et stort ansvar for drivhusgasemissioner og derfor bør spille en førende rolle i bestræbelserne på at nedbringe emissionerne; der henviser til, at Parlamentet konsekvent har opfordret EU til vedvarende at påtage sig en sådan førende rolle,

F. der henviser til, at Kyoto-protokollen blev ratificeret af Det Europæiske Fællesskab den 31. maj 2002 og også er ratificeret af medlemsstaterne, og at Parlamentet og Rådet har vedtaget de lovgivningsmæssige instrumenter [2], der er nødvendige for at implementere Kyoto-protokollens bestemmelser inden for Det Europæiske Fællesskab; der henviser til, at Parlamentet og Rådet den 13. oktober 2003 vedtog direktiv 2003/87/EF om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet [3]; der henviser til, at en nylig statusrapport fra Kommissionen (KOM(2004)0818) fastslår, at EU som helhed er på vej til at nå sit mål under Kyoto-protokollen,

G. der henviser til, at Kyoto-protokollens mål er en grundlæggende forudsætning for en global strategi for klimaændringer, men at der må opstilles supplerende mål for perioden efter 2012; der henviser til, at globale emissioner bør halveres inden 2050 for at bremse den globale opvarmning, således at temperaturstigningen ikke bliver højere end 2°C over præindustrialiseringsniveauet,

H. der henviser til, at 2012 nærmer sig hastigt, og at der er brug for en strategi for perioden efter 2012 for at realisere den mere langsigtede målsætning om at fremme energikilder med lavt kulstofindhold, teknologier med lave drivhusgasemissioner og vedvarende energi,

1. bifalder den internationale enighed om de afgørelser, der blev truffet på den tiende partskonference under UNFCCC, herunder Buenos Aires-arbejdsprogrammet om tilpasnings- og modforanstaltninger og afgørelsen om at indlede en dialog om fremtidige modforanstaltninger over for klimaændringer inden for rammerne af UNFCCC og Kyoto-protokollen i maj 2005;

2. er fuldstændig overbevist om, at EU bør fastholde sin førende rolle i de internationale bestræbelser på at bekæmpe klimaændringer; forventer derfor, at EU forelægger seminaret af regeringseksperter et forslag om en fremtidig ordning, som er i overensstemmelse med EU's mål om at sikre, at den gennemsnitlige globale temperaturstigning ikke bliver højere end 2°C over præindustrialiseringsniveauet, således at de globale drivhusgasemissioner topper inden for de kommende to årtier, og som respekterer principperne om rimelighed, ansvarlighed og handleevne eller -kapacitet;

3. noterer sig, at det er nødvendigt, at alle industrilandene markant intensiverer indsatsen for at nedbringe emissionerne på mellemlang sigt for at opfylde den langsigtede målsætning for nedbringelsen af emissioner; opfordrer EU til på Det Europæiske Råds møde i foråret 2005 at vedtage mål for nedbringelse af emissioner, der stemmer overens med de ovennævnte mål; mener, at der for industrilandenes vedkommende på mellemlang sigt, dvs. indtil 2020, er behov for nedsættelser i størrelsesordenen 30 %, og at det på lang sigt, dvs. frem til 2050, er nødvendigt med nedsættelser på 60-80 % for at nå det mål;

4. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at intensivere bestræbelserne på at indlede en dialog med ansvarsbevidste lande overalt i verden for at skitsere en bæredygtig løsningsmodel, som kan forebygge farlige klimaændringer; tager afstand fra visse landes forsøg på at hindre iværksættelsen af forhandlinger om klimapolitiske forpligtelser efter 2012; beklager de gentagne udtalelser fra den italienske miljøminister, at det ville være nytteløst at fastsætte bindende mål for nedsættelse af emissioner efter 2012, såfremt USA, Kina og Indien ikke deltager i disse mål; mener, at disse udtalelser kan svække EU's position;

5. opfordrer de lande, der ikke har ratificeret Kyoto-protokollen til at gøre dette snarest muligt; opfordrer den amerikanske regering til at tage sin beslutning om ikke at deltage op til fornyet overvejelse og til som et indledende skridt at respektere sin forpligtelse efter UNFCCC til at nedbringe landets emissioner til 1990-niveauet; understreger desuden, at ratificering og anvendelse af Kyoto-protokollens mekanismer ville gøre det billigere for Australien at opfylde Kyoto-protokollens mål;

6. opfordrer indtrængende EU til at træffe yderligere foranstaltninger til at opnå større energibesparelser, forbedre energieffektiviteten og skifte til vedvarende energikilder;

7. er foruroliget over, at de fremskridt, der er gjort for at nedbringe emissioner i andre sektorer, vil blive sat på spil af voksende transportemissioner; mener, at EU kan bruge Californien som forbillede for at lære at begrænse transportemissioner; anmoder derfor Kommissionen om uden forsinkelse at fremsætte forslag til bindende CO2-grænseværdier, der skal gælde for nye køretøjer;

8. gentager sit krav om, at emissioner fra international luft- og skibsfart skal inkorporeres i emissionsreduktionsmålene for den anden forpligtelsesperiode fra 2012;

9. er skuffet over, at den tiende partskonference ikke udnyttede lejligheden til at opstille supplerende mål for perioden efter 2012; beklager navnlig, at konferencen — trods EU-delegationens indsats — kun nåede til enighed om at holde et uformelt møde for at forberede fremtidige nye mål i 2005; kræver, at EU forbereder sig omhyggeligt på at deltage i dette møde i nært samarbejde med alle interesserede parter på nationalt eller regionalt plan og fastholder sin førende rolle ved opbygningen af en stærk koalition for supplerende internationale forpligtelser efter 2012; understreger, at det er nødvendigt at give de økonomiske beslutningstagere mulighed for at planlægge ud fra et rimelig sikkert kendskab til situationen efter 2012;

10. mener, at seminaret af regeringseksperter skal fokusere på fremtidsorienterede drøftelser om Kyotoprotokollen inden for rammerne af UNFCCC med henblik på at udvikle effektive og passende modforanstaltninger over for klimaændringer, og at der skal offentliggøres en skriftlig rapport om de resultater, der bør indgå i forhandlingerne;

11. mener, at en fremtidig ordning bør være baseret på et fælles, men differentieret ansvar, på fortsatte og voksende emissionsreduktioner efter 2012 og inddragelse af flere lande i reduktionsbestræbelserne, navnlig USA og de mere avancerede udviklingslande; opfordrer derfor indtrængende Kommissionen og medlemsstaterne til at understrege behovet for klimabeskyttelse, når der gennemføres dialoger med internationale partnere, navnlig USA, Kina og Indien;

12. understreger behovet for at yde øget finansiel bistand til tilpasningsforanstaltninger i udviklingslandene; understreger endvidere, at selv om økonomisk udvikling er en rettighed for alle udviklingslande, bør der træffes foranstaltninger til at fremme mere miljøvenlige udviklingsmodeller;

13. beklager, at USA, verdens største udleder af CO2, trods sin deltagelse i COP-10-konferencen ikke var indstillet på at drøfte supplerende tiltag for at reducere klimaændringer; er særdeles opmuntret over de mange klimaændringsinitiativer, der er taget på delstatsplan i USA, som f.eks. det regionale drivhusgasinitiativ, der dækker ni nordøstlige stater, mens Maryland, District of Columbia, Pennsylvania, de østcanadiske provinser og New Brunswick er observatører i denne proces, hvor formålet med initiativet er at drøfte udformningen af et regionalt program for kvotehandel vedrørende CO2 ("cap-and-trade");

14. opfordrer Kommissionen til i sin kommende rapport om omkostninger og fordele ved fremtidige klimaændringspolitikker at overveje vedtagelse af grænsejusteringsforanstaltninger for at opveje de eventuelle konkurrencefordele, som producenterne i industrialiserede lande uden kulstofrestriktioner måtte have; understreger, at en indsats til bekæmpelse af klimaændringer også medfører fordele og incitamenter til fornyelse ligesom målsætningerne i Lissabon-dagsordenen;

15. bifalder de initiativer, der er gennemført af EU for at begrænse drivhusgasemissioner, og navnlig ordningen for handel med emissionskvoter (OHE), der tages i brug den 1. januar 2005, og er særdeles opmuntret over, at der er mulighed for, at andre lande som Canada eller Japan tilslutter sig EU's OHE; opfordrer Kommissionen til også at overveje at foreslå, at EU's OHE kobles sammen med regionale initiativer, som har vedtaget emissionslofter, der stemmer overens med UNFCCC's mål; opfordrer endvidere Det Europæiske Råd til at garantere, at der bliver mulighed for at anvende tilgodehavender fra projektbaserede mekanismer i overensstemmelse med direktiv 2004/101/EF også i perioden efter 2012;

16. opfordrer de to formandskaber i 2005 til at sikre, at fremdriften på dette område opretholdes og endog forstærkes, mens forpligtelsesniveauet og antallet af internationale partnere i processen forøges;

17. understreger, at samarbejdet med Parlamentet og Kommissionen har været informativt, og forventer, at der findes en løsning med Rådet inden den næste partskonference/det næste partsmøde, således at Parlamentets deltagere kan få adgang til EU-koordineringsmøder i hvert fald med observatørstatus og med eller uden taleret;

18. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og parlamenter og UNFCCC-sekretariatet med anmodning om, at beslutningen udsendes til alle kontraherende parter uden for EU.

[1] "Vedtagne tekster", P6_TA(2004)0060.

[2] Beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyoto-protokollen (EUT L 49 af 19.2.2004, s. 1) og direktiv 2004/101/EF af 27. oktober 2004 om ændring af direktiv 2003/87/EF om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, for så vidt angår Kyoto-protokollens projektmekanismer (EUT L 338 af 13.11.2004, s. 18).

[3] EUT L 275 af 25.10.2003, s. 32.

--------------------------------------------------