BILAG TIL DEN LOVGIVNINGSMÆSSIGE BESLUTNING

Erklæring fra Kommissionen om en mulig udvidelse af beskyttelsen af geografiske betegnelser i EU til ikkelandbrugsprodukter

Kommissionen noterer sig Europa-Parlamentets beslutning af 6. oktober 2015 om en mulig udvidelse af beskyttelsen af geografiske betegnelser i Den Europæiske Union til ikkelandbrugsprodukter.

Kommissionen iværksatte en undersøgelse i november 2018 for at få yderligere økonomisk og juridisk dokumentation for beskyttelsen af geografiske betegnelser for ikkelandbrugsprodukter på det indre marked som et supplement til en undersøgelse fra 2013 og for at få yderligere svar på spørgsmål som f.eks. konkurrenceevne, illoyal konkurrence, forfalskninger, forbrugeriagttagelser, cost-benefit og effektiviteten af modeller for beskyttelse af geografiske betegnelser for ikkelandbrugsprodukter i lyset af proportionalitetsprincippet.

I overensstemmelse med principperne for bedre lovgivning og med de forpligtelser, der er fastsat i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning, vil Kommissionen gennemgå undersøgelsen samt rapporten om Unionens deltagelse i Genèveaftalen som omhandlet i artiklen om overvågning og revision af forordningen om Unionens indsats efter tiltrædelsen af Genèveaftalen om Lissabonaftalen vedrørende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser og overveje de eventuelle næste skridt.

Erklæring fra Kommissionen om proceduren i forordningens artikel 9a, stk. 3

Kommissionen bemærker, at selv om proceduren i forordningens artikel 9a, stk. 3, er et retligt krav på grund af Unionens enekompetence, kan den ikke desto mindre fastslå, at enhver indgriben på området fra Kommissionens side inden for rammerne af gældende EU-ret ville være ekstraordinær og behørigt begrundet. Kommissionen vil under høringerne af en medlemsstat gøre alt, hvad den kan for sammen med medlemsstaten at finde en løsning på eventuelle problemer med henblik på at undgå en negativ udtalelse. Kommissionen bemærker, at en eventuel negativ udtalelse vil blive meddelt den pågældende medlemsstat skriftligt og begrundet i medfør af artikel 296 i TEUF. Kommissionen bemærker endvidere, at en negativ udtalelse ikke er til hinder for, at der kan fremsættes en ny ansøgning vedrørende den samme oprindelsesbetegnelse, hvis de problemer, der lå til grund for den negative udtalelse derefter på behørig vis er løst eller ikke længere er relevante.

Kommissionens erklæring vedrørende forslag til Rådets afgørelse om Den Europæiske Unions tiltrædelse af Genèveaftalen om Lissabonaftalen vedrørende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser

Kommissionen bemærker, at Unionen har ekstern enekompetence med hensyn til geografiske betegnelser, og at den tiltræder Genèveaftalen om Lissabonaftalen som fuldgyldigt medlem. Dette følger af Domstolens dom af 25. oktober 2017 (sag C-389/15 — Kommissionen mod Rådet). Eftersom EU har ekstern enekompetence, kan medlemsstaterne ikke tiltræde Genèveaftalen i eget navn og skal ikke længere selv beskytte de geografiske betegnelser, der for nylig er registreret af Lissabonsystemets tredjelandsmedlemmer. Da der således foreligger ekstraordinære omstændigheder, eftersom syv medlemsstater længe har været part i Lissabonaftalen og råder over omfattende intellektuelle ejendomsrettigheder, der er registreret i henhold dertil, og at en gnidningsløs overgang er påkrævet, var Kommissionen undtagelsesvis indforstået med, at bemyndige Bulgarien, Tjekkiet, Slovakiet, Frankrig, Ungarn, Italien og Portugal til at tiltræde Genèveaftalen i Unionens interesse.

Kommissionen har kraftige indvendinger mod, at Rådet fortsat insisterer på muligheden for at bemyndige alle EU-medlemsstater, der måtte ønske det, til at ratificere eller tiltræde Genèveaftalen samtidig med Unionen, hvilket Rådet begrunder med fastsættelse af regler om Unionens stemmerettigheder med henblik på artikel 22, stk. 4, litra b), nr. ii, i Genèveaftalen og ikke ovennævnte ekstraordinære omstændigheder.

Kommissionen gør endvidere opmærksom på, at eftersom Unionen har udøvet sin interne kompetence med hensyn til geografiske betegnelser for landbrugsprodukter, kan EU's medlemsstater ikke have deres egne nationale systemer til beskyttelse af geografiske betegnelser for landbrugsprodukter.

Kommissionen forbeholder sig derfor sine rettigheder, herunder retten til at gøre brug af retsmidler mod Rådets afgørelse, og er under alle omstændigheder af den opfattelse, at denne sag ikke kan danne præcedens for alle andre eksisterende eller fremtidige internationale aftaler eller WIPO-aftaler, navnlig, men ikke udelukkende, når EU allerede har ratificeret internationale aftaler på grundlag af sin enekompetence.