ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM (85) 529 
 
 
 
Vol. 1985/0 196 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the openi ng to the public of the historical archives of the European Econom ic 
Community and the European Atomic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), this f ile is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation.  
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februar 198 3 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen  
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983,  
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003  
(ABI. L 243 vom 27 .9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit  
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5  
der genannten Verordnung freigegeben.  
KOMC85) 529 endelig udg. 
Bruxelles^, den 1,5 oktober 198
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, 
EUROPA-PARLAMENTET OG MEDLEMSSTATERNE 
OM GRÆNSEBEFOLKNINGSPROBLEMERNE
K0MC85) 529 endelig udg.

MEDDELELSE TIL RÅDET FRA KOMMISSI ONEM 
OM GRÆNSEBEFOLKNINGSPROBLEMERNE
1. Ad hoc-udvalget vedrørende Borgernes Europa (Adonnino-udvalget), der blev 
nedsat efter Det europæiske Rad i  Fontainebleau, gjorde i  sin første beret­
ning fra marts 1985 opmærksom dels pi en række specifikke spørgsmål i  for­
bindelse med grænsetraf ikken, dels pi de mere generelle problemer, som græn­
sernes tilstedeværelse indebærer for EF-borgerne.
Kommissionen har taget de retningslinjer, som Det europæiske Rad vedtog 
den 28.-29. marts 1985, da det også godkendte ad hoc-udvalgets beretning, 
til efterretning og beskæftiger sig i  denne meddelelse med de spørgsmål, 
der optager mennesker, som bor i  nærheden af en grænse, specielt dem, som 
ofte passerer grænsen, enten fordi det er nødvendigt af hensyn til deres be­
skæftigelse, eller af andre årsager som f.eks. den tiltrækning, et byområde 
udøver på sit opland.
Formålet med denne meddelelse er at give en udtømmende oversigt over de 
problemer, som befolkningen i  Det europæiske Fællesskabs grænseregioner 
møder, og redegøre for Kommissionens holdning med hensyn til hvilke foran­
staltninger, der kan lette tilværelsen for disse borgere. Meddelelsen inde­
holder dels Kommissionens forslag på det pågældende område, dels en række 
overvejelser, der tager sigte på at gøre tilværelsen lettere for de menne­
sker, der berøres af de mange forskellige former for fysiske, lovgivnings­
mæssige eller administrative vanskeligheder, som tilstedeværelsen af en 
grænse indebærer.
2. En grænse er i  realiteten ikke blot en geografisk markering af en stats 
territoriale afgrænsning, den er også udtryk for den organisatoriske auto­
nomi, der ligger hos de mange forskellige myndigheder, institutioner og 
organer, som danner rammen om og styrer et moderne, komplekst samfund. Den 
eksponentielle stigning i  antallet af sociale og skattemæssige bestemmel­
ser, der er vedtaget inden for de nationale retssystemer, gør det vanske­
ligere at skabe sammenhæng og overensstemmelse mellem disse systemer. Det 
er et generelt problem for Det europæiske Fællesskab, men det er især mærk­
bart for de befolkningsgrupper, som fysisk føler sig placeret i  udkanten af 
det område inden for hvilke de forskellige bestemmelser finder anvendelse, 
for selv om disse regler ofte er udformet med samme formål (f.eks. social 
sikring), er deres referencerammer helt forskellige.

-  2 -
Dette er baggrunden for størsteparten af de problemer, som befolkningen i  
grænseregionerne star over for. De bor i  et område, som geografisk, socialt 
eller sprogligt udgør en helhed, men de konfronteres dagligt med lovgiv­
ningsmæssige og administrative systemer, der er forskellige. Foranstaltnin­
ger i  forbindelse med bilaterale aftaler samt fællesskabsforanstaltningerne 
kan have til formål at begrænse disse ulemper, men de kan ikke fjerne de 
indbyrdes uforenelige eller usammenhængende faktorer, som består, fordi der 
ikke eksisterer en europæisk union.
3. Den opmærksomhed, som problemerne vedrørende grænser og grænsebefolkninger 
har vakt i  Europa-Parlamentet, viser, at de opfattes som symbol på de van­
skeligheder, der ligger i  opbygningen af Europa (1).
Grænsebefolkningerne og deres særlige problemer viser i  realiteten hvilke 
vanskeligheder, den europæiske integration støder på på en lang række for­
skellige områder: fri bevægelighed, fri adgang til beskæftigelse, frie 
vare- og kapitalbevægelser, harmonisering af skatte- og afgiftsbestemmelser 
samt overensstemmelse mellem de forskellige landes sociale politik er alt 
sammen problemer, som drages frem hver gang, den offentlige opinion eller 
Europa-Parlamentet over for Kommissionen eller Rådet for De europæiske Fæl­
lesskaber rejser spørgsmålet om den mangel på fremskridt i  den europæiske 
integration, der indebærer vanskeligheder for befolkningen i  grænseregion­
erne.
4. Det forhold, at opbygningen af Europa går langsomt, er ikke den eneste år­
sag til vanskelighederne. For det første rækker grænsebefolkningsproblema­
tikken ud over Fællesskabets ramme, idet den også vedrører Fællesskabets 
eller medlemsstaternes forbindelser med tredjelande. Grænseproblematikken 
kendes ikke blot inden for De europæiske Fællesskaber (hvad enten der er 
ti eller tolv medlemmer), der er f.eks. også grænseområderne mellem Frankrig
(1) Langt størstedelen af de over hundrede af skriftlige forespørgsler i
Europa-Parlamentet, der vedrører grænseproblemet, og som rettes til Kom­
missionen og Radet, og langt de fleste af de mange mundtlige forespørgsler 
til Kommissionen, som er blevet behandlet siden 1979, drejer sig om kon­
trollen ved grænserne: spørgsmål om de papirer, der kræves forevist, for­
maliteterne ved grænserne, forsinkelser, grænsekontrol af personer samt 
politikontrol. En halv snes af disse spørgsmål vedrører explicite be­
folkningen i  grænseregionerne.

- 3 -
og Schweiz, Italien og Schweiz og Tyskland og Østrig, hvor der foregår en 
omfattende udveksling, og hvor der bor mange grænsearbejdere. Ps samme måde 
gør Fællesskabets udvidelse et tilsvarende problem aktuelt, nemlig det sær­
lige problem vedrørende de befolkningsgrupper, som bor forskellige steder i  
Pyrenærerne; der er i  de særlige bestemmelser, som er vedtaget for over­
gangsperioden ikke taget hensyn til disse menneskers bevægelsesfrihed.
Endelig gælder det, selv for grænsebefolkningerne inden for Fællesskabet, 
at de eksisterende eller påtænkte foranstaltninger, specielt med hensyn til 
harmonisering af skatte- og socialpolitikken, ikke løser alle de problemer, 
som grænsebefolkningerne har at stås med. En tang række af disse problemer 
kan kun løses ved bilaterale aftaler og overenskomster og i  mange tilfælde 
blot ved en bedre koordinering pa administrativt plan.
5. Vil man løse disse grænseproblemer, må man se på alle aspekterne både med 
hensyn til kompetencespørgsmålet og med hensyn til de enkelte forhold, der 
behandles. Det.er f.eks. omsonst at ville opstille detaljerede regler for 
opkrævning af indkomstskat af grænsearbejdere, hvis der fortsat eksisterer 
begrænsninger med hensyn til overførsel af indkomster i forbindelse med 
kontrollen med kapitalbevægelser.
Ligeledes drejer grænsebefolkningsproblematikken sig ikke udelukkende om 
grænsearbejdere. Ifølge begrebet Borgernes Europa er enhver, som er berørt 
af tilstedeværelsen af en grænse, omfattet af denne problematik. Det drejer 
sig ikke blot om hensynet til producenterne, men også om hensynet til for­
brugerne. I den forbindelse viser en undersøgelse foretaget for nylig af 
BEUC (1), i  hvor høj grad folk finder forskelle i  pris mellem de enkelte 
lande for identiske produkter urimelige; dette problem er i  særlig grad 
mærkbart i  grænseområderne. Desuden er visse personbevægelser i  grænseom­
råderne forbundet med turistmæssige, sociale eller kulturelle aktiviteteh, 
som bør fremmes, fordi oprettelsen af Den europæiske Union går langt videre 
end tanken om et økonomisk fællesskab.
(1) Kontrol for europæiske forbrugerorganisationer.

- 4  -
6. Endelig hænger interessen for grænsebefolkningsproblemerne i  et vist 
omfang sammen med bevidstheden om at tilhøre et regionalt fællesskab, et 
fænomen, som er blevet langt mere udbredt overalt i  Europa i  de seneste Ir, 
og som er kommet til udtryk gennem en lang række forskellige undersøgelser 
og konferencer og gennem den voksende betydning, som den enkelte region har 
fået som politisk, administrativ eller planlægningsmæssig enhed; for si 
vidt angår specielt grænseproblematikken kan nævnes oprettelsen af formel­
le eller uformelle strukturer for grænseregionerne (1). Grænsebefolkningens 
problemer må fremover ses i  sammenhæng med den regionalpolitik, der føres
i  grænseregionerne, og i  sammenhæng med disse regioners økonomiske udvik­
ling. Dette indebærer specielt, at der må tages hensyn til de særlige vil­
kår i  hver enkelt af grænseregionerne og for hver enkelt af de pågældende 
befolkningsgrupper ud over de generelle principper for fri bevægelighed for 
personer og varer.
7. Hvis hele regionalbegrebet tages med i  betragtning, udvides definitionen af 
begrebet grænsebefolkning væsentligt.
En snæver opfattelse af grænsebefolkningsproblematikken indebærer, at defi­
nitionen kun gælder grænsearbejdere, dvs. "arbejdstagere, der er beskæf­
tiget på en medlemsstats område, men har bopæl på en anden medlemsstats om­
råde, hvortil de som regel vender hjem dagligt eller mindst én gang ugent­
ligt". Denne definition kan eventuelt suppleres med en angivelse af, hvilket 
geografisk omrade der er tale om, for så vidt angår den pågældende bopæl. 
Kommissionen har opstillet definitioner for, hvad den forstår ved grænsear­
bejdere, dels for så vidt angår social sikring, dels for så vidt angår 
skatter og afgifter.
(1) Jf. det arbejde, der udføres af EUREGIO, der er en organisation for sam­
arbejde pa tværs af grænsen mellem lokalsamfund i  Tyskland og Nederlandene.

- 5 -
Ifølge de mest realistiske overslag - ·  eftersom der ikke foreligger beskæf­
tigelsesstatistikker - skulle der være omkring 250 000 (1) grænsearbejdere 
i  Fællesskabet. Beregningerne stammer fra 1975, men der ser ikke ud til at 
være sket større ændringer; den økonomiske krise har ikke haft indvirkning 
pi dette tal, på trods af at grænsearbejderne socialt set er vanskeligere 
stillet og dårligere beskyttet end andre. Disse tal omfatter også stats­
borgere fra medlemsstaterne i  Fællesskabet, som er beskæftiget uden for 
Fællesskabet, først og fremmest i  Schweiz.
8. Men på den anden side kan begrebet grænsebefolkning fortolkes bredere, hvis 
man herved forstår hele den befolkning, som bor i  grænseregionerne. Ser man 
bort fra selve definitionsspørgsmålet (hvad forstår man ved en grænsere­
gion?), kan man anslå den befolkning, der bor i  grænseregionerne inden for 
Fællesskabet med 12 medlemmer, til 48 mio mennesker, svarende til 15% af 
den samlede befolkning i  Fællesskabet (i Fællesskabet med 10 medlemmer er 
tallet 38 mio svarende til 13,4%).
Befolkningstætheden i  denne gruppe varierer stærkt fra under 40 indbyggere 
pr. km2 i  Alperne i  Haute-Provence og Val d'Aoste til over 500 i  provinsen 
Antwerpen eller området omkring Aachen. Frankrig er det eneste land, hvor 
befolkningstætheden i  størsteparten af grænseregionerne er højere end for 
landet som helhed.
Begrebet grænseregion dækker langt mere end udtrykket grænsezone eller 
grænseområde, som bl.a. er anvendt i  fællesskabsbestemmelserne om afgifts­
fritagelse i  forbindelse med grænsetrafik (2). Det drejer sig her tilsyne­
ladende om et grænseområde, som ifølge en dom afsagt for nylig af Domstolen, 
er defineret (3) som en række cirkler med en radius på 15 km, hvis centre 
er sammenfaldende med toldovergangsstederne.
(1) Ch. Rico., op. cit., og samme forfatters rapport til den 3. europæiske 
konference om grænseregioner, Borken, september 1984.
(2) Direktiv 69/169/EØF, ændret ved direktiv 72/230/EØF (artikel 5).
(3) Sag 54/84 Michael Poul mod Hauptzollamt Emmerich af 21.3.1985.

-  6 -
Der foreligger ingen overslag over, hvor stor en befolkning det drejer sig 
om, men der er sandsynligvis tale om adskillige millioner mennesker.
9. Det kan derfor synes vanskeligt at nå frem til en fælles definition af be­
grebet grænsebefolkning. Det kan dreje sig om grænsearbejdere i  ordets 
snævreste betydning, det vil sige arbejdstagere og deres familie, for så 
vidt familiesituationen indebærer særlige sociale eller beskatningsmæssige 
forhold, eller det kan dreje sig om personer, der bor i  grænseområdet i  
henhold til den definition, der anvendes i forbindelse med afgiftsreglerne 
i  Fællesskabet, det vil sige det område, inden for hvilket de forskellige 
myndigheder har beføjelse til at foretage kontrol (1). Eller det kan dreje 
sig om befolkningsgrupper, som bor i  et regionalområde nær ved en grænse.
10. Hver enkelt af disse kategorier har deres særlige problemer, som ikke kan 
behandles under ét. Den gruppe, der er placeret i  den ene ende af defini­
tionsskalaen - grænsearbejderne - lever med en række problemer, som eventu­
elt kan løses på fællesskabsplan, ved bilaterale aftaler eller ved admini­
strative ordninger. Problemerne for den gruppe, der er placeret i  den anden 
ende af definitionsskalaen - beboerne i  grænseregionerne i  bredeste for­
stand - kræver løsninger, som i  vidt omfang vedrører den generelle proble­
matik omkring lettelse af grænsepassagen i  global sammenhæng.
Der er i  nedenstående forslag taget hensyn til denne forskel. Hovedvægten 
er lagt på at løse grænsearbejdernes problemer, men man må ikke glemme det 
mere generelle aspekt af "grænseborgernes" problemer.
(1) I henhold til gældende administrativ praksis i  visse medlemsstater.

- ·  7 -
11. Beskæftigelsen og den sociale sikring er de to områder, som især vækker 
interesse, når man beskæftiger sig med grænsearbejdernes problemer.
Fænomenet "grænsearbejde" er så udbreot i  Fællesskabet, at grænsearbejdernes 
problemer og krav er taget op af regionale, nationale eller supra-nationale 
organer. Den europæiske faglige Samarbejdsorganisation (EFS) har i  øvrigt 
gjort sin holdning til spørgsmålet klar (1).
EFS konstaterer, at grænsearbejderne kan være undergivet forskellige lov­
bestemmelser og regler i  forbindelse med internationale aftaler, fælles­
skabsforordninger (f.eks. for så vidt angår social sikring og fri bevægelig­
hed) multilaterale regler (BENELUX), bilaterale og regionale aftaler eller 
nationale retsforskrifter, og finder derfor, at denne befolkningsgruppes 
vanskelige og særlige situation kræver speciel opmærksomhed og må vurderes 
ud fra denne særlige situation, der dog kan variere fra sag til sag.
Debatten har i  øvrigt hidtil drejet sig om behovet for at indføre en "særlig 
europæisk statut for grænsearbejdere".  Denne tanke er kommet til udtryk i  
forskellige initiativer såvel på nationalt plan som på fællesskabsplan (2), 
men selv om spørgsmålet har været drøftet flere gange i  Den europæiske fag­
lige Samarbejdsorganisation og i  Det økonomiske og sociale Udvalg, synes 
det dog ikke at kunne føre til konkrete resultater. Rent faktisk forekommer 
en fælles statut ikke at være den mest velegnede løsning pi problemer, der 
bunder i  meget forskelligartede situationer. Desuden ville en særlig statut 
stride imod målsætningen om en global harmonisering af vilkårene for samt­
lige arbejdstagere i  Fællesskabet. Endelig ser det ikke ud til, at de fag­
lige organisationer på trods af en række henvendelser fra lokale fagforenin­
ger går ind for tanken om at tillægge arbejdstagere, hvis situation trods 
alt er af marginal karakter, en særlig status.
(1) Jf. EFS' memorandum "Grænsearbejdere i  Europa. Problemer og krav". EFS' 
forretningsudvalg - 12. juni 1981 - Genève.
(2) Jf. J. OEHLER's betænkning til Europa-Parlamentet i  1981, dok. EP 77.685.

-  8 -
For sa vidt angar Fællesskabet kunne en sadan særlig statut desuden 
stride imod det generelle princip om arbejdskraftens frie bevægelighed, 
som ligger til grund for harmoniseringsbestræbelserne på det sociale 
område og inden for skatter og afgifter.
Det kan derfor ikke anbefales at støtte tanken om en europæisk statut 
for grænsearbejdere.
12. Dette understreger betydningen af anvendelsen af fællesskabsretten:
- vedrørende fri bevægelighed:  grænsebefolkningerne er som alle andre
europæiske borgere omfattet af de bestemmelser, ifølge hvilke enhver 
form for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, specielt med 
hensyn til adgang til beskæftigelse, er forbudt. Dette princip er 
specifikt anført i  artikel 7, stk. 2, i  forordning 1612/68 for så 
vidt angår grænsearbejdere (1);
- vedrørende socialsikring:  EF-reglerne gælder i  fuld udstrækning for 
grænsearbejdere (lønmodtagere og selvstændige erhvervsdrivende) samt 
deres familiemedlemmer (forordningerne 1408/71 (2) og 574/72 (3)).
Desuden gælder der særlige bestemmelser vedrørende sygeforsikring (na­
turalydelser) samt arbejdsløshedsforsikring.
I henhold til artikel 20 i  forordning nr. 1408/71 er grænsearbejderen 
berettiget til naturalydelser fra sygeforsikringen såvel i  beskæfti­
gelseslandet som i  bopælslandet. Det samme gælder familiemedlemmerne, 
såfremt der er indgået aftale herom mellem de kompetente myndigheder i  
de to pågældende medlemsstater.
Ifølge artikel 71 i  samme forordning har grænsearbejderen i tilfælde af 
fuldtidsarbejdsløshed ret til arbejdsløshedsydelser i  bopælslandet 
(i modsætning til den generelle bestemmelse om, at man har ret til så­
danne ydelser i  beskæftigelseslandet), som om han senest havde været 
beskæftiget i  dette land (4).
(1) Rådets forordning af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelig­
hed inden for Fællesskabet (EFT nr. L 257 af 19.10.1968, s. 2)
(2) Rådets forordning af 14. juni 1971 om anvendelse af socialsikrings­
ordningerne på lønmodtagere og deres familier, som skifter bopæl 
inden for Fællesskabet (EFT nr. L 149 af 5.7.1971, s. 2)
(3) Rådets forordning af 21. marts 1972 om fastsættelse af vilkårene for 
anvendelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 74 af 27.3.1972, s.1)
(4) Denne bestemmelse er genstand for en præjudiciel sag, som i  øjeblikket 
verserer ved Domstolen (sagen Miethe 1/85).

- 9 -
13. Udover at arbejde for, at fællesskabsforordningerne om beskæftigelse og
social sikring overholdes, har Kommissionen til hensigt at spille en aktiv 
rolle for at begrænse ulemperne for de arbejdstagere, der bor i grænseom­
råderne. De er f.eks. i særlig grad udsatte for virkningerne af konjunktur­
udsving, og normalt er deres uddannelse utilstrækkelig.
Det er derfor uhyre vigtigt, at grænsearbejderne får øget adgang til oplys- 
ning og erhvervsuddannelse.  I realiteten dækker arbejdsformidlingsaktivi­
teterne, erhvervsuddannelses- og omskolingsfaciliteterne, støtten til øget 
mobilitet i  arbejdsstyrken samt virksomhedernes aftalemæssige forpligtelser, 
især i  forbindelse med strukturomlægningsforanstaltninger, kun det pågældende 
nationale territorium, hvorfor de gældende bestemmelser i praksis udelukkende 
finder anvendelse på landets egne statsborgere som følge af det gældende 
administrative system (forespørgsler og henvendelser, formularer, sagsbehand­
ling og centraliserede godkendelsesprocedurer). Ingen af disse organer 
interesserer sig for grænsebefolkningens specielle situation på trods af, 
at der eksisterer fællesskabsforordninger eller bilaterale aftaler herom.
I denne forbindelse skal fremhæves et initiativ fra Kommissionens side efter 
et seminar, som fandt sted i  Bruxelles i  marts 1985; hensigten er at skabe 
en dialog på tværs af grænserne mellem arbejdsformidlingsorganerne, som i  
vidt. omfang ikke ved ret meget om hinanden, og sætte dem i  stand til gradvis 
at etablere et mere permanent samarbejde. Med henblik herpå har Kommissionen 
i  1985 finansieret 150 udvekslinger af 5 dages varighed for 300 ansatte i  
arbejdsformidlingstjenesterne i  grænseområderne. Der skal således i  10 
grænseregioner etableres et net af 68 fælles hold bestående af ansatte af 
forskellig nationalitet, som kan etablere et decentraliseret samarbejde 
med det formål gradvis at få oprettet særlige arbejdsformidlingstjenester 
i  grænseområderne. Det vil bl.a. kunne bevirke, at der kan indføres sammen­
hængende informationssystemer vedrørende beskæftigelsen i  de pågældende 
grænseregioner bl.a. gennem anvendelse af edb, og desuden vil der kunne 
gennemføres programmer for tekniske eller erhvervsfaglige uddannelser.

-  10  -
Det er Kommissionens opfattelse, at det er nødvendigt at støtte tilsvarende
initiativer, der tager sigte på at finansiere udvekslinger mellem de ansatte 
i  arbejdsformidlingstjenesterne i  medlemslandene og informere de pågældende 
grænsearbejdere om resultaterne af disse kontakter og forsøg.
14. Adgangen til institutioner for almene og erhvervsfaglige uddannelser er et 
andet vigtigt aspekt i  grænsebefolkningens tilværelse.
Det kan af geografiske, kulturelle eller erhvervsmæssige årsager være fordel­
agtigt at gå på en skole eller et universitet eller følge en erhvervsuddan­
nelse på den anden side af grænsen.
Det er Kommissionens opfattelse, at lettere adgang for grænsebefolkningen til 
undervisnings- og erhvervsuddannelsesinstitutioner, som er beliggende i  grænse­
regionerne, kan tjene som et konkret eksempel for den øvrige befolkning og 
derved i  sig selv være et positivt bidrag til oprettelsen af Borgernes Europa.
15. Det forhold, at visse former for beskæftigelse i  grænseregionerne er ret 
usikker eller sæsonbestemt, har bevirket, at en række virksomheder, der til­
byder midlertidig beskæftigelse (vikarbureauer), opererer på denne specielle 
del af beskæftigelsesmarkedet.
Man skal ikke forsøge af afskaffe disse virksomheder, der tilbyder midlertidig 
beskæftigelse, saledes som Den europæiske faglige Samarbejdsorganisation ønsker 
det, for det er i  mange tilfælde netop disse virksomheder, som, fordi de er i  
stand til at organisere den nødvendige transport, også kan rekruttere arbejds­
kraft og skaffe beskæftigelse. Men Kommissionen og især de nationale arbejds- 
myndigheder ma føre nøje tilsyn med disse virksomheders aktiviteter for at 
sikre,at bestemmelserne om arbejdsvilkår, arbejdsgiver/arbejdstagerforhold, 
sikkerhed i  beskæftigelsen og lønudbetaling overholdes. Også på dette område 
er det vigtigt, at arbejdstagerne informeres bedre om deres rettigheder. Dette 
informationsarbejde kan støttes på fællesskabsplan (jf. nedenfor, punkt 17).
16. Problemerne vedrørende beskatningsreglerne for grænsebefolkningen er genstand 
for en lang række bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne eller mellem med­
lemsstater og tredjelande med det formål at undgå dobbeltbeskatning. To prin­
cipper, hvis hensigtsmæssighed, fordele og ulemper stort set modsvarer hin­
anden, kan gøres gældende. For såvidt angår indkomstbeskatning kan grænse- 
arbejderen beskattes på arbejdsstedet, dvs. i  det land, hvori han udøver sin 
erhvervsaktivitet, således som det er tilfældet for arbejdstagere, der ikke 
har fast bopæl i  beskæft ige Ises landet, eller han kan beskattes det sted, hvor 
han har sin bopæl.

-  11 -
De to systemer eksisterer i  øjeblikket side om side for grænsearbejderoe, inden for 
Fællesskabet; i  begge tilfælde volder det visse beskatningsmæssige problemer tor 
grænsebefolkningen på grund af de forskellige regler for opkrævning af skat: der er 
problemer med hensyn til kumulering af indkomster, erhvervsmæssige eller familie" 
mæssige fradrag samt den enkeltes personlige eller familiemæssige situation, og 
det kan være vanskeligt at tage hensyn til disse problemer.
Kommissionen gik i  et direktivforslag fra 1979 (1) ind for det system, der bygger 
på beskatning efter bopæl; begrundelsen var først og fremmest, at dette system 
var mere enkelt, at der var bedre balance mellem de to forskellige former fer be­
skatning, nemlig direkte og indirekte beskatning, og at det var mere retfærdigt 
sammenholdt med de regler, der gælder for andre arbejdstagere uden fast bopæl i  et 
givet land, og sammenholdt med skatteyderens personlige situation.
Selv om debatten om tilbageførelse af en del af de opkrævede skatter i  sådanne 
tilfælde drejer sig om et andet aspekt af problemet, har den dog yderligere kom­
pliceret muligheden for, at der kan træffes beslutning i sagen.
Hvis det på længere sigt i  forbindelse med harmoniseringen af skatte- og afgifts­
reglerne viser sig nødvendigt at indføre et mere sammenhængende system, må den nuvæ­
rende blokering af debatten ikke medføre en forsinkelse i  arbejdet med at afskaffe 
de beskatningsmæssige urimeligheder, som grænsearbejderne lider under. I den for­
bindelse vil det være hensigtsmæssigt samtidig at arbejde på en bedre informering 
af grænsearbejderne om deres rettigheder og forpligtelser på det beskatningsmæssige 
område. Dette informationsarbejde vil kunne yderligere støttes af et samarbejde 
mellem medlemslandenes skattemyndigheder under Kommissionens auspicier på samme måde 
som det samarbejde, der er etableret på beskæftigelsesområdet. Desuden er de særlige 
afgiftsmæssige problemer, der eksisterer for virksomheder i  grænseregionerne, langt 
fra løst. Udover at tilladelsen til midlertidig indførsel er undergivet bestemte 
regler vedrørende sikkerhedsstillelse i  henhold til det 17. momsdirektiv, som Rådet 
vedtog den 16. juli 1985 (EFT nr. L 192 af 24.7.1985, s. 20), begrænser samme direk­
tiv den særlige afgiftsfritagelse, som gælder for grænseområderne, til udelukkende a 
omfatte offentlige bygge- og anlægsarbejder (artikel 22).
17. Det forhold, at der ikke eksisterer nogen monetær integration, og at der fortsat
findes en række bestemmelser vedrørende valutaveksling og restriktioner pa kapital­
markederne, giver anledning til problemer især for de arbejdstagere, som ikke har 
bopæl i  beskæftigelseslandet, samt for grænsearbejderne.
(1) Forslag til rådsdirektiv om harmonisering af bestemmelserne for indkomstskat  
med henblik på arbejdskraftens fri bevægelighed inden for Fællesskabet  
(K0MC79) 737 endelig udg.).

-  12
Inden for fællesskabsretten er overførslen af grænsearbejderes indkomster til  
deres bopælsland naturligvis fuldstændig liberaliseret på samme måde som alle  
andre overførsler i  forbindelse med løbende betalinger. Men til gengæld kan  
disse indkomster kun anvendes i  beskæftigelseslandet til dækning af normale  
leveomkostninger og til kapitaltransaktioner, der er omfattet af en fælles­
skabsbestemmelse om liberalisering. Selv uanset de restriktioner for kapital­
bevægelser, som visse medlemslande, som har betalingsbalanceproblemer, eller  
som har fået indføjet særlige bestemmelser desangående i deres tiltrædelses­
traktat, har tilladelse til at opretholde midlertidigt, er det klart, at det  
ikke på kort sigt er realistisk at forvente en fuldstændig liberalisering af  
størsteparten af kapitalbevægelserne; det skyldes, at Fællesskabet mangler  
en fælles intern og ekstern monetær politik. Følgelig kan de nationale myn­
digheder i  en lang række medlemslande gøre anvendelse i  udlandet af de i  
landet bosiddende borgeres indkomst betinget af visse godkendelses- og kontrol-  
formaliteter med henblik på at sikre sig, at det i realiteten ikke drejer sig  
om ulovlige kapitalbevægelser.
Specielt for grænsearbejderne er den væsentligste konsekvens af dette forhold,  
at de er forpligtet til at tilbageføre deres indkomst til deres bopælsLand  
og eventuelt ansøge om tilladelse til at genudføre de nødvendige midler til  
betaling af deres løbende udgifter og kapitaludgifter. Det skal indrømmes, at  
der i  de medlemslande, hvor der gælder visse valutarestriktioner, normalt også  
eksisterer særlige bestemmelser til fordel for grænsearbejderne. F.eks. kan  
grænsearbejderne i  Italien og Frankrig lade en del af deres indkomst, som anses  
for værende rimelig til dækning af normale leveomkostninger, stå på en almin­
delig bankkonto i  beskæftigelseslandet. Inden for den belgisk-luxembourgske  
union, hvor tilbageførsel af grænsearbejdernes indkomster normalt skal finde  
sted på det officielle marked, er der indgået en særlig aftale med Nederlandene,  
ifølge hvilken de pågældende arbejdstagere kan hæve deres løn i  pengesedler.
Det forekommer ikke desto mindre hensigtsmæssigt, at det på fællesskabsplan  
overvejes i  videst muligt omfang at forenkle de godkendelses- og kontrol­
formaliteter, der gælder grænsearbejdernes indkomstoverførsler eller indlån  
i  banker i  beskæft i  gelses landet.

- 13 -
For si vidt angår dette sidste punkt bør der i  lighed med, hvad Kommissionen  
påtænker i  forbindelse med turistrejser og andre rejser, uden tvivl fast­
sættes harmoniserede beløbstærskler, inden for hvilke der ikke kræves nogen  
form for dokumentation. Kommissionen har til hensigt at fremkomme med foi— 
slag eller henstillinger desangående.
på bilateralt plan er der visse steder indført kompensatoriske foranstalt­
ninger til fordel for arbejdstagerne i tilfælde af negative udsving i veksel­
kurserne enten i  form af godtgørelser, der betales af arbejdsgiveren, eller  
i  form af et kompensationssystem som f.eks. i det fransk-belgiske grænse­
område, hvor der siden 1969 har eksisteret et system med kompensatoriske  
tillæg, der fastsættes hvert ir under hensyntagen til vekselkursudsvingene.
Virkningerne af vekselkursudsvingene har ligeledes været behandlet i Det  
rådgivende Udvalg for vandrende arbejdstageres sociale sikring, efter at  
Europa-Parlamentet havde rettet en lang række forespørgsler desangående (1).  
Det fremgår af udvalgets arbejde, at det næppe er hensigtsmæssigt at indføre  
et udligningssystem for at kompensere for de forskelle i valutakurserne, som  
kan fa indvirkning pi de sociale ydelser til vandrende arbejdstagere, specielt  
deres pensioner. Den automatiske tilpasning af pensionerne til pris- og løn­
niveauet kompenserer i hvert fald delvis over en længere periode for even­
tuelle kurstab. Desuden skulle et udligningssystem, hvis det skal være  
retfærdigt, også træde i  kraft, når der er tale om eventuelle kursgevinster.
Tanken om en udligningsfond (eller en fælles pensionsfond) er i  øvrigt også  
blevet forkastet, ikke blot fordi det er for kompliceret at indføre et så­
dant system på fællesskabsplan, men fordi det i  givet fald kun kan fungere,  
hvis der samtidig indføres ensartede eller i  hvert fald harmoniserede  
socialsikringsordninger.
Dette er ikke forudset i  forordning nr. 1408/71, som blot bygger på en sam­
ordning af de nationale lovgivninger, uden at der er tale om en egentlig  
harmonisering.
(1) Jf. notat fra sektetariatet for Det rådgivende Udvalg for vandrende  
arbejdstageres sociale sikring, SS/TM 5/83 fra 27. januar 1983.

-  n  -
Det betyder, at ydelserne til de vandrende arbejdstagere, nar først de er  
udbetalt, også hvor det sker i  kraft af fællesskabsbestemmelserne, fortsat  
udelukkende afhænger af de pågældende medlemsstaters nationale lovgivninger  
og styres af disse lovgivninger; dette gælder også for så vidt angår even­
tuelle udsving i de nationale valutaer, hvori de pågældende beløb beregnes.  
Hele systemet i  forordning nr. 1408/71 og nr. 574/72 bygger på dette princip  
(jf. forordning nr. 1408/71, artikel 51). Dette ville ikke længere være  
tilfældet, såfremt man indfører det føromtalte system. De ydelser, der dei—  
efter skulle udbetales de vandrende arbejdstagere, ville ikke længere være  
baseret på den nationale lovgivning, i  henhold til hvilken de pågældende  
ydelser udbetales; i  stedet ville der blive tale om et beløb, hvori var  
indregnet en eventuel udligning fra den "fælles pensionsfond". Dette er  
næppe foreneligt med det system, der er fastsat i forordning nr. 1408/71  
i  dens nuværende udformning.
De negative virkninger af udsving i vekselkurserne vil kun kunne korrigeres  
endeligt i  forbindelse med en større valutarisk stabilitet. Iværksættelsen  
af udlignings- eller kompensationssystemer, uanset hvor berettigede de kunne  
forekomme, indgår ikke i  sådanne planer.
Kommissionen finder det derfor ikke hensigtsmæssigt, at støtte tanken om at  
indføre kompensationsordninger for at korrigere for de negative virkninger  
af valutaforskelle på grænsearbejdernes indkomster og de sociale overførsler,  
de har krav på.
Normalt er grænsearbejderne omfattet af meget komplicerede sociale, beskat­
ningsmæssige og finansielle bestemmelser. Udover et generelt ønske om at  
forenkle de administrative formaliteter, som denne gruppe specielt er under­
givet, i  mange tilfælde inden for administrative ordninger, som er dem  
ukendte, vil det være særdeles ønskeligt, om de kunne få en bedre oplysning  
om deres rettigheder og forpligtelser og om de forskellige formaliteter,  
de er undergivet.
Oplysningsarbejdet over for grænsearbejderne kræver en særlig indsats på  
flere forskellige niveauer, men især fra de offentlige nationale regionale  
og lokale administrationer og fra de berørte faglige organisationer samt  
fra Kommi ssionen .

- 15 -
Her kan især henvises til den kampagne, som Benelux-landene påbegyndte i  
1984, hvor man udgav en række informationsbrochurer til brug for grænse-  
arbejderne i  Benelux. Disse brochurer er blevet meget positivt modtaget  
af grænsearbejderne, men også af de ansatte i  de pågældende nationale ad­
ministrationer. De indeholder en række praktiske oplysninger, især med  
hensyn til beskatning og sociale bestemmelser. Benelux-landene har i  be­
tragtning af aktionens succes til hensigt at ajourføre disse brochurer og  
forbedre dem hvert år.
Det ville være hensigtsmæssigt på fællesskabsplan at overveje muligheden  
for at udsende tilsvarende brochurer for hvert enkelt grænseområde.  Kom­
missionen mener, at den bør bidrage til finansieringen af en sådan aktion  
og påtager sig desuden at sikre en koordinering af de enkelte publikationer,  
som skal udarbejdes med bistand fra de relevante nationale myndigheder.
.  Et forsøg på at finde en samlet løsning på disse grænseproblemer kan som før  
nævnt ikke begrænses til udelukkende at vedrøre spørgsmål i  forbindelse med  
grænsearbejdernes erhvervsaktivitet eller status.
I forbindelse med regionalpolitikken har man ligeledes beskæftiget sig med  
de problemer, som EF-borgerne møder i  disse særlige områder, som ligger i  
periferien af medlemsstaterne.
Kommissionen støtter tanken om, at en del af grænseproblemerne kan løses via  
regionalpolitikken, hvilket indebærer et samarbejde på en lang række områder  
mellem de involverede nationale og lokale myndigheder.

- 16 -
Med henblik herpå rettede Kommissionen i  oktober 1981 en henstilling til  
medlemsstaterne om en koordinering af regionaludviklingspolitikken på tværs  
af grænserne; i  henstillingen opfordres medlemsstaterne til at udarbejde  
samordnede programmer for regionaludvikling for de regioner, der har fælles  
grænse (1). Desuden er det i den nye forordning for Den europæiske fond for  
Regionaludvikling anført, at medlemsstaterne skal bestræbe sig på inden for  
deres bilaterale forbindelser og med forbehold af artikel 92, 93 og 94 i  
traktaten at sikre en samordning af regionaludviklingen på tværs af grænserne  
med de midler og på de niveauer, som de i  fællesskab finder hensigtsmæssige.
I denne forbindelse skal de fremme et samarbejde mellem de involverede  
regionale og lokale instanser (2).
I denne sammenhæng bistår Kommissionen med udarbejdelse af udviklingspro­
grammer på tværs af grænserne ved at finansiere undersøgelser, der beskæf­
tiger sig med de forskellige problemer og deres mulige løsninger. Her skal  
nævnes Kommissionens støtte til gennemførelsen af et sådant program i  Ems-  
Dollart ved den nordlige grænse mellem Nederlandene og Forbundsrepublikken  
Tyskland.
Et andet program er i  øjeblikket under udarbejdelse for Mosel/Rhinen-regionen  
ved grænsen mellem Nederlandene, Belgien og Forbundsrepublikken Tyskland.
Et tredje program er under forberedelse i  regionen Twente-Oostgelderland/  
Westmunsterland/Graftschaft Bentheim ("Euregio"), der er et andet tysk-  
nederlandsk grænseområde, som er omtalt i punkt 6 ovenfor.
Kommissionen har al mulig grund til at tro, at dette samarbejde vil give  
positive resultater, som kan tilskynde andre regioner ved de øvrige medlems­
staters grænser til at følge eksemplet.
(1) Kommissionens henstilling af 9. oktober 1981 vedrørende samordning af  
regionaludviklingen på tværs af landegrænserne (EFT nr. L 321 af  
10.11.1981, s. 27).
(2) Artikel 1, stk. 3, i  Rådets forordning (EØF) nr. 1787/84 af 19. juni  
1984 om Den europæiske fond for Regionaludvikling (EFT nr. L 169 af  
28.6.1984, s. 1).

- 17 -
Kommissionen har til hensigt at fortsætte dette arbejde med støtte til under­
søgelse og gennemførelse af regionaludviklingsprogrammer pi tværs af lande­
grænserne.
20. Kommissionen påtænker ikke at anbefale,, at grænseregionerne knyttes sammen  
ved hjælp af særlige fælles interregionale organer. Det er dens opfattelse,  
at de programmer, der - ligesom "Euregio"--programmet" - gennemføres i de  
forskellige grænseregioner i Fællesskabet, svarer bedre til de konkrete  
situationer i  disse regioner end et fast institutionelt system.
I denne forbindelse skal gøres opmærksom på den europæiske rammekonvention  
om samarbejde på tværs af landegrænserne mellem lokalsamfund eller terri­
toriale myndigheder, som blev undertegnet af Europarådet den 21. maj 1980.  
Denne konvention er allerede undertegnet og/eller ratificeret af otte af  
de ti medlemsstater. Kun Grækenland og Det forenede Kongerige har endnu ikke 
gjort det.
Konventionen udgør en egnet ramme og indeholder typeeksempler på forskellige  
former for samarbejde mellem staterne og/eller de pågældende lokalsamfund.  
Formålet er på en smidig måde at gøre opmærksom på, at de lokale samfund  
har beføjelser til inden for visse bestemte områder at samarbejde på tværs  
af landegrænserne, og den giver mulighed for at fremme et sådant samarbejde,  
bl.a. inden for områder som beskyttelse af civilbefolkningen, sundheds- og  
lægetjeneste, uddannelse, transport samt lettelser ved grænseovergangene.
21. Det er i  realiteten ofte inden for en bilateral og decentraliseret ramme,  
at grænsebefolkningernes særlige problemer bedst kan løses.
Det er klart, at fællesskabsløsninger er at foretrække både af principielle  
hensyn, og fordi de i  sidste ende er mest effektive. F.eks. ville en fuld­
stændig fri bevægelighed for varer og personer kunne løse størsteparten af  
grænseborgernes problemer. I første omgang ville fremskridt f.eks. med  
hensyn til forenkling af grænsekontrollen eller reel gensidig anerkendelse  
af eksamensbeviser imødekomme nogle af de krav, som oftest kommer til udtryk

- 18 - ■
fra grænsebefolkningernes eller deres repræsentative organisationers side (1).  
Oprettelsen af Borgernes Europa vil løse en stor del af grænseproblemerne.
Men Kommissionen kan, samtidig med at man forfølger dette overordnede mål,  
foreslå en række specifikke foranstaltninger, som tager sigte på at løse  
problemerne, indtil der er fundet en samlet fællesskabsløsning. I de fleste  
af de ovennævnte tilfælde drejer det sig om foranstaltninger, som kan  
gennemføres i forbindelse med bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne  
eller deres underordnede myndigheder, f.eks. i form af administrative  
ordninger.
Der kan nævnes følgende mulige aktioner:
- I det omfang, de lokale forhold kræver det, specielt ved Fællesskabets  
ydre grænser, kan grænsetrafikken lettes ved indførelse af særlige vogn­
baner på samme måde, som det er sket ved grænsestederne mellem Frankrig  
og Schweiz i området omkring Genève. Toldmyndighederne kan samarbejde med  
hensyn til grænsestedernes åbningstider samt om indførelse af særlige  
bestemmelser for grænsetrafikken.
- Der kan etableres et samarbejde om organisering af fælles transport (jern­
bane og bus), herunder tilrettelæggelse af ruter, køreplaner og vilkårene  
for køb af rejsehjemmel. Der kan afholdes særlige møder mellem de ansvar­
lige for den lokale og den internationale transport for at gøre dem  
bekendt med de praktiske muligheder for et sådant samarbejde.
- Der kan etableres et samarbejde på sundhedsområdet såvel med hensyn til  
adgang til lægehjælp og hospitalsvæsen som med hensyn til sygesikring,  
administrative formaliteter, godtgørelser og kontrolprocedurer.
(1) Jf. EFS's mémorandum fra 1981 (op.cit) samt forslag fra Euregio og
Sammenslutningen af europæiske grænseregioner (ARFE-AGEG) og resolutio­
nerne fra Forbundet af lokale og regionale organer i  Europa (CPLRE).

- 19 -
Rent konkret ville det være praktisk at fi løst problemerne i forbindelse  
med transport af syge og forulykkede samt spørgsmål vedrørende hastende  
lægehjælp i tilfælde af alvorlige ulykker eller katastrofer.
- Der bør etableres et samarbejde omkring beskyttelse af civilbefolkningen  
både på det forebyggende område og med hensyn til samordning af hjælp i  
tilfælde af ulykker eller katastrofer, således at hjælpehold og materiel  
kan komme hurtigere frem (1).
- Grænsebefolkningen bør have lettere adgang til det almene uddannelsessystem  
og erhvervsuddannelsessystemet uden nogen form for forskelsbehandling med  
henblik på at finde pragmatiske løsninger på deres problemer.
- Der bør etableres samordnings-og konsultationsprocedurer for befolkningen  
på tværs af landegrænserne for så vidt angår fysisk planlægning og opfø­
relse af anlæg, der kan få indvirkning på miljøet. Dette er i  overensstem­
melse med de af Fællesskabet vedtagne principper, således som de er fastsat  
i  direktiv 80/68/EØF (2) (forurening af grundvandet), 82/501/EØF (3)
(risiko for større uheld i  forbindelse med en række industrielle aktivi­
teter) og 84/360/EØF (4) (luftforurening).
(1) Jf. resultaterne fra det uformelle møde mellem de ansvarlige ministre  
for beskyttelse af civilbefolkningen den 2. og 3. maj 1985, bl.a. med  
hensyn til mulighederne for at gribe ind og yde gensidig bistand i  
tilfælde af ulykker eller katastrofer i  grænseområderne.
(2) EFT nr. L 20 af 26.1.1980, s. 43.
(3) EFT nr. L 230 af 5.8.1982, s. 1.
(4) EFT nr. L 188 af 16.7.1984, s. 20.

-  20  -
22. Konklusioner
22.1. De mange forskellige aspekter af grænsebefolkningernes problemer vil i  vidt  
omfang blive løst, hvis der indføres et virkeligt integreret internt marked  
og en monetær union, samt hvis der opnås væsentlige fremskridt i retning
af et Borgernes Europa.
22.2. Man må undgå risikoen for, at der i  et forsøg på at løse specifikke pro­
blemer skabes nye formelle vanskeligheder. Kommissionen henstiller:
- at der ikke indføres en særlig statut for grænsearbejdere (punkt 11)
- at der ikke indføres kompensationssystemer til udligning af virkningerne  
af valutakursudsving (punkt 17).
22.3. Man bør arbejde på en retfærdig behandling på det sociale område gennem  
anvendelse af fællesskabsreglerne vedrørende arbejdskraftens frie bevæ­
gelighed og bestemmelserne om vandrende arbejdstageres sociale sikring  
(punkt 12).
22.4. Pa det beskatningsmæssige område bør målsætningen om en ensartet behandling  
med hensyn til beskatning af erhvervsindtægter ikke bremse de fremskridt,  
der kan gøres i  forbindelse med bilaterale beskatningsaftaler (punkt 16).
22.5. Kommissionen vil stille forslag med henblik på at fjerne de specifikke  
forpligtelser i  forbindelse med de gældende ordninger for kontrol af  
indeståender i  banker samt kapitalbevægelser i  forbindelse med grænsear­
bejdernes erhvervsaktivitet (punkt 17).
22.6. Med hensyn til oplysning vil Kommissionen foreslå:
- at der afholdes særlige møder mellem de relevante nationale administra­
tioner på det sociale område (arbejdsformidling) og skatte- og afgifts­
området (punkt 13 og 16),
- en oplysningskampagne over for grænsearbejderne og deres familier med  
hensyn til deres rettigheder og forpligtelser (punkt 18).
22.7. Kommissionen vil fortsætte med at fremme regionale udviklingsprogrammer  
i  grænseregionerne (punkt 19).
22.8. Der bør tilskyndes til iværksættelse af særlige foranstaltninger for at  
Lette tilværelsen for de EF-borgere, som bor i  nærheden af en grænse, samt  
gøre det lettere for dem at rejse. Her tænkes også på indførelse af regler.

-21  -
der giver mulighed for at informere og konsultere disse grupper vedrørende  
beslutninger, der kan få konsekvenser på begge sider af grænsen. Disse for­
anstaltninger henhører i  de fleste tilfælde under et samarbejde mellem de  
enkelte medlemsstater og mellem de underordnede regionale eller lokale myn­
digheder.

BILAG
EF-definitioner af arbejdstagere eller personer,  
der bor i  et grænseområde
1. I forbindelse med arbejdskraftens frie bevægelighed:
Artikel 8 i direktiv 68/360 af 15. oktober 1968.
Stk. 1:  Medlemsstaterne skal tillade nedennævnte personer at opholde sig inden  
for deres område uden meddelelse af opholdstilladelse:
b) arbejdstagere, der er beskæftiget pi en medlemsstats område, men  
har bopæl på en anden medlemsstats område, hvortil de som regel  
vender hjem dagligt eller mindst én gang ugentligt.  Vedkommende  
myndighed i  beskæftigelseslandet kan for disse arbejdstagere udstede  
en særlig tilladelse, der skal have gyldighed i  fem ir, og som kan  
forlænges uden videre;
2. I forbindelse med vandrende arbejdstageres sociale sikring
a) Forordning 36/63 af 2. april 1963 om grænsearbejderes sociale sikring (1)
En "grænsearbejder" er en person, "der er beskæftiget på en medlemsstats  
område, men har bopæl på en anden medlemsstats område, hvortil han som regel  
vender hjem dagligt eller mindst én gang ugentligt" (artikel 1, stk. 1,  
litra c), 1. afsnit).
Det grænseområde, hvori den pågældende skal arbejde og have bopæl, er
20 km på hver side af grænsen (artikel 1, stk. 1, litra c), 2. afsnit) mellem
Frankrig og en anden medlemsstat.
(1) Ophævet pr. 30.9.1972 ved forordning 1408/71.

-  2 -
b) Artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71  
Definitioner:
Med henblik på anvendelsen af denne forordning
c) betegner udtrykket "grænsearbejder" enhver lønnet eller ulønnet arbejdstager,  
som udøver sin erhvervsaktivitet på en anden medlemsstats område, hvortil han  
som regel vender tilbage dagligt eller mindst én gang ugentligt; dog kan en  
grænsearbejder, som udstationeres af den virksomhed, hvorunder han normalt  
henhører, eller som leverer en tjenesteydelse pi samme medlemsstats område  
eller på en anden medlemsstats område, fortsat betegnes som grænsearbejder i  
højst fire måneder, selv om han inden for denne periode ikke kan vende til­
bage dagligt eller mindst én gang ugentligt til sin bopæl;
Bemærkninger
.  Der foreligger ingen definition af begrebet grænseområde med henblik på anvendel­
sen af bestemmelserne i  den pågældende forordning.
.  Disse bestemmelser finder ligeledes anvendelse på arbejdstagere, som udøver  
deres erhvervsaktivitet i en medlemsstat, som ikke umiddelbart grænser op til  
den medlemsstat, hvori de har deres bopæl.
3. I forbindelse med transportpolitik
Der henvises til definitionen af et "grænseområde" som en zone, der strækker sig  
på begge sider af grænsen i  en dybde af 25 km i  luftlinje. Bilag I til 1. direktiv  
om indførelse af fælles regler for visse former for godstransport ad landevej  
mellem medlemsstaterne, senest ændret ved direktiv nr. 78/175/EØF (EFT nr. L 54  
af 25.2.1978, s. 18).

- 3 -
4. I forbindelse med direktiverne om told- og afgiftsfritagelse
a) Rådets direktiv af 28. maj 1969 om harmonisering af lovgivningen om fri­
tagelse for omsætningsafgifter og punktafgifter ved indførsel i den inter­
nationale rejsetrafik (direktiv 69/189/EØF) som ændret ved direktiv nr.  
72/230/EØF (EFT nr. L 139 af 17.6.1972, s. 28).
Artikel 5:
"Med henblik på anvendelsen af stk. 1, 2 og 4 forstis ved:
- grænseområde: en i luftlinje højst 5 km bred zone regnet fra en medlems­
stats grænse. Hver medlemsstat mi dog til grænseområdet henregne kommuner,  
hvis område delvis falder ind under grænseområdet;
- grænsearbejdere, enhver person, der pi arbejdsdage som følge af sin normale  
virksomhed, må begive sig over pi den anden side af grænsen."
b) Forordning nr. 918/83 (EFT nr. L 105 af 23.4.1983, s. 10)
"1. Medlemsstaterne kan fastsætte en lavere værdi og/eller længde for varer,  
der kan indføres afgiftsfrit, når sådan indførsel foretages af
- personer, der har deres bopæl i  grænseområdet, .
- grænsearbejdere,

- 4 -
- personale pi transportmidler, der er indsat i trafikken mellem tredjelande  
og Fællesskabet.
Disse restriktioner gælder ikke for personer, der har bopæl i grænseområdet,  
og som kan dokumentere, at de ikke kommer tilbage fra grænseområdet i  det  
tilgrænsende tredjeland. Restriktionerne galder dog for grænsearbejdere og  
personalet pi transportmidler, der er indsat i  trafikken mellem tredjelande  
og Fællesskabet, nir disse indfører varer på en rejse, der foretages i for­
bindelse med udøvelse af deres erhverv."
2. Ved anvendelsen af stk. 1 forstis ved:
- "grænseområde":  med forbehold af gældende overenskomster herom, en zone,  
der ikke overstiger 15 km's bredde i fugleflugtslinje, beregnet fra grænsen;  
kommuner, som delvis ligger i denne zone, betragtes som værende beliggende
i dette grænseområde;
- "grænsearbejder11:  enhver, der på de for vedkommende gældende arbejdsdage  
på grund af sit sædvanlige erhverv passerer grænsen.
c) Pa landbrugsområdet gælder der visse undtagelser fra hovedreglen om, at  
passering af en grænse medfører anvendelse af et monetært udligningsbeløb  
for en række landbrugsprodukter.
Der er indført visse undtagelser fra denne hovedregel; bestemmelserne om mone­
tære udligningsbeløb finder ikke anvendelse på transaktioner, der foregår  
under samme vilkår, som de i direktiverne om told- og afgiftsfritagelse om­
handlede (jf. artikel 18, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1371/81 (1)).
(1) EFT nr. L 138 af 25.5.1981, s. 8.

- 5 -
I henhold til en hel speciel bestemmelse i artikel 23 i  forordning (EØF)  
nr. 1371/81 kan myndighederne for at undgå uregelmæssigheder gøre anvendelsen  
af monetære udligningsbeløb "i samhandelen i grænseområder'' '  afhængig af  
særlige bestemmelser.
Denne bestemmelse blev indført for at sætte de nationale myndigheder i  stand  
til effektivt at bekæmpe svig.
d) I Domstolens dom i sag 54/84 (Michael Paul mod Hauptzollamt Emmerich) fortolkes  
begrebet grænseområde for så vidt angår afgiftsfritagelse inden for grænsetrafik  
således:
"Udtrykket "grænseområde", som angivet i  artikel 5, stk. 5, første led, i  
Rådets direktiv 69/169 som ændret ved Rådets direktiv 72/230, skal fortolkes  
som sigtende til et cirkulært område med en radius på 15 km regnet fra told­
overgangsstedet".
Denne dom strider imod den noget bredere fortolkning af begrebet grænseområde  
som udgørende en strækning på 15 km's bredde langs grænsen, som anvendes af de  
tyske myndigheder. Dommen skal derfor fortolkes i  retning af en større libera­
lisering af indførslerne til fordel for indbyggerne i  grænseområderne i  det  
omfang, afgiftsfritagelserne er mere begrænsede for trafikken inden for grænse­
området. Dommen er i  overensstemmelse med Kommissionens og generaladvokatens  
konklusioner.
5. I forbindelse med forslag om beskatning af grænsearbejdere
Forslag til Rådets direktiv om harmonisering af bestemmelserne for indkomstskat  
med henblik på arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (K0MC79) 737  
endelig udg.).

-  6 -
ArtikeL 3
"1. Ved anvendelsen af nærværende direktiv skal udtrykket "bosiddende" fortolkes  
i  overensstemmelse med de indenlandske skattebestemmelser og de pågældende  
dobbeltbeskatningsaftaler.
2. Ved udtrykket "grænsearbejder" forstis i dette direktiv enhver arbejdstager,  
der
1) har indtægter fra ikke-selvstændigt arbejde,
2) udfører sådant arbejde i  en medlemsstat uden at være bosiddende der,
3) er bosiddende i  en anden medlemsstat, hvortil den pågældende principielt  
dagligt vender tilbage.
En grænsearbejder, som af sin arbejdsgiver udstationeres til et andet sted inden  
for Fællesskabet end sit normale arbejdssted, hvorfra han ikke vil være i stand  
til dagligt at vende tilbage til sin bopæl, mister ikke af denne årsag sin status  
som grænsearbejder i  forhold til de i  første afsnit nævnte stater, såfremt ud­
stationeringens varighed ikke overstiger en tredjedel af det antal dage inden  
for et kalenderår, hvori han er grænsearbejder uden udstationering.