Nr. C 168/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 7. 90 
3.7.9. Desuden bør man støtte fællesinitiativer, som 
udgår fra det økonomiske og sociale liv i Fællesskabet og 
middelhavstredjelandene, og som tager sigte på at udforske 
særlige spørgsmål med tilknytning til middelhavspoli­
tikken, i hvilke det økonomiske og sociale liv måtte have en 
vigtig rolle at spille. 
3.7.10. Ydermere kunne Kommissionen eksperimentere 
med fremme af en social dialog mellem Europa og 
middelhavsområdet med forbillede i den dialogmodel, man 
har i EF. 
3.7.11. ØSU har en grundlæggende rolle at spille i den 
økonomiske og sociale dialog og i bestræbelserne på at 
medinddrage de økonomiske og sociale kræfter i middel­
havstredjelandene. Den rolle, man forestiller sig, ØSU skal 
spille, skal række ud over den rent rådgivende funktion, 
som ganske vist er vigtig, og som man ikke genfinder lige så 
udviklet i middelhavstredjelandene, men således, at ØSU 
bliver et aktivt værktøj for Råd og Kommission i den 
økonomiske og sociale dialog mellem Europa og middel­
havsområdet. 
3.7.12. I denne forbindelse skal det atter engang 
påpeges, at det må høre til ØSU's opgaver, med støtte fra 
Rådet, at etablere en permanent kontaktgruppe, som skal 
være bindeled mellem ØSU og de økonomiske og sociale 
råd i middelhavslandene (der hvor sådanne findes og ellers 
med erhvervs- og fagorganisationerne). I forlængelse heraf 
kunne ØSU en gang om året arrangere et møde mellem de 
økonomiske og sociale kræfter i Europa og i middelhavs­
området. Initiativerne skal sigte mod en gennemgang af 
middelhavspolitikken i alle dennes aspekter, med hoved­
vægten på dem, der har direkte relation til initiativer, der 
udgår fra de økonomiske og sociale kræfter. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Under forbehold af nedenstående bemærkninger 
godkender ØSU Kommissionens forslag, som efter dets 
mening skulle have været fremsat for længe siden. Det 
udtrykker tilfredshed med, at EF indtager en sådan 
holdning for at sikre en mere human behandling af dyr. 
(!) EFT nr. C 134 af 31. 5. 1990, s. 5. 4. Konklusion 
4.1. ØSU glæder sig over, at Kommissionen fremlægger 
forslag til en ny middelhavspolitik og kan tilslutte sig de 
specifikke forslag til interventioner (seks punkter). Det 
finder imidlertid, at Kommissionen bør gå videre end som 
så og lægge en mere konsekvent linje ved at indbygge disse 
interventioner i en overordnet udviklingssamarbejdspoli­
tik, som det stadig står tilbage at formulere. 
4.2. På den anden side er det med stor beklagelse, at 
ØSU konstaterer, at drøftelserne mellem regeringerne i EF 
— således som de kom til udtryk på Rådets møde den 5. 
februar 1990 — fortsat ikke er nået særligt langt, eftersom 
de er kendetegnet ved, at nogle delegationer reducerer 
problemet til et spørgsmål om blot at give eksporten fra 
middelhavslandene friere adgang til EF, medens andre 
delegationer reducerer det til et spørgsmål om blot at sætte 
den finansielle støtte i vejret. Rådet har ikke forstået den 
strategiske rækkevidde af middelhavsspørgsmålet og det 
faktum, at der i dag er et tvingende behov for en 
helhedssynsvinkel i Fællesskabets politik, dersom denne 
virkeligt skal tackle problemerne. 
Bruxelles, den 26. april 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Rævesakse blev delvis forbudt i Grønland allerede i 1938 og 
totalt forbudt i 1989. I et stigende antal lande bliver det 
mindre og mindre acceptabelt at anvende dem.. Vi lever i en 
verden, hvor holdningen til dyr hurtigt ændrer sig, og hvad 
der var acceptabelt for nogle år siden, kan ikke længere 
accepteres. 
Som nævnt i begrundelsen til dok. KOM(89) 198 endelig 
udg. er rævesakse forbudt i over 60 lande, og andre lande 
har strenge betingelser for anvendelsen deraf. Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om import af visse skind (J) 
(90/C 168/15) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 18. maj 1989 under henvisning til EØF-
Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgsmål, 
som udpegede Shreela Fiather til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. april 1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 276. plenarforsamling den 26. april 1990 med 
70 stemmer for, 14 imod og 35 hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
10. 7. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 168/33 
1.2. Der udtrykkes bekymring over retsgrundlaget for 
Kommissionens forordningsforslag, som er fremsat i 
henhold til artikel 113 i Traktaten, selv om det tilstræbte 
resultat ikke er at harmonisere EF's politik for handel med 
skind, men at sikre dyrs velfærd. Det er imidlertid ikke 
første gang, at man har anvendt denne fremgangsmåde for 
at nå et prisværdigt mål. 
1.3. Der er blevet slået til lyd for et forbud mod enhver 
brug af rævesakse, og også Europa-Parlamentet går i en 
udtalelse ind herfor (!). 
1.4. Det ville naturligvis være ulogisk at forbyde 
anvendelse af rævesakse i medlemsstaterne og samtidig 
fortsat acceptere import af skind fra dyr, der er fanget på 
denne måde. Uoverensstemmelser på andre områder, som 
vedrører medlemsstaterne, kan accepteres, men i spørgs­
mål, som vedrører enhver form for velfærd, bør målet være 
at sikre så stor overensstemmelse som muligt. Det foreslås 
derfor at ændre forslaget til forordning og indføre et forbud 
i en ny artikel (jf. særlige bemærkninger pkt. 2.4). 
1.5. Al aflivning af dyr, det være sig vilde som tamme, 
bør ske på en så human måde som muligt. Rævesakse 
opfylder ikke og kan ikke opfylde dette kriterium, og bør 
forbydes ved international aftale. 
1.6. Indvendingerne mod anvendelse af rævesakse kan 
kort gengives således: 
1.6.1. I bedste tilfælde kan dyr, som fanges i rævesakse, 
lide i et langt tidsrum. Fælderne inspiceres med et interval 
på mange timer. For øjeblikket betragtes 24 timer mellem 
hver inspektion som »god« praksis. Et interval på 72 timer 
er imidlertid tilladt på Crown Land i British Columbia, som 
udgør 90 % af provinsen. I Alberta skal fælderne nu 
inspiceres hver 48. time (mod tidligere hver 72. time). 
Manitoba opererer stadig med 72 timer. Den tid, der går, 
fra dyret fanges — hvor det kan risikere at brække et ben — 
til det dør, måles således snarere i timer end i minutter eller 
sekunder. 
1.6.2. Endnu værre er de tilfælde, hvor der kan gå flere 
dage, før det indfangne dyr dør af kulde, sult eller efter at 
være blevet angrebet af et andet rovdyr, dette er 
uacceptabelt. 
1.6.3. Andre dyrearter end de efterstræbte kan blive 
fanget i rævesaksene og komme til skade eller blive dræbt. 
(!) Fremsat som skriftlig erklæring i 1988 af Barbara Castle og 
Madron Richard Seligman og vedtaget som udtalelse i henhold 
til artikel 65 i Parlamentets forretningsorden [jf. EET nr. C 69 
af 20. 3. 1989, s. 198 og dok. KOM(89) endelig udg.]. Antallet og arten af sådanne dyr varierer betydeligt. En 
undersøgelse foretaget af British Columbias miljøministe­
rium viser, at 9,3 % af alle indfange dyr ikke engang er 
pelsdyr. I en anden undersøgelse nævnes det, at 11,5 % er 
ikke efterstræbte arter. I USA fanges der i alt 16 mio. 
pelsdyr årligt, og i Canada ser tallet ud til at ligge på mellem 
3 og 6 mio. Tallet for Sovjetunionen anslås at ligge på 16-17 
mio. Hvis 5 % er andre arter end de efterstræbte, betyder 
dette, at man af »vanvare« kommer til at slå mindst 1 mio. 
dyr og fugle ihjel, og at der blandt disse utilsigtede ofre 
meget vel kan være nogle udryddelsestruede arter. 
Rævesakse eller dræbende fælder er på grund af deres ikke-
selektive karakter uegnede til at kontrollere vildtbestanden, 
når der lige bortses fra, at vilkårlig aflivning af dyr 
mindsker den samlede dyrebestand og dermed konkurren­
cen om føde og territorium. Uden menneskets indgriben 
opretholder naturen imidlertid sin egen økologiske 
balance. 
1.6.4. Forslag om fortsat at tillade rævesakse, forudsat 
at der indføres en »adfærdskodeks« eller en kontrol med, 
hvor og hvornår de anvendes, er ikke acceptable. 
Fældefangst er en »privat« aktivitet, som pelsjægeren 
sædvanligvis udøver alene og på isolerede steder. Selv om 
der kan opnås enighed om acceptable anvendelsesvilkår, er 
mulighederne for at håndhæve en ordning meget begrænse­
de. 
1.7. Det er blevet udtrykt bekymring over det indkomst­
tab, pelsjægere vil få, hvis rævesakse og andre inhumane 
fangstmetoder forbydes, samt over det foreliggende 
forslags indvirkning på indfødte befolkningers traditionelle 
levevis. Rævesakse, især dem med stålkæber, kan næppe 
beskrives som værende en »traditionel« drabsmetode, 
omend de har været anvendt i de sidste 100 år. 
1.7.1. Oplysninger om antallet af pelsjægere, deres 
etniske herkomst og den del af deres årlige indkomst, der 
hidrører fra pelsjagt, varierer i stort omfang, alt efter 
informationskilden og måske alt efter det synspunkt, som 
ønskes fremmet. Imidlertid forekommer 10 eller 20 % af 
den samlede årlige indkomst og mindre end 1000 $ at være 
et højt skøn over den gennemsnitlige indtægt fra pelsjagt. I 
begyndelsen af 1980'erne skulle 105 000 pelsjægere have 
delt mellem 45 og 85 mio. $ pr. år i Canada (solgte rå 
pelsskind), dvs. 428-809 $ brutto pr. pelsjæger. Indkomsten 
pr. pelsjæger i USA kan ligge betydeligt højere end dette. 
1.7.2. Der er meget, der taler for at yde hjælp til 
pelsjægere uanset oprindelse, men især til de indfødte 
befolkninger, så de kan købe humane fælder og blive 
uddannet i at anvende dem. Man vil ikke tjene de indfødte 
befolkningers fremtidige udviklingsbehov bedst ved at 
Nr. C 168/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 7. 90 
udelukke dem fra ansvaret for at overholde de internatio­
nale normer for dyrevelfærd. 
1.7.3. Man må sikre sig, at de indfødte befolkninger, 
hvis livsstil berøres af dette forslag, kan vedblive med at 
føre en tilværelse, som passer dem. Men en fortsat accept af 
inhumane fangst- og drabsmetoder kan naturligvis ikke 
være løsningen og vil ikke kunne vende den sociale og 
miljømæssige udvikling, der har fundet sted igennem 
mange generationer, og som stadig er i gang. 
1.7.4. Under alle omstændigheder vil man ikke med 
dette forslag forhindre pelsjagt og fældefangst, så længe der 
anvendes humane metoder. Hvis offentligheden overbevi­
ses om, at pelsskindvarer produceres på en human måde, 
kan disse varer blive mere populære, hvilket kun kan være 
til fordel for pelshandelen. 
1.8. Der findes for øjeblikket ingen internationalt 
vedtagne humane fangstnormer. Spørgsmålet er under 
drøftelse, men EF har ingen direkte indflydelse her. Hvis 
der skal vedtages en forordning, som kræver en attest på, at 
der er anvendt humane fældefangstmetoder (eller bedre 
udtrykt indfangnings-eller aflivningsmetoder), er det 
vigtigt, at EF deltager i udarbejdelsen af humane normer. I 
dette øjemed bør EF søge at blive repræsenteret, enten selv 
eller gennem medlemsstater, i det ISO-udvalg (*), som 
beskæftiger sig med humane fangstnormer. 
1.8.1. Ved udgangen af 1987 deltog Tyskland i det 
tekniske ISO-udvalg TC 191 om humane dyrefælder, hvor 
Italien, Belgien og Spanien havde observatørstatus. (De 
andre medlemmer var Canada, USA, Sverige, Finland, 
Australien og Argentina. Andre lande med observatørsta­
tus var Ungarn, Indien, Kenya, Schweiz, Tyrkiet og USSR). 
1.8.2. Anvendelse af rævesakse er forbudt i fem 
medlemsstater og er underkastet begrænsninger i andre. 
Det ville forekomme hensigtsmæssigt, om forslaget til en 
harmonisering af lovgivningen i EF om fremstilling, salg og 
anvendelse af rævesakse medtages i den foreslåede 
forordning for at imødegå enhver beskyldning om 
dobbeltmoral. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Første betragtning 
Denne betragtning bygger på den antagelse, at det 
foreslåede direktiv om naturlige levesteder vil forbyde 
0) Den internationale Standardiseringsorganisation (ISO), Gene­
ve. fremstilling, salg og anvendelse af rævesakse. Et sådant 
forbud bør være indeholdt i det foreliggende forslag, uanset 
om det i sidste instans optræder i direktivet om levesteder 
(hvis og når det vedtages) eller ej. 
2.2. Artikel 1 
Denne artikel bør også omtale pelsskind og derfor affattes 
således: 
»Denne forordning finder anvendelse på import af skind 
eller pelsskind af de arter, der er opført i bilag 1, samt af 
varer, som indeholder skind eller pelsskind af disse 
arter«. 
Skind fra pelsdyr omtales som »skind« inden for pelsbran­
chen og som »furskins« (o.a. GATT's nomenklatur 
foreligger ikke på dansk) i GATT's nomenklatur. Med 
denne ændring vil enhver tvetydighed kunne undgås. 
2.3. Artikel 2 — første afsnit 
Udtrykket »eller pelsskind« indføjes efter »skind«, således 
at teksten får følgende ordlyd: 
»specificerede varer: alle varer, der er opført i bilag 2, 
og som indeholder skind eller pelsskind fra et hvilket 
som helst af de dyr, der er opført i bilag 1«. 
Denne ændring begrundes på samme måde som ændringen 
i artikel 1. 
2.4. Mellem artikel 2 og 3 indsættes en ny artikel med 
følgende ordlyd: 
»Medlemsstaterne forbyder fremstilling, salg og anven­
delse af rævesakse«. 
Denne bestemmelse falder i tråd med ovennævnte bemærk­
ning vedrørende den første betragtning. 
2.5. Artikel 3, stk. 1, første afsnit 
ØSU konstaterer, at forskningen i humane fangstmetoder 
har stået på i næsten 50 år. Ved at lade forbuddet træde i 
kraft på et tidligere tidspunkt vil man snarere kunne 
fremskynde end forsinke udviklingen af humane metoder. 
Det kan være af interesse at nævne, at The Royal Society 
for Prevention of Cruelty to Animals i Storbritannien (det 
britiske dyreværn) allerede i 1948 udlovede en pris på 1 000 
£ til den, der fandt en alternativ løsning. 11985 anbefaledes 
det i en rapport til forsvar for pelshandelen, at man 
indstillede anvendelsen af rævesakse med stålkæber, og der 
blev tilføjet, at Canada muligvis kunne vinde mere tid i 
dette spørgsmål. Der er nu gået 4 år, og der er ingen grund 
til at vente yderligere. 
10. 7. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 168/35 
2.6. Bilag 1 
Den foreslåede liste, der omfatter otte arter (ud af op til 22, 
der indfanges i naturen), er ufuldstændig, da den ikke 
medtager mange arter, som i stort tal fanges i rævesakse. 
F.eks. fanges der alene i Canada omkring 1,6 mio. 
moskusrotter, i USA og Canada ca. 1 mio. mink og i 
Canada 80 000 ræve og 250 000 egern. 
Det er meget vel muligt at skelne mellem skindpelse fra 
opdrættede dyr og fra indfangede dyr ved hjælp af en 
officielt godkendt metode. 
Listen over dyr i bilag I forekommer ufuldstændig og bør 
mindst indeholde følgende dyr: 
— bæverrotte: myocastor coypus 
— moskusrotte: ondatra zibethicus 
— pungrotte: didelphis virginiana 
— fiskemår: martes pennanti 
— mår: martes americana 
— rødræv: vulpes vulpes 
— gråræv: vrocynon littoralis 
— mink: mustela vison 
— egern: scrivridae-familien. 
Listen skal eventuelt suppleres af og til, men Rådet burde 
måske overveje de juridiske virkninger af denne liste for så 
vidt angår dens praktiske gennemførelse. Den foreslåede ændring vil betyde, at alle vilde dyrearter, 
uanset om de er pelsdyr eller ej, vil blive beskyttet på en 
sådan måde, at de ikke vil blive fanget med inhumane 
metoder. 
Fåreskind, kalveskind og lignende biprodukter fra fødeva­
reindustrien er naturligvis ikke medtaget, og man undgår 
problemer med at identificere særlige pelsarter. Dette vil 
gøre det lettere at håndhæve forordningen. 
2.7. Bilag II 
Følgende tilføjes: »Varer, der er fremstillet før dette 
forbuds ikrafttræden, er ikke omfattet af restriktioner«. 
Bevisbyrden påhviler importøren; der er således ingen 
grund til at gribe ind i handelen med brugt tøj eller andre 
varer, hvortil der er brugt pels eller skind fra vilde dyr. Som 
forordningen er formuleret, forekommer det at være 
forbudt for private at importere pelsbeklædningsgenstan­
de, der kan have tilhørt dem i mange år. 
Bruxelles, den 26. april 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
BILAG 1 
Følgende ændringsforslag, som blev støttet af mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet under 
debatten: 
Punkt 2.2 (artikel 1) 
Dette punkt udgår, og Kommissionens tekst fastholdes. 
Afstemningsresultat 
48 stemmer for. 
56 stemmer imod. 
19 stemmer hverken for eller imod. 
Punkt 2.7 (Bilag I) (i denne tekst pkt. 2.6) 
Der anmodes om, at bilag I i Kommissionens forordningsforslag (liste over dyrearter) bibeholdes uændret. 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for. 
57 stemmer imod. 
9 stemmer hverken for eller imod. 
Nr. C 168/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 7. 90 
BILAG 11 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
ARENA, ÅRETS, BAGLIANO, BAZIANAS, BEALE, BELTRAMI, BERGER, BERNS, BLESER, BOISSEREE, 
BREDIMA SAVOPOULOU, BREYIANNIS, BRIGANTI, BROICHER, CEYRAC, COYLE, van DAM, DE 
TAVERNIER, DONCK, DOS SANTOS, EULEN, FORGAS, GARCIA MORALES, GERMOZZI, 
GEUENICH, GIACOMELL1, GOMEZ MARTINEZ, GREEN, HAGEN, HANCOCK, JESUS SEQUEIRA, 
KAARIS, KAZAZIS, KELLY, KENNA, KIRCHFELD, KITSIOS, KROGER, LAPPAS, LAUR, LOW, 
LUSTENHOUWER, MAINETTI, MARVIER, MORALES, MUHR, MULLER, NIELSEN Bent., NIER-
HAUS, NOORDWAL, PARDON, PEARSON, PELLETIER Charles , PETERSEN, PROUMENS, ROBIN­
SON, ROLÅO GONCALVES, ROMOLI, ROSEINGRAVE, SHADE-POULSEN, SCHMITZ, SILVA, 
SOLARI, TUKKER, VALLEJO CALDERON, VASSILARAS, VELASCO MANCEBO, VIDAL, WICK, 
WITHWORTH 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
BERNASCONI, CAVAZZUTI, AL VES CONDE, CORELL AYORA, FREEMAN, LIVERANI, MACHADO 
VON TSCHUSI, MERCIER, MURPHY, ORSI, STAEDELIN, STRAUSS, VERCELLINO, WILLIAMS 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalelsen: 
AMATO, ASPINALL, ATAIDE FERREIRA, BORDES-PAGES, BOS, Vasco CAL, CALVET CHAMBON, 
CHRISTIE, DELLA CROCE, DRAGO, DRILLEAUD, van EEKERT, ELSTNER, ETTY, FLATHER, 
GREDAL, HILKENS, HOUTHUYS, HORSKEN, JENKINS, de KNEGT, LAKA MARTIN, MADDOCKS, 
MARGOT, MORELAND, MOURGUES, NIEUWENHUIZE, de NORMANN, RAMAEKERS, ROUZIER, 
SALMON, SCHOEPGES, SMITH L.J., STORIE-PUGH, TAMLIN. 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om rensning af kommunalt spildevand (]) 
(90/C 168/16) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 23. november 1989 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgsmål, 
som udpegede Klaus Boisseree til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. april 1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 276. plenarforsamling, den 25. april 1990, 
enstemmigt følgende udtalelse: 
I. Resumé af Kommissionens forslag 
I tilknytning til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i 
Hannover opfordrede Rådet (miljøministrene) den 28. juni 
1988 Kommissionen til at foreslå foranstaltninger til 
behandling af spildevand, der opfanges i de kommunale 
spildevandssystemer og derefter udledes (kommunalt 
spildevand). Formålet med denne foranstaltning er at sikre, 
at kvaliteten af grundvandet og overfladevandet, som 
udgør grundlaget for drikkevandsforsyningen og forudsæt­
ningen for bevarelse af den økologiske ligevægt, er af en 
sådan standard, at den svarer til de europæiske normer. 
Det forslag til direktiv, som Kommissionen har forelagt, er i 
overensstemmelse med dette formål, og der foreslås 
følgende foranstaltninger på EF-plan: 
(!) EFT nr. C 1 af 4. 1. 1990, s. 20. — fastlæggelse af krav om opsamling og rensning af 
kommunalt spildevand 
— kontrol med deponering af slam 
— kontrol med sammenligneligt industrispildevand 
— afvikling af deponering af slam i havet 
— administrative bestemmelser: nedsættelse af en for-
skriftskomité, gennemførelse af fælles nationale pro­
grammer, offentlighedens adgang til information, 
uddannelse af fagligt personale. 
II. Generelle bemærkninger til Kommissionens forslag 
1. Kommissionens forslag om at underkaste spildevand 
fra kommunale kloaknet en spildevandsteknisk rensning 
vurderes positivt set ud fra et miljøbeskyttelsesmæssigt 
synspunkt.