lOMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(92) 63 endelig udg. - SYN 291 
Bruxelles, den 24- februar 1992 
ÆNDRET FORSLAG TIL RÅDETS TREDJE DIREKTIV 
OM SAMORDNING AF LOVE OG ADMINISTRATIVE BESTEMMELSER 
VEDRØRENDE DIREKTE FORSIKRINGSVIRKSOMHED BORTSET FRA 
LIVSFORSIKRING OG OM ÆNDRING AF DIREKTIV 73/239/EØF OG 88/357/EØF 
(forelagt af Kommissionen) 

BEGRUNDELSE 
Den 27. juli 1990 forelagde Kommissionen Rådet et forslag til Rådets tredje 
direktiv om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende 
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af 
direktiv 73/239/EØF og 88/357/CØF (forslag til tredje skadesforsikrings-
direktiv)1^. Formålet med dette forslag er at etablere et indre marked for 
direkte skadesforsikr ingsvirksomhed. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav sin udtalelse den 28. februar 
19912). Europa-Parlamentet afgav sin udtalelse den 12. februar 1992 på 
basis af en betænkning udarbejdet af Udvalget for Retlige Anliggender, 
hvormed afsluttedes førstebehandl ingen af forslaget. Både Europa-
Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg har tilsluttet sig den 
generelle fremgangsmåde i det oprindelige forslag, som hviler på prin­
cippet om en enkelt EF-dækkende tilladelse og kontrol. 
Kommissionen har accepteret en stor del af Europa-Parlamentets ændringsfor­
slag - maske ikke ordret, men dog hovedtankerne bag dem. Det samme gælder 
nogle af kommentarerne fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg. 
I overensstemmelse med EØF-Traktatens artikel 149, stk. 3, har Kommission­
en besluttet at ændre sit oprindelige forslag. Med ændringerne tages ikke 
kun hensyn til de ændringsforslag fra Europa-Parlamentet og kommentarer fra 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg, som den har accepteret, men også til 
Rådets hidtidige arbejde med forslaget. 
Foruden de nye bestemmelser, som supplerer tilsynsordningen for forsik­
ringsselskaber (fortroligheden af tilsynsmyndighedernes oplysninger 
(artikel 16), overdragelse af forsikr ingsbestanden fra filialer af 
forsikringsselskaber med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet 
(artikel 53)), vedrører ændringerne primært de finansielle tiIsynsregler, 
begrebet almene hensyn, en udvidelse af de retlige former, som et forsik­
ringsselskab kan antage, samt overgangsperioderne. 
1) EFT C 244 af 28.9.1990, s. 28. 
2) EFT C 102 af 18.4.1991, s. 7. 
- 2 -
Hvad angår forsigtighedsreglerne kan Kommissionen acceptere de fleste 
af Europa-Parlamentets ændringsforslag vedrørende reglerne for investe­
ringer, forudsat at de er forenelige med det oprindelige forslag, som 
består i at fastsætte forsigtighedsregler, der muliggør en gensidig 
anerkendelse af tilsynsordningerne uden at hindre forsikringsselska­
bernes handlefrihed ud over, hvad der er nødvendigt for at beskytte 
forbrugerne (artikel 21 og 22). Samtidig er kompositionen af disse 
artikler blevet ændret for at gøre dem mere klare og præcise. 
Hvad i øvrigt angår de elementer, der kan medregnes til solvensmargen­
en, er der i det ændrede forslag tilføjet ansvarlig indskudskapital, 
efterstillede værdipapirer og kumulative præferenceaktier, idet disse 
tre kategorier kan udgøre indtil 50% af solvensmargenen (artikel 24). 
Artikel 28 er blevet ændret for at præcisere den rolle, som begrebet 
almene hensyn bør spille som "EF-fi Iter" for at hindre, at de nationale 
lovgivninger begrænser forsikringstagernes frie valgmuligheder af andre 
årsager end dem, der er nødvendige af hensyn til forbrugerbeskyttelsen. 
Betingelserne for anvendelse af dette begreb præciseres i den nye 
betragtning nr. 19, som er baseret på Domstolens faste retspraksis. 
Selve begrebets indhold defineres på to områder, nemlig inden for 
sygeforsikringer, der erstatter den offentlige socialsikring, og inden 
for arbejdsskadeforsikringer, hvor beskyttelsen af forsikringstagerne 
er af særlig stor betydning (betragtning nr. 23 ti I 26 og artikel 54 og 
55). 
Artikel 6 er også blevet revideret for at ajourføre listen over de 
retlige former, som forsikringsselskaber i Frankrig kan antage. Denne 
ændring skyldes, at de franske forsorgsinstitutioner og sygekasser for 
nylig er blevet underkastet tiIsynsreglerne i forsikringsdirektiverne. 
Med hensyn ti I de forskellige europæiske selskabsformer, som vil kunne 
anvendes i fremtiden, gør den ændrede artikel 51 det muligt for Kommis­
sionen at tage stilling til disse efter høring af Forsikringsudvalget. 
- 3 -
Endelig er der i artikel 50 foretaget en ændring af de overgangsperio­
der, som medlemsstaterne fik indrømmet ved andet direktiv 88/357/EØF, 
hvilket betyder, at medlemsstaterne må gøre en betydelig indsats for at 
sikre etableringen af et indre marked på de i nærværende direktivfor­
slag fastsatte betingelser. 
Derimod er der andre ændringsforslag, som Kommissionen ikke har kunnet 
acceptere, da de navnlig på følgende tre områder ville forringe virknin­
gerne af gennemførelsen af det Indre marked. 
Ændringsforslagene nr. 10, 12 og 29 går ud på at ersatte den Ikke-
systematiske efterfølgende kontrol af forsikringspolicer og tariffer 
med regelmæssige og systematiske anmeldelser. 
For Kommissionen passer det ikke-systematiske efterfølgende kontrol­
system, som allerede blev indført i andet direktiv for masserisicis 
vedkommende, bedst til kravene i det indre marked. Et af de centrale 
punkter i forslaget til tredje direktiv består i, at det skal være 
muligt for medlemsstaterne at opretholde deres ufravigelige retsregler, 
men at dette ikke må hindre den fri udveksling af innovative og konkur­
rerende produkter. 
På samme måde går de ændringsforslag, der tager sigte på at opretholde 
de i artikel 4 i første direktiv omhandlede organers monopolstilling 
(ændringsforslag nr. 32), selv i en overgangsperiode (ændringsforslag 
nr. 6), ud over de nødvendigheds- og proportionalitetskriterier, som 
Domstolen har fastslået med hensyn til berettigelse af begrænsninger i 
retten til fri etablering og udveksling af tjenesteydelser. 
I betragtning af de garantier, der allerede følger af de ændrede 
betragtninger nr. 23 ti I 25 og den nye artikel 54 (se ovenfor), inde­
bærer samme ræsonnement, at det heller ikke er muligt at acceptere 
ændringsforslagene nr. 8 og 44, som tager sigte på at bibeholde 
special iser ingsprincippet eller kravet om en særskilt regnskabs­
opgørelse for sygeforsikringer, der erstatter den offentlige social­
sikr ing. 
-V-
ÆNDRET FORSLAG TIL RÅDETS TREDJE DIREKTIV 
OM SAMORDNING AF LOVE OG ADMINISTRATIVE BESTEMMELSER 
VEDRØRENDE DIREKTE FORSIKRINGSVIRKSOMHED BORTSET FRA 
LIVSFORSIKRING OG OM ÆNDRING AF DIREKTIV 73/239/EØF OG 88/357/EØF 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, og artikel 66, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen , 
2) 
i samarbejde med Europa-Parlamentet , 
3) under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg , og 
ud fra følgende betragtninger: 
1) EFT nr. C 244 af 28.9.1990, s. 28. 
2) Udtalelse afgivet den 12. februar 1992 (endnu ikke offentliggjort i EFT) og 
afgørelse af (endnu ikke offentliggjort i EFT). 
3) EFT nr. C 102 af 18.4.1991, s. 7. 
1) Det er nødvendigt at gennemføre det indre marked for direkte forsikringsvirk­
somhed bortset fra livsforsikring på grundlag af både reglerne om fri eta­
bleringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser for at gøre det 
lettere for forsikringsselskaber med hjemsted i Fællesskabet at dække risici, 
der består inden for Fællesskabet; 
2) Rådets andet direktiv (88/357/EØF) af 22. juni 1988 om samordning af love og 
administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset 
fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den fak­
tiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring 
af direktiv 73/239/EØF har allerede 1 vidt omfang bidraget til gennemførel­
sen af det indre marked for direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsfor­
sikring ved at give forsikringstagere, der på grund af deres art, deres 
størrelse eller arten af den risiko, som skal forsikres, 1kke har behov for 
særlig beskyttelse 1 den medlemsstat, hvor risikoen består, fuld frihed til at 
benytte det videst mulige forsikringsmarked; 
3) direktiv 88/357/EØF udgør derfor et vigtigt skridt hen Imod en Indbyrdes til­
nærmelse af de nationale markeder Inden for et Integreret marked, et skridt, 
som bør suppleres med andre fællesskabsinstrumenter med det formål at give 
alle forsikringstagere, uanset deres art eller størrelse eller arten af den 
risiko, som skal forsikres, mulighed for at benytte ethvert forsikringsselskab 
med hjemsted i Fællesskabet, som udøver sin virksomhed der 1 henhold til reg­
lerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydel­
ser, samtidig med at der sikres dem en tilstrækkelig beskyttelse; 
1) EFT nr. L 172 af 4.7.1988, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 
90/618/EØF (EFT nr. L 330 af 29.11.1990, s. 44). 
c. 
4) nærværende direktiv Indgår 1 hele komplekset af allerede gennemført fælles­
skabslovgivning, herunder navnlig Rådets første direktiv (73/239/EØF) af 
24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte 
bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset 
ibei 
2) fra livsforsikring 1} og Rådets direktiv 91/674/EØF af 19. december 1991 om 
forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber 
5) den valgte fremgangsmåde består 1 at gennemføre en harmonisering på de vig­
tigste punkter og i det omfang, det er nødvendigt og tilstrækkeligt for at nå 
frem til en gensidig anerkendelse af tilladelser og forsigtighedstilsyns-
ordninger, som vil gøre det muligt at udstede en enkelt tilladelse, som dækker 
hele Fællesskabet, og at anvende princippet om hjemlandstilsyn; 
6) derfor er adgang til og udøvelse af forsikringsvirksomhed for fremtiden betin­
get af en enkelt administrativ tilladelse udstedt af myndighederne i den med­
lemsstat, hvor forsikringsselskabet har sit hjemsted; med denne tilladelse kan 
selskabet påbegynde sin virksomhed overalt 1 Fællesskabet i henhold til enten 
reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjeneste­
ydelser; filialmed!emsstaten eller den medlemsstat, hvor der præsteres tjene­
steydelser, kan ikke længere afkræve forsikringsselskaber, der ønsker at udøve 
forsikringsvirksomhed der, og som allerede har fået en tilladelse i hjemlan­
det, en ny tilladelse; for at tage hensyn hertil er det nødvendigt at ændre 
direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF; 
1) EFT nr. L 228 af 16. 8.1973, s. 3. Direktivet er senest ændret ved direktiv 
88/357/EØF (EFT nr. L 172 af 4.7.1988, s. 1). 
2) EFT nr. L 374 af 31.12.1991, s. 7. 
7. 
7) det påhviler for fremtiden de kompetente myndigheder i hjemlandet at føre 
tilsyn med forsikringsselskabets økonomiske soliditet, navnlig med dets sol­
vens og oprettelsen af tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser, og med, 
at disse dækkes af kongruente aktiver; 
8) visse bestemmelser i nærværende direktiv fæstsætter minimumsnormer; hjemlandet 
kan foreskrive strengere regler for de forsikringsselskaber, der er tilladt af 
dets egne kompetente myndigheder; 
9) medlemsstaternes kompetente myndigheder bør have de nødvendige kontrolbefø­
jelser til at sikre, at forsikringsselskabet udøver sin virksomhed på be­
tryggende vis i hele Fællesskabet, hvad enten det sker i henhold til reglerne 
om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; de 
skal 1 særdeleshed kunne vedtage egnede beskyttelsesforanstaltninger eller 
pålægge sanktioner med det formål at forhindre uregelmæssigheder og eventuelle 
overtrædelser af bestemmelserne vedrørende forsikringstilsyn; 
10) det Indre marked Indebærer et område uden Indre grænser med adgang til at 
udøve enhver form for forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring i hele 
Fællesskabet, og ethvert behørigt tilladt forsikringsselskab får derfor mulig­
hed for at dække en hvilken som helst af de risici, der er omhandlet i bilaget 
til direktiv 73/239/EØF; med henblik herpå er det nødvendigt at ophæve den 
monopolstilling, der i nogle medlemsstater er indrømmet visse organer med 
hensyn til dækning af bestemte former for risici; 
i 
11) bestemmelserne om overdragelse af forsikringsbestanden bør tilpasses til den 
ved nærværende direktiv indførte retlige ordning med en enkelt tilladelse; 
12) på de vigtigste punkter er der ved direktiv 91/674/EØF allerede gennemført en 
harmonisering af medlemsstaternes bestemmelser vedrørende oprettelse af de 
forsikringsmæssige hensættelser, som forsikringsselskaberne skal oprette til 
dækning af Indgåede forpligtelser, og denne harmonisering muliggør en gensidig 
anerkendelse af disse reserver; 
13) der bør foretages en samordning af reglerne vedrørende spredningen, lokali­
seringen og kongruensen af de aktiver, der kan medgå til dækning af de for­
sikringsmæssige hensættelser, med henblik på at fremme den gensidige aner­
kendelse af medlemsstaternes bestemmelser; denne samordning bør tage hensyn 
dels til de foranstaltninger for så vidt angår frie kapitalbevægelser, der er 
vedtaget ved Rådets direktiv 88/361/EØF af 24. juni 1988 om gennemførelse af 
Traktatens artikel 67 
mi ske og Monetære Union; Traktatens artikel 67 , dels til Fællesskabets udvikling hen imod Den Økono-
14) hjemlandet kan dog ikke kræve, at forsikringsselskaberne investerer de akti­
ver, der medgår til dækning af deres forsikringsmæssige hensættelser, i 
bestemte kategorier af aktiver, da et sådant krav er uforeneligt med de foran­
staltninger tn liberalisering af kapitalbevægelser, der er fastsat i direk­
tiv 88/361/EØF; 
15) 1 afventning af et direktiv om 1nvester1ngsydelser, som bl.a. harmoniserer 
begrebet organiseret marked, er det nødvendigt med henblik på nærværende 
direktiv og uden at foregribe den senere harmonisering at fastlægge en midler­
tidig definition af dette begreb, som vil blive afløst af den definition, der 
er harmoniseret på fællesskabsplan, og som pålægger markedets hjemland det 
ansvar, som nærværende direktiv midlertidigt pålægger forsikringsselskabets 
hjemland; 
1) EFT nr. L 178 af 8.7.1988, s. 5 
3-
16) det er nødvendigt at supplere listen over elementer, der kan anvendes til 
dækning af den 1 henhold til direktiv 73/239/EØF påbudte solvensmargen, for at 
tage hensyn til de nye finansielle instrumenter og faciliteter, som andre 
finansielle institutioner kan henregne til deres egenkapital; 
17) inden for rammerne af et integreret forsikringsmarked bør der gives forsik­
ringstagere, der på grund af deres art, deres størrelse eller arten af den 
risiko, som skal dækkes, 1kke har behov for særlig beskyttelse i den medlems­
stat, hvor risikoen består, fuld frihed til at vælge den lovgivning, der skal 
gælde for forsikringsaftalen; 
18) det er Ikke en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af det indre marked 
for forsikringer, at der er sket en samordning af forsikrlngsaftaleretten; 
medlemsstaternes mulighed for at gennemtvinge anvendelse af deres lovgivning 
på forsikringsaftaler, der dækker r1s1d, som befinder sig på deres område, 
udgør en tilstrækkelig garanti for de forsikringstagere, der har behov for 
særlig beskyttelse; 
19) Inden for rammerne af det Indre marked er det 1 forsikringstagerens interesse 
at have adgang til det størst mulige udvalg af forsikringsprodukter, der til­
bydes i Fællesskabet, således at han kan vælge den forsikring, der passer 
bedst tn hans behov; det påhviler den medlemsstat, hvor risikoen består, at 
påse, at der Ikke findes nogen hindring for, at de forsikringsprodukter, der 
tilbydes 1 Fællesskabet, kan afsættes på dens område, forudsat at de ikke er i 
strid med gældende retsregler begrundet 1 almene hensyn 1 den medlemsstat, 
hvor risikoen består, og såfremt disse hensyn ikke er beskyttet af hjemlandets 
retsreglerne, forudsat at disse retsregler anvendes ikke-diskriminerende på 
ethvert selskab, der udøver virksomhed i denne medlemsstat, er objektivt be­
grundet og står i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål. 
40s 
20) medlemsstaterne skal kunne sikre, at forsikringsprodukterne og de aftale­
dokumenter, der anvendes ved dækning af risici, der består på deres område, 
hvad enten der er tale om virksomhed udøvet i henhold til reglerne om fri 
etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjensteydel-
ser, overholder gældende specifikke retsregler begrundet i almene hensyn; de 
tilsynsordninger, der skal anvendes, bør tilpasses kravene i det indre marked 
uden at være en forudsætning for udøvelsen af forsikringsvirksomhed; det fore­
kommer ikke rimeligt at opretholde ordninger med forudgående godkendelse af 
forsikringsbetingelserne; der bør derfor indføres andre ordninger, som passer 
bedre til kravene i det indre marked, og som gør det muligt for samtlige med­
lemsstater at sikre forsikringstagerne den fornødne beskyttelse; 
21) forsikringsselskabet bør, når forsikringstageren er en fysisk person, oplyse 
denne om, hvilken lovgivning der skal gælde for aftalen, samt om bestemmel­
serne vedrørende behandling af klager fra forsikringstagere vedrørende afta­
len; 
22) medlemsstaterne kan fastsætte, at en privat eller frivilligt indgået sygefor­
sikring delvist eller fuldstændigt kan træde i stedet for den sygesikring, der 
er indbygget i de sociale sikringsordninger; 
23) arten og de sociale konsekvenser af sygeforsikringsaftalerne gør det beretti­
get, at myndighederne 1 den medlemsstat, hvor risikoen består, løbende kræver 
anmeldelse af de almindelige og specielle aftalebetingelser med henblik på 
kontrol af, at disse aftaler delvist eller fuldstændigt træder i stedet for 
den sygesikring, der er indbygget i den sociale sikringsordning; denne kontrol 
må ikke være en betingelse for afsætning af forsikringsprodukterne; sygefor­
sikring, som delvist eller fuldstændigt træder i stedet for den sygesikring, 
der er indbygget i den sociale sikringsordning, adskiller sig på grund af sit 
-/*. 
særpræg fra anden skadesforsikring og fra livsforsikring, eftersom det er 
nødvendigt at sikre, at forsikringstagerne reelt har adgang til en privat 
eller frivilligt indgået sygeforsikring uanset alder eller sundhedstilstand; 
24) nogle medlemsstater har indført specifikke retsforskrifter til dette formål; 
begrundet i almene hensyn er det muligt at vedtage eller bibeholde sådanne 
retsforskrifter, såfremt de ikke uforholdsmæssigt begrænser den frie etable­
ringsret eller retten til fri udveksling af tjenesteydelser, idet forskrif­
terne dog skal anvendes på samme måde uanset forsikringsselskabets hjemland; 
de pågældende retsforskrifter kan variere alt efter forholdene 1 den enkelte 
medlemsstat; disse forskrifter kan fastsætte, at der skal være åben adgang, 
tariffastsættelse på et ensartet grundlag for hver aftaletype og livsvarig 
dækning; det samme mål kan også nås, hvis det kræves, at forsikringsselskaber, 
som tegner private eller frivilligt indgåede sygeforsikringer, skal tilbyde 
standardpolicer, der svarer til dækningen under den lovpligtige sociale sik­
ringsordning, til en præmie, som ikke overstiger et fastsat maksimum, og at de 
skal deltage 1 tabsudlignlngsordninger; det kan også kræves, at privat eller 
frivilligt Indgået sygeforsikring teknisk fungerer på lignende måde som livs­
forsikring; 
25) som følge af den samordning, der er gennemført ved direktiv 73/239/EØF som 
ændret ved nærværende direktiv, er den mulighed, som Forbundsrepublikken 
Tyskland i henhold til artikel 7, stk. 2, litra c), i samme direktiv har for 
at forbyde, at sygeforsikring udøves sideløbende eller samtidig med andre 
klasser, ikke længere berettiget og bør derfor bortfalde; 
42. 
26) medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der på deres område 
for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at de overholder 
de specifikke bestemmelser for denne form for forsikring i deres nationale 
lovgivning; dette krav kan dog ikke omfatte bestemmelserne om finansielt til­
syn, som udelukkende henhører under hjemlandets kompetence; 
27) udøvelsen af den frie etableringsret gør en fast tilstedeværelse 1 filial­
medlemsstaten påkrævet; for at der, for så vidt angår ansvarsforsikring for 
motorkøretøjer, kan tages Individuelle hensyn til de sikrede og de skadelidte, 
er det nødvendigt, at der 1 f111 almedlemsstaten findes passende strukturer, 
som skal Indhente alle nødvendige oplysninger 1 tilknytning til erstatnings­
krav 1 forbindelse med denne risiko, og som har tilstrækkelige beføjelser til 
at repræsentere forsikringsselskabet over for de personer, som har lidt skade, 
og som vil kunne kræve erstatning, herunder også beføjelse til at udbetale en 
sådan erstatning, og til at repræsentere selskabet eller om nødvendigt lade 
det repræsentere i retten eller over for myndighederne 1 den pågældende med­
lemsstat 1 forbindelse med sådanne erstatningskrav; 
28) Inden for rammerne af det Indre marked kan en medlemsstat ikke længere forbyde 
samtidig udøvelse af forsikringsvirksomhed på sit område i henhold til regler­
ne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; det 
er derfor nødvendigt at afskaffe medlemsstaternes mulighed herfor i henhold 
til direktiv 88/357/EØF; 
29) der bør indføres en sanktionsordning, som kan bringes i anvendelse, når et 
forsikringsselskab i den medlemsstat, hvor risikoen består, ikke overholder 
gældende bestemmelser begrundet i almene hensyn, som gælder for det; 
41 
30) nogle medlemsstater pålægger ikke forsikringsvirksomhed nogen form for indi­
rekte skatter, hvorimod flertallet af dem anvender særlige skatter og andre 
former for afgifter, herunder ekstrabidrag til garantifonde; i de medlems­
stater, hvor sådanne skatter og bidrag opkræves, varierer deres struktur og 
procentsats meget; det bør undgås, at de bestående forskelle resulterer i 
konkurrencefordrejning mellem medlemsstaterne med hensyn til forsikring; med 
forbehold af yderligere samordning kan anvendelse af de skatteordninger og 
andre former for bidrag, der gælder 1 den medlemsstat, hvor risikoen består, 
afhjælpe en sådan ulempe; det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte de 
bestemmelser, som skal sikre opkrævningen af disse skatter og bidrag; 
31) det kan være nødvendigt med jævne mellemrum at foretage tekniske tilpasninger 
af de detaljerede regler i nærværende direktiv for at tage hensyn til udvik­
lingen inden for forsikringsbranchen; Kommissionen vil, Inden for rammerne af 
de gennemførelsesbeføjelser, der er tillagt den ved Traktatens bestemmelser, 
foretage sådanne tilpasninger, for så vidt de er nødvendige, efter høring af 
den ved direktiv 91/675/EØF nedsatte forsikringskomité; 
32) der må fastsættes specifikke bestemmelser for at sikre overgangen fra den 
retlige ordning, der gælder på tidspunktet for gennemførelsen af nærværende 
direktiv, til den ved direktivet indførte ordning; disse bestemmelser skal 
have til formål at hindre, at der pålægges medlemsstaternes kompetente myn­
digheder en ekstra arbejdsbyrde; 
1) EFT nr. L 374 af 31.12.1991, s. 32. 
4/. 
33) i henhold til Traktatens artikel 8 C skal der tages hensyn til omfanget af den 
indsats, der må gøres af økonomier på forskellige udviklingstrin; der må der­
for indrømmes visse medlemsstater en overgangsordning, der muliggør en gradvis 
gennemførelse af dette direktiv -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
AFSNIT I 
DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE 
Artikel 1 
I dette direktiv forstås ved: 
a) forsikringsselskab: ethvert selskab, som har opnået administrativ tilladel­
se i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EØF; 
b) filial: et forsikringsselskabs agenturer eller filialer, under hensyn til 
artikel 3 1 direktiv 88/357/EØF; 
c) hjemland: den medlemsstat, hvor hjemstedet for det forsikringsselskab, der 
dækker risikoen, er beliggende; 
d) filialmedlemsstat: den medlemsstat, hvor den filial, der dækker risikoen, 
er beliggende; 
1£ 
e) den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser: den medlemsstat, hvor 
risikoen består i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/357/EØF, når 
den dækkes af et forsikringsselskab eller en filial, der er beliggende i en 
anden medlemsstat; 
f) kontrol: den forbindelse, der består mellem et moderselskab og et dattersel­
skab, jf. artikel 1 i direktiv 83/349/EØF , eller en forbindelse af samme 
art mellem en fysisk eller juridisk person og et selskab; 
g) kvalificeret deltagelse: direkte eller Indirekte besiddelse af mindst 10% af 
kapitalen eller stemmerettighederne, eller enhver anden mulighed for at udøve 
en betydelig indflydelse på driften af det selskab, hvori der besiddes en 
kapltal 1nteresse. 
Ved anvendelsen af denne definition 1 forbindelse med artikel 8 og 15 i nær­
værende direktiv samt de andre niveauer for deltagelse, der er omhandlet i 
artikel 15, medregnes de stemmerettigheder, der er nævnt i artikel 7 i direk­
tiv 88/627/EØF 2); 
h) moderselskab: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 1 direktiv 
83/349/EØF; 
i) datterselskab: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 1 direktiv 
83/349/EØF; ethvert datterselskab af et datterselskab anses også for at være 
datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen for disse foretagender; 
1) EFT nr. L 193 af 18. 7.1983, s. 1. 
2) EFT nr. L 348 af 17.12.1988, s. 62. 
*. 
j) reguleret marked: et kapitalmarked, som af selskabets hjemland betragtes som 
et reguleret marked i afventning af en definition, der skal fastlægges inden 
for rammerne af et direktiv om investeringsydelser, og som er karakteriseret 
ved: 
- en regelmæssig funktion og 
- det forhold, at bestemmelser, der er vedtaget eller godkendt af de beret­
tigede myndigheder, fastlægger betingelserne for markedets funktion, betin­
gelserne for adgang til markedet og, når direktiv 79/279/EØF af 
5. marts 1979 om samordning af betingelserne for værdipapirers optagelse 
til officiel notering på en fondsbørs , anvendes, de betingelser for 
optagelse til notering, der er fastsat ved nævnte direktiv, og, når dette 
direktiv Ikke anvendes, de betingelser, disse finansielle instrumenter skal 
opfylde for faktisk at kunne omsættes på markedet. 
I forbindelse med nærværende direktiv kan et reguleret marked være etableret 
i en medlemsstat eller 1 et tredjeland. I sidstnævnte tilfælde skal markedet 
være anerkendt af selskabets hjemland og opfylde tilsvarende krav. De finan­
sielle instrumenter, der omsættes, skal være af en kvalitet, der svarer til 
kvaliteten af de Instrumenter, der omsættes på det eller de regulerede marke­
der 1 den pågældende medlemsstat; 
k) kompetente myndigheder: de nationale myndigheder, der ved lov eller anden 
forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med forsikringsselskaber. 
1) EFT nr. L 66 af 13.3.1979, s. 21. Direktivet er senest ændret ved direktiv 
82/148/EØF (EFT nr. L 62 af 5.3.1982, s. 22). 
n. 
Artikel 2 
1. Dette direktiv finder anvendelse på de forsikringer og forsikringsselskaber, 
der er nævnt i artikel 1 i direktiv 73/239/EØF. 
2. Nærværende direktiv finder hverken anvendelse på de forsikringski asser og 
transaktioner eller selskaber og institutioner, som direktiv 73/239/EØF ikke 
finder anvendelse på, eller på de organer, der er nævnt i artikel 4 i dette. 
Artikel 3 
Uanset artikel 2, stk. 2, træffer medlemsstaterne alle nødvendige foranstaltnin­
ger for senest den 1. juli 1994 at ophæve den monopolstilling med hensyn til 
adgang til udøvelse af virksomhed inden for bestemte forsikringski asser, der er 
indrømmet organer, der er etableret på deres område, og som er nævnt i artikel 4 
i direktiv 73/239/EØF. 
AFSNIT II 
ADGANG TIL UDØVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED 
Artikel 4 
Artikel 6 i direktiv 73/239/EØF affattes således 
"Artikel 6 
Adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed er betinget af en for­
udgående administrativ tilladelse. 
1%. 
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets myndigheder af: 
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område; 
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhandlede tilla­
delse udvider deres virksomhed til en hel forsikringsklasse eller til andre 
forsikringsklasser." 
Artikel 5 
Artikel 7 i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 7 
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet ret til at 
udøve virksomhed 1 henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om 
fri udveksling af tjenesteydelser. 
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse. Den omfatter hele 
den pågældende klasse, medmindre ansøgeren kun ønsker at dække en del af de 
risici, der i henhold til punkt A 1 bilaget hører under denne klasse. 
a) Hver medlemsstat har dog mulighed for at meddele tilladelse for de grupper 
af klasser, der er anført 1 punkt B 1 bilaget, idet tilladelsen får den deri 
fastsatte tilsvarende benævnelse. 
b) En tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af klasser, om­
fatter ligeledes dækning af accessoriske risici, der henhører under en anden 
klasse, såfremt de i punkt C i bilaget fastsatte betingelser er opfyldt." 
44. 
Artikel 6 
Artikel 8 i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 8 
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om tilladelse: 
a) antager en af følgende former: 
- for Kongeriget Belgien: "société anonyme"/"naamloze vennootschap", 
"société en commandite par actions"/"commanditaire vennootschap op 
aandelen", "association d'assurance mutuelle"/"onderlInge verzekerings-
maatschappij", "société coopérative"/"coôperatieve vennootschap"; 
- for Kongeriget Danmark: "aktieselskaber", "gensidige selskaber"; 
- for Forbundsrepublikken Tyskland: "Aktlengesellschaft", "Versicherungs-
vereln auf Gegense1t1gke1t", "ôffentlich-rechtliches Wettbewerbsversiche-
rungsunternehmen"; 
- for Den Franske Republik: "société anonyme", "société d'assurance mutuel­
le", "Institution de prévoyance régie par le code de la Sécurité Sociale", 
"institution de prévoyance régie par le Code rural", "mutuelle regie par 
le Code de la Mutualité"; 
- for Irland: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or 
unlimited"; 
Sb. 
- for Den Italienske Republik "société per azioni", "société cooperativa", 
"mutua di assicurazione"; 
- for Storhertugdømmet Luxembourg: "société anonyme", "société en commandite 
par actions", "association d'assurances mutuelles", "société coopérative"; 
- for Kongeriget Nederlandene: "naamloze vennootschap", "onderlinge 
waarborgmaatschappi j"; 
- for Det Forenede Kongerige: "Incorporated companies limited by shares or 
by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and 
Provident Societies Acts", "societies registered under the Friendly Socie­
ties Acts", "the association of underwriters known as Lloyd's"; 
- for Den Hellenske Republik: "Avôvuun excupela", "AXXnXao<paXioxtKôç 
ouvexaiptouôç"; 
- for Kongeriget Spanien: "sociedad anénima", "sociedad mutua", "sociedad 
cooperativa"; 
- for Den Portugisiske Republik: "sociedade anônlma", "mutua de seguros". 
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk selskab, når 
dette bliver indført. 
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber 1 en offent­
ligretlig form, x\kr disse virksomheders formål er udøvelse af forsikrings­
virksomhed på samme vilkår som dem, der gælder for privatretlige selskaber; 
Z<1. 
b) begrænser deres formål til forsikringsvirksomhed og dermed direkte forbundne 
forretninger med udelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed; 
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9; 
d) råder over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgaranti fond; 
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til hæderlighed 
og til kvalifikationer eller erhvervserfaring. 
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksomheden til 
andre klasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kun omfatter en del af 
de risici, der er omfattet af en klasse, skal fremlægge en driftsplan, der er i 
overensstemmelse med artikel 9. 
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 16 fastsatte sol­
vensmargen, og, hvis der 1 henhold til artikel 17, stk. 2, for disse andre 
klasser kræves en større minimumsgaranti fond end tidligere, at det er i besid­
delse af dette minimum. 
3. Dette direktiv er Ikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller 
Indfører love eller administrative bestemmelser, der foreskriver godkendelse af 
vedtægterne og fremlæggelse af alt materiale, der er nødvendigt for den normale 
gennemførelse af tilsynet. 
Medlemsstaterne må dog ikke fastsætte bestemmelser, der foreskriver forudgående 
godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser 
i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andre trykte dokumenter, 
som et selskab agter at anvende over for forsikringstagerne. 
-2«, 
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om forudgående an­
meldelse eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre sådanne krav er et 
led i en almindelig priskontrolordning. 
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster sel­
skaber, der ansøger om eller har fået tilladelse for klasse 18 i punkt A i 
bilaget, tilsyn med de direkte eller indirekte midler i form af personale og 
materiel, herunder lægeholdenes kvalifikationer og kvaliteten af det udstyr, de 
råder over med henblik på at opfylde deres forpligtelser 1 forbindelse med 
denne klasse. 
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger om tilladelse 
behandles under hensyntagen til markedets økonomiske behov." 
Artikel 7 
Artikel 9 i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 9 
Den 1 artikel 8, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan skal indeholde oplysninger 
eller dokumentation vedrørende: 
a) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække 
b) grundprincipperne for genforsikring 
c) sammensætningen af minimumsgaranti fonden 
«. 
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af administrationen 
og distributionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler og, hvis 
de risici, der skal dækkes, henhører under klasse 18 i punkt A i bilaget, de 
midler, som selskabet råder over med henblik på at yde den lovede assistance 
endvidere for de første tre regnskabsår: 
e) de anslåede administrationsomkostninger bortset fra omkostninger i forbin­
delse med administrationens opbygning, navnlig de løbende almindelige om­
kostninger og provisioner 
f) de anslåede præmier eller bidrag og skadesudglfter 
g) den sandsynlige økonomiske stilling 
h) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og solvens­
margen . " 
Artikel 8 
Hjemlandets kompetente myndigheder meddeler ikke et selskab tilladelse til at 
påbegynde forsikringsvirksomhed, før de har fået meddelelse om alle aktionærers 
eller selskabsdeltageres identitet, det være sig fysiske eller juridiske per­
soner, der direkte eller indirekte besidder en kvalificeret deltagelse i sel­
skabet, og om størrelsen af deres kapitalandel. 
Samme myndigheder nægter at meddele tilladelse, hvis de under hensyn til nødven­
digheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af forsikringsselskabet 
ikke er overbevist om aktionærernes eller selskabsdeltagernes egnethed. 
%f. 
AFSNIT III 
HARMONISERING AF BETINGELSERNE FOR UDØVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED 
Kapitel 1 
Artikel 9 
Artikel 13 i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 13 
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab, herunder 
111 syn med den virksomhed, det udøver gennem filialer og som led i præstation 
af tjenesteydelser, henhører udelukkende under hjemlandets kompetence. 
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede virksomhed og 
omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens og oprettelsen af forsikrings­
mæssige hensættelser og de aktiver, der medgår til dækning heraf i overensstem­
melse med de regler og den praksis, der gælder i hjemlandet, i henhold til 
bestemmelser, der er vedtaget på fællesskabsniveau. 
Har de pågældende selskaber tilladelse til at dække de risici, der er klassifi­
ceret 1 klasse 18 i punkt A 1 bilaget, omfatter tilsynet også kontrol med de 
tekniske midler, som selskabet råder over for at kunne udføre de assistance­
opgaver, det har påtaget sig, dersom hjemlandets lovgivning foreskriver kontrol 
med disse midler. 
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle forsikringssel­
skaber findes en tilfredsstillende administrativ og regnskabsmæssig praksis og 
fyldestgørende interne kontrolprocedurer." 
&r 
Artikel 10 
Artikel 14 i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 14 
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse 1 en medlemsstat, udøver sin 
virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skal filialmedlemsstaten 
sørge for, at hjemlandets kompetente myndigheder efter forudgående meddelelse 
herom til filialmedlemsstatens kompetente myndigheder selv eller ved personer, 
de bemyndiger hertil, på stedet kan kontrollere de oplysninger, der er nødven­
dige for det finansielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatens kompetente 
myndigheder kan deltage 1 denne kontrol." 
Artikel 11 
Artikel 19, stk. 2 og 3, i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har deres hjemsted 
på deres område, at de regelmæssigt fremlægger materiale, der er nødvendigt for 
udøvelsen af tilsynet, samt statistisk materiale. De kompetente tilsynsmyndig­
heder sender hinanden det materiale og de oplysninger, der har relevans for 
udøvelsen af tilsynet. 
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med henblik på, at 
de kompetente myndigheder har de nødvendige beføjelser og midler til at føre 
tilsyn med virksomheden i forsikringsselskaber, der har hjemsted på deres om­
råde, herunder virksomhed, der udøves uden for dette område i overensstemmelse 
med Rådets direktiver vedrørende denne virksomhed, og med henblik på disses 
gennemførelse. 
u. 
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente myndigheder mulighed 
for: 
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede virksomhed, 
navn!ig 
- ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af dokumentation ved­
rørende forsikringsvirksomheden 
- ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretningslokaler 
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for selskabet, 
dets ledelse eller de personer, som kontrollerer selskabet, for at sikre, at 
selskabets virksomhed er i overensstemmelse med de love og administrative 
bestemmelser, som selskabet skal overholde i de forskellige medlemsstater, 
og Især 1 overensstemmelse med driftsplanen, dersom denne er obligatorisk, 
samt for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder, der vil kunne bringe de 
sikredes interesser i fare 
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt gennem 
tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp. 
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndigheder skal have 
mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørende forsikringsaftaler, som 
mæglerne er i besiddelse af." 
3¥. 
Artikel 12 
1. Artikel 11, stk. 2-7, i direktiv 88/357/EØF udgår. 
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte betin­
gelser, at forsikringsselskaber, der har hjemsted på dens område, overdrager 
hele eller en del af deres forsikringsbestand, hvad enten den består af aftaler 
indgået i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henhold til regler­
ne om fri udveksling af tjenesteydelser, til et overtagende selskab, der er eta­
bleret i Fællesskabet, hvis de kompetente myndigheder i det overtagende selskabs 
hjemland godtgør, at selskabet, overdragelsen taget i betragtning, har den for­
nødne solvensmargen. 
3. Når en filial påtænker at overdrage hele eller en del af sin forsikrings-
bestand, hvad enten aftalerne er indgået i henhold til reglerne om fri etable­
ringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal 
filialmedlemsstaten høres. 
4. I de 1 stk. 2 og 3 omhandlede tilfælde meddeler de kompetente myndigheder i 
det afgivende forsikringsselskabs hjemland tilladelse til overdragelsen efter at 
have indhentet samtykke fra de kompetente myndigheder 1 de medlemsstater, hvor 
risiciene består. 
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de kompetente 
myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland deres udtalelse eller 
deres samtykke senest tre måneder efter modtagelsen af anmodningen; har de hørte 
myndigheder ikke svaret ved udløbet af denne frist, betragtes dette som en posi­
tiv udtalelse eller et stiltiende samtykke. 
6. En overdragelse, der tillades 1 henhold til denne artikel, skal i den med­
lemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet i den nationale 
lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældende over for de berørte 
forsikringstagere, de sikrede og enhver anden person, som har rettigheder eller 
forpligtelser i kraft af de overdragne aftaler. 
21 
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at forsik­
ringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for en bestemt frist 
fra overdragelsestidspunktet. 
Artikel 13 
1. Artikel 20 1 direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 20 
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 15, kan den 
kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den frie rådighed over akti­
verne efter at have underrettet de kompetente myndigheder i de medlemsstater, 
hvor risiciene består. 
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et selskab, 
hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, der er foreskrevet i arti­
kel 16, stk. 3, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet en genoprette!-
sesplan, der skal forelægges den til godkendelse. 
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den opfattelse, at 
selskabets finansielle situation vil forværres yderligere, desuden begrænse 
eller forbyde den frie rådighed over selskabets aktiver. Den underretter da 
myndighederne i de andre medlemsstater, på hvis område selskabet udøver sin 
virksomhed, om alle trufne foranstaltninger, og disse myndigheder træffer på 
den første myndigheds anmodning de samme foranstaltninger som denne. 
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den 1 artikel 17 definerede garan­
tifond, kræver den kompetente myndighed 1 hjemlandet af selskabet en kortfris­
tet finansieringsplan, der skal forelægges den til godkendelse. 
ti 
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabets 
aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater, på hvis område sel­
skabet udøver virksomhed, herom, og disse træffer på dens anmodning de samme 
foranstaltn i nger. 
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente myndigheder 
desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes 
interesser. 
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødvendige for, at den, i 
de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, på anmodning af selskabets hjemland 
og i overensstemmelse med sin nationale lovgivning kan forbyde den frie rådig­
hed over de aktiver, der befinder sig på dens område; hjemlandet skal angive, 
hvilke aktiver der skal være omfattet af disse foranstaltninger." 
Artikel 14 
Artikel 22 i direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 22 
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den kompetente 
myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne myndighed, hvis selskabet: 
a) Ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder, udtrykke­
ligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virksomhed i en periode på 
over seks måneder, medmindre der i den pågældende medlemsstat findes bestem­
melser om, at tilladelsen i sådanne tilfælde uden videre bortfalder 
2ø. 
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne 
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de foranstalt­
ninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan eller finansierings­
plan som omhandlet i artikel 20 
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de 
bestemmelser, som gælder for det. 
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter den 
kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndigheder i de øvrige 
medlemsstater herom, og disse skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for 
at forhindre det pågældende selskab i at påbegynde nye forretninger på deres 
område i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri ud­
veksling af tjenesteydelser. Herudover træffer førstnævnte myndighed sammen med 
sidstnævnte myndigheder alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de 
sikredes interesser og begrænser navnlig den frie rådighed over selskabets 
aktiver i medfør af artikel 20, stk. 1, stk. 2, andet afsnit, eller stk. 3, 
andet afsnit. 
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal udførligt 
begrundes og meddeles det pågældende selskab." 
Artikel 15 
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person, der 
påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelse i et 
forsikringsselskab, forinden skal underrette de kompetente myndigheder i hjem­
landet herom med angivelse af størrelsen af den kapitalandel, der påtænkes er­
hvervet. Enhver fysisk eller juridisk person skal ligeledes underrette hjem­
landets kompetente myndigheder, hvis vedkommende påtænker at forøge sin kvalifi­
cerede deltagelse så meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller 
kapitalandele derved når op på eller overstiger en tærskel på 20%, 33% eller 
50%, eller at forsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datterselskab. 
M 
Hjemlandets kompetente myndigheder skal inden for en frist på højst tre måneder 
fra datoen for den i første afsnit nævnte underretning gøre indsigelse mod den 
påtænkte erhvervelse eller forøgelse, hvis de under hensyn til nødvendigheden af 
at sikre en sund og forsigtig forvaltning af forsikringsselskabet ikke er over­
bevist om den i første afsnit nævnte fysiske eller juridiske persons egnethed. 
Hvis myndighederne ikke gør indsigelse, kan de fastsætte en frist for gennem­
førelsen af den pågældende erhvervelse eller forøgelse. 
2. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person, der 
påtænker direkte eller indirekte at opgive sin besiddelse af en kvalificeret 
deltagelse 1 et forsikringsselskab, forinden skal underrette hjemlandets kompe­
tente myndigheder herom med angivelse af størrelsen af den kapitalandel, der 
derefter besiddes. Enhver fysisk eller juridisk person skal ligeledes underrette 
de kompetente myndigheder, hvis vedkommende har til hensigt at formindske sin 
kvalificerede deltagelse så meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder 
eller kapitalandele derved når ned under en tærskel på 20%, 33% eller 50%, eller 
at forsikringsselskabet derved ophører med at være vedkommendes datterselskab. 
3. Så snart forsikringsselskaberne har fået kendskab dertil, giver de hjemlan­
dets kompetente myndigheder meddelelse om de erhvervelser eller afhændelser af 
andele 1 deres kapital, som bevirker, at deltagelsen stiger over eller falder 
under en af de tærskler, som er nævnt i stk. 1 og 2. 
Endvidere meddeler de mindst en gang om året de aktionærers eller selskabsdel­
tageres identitet, som besidder en kvalificeret deltagelse, samt størrelsen af 
denne andel, således som den bl.a. fremgår af de registrerede data på den årlige 
generalforsamling eller af de oplysninger, som modtages i henhold til de bestem­
melser, der gælder for børsnoterede selskaber. 
iz. 
4. Medlemsstaterne fastsætter, at hjemlandets kompetente myndigheder i tilfælde 
af, at de 1 stk. 1 omhandlede personers indflydelse vil kunne være til skade for 
en forsigtig og sund forvaltning af forsikringsselskabet, skal kunne træffe de 
fornødne foranstaltninger for at bringe denne situation til ophør. Sådanne for­
anstaltninger kan bl.a. bestå i påbud, sanktioner over for ledelsen eller sus­
pension af de stemmerettigheder, der er knyttet til de pågældende aktionærers 
eller selskabsdeltageres aktier eller andele. 
Lignende foranstaltninger skal kunne bringes i anvendelse over for fysiske eller 
juridiske personer, som ikke overholder den i stk. 1 foreskrevne pligt til for­
udgående underretning. Hvis en kapitalandel erhverves på trods af indsigelse fra 
de kompetente myndigheder, skal medlemsstaterne, uafhængigt af andre sanktioner, 
suspendere de tilsvarende stemmerettigheder, erklære de afgivne stemmer ugyldige 
eller annullere dem. 
Artikel 16 
1. Medlemsstaterne foreskriver, at alle, der arbejder for eller har arbejdet 
for de kompetente myndigheder, samt revisorer og eksperter, der har handlet på 
de kompetente myndigheders vegne, har tavshedspligt. Denne tavshedspligt indebæ­
rer, at de fortrolige oplysninger, de modtager 1 forbindelse med deres hverv, 
ikke må videregives til andre personer eller myndigheder, undtagen i summarisk 
eller sammenfattende form, således at de enkelte forsikringsselskaber ikke kan 
identificeres, medmindre der er tale om tilfælde, der er omfattet af straffe­
lovgivningen. 
33. 
Når et forsikringsselskab er erklæret konkurs eller er trådt i likvidation som 
følge af en domstol skendel se, kan fortrolige oplysninger, som ikke vedrører 
tredjemand, der er involveret i forsøg på at redde forsikringsselskabet, dog 
videregives under en civil retssag. 
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de forskellige 
medlemsstater udveksler oplysninger i henhrld ti"* de direktiver, der gælder for 
forsikringsselskaber. Disse oplysninger er undergivet den i stk. 1 omhandlede 
tavshedspligt. 
3. Medlemsstaterne kan kun Indgå samarbejdsaftaler, der indebærer udveksling af 
oplysninger, med de kompetente myndigheder i tredjelande, hvis de oplysninger, 
der således meddeles, er beskyttet af en tavshedspligt, som mindst svarer til 
den, der er fastsat i denne artikel. 
4. De kompetente myndigheder, der 1 henhold til stk. 1 eller 2 modtager fortro­
lige oplysninger, må kun anvende disse i forbindelse med udøvelsen af deres 
hverv: 
-til undersøgelse af, om betingelserne for adgang til at udøve forsikrings­
virksomhed er opfyldt, og for at lette tilsynet med selskabernes virksomhed, 
særlig med hensyn til forsikringsmæssige hensættelser, solvensmargen, admini­
strativ og regnskabsmæssig praksis samt intern kontrol, eller 
- til pålæggelse af sanktioner, eller 
- hvis den kompetente myndigheds afgørelser påklages til en højere administrativ 
myndighed, eller 
if. 
- i forbindelse med domstolsprøvelse i henhold til artikel 55 eller særbestem­
melser i de direktiver, der er vedtaget vedrørende forsikringsselskaber. 
5. Stk. 1 og 4 er ikke til hinder for udveksling af oplysninger inden for samme 
medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder, eller medlemsstaterne 
imellem, mellem de kompetente myndigheder og: 
- de myndigheder, der har ansvaret for tilsynet med andre finansieringsinstitut­
ter og med kreditinstitutter, samt de myndigheder, der fører tilsyn med kapi­
talmarkederne, 
- de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af forsikrings­
selskaber og lignende procedurer, og 
- personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsikringsselska­
bers og andre finansieringsinstitutters regnskaber, 
med henblik på varetagelsen af deres tilsynsopgaver, eller til hinder for, at 
der gives de organer, der forvalter (obligatoriske) likvldationsprocedurer eller 
garantifonde, oplysninger, som er nødvendige for, at de kan udføre deres arbej­
de. De oplysninger, som de pågældende myndigheder, organer og personer modtager, 
er omfattet af den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt. 
6. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og 4, i henhold 
til lovbestemmelser give tilladelse til, at visse oplysninger meddeles andre 
afdelinger i deres centraladministration, som er ansvarlige for lovgivningen 
vedrørende tilsyn med kreditinstitutter, finansieringsinstitutter, investe­
ringsservice og forsikringsselskaber, samt inspektører, som handler efter fuld­
magt fra de pågældende afdelinger. 
if. 
Oplysningerne mi imidlertid kun gives, sifremt det er nødvendigt af hensyn til 
forsigtighedsti 1 synet. 
Medlemsstaterne fastsætter dog, at oplysninger, der modtages efter stk. 2 og 5, 
samt oplysninger, der stammer fra kontrol pi stedet som omhandlet i artikel 14 i 
direktiv 73/239/EØF, aldrig mi videregives som nævnt i nærværende stykke, med­
mindre den kompetente myndighed, der har givet oplysningerne, eller den kompe­
tente myndighed i den medlemsstat, hvor kontrollen pi stedet er foretaget, har 
givet sit udtrykkelige samtykke. 
Kapitel 2 
Artikel 17 
Artikel 15 i direktiv 73/239/EØF affattes siledes: 
"Artikel 15 
1. Hjemlandet pilægger ethvert forsikringsselskab at afsætte tilstrækkelige 
forsikringsmæssige hensættelser i forhold til dets samlede virksomhed. 
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter de regler, 
der er fastsat i direktiv 91/674/EØF. 
2. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsikrings­
mæssige hensættelser vedrørende den samlede virksomhed er dækket af kongruente 
aktiver i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 88/357/EØF. For si vidt 
u. 
angir risici, der bestir i Fællesskabet, skal disse aktiver befinde sig der. 
Medlemsstaterne kræver ikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal 
befinde sig i en bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne for 
aktivernes lokalisering. 
3. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser dækkes af 
tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det den tilladte procentdel. Det 
kan i si fald ikke stille krav om, hvor disse tilgodehavender skal befinde sig. 
Artikel 18 
Artikel 15a i direktiv 73/239/EØF affattes siledes: 
"Artikel 15a 
1. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber, der har hjemsted pi deres 
omride, og som dækker risici, der er klassificeret i klasse 14 i punkt A i 
bilaget, 1 det følgende benævnt "kreditforsikring", skal oprette udjævnings-
hensættelser (en udiigningsreserve), som skal dække et eventuelt teknisk tab 
eller en skadesprocent, der er højere end gennemsnittet inden for denne forsik-
ringsklasse ved afslutningen af regnskabsiret. 
2. Udjævningshensættelserne skal beregnes efter de regler, som hjemlandet 
fastsætter, Ifølge en af de fire metoder, der er anført i punkt D i bilaget, og 
som betragtes som ækvivalente. 
3. Op t11 de beløb, der er beregnet Ifølge metoderne i punkt D 1 bilaget, 
medregnes udjævningshensættelserne ikke i solvensmargenen. 
i?. 
4. Medlemsstaterne kan fritage forsikringselskaber, der har hjemsted pi deres 
omride, fra kravet om oprettelse af udjævningshensættelser for kreditforsik-
ringsklassen, hvis deres indtægt fra præmier og bidrag i denne klasse udgør 
mindre end 4% af den samlede præmie- og bidragsindtægt og mindre end 
2 500 000 ecu." 
Artikel 19 
Artikel 23 i direktiv 88/357/EØF udgir. 
Artikel 20 
Ved valget af de aktiver, der medgir til dækning af de forsikringsmæssige hen­
sættelser, skal der tages hensyn til arten af de forretninger, som selskabet 
udfører, for at sikre sikkerheden, afkastet og likviditeten af selskabets in­
vesteringer, Idet selskabet skal sørge for en passende diversificering og spred­
ning af sine anbringelser. 
Artikel 21 
1. Hjemlandet kan kun tillade, at forsikringsselskaber tilvejebringer dækning 
for deres forsikringsmæssige hensættelser ved hjælp af følgende kategorier af 
aktiver: 
A. Investeringsaktiver 
a) Obligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter; 
b) udi in; 
c) aktier og andre kapitalandele med variabelt afkast; 
/*. 
d) andele 1 Institutter for kollektiv investering 1 værdipapirer og andre 
1nvesteri ngsfonde ; 
e) grunde og bygninger samt tinglige rettigheder i forbindelse med fast ejen­
dom; 
B. Ti 1 godehavender 
f) tilgodehavender hos genforsikrere, herunder genforsikrernes andel i de 
forsikringsmæssige hensættelser; 
g) genforsikringsdepoter og tilgodehavender hos afgivende forsikringssel­
skaber; 
h) tilgodehavender hos forsikringstagere og mæglere i forbindelse med direkte 
forsikr1ngsforretninger og genforsikringsforretninger; 
1) tilgodehavender som følge af restværdier eller subrogation; 
j) krav på skattetilbagebetalinger; 
k) tilgodehavender hos garantifonde; 
C. Andre aktiver 
1) materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger, værdiansat på 
grundlag af en forsigtig afskrivning; 
m) anfordrlngst11 godehavender i banker og kassebeholdning; indlån i kredit­
institutter og alle andre virksomheder, der er beføjet til at modtage 
indlån; 
n) forudbetalte erhvervelsesomkostninger; 
o) påløbne renter og optjent leje samt andre periodeafgrænsningsposter. 
M. 
For sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's omfatter katego­
rierne af aktiver ligeledes garantler og remburser, der er udstedt af 
kreditinstitutter som defineret 1 direktiv 77/780/EØF eller af forsik­
ringsselskaber, samt verificerbare beløb, der stammer fra livsforsikrings­
policer, når de repræsenterer midler, der ejes af medlemmerne. 
Det forhold, at et aktiv eller en kategori af aktiver er medtaget 1 listen 
i første afsnit, medfører ikke, at alle sådanne aktiver automatisk til­
lades som dækning for forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fast­
sætter mere detaljerede regler for, hvorledes tilladte aktiver må anven­
des; med henblik herpå kan det kræve tingllg sikkerhed eller garanti­
stillelse, navnlig for tilgodehavender hos genforsikrere. 
Ved fastlæggelse og anvendelse af reglerne skal hjemlandet navnlig sørge 
for, at følgende principper overholdes: 
1) aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, værdiansæt­
tes eksklusive gæld, der er stiftet med henblik på erhvervelse af 
disse aktiver, 
i1) samtlige aktiver værdiansættes på et forsigtigt grundlag, idet der 
tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Især til­
lades materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger kun 
som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de værdi­
ansættes på grundlag af en forsigtig afskrivning. 
1) EFT nr. L 322 af 17.12.1977, s. 30. Direktivet er senest ændret ved direk­
tiv 89/646/EØF (EFT nr. L 386 af 30.12.1989, s. 1). 
«c. 
111) udlin, uanset om de ydes til virksomheder, en stat, en international 
institution, en lokal eller regional myndighed eller fysiske perso­
ner, tillades kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, 
hvis de frembyder tilstrækkelige garantler med hensyn til deres 
sikkerhed, uanset om disse garantier bygger pi lintagers betalings­
evne, pi pantebreve, bankgarantier, garantier fra forsikringsselska­
ber eller andre former for sikkerhed; 
1v) afledte Instrumenter såsom optioner, futures og swaps i forbindelse 
med aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, kan 
anvendes, når de bidrager til at mindske investeringsrisikoen eller 
muliggør en effektiv porteføljepleje. Sådanne Instrumenter værdian­
sættes på et forsigtigt grundlag og kan tages 1 betragtning ved 
værdiansættelsen af de underliggende aktiver; 
v) værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, tillades kun 
som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de kan 
realiseres på kort sigt; 
v1) tilgodehavender hos tredjemand tillades kun som dækning for forsik­
ringsmæssige hensættelser, efter at de tilsvarende gældsposter over 
for samme tredjemand er trukket fra; 
v11) værdlen af de tilgodehavender, der tillades som dækning for forsik­
ringsmæssige hensættelser, skal beregnes på et forsigtigt grundlag, 
idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. 
Især tillades tilgodehavender hos forsikringstagere og mæglere i 
forbindelse med direkte forsikrlngsforretninger og genforsikrings-
forretninger kun, såfremt det ikke er mere end tre måneder siden, de 
forfaldt til betaling; 
H 
v1ii) når der er tale om aktiver i form af en Investering 1 et dattersel­
skab, som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en 
del af forsikringsselskabets investeringer, tager hjemlandet med 
henblik på anvendelsen af de i denne artikel omhandlede regler og 
principper hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af 
datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabers 
aktiver på samme måde; 
ix) forudbetalte erhvervelsesomkostninger tillades kun som dækning for 
forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dette er foreneligt med 
metoderne for beregning af præmiehensættelserne. 
2. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis og på anmodning af forsikrings­
selskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigt begrundet afgørelse om, 
at andre kategorier af aktiver kan medgå til dækning af de forsikringsmæssige 
hensættelser, jf. dog artikel 20. 
Artikel 22 
1. For så vidt angår de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, 
stiller hjemlandet krav om, at hvert forsikringsselskab 1kke investerer mere 
end: 
a) 10% af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i en grund eller en 
bygning eller 1 flere grunde eller bygninger, der ligger så tæt sammen, at de 
reelt kan betragtes som en enkelt Investering; 
u> 
b) 5% af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier og andre 
omsættelige værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, obligationer og 
andre Instrumenter på penge- og kapitalmarkedet fra samme selskab eller i lån 
til samme låntager, taget under ét, idet de pågældende lån ikke må være lån 
til en statslig, regional eller lokal myndighed eller en international orga­
nisation, hvoraf en eller flere medlemsstater er medlemmer. Denne grænse kan 
forhøjes til 10%, hvis selskabet ikke investerer mere end 40% af sine forsik­
ringsmæssige bruttohensættelser i lån til låntagere eller i tilsvarende 
værdipapirer hos udstedere, hos hvilke selskabet Investerer mere end 5% af 
sine aktiver. 
c) 5% af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser 1 1kke-s1krede lån, 
hvoraf 1% i et enkelt ikke-slkret lån, bortset fra lån til kreditinstitutter, 
til forsikringsselskaber, 1 det omfang der er tilladt i henhold til artikel 8 
1 direktiv 73/239/EØF, og til Investeringsinstitutter, der er etableret i en 
medlemsstat; 
d) 3% af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i kontanter; 
e) 10% af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser 1 aktier, andre 
værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, og obligationer, der ikke om­
sættes på et reguleret marked. 
2. Det forhold, at stk. 1 ikke fastlægger begrænsninger for investering i en 
bestemt kategori af aktiver, er ikke ensbetydende med, at aktiverne inden for 
denne kategori uden begrænsning bør tillades til dækning for de forsikringsmæs­
sige hensættelser. Hjemlandet fastsætter mere detaljerede regler for anvendelsen 
af de aktiver, der kan tillades. Ved fastlæggelsen og anvendelsen af disse 
4a 
regler skal hjemlandet navnlig sørge for, at følgende principper overholdes: 
1) de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, skal være si 
diversificerede og skal være investeret si spredt, at det sikres, at der 
ikke foreligger nogen uforholdsmæssig stor afhængighed af en kategori af 
bestemte aktiver, et specielt investeringsmarked eller en speciel investe­
ring; 
i1) investeringer 1 aktiver, der som følge af enten deres art eller udste­
derens soliditet Indebærer et højt risikoniveau, skal begrænses til et 
forsigtigt omfang; 
111) ved begrænsningerne for særlige kategorier af aktiver tages der hensyn 
til, hvorledes genforsikringsandelen er behandlet ved beregningen af de 
forsikringsmæssige hensættelser; 
iv) nir der er tale om aktiver 1 form af en Investering 1 et datterselskab, 
som pi forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en del af 
dettes Investeringer, tager hjemlandet med henblik på anvendelsen af de i 
denne artikel omhandlede regler og principper hensyn til de underliggende 
aktiver, der Indehaves af datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre 
datterselskabers aktiver på samme måde; 
v) den procentvise andel af de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige 
hensættelser, som udgøres af ikke likvide investeringer, skal begrænses 
til et forsigtigt niveau; 
4f. 
vi) nir aktiverne omfatter lån til visse kreditinstitutter eller obligationer 
udstedt af sådanne institutter, kan hjemlandet ved anvendelsen af reglerne 
og principperne i denne artikel tage hensyn til de underliggende aktiver, 
der indehaves af disse kreditinstitutter. Der må kun forholdes således, 
hvis kreditinstituttet har sit hjemsted i en medlemsstat, udelukkende 
tilhører denne medlemsstat og/eller dennes lokale myndigheder, og dets 
virksomhed i henhold til vedtægterne består i at formidle lån til staten 
eller lokale myndigheder eller lån, som sikres af disse, eller lån til 
organer, der har en tæt tilknytning til staten eller de lokale myndig­
heder. 
3. Med hensyn til de detaljerede regler for, hvorledes de tilladte aktiver må 
anvendes, behandler medlemsstaten: 
- lån, der Ikke er sikret af banker, forsikringsselskaber, ved pant eller på 
anden måde, mere restriktivt end lån, der er sikret således; 
Investeringsinstitutter, der Ikke er samordnet i henhold til direktiv 
85/61l/EØF , og øvrige Investeringsfonde mere restriktivt end de in> 
ringsinstltutter, der er samordnet i henhold til samme direktiv; 
værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, mere restriktivt end 
dem, der omsættes på et sådant marked; 
1) EFT nr. L 375 af 31.12.1985, s. 3. Direktivet er ændret ved direktiv 
88/220/EØF (EFT nr. L 100 af 19.4.1988, s. 31). 
V£ 
- værdipapirer, obligationer og andre instrumenter på penge- og kapitalmarkedet, 
der ikke er udstedt af stater, af en af disses lokale eller regionale myndig­
heder eller af selskaber, der henhører under zone A, som omhandlet i direk­
tiv 89/647/EØF , eller som er udstedt af internationale organisationer, som 
ingen af Fællesskabets medlemsstater er medlem af, mere restriktivt end samme 
finansielle instrumenter, som er udstedt af ovennævnte. 
4. Medlemsstaterne kan forhøje den 1 stk. 1, litra b), nævnte grænse til 40% 
for visse obligationer, når de er udstedt af et kreditinstitut, der har sit 
hjemsted i en medlemsstat, og som i henhold til lovgivningen er underkastet et 
særligt offentligt tilsyn med henblik på at beskytte indehaverne af disse 
obligationer. Specielt skal provenuet fra udstedelsen af disse obligationer i 
henhold til loven investeres i aktiver, der 1 tilstrækkelig grad i obligationer­
nes samlede løbetid dækker de forpligtelser, der følger heraf, og som ifølge 
fortrinsret anvendes til tilbagebetaling af hovedstol og betaling af påløbne 
renter. 
5. Medlemsstaterne kan Ikke kræve, at forsikringsselskaberne skal Investere 1 
bestemte kategorier af aktiver. 
6. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis på anmodning fra forsikringssel­
skabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigt begrundet afgørelse om, at 
de regler, der er fastsat i stk. 1, litra a)-e), kan fraviges, jf. dog arti­
kel 20. 
1) EFT nr. L 386 af 30.12.1989, s. 14. 
H 
Artikel 23 
BHag 1, nr. 8 og 9, 1 direktiv 88/357/EØF affattes således: 
"8. Forsikringsselskaberne kan have ikke-kongruente aktiver til dækning af et 
beløb på højst 20% af deres forpligtelser i en bestemt valuta. 
9. Hver medlemsstat kan bestemme, at kravet i de foregående bestemmelser om, 
at forpligtelser skal dækkes af aktiver udtrykt i en medlemsstats valuta, lige­
ledes anses for opfyldt, hvis disse aktiver er udtrykt 1 ecu." 
Artikel 24 
Artikel 16, stk. 1, 1 direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at oprette en i forhold til 
dets samlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen. 
Solvensmargenen svarer til selskabets formue fri for enhver påregnelig for­
pligtelse og med fradrag af immaterielle værdier. Den omfatter navnlig: 
- den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringsselskaber, den 
faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti, forudsat at disse konti 
opfylder alle følgende kriterier: 
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til medlemmerne kun 
kan foretages, hvis solvensmargenen ikke herved falder under det krævede 
niveau, eller efter selskabets opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld 
er afviklet; 
*# 
b) vedtægterne fastsætter, for si vidt angir betalinger af andre årsager end 
individuelle medlemsophør, at de ansvarlige myndigheder underrettes herom 
mindst en måned i forvejen, og at de Inden for denne frist kan forbyde be­
talingen; og 
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres, efter at de kompe­
tente myndigheder har erklæret, at de ikke har nogen indvending mod æn­
dringen, jf. dog kriterierne 1 Utra a) og b) ; 
- halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når den indbe­
talte del udgør 25% af denne kapital eller fond; 
- reserver (lovmæssige og frie), der Ikke modsvarer forpligtelserne; 
- overført overskud; 
- ekstrabidrag, som gensidige og gensid1g-lignende forsikringsselskaber med 
variable bidrag kan kræve af deltagerne 1 løbet af et regnskabsår, med et 
beløb på indtil halvdelen af forskellen mellem de maksimale bidrag og de 
faktisk opkrævede bidrag; disse mulige ekstrabidrag kan dog ikke dække mere 
end 50% af margenen; 
- efter anmodning fra forsikringsselskabet de dokumenterede skjulte reserver, 
der skyldes en for lav ansættelse af aktiverne, i det omfang sådanne skjulte 
reserver ikke har karakter af et undtagelsestilfælde; 
¥$• 
kumulative præferenceaktier og ansvarlig Indskudskapital på højst 50% af 
margenen, hvoraf ansvarlig Indskudskapital med fast løbetid eller kumulative 
præferenceaktier med fast løbetid højst må udgøre 25%, forudsat at mindst 
følgende betingelser er opfyldt: 
a) i tilfælde af et forsikringsselskabs konkurs eller likvidation findes der 
bindende aftaler om, at ansvarlig indskudskapital eller præferenceaktier 
efterstilles alle andre fordringer og først fyldestgøres, når al anden 
udestående gæld er betalt; 
For ansvarlig Indskudskapital skal ligeledes følgende betingelser være op­
fyldt: 
b) kun faktisk indbetalte midler tages 1 betragtning; 
c) for Indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige løbetid være 
mindst fem år. Senest et år inden tilbagebetalingsdatoen forelægger for­
sikringsselskabet med henblik på godkendelse de kompetente myndigheder en 
plan over, hvorledes solvensmargenen vil blive fastholdt på eller bragt op 
på det krævede niveau ved løbetidens udløb, medmindre den andel, den an­
svarlige Indskudskapital kan udgøre af solvensmargenen, nedsættes gradvis 
1 løbet af mindst de sidste fem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag. 
De kompetente myndigheder kan give tilladelse til anticiperet tilbagebeta­
ling af sådanne midler, når anmodning herom Indgives af det emitterende 
forsikringsselskab, og dets solvensmargen ikke derved falder under det 
krævede niveau; 
*/. 
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen løbetid, skal 
der gælde et opsigelsesvarsel pi fem ir, medmindre indskudskapitalen ikke 
længere medregnes som en komponent af solvensmargenen, eller medmindre de 
kompetente myndigheders forudgiende samtykke specielt kræves for tilbage­
betaling før tiden. I sidstnævnte tilfælde underretter forsikringssel­
skabet mindst seks mineder inden datoen for den foresliede tilbagebetaling 
de kompetente myndigheder med angivelse af den faktiske og den krævede 
solvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De kompetente myndig­
heder giver kun tilladelse til tilbagebetalingen, hvis der ikke er risiko 
for, at forsikringsselskabets solvensmargen falder under det krævede ni­
veau; 
e) låneaftalen må Ikke Indeholde nogen klausul om, at gælden under nærmere 
angivne omstændigheder, bortset fra likvidation af forsikringsselskabet, 
skal tilbagebetales inden den aftalte forfaldsdato; 
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndigheder har erklæ­
ret, at de ikke har nogen Indvendinger mod ændringen; 
værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter - herunder andre 
kumulative præferenceaktier end de i foregående led omhandlede - der opfylder 
følgende betingelser, op til 50% af margenen for de i forrige led nævnte 
værdipapirer og ansvarlig indskudskapital: 
a) de må Ikke kunne tilbagebetales på Ihændehaverens initiativ eller uden den 
kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse; 
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsikringsselskabet 
mulighed for at udskyde betaling af renter på gælden; 
To 
c) lingiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al anden ikke 
efterstillet gæld; 
d) de for udstedelsen af værdipapirerne gældende dokumenter skal indeholde 
bestemmelse om, at gæld og ikke betalte renter skal kunne medgi til dæk­
ning af tabene, samtidig med at forsikringsselskabet skal kunne fortsætte 
sin virksomhed; 
e) kun faktisk Indbetalte beløb tages i betragtning." 
Artikel 25 
Senest tre år efter dette direktivs anvendelse forelægger Kommissionen Forsik-
rlngskomltéen en rapport om behovet for en yderligere harmonisering af solvens­
margenen. 
Artikel 26 
Artikel 18 1 direktiv 73/239/EØF affattes siledes: 
"Artikel 18 
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver, der ikke 
medgår til dækningen af de forsikringsmæssige hensættelser i henhold til arti­
kel 15. 
2. Med forbehold af artikel 15, stk. 2, artikel 20, stk. 1, 2, 3 og 5, og 
artikel 22, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænse den 
frie rådighed over de rørlige og faste aktiver, der indgår i de tilladte for­
sikringsselskabers formue. 
$1 
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som medlemsstaterne 
er berettigede til at træffe i deres egenskab af ejere af eller deltagere i de 
pågældende selskaber, under beskyttelse af de sikredes interesser." 
Kapitel 3 
Artikel 27 
Artikel 7, stk. 1, litra f), i direktiv 88/357/EØF affattes siledes: 
"f) for si vidt angir de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), i di­
rektiv 73/239/EØF, kan parterne frit vælge, hvilken lovgivning der skal 
finde anvendelse." 
Artikel 28 
Den medlemsstat, hvor risikoen bestir, kan ikke forhindre forsikringstageren i 
at indgi en aftale med et forsikringsselskab, der har fiet tilladelse i henhold 
til artikel 6 i direktiv 73/239/EØF, nir aftalen ikke er i strid med gældende 
retsregler begrundet 1 almene hensyn i den medlemsstat, hvor risikoen bestir. 
Artikel 29 
Medlemsstaterne mi Ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves forudgiende 
godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser 
i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andre trykte dokumenter, 
som et forsikringsselskab agter at anvende over for forsikringstagerne. Med 
henblik pi at kontrollere, at nationale bestemmelser om forsikringsaftaler over­
holdes, kan de alene kræve, at de pigældende betingelser og de øvrige 
Kfc. 
dokumenter nir som helst skal kunne forelægges, uden at dette dog mi gøres til 
en betingelse for, at et selskab kan udøve sin virksomhed. 
Medlemsstaterne mi hverken opretholde eller indføre krav om forudgiende med­
delelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre krav herom alene er 
et led i en almindelig priskontrolordning. 
Artikel 30 
1. Artikel 8, stk. 4, litra b), i direktiv 88/357/EØF udgir. Artikel 8, stk. 4, 
litra a), affattes derefter siledes: 
"a) Med forbehold af litra c) gælder artikel 7, stk. 2, tredje afsnit, nir for­
sikringsaftalen giver dækning i flere medlemsstater, hvoraf mindst en kræver 
lovpligtig forsikring;". 
2. Uanset om andet mitte være fastsat, kan en medlemsstat, der pilægger for­
pligtelse til at tegne en forsikring, kræve, at dens kompetente myndighed fir 
meddelelse om de almindelige og specielle betingelser i de lovpligtige forsik­
ringer, før de anvendes. 
Artikel 31 
1. Inden en forsikringsaftale indgås, skal forsikringsselskabet oplyse forsik­
ringstageren om følgende: 
- hvilken lovgivning der skal gælde for aftalen, hvis parterne ikke kan vælge 
frit, eller, når parterne frit kan vælge lovgivning, hvilken lovgivning for­
sikringsselskabet foreslår; 
53. 
- bestemmelserne vedrørende behandling af klager fra forsikringstagere ved­
rørende aftalen, herunder om der findes en klageinstans, uden at dette berører 
forsikringstagerens adgang til at anlægge retssag. 
2. Den i stk. 1 omhandlede pligt gælder kun, hvis forsikringstageren er en 
fysisk person. 
3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastlægges i overensstemmelse 
med lovgivningen 1 den medlemsstat, hvor risikoen består. 
AFSNIT IV 
BESTEMMELSER VEDRØRENDE FRI ETABLERINGSRET OG 
FRI UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER 
Artikel 32 
Artikel 10 1 direktiv 73/239/EØF affattes således: 
"Artikel 10 
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en anden med­
lemsstats område, meddeler den kompetente myndighed i hjemlandet dette. 
2. Medlemsstaterne kræver, at et forsikringsselskab, som ønsker at etablere en 
filial i en anden medlemsstat, indgiver følgende oplysninger sammen med den i 
stk. 1 nævnte meddelelse: 
a) i hvilken medlemsstat, det har til hensigt at etablere en filial; 
*y 
b) en driftsplan, hvori bl.a. angives arten af den pitænkte virksomhed og fili­
alens organisatoriske struktur; 
c) en adresse 1 fil i al medlemsstaten, hvorfra der kan indhentes eller hvortil 
der kan sendes dokumenter, idet den pigældende adresse er den samme adresse 
som den, hvortil alle meddelelser til den general befuldmægtigede sendes; 
d) navn pi filialens general befuldmægtigede, som skal have tilstrækkelige befø­
jelser til at forpligte selskabet over for tredjemand samt til at repræ­
sentere det over for fillalmedlemsstatens myndigheder og domstole. Med hen­
syn til Lloyd's mi dette, i tilfælde af eventuelle tvister 1 filialmedlems-
staten, der hidrører fra indgiede forpligtelser, ikke medføre større vanske­
ligheder for de sikrede, end hvis tvisterne vedrørte selskaber af sædvanlig 
type. Med henblik herpi skal den general befuldmægtigedes kompetence især 
omfatte beføjelse til i denne egenskab at give møde 1 retten som sagsøgt med 
beføjelse til at forpligte de pigældende forsikringsgivere 1 Lloyd's. 
Hvis forsikringsselskabet agter at lade sin filial dække risiciene i forsik-
rlngsklasse 10 1 punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØF, bortset fra 
fragtførernes ansvar, skal det fremlægge en erklæring om, at det er blevet 
medlem af det nationale bureau og den nationale garantifond i filialmedlems­
staten. 
$£ 
3. Medmindre den kompetente myndighed i hjemlandet henset til den pitænkte 
etablering har grund til at nære mistillid til den administrative strukturs 
egnethed, forsikringsselskabets finansielle situation eller de ansvarlige lede­
res og den general befuldmægtigedes hæderlighed og kvalifikationer eller er­
hvervserfaring, videresender den senest tre mineder efter modtagelsen af alle 
de i stk. 2 nævnte oplysninger disse til den kompetente myndighed i filial­
medlemsstaten og underretter det berørte forsikringsselskab herom. 
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsikringsselskabet 
rider over minlmumssolvensmargenen beregnet i overensstemmelse med artikel 16 
og 17. 
Nægter den kompetente myndighed 1 hjemlandet at videresende de 1 stk. 2 nævnte 
oplysninger til den kompetente myndighed 1 fil1almedlemsstaten, skal dette 
afslag begrundes over for det berørte selskab Inden tre mineder efter modtagel­
sen af samtlige omhandlede oplysninger. Et sidant afslag eller manglende svar 
kan gøres til genstand for domstolsprøvelse 1 hjemlandet. 
4. Inden forsikringsselskabets filial pibegynder sin virksomhed, har den kom­
petente myndighed i f11 i almedlemsstaten en frist pi to mineder fra modtagelsen 
af de 1 stk. 3 nævnte oplysninger til i givet fald at meddele hjemlandets kom­
petente myndighed de vil kir, som begrundet 1 almene hensyn skal gælde for ud­
øvelsen af denne virksomhed 1 filialmedlemsstaten. 
&. 
5. Si snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente myndighed i fili­
almedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogen meddelelse, si snart den i 
stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialen etableres, og den kan pibegynde 
sin virksomhed. 
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om efter 
stk. 2, litra b), c) eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt meddele de 
kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmedlemsstaten den pigældende 
ændring, mindst en mined før ændringen foretages, siledes at den kompetente 
myndighed i hjemlandet og i filialmedlemsstaten kan handle i henhold til hen­
holdsvis stk. 3 og stk. 4." 
Artikel 33 
Artikel 11 i direktiv 73/239/EØF udgir. 
Artikel 34 
Artikel 14 i direktiv 88/357/EØF affattes siledes: 
"Artikel 14 
Ethvert selskab, der for første gang i en eller flere medlemsstater agter at 
udøve sin virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydel­
ser, skal forinden give de kompetente myndigheder i hjemlandet meddelelse herom 
med angivelse af arten af de risici, det har til hensigt at dække." 
$r 
Artikel 35 
Artikel 16 i direktiv 88/357/EØF affattes siledes: 
"Artikel 16 
1. De kompetente myndigheder 1 hjemlandet meddeler inden for en frist pi en 
mined efter den i artikel 14 nævnte meddelelse den eller de medlemsstater, pi 
hvis omride selskabet agter at udøve sin virksomhed i henhold til reglerne om 
fri udveksling af tjenesteydelser, følgende: 
a) et certifikat, hvori det godtgøres, at selskabet rider over minimumssolvens-
margenen beregnet 1 overensstemmelse med artikel 16 og 17 1 direktiv 
73/239/EØF; 
b) de klasser, inden for hvilke selskabet har ret til at virke; 
c) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække i den medlems­
stat, hvor der præsteres tjenesteydelser. 
Samtidig underretter de det berørte selskab herom. 
Medlemsstater, pi hvis omride et selskab agter at præstere tjenesteydelser og i 
forbindelse hermed dække risiciene i forsikringsklasse 10 1 punkt A i bilaget 
til direktiv 73/239/EØF bortset fra fragtførerens ansvar, kan kræve, at selska­
bet: 
- meddeler navn og adresse pi den i artikel 12a, stk. 4, i nærværende direktiv 
nævnte repræsentant; 
- fremlægger en erklæring om, at selskabet er blevet medlem af det nationale 
bureau og den nationale garantifond i den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser. 
J?. 
2. Hvis de kompetente myndigheder i hjemlandet ikke fremsender de i stk. 1 
nævnte oplysninger inden for den fastsatte frist, skal de inden for samme frist 
underrette selskabet om irsagerne hertil. Nægtelsen kan gøres til genstand for 
domstolsprøvelse i hjemlandet. 
3. Selskabet kan begynde sin virksomhed pi den attesterede dato, hvor det er 
blevet underrettet om den 1 stk. 1, første afsnit, omhandlede meddelelse." 
Artikel 36 
Artikel 17 i direktiv 88/357/EØF affattes siledes: 
"Artikel 17 
Enhver ændring, som selskabet agter at foretage i de i artikel 14 omhandlede 
oplysninger, underkastes fremgangsmiden i artikel 14 og 16." 
Artikel 37 
Artikel 12, stk. 2, andet og tredje afsnit, og stk. 3, samt artikel 13 og 15 i 
direktiv 88/357/EØF udgir. 
Artikel 38 
De kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten eller i den medlemsstat, hvor 
tjenesteydelserne præsteres, kan kræve, at de oplysninger, som de i henhold til 
dette direktiv har lov til at anmode om vedrørende de forsikringsselskabers 
virksomhed, som opererer pi deres omride, gives pi den pågældende medlemsstats 
officielle sprog. 
ft. 
Artikel 39 
1. Artikel 18 i direktiv 88/357/EØF udgir. 
2. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, 
mi ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves forudgiende godkendelse eller 
løbende anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser i forsikringspoli­
cer, af tariffer og af formularer og andre trykte dokumenter, som selskabet 
agter at anvende over for forsikringstagerne. Med henblik pi at kontrollere, at 
deres nationale bestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene 
kræve, at ethvert selskab, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed pi deres 
omride 1 henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri 
udveksling af tjenesteydelser, nir som helst skal kunne forelægge disse 
betingelser af disse andre dokumenter, som det agter at anvende, uden at dette 
dog mi gøres til en betingelse for, at selskabet kan udøve sin virksomhed. 
3. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, 
mi hverken opretholde eller indføre krav om forudgiende meddelelse om eller 
godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre krav herom alene er et led 1 en al­
mindelig priskontrolordning. 
Artikel 40 
1. Artikel 19 1 direktiv 88/357/EØF udgir. 
2. Ethvert selskab, der udøver virksomhed i henhold til reglerne om fri etable­
ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal forelægge de 
kompetente myndigheder i fillalmedlemsstaten og/eller i den medlemsstat, hvor 
tjenesteydelserne præsteres, alle de dokumenter, der forlanges af det med hen­
blik pi gennemførelsen af denne artikel, for si vidt selskaber, der har deres 
hjemsted i disse medlemsstater, ogsi er forpligtet dertil. 
&?. 
3. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at et selskab, 
der pi denne medlemsstats område har en filial eller driver virksomhed i henhold 
til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overtræder de retsregler i 
nævnte medlemsstat, der gælder for det, henstiller de til det pigældende selskab 
at bringe disse ulovlige forhold til ophør. 
4. Foretager vedkommende selskab sig ikke det nødvendige, giver de kompetente 
myndigheder 1 den pigældende medlemsstat de kompetente myndigheder i hjemlandet 
meddelelse herom . Disse træffer snarest muligt alle nødvendige foranstaltninger 
med henblik pi, at det pigældende selskab bringer de ulovlige forhold til ophør. 
De kompetente myndigheder i den pigældende medlemsstat underrettes om arten af 
disse foranstaltninger. 
5. Hvis selskabet trods de foranstaltninger, der er truffet af hjemlandet, 
eller fordi disse foranstaltninger viser sig at være utilstrækkelige, eller den 
pigældende medlemsstat Ikke træffer nogen foranstaltninger, fortsat overtræder 
de retsregler, der gælder 1 den pigældende medlemsstat, kan denne, efter at have 
givet de kompetente myndigheder i hjemlandet meddelelse herom, træffe egnede 
foranstaltninger for at forhindre eller standse yderligere overtrædelser og, 
sifremt det er strengt nødvendigt, forbyde selskabet at indgi flere forsikrings­
aftaler pi dens omride. Medlemsstaterne drager omsorg for, at det pi deres om­
ride er muligt at give forsikringsselskaberne de nødvendige meddelelser. 
6. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til i nødstilfælde at træf­
fe egnede forholdsregler for at forhindre lovovertrædelser pi deres omride. 
Dette indebærer ogsi mulighed for at forhindre et forsikringsselskab i at fort­
sætte med at indgi nye forsikringsaftaler pi deres omride. 
é* 
7. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til at pilægge sanktioner 
ved overtrædelser pi deres omride. 
8. Hvis det selskab, der har gjort sig skyldig i overtrædelsen, har et etable­
ret forretningssted eller besidder ejendom i den pigældende medlemsstat, kan 
dennes kompetente myndigheder i overensstemmelse med den nationale lovgivning 
iværksætte de for sidanne overtrædelser fastsatte administrative sanktioner over 
for dette etablerede forretningssted eller denne ejendom. 
9. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 4-7, og som omfatter 
sanktioner eller begrænsninger 1 udøvelsen af forsikringsvirksomhed, skal behø­
rigt begrundes og meddeles det pigældende selskab. 
10. Kommissionen forelægger hvert andet ir den Forsikringskomlté, der er nedsat 
ved direktiv 91/675/EØF, en rapport, der viser antallet og arten af tilfælde, 
hvor der 1 den enkelte medlemsstat er givet afslag som omhandlet 1 artikel 10 i 
direktiv 73/239/EØF eller i artikel 16 1 direktiv 88/357/EØF, begge som ændret 
ved nærværende direktiv, eller truffet foranstaltninger 1 henhold til stk. 4 1 
nærværende artikel. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen ved at give den 
de oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af rapporten. 
Artikel 41 
Dette direktiv er Ikke til hinder for, at forsikringsselskaber med hjemsted 1 en 
medlemsstat ved anvendelse af ethvert foreliggende kommunikationsmiddel kan 
reklamere for deres ydelser i fil 1 almedlemsstaten eller 1 den medlemsstat, hvor 
tjenesteydelserne præsteres, så længe de ikke tilsidesætter eventuelle regler om 
sådanne reklamers form og indhold, der er begrundet 1 almene hensyn. 
a. 
Artikel 42 
1. Artikel 20 i direktiv 88/357EØF udgir. 
2. Sifremt et forsikringsselskab træder i likvidation, opfyldes forpligtelserne 
i forbindelse med forsikringsaftaler, der er indgiet gennem en filial eller i 
henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, pi samme mide som 
forpligtelserne 1 forbindelse med dette selskabs andre forsikringsaftaler, uan­
set de sikredes eller de begunstigedes nationalitet. 
Artikel 43 
1. Artikel 21 1 direktiv 88/357/EØF udgir. 
2. Når en forsikring tilbydes 1 henhold til reglerne om fri etableringsret 
eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal forsikringstageren, 
Inden forpligtelsen indgis, gøres bekendt med, 1 hvilken medlemsstat hjemstedet 
eller 1 givet fald den filial, hvormed aftalen skal Indgis, er beliggende. 
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, skal de Indeholde de i 
foregiende afsnit nævnte oplysninger. 
De 1 første og andet afsnit omhandlede forpligtelser vedrører Ikke de i arti­
kel 5, litra d), 1 direktiv 73/239/EØF omhandlede risici. 
3. Aftalen eller alle andre dokumenter, der yder dækning, samt forsikrings-
begæringen, dersom den er bindende for forsikringstageren, skal angive adressen 
på hjemstedet og 1 givet fald på filialen af det forsikringsselskab, der yder 
dækningen. 
é3. 
Hver medlemsstat kan kræve, at navn og adresse pi den repræsentant for for­
sikringsselskabet, der er nævnt i artikel 12a, stk. 4, i direktiv 88/357/EØF, 
ogsi anføres 1 de dokumenter, der er nævnt i første afsnit. 
Artikel 44 
1« Artikel 22 1 direktiv 88/357/EØF udgir. 
2. Forsikringsselskaber skal særskilt for forsikringsvirksomhed, der udøves i 
henhold til reglerne om fri etableringsret, og for forsikringsvirksomhed, der 
udøves 1 henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, meddele den 
kompetente myndighed i hjemlandet beløbet for præmier, skadesudgifter og provi­
sioner, uden fradrag af genforsikringsandelen, for hver medlemsstat og for hver 
gruppe af klasser samt, for si vidt angir forsikringsklasse 10 1 punkt A i bila­
get til direktiv 78/239/EØF, bortset fra fragtførerens ansvar, skadesfrekvensen 
og de gennemsnitlige skadesudgifter. 
Grupperne af klasser defineres siledes: 
- ulykker og sygdom (1 og 2); 
- bilforsikring (3, 7 og 10; tallene vedrørende klasse 10, bortset fra fragt­
førerens ansvar, præciseres senere); 
- brand og andre skader pi ejendom (8 og 9); 
- luftfarts-, sø- og transportforsikring (4, 5, 6, 7, 11 og 12); 
- almindelig ansvarsforsikring (13); 
**. 
- kredit og kaution (14 og 15); 
- øvrige klasser (16, 17 og 18). 
Hjemlandets kompetente myndigheder videregiver inden for en rimelig frist og i 
samlet form disse oplysninger til de kompetente myndigheder i de berørte med­
lemsstater, der anmoder derom. 
Artikel 45 
1. Artikel 24 1 direktiv 88/357/EØF udgår. 
2. Dette direktiv berører 1kke medlemsstaternes ret til at kræve, at selskaber, 
der udøver virksomhed på deres område 1 henhold til reglerne om fri etablerings­
ret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, på samme vilkår som de 
selskaber, der har fået en tilladelse der, skal være medlem af og deltage i 
enhver ordning, der skal garantere de sikrede eller de skadelidte tredjemænd 
betaling af erstatningsydelser. 
Artikel 46 
1. Artikel 25 1 direktiv 88/357/EØF udgår. 
2. Med forbehold af senere harmonisering er alle forsikringsaftaler udelukkende 
pålagt de indirekte skatter og parafiskåle afgifter, hvormed forsikringspræ­
mierne er belastet 1 den medlemsstat, hvor risikoen består 1 henhold til arti­
kel 2, litra d), i direktiv 88/357/EØF, samt for Spaniens vedkommende de ekstra­
gebyrer, der ved lov er fastsat til fordel for det spanske "Consorcio de Compen-
sacién de Seguros" til udførelse af dets opgaver i forbindelse med godtgørelse 
af tab på grund af usædvanlige begivenheder 1 denne medlemsstat. 
ér 
Uanset artikel 2, Utra d), første led, 1 direktiv 88/357/EØF, betragtes indbo i 
en ejendom, der er beliggende pi en medlemsstats område, med undtagelse af goder 
i erhvervsmæssig transit, ved anvendelsen af nærværende stykke som en risiko, 
der består 1 denne medlemsstat, selv om ejendommen og dens indbo 1kke er dækket 
af samme forsikringspolice. 
Den lovgivning, der finder anvendelse på aftalen efter artikel 7 i direktiv 
88/357/EØF, har Ingen Indflydelse på den gældende skattemæssige ordning. 
Med forbehold af senere harmonisering anvender hver medlemsstat på de selskaber, 
som dækker risici på dens område, de nationale bestemmelser vedrørende de foran­
staltninger, der skal sikre opkrævning af de Indirekte skatter og parafiskale 
afgifter, som skal erlægges 1 henhold til første afsnit. 
AFSNIT V 
OVERGANGSBESTEMMELSER 
Artikel 47 
Forbundsrepublikken Tyskland kan udskyde anvendelsen af artikel 53, stk. 2, 
andet afsnit, første punktum, Indtil den 1. januar 1996. I denne periode finder 
bestemmelserne i nedenstående stykke anvendelse i den i artikel 53, stk. 2, 
omhandlede situation. 
Når det tekniske beregningsgrundlag for præmierne er blevet meddelt hjemlandets 
kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 53, stk. 2, andet afsnit, 
tredje punktum, fremsender disse myndigheder straks de pågældende oplysninger 
til myndighederne 1 den medlemsstat, hvor risikoen består, således at disse kan 
a. 
fremsætte deres bemærkninger hertil. Hvis hjemlandets myndigheder ikke tager 
hensyn til bemærkningerne, underretter de i detaljer og med angivelse af be­
grundelsen herfor myndighederne 1 den medlemsstat, hvor risikoen bestir. 
Artikel 48 
Medlemsstaterne kan Indrømme de forsikringsselskaber, der har hjemsted pi deres 
omride, og for hvilke værdien af de grunde og bygninger, som medgir til dækning 
af de forsikringsmæssige hensættelser, ved meddelelsen af dette direktiv over­
stiger den 1 artikel 22, stk. 1, litra a), fastsatte procentsats, en frist til 
at efterkomme ovennævnte bestemmelse, der udløber senest den 31. december 1998. 
Artikel 49 
Kongeriget Danmark kan udskyde anvendelsen af dette direktiv pi lovpligtige 
arbejdsskadeforsikringer Indtil den 1. januar 1999. I denne periode finder den i 
artikel 12, stk. 2, i direktiv 88/357/EØF fastsatte undtagelse for arbejds­
ulykker fortsat anvendelse 1 Danmark. 
Artikel 50 
Spanien er indtil den 31. december 1996 og Grækenland og Portugal indtil den 
31. december 1998 omfattet af følgende overgangsordning for aftaler, der dækker 
risici, der udelukkende består i en af disse medlemsstater, og som ikke er defi­
neret 1 artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EØF: 
a) uanset artikel 8, stk. 3, i direktiv 73/239/EØF og artikel 29 og 39 i nærvæ­
rende direktiv kan de kompetente myndigheder 1 de pågældende medlemsstater 
kræve at få meddelt de almindelige og specielle forsikringsbetingelser, inden 
disse bringes 1 anvendelse; 
67. 
b) størrelsen af de forsikringsmæssige hensættelser i tilknytning til de afta­
ler, der er omhandlet i denne artikel, fastsættes under tilsyn af den berørte 
medlemsstat efter regler, som den har fastsat, eller, sifremt sidanne regler 
ikke findes, efter praksis pi dens omride i overensstemmelse med dette direk­
tiv. Dækningen af disse hensættelser ved ækvivalente eller kongruente aktiver 
og lokaliseringen af disse aktiver finder sted under tilsyn af denne medlems­
stat efter dennes regler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse med 
dette direktiv. 
AFSNIT VI 
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER 
Artikel 51 
Følgende tekniske tilpasninger, der skal foretages i direktiv 73/239/E0F og 
88/357/EØF samt i nærværende direktiv, vedtages efter fremgangsmiden i direktiv 
91/675/EØF. 
- udvidelse af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 73/239/EØF til ogsi at 
omfatte andre retlige former, 
- ændringer af listen 1 bilaget til direktiv 73/239/EØF; tilpasning af listens 
terminologi, for derved at tage hensyn til udviklingen pi forsikringsmarkeder-
ne, 
- præcisering af de 1 artikel 16, stk. 1, i direktiv 73/239/EØF opregnede kompo­
nenter, der indgir i solvensmargenen, for derved at tage hensyn til udvik­
lingen af nye finansielle instrumenter, 
- ændring af størrelsen af den i artikel 17, stk. 2, i direktiv 73/239/EØF om­
handlede minimumsgaranti fond for derved at tage hensyn til den økonomiske og 
finansielle udvikling, 
£*. 
- ændring af den liste over aktiver, der kan medgå til dækning af forsikrings­
mæssige hensættelser, som er fastlagt i artikel 21 i nærværende direktiv, og 
af de regler for risikospredning, som er fastsat i artikel 22 i nærværende 
direktiv, for derved at tage hensyn til udviklingen af nye finansielle instru­
menter, 
- ændring af lempelserne i kongruensreglerne i bilag 1 til direktiv 88/357/EØF, 
for derved at tage hensyn til udviklingen af nye instrumenter til dækning af 
valutakursrisici eller til fremskridtene hen imod Den Økonomiske og Monetære 
Union, 
- præcisering af definitionerne med henblik på at sikre en ensartet anvendelse 
af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF samt nærværende direktiv i hele Fælles­
skabet. 
Artikel 52 
1. Filialer, der inden ikrafttrædelsen af gennemførelsesbestemmelserne til 
dette direktiv har påbegyndt deres virksomhed efter de i værtslandet gældende 
bestemmelser, anses for at have fulgt fremgangsmåden i artikel 10, stk. 1-5, i 
direktiv 73/239/EØF. Fra nævnte ikrafttrædelsesdato er de omfattet af arti­
kel 15, 19, 20 og 22 i direktiv 73/239/EØF samt artikel 40 1 nærværende direk­
tiv. 
2. Artikel 34 og 35 berører ikke de velerhvervede rettigheder, som tilkommer et 
forsikringsselskab, der inden ikrafttrædelsen af gennemførelsesbestemmelserne 
til dette direktiv har udøvet virksomhed i henhold til reglerne om fri udveks­
ling af tjenesteydelser. 
63. 
Artikel 53 
I direktiv 73/239/EØF indsættes følgende artikel: 
"Artikel 28a 
1. Hver medlemsstat tillader pi de i den nationale lovgivning fastsatte betin­
gelser, at agenturer og filialer, der er etableret pi dens omride og omhandlet i 
dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand til et 
overtagende selskab, der er etableret i samme medlemsstat, hvis de kompetente 
myndigheder 1 denne medlemsstat eller i givet fald i den i artikel 26 omhandlede 
medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i be­
tragtning har den fornødne solvensmargen. 
2. Hver medlemsstat tillader pi de i den nationale lovgivning fastsatte betin­
gelser, at agenturer og filialer, der er etableret pi dens omride og omhandlet i 
dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand til et 
forsikringsselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, hvis de kompetente myn­
digheder i denne medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragel­
sen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen. 
3. Sifremt en medlemsstat pi de i den nationale lovgivning fastsatte betingel­
ser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret pi dens omrider og 
omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbe­
stand til et agentur eller en filial, som er omhandlet i dette afsnit og etable­
ret pi en anden medlemsstats omride, skal den sikre sig, at de kompetente myn­
digheder i det overtagne selskabs hjemland eller i givet fald i den i artikel 26 
omhandlede medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen 
taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen, samt at en sådan overdra­
gelse er mulig efter loven i det overtagende selskabs hjemland, og at sidstnævn­
te er indforstået med overdragelsen. 
7o. 
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den overdragende filial 
er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævnte tilfælde tilladelse til over­
dragelsen, efter at have modtaget godkendelse fra de kompetente myndigeheder i 
den medlemsstat, hvor risikoen består, såfremt denne ikke er den medlemsstat, 
hvor det overdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende. 
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de kompetente 
myndigheder i det overdragende forsikringsselskabs hjemland deres udtalelse 
eller deres samtykke senest tre måneder efter anmodningens modtagelse; har de 
hørte myndigheder ikke svaret ved udløbet af denne frist, betragtes dette som en 
positiv udtalelse eller et stiltiende samtykke. 
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den med­
lemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet i den nationale 
lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældende over for de berørte 
forsikringstagere, de forsikrede og enhver anden person, som har rettigheder 
eller forpligtelser.i kraft af de overdragne aftaler. 
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at forsik­
ringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for en bestemt frist 
fra overdragelsestidspunktet." 
Artikel 54 
1. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, hvor aftaler til 
dækning af de risici, der er nævnt i forsikringskiasse 2 i punkt A i bilaget til 
direktiv 73/239/EØF, delvist eller fuldstændigt kan erstatte den sygesikring, 
der er indbygget i den lovpligtige sociale sikringsordning, kræve, at aftalen er 
i overensstemmelse med de specifikke retsforskrifter til beskyttelse af almene 
hensyn i forbindelse med den pågældende type forsikring, som medlemsstaten har 
fastsat, og at de almindelige og specielle betingelser, der er forbundet med 
denne forsikring, meddeles medlemsstatens kompetente myndigheder, før de anven­
des . 
¥1. 
2. Medlemsstaterne kan kræve, at sygeforsikring i henhold til stk. d. t&Mfi/Sfc 
set skal fungere på lignende måde som livsforsikring, når 
- de betalte præmier beregnes på grundlag af syge!ighedstavler og andre refe 
vante statistiske oplysninger, som gælder for den medlemsstat, hvor risi&ø^y? 
består, efter de matematiske metoder, der anvendes i forsikring, 
- der oprettes en alderdomsreserve, 
- forsikringsselskabet kun kan opsige aftalen inden for et bestemt tidsruom / tøm 
fastsættes af den medlemsstat, hvor risikoen består, 
- aftalen åbner mulighed for at hæve præmierne eller nedsætte ydelserne se ti/ror 
bestående aftaler, 
- aftalen åbner mulighed for, at forsikringstageren kan ændre sin beståenac: 
aftale til en ny aftale i henhold til stk. 1, der tilbydes af det samme for-
sikringsselskab eller den samme filial, idet der tages hensyn til hans erhver­
vede rettigheder. Der skal især tages hensyn til alderdomsreserven, og der kan 
kun kræves ny lægeundersøgelse ved øget dækning. 
I så fald skal medlemsstatens myndigheder offentliggøre de i første afsnit om­
handlede sygel ighedstavler og andre relevante statistiske oplysninger og cc-.ntfe. 
dem til hjemlandets myndigheder. Præmierne skal ud fra rimelige aktuarmæssiag 
antagelser være tilstrækkelige til, at selskaberne kan opfylde alle deres foy— 
pligteiser vedrørende alle aspekter af deres finansielle situation. H jern laf> d <L t 
kræver, at det tekniske grundlag for beregningen af præmierne meddeles dens 
c 
kompetente myndigheder, inden produktet tages i brug. Dette stykke gælder ofå,&, 
når bestående aftaler ændres. 
h. 
Artikel 55 
Medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der på deres område for 
egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at de overholder de 
specifikke bestemmelser for denne form for forsikring i de nationale lovgivnin­
ger, bortset fra bestemmelserne om finansielt tilsyn, som udelukkende henhører 
under hjemlandets kompetence. 
Artikel 56 
Medlemsstaterne påser, at alle afgørelser, der træffes over for et forsikrings­
selskab i henhold til de love og administrative bestemmelser, der vedtages i 
henhold til nærværende direktiv, kan gøres til genstand for domstolsprøvelse. 
Artikel 57 
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 1993 de love og administra­
tive bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, og sætter 
dem i kraft senest den 1. juli 1994. De underretter straks Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de 
indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen 
ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsæt­
tes af medlemsstaterne. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale 
retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direk­
tiv. 
n. 
Artikel 58 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
Pi Ridets vegne 
Formand 
ESN 0254-1459 
KOM(92) 63 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-92-068-DA-C 
ISBN 92-77-41460-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr2985 Luxembourg