DA Den Europæiske Unions Tidende C 264/77

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/477/EØF om erhvervelse og besiddelse af våben

(COM(2015) 750 final — 2015/0269 (COD))

(2016/C 264/09)

Ordfører: Paulo BARROS VALE

Europa-Parlamentet og Rådet besluttede den 14. december 2015 under henvisning til artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om

»Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/477/EØF om erhvervelse og besiddelse af våben«

(COM(2015) 750 final — 2015/0269 (COD)).

Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 13. april 2016.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 516. plenarforsamling den 27.-28. april 2016, mødet den 27. april, følgende udtalelse med 176 stemmer for, 8 imod og 20 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Våbenrelaterede spørgsmål er altid kontroversielle, men de tragiske begivenheder i Europa har gjort debatten herom endnu mere ophedet. Imidlertid er det nødvendigt at være nøgtern og objektiv i vurderingen af det reviderede direktiv for på en afbalanceret måde at kunne analysere sikkerheds- og markedsspørgsmålene, mens det grundlæggende og alvorlige spørgsmål om terrorisme og organiseret kriminalitet hører hjemme i en anden debat.

1.2. En undersøgelse om skydevåben (Study on Firearms (1)) foretaget af FN's Kontor for Narkotikakontrol og Kriminalitetsbekæmpelse anslår, at der i 2007 fandtes ca. 875 millioner våben. Heraf var kun 3 % i politiets og 23 % i militærets besiddelse. I en industri af denne størrelse er det op til lovgiveren at fastlægge og indføre foranstaltninger, som kan mindske den fare, der er forbundet med så enorme mængder våben.

1.3. EØSU støtter vedtagelsen af direktivet, som præciserer definitioner, indfører nye krav og mere sammenhængende regler om mærkning og destruktion af våben, men udvalget anbefaler samtidig foranstaltninger, som det mener, vil bidrage til at øge sikkerheden for borgerne.

1.4. Mens Den Europæiske Union har lovgivet meget i andre sektorer, gør det samme sig ikke gældende for våbenindustrien, hvor der gennem lovgivning kunne have været opnået meget mere i form af sikkerhed og sporing af våben og personer, der er involveret i kriminelle handlinger. Inden for så følsomt et område som sikkerhed må vi derfor stå fast, når det gælder opfyldelse af de opstillede mål.

1.5. Da det er vigtigt ikke kun at spore våben, men også ammunition, anbefaler EØSU på mellemlang/lang sigt at undersøge muligheden for at tilskynde industrien til at udvikle et mærkningssystem for projektiler. Mærkerne må ikke kunne slettes og skal anbringes et sted, som ikke ødelægges ved brug. Hvis det er teknisk muligt kan disse oplysninger og øvrige data om våben, som stilles til rådighed for myndighederne på interoperable databaser, i høj grad bidrage til en mere effektiv efterforskning. Sådanne databaser bør ikke være begrænset til at danne nationale registre, men udgøre en database på EU-plan, som de enkelte medlemsstater bidrager til og har adgang til.

1.6. EØSU mener, at EU bør undersøge muligheden for at følge det australske og britiske eksempel med programmer for tilbagekøb af våben for på den måde at kunne fjerne mange tusinde våben fra markedet. Det kan ikke bevises, at der er en sammenhæng mellem antallet af våben i omløb og antallet af kriminelle handlinger, men statistisk set er det sandsynligt, at der ville blive begået færre forbrydelser og ske færre ulykker, og endog at færre våben ville havne hos kriminelle.

1.7. Den teknologiske udvikling inden for 3D-printning udgør en fare, da denne teknologi kan bruges til produktion af dødbringende og andre våben uden mulighed for kontrol eller sporing. Hertil kommer, at de fleste af disse våben er fremstillet af materialer, der ikke kan spores af traditionelle sikkerhedssystemer. Det haster med at få dette emne på de nationale sikkerhedsdagsordener, så der kan træffes fælles foranstaltninger til forebyggelse af ukontrolleret spredning af dødbringende våben.

2. Baggrund for forslaget

2.1. På baggrund af store sikkerhedsmæssige bekymringer foreslår Kommissionen en ændring af direktiv 91/477/EØF (2) som ændret ved direktiv 2008/51/EF (3) om erhvervelse og besiddelse af våben.

2.2. Denne ændring er et led i den europæiske dagsorden om sikkerhed, som blev fremlagt den 28. april 2015, og som skal sikre en effektiv og koordineret reaktion på EU-niveau på trusler mod sikkerheden. Den europæiske dagsorden om sikkerhed udpeger forskelle mellem de nationale lovgivninger som en hindring for effektiv kontrol og samarbejde mellem medlemsstaternes politistyrker. Dagsordenen opfordrer endvidere til en revision af lovgivningen om skydevåben og af bestemmelserne om inaktivering af våben.

2.3. Formålet med direktivet er at garantere den offentlige sikkerhed og sikre, at det indre marked for skydevåben kommer til at fungere bedre. Med dette for øje fastlægges der regler, der skal gælde for skydevåben i hele deres livscyklus, fra produktion til destruktion.

2.4. Direktivet fastsætter minimumskrav, som den enkelte medlemsstat skal indføre med hensyn til erhvervelse, besiddelse og overførsel af forskellige våbenkategorier, herunder våben til jagt og sport.

2.5. Som grundlag for revision af den nuværende retlige ramme er der gennemført tre evalueringer af den gældende lovgivning, som har kortlagt et behov for at vedtage minimumsbestemmelser på EU-niveau vedrørende ulovlig våbenhandel og revidere det eksisterende direktiv med henblik på at: — harmonisere reglerne for mærkning af våben — vedtage fælles standarder og procedurer og indføre registreringskrav for inaktiverede skydevåben — fastlægge procedurer for ombygning af signalvåben og kopier — fremme udveksling af viden mellem medlemsstaterne samt udarbejde og vedligeholde databaser vedrørende produktion, besiddelse og inaktivering af våben — fastlægge en fælles tilgang til klassificering af skydevåben til jagt og sport.

2.6. Kommissionen gennemførte høringer af interesserede parter — repræsentanter for europæiske sammenslutninger af producenter af skydevåben og ammunition til civil brug, dem, der beskæftiger sig med civil handel med våben, jægere, våbensamlere, NGO'er, forskningsinstitutioner osv. Medlemsstaterne og NGO'erne var enige om, at direktivet ville forhindre, at skydevåben bliver ledt over på det ulovlige marked, hvorimod de private parter udtrykte bekymring over ændringer af skydevåbenkategorier, og konsekvenserne heraf for små og mellemstore virksomheder.

2.7. De interessenter, som blev hørt af Kommissionen, mente, at reaktivering af inaktiverede skydevåben var en betydelig kilde til anskaffelse af våben til kriminel anvendelse, og at en harmonisering af reglerne for inaktivering for at komme denne praksis til livs burde prioriteres højt.

2.8. De hørte interessenter var enige om det nødvendige i informationsudveksling medlemsstaterne imellem, harmoniserede definitioner og fastlæggelse af minimumsstandarder for inaktiveringsretningslinjerne.

3. Generelle bemærkninger

Den seneste tids tragiske begivenheder har udløst en debat om handel med og brug af våben. Skønt den offentlige sikkerhed, som i stigende grad trues af terrorisme, ikke må forveksles med besiddelse af våben, er det presserende nødvendigt at handle resolut for at gøre noget ved den nemme adgang til skydevåben, som fortsat falder i hænderne på radikale grupper, organiserede kriminelle grupper og forstyrrede individer med uforståelige motiver, som derefter bruger våbnene til at begå barbariske forbrydelser. Man må heller ikke glemme den almindelige kriminalitet eller de selvmord og ulykker, der forekommer i forbindelse med skydevåben.

3.1. De præciseringer, der nu foreslås, forbedrer i høj grad det tidligere direktiv, og EØSU hilser dem derfor velkommen. Disse forslag har ikke til formål at forbyde skydevåben, men at harmonisere reglerne for erhvervelse og besiddelse af våben i hele deres livscyklus for hermed at regulere markedet og garantere sikkerheden. I lyset af de fortsatte sikkerhedsproblemer mener EØSU imidlertid — efter at have hørt de berørte parter, herunder især politi, industri, handel, brugere, samlere og NGO'er, der arbejder for borgernes sikkerhed — at lovgivningen på dette område bør være mere ambitiøs. Kommissionens lovgivningsforslag bør ikke kun være en hurtig reaktion på de seneste terrorhandlinger, men bør også søge at løse sikkerhedsproblemerne i forbindelse med lovlige skydevåben.

3.2. Der har været gennemført en række undersøgelser om våbenkontrol. Ifølge nogle af disse undersøgelser fører våbenrestriktioner til mindre vold (4) samt færre ulykker (5) og selvmord (6), mens andre konkluderer, at det fører til færre voldsforbrydelser, hvis personer med en ren straffeattest og uden mentale problemer gives våbentilladelse, og at dette ikke betyder nogen nævneværdig stigning i antallet af selvmord og ulykker (7).

3.2.1. Australien er et godt eksempel på effektiv våbenkontrol. Efter at en mand gik ind på en café, hvor han dræbte 35 personer og sårede 23 andre med to våben, indførte Australien i 1997 en af de største reformer af reglerne for brug og besiddelse af våben, hvilket førte til et markant fald i antallet af dødsfald begået med skydevåben. Landet forbød visse våbentyper, indførte en forpligtelse til at anføre en legitim grund til at besidde våben (som ikke blot kan være selvforsvar) og finansierede et program for statsligt tilbagekøb af våben. Dette initiativ førte til fjernelse af næsten 700 000 våben fra markedet og, i forbindelse med de nye restriktioner, til et skarpt fald i drab forårsaget af skydevåben (8).

3.2.2. Det australske program for tilbagekøb af våben byggede på tanken om, at en persons dræbertrang lettere kan føre til massemord, hvis der er en stor mængde våben i omløb.

3.2.3. I lighed med Australien og efter mordet på 15 personer i tilfældige skyderier, hvori yderligere 15 blev såret, forbød Storbritannien også brugen af visse våbentyper, indførte registreringspligt for ejere af våben og finansierede et program for tilbagekøb af våben. Dette havde dog ikke samme effekt som i Australien på antallet af dødsofre som følge af brug af skydevåben (9).

3.2.4. Den seneste omfattende undersøgelse om våbenkontrol, som blev offentliggjort i februar 2016, vurderede 130 andre undersøgelser, som var blevet gennemført i 10 forskellige lande mellem 1950 og 2014 (10). Undersøgelsens forfattere mener, at selv om det ikke er påvist, at restriktive love fører til mindre vold, peger de offentliggjorte data ikke desto mindre på, at der i nogle lande er en sammenhæng mellem gennemførelse af love, der begrænser adgangen til forskellige våbentyper, og et fald i antallet af dødsfald som følge af skydevåben. Indførelse af love, som skærper betingelserne for erhvervelse af skydevåben (f.eks. kontrol af straffeattest) eller adgang til våben (f.eks. lagring) forbindes også med et fald i antallet af uagtsomme manddrab og dødsulykker med børn.

3.3. På baggrund af disse eksempler og undersøgelser mener EØSU, at der bør gælde strenge regler hvad angår opnåelse af våbenlicens, erhvervelse af våben og ammunition, forbud mod og inaktivering af visse våbentyper samt i forbindelse med programmet for medlemsstaternes tilbagekøb af våben med henblik på disses destruktion.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Initiativet er i overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet. Et direktiv er det korrekte instrument, da det er tvivlsomt, at medlemsstaterne er parate til at acceptere en forordning.

4.2. Det her behandlede direktiv ændrer en række artikler i det tidligere direktiv ved at præcisere og indføre nye krav, som i væsentlig grad forbedrer den eksisterende retsakt. EØSU hilser derfor forslaget til direktiv velkommen.

4.3. EØSU støtter indførelsen af en forpligtelse til i forbindelse med udstedelse eller fornyelse af en våbentilladelse at undergå en lægeundersøgelse, i overensstemmelse med de europæiske minimumskvalitetskrav, af den fysiske og mentale sundhedstilstand, hvilket i praksis allerede er indført i nogle medlemsstater. Direktivet kunne imidlertid også fastlægge bestemmelser for regelmæssig uddannelse i håndtering af skydevåben og i sikker opbevaring (især i våbenskabe, hvilket allerede er påbudt i nogle medlemsstater) og sikker transport af våben og våbendele.

4.4. Den Europæiske Union har været i stand til at indføre en stor mængde lovgivning inden for en lang række områder. Et godt eksempel herpå er bilindustrien, som har været nødt til at opfylde sikkerhedskrav (både hvad angår fører og passagerer og med hensyn til miljøet) ved at investere store beløb i forskning og udvikling. Hvad angår mærkning af våben og våbendele udvides dette koncept også. EØSU foreslår, at man hvad angår mærkningen af projektiler går lidt videre på mellemlang/lang sigt og overvejer muligheden for at opfordre fabrikanten til at forsyne projektiler med mærker, der ikke kan slettes, anbragt på et sted, der ikke ødelægges ved brug, f.eks. indvendigt i projektilet, for hermed at sikre fuld sporbarhed. Det er normalt projektilet og ikke våbnet, der bliver fundet på gerningsstedet, og en sådan mærkning kan være en vigtig informationskilde i politiets efterforskning.

4.5. Hvad angår databaserne over skydevåben støtter EØSU den nye ordlyd, som udvider registrene til også at omfatte destruktion af skydevåben. Dette udgør en merværdi og er et vigtigt kontrol- og efterforskningsværktøj. Kommissionen bør støtte de kompetente myndigheder i bestræbelserne på at sikre, at disse registre er tilgængelige i realtid i alle medlemsstater, hvilket letter bevisførelsen og muliggør hurtig og effektiv udveksling af oplysninger med henblik på at kunne identificere og lokalisere skydevåben.

4.6. Halvautomatiske civile skydevåben, »som ligner automatiske skydevåben«, er også omfattet af kategorien forbudte våben. Ordet »ligner« er hverken objektivt eller tilstrækkeligt, da der forinden skal fastlægges klare kriterier for, hvornår våben »ligner« automatiske skydevåben og skal placeres i kategorien forbudte skydevåben.

4.7. Signalvåben, salutvåben og akustiske våben, skal nu ligesom kopier være omfattet af kategori C, dvs. skydevåben, der skal anmeldes. Selv om disse våben i nogle nationale lovgivninger allerede er kategori C-våben, tvivler EØSU på det hensigtsmæssige heri, da de i FN's våbenprotokol ikke klassificeres som »skydevåben«, og da det i de lande, hvis lovgivning endnu ikke foreskriver en anmeldepligt, ville indebære betydelige administrative omkostninger for en våbentype, der ikke synes at udgøre nogen betydelig risiko for den offentlige sikkerhed.

4.8. De sikkerhedsrisici, som disse og andre våben som f.eks. luftpistoler udgør for borgerne, bør være genstand for en undersøgelse, som vurderer våbnenes farlighed og mulighederne for at ombygge dem til mere dødbringende våben. En sådan undersøgelse kunne være udgangspunkt for indførelse af nye tekniske og retlige regler vedrørende sikkerhed, ombygning, konvertering, inaktivering og destruktion af våben.

4.9. I et digitalt samfund er det nødvendigt at være opmærksom på faren ved elektronisk handel med våben og ammunition. Facebook og Instagram har annonceret restriktioner i salg af våben på deres sociale netværk. De forbyder deres brugere at annoncere eller aftale våbenhandler ved hjælp af publikationer, nyhedsgrupper eller private meddelelser. Det foreslås, at onlinehandel med våben kun skal være tilladt for våbenhandlere og -mæglere og kun for visse våbentyper, men EØSU mener, at handler med våben og ammunition kun skal være tilladt, hvis de finder sted ansigt til ansigt, for hermed at sikre streng kontrol fra de kompetente myndigheders side.

4.10. De teknologiske fremskridt har ført til udvikling af 3D-printere. Våben er også berørt af denne teknologi, og instruktioner og programmer for printning af et dødbringende våben dukkede snart op på internettet. Da der endnu ikke foreligger nogen lovgivning om printning af våben, udgør denne teknologi en reel trussel, som endnu ikke tages tilstrækkeligt alvorligt. De forskellige lande må sammen drøfte dette emne, overvåge nettet eller endog kontrollere anskaffelsen af materialer til fremstilling af sådanne våbentyper samt grundigt overveje et forbud mod deres fremstilling.

4.11. Direktivet åbner mulighed for, at medlemsstaterne kan give organer, der beskæftiger sig med de kulturelle og historiske aspekter af våben og er anerkendt som sådanne, tilladelse til at besidde skydevåben i kategori A, som er erhvervet inden direktivets ikrafttræden, forudsat at de er inaktiverede. EØSU mener, at det bør overvejes at indføre en særlig ordning for anvendelse af direktivet, når det drejer sig om samlinger på museer, hvis virksomhed er anerkendt som værende af betydning for medlemsstaterne, forudsat at sikkerheden eller den offentlige orden ikke er bragt i fare. En sådan ordning ville indebære strenge regler for udstilling, registrering, opbevaring og håndtering af våben, men ville sikre, at kategori A-våben med en historisk værdi ikke destrueres.

Bruxelles, den 27. april 2016. Georges DASSIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) FN's Kontor for Narkotikakontrol og Kriminalitetsbekæmpelse, Study on Firearms 2015 — A study on the transnational nature of and routes and modus operandi used in trafficking in firearms (En undersøgelse af den tværnationale karakter af de ruter og metoder, der anvendes i handelen med skydevåben).

(2) Direktiv 91/477/EØF: EFT L 256 af 13.9.1991, s. 51; EØSU's udtalelse: EFT C 35 af 8.2.1988, s. 25.

(3) Direktiv 2008/51/EF: EUT L 179 af 8.7.2008, s. 5; EØSU's udtalelse: EUT C 318 af 23.12.2006, s. 83.

(4) Hepburn, Lisa; Hemenway, David. Firearm availability and homicide: A review of the literature (Adgang til skydevåben og drabstilfælde: gennemgang af litteraturen); Aggression and Violent Behavior: A Review Journal (Aggression og voldelig adfærd: videnskabeligt magasin). 2004; 9:417-40 citeret af Harvard T.H. Chan School of Public Health i http://www.hsph.harvard.edu/hicrc/firearms-research/guns-and-death/.

(5) Miller, Matthew; Azrael, Deborah; Hemenway, David. Firearm availability and unintentional firearm deaths. Accident Analysis and Prevention. (Adgang til skydevåben og vådeskudsdrab. Ulykkesanalyse og forebyggelse), 2001; 33:477-84 citeret af Harvard T.H. Chan School of Public Health i http://www.hsph.harvard.edu/hicrc/firearms-research/gun-threats-and-self-defense-gun-use/.

(6) Miller, Matthew; Hemenway, David. Gun prevalence and the risk of suicide: A review. (Skydevåbens udbredelse og selvmordsrisiko: Analyse). Harvard Health Policy Review. 2001; 2:29-37, citeret af Harvard T.H. Chan School of Public Health i http://www.hsph.harvard.edu/hicrc/firearms-research/gun-ownership-and-use/.

(7) John R. Lott., Jr. and David B. Mustard. Crime, Deterrence, and Right-to-Carry Concealed Hand Guns (Kriminalitet, prævention og retten til at bære skjulte håndvåben) University of Chicago Law School, maj 1998.

(8) Alpers, Philip, Amélie Rossetti og Marcus Wilson. 2016. Guns in Australia: Total Number of Gun Deaths (Skydevåben i Australien: samlet antal dødsfald forårsaget af skydevåben), Sydney School of Public Health, The University of Sydney. GunPolicy.org, 7. marts. Konsulteret den 10. marts 2016 på: http://www.gunpolicy.org/firearms/compareyears/10/total_number_of_gun_deaths.

(9) Alpers, Philip, Marcus Wilson, Amélie Rossetti og Daniel Salinas. 2016. Guns in the United Kingdom: Total Number of Gun Deaths (Skydevåben i Storbritannien: samlet antal dødsfald forårsaget af skydevåben), Sydney School of Public Health, The University of Sydney. GunPolicy.org, 23. februar. Konsulteret den 10. marts 2016 på: http://www.gunpolicy.org/firearms/compareyears/192/total_number_of_gun_deaths.

(10) Julian Santaella-Tenorio, Magdalena Cerdá, Andrés Villaveces, og Sandro Galea, What Do We Know About the Association Between Firearm Legislation and Firearm-Related Injuries? (Hvad ved vi om forbindelsen mellem våbenlovgivningen og kvæstelser forårsaget af skydevåben?) Udgivet af Oxford University Press på vegne af Johns Hopkins Bloomberg School of Public Health.