KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 23.04.1997 
KOM(97)168 endelig udg. 
Kommissionens henstilling 
om de overordnede retningslinjer 
for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske 
politikker 
udarbejdet i henhold til artikel 103, stk. 2, i 
traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 

Indholdsfortegnelse 
1. Hovedmålsætninger: vækst, beskæftigelse og konvergens I 
2. Vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk policy-mix 2 
3. Pris- og valutakursstabilitet 3 
4. Sunde og effektive offentlige finanser 4 
5. Vækst- og beskæftigelsesfremmende strukturreformer 7 
5.1 Forbedring af vare-og tjenestemarkedernes virkemåde 8 
5.2 Fremme af arbejdsmarkedsreformer og investeringer i viden 8 
.4*-
Overordnede retningslinjer for medlemsstaternes 
og Fællesskabets økonomiske politikker 
1. Hovedmålsætninger: vækst, beskæftigelse og konvergens 
Siden sommeren 1996, hvor de foregående retningslinjer blev vedtaget, har et moderat 
opsving i den økonomiske aktivitet faet fodfæste i EU. De grundlæggende faktorer på 
udbudssiden er i fortsat bedring, samtidig med at efterspørgselsudsigterne tegner lysere. 
Denne udvikling i kombination med et stadig mere velafbalanceret makroøkonomisk 
policy-mix og den igangværende forbedring af tilliden til fremtiden ventes at føre til en 
gradvis styrkelse af den økonomiske vækst til omkring trendvækstraten i år og et godl 
stykke over trend vækstraten næste år. 
I den nuværende situation bør to fundamentale spørgsmål gives topprioritet i den 
økonomiske politik, og fremskridt på begge fronter vil være gensidigt forstærkende For 
det første er der, selv om beskæftigelsen ventes at stige moderat på kort sigt, behov for at 
hæve EU's lave beskæftigelsesfrekvens og reducere ledigheden væsentligt. For det andet 
er der på trods af ganske betydelige fremskridt i de senere år hen imod målet om 
prisstabilitet og sunde offentlige finanser behov for yderligere fremskridt i retning af at 
opnå og fastholde en høj grad af nominel konvergens, således at et stort antal 
medlemsstater vil være i stand til at deltage i ØMU fra den 1. januar 1999. I de kommende 
måneder og år er det - også af hensyn til væksten og beskæftigelsen - afgørende at undgå, 
at der opstår tvivl om opfyldelsen af Maastricht-kriterierne og startdatoen for den fælles 
valutas i 1999, således at Europas borgere og virksomheder kan være forvisset om, at de 
muligheder, ØMU frembyder, vil blive udnyttet. Eftersom sunde offentlige finanser vil 
give betydelige vækst- og beskæftigelsesgevinster på mellemlang sigt, er en fortsat 
budgetkonsolideringsindsats i alle medlemsstaters interesse. 
Med etableringen af det fælles marked og indførelsen af ØMU er EU ved at blive en af de 
mest betydningsfulde økonomiske enheder i verden. Denne enhed besidder et stort 
mellem- og langfristet potentiale til at tilvejebringe teknologiske fremskridt, beskæftigelse 
og velstand. For at kunne udnytte dette potentiale til hævning af levestandarden fuldt ud 
må EU gradvis opnå en høj beskæftigelsesfrekvens. Det vil også medvirke til at 
understøtte den økonomiske holdbarhed af de pensionssystemer - om end i ændret form -
der er en integreret del af medlemsstaternes sociale systemer. 
En vedholdende høj, ikke-inflationær vækst er den bedste måde, både fra et politisk og et 
socialt synspunkt, at opnå en varig løsning på EU's arbejdsløshedsproblem og gøre 
yderligere fremskridt i retning af sunde offentlige finanser. Eftersom strukturproblemer 
fortsat lægger hindringer i vejen både for den økonomiske vækst og for mulighederne for 
at omdanne denne vækst til højere beskæftigelse, er det i de fleste medlemsstater desuden 
vigtigt at gennemføre strukturreformer. Politiske initiativer til forbedring af konkur­
renceevnen og vare-, tjeneste- og arbejdsmarkedernes funktion vil dog først bære fuld 
frugt, når økonomien vokser hurtigt og skaber et stort antal nye arbejdspladser. 
Ah 
En jobskabende vækst må nødvendigvis understøttes af øgede investeringer, både private 
og offentlige. På grund af de forholdsvis afdæmpede private investeringer siden begyn­
delsen af 1990'erne og begrænsningen i de offentlige investeringer er den nuværende 
investeringskvote i EU ret lav. Hvis den nuværende investeringskvote bibeholdes på 
mellemlang sigt, vil den kun kunne understøtte en vækstrate på lige over 2% på årsbasis. 
Det er derfor afgørende, at de nuværende gunstige investeringsbetingelser i form af et højt 
afkast og lavere renter udnyttes til fulde. Derudover bør der gøres en aktiv indsats for al 
virkeliggøre de transeuropæiske transport-, energi- og kommunikationsnet, i hvilken 
forbindelse EU's finansieringsinstrumenter og EIB bør spille en nøglerolle og den private 
sektor inddrages i højere grad. Endvidere bør investeringerne i menneskelige ressourcer, 
viden og færdigheder også øges. 
På denne baggrund opfordres medlemsstaterne og EU-institutionerne til i overensstem­
melse med traktatens artikel 102 A at føre deres økonomiske politik med henblik på at 
gøre betydelige fremskridt hen imod en bæredygtig, ikke-inflationær vækst og et højt 
beskæftigelsesniveau, hvilket er blandt de målsætninger, der er nedfældet i traktatens 
artikel 2. I denne forbindelse opfordres de ligeledes til at samordne deres økonomiske 
politik (artikel 3 A, 102 A og 103) som led i en øget integration af medlemsstaternes 
økonomier. 
2. Vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk policy-mix 
Disse retningslinjer bekræfter på ny, at en vedholdende, investeringsstøttet vækst og job­
skabelse på mellemlang sigt uden inflationære spændinger forudsætter en fælles makro­
økonomisk politik, der bygger videre på følgende tre elementer, som fremgik af 
retningslinjerne for 1996: 
"en stabilitetsorienteret monetær politik, der ikke undermineres af en uhensigtsmæssig 
budget- og lønudvikling 
en vedvarende indsats for at konsolidere de offentlige finanser i de fleste med­
lemsstater, der er forenelig med målene i deres konvergensprogrammer 
en nominallønsudvikling, der er forenelig med prisstabilitetsmålet; samtidig skal 
reallønsudviklingen være svagere end produktivitetsforøgelsen for at øge afkastet af 
beskæftigelsesskabende investeringer. 
Jo mere den monetære politiks stabilitetsmål fremmes med passende budgetforanstalt­
ninger og en fornuftig lønudvikling, jo gunstigere vil de monetære forhold, herunder 
valutakurser og lange renter, være for vækst og beskæftigelse". 
Hvad de mellemfristede udsigter angår, er det vigtigt, at de politiske beslutningstagere, 
arbejdsmarkedets parter og de økonomiske aktører i fuldt omfang tager højde for, at 
indførelsen af ØMU vil indebære et reelt økonomisk regimeskifte, der vil have en 
grundlæggende indflydelse på de rammer inden for hvilke den makroøkonomiske politik 
og lønudviklingen fastsættes. 
i) En fælles pengepolitik under en uafhængig Europæisk Centralbanks ansvar vil have 
prisstabilitet som sin hovedmålsætning, samtidig med at den, uden at denne 
målsætning derved berøres, understøtter den generelle økonomiske politik i EU med 
henblik på at opnå de mål der er angivet i traktatens artikel 2. 
ii) Traktatbestemmelserne på det budgetpolitiske område (artikel 104-104 C) og 
stabilitets- og vækstpagten vil virke i retning af at tilvejebringe en sund og discipli­
neret budgetpolitik. Under hensyn til disse retslige bestemmelser påhviler ansvaret for 
budgetpolitikken de nationale regeringer, som skal samordne deres budgetpolitik 
inden for rammerne af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, 
iii) Med hensyn til lønningerne, som fastsættes på uafhængig vis af arbejdsmarkedets 
parter efter de enkelte landes praksis, vil en stabilitetsorienteret penge- og 
budgetpolitik samt det faktum at valutakursbevægelser inden for euroområdet ikke er 
mulige styrke både forudsætningerne og incitamenterne for en hensigtsmæssig 
udvikling. Incitamenterne bør desuden så vidt muligt og i overensstemmelse med de 
nationale traditioner styrkes via en intensiveret dialog mellem arbejdsmarkedets parter 
på nationalt plan. På EU-plan vil Kommissionen fortsat i overensstemmelse med 
artikel 118 B bestræbe sig på at udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, 
ikke mindst på det makroøkonomiske område, med henblik på at bygge videre på det 
fælles syn på den økonomisk-politiske strategi, der er angivet i retningslinjerne. EU-
arbejdsmarkedsparternes holdning vedrørende de makroøkonomiske rammer, der blev 
forelagt Det Europæiske Råd i Dublin, er et vigtigt skridt i den rigtige retning som 
bør opmuntres. 
Hvis alle involverede parter lever op til de nye krav, vil det makroøkonomiske policy-mix 
fortsat være fremmende for en vedholdende høj og jobskabende vækst i EU ØMU 
kommer derved til at fastholde den fundamentale ændring i det makroøkonomiske policy-
mix, som gradvis er blevet gennemført i EU. 
3. Pris- og valutakursstabilitet 
Prisstabilitet - EU har gjort store fremskridt hen imod prisstabilitet og inflationskonver-
gens, hvilket er en afgørende forudsætning både for en bæredygtig vækst på mellemlang 
sigt og for indførelsen af en fælles valuta. Inflationen i EU ventes i gennemsnit at falde til 
2Vi% i 1997, hvilket er den laveste inflationsrate, siden Fællesskabet blev oprettet. I 
ØMU-sammenhæng bør EU sigte mod at bringe den gennemsnitlige inflationstakt ned på 
2% og have dette inflationsniveau som mål for det mellemlange sigt. 
I februar 1997 havde ni medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Luxem­
bourg, Nederlandene, Østrig, Finland og Sverige) en inflationsrate1 på 2% eller derunder. 
Efter således at have opnået en tilfredsstillende prisstabilitet gælder det for disse lande om 
at fastholde dette resultat på mellemlang sigt. På baggrund af et flerårigt økonomisk 
opsving er Irland og Det Forenede Kongerige2 nødt til at fastholde en politik, der sigter på 
at hindre en genopblussen af det underliggende inflationspres, og så vidt muligt søge at 
gøre fremskridt i retning af en lavere inflation. 
I Spanien, Italien og Portugal er den gennemsnitlige inflationsrate1 gradvis faldet til et 
interval på mellem 3 og 3,5% i februar 1997, men inflationstakten i denne måned målt i 
Målt som det aritmetiske gennemsnit af de seneste tolv harmoniserede månedlige forbrugerpris­
indekser set i forhold til det aritmetiske gennemsnit af de tolv harmoniserede månedlige forbruger­
prisindekser i den foregående periode. 
Irland og Det Forenede Kongerige har endnu ikke offentliggjort harmoniserede forbrugerprisindekser 
på en måde, der giver mulighed for at beregne den værdi, der er omtalt i fodnote 1. Kommissionens 
egne skøn på basis af de disponible oplysninger tyder imidlertid på, at inflationen opgjort efter det 
harmoniserede forbrugerprisindeks i de to lande befinder sig i 2-3%-omradct. 
3 
forhold til samme måned året før var faldet til ca. 2,5%. ! disse tre lande er det afgørende 
at videreføre en stabilitetsorienteret politik med henblik på at opnå en gennemsnitlig 
inflationsrate på 2,5% eller derunder for året 1997 samt at sikre, at gevinsterne i form af 
lavere inflation fastholdes og endog forbedres, efterhånden som opsvinget styrkes. 
I Grækenland, hvor der i de senere år er gjort fremskridt i inflationsbekæmpelsen, er der 
behov for en forstærket indsats for at bringe inflationen ned på det officielle inflationsmål 
på 4,5% ved udgangen af 1997 og på under 3% ved udgangen af 1998. 
Valutakursstabilitet - Alle medlemsstaterne skal i overensstemmelse med artikel 109 M 
fortsætte med at behandle deres valutakurspolitik som et spørgsmål af fælles interesse. En 
sundere og mere troværdig økonomisk politik og en gunstig udvikling i forhold til den 
amerikanske dollar har bidraget til mere passende valutakursrelationer mellem EU-
landene. De finansielle markeders optimisme med hensyn til udsigterne til forholdsvis bred 
deltagelse i ØMU fra begyndelsen har også gjort sit til at opnå dette. Finland og Italien 
sluttede sig til valutakursmekanismen i efteråret sidste år, og langt størstedelen af 
valutaerne i valutakursmekanismen ligger nu inden for eller tæt på de tidligere snævre 
bånd. I denne forbindelse og med henblik på deltagelse i ØMU er det aldeles afgørende, at 
medlemsstaterne fastholder - og om nødvendigt forstærker - deres hensigt og tilsagn om 
at føre en stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik. For de lande, som på nuværende 
tidspunkt ikke deltager i valutakursmekanismen, vil en sådan politik desuden bidrage til at 
skabe betingelserne for en mulig deltagelse. En sund makroøkonomisk politik skaber 
forudsætningerne for stabile valutakurser og lave lange renter i EU og bidrager til et 
stabilt internationalt monetært system. 
4. Sunde og effektive offentlige finanser 
I EU som helhed faldt det faktiske budgetunderskud fra 5% af BNP i 1995 til 4,3% af 
BNP i 1996. Den lave økonomiske vækst i 1996 vanskeliggjorde budgetkonsolideringen 
og slørede den underliggende forbedring, der blev opnået. På basis af de budget­
foranstaltninger, der var truffet beslutning om frem til midten af april 1997, vil den 
offentlige sektors budgetunderskud i alle EU-landene set under ét efter al sandsynlighed 
falde til lige under 3%,af BNP i 1997 og yderligere til 2,5% af BNP i 1998. 
Et stort flertal af medlemsstaterne har i deres 1997-budgetter taget omfattende initiativer 
til at reducere budgetunderskuddet til 3% af BNP eller derunder. Det er af yderste 
vigtighed, at medlemsstaterne strengt overholder disse budgetter og med det samme 
skrider ind med korrigerende foranstaltninger, hvis der indtræffer afvigelser fra 
budgetmålet. Hvad angår 1998-budgettet, er der behov for yderligere indgreb til at 
reducere underskuddet i de fleste medlemsstater. Dette vil skabe den fornødne tillid til, at 
budgettilpasningen har varig karakter, specielt i de lande, hvor budgetunderskuddet ikke 
ventes at være klart under 3% af BNP i 1997, eller hvor 1997-budgettet indeholder 
foranstaltninger af midlertidig karakter. En sådan beslutsomhed er ikke blot nødvendig for 
at efterleve Maastricht-budgetkriterierne, men også for at gøre yderligere fremskridt hen 
imod den mellemfristede målsætning om en budgetstilling tæt på balance eller i overskud 
under normale omstændigheder - som det er fastsat i de foregående retningslinjer og 
stabilitets- og vækstpagten - så der derved opnås et vækst- og stabilitetsorienteret 
makroøkonomisk policy-mix. 
Det er nødvendigt at budgetkonsolideringsprogrammerne er troværdige og socialt afbalan­
cerede. For at være troværdige er det vigtigt, at sådanne programmer er klart 
specificerede og af varig karakter. Klarhed forudsætter, at fælles regnskabsregler og 
økonomiske principper overholdes strengt. Det forudsætter også, at medlemsstaterne ved 
fremlæggelsen af deres budgetter melder ud om karakteren af de bebudede 
foranstaltninger til reduktion af underskuddet ved at angive, hvilke der er 
engangsforanstaltninger. Desuden bør de årlige budgetter og budgetfremskrivningerne for 
det mellemlange sigt klart angive, hvilke økonomiske antagelser der ligger til grund. For at 
have varig karakter er det afgørende, at de underskudsreducerende foranstaltninger er af 
strukturel karakter. Engangsforanstaltninger og tiltag, der må omgøres i de efterfølgende 
år, har i nogle tilfælde bidraget til at øge tempoet i budgetkonsolideringen. Sådanne 
foranstaltninger mindsker imidlertid ikke behovet for grundlæggende budgettilpasninger, 
og de bør derfor følges op af varige budgetforbedringer. 
For at høste de økonomiske gevinster af budgetkonsolideringen er kvaliteten af de 
foranstaltninger, der træffes, afgørende. I den forbindelse bekræfter disse retningslinjer de 
generelle principper, der er angivet i de tidligere retningslinjer. For det første bør 
hovedvægten lægges på en begrænsning af udgifterne snarere end på yderligere stigninger 
i det samlede skattetryk. Med henblik herpå bør indgreb fokusere på strukturelle tiltag for 
at opnå en bedre kontrol med udgifterne til offentligt forbrug, offentlige 
pensionsforpligtelser, sundhedssektoren, arbejdsløshedsdagpenge og statsstøtte. Hvis 
skattestigninger ikke kan undgås, er det vigtigt at mindske de negative effekter på vækst 
og beskæftigelse samt at undgå et fornyet inflationspres. For det andet bør initiativer til 
varigt at mindske de offentlige udgifters andel af BNP så vidt muligt, og uden at bringe 
den nødvendige nedbringelse af budgetunderskuddet i fare, ledsages af en omlægning af 
de offentlige udgifter i retning af produktive aktiviteter som investeringer i infrastruktur, 
menneskelig kapital og aktiv arbejdsmarkedspolitik. For det tredje bør den lempelse af 
skattetrykket som er ønskværdig i de fleste medlemsstater, specielt af skatten på 
arbejdskraft, gennemføres i det omfang, en stram udgiftsstyring gør skattelempelser 
forenelige med at opnå og fastholde en sund budgetstilling. EU's politik på skatteområdet 
bør være forenelig med disse retningslinjer. 
På grund af det indbyrdes forhold mellem skattepolitikken på den ene side og det indre 
marked, ØMU og bekæmpelsen af ledigheden på den anden vil et øget samarbejde på 
skatteområdet være til fordel for medlemsstaterne. Skadelig konkurrence mellem de 
forskellige medlemsstaters skattesystemer bør undgås. I denne sammenhæng opfordres 
medlemsstaterne til at undersøge mulighederne for at udarbejde en adfærdskodeks. 
Hvad de enkelte medlemsstater angår, opfyldte fem medlemsstater - Danmark, Irland, 
Luxembourg, Nederlandene og Finland - allerede 3%-referenceværdien i 1996. I Dan­
mark, hvor budgetsaldoen ventes at udvise et lille overskud i år, er det vigtigt at konso­
lidere de gode resultater set over et helt konjunkturforløb, at fastholde den offentlige 
gældskvote på en nedadgående kurs samt at reducere væksten i de offentlige udgifter, 
herunder i de sociale transfereringer. Irland bør udnytte den nuværende kraftige vækst til 
at styrke indsatsen med hensyn til at begrænse de offentlige udgifter og derved tage de 
sidste skridt hen imod budgetligevægt. En fortsættelse af den stramme udgiftspolitik er 
ligeledes af væsentlig betydning i Nederlandene og Finland, hvor opmærksomheden især 
bør rettes mod de sociale transfereringer, hvilket skulle gøre det muligt at sænke de 
indirekte lønomkostninger og andre beskæftigelseshæmmende skatter yderligere. 
I Belgien ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På 
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere 
i 1998. For at skabe et holdbart grundlag for de offentlige finanser bør den belgiske 
regering nøje overholde sit nye konvergensprogram. Den bør især være opmærksom på at 
sikre en holdbar udvikling i de sociale udgifter, hvor nøgleelementerne bør være effektive 
mekanismer til at sikre en bedre styring af sundhedsudgifterne og en videreførelse af 
pensionsreformerne. 
I Tyskland ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På 
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere 
en smule i 1998. Den tyske regering har utvetydigt givet tilsagn om at træffe de 
nødvendige foranstaltninger til at overholde 3%-referenceværdien i 1997 og bør allerede i 
år tage de nødvendige skridt til at standse den opadgående tendens i den offentlige 
gældskvote. Tempoet i budgetkonsolideringen bør fastholdes i 1998 på linje med det nye 
konvergensprogram. Den fortsatte budgetkonsolidering bør være baseret på en permanent 
reduktion af de offentlige udgifters andel af økonomien, hvilket vil bane vej for struktur­
reformer i skattesystemet og de sociale ordninger uden at bringe en streng overholdelse af 
budgetmålsætningerne i det nye konvergensprogram i fare. 
I Spanien ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På 
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere 
en smule i 1998. 1 1998-budgettet bør de spanske myndigheder, som er fast besluttet på at 
opfylde underskudsmålet på 3% af BNP i 1997, videreføre sin budgetkonsolidering, som 
fastsat i det nye konvergensprogram. Det er vigtigt at fortsætte gennemførelsen af 
strukturelle foranstaltninger til mindskelse af underskuddet, specielt med henblik på at 
begrænse de løbende udgifter og effektivisere budgetstyringen. 
I Frankrig ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På 
basis af den nuværende økonomiske politik falder underskuddet muligvis ikke yderligere i 
1998, hvilket til dels afspejler, at virkningen af engangsforanstaltninger ophører. Det er af 
afgørende betydning, at budgetkonsolideringen fastholdes på mellemlang sigt ved, at det 
nyligt aftalte konvergensprogram gennemføres til fulde. Det er særlig nødvendigt at holde 
igen på sundhedsudgifterne og opnå balance i de sociale ordninger samt at sikre, at de 
planlagte skattelettelser, som i sig selv er vækst- og beskæftigelsesfremmende, ikke 
sænker tempoet i underskudsreduktionen. 
I Italien er det muligt at budgetunderskuddet vil nå ned på 3% af BNP i 1997 hvis de 
foranstaltninger, der allerede er truffet i forbindelse med 1997-budgettet og i marts dette 
år, er fuldt effektive og, i fald dette måtte være nødvendigt, hvis yderligere tiltag 
gennemføres af den italienske regering. På basis af den nuværende økonomiske politik 
stiger underskuddet muligvis på ny i 1998, hvilket afspejler, at virkningen af 
engangsforanstaltninger ophører. Der bør gennemføres en yderligere mindskelse af under­
skuddet i 1998-budgettet, så der skabes sikkerhed for, at budgetkonsolideringen vil blive 
fastholdt, og at de offentlige finanser placeres på et sundt grundlag på mellemlang sigt. De 
foranstaltninger af midlertidig karakter, der blev truffet i 1997, bør erstattes af strukturelle 
foranstaltninger med permanent virkning på budgettet. Betingelserne for en varig 
konsolidering af de offentlige finanser bør specificeres i det konvergensprogram, som de 
italienske myndigheder inviteres til at fremlægge så snart som muligt. 
F Østrig ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På 
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere 
en smule i 1998. Den østrigske regering opfordres til at gennemføre de nødvendige 
foranstaltninger til at opfylde budgetunderskudsmålet på 3% af BNP i 1997 og fastholde 
budgetkonsolidcringsbestræbelserne i de efterfølgende år via løbende og om nødvendigt 
forstærkede strukturtilpasningsforanstaltninger. 
I Portugal ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i 1997. På 
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere 
en smule i 1998. Den nyligt indgåede strategiske aftale mellem regeringen og arbejds­
markedets parter bør efterleves nøje, så der kan sikres betydelige fremskridt med reformer 
af den offentlige forvaltning, de sociale ordninger og skattesystemet. 
I Sverige ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller derunder i l()()7 På 
basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sandsynligvis falde yderligere 
væsentligt i 1998. Budgettilpasningen bør fokusere på at holde væksten i udgifterne nede, 
især i de sociale transfereringer, og på så vidt muligt at nedsætte beskatningen af 
husholdningerne og virksomhederne, så incitamenterne til at udøve erhvervsaktivitet og -
arbejde øges. 
I Det Forenede Kongerige ventes budgetunderskuddet at nå ned på 3% af BNP eller 
derunder i 1997. På basis af den nuværende økonomiske politik vil underskuddet sand­
synligvis falde yderligere i væsentlig grad i 1998. Det henstilles, at regeringen holder sig 
nøje til den reduktion af underskuddet, der er udstukket i budgettet for 1997/98. 
I Grækenland, hvor de bebudede foranstaltninger ventes at føre til en yderligere 
nedbringelse af budgetunderskuddet i 1997, er der med henblik på at opfylde målene i 
konvergensprogrammet behov for en vedholdende indsats på en lang række fronter, bl.a. 
en øget indsats for at udvide beskatningsgrundlaget, effektivisere skatteforvaltningen og 
skatteopkrævningen, begrænse de offentlige udgifter og videreføre og udbygge privatise-
ringsplanerne. 
I enkelte af de ovennævnte medlemsstater vil der formentlig kun blive gjort begrænset 
yderligere fremskridt, hvis overhovedet, i retning af at reducere det offentlige underskud i 
procent af BNP i 1998, hvilket til dels afspejler, at virkningen af engangsforanstaltninger 
ophører. Disse medlemsstater bør tage højde for dette forhold i deres budgetter for næste 
år. 
5. Vækst- og beskæftigelsesfremmende strukturreformer 
For at sikre og øge EU's konkurrenceevne og beskæftigelse i en verden med frihandel og 
konstante teknologiske forandringer er det afgørende, at medlemsstaterne og EU i 
overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik øger 
indsatsen for at modernisere deres vare-, tjeneste- og arbejdsmarkeder. For at forbedre 
medlemsstaternes økonomiske evne til at tilpasse sig de skiftende omstændigheder og øge 
vækstpotentialet er der desuden behov for at fremme innovation, forskning og udvikling 
og forbedre uddannelsessystemerne. Der bør i højere grad anvendes markedsbaserede 
instrumenter, inklusive finanspolitiske, for at gøre miljøpolitikken mere effektiv, både på 
nationalt plan og - hvis der er behov for tiltag omfattende hele EU - pa fællesskabsplan. 
5. / Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemade 
Som led i strategien for at fremme vækst og beskæftigelse, samtidig med lav inflation 
fastholdes, er det afgørende at forbedre vare- og tjenestemarkedernes funktion, så 
konkurrencen skærpes, og der sikres en effektiv prisfastsættelse. Dette var formålet med 
programmet for det indre marked, hvis betydning blev gjort klar i Kommissionens nylige 
evaluering3. Konklusionen på evalueringen var på den ene side, at medlemsstaternes 
varemarkeder nu generelt er stærkt integrerede, og på den anden, at tjenestemarkederne i 
mindre grad er integrerede, selv om situationen har forbedret sig markant siden starten på 
det indre marked. Der udestår endnu visse problemer. Tjenesteydelser, specielt inden for 
bygge- og anlægs-, forsikrings- og banksektoren, bør tildeles større opmærksomhed, ikke 
mindst vedrørende behovet for at gennemføre lovgivningen for det indre marked fuldt ud. 
De varemarkeder, der er forbundet med offentlige indkøb, er desuden stadig ikke udsat for 
fuld konkurrence; andre varemarkeder, bl.a. lægemidler, er fortsat i for høj grad 
underkastet regulering fra medlemsstaternes side. Forbrugerne mærker følgerne i form af 
højere priser. Statsstøtte fortsætter med at forvride markedernes funktion og hæmme 
konkurrencen, og der er ikke tegn på forbedring i denne situation. Beskatningen i EU-
landene fortsætter med at segmentere markederne og øge prisdifferentieringen. 
Produktstandarder, især for så vidt angår "gensidig anerkendelse", er også et område, 
hvor fremskridt sker alt for langsomt. Desuden bør erhvervsklimaet for små og 
mellemstore virksomheder forbedres. 
Konkurrencen på vare- og tjenestemarkederne og disse markeders effektivitet vil blive 
forbedret, hvis det indre markeds funktion forbedres, og medlemsstaterne desuden 
forpligter sig til a) i fuldt omfang at gennemføre og sikre passende håndhævelse af de eksi­
sterende lovrammer, specielt inden for telekommunikationssektoren, b) at færdiggøre 
retsgrundlaget inden for områder som beskatning og selskabsret og liberaliseringen af 
energimarkederne, c) at reducere overdreven regulering og ændre eller ophæve nationale 
markedsfragmenterende foranstaltninger og d) at undlade at gøre brug af statsstøtte til at 
udskyde den nødvendige strukturomlægning. 1 Kommissionens handlingsplan for det indre 
marked fremlægges en række konkrete forslag til at bringe ny dynamik i det indre marked; 
disse forslag bør føres ud i livet inden den 1. januar 1999. 
5.2 Fremme af arbejdsmarkedsreformer og investeringer i viden 
De positive erfaringer i en række medlemsstaters giver mulighed for at drage nogle vigtige 
konklusioner om indholdet og gennemførelsen af reformer. For det første skal 
strukturreformer være gennemgribende og vidtfavnende, i modsætning til begrænsede 
eller enkeltstående indgreb, så der opnås en sammenhængende løsning på det komplekse 
problem med at tilvejebringe incitamenter til at skabe arbejdspladser og tiltræde et job. 
Denne fremgangsmåde giver mulighed for at udnytte synergieffekter, hvilket øger 
1 Se Kommissionens meddelelse "Virkningen og effektiviteten af det indre marked" (KOM(%) 520, 
oktober 1996) og "Economic Evaluation of the Internal Market'1 (Kuropæisk Okonomi, rapporter og 
undersøgelser, nr. 4, 1996). 
reformernes samlede gennemslagskraft og - via en højere grad af social og politisk accept, 
som derved opnås - mindsker sandsynligheden for, at kursen i den økonomiske politik 
lægges om. For det andet gør mekanismer til at overvåge reformernes virkning på 
arbejdsmarkedet og beskæftigelsen det lettere at vurdere, hvor eifektive reformerne er, og 
finde frem til, hvorvidt der er behov for at ændre prioriteringen eller gennemførelsen. Som 
følge heraf bør de flerårige beskæftigelsesprogrammer i højere grad fokusere på samspillet 
mellem de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og konkrete 
arbejdsmarkedsforanstaltninger, mens de Fælles Beskæftigelsesrapporter, der overvåger 
anvendelsen af programmerne, i særlig grad bør være rettet mod at identificere former for 
god praksis i medlemsstaternes politik. 
En bred vifte af foranstaltninger til at effektivisere arbejdsmarkedet er blevet vedtaget i de 
senere år på nationalt plan, og betydelige reformer er for øjeblikket til diskussion i en 
række medlemsstater. Denne proces bør videreføres og om nødvendigt intensiveres 
I denne forbindelse bør der gives prioritet til en forøgelse af arbejdskraftintensiteten i 
væksten, i kraft af pragmatiske foranstaltninger, der er forenelige med EU-borgernes krav 
om høje sociale standarder og med behovet for til en vis grad at åbne den forholdsvis 
komprimerede lønomkostningsstruktur i de fleste medlemsstater. Blandt disse 
foranstaltninger kan nævnes: 
i) større lønspredning afhængig af kvalifikationer og mellem landsdele for bedre at 
afspejle produktivitetsforskelle samt indførelse af en midlertidig indslusningsløn for 
unge eller uerfarne arbejdstagere eller langtidsledige. Arbejdsmarkedets parter har her 
en vigtig opgave at løse. 
ii) sundt finansierede sænkninger af de indirekte lønomkostninger eller lavere ind­
komstskatter i den lavere ende af lønskalaen, 
iii) nye former for arbejdstilrettelæggelse, herunder mere fleksible arbejdstider, der er 
skræddersyet til virksomhedernes og arbejdstagernes specifikke behov, større brug af 
frivilligt deltidsarbejde og fremme af lokale beskæftigelsesintiatitiver. 
Desuden bør initiativer til forøgelse af vækstens arbejdskraftintensitet ledsages af den 
nødvendige omlægning af de offentlige udgifter i retning af bl.a. uddannelse, specielt 
erhvervsuddannelse, samt forskning og udvikling. 
Omlægningen i retning af aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger bør følges op af en 
reform af skattesystemet og de sociale ordninger, så de jobsøgendes incitamenter og 
muligheder for at tiltræde et job eller deltage i andre beskæftigelsesfremmende aktiviteter 
forbedres. Derudover må disse reformer understøttes af en stærkere beskæftigelsesorien-
terering i andre dele af den førte politik. Specielt bør foranstaltninger truffet med bistand 
fra EU's strukturfonde være forenelige med den overordnede beskæftigelsespolitik og de 
flerårige beskæftigelsesprogrammer i medlemsstaterne. 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 168 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 Ol 
Katalognummer : CB-CO-97-165-DA-C 
ISBN 92-78-18922-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg