Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Grønbog - En iværksætterkultur i Europa"

(KOM(2003) 27 endelig)

(2004/C 10/14)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. januar 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Grønbog - En iværksætterkultur i Europa".

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Ben Butters til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. september 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 402. plenarforsamling den 24. og 25. september 2003, mødet den 24. september, følgende udtalelse med 38 stemmer for, 3 imod og 2 hverken for eller imod.

SAMMENDRAG AF UDTALELSEN

I indledningen beskrives udtalelsens sigte, mål og rammer, idet der lægges vægt på det særlige behov for at arbejde inden for de parametre, som fastlægges i grønbogen, med henblik på at bidrage så konstruktivt som muligt til den igangværende udvikling af en langsigtet europæisk politisk ramme, som vil fremme iværksætteraktiviteterne.

- I afsnit 2 fremføres korte, generelle bemærkninger til grønbogen om iværksætterkultur som helhed, hvorefter to spørgsmål, der er af central betydning for dette område, tages op: Fremme af iværksætterånd og tilvejebringelse af et egnet klima for iværksættervirksomhed, som behandles nærmere i afsnit 3 og 4.

- I afsnit 5 behandles nogle af de vigtigste punkter i grønbogen om iværksætterkultur:

- Hvorvidt det er nødvendigt at skelne mellem forskellige typer iværksætterkultur

- Hvorvidt iværksætterkultur er for alle

- Iværksætterkulturens bidrag til samfundet

- De faktorer, som motiverer iværksættere

- Hvorvidt den amerikanske iværksættermodel er den rette model for Europa

- Iværksætterens indvirkning på samfundet.

- I udtalelsens afsnit 6 afdækkes en række politiske prioriteter med henblik på fremme af iværksætteraktiviteter, og der fremføres visse konkrete henstillinger om foranstaltninger og en række forslag, som bør tilgodeses under opfølgningen af grønbogen om iværksætterkultur.

- Afsnit 7 indeholder udvalgets korte svar på de 10 spørgsmål, som stilles i grønbogen om iværksætterkultur; i afsnit 8 uddrages der konklusioner.

1. Indledning

1.1. Formålet med denne udtalelse er at bidrage til forståelsen og stimuleringen af iværksætterkulturen, hvilket er en løbende proces. I Lissabon-dagsordenen og det efterfølgende europæiske charter for små virksomheder fremhævedes vigtigheden af iværksætteraktiviteter for bæredygtig udvikling i Europa og behovet for at skabe et politisk miljø, som var fremmende for iværksætterånden.

1.2. Iværksætterkultur er et altomfattende kulturelt begreb, der er karakteriseret ved en bestemt mentalitet, og som kommer til udtryk på mange måder. I denne udtalelse fokuseres der på iværksætterkulturens økonomiske dimension i form af virksomhedsdrift samt de faktorer, der får folk til at vælge denne aktivitet.

1.3. Udvalget vil i udtalelsen arbejde inden for grønbogens parametre, ramme og dagsorden. Det vil undersøge og uddybe de punkter, der er omfattet af grønbogen, og vil bidrage positivt med henstillinger til den handlingsplan, som stats- og regeringsoverhovederne anmodede om på Det Europæiske Råd møde i foråret 2003.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Udvalget glæder sig over grønbogen om iværksætterkultur og mener, at Europa-Kommissionen bør lykønskes for et fremragende stykke arbejde. Det mener, at grønbogen om iværksætterkultur giver en utrolig nyttig oversigt over de største udfordringer, som fremtidige og eksisterende virksomhedsejere og -ledere står over for, ligesom den giver et værdifuldt overblik over årsagerne til, at iværksætteraktiviteten er relativt lav i Europa.

2.2. Da Kommissionens grønbog ansporer til en livlig debat i erhvervslivet og blandt de politiske beslutningstagere, bør den betragtes som et vellykket initiativ i sig selv. Den vil imidlertid kun få en vedvarende virkning, hvis Kommissionen nu bygger videre på dette fundament ved at udstikke en ambitiøs og omfattende plan for konkrete tiltag og derefter sikrer, at planen gennemføres af de politiske beslutningstagere og aktører på lokalt, regionalt, nationalt samt EU-plan.

2.2.1. Endvidere henleder udvalget opmærksomheden på, at det er afgørende vigtigt at få fastlagt en politik, som bygger på iværksætternes behov. Dette forudsætter input fra SMV-samfundet gennem inddragelse af den bredest mulige vifte af organisationer, som repræsenterer virksomhederne på alle niveauer af politikformuleringen og straks fra de indledende stadier i beslutningsprocessen.

2.2.2. Udvalget mener, at der bør sondres mellem en politik for iværksætterkultur, hvis formål skal være at orientere alle om iværksætterkultur, og en politik for erhvervsstøtte, som skal omfatte en række praktiske og lovgivningsmæssige foranstaltninger med det sigte at begrænse hindringer og at fremme virksomhedernes udvikling. Det henstiller, at handlingsplanen deler sit indhold op i to særskilte områder.

- fremme af iværksætterkultur: Dette tiltag skal have til formål at udvikle en iværksætterkultur, at "genskabe" og forbedre iværksætteres ry blandt potentielle iværksættere, i skole-, universitets- og familiemiljøet, inden for offentlige og private tjenester, især i pengeinstitutkredse og i EU's og medlemsstaternes forvaltninger;

- tilvejebringelse af et egnet klima for iværksættervirksomhed: Dette skal tage sigte på at fastlægge et praktisk gennemførligt handlingsprogram med henblik på at fremme iværksættervirksomhed som svar på de ti spørgsmål i grønbogen.

3. Fremme af iværksætterånden

3.1. Som det anføres i grønbogen, er iværksætterkultur et udtryk for en holdning. Denne holdning kan ikke dikteres, men den kan stimuleres. En kombination af en alsidig uddannelse og møde med iværksætterkulturen fra en tidlig alder kan bidrage ved at tilskynde børn og unge til at tænke og opføre sig mere som iværksættere og i sidste ende overveje at starte deres egen virksomhed.

3.2. I handlingsplanen bør man være nøje opmærksom på at indføre begrebet iværksætterånd for piger og drenge i skolealderen, idet denne modningstid er et godt socialt indlæringstidspunkt for fremtidens potentielle virksomhedsejere og -ledere. I lang tid har iværksætterkultur traditionelt været betragtet som vejen til beskæftigelse og social mobilitet for nogle mennesker, der ellers har begrænsede muligheder på arbejdsmarkedet, såsom personer uden de store akademiske evner og økonomiske migranter. Samfundet og arbejdsmarkedet viser imidlertid i stadig større grad, at virksomhedsejerskab kan tilbyde muligheder for alle. Handlingsplanen bør omfatte overvejelser om, hvordan iværksætterkultur kan præsenteres for personer med alle slags evner som en positiv valgmulighed og ikke som en reaktion på begrænsede jobmuligheder.

3.3. Det er vigtigt at prise iværksætterkulturen, hvis befolkningens opfattelse af iværksættere i Europa skal forbedres. Det er imidlertid almindeligt kendt, at det er vanskeligt at ændre den kulturelle holdning til iværksætterkultur, ligesom det er en langsigtet proces. Anvendelse af rollemodeller og lovprisning af iværksætterkulturens dyder kan være en hjælp, men praktiske politikker, som kan skabe det rigtige miljø for virksomheders trivsel, vil i det lange løb være mere effektive og bør være i fokus i forbindelse med de politiske beslutningstageres aktiviteter.

3.3.1. Udvalget konstaterer, at undervisningen på universiteter og højere offentlige eller private læreanstalter er tilbøjelig til at fokusere på store virksomheder på bekostning af analyser af mindre virksomheder. I dag dækker ordet "virksomhed" hovedsageligt over kapitalens og børsværdiens størrelse. En klarere forståelse af mindre virksomheder og mikrovirksomheder forudsætter imidlertid en vurdering af iværksætterkulturens særlige sociale aspekter, såvel som af traditionelle, finansielle overvejelser.

Udvalget anmoder om, at der foretages økonomiske og videnskabelige undersøgelser over de modeller, som er kendetegnende for mindre virksomheder. Dette vil gøre det muligt for de fremmekampagner, som handlingsplanen lægger op til, at beskrive de faktiske forhold omkring virksomheder med en menneskelig størrelse og forbedre billedet af dem, der leder disse virksomheder: mikrovirksomheder bør af befolkningen opfattes som noget vigtigt og bør også blive et symbol på faglig succes, både for lederen og for de ansatte.

3.4. Som et indledende skridt bør man i handlingsplanen fastlægge hvad en virksomhed er og hvad drift af en virksomhed indebærer. Drift af en virksomhed medfører, at der skal holdes styr på en lang række ressourcer, herunder menneskelige, finansielle og fysiske (bygninger og udstyr), med det sigte at frembringe varer og tjenesteydelser til dækning af et markeds behov. Virksomhedsejere skal varetage forbindelser til leverandører, ansatte, kunder og eksterne interessenter, herunder repræsentative og statslige organer. Virksomhedsejerne er også nødt til at opretholde både deres egen og medarbejdernes motivering. Kun en vurdering af disse roller og processer vil kunne være med til at danne grundlaget for en bedre iværksætterkultur.

3.5. For at fremme iværksætterkulturen kan det være nødvendigt at inddrage en række organisationer fra den offentlige og private sektor. Det er vigtigt, at iværksætterkulturen integreres i aktiviteterne og politikkerne i alle offentlige institutioner såsom Europa-Kommissionen samt nationale, regionale og lokale myndigheder. Det er nødvendigt at skabe større forståelse for iværksætterånden og virksomhedsbegrebet samt at indpode dem i embedsmændene i disse institutioner samt i politikere og i den overvældende mængde af andre private og offentlige institutioner, som enten iværksætter, fører tilsyn med eller gennemfører politikker, som har betydning for fremtidige og eksisterende iværksætteres virksomheder.

3.6. Formidleres rolle er også af afgørende betydning for at kunne fremme en iværksætterkultur. Mange erhvervsorganisationer er ivrige efter at etablere et tættere samarbejde med de politiske beslutningstagere og har meget nemmere ved at nå deres medlemmer gennem fremmende aktiviteter end de offentlige organer.

3.7. Medierne spiller en hovedrolle i formidlingen af iværksætterkultur og i forståelsen af, hvordan erhvervslivet fungerer; som regel lægges der dog for megen vægt på storforetagender og multinationale koncerner. I handlingsplanen bør der fastlægges strategier med sigte på at fremhæve iværksætterens rolle, at bibringe en bedre forståelse af mindre virksomheder og mikrovirksomheder og at opvurdere traditionelle og håndværksbaserede fag og aktiviteter.

4. Tilvejebringelse af et egnet klima for iværksættervirksomhed

4.1. Der er en vis følelse af desillusionering i SMV-kredse omkring den politik til støtte af iværksættere, som EU har iværksat. Det er således en almindelig overbevisning, at EU's institutioner bedst kan hjælpe SMV'erne ved at gribe mindre ind på visse områder. SMV'er opfatter EU som kilden til megen byrdefuld lovgivning, mens de på den anden side finder det vanskeligt at forstå og anerkende de EU-tiltag, der har til formål at fremme ejerskab af virksomheder.

4.2. Det er tydeligt, at der kan gøres mere for at stimulere iværksætterkulturen og fremme virksomhedsejerskab. Det er imidlertid vigtigt at anvende en fremgangsmåde, der i højere grad end tidligere er baseret på "bottom up"-princippet, som trækker på et væld af erfaringer og praksis, og som udøves i samarbejde med virksomheder og deres interessenter, i stedet for "top-down"-pålæggelse af initiativer og love.

4.3. På baggrund af knopskydningen af virksomhedsinitiativer på europæisk plan og SMV-samfundets tidligere desillusionering er det vigtigt, at handlingsplanen indebærer kontinuitet i forhold til tidligere og efterfølgende aktiviteter samt relevans for opfyldelse af Lissabon-dagsordenens målsætninger. Især er der behov for kontinuitet med det europæiske charter for små virksomheder fra 2000, og handlingsplanen bør søge at supplere og medtage henstillinger om gennemførelse af charterets ti handlingslinjer(1).

5. De vigtigste punkter i grønbogen om iværksætterkultur

5.1. Diskussionerne om definitionen af iværksætterkultur får aldrig ende, og der findes ingen rigtige eller forkerte svar. Med definitionen af iværksætterkultur i II.A.iii (s. 6) og tonen i grønbogen generelt undlader man at se ordentligt på det, der kan beskrives som "rutineiværksætterkultur". Det er ikke alle iværksættere, der kombinerer risikovillighed, kreativitet og/eller nytænkning med fornuftig forvaltning, som grønbogens definition af iværksætterkultur ellers antyder. Endvidere ønsker udvalget at fremføre, at en definition på iværksætterkultur også bør omfatte begrebet belønning og anerkende den brede vifte af belønninger, som udgør iværksætteres motivation.

5.2. Der sikkert mange flere eksempler på virksomhedsejere, som blot søger at opnå stabilitet og at overleve, end der er iværksættere af den slags, som grønbogen henviser til. SMV'er drives af folk med forskellige ambitioner for deres virksomhed, med forskellige evner og ledelsestalent, er placeret i såvel velstående som fattige områder samt i en række forskellige erhvervssektorer, hvoraf nogle er traditionelle og nogle banebrydende. Opfølgningen på grønbogen om iværksætterkultur behøver ikke at foreskrive, hvad iværksætterkultur omfatter, men bør i stedet søge at dække alle typer iværksættere, som driver alle typer virksomheder og er placeret i forskellige lokale og sektorielle rammer.

5.3. Det er vigtigt at understrege, at iværksætterkultur ikke er løsningen på alle samfundets problemer, og at ikke alle har potentiale til at lykkes som iværksættere. I opfølgningen til grønbogen skal dette erindres, og i handlingsplanen bør der følgelig fokuseres på at identificere, tilskynde og støtte de personer, der ønsker at blive succesrige iværksættere, i stedet for at forsøge at få personer til at blive iværksættere mod deres overbevisning eller tvinge ansatte eller arbejdsløse til at blive selvstændige.

5.4. De statistikker, som Kommissionen anvender, synes at antyde, at jobtilfredsheden blandt selvstændige er højere end blandt ansatte, men at en voksende andel af selvstændige skaber nye udfordringer for det europæiske samfund. For den enkelte kan selvstændig erhvervsvirksomhed dog også skabe problemer, og, som det også gælder for iværksættere, er dette ikke det rigtige valg for alle. I handlingsplanen skal der tages højde for disse problemstillinger.

5.5. I grønbogen understreges det helt korrekt i B. iii, at der er mange årsager til, at folk bliver iværksættere, og at økonomisk vinding ikke altid er det primære. Andre motiverende faktorer er bl.a. uafhængighed, jobtilfredsstillelse, brug af personlige kompetencer og færdigheder og muligheden for selv at skabe balance mellem arbejde og fritid. Derfor skal betydningen af selvrealisering også i høj grad tages i betragtning, når der skal foretages en afvejning mellem risiko og belønning, selv om lavere skatter er en oplagt måde at øge iværksætternes belønning på.

5.6. Begrebet omkring en enkelt "model for iværksætterkultur" indebærer, at de, der formulerer politikken, søger at opstille én foreskrivende, ensrettet holdning til iværksættere i hele Europa. Dette vil med stor sandsynlighed forstærke den almindelige holdning blandt SMV'erne om, at de politiske beslutningstagere ikke forstår iværksætterens virkelighed og de mangfoldige iværksætterkulturer, der i praksis er tale om.

5.7. I grønbogens afsnit C behandles EU's mangler og muligheder på iværksætterområdet, og som følge af valget af data rejses der indirekte et afgørende spørgsmål: Bør EU stile efter den amerikanske tilgang til tilskyndelse til nye iværksætterinitiativer? De oplyste data antyder, at færre europæere end amerikanere etablerer virksomheder, og at mange flere europæere foretrækker at være ansatte i stedet for selvstændige. Mange iagttagere mener, at den europæiske socialmodel er en af hovedårsagerne til, at flere europæere foretrækker at være ansatte. I opfølgningen af grønbogen er det nødvendigt at overveje, a) hvorvidt disse data alene er tilstrækkelige til at sammenligne aktiviteten EU-staterne imellem og i forhold til resten af verden, b) virkningerne af denne præference for at være ansat i forhold til at være selvstændig, c) hvorvidt dette er direkte forbundet med manglen på iværksætterdynamik i Europa, og d) hvorvidt løsningerne er acceptable for det europæiske samfund.

5.7.1. Udvalget går ind for udvikling, indsamling og anvendelse af nogle mere systematiske europæiske benchmarking-oplysninger vedrørende mindre virksomheder, hvor der bør opereres med fælles definitioner(2). Dette vil gøre det lettere at måle omfanget af iværksætteraktiviteter i hele EU mellem medlemsstater og regioner og igennem længere perioder, hvilket vil kunne give et solidt grundlag for den politik, som skal føres.

5.8. Udvalget er af den opfattelse, at forsøget på at opnå en større iværksætterdynamik bør fokusere på iværksætternes kvalitet, ikke på deres kvantitet. At tilskynde flere til at blive selvstændige eller gå ind i etableringen af en virksomhed vil ikke nødvendigvis resultere i vellykkede, bæredygtige iværksætteraktiviteter. Det er vigtigt at overveje, hvilken fortrængningseffekt en alt for vidtgående opstartpolitik vil få for eksisterende virksomheder. Handlingsplanen bør omfatte flere muligheder for eksisterende såvel som nyetablerede virksomheder.

5.9. Alle virksomheder har en indvirkning på samfundet, hvad enten den er positiv eller negativ, tilsigtet eller utilsigtet. I lyset af den vision om Europas økonomiske udvikling, som EU's stats- og regeringschefer beskrev i Lissabon i 2000, og den rolle, som SMV'erne spiller i denne proces, er det vigtigt, at opfølgningen af grønbogen giver et mere omfattende billede af iværksætternes bidrag til samfundet (B.iv). Mange SMV'er udøver måske "ansvarlig iværksætterkultur", mens andre ikke gør. Det er nødvendigt at udstikke en passende ikke-lovgivningsmæssig politik til fremme af ansvarlig iværksætterkultur.

6. Politiske prioriteter for fremme af iværksætterkultur

6.1. Politikkernes indvirkning på iværksætterkulturen er kompliceret og vanskelig at måle nøjagtigt. Erklæringen "Ad politisk vej kan man bidrage til at højne iværksætterkulturen" er imidlertid velbegrundet og gælder for politisk beslutningstagning på alle planer.

6.1.1. Udvalget erkender, at holdningerne til de politiske prioriteter vedrørende tilskyndelse til iværksætterkultur vil være forskellige alt efter interessenternes indstilling. Kommissionens europæiske beskæftigelsesstrategi sætter fokus på det forhold, at iværksætteraktivitetens hovedbidrag til konkurrenceevne, vækst og skabelse af bæredygtige kvalitetsarbejdspladser beror på en bred politik-mix, som dækker mange af de nøgleområder, som udvalget også ønsker at fremhæve. Denne blanding bør omfatte en bedre, regulerende og administrativ ramme, adgang til en faglært arbejdsstyrke, fremme af mere positive holdninger til iværksætterkultur og ledelsesfærdigheder, et opbakkende finansielt klima, velfungerende produkt- og arbejdsmarkeder og gunstige vilkår for forskning og innovation(3). Udvalget opfordrer Kommissionen til nøje at holde sig til den europæiske beskæftigelsesstrategi, når handlingsplanen udformes.

6.1.2. Herudover understreger udvalget tillige den betydning, som makroøkonomisk stabilitet har for at fremme iværksætterkulturen.

6.1.3. Udvalget fremhæver det nødvendige i, at der i handlingsplanen opnås en balance mellem interessenternes ofte konkurrerende krav, når der udformes politikker for tilskyndelse til iværksættervirksomhed.

6.2. Bedre politiske rammer

6.2.1. Som henvisningen til den europæiske beskæftigelsesstrategi klart illustrerer, må de politiske muligheder for at støtte mindre virksomheder ikke rubriceres snævert som "erhvervspolitik". I stedet bør de indarbejdes horisontalt i alle relevante politiske områder (beskæftigelse, beskatning, miljø, uddannelse osv.) og vertikalt på alle politiske planer. Dette vil bidrage til at sikre, at langt flere tjenestemænd og politikere tager højde for de nuværende og fremtidige iværksætteres behov, end det nu er tilfældet på de fleste administrative og politiske planer i Europa.

6.2.2. Eksempelvis er regionalpolitik et vigtigt element i erhvervspolitikken. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til at medtage henstillingerne i chartret om små virksomheder i de operationelle prioriteter inden for de fremtidige strukturfonde og i samhørighedspolitikken.

6.2.3. Udvalget mener, at en effektiv, relevant og gennemførlig erhvervspolitik bør omfatte alle relevante offentlige og private institutioner og organer. Inddragelse af nationale, regionale og lokale institutioner er en forudsætning for en effektiv udvikling og gennemførelse af politikken. Eksempelvis kan ændringer i beskatningsordningen ikke gennemføres på europæisk plan, men afhænger af medlemsstaternes inddragelse.

6.2.4. Det er en forudsætning for, at politikkerne kan gennemføres i praksis, at man i handlingsplanen klart fastlægger, på hvilket niveau politikken skal udformes, gennemføres, overvåges og evalueres. Eksempelvis kan fremme af iværksætterkultur i skoler nedfældes som et princip på europæisk plan, men gennemførelsen kan kun finde sted i et samarbejde med lokale organer, herunder uddannelsesmyndighederne. Dette vil kunne sikre, at politikken gennemføres, og samtidig begrænse antallet af initiativer, som ikke er holdbare.

6.2.5. Det, at man går bort fra en skarpt afgrænset erhvervspolitisk fremgangsmåde på EU-plan, betyder ikke, at Kommissionens Generaldirektorat for Erhvervspolitik skal spille en mindre rolle. Tværtimod bør GD for Erhvervspolitik spille en større rolle på baggrund af udnævnelsen af en SMV-repræsentant ved at styrke sin indflydelse på tværs af Kommissionens tjenestegrene. Handlingsplanen bør omfatte en nærmere redegørelse for, hvordan Generaldirektoratet for Erhvervspolitiks rolle skal udvides, så det får en endnu større indvirkning på tværs af Kommissionen. Hvad vil GD for Erhvervspolitik gøre for at få de repræsentative organisationer for SMV'erne inddraget systematisk og tilstrækkelig tidligt i den politiske beslutningsproces til at kunne bidrage konstruktivt til processen?

6.2.6. Der er en til tider større kløft mellem virksomhedsejere og -ledere og de politiske beslutningstagere. Der kan bygges bro over denne kløft ved at høre formidlende organisationer og repræsentative organer om alle relevante politiske initiativer på alle de forskellige stadier i den politiske beslutningsproces. Dette vil give SMV-sektoren mulighed for at indgå i den politiske proces, påvirke resultaterne deraf og bakke mere op om beslutningstagernes tiltag.

6.2.7. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har udført meget værdifuldt arbejde inden for området bedre regulering og forenkling, senest i udtalelsen om forenkling(4). Dette område skal fortsat udvikles, hvis den politiske beslutningstagning skal være mere lydhør over for iværksættere samtidig med, at der tages hensyn til interessenternes forventninger og interesser. Der skal udfoldes større bestræbelser for at inddrage iværksætterne direkte i beslutningstagningsprocessen på et meget tidligere tidspunkt. Der skal gennemføres grundige konsekvensanalyser, som baseres på omfattende høringer, som systematisk vurderer alternative løsninger, og som i forbindelse med lovforslag forklarer, hvorfor der ikke er valgt en ikke-lovgivningsmæssig løsning.

Ud over de ovenfor nævnte politikområder er der naturligvis et utal af andre, mere specifikke, måder, hvorpå politikker kan hjælpe iværksættere; nogle af disse måder omtales nærmere i næste afsnit.

6.3. Uddannelse af potentielle iværksættere

6.3.1. Udvalget gentager det nødvendige i at indføre begrebet iværksætterkultur allerede i en ung alder ved at give børn positive eksempler. Herudover bør uddannelsen inden for en bred vifte af fag i skoler og på højere læreanstalter tilskynde til, at der udvikles iværksætterfærdigheder, ligesom man bør sørge for at bringe studerende i kontakt med iværksættere.

6.3.2. I uddannelsen af potentielle iværksættere bør man også erkende, at det er muligt at blive iværksætter på et sent tidspunkt i livet, og at man derfor ikke udelukkende bør koncentrere sig om unge mennesker.

6.4. Opstart af en virksomhed

6.4.1. Grønbogen henviser til den tid, det tager at starte en ny virksomhed op, og de politiske beslutningstagere i hele Europa har for nyligt udfoldet store bestræbelser på at begrænse denne tid. Hindringerne for iværksættere før og efter opstartsprocessen er imidlertid langt større, og denne ensidige fokusering på hurtig registrering af virksomheder er malplaceret. Denne satsning på at gøre registreringen af virksomheder hurtig og billig kan uforvarende fremme en proces, hvor nye virksomheder etableres hurtigt og derefter går ned, hvilket begrænser muligheden for en passende periode med research, planlægning, kapacitetsopbygning og generel overvejelse, før en iværksætter springer ud i at starte en ny virksomhed op.

6.5. Erhvervsstøtte

6.5.1. God erhvervsstøtte kan med sikkerhed også bidrage til mere resultatrige virksomheder. Enhver form for støtte, der opfattes som en statslig ydelse, kan være af tvivlsom værdi, da visse iværksættere simpelthen ikke opfatter den offentlige sektor som en naturlig kilde til rådgivning. Iværksættere, som behøver støtte, vil i første omgang henvende sig til det netværk af rådgivere, som de har tillid til. Dette netværk består først af andre iværksættere, dernæst af iværksætternes almindelige rådgivere (revisorer, banker, advokater osv.), brancheorganisationer og professionelle organer, og først derefter henvender de sig til andre kilder. Dette understreger vejlederes vigtige rolle i forbindelse med at støtte iværksættere, hvorfor politikkerne bør baseres på de naturlige støttegivere.

6.5.2. Det er endvidere vigtigt, at EU's erhvervsstøtte står i tæt forbindelse med medlemsstaternes institutioner og politikker med henblik på at sikre vellykket og effektiv støtte og hjælp til at opnå de fastlagte målsætninger.

6.5.3. Handlingsplanen bør overveje, hvordan iværksætterne kan tilskyndes til at bede om og anvende erhvervsstøtte.

6.5.4. Handlingsplanen bør indeholde foranstaltninger, som kan sikre, at der ydes støtte og rådgivning i hele opstartprocessen, dvs. både før, under og efter selve opstarten, da dette i høj grad vil kunne forbedre en virksomheds muligheder for at overleve og blive velstående.

6.6. Fremme af kapacitet og færdigheder

6.6.1. Fremme af kapacitet og færdigheder er af afgørende betydning for at styrke iværksætterdynamikken i Europa. Ejerens/lederens personlige egenskaber er vigtige for en succesrig virksomhed. Iværksætterdynamik handler imidlertid lige så meget om den daglige ledelse af virksomheden som om iværksætterens nytænkning og visioner.

6.6.2. Iværksættere har større chancer for at få succes, hvis de støttes af vejledere og andre vigtige personer, som kan supplere deres færdigheder.

6.6.3. Fremme af indlæring og vekseluddannelse samt tilskyndelse til tværnational mobilitet for lærlinge er vigtige punkter i tilskyndelsen til iværksætterkultur. Udvalget henstiller, at handlingsplanen lægger op til EU-finansierede programmer for lærlinge og iværksættere.

6.7. Uformel uddannelse

6.7.1. Der er en opfattelse af, at medarbejdere i mindre virksomheder ikke uddannes tilstrækkeligt, og at virksomhedsejerne selv nogle gange mangler de færdigheder, der er nødvendige for at varetage deres opgaver. Det er dokumenteret, at langt den overvejende del af uddannelsen i mindre virksomheder, både for ejerne og de ansatte, sker på ad hoc-basis, er uformel og fokuserer på de enkeltes særlige behov i forbindelse med deres opgaver. Mange af disse aktiviteter anerkendes ikke af myndighederne og disses uddannelsesinstitutioner i forbindelse med vurderingen af arten og omfanget af den uddannelse, der gennemføres i små virksomheder(5). På den anden side er uddannelsesordningerne for SMV'er i offentligt regi ofte baseret på kvalifikationer og er strukturerede, ligesom de kræver fravær fra virksomheden. Virksomhedsejernes og deres ansattes udnyttelse af uddannelsestilbudene er generelt ofte lavere end forventet.

6.7.2. I forbindelse med udviklingen af en mere relevant uddannelsespolitik for små virksomheder bør handlingsplanen medtage dette eksisterende misforhold mellem uddannelsesudbuddet og virksomhedernes behov, navnlig med hensyn til indhold og metode. Politikken kan afhjælpe dette misforhold ved at flytte sig hen i retning af, hvordan iværksætterne og deres ansatte uddanner sig, og fremme mere fleksible undervisningsmetoder. Virksomhedsejere skal også overbevises om, at uddannelse både er til fordel for deres ansatte og for virksomhedens resultater.

6.8. Virksomhedsoverdragelser og planlægning af overdragelser

6.8.1. Omhyggelig planlægning af overdragelser og af ejerens/lederens ophørsstrategier er af afgørende betydning for en god og bæredygtig iværksætterkultur. Der skal derfor afsættes ressourcer til at overveje, hvilke politikker der kan anvendes til at afhjælpe "overdragelseskrisen", som betyder, at der er mange virksomheder til salg, men ikke nok købere.

6.8.2. Én mulighed er at styrke markedet med henblik på at gøre virksomhedsoverdragelsesprocessen mere gennemsigtig. Andre muligheder omfatter en undersøgelse af rets- og skattesystemerne i virksomhedsoverdragelsesprocessen, dog under hensyntagen til de arbejdstagerrettigheder, som allerede findes på dette område på EU-niveau(6).

6.9. Adgang til finansiering

6.9.1. Undersøgelser viser, at små virksomheder ofte finansierer opstart og vækst med deres egne ressourcer. I de tilfælde, hvor de kræver finansiering udefra, er det som oftest fra banker. Anvendelsen af egenkapitalfinansiering, herunder uformel og formel risikovillig kapital, har ikke været så udbredt som oprindeligt forudset, og dette kan skyldes mangler på markedet eller iværksætternes utilbøjelighed til at dele ejerskabet. Generelt har den nuværende lave rente i Europa betydet, at iværksætterne har fået relativt billig gældsfinansiering til deres aktiviteter.

6.9.2. De forskellige undersøgelser er ikke helt enige om, hvor stor en hindring finansieringen udgør for virksomhederne. Aktuelt synes adgang til finansiering til opstart, virksomhedsudvikling og vækst at være et stort problem for bestemte former for erhvervsvirksomhed, for virksomheder i særlige områder og for iværksættere med særlige karakteristika. Det er især nødvendigt at gøre noget ved manglen på egenkapital op til 1,5 mio. EUR.

6.9.3. Der har vist sig en stigende interesse for mikrolån som et middel til at sætte skub i etableringen af nye virksomheder. Denne finansieringsform har dog kun mindre betydning, når man ser på den samlede finansiering af SMV'er. Der er dog noget, der tyder på, at den kan være særdeles relevant for bestemte typer af virksomhedsejere og for virksomheder i ugunstigt stillede regioner. Eksempelvis kan mikrolån udfylde et stort hul ved finansieringen af mikrovirksomheders aktiviteter i de nye medlemsstater. Udvalget henstiller, at man i handlingsplanen ser nærmere på mikrolåns relevans, under hvilke omstændigheder de kan udgøre et effektivt middel til at fremme virksomhedsejerskab, og hvorledes de bedst kan stimuleres.

6.9.4. I handlingsplanen bør de specifikke typer af virksomheder, som har finansieringsproblemer, behandles nærmere. Det aktuelle finansieringsmarked er komplekst og uoverskueligt. Man bør forsøge at supplere de eksisterende finansieringskanaler, og initiativer til finansiering af iværksættere skal baseres på de eksisterende finansieringsinstitutter i stedet for at skabe nye strukturer.

6.9.5. Udvalget mener, at de løsninger, som foreslås i grønbogen, såsom mikrolån og risikovillig kapital eller business angels, kun til dels svarer til de mindre virksomheders behov. Kommissionen bør overveje at udforme faglige og gensidige garantiordninger for at lette adgangen til udvikling af virksomheder. Udvalget henstiller, at Den Europæiske Investeringsfond styrker de finansielle garantiinstrumenter for SMV-lån og i højere grad leder dem hen imod mindre virksomheders, mikrovirksomheders og håndværksvirksomheders behov, bl.a. inden for investeringer vedrørende standardisering, miljø og anskaffelse af produktions- og kommunikationsteknologier.

6.10. Offentlige indkøb

6.10.1. En af de mest oplagte, effektive og direkte foranstaltninger, som de offentlige myndigheder kan træffe for at hjælpe iværksættere, er at forbedre de små virksomheders adgang til offentlige kontrakter. På samme måde som små virksomheder har et naturligt slægtskab med andre små virksomheder(7), synes de offentlige myndigheder imidlertid at fokusere på store virksomheder, der drives på samme måde, når de fordeler kontrakter. Denne vigtige kulturelle barriere, som skyldes både de offentlige myndigheders og SMV'ernes holdninger, skal overvindes, hvis små virksomheder skal involveres i offentlige indkøb.

6.10.2. Der kan være mange udfordringer ved at give små virksomheder adgang til offentlige indkøb. Kriterierne for at vinde kontrakter fra den offentlige sektor skaber problemer for små virksomheder som følge af kontrakternes størrelse, sammenlægningen af forskellige tjenester i kontrakterne og de bureaukratiske procedurer i forbindelse med at byde på kontrakter. De offentlige myndigheders seneste forsøg på at sikre, at kontrahenterne opfylder miljømæssige krav, kan yderligere modarbejde de små virksomheders deltagelse i offentlige indkøb. Handlingsplanen skal behandle disse spørgsmål mere indgående.

6.11. Beskatning

6.11.1. Uformelle investeringer i virksomheder kan tilskyndes gennem et mere velegnet beskatningssystem. Dette kunne bygge på skattemæssige incitamenter til geninvestering af overskud i virksomhederne. Det har den fordel, at effektiviteten øges, og svarer udmærket til virksomhedsejeres og -lederes investeringspræferencer. Man undgår også herved at udvande ejerskab som følge af udefrakommende investeringer samtidig med, at muligheden for virksomhedsvækst øges.

6.11.2. Virksomhedsejere/-ledere vil altid kræve lavere skatter, men de vil også sætte pris på en lavere administrationsbyrde i forbindelse med skatten. Handlingsplanen bør anbefale en analyse af forskellige fremgangsmåder til støtte for ejere/ledere i forbindelse med betalingen af forskellige skatter(8).

6.11.3. Dette område er endnu et eksempel på behovet for at indarbejde erhvervspolitikken i andre politiske sfærer samt på europæisk, nationalt og regionalt plan.

6.12. Social sikring for selvstændige

6.12.1. Begrebet social sikring for selvstændige bør overvejes nøje, og der bør findes en passende balance mellem risiko og sikring. Der består ingen åbenlys modsætning i både at kræve lavere skatter og større social beskyttelse. Der er dog behov for tiltag, som kan sikre, at der ikke sker forskelsbehandling af selvstændige og ejere/ledere i forbindelse med social beskyttelse.

6.13. Iværksætterkultur og social udstødelse

6.13.1. Iværksætterkultur påvirker alle samfundslag, og udvalget fremhæver, at det er nødvendigt, at handlingsplanen tager højde for denne mangfoldighed. I særdeleshed skal det anføres, at virksomheder inden for socialøkonomien, herunder kooperativer, gensidige selskaber, stiftelser og sammenslutninger, omfatter iværksætteraktiviteter, som dog samtidig har sociale målsætninger.

6.13.2. Virksomhedsejerskab er ligeledes en af de måder, hvorpå socialt udstødte grupper kan komme ind på arbejdsmarkedet. Der er imidlertid ifølge udvalget behov for mere forskning for at forstå den betydning, som virksomhedsejerskab har for overvindelsen af social udstødelse.

6.13.3. Det er vigtigt, at man i handlingsplanen erkender, at der er tale om en mangfoldighed af virksomheder og at man også er opmærksom på erfaringerne fra virksomheder med sociale målsætninger. Det er ligeledes vigtigt, at handlingsplanen stimulerer støtteordninger til imødekommelse af disse virksomheders behov.

6.14. "Spin-off"-virksomheder

6.14.1. I handlingsplanen bør man også rette opmærksomhed mod at fremme "spin-off"-virksomheder fra universiteter og højere uddannelsesinstitutioner. Meget tyder på, at selv om der er eksempler på god praksis i EU, er potentialet for udvikling af "spin-off"-virksomheder endnu ikke blevet udnyttet fuldt ud. Denne type foretagende, de dermed forbundne processer og, hvor dette er hensigtsmæssigt, relevante politikker skal derfor overvejes.

6.15. Iværksætteres stempling som fiasko

6.15.1. Udvalget glæder sig over grønbogens anerkendelse af behovet for at tage hånd om den skadelige tendens i Europa til at stemple en ejer/leder, som har drevet en virksomhed, der er gået konkurs, som en fiasko. Det er særligt potentielle investorer og finansieringsinstitutter, der skal indtage en mere positiv holdning over for sådanne erfaringer, der kan opfattes som en værdifuld del af en iværksætters læreproces og ofte resulterer i et mere vellykket fremtidigt forsøg med at starte en virksomhed.

6.16. Det indre marked

6.16.1. Det europæiske indre marked er stadig et fjernt begreb for mange SMV'er, og mange af disse vil aldrig forsøge at udnytte de muligheder, der ligger ud over deres lokale og nationale markeder. Ikke desto mindre har mindre virksomheder gode muligheder for at sælge deres varer og tjenesteydelser på tværs af grænserne og i andre medlemsstater. De kunne navnlig støttes i denne proces gennem den igangværende udvikling af en infrastruktur, som letter bevægeligheden for varer, personer og oplysninger, samt øget gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationer.

6.17. Udvidelsen

6.17.1. Som udvalget tidligere har udtalt er SMV'er "et bærende element i omstillingsprocessen og yder et stort bidrag til BNP og til beskæftigelsen" i de nye medlemsstater. SMV'erne i disse lande står over for alt for store vanskeligheder på flere felter, bl.a. med hensyn til adgang til finansiering, uddannelse, støtte og rådgivning(9).

6.17.2. Det er vigtigt, at indvirkningerne af udvidelsen på SMV'er i EU-15 og SMV'erne i de nye medlemsstater behandles i handlingsplanen. Det er ligeledes vigtigt, at det i handlingsplanen overvejes, hvordan den eksisterende politik kan tilpasses de mange forskellige behov, som små virksomheder har i et udvidet EU.

6.17.3. Som tidligere nævnt udgør adgangen til passende finansieringsformer og -niveauer i disse lande nogle særlige problemer, som kræver særlige løsninger.

7. Korte svar på de 10 punkter, som omtales i grønbogen

7.1. Ovennævnte afsnit indeholder en nærmere redegørelse for udvalgets holdning til grønbogen. Med nogle korte svar på de 10 spørgsmål, som stilles i grønbogen, fremlægges nogle af de vigtigste budskaber i denne udtalelse tillige med forslag vedrørende adskillige vigtige indsatsområder.

1) Hvilke hovedmålsætninger skal en dagsorden for iværksætterkultur i Den Europæiske Union have, og hvordan skal de knyttes sammen med andre politiske ambitioner? Hvordan kan vi skabe en model for iværksætterkultur i et udvidet Europa?

I en europæisk tilgang til fremme af iværksætterkulturen bør der sættes fokus på, hvorledes man kan tilvejebringe det bedste klima for eksisterende SMV'er gennem en mere positiv balance mellem risiko og belønning. Dette vil også kunne begrænse mange af de forhold, som afholder iværksættere fra at etablere nye virksomheder.

I tilgangen bør man være opmærksom på den brede vifte af nøglemål, herunder især: en stabil økonomi, en bedre regulerende og administrativ ramme, adgang til en faglært arbejdsstyrke, fremme af mere positive holdninger til iværksætterkultur og ledelsesfærdigheder, et opbakkende finansielt klima, velfungerende produkt- og arbejdsmarkeder og gunstige vilkår for forskning og innovation.

Ligesom virksomhederne øver indflydelse på mange af samfundets områder, omfatter og vedrører disse mål adskillige vigtige EU-politikområder og politiske ambitioner. Det er derfor vigtigt at tage hensyn til holdningen blandt en bred vifte af interessenter, når man skal udforme en europæisk tilgang til forbedring af iværksætterkulturen.

2) Hvordan kan vi forbedre adgangen til finansiering (skattemæssige foranstaltninger, partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor, stærkere balancer, garantier), og hvilke alternativer til banklån bør fremmes (finansiering fra business angels, leasing, factoring og mikrolån fra andre långivere end banker)? Hvordan kan iværksætterne hjælpes med at skaffe ekstern finansiering?

I det nuværende økonomiske og finansielle klima viser undersøgelser, at mindre virksomheder som hovedregel ikke har mangel på finansiering. Dette bør dog ikke bortlede opmærksomheden fra de langsigtede strukturelle finansieringsproblemer, som mindre virksomheder støder på. I forbedringerne bør hovedvægten lægges på følgende fire forhold: kontinuitet i finansieringsstrømmen (på alle etaper under virksomhedens udvikling), en vifte af finansieringsalternativer, gennemsigtige kriterier for virksomheder, der ansøger om finansiel støtte, og skattemæssige foranstaltninger til understøtning af virksomhedernes udvikling og investeringer.

En af hovedudfordringerne består i det velkendte forhold, at iværksættere er uvillige til at udvande ejerskabet ved at ty til aktiefinansiering, risikovillig kapital eller andre eksterne finansieringskilder. Uformelle investeringer i virksomheder bør fremmes gennem en mere gunstig skatteordning, som skal være både effektiv og til fordel for virksomhedsejere/-ledere. Det er vigtigt, at de, der søger at opnå ekstern finansiering, tilskyndes til at være "investeringsparate".

Løsningerne må skræddersys efter de forskellige lokale og regionale forhold, idet især virksomheder i flere af de nye EU-medlemsstater står over for enestående udfordringer.

De offentlige myndigheder bør kortlægge eksisterende vellykkede løsninger, det være sig uformelle eller formelle, og overveje, hvordan disse kan videreudvikles eller kopieres.

3) Hvilke faktorer udgør den største hindring for vækst ((manglende) gensidig anerkendelse og EU-regler eller deres (manglende) gennemførelse på nationalt plan, nationale skatteregler eller situationen på arbejdsmarkederne)? Hvilke foranstaltninger er bedst egnede til at støtte vækst og internationalisering (handelsdelegationer, markedsanalyser, klynge- og netværkssamarbejde, informations- og konsulenttjenester)?

Som de største hindringer for vækst ønsker udvalget at fremhæve makroøkonomisk ustabilitet, negativ indstilling til iværksætterkultur, dårligt fungerende arbejdsmarkeder og den byrde, som skyldes alt for mange eller alt for dårlige lovregler,

Det offentlige på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan kunne bidrage meget direkte til væksten i mange nyere, mindre virksomheder ved at give dem bedre adgang til offentlige indkøb. Udvalget mener, at arbejdskraftens uddannelse og imødekommelse af småvirksomheders ansættelsesbehov er en prioriteret opgave for EU og henstiller, at der i handlingsplanen foreslås de nødvendige økonomiske og politiske foranstaltninger.

4) Hvis man ønsker at sikre virksomheder af høj kvalitet, hvilken uddannelse og støtte skal man da tilbyde ved etablering af virksomhed (grundlæggende uddannelse - obligatorisk eller frivillig, inkubatorer, mentorordninger) og virksomhedsudvikling (netværk, kurser, mentorordninger, fjernundervisning, f.eks. e-learning)? Skal der oprettes tjenester, der er skræddersyet til bestemte gruppers behov (kvinder, etniske mindretal, arbejdsløse eller socialt dårligt stillede personer) eller virksomheder (videnbaserede aktiviteter)? Skal kvaliteten af støttetjenester forbedres (ved hjælp af ikt, faglige standarder)?

Der bør ydes støtte til at imødekomme virksomhedsejernes og deres virksomheders forskelligartede behov. Dette indebærer eksempelvis en støtteopdeling alt efter erhvervssektor, virksomhedens udviklingsstadium og virksomhedens geografiske placering. Udvalget erkender den udfordring, som består i at få etablerede virksomheder til at benytte sig af den tilbudte støtte, men ønsker at fremføre, at man kan forbedre dette ved at skræddersy ydelserne mere efter deres behov og levere dem på fleksibel vis.

Der bør ydes støtte til nystartede virksomheder på de allertidligste opstartstadier, og støtten bør fastholdes i hele forberedelses-, start- og den tidlige vækstfase.

Støtteinitiativer fra både EU og på nationalt, regionalt og lokalt plan bør afstemmes bedre efter hinanden.

5) Er hindringerne for og incitamenterne til virksomhedsudvikling og vækst i Den Europæiske Union de samme som i kandidatlandene, og medfører den forestående udvidelse et behov for særlige foranstaltninger i kandidatlandene?

Der hersker næppe tvivl om, at potentielle og eksisterende virksomhedsejere/-ledere står over for specifikke problemer i EU's nye medlemsstater. Udvikling af mere systematiske europæiske benchmarkingdata vedrørende mindre virksomheder vil være til stor gavn ved udformningen af sammenlignende analyser af SMV'ers resultater og erfaringer i EU og de nye medlemsstater og derved være med til at kortlægge politikområder for udvikling, gennemførelse og evaluering.

Udvalget henstiller, at de politiske beslutningstagere ser nærmere på iværksætteres erfaringer i de nye medlemsstater. Da disse har startet og drevet virksomheder i et hastigt omskifteligt politisk og økonomisk klima, vil de være velegnede til at levere værdifuld input med henblik på udvikling af et mere iværksættervenligt klima i hele Europa.

6) Hvad kan EU's medlemsstater gøre for at gøre balancegangen mellem risiko og belønning mere fordelagtig med henblik på at fremme iværksætterkulturen (mindskelse af negative virkninger ved konkurs, at give iværksættere adgang til flere sociale ydelser, nedsættelse af skattebyrden enten med hensyn til administration eller satser)?

Risiko er en faktor, som ikke kan undgås i noget iværksætterforehavende. Alligevel anses risikoniveauet af mange europæere for at være helt ude af forhold til de potentielle belønninger.

På linje med den europæiske samfundsmodel efterlyser udvalget foranstaltninger, som kan sikre, at virksomhedsejere/-ledere ikke diskrimineres i henseende til social sikring. Dette vil også indebære den fordel, at beslutningen om at blive selvstændig eller blive arbejdsgiver i stedet for at være ansat gøres mindre risikabel, hvilket i dag er en større hindring for iværksætterkulturen.

Lavere selskabsskat vil være med til at øge de økonomiske belønninger, som kan opnås ved at blive iværksætter, og motivere flere til at blive iværksættere. I handlingsplanen bør man dog også anerkende, at iværksættere ønsker at opnå mange forskellige former for belønning, ligesom man må være klar over, at selv om finansiel vinding klart nok er en vigtig begrundelse, findes der en lang række andre faktorer, som får folk til at blive iværksættere.

7) Hvordan kan flere vordende iværksættere tilskyndes til at overveje at overtage en eksisterende virksomhed i stedet for at starte en ny (databaser eller børser for købere og sælgere, specialuddannelser til familieejede virksomheder, ledelsesopkøb eller medarbejderopkøb)?

Processen omkring virksomhedsoverdragelser bør gøres mere åben og bør formidles bedre ud til potentielle iværksættere som værende et effektivt middel til at gå ind i erhvervslivet.

Kommissionen har gjort en værdifuld indsats for at finde frem til bedste praksis i forbindelse med støtte til virksomhedsoverdragelser. Udvalget forventer, at man i handlingsplanen vil bygge videre herpå, og at medlemsstaterne vil indføre håndgribelige forbedringer, især med hensyn til rets- og skatteaspekter ved virksomhedsoverdragelser.

Udvalget ser gerne, at man arbejder på at opnå en bedre forståelse af processen omkring virksomhedslukninger og samfundets reaktion over for ejere/ledere, der er involveret i lukninger. Dette indebærer, at man bør skabe en bedre forståelse for årsagerne til lukningerne, interessenters indstilling til dem, som har lukket en forretning, samt finansverdenens, lovgivernes og støtteorganernes behandling af disse ejere/ledere. I handlingsplanen bør man søge at skabe en bedre forståelse for dem, der er involveret i virksomhedslukninger, fra samfundets, statens og støtteorganernes side.

8) Hvordan kan "spin-off"-virksomheder gøres mere attraktive (ledelsesopkøb, fremhævelse af eksempler, specialrådgivning, skatteregler eller andre bestemmelser for medarbejdere og deres arbejdsgivere i forbindelse med start af virksomhed)?

Udvalget ser gerne, at man tager de eksisterende tilgange til spin-offs i de forskellige medlemsstater op til ny vurdering, og at man ser nærmere på, hvorledes mulighederne for at udvikle denne proces kan konkretiseres.

9) Hvordan kan man gennem uddannelse støtte udviklingen af den bevidsthed og de færdigheder, der er nødvendige for at udvikle en iværksættertankegang og iværksætterfærdigheder (iværksætteruddannelse som led i skolernes læseplaner, iværksættere som gæsteundervisere, praktikophold, hvor studerende kan arbejde sammen med erfarne iværksættere, mere iværksætteruddannelse på universiteterne, flere MBA-programmer, kombination af iværksætteruddannelser og offentlige forskningsprogrammer)?

Som allerede omtalt i denne udtalelses hoveddel er iværksætterkultur udtryk for en holdning, som ikke kan dikteres, men som kan stimuleres. I vore dage findes der alt for få unge, som kunne tænke sig at starte og drive deres egen virksomhed, og som opfatter dette som et realistisk og attraktivt karrierealternativ.

Flere unge mennesker bør udsættes for tanken om iværksætterkultur i en ung alder. Der bør også sættes mere fokus på iværksætterkultur senere hen i uddannelsesprocessen. Dette bør indgå i traditionelle akademiske fag og ikke blot være begrænset til erhvervsstudier.

Man bør også søge at fremme mulighederne for at blive iværksætter senere hen i livet.

10) Hvad kan erhvervsorganisationer, medier og offentlige myndigheder gøre for at fremme iværksætterkulturen (rollemodeller, mediekampagner, åbent hus i virksomheder, priser for iværksættere) og på hvilket niveau (europæisk, nationalt, regionalt eller lokalt)?

Den mest effektive metode til at fremme iværksætterkultur på består i at påse, at balancen mellem risiko og belønning bliver mere gunstig for virksomhedsejere/-ledere, hvorfor de politiske beslutningstagere bør gøre det til en prioritet at gennemføre praktiske tiltag med sigte på at nå dette mål. Dette forudsætter, at de politiske beslutningstagere har en bedre forståelse for erhvervslivet, at man i højere grad inddrager repræsentative organisationer i kraft af et systematisk samråd på et tidligt stadium samt at der skabes større sammenhæng i tilgangen til erhvervspolitikken på samtlige niveauer.

Brugen af rollemodeller, mediekampagner og forbedring af iværksætteres profil vil givetvis være en hjælp, men udvalget ønsker at påpege, at repræsentative organisationer og andre mellemorganisationer egner sig bedre end offentlige myndigheder til at dække dette behov.

Udvalget understreger tillige, at iværksætterkultur ikke er det rigtige valg for alle og enhver, og at fremmeindsatsen derfor bør sætte mere fokus på at ændre opfattelsen i befolkningen end på at tilskynde så mange som muligt til selv at blive iværksættere.

8. Afsluttende bemærkninger

8.1. Udvalget udtrykker tilfredshed med Kommissionens grønbog og med, at det anses for presserende at anstille overvejelser over EU's erhvervspolitik blandt embedsmænd, politikere og interessenter. Hvis processen skal være af varig værdi, er det vigtigt, at der udformes en ambitiøs, men alligevel nøje målrettet handlingsplan.

8.2. Det turde være indlysende, at en forbedring af balancen mellem risiko og belønning er afgørende for at kunne øge iværksætteraktiviteten og bør gå som en rød tråd gennem handlingsplanen.

8.3. Udvalget understreger, at det offentliges politik bør målrettes og bør søge at tackle de mest presserende spørgsmål først, hvis det i sidste instans skal lykkes at nå alle de opstillede mål. Inden for den brede vifte af politikområder, som grønbogen dækker over, er det derfor afgørende, at man i handlingsplanen udskiller specifikke politikområder som prioriterede.

8.4. Udvalget mener, at følgende hovedindsatsområder bør prioriteres i handlingsplanen:

- Forbedring af SMV'ers adgang til offentlige indkøb

- En revision af de skatteordninger, som SMV'er virker under i hele Europa, med en vurdering af beskatningsniveauer, administration og opkrævning

- En bedre forståelse af processen omkring virksomheders lukning og samfundets reaktion over for ejere/ledere, der er involveret i lukninger

- En indsats for at fremme iværksætterkultur og for at anspore personer i alle aldersgrupper og med forskellig baggrund, som påviser, at de har den rigtige indstilling til at blive iværksættere

- Udvikling af mere systematiske europæiske benchmarkingdata om SMV'er for at lette kortlægningen og indføre passende foranstaltninger.

8.5. En bedre erhvervspolitik vil kun få positive følger, hvis den også gennemføres effektivt. I overensstemmelse med hver enkelt af de prioriteter, som opstilles i handlingsplanen, slår udvalget derfor til lyd for en strategi vedrørende den nærmere gennemførelse. Hver strategi bør indeholde politikmål og tidsplaner. Men det vigtigste er, at det i prioriteterne fastsættes, på hvilket niveau ansvaret for iværksættelsen ligger: EU, nationalt, regionalt eller lokalt.

8.6. Udvalget har tit og ofte understreget, at samrådet med repræsentative erhvervsorganisationer på forskellige niveauer, bl.a. dem der repræsenterer småvirksomheder, i overensstemmelse med den tiende henstilling i chartret, er den eneste måde, hvorpå EU-foranstaltningerne kan tilpasses de forskellige virksomhedstyper og kan anvendes i praksis. Udvalget anmoder om, at småvirksomhedernes repræsentative organisationer fortsat via samråd inddrages direkte i handlingsplanens udvikling, så det sikres, at handlingsplanen og de deraf følgende praktiske tiltag bliver effektive.

8.7. Udvalget konstaterer, at der nok er gjort reelle fremskridt med iværksættelsen af det europæiske charter for små virksomheder, i medlemsstaterne og på EU-plan, men at chartrets virkning stadig er ringe. Udvalget og Parlamentet har anmodet om, at chartret tillægges retlig værdi. Ellers vil det blot vil forblive en politisk hensigtserklæring uden reelle følgevirkninger. Udvalget har i flere udtalelser understreget, at Kommissionen som oftest har brugt chartret som begrundelse for allerede planlagte tiltag til fordel for virksomhederne i almindelighed, men ikke til fordel for de mindre virksomheder i særdeleshed.

8.8. Udvalget udtrykker tilfredshed med, at der på forårstopmødet og de seneste møder i Rådet (konkurrenceevne) er krævet en bedre gennemførelse af chartret. Udvalget anmoder Rådet om at forbedre chartrets iværksættelse gennem en formel beslutning, hvori det klargøres:

- at Kommissionen ikke må forelægge lovtekster eller lignende, som kan have virkninger for SMV'ers aktiviteter, med mindre der er foretaget samråd med de mindre virksomheders repræsentative organisationer,

- at Kommissionens konsekvensvurderinger af politikinitiativer, som kan have betydning for SMV'er, skal omfatte en specifik analyse vedrørende mindre virksomheder og mikrovirksomheder,

- at der i samtlige EF-programmer, som kan tænkes at berøre mindre virksomheder, skal vedtages særforanstaltninger til gavn for disse i overensstemmelse med chartret.

8.9. Udvalget beklager, at Konventet i sine forslag ikke omtaler virksomheder, iværksættere eller iværksætterkultur; det henstiller, at regeringskonferencen medtager denne politik, og at der i den kommende europæiske forfatning refereres til virksomheder og mindre virksomheder og ikke blot til erhvervslivet i almindelighed. Det opfordrer medlemsstaterne til at støtte denne tilgang på regeringskonferencen.

Bruxelles, den 24. september 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) I sin initiativudtalelse om det europæiske charter for små virksomheder opfordrede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Kommissionen til "at søsætte en egentlig flerårig handlingsplan på EU-plan og i medlemsstaterne med henblik på konkret gennemførelse af chartret", EFT C 48 af 21.2.2002.

(2) Baseret på Kommissionens reviderede definitioner fra maj 2003 af mikrovirksomheder, mindre og mellemstore virksomheder, som skal anvendes fra 1. januar 2005 (C(2003) 1422).

(3) KOM(2003) 176 endelig.

(4) EUT C 133 af 6.6.2003.

(5) Se f.eks. J. Kitching og R. Blackburn (2003) Measuring Training in Small Firms, Small Business Council, London, marts.

(6) Europa-Kommissionen (2002) - Endelig rapport fra Ekspertgruppen om overdragelse af små og mellemstore virksomheder, maj.

(7) Udvalget gør indsigelse mod erklæringen i grønbogens afsnit III.B om, at "det er naturligt, at virksomheder af alle størrelser samarbejder til fælles bedste".

(8) Som eksempel kan nævnes den belgiske metode, hvor særlige agenturer administrerer ansattes indkomstskat og socialsikring.

(9) EFT C 193 af 10.7.2001. Udtalelse om "Beskæftigelsen og den sociale situation i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa".