19. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 109/1 
II 
(Forberedende  retsakter) 
OKONOMI-  OG  SOCIALUDVALG 
UDTALELSE  FRA  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
om »Forslag  til Rådets  første  direktiv  om  samordning  af de administrativt  og ved  lov 
fastsatte  bestemmelser  om  adgang  til og udøvelse  af virksomhed  inden  for  direkte 
forsikring  (livsforsikring)«  og »Forslag  til Rådets  direktiv  (EØF)  om  ophævelse  af 
begrænsningerne  i etableringsfriheden  inden  for direkte  livsforsikring 
De tekster,  hvorom  der  har  fundet  en høring  sted,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 35 af 28.  marts  1974,  side  9 og i nr. C 27 af 15.  marts 
1974,  side  7. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  på sine  møder  den  2. januar  1974  og 31.  januar  1974  at høre  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  om  de ovennævnte  forslag  til direktiv  i henhold  til 
artikel  54 og artikel  198  i traktaten  om  oprettelsen  af Det  europæiske  økonomiske 
Fællesskab. 
Rådet  har  den  3. januar  1974  og 1. februar  1974  fremsat  anmodningerne  om udtalelse 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalg. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  vedtog  på sin 120.  plenarforsamling,  der holdtes  i Bruxelles  den  29. og 30. maj 
1974,  sin udtalelse  om det ovennævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende  : 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til de anmodninger  om  udtalelse 
om »Forslag  til Rådets  første  direktiv  om  samord-
ning  af de administrativt  og ved  lov fastsatte  bestem-
melser  om  adgang  til og udøvelse  af virksomhed  in-
den for  idirekte  forsikring  (livsforsikring)«  og »For-
slag til Rådets  direktiv  (EØF)  om  ophævelse  af be-
grænsningerne  i etableringsfriheden  inden  for  di-
rekte  livsforsikring«,  som  Rådet  for  De europæiske 
Fællesskaber  har  fremsat  den  3. januar  1974  og den 
1. februar  1974, 
unider  henvisning  til artikel  54 og 198  i EØF-trakta-
ten, under  henvisning  til de beslutninger,  som  dets  præsi-
dium  og formand  traf  den  29.  januar  1974  og den 
8. februar  1974,  om at pålægge  Afdelingen  for indu-
stri, handel,  håndværk  og  tjenestydelser  at udar-
bejde  en udtalelse  og beretning  herom, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  fremsat 
af Afdelingen  for industri,  handel,  håndværk  og tje-' 
nesteydelser  på mødet  den  8. maj  1974, 
under  henvisning  til den  beretning,  der  blev  forelagt 
af ordføreren,  hr. De Bruyn,  og medordføreren,  hr. 
Peyromaure-Debord-Broca, 
Nr. C 109/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 19. 9. 74 
under  henvisning  til forhandlingerne  på sin  120. 
plenarforsamling  den  29.  og 30.  maj  1974,  mødet 
den 29. maj  1974, 
i overenstemmel'se  med  forretningsordenens  artikel  45 
ved håndsopkrækning  med  66 stemmer  for  og 9 
imod,  og idet  7 undlod  at stemme  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE  : 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  godkender  direk-
tivforslagene  og fremsætter  følgende  bemærkninger  : 
1. ALMINDELIGE  BEMÆRKNINGER 
1.1. Udvalget  konstaterer  med  glæde,  at Kommissio-
nen efter  Rådets  vedtagelse  den  24.  juli  1973  af de 
to direktiver  om  adgang  til udøvelse  af anden  di-
rekte  forsikring  end  livsforsikring  har udarbejdet  to 
nye direktiver,  denne  gang  om  adgangen  til ud-
øvelse  af livsforsikringsvirksomhed.  Kommissionens 
initiativ  efterkommer  målsætningerne  i Rom-
traktaten  og især  i kapitlet  »Etableringsretten«  og 
svarer  til det almindelige  program  for etableringsfri-
heden,  som  fastsætter  en tidsforskel  på to år mellem 
indførelsen  af etableringsfrihed  for anden  forsikring 
end livsforsikring  og etableringsfrihed  for livsforsik-
ring.  Udvalget  konstaterer,  at denne  tidsforskel  er 
nødvendig,  da løsningerne  viste  sig vanskeligere  for 
livsforsikring  end  for  andre  forsikringsklasser,  fordi 
livsforsikring  appellerer  til den  offentlige  opsparing, 
i flere  år forvalter  midler  for  forsikringstagerne  og 
er underkastet  nøje  kontrol  i de forskellige  medlems-
stater. 
1.2. Udvalget  konstaterer  ligeledes,  at det alminde-
lige program  gjorde  indførelsen  af etableringsfrihe-
den afhængig  af en forudgående  samordning  på 
grund  af forskelligheden  og uligheden  i de nationale 
bestemmelser,  en ulighed,  som  især  viser  sig i forbin-
delse  med  betingelserne  for adgangen  til og udøvel-
sen af forsikringsvirksomhed. 
1.3. Det  er i øvrigt  af denne  grund,  at det  har 
været  nødvendigt  at udarbejde  to særskilte  direkti-
ver : 
— et om ophævelsen  af begrænsninger  i etablerings-
friheden, 
— og et, hvori  de absolut  nødvendige  samordnings-
foranstaltninger  fastsættes. 1.4. Udvalget  er i hovedsagen  enig  i de mål,  Kom-
missionen  har  haft  for  øje  ved  udformningen  af 
disse  to direktivforslag.  Det  konstaterer,  at der  op-
står to vanskelige  problemer  : 
— det første  angående  specialisering  eller  ikke-speci-
alisering  af livsforsikringsvirksomheder, 
— det  andet  angående  de finansielle  garantier,  der 
kræves,  dvs.  angående  bestemmelserne  om  sol-
vensmargenen. 
1.5. Hvad  angår  det  første  punkt,  konstaterer 
Udvalget,  at der er delte  meninger  i spørgsmålet  om, 
hvorvidt  man  overalt  skal  påbyde  specialisering  af 
livsforsikringsvirksomheder,  eller  om  man  bør  til-
lade,  at der oprettes  virksomheder,  der samtidig  dri-
ver livsforsikrings-  og  ikke-livsforsikringsvirksom-
hed. Under  hensyntagen  til denne  situation  mener 
det ikke,  at den  bør  fremkomme  med  bemærkninger 
til grundlæggende  indhold  i Kommissionens  kompro-
misløsning. 
1.6. Hvad  angår  det  andet  punkt,  solvensmarge-
nen, er spørgsmålet,  om  det  virkelig  er nødvendigt 
at påbyde  en solvensmargen  i lighed  med  de i direk-
tiverne  om  ikke-livsforsikring  valgte  løsninger.  Ud-
valget  mener  dog  ikke  at burde  sætte  Komissionens 
forslag  under  debat  på ny og vil begrænse  sig til at' 
fremkomme  med  bemærkninger  under  »særlige  be-
mærkninger«  med  henblik  på at forbedre  de valgte 
løsninger. 
2. SÆRLIGE  BEMÆRKNINGER 
2.1. Forslag  til direktiv  om ophævelse  af begrænsnin-
gerne  i etableringsfriheden  inden  for  livsfor-
sikring 
2.1.1.  Udvalget  godkender  direktivforslaget,  som  i 
øvrigt  er overensstemmende  med  et lignende  direk-
tiv om  anden  direkte  forsikring  end  livsforsikring, 
der blev  vedtaget  den  24.  juli  1973.  Det  har  ingen 
bemærkninger  hertil. 
2.2. Forslag  til direktiv  om samordning  af de admi-
nistrativt  og ved  lov fastsatte  bestemmelser  om 
adgang  til og udøvelse  af virksomhed  inden  for 
direkte  livsforsikring 
2.2.1.  Artiklerne  i dette  forslag,  som  indeholder 
hovedbestemmelserne  med  henblik  på indførelsen  af 
19. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 109/3 
etableringsfriheden  på dette  område,  giver  anledning 
til følgende  bemærkninger  : 
2.2.2.  Artikel  1 
2.2.2.1.  Flere  af de former  for virksomhed,  der er 
fastsat  i direktivet,  udøves  af virksomheder,  som 
ikke burde  kaldes  »forsikringsvirksomheder«  ; man 
bør derfor  erstatte  udtrykket  »forsikringsvirksomhe-
der« med  »virksomheder«. 
2.2.2.2.  Udvalget  foreslår  følgelig,  at første  afsnit 
ændres  til følgende  : 
»Dette  direktiv  vedrører  adgang  til selvstændig 
direkte  forsikringsvirksomhed  udøvet  gennem 
virksomheder,  der  er etableret  i en medlemsstat, 
eller som  ønsker  at etablere  sig i en medlemsstat, 
og udøvelse  af de nedenfor  anførte  former  for 
virksomhed«. 
2.2.2.3.  Udvalget  mener  i øvrigt,  at litra  b) under 
stk. 1, om renteforsikring  bør  indsættes  under  litra 
a), som  definerer  livsforsikring,  for at undgå  enhver 
tvivl  om,  at renteforsikring,  hvad  angår  beregnings-
metoderne  af solvensmargenen,  som  er fastsat  i arti-
kel 19 som  alle  former  for livsforsikring  falder  ind 
under  litra  a) i nævnte  artikel  19. 
2.2.2.4.  Følgelig  bør  litra  c) og d) ændres  til litra 
b) og c). 
2.2.3.  artikel  1 og 2 : virksomhed  bestående  i for-
valtning  af kollektive  pensionsmidler  (artikel  1, stk. 
2, c) og artikel  2, stk. 3). 
2.2.3.1.  Udvalget  konstaterer,  at direktivforslaget 
har til formål  straks  at lade  denne  virksomhed 
komme  ind under  direktivets  bestemmelser,  når  den 
udøves  af forsikringsvirksomheder,  hvorimod  det 
udsætter  anvendelsen  af direktivet  for  andre  virk-
somheder,  indtil  en samordning  har fundet  sted. 
2.2.3.2.  Udvalget  mener,  at en sådan  løsning  kan 
medføre  konkurrencefordrejninger  mellem  forsik-
ringsvirksomheder  og andre  virksomheder,  der  ud-
øver den nævnte  form  for virksomhed. 
2.2.3.3.  Udvalget  anmoder  om,  at den  i artikel  2, 
stk. 3, omhandlede  samordning  for andre  virksomhe-
der end  forsikringsvirksomheder  finder  sted  inden 
højst  4 år. Som  følge  heraf  må slutning  af artikel  2, 
stk. 3, affattes  på følgende  måde  : 
»Foranstående  gælder  under  forbehold  af senere 
samordning,  som  skal  træde  i kraft  inden  for 4 
år«, (resten  uændret). 2.2.4.  Artikel  4 
2.2.4.1.  Denne  artikel  bør  suppleres  med  ordene 
»la Caisse  d'Epargne  de l'Etat  i storhertugdømmet 
Luxembourg«. 
2.2.5.  Artikel  8 
2.2.5.1.  Udvalget  understreger,  at udtrykket  i stk. 
1, litra  b) ikke  er helt  nøjagtigt  i den  forstand,  at 
forsikringsvirksomhederne  ikke  udelukkende  be-
grænser  deres  formål  til sådan  forsikringsvirksom-
hed, der er omhandlet  i dette  direktiv,  og til dermed 
direkte  forbundne  former  for virksomhed,  men  også 
traditionelt  driver  forretning  hvad  angår  overtagelse 
af genforsikring.  Det  opfordrer  Kommissionen  til at 
sørge  for,  at medlemsstaterne  får nøjagtig  viden  om 
denne  situation. 
2.2.6.  Artikel  11 
2.2.6.1.  Udvalget  konstaterer,  at de ret komplice-
rede bestemelser  om  forelæggelsen  og indholdet  af 
driftsplanen,  som  er omhandlet  i denne  artikel,  sy-
nes uberettigede,  når det drejer  sig om en livsforsik-
ringsvirksomhed,  der  er opstået  ved  en opdeling  af 
en virksomhed,  som  samtidig  udøvede  flere  former 
for forsikringsvirksomhed,  i to særskilte  virksomhe-
der, hvoraf  den  ene  driver  ikke-livsforsikringsvirk-
somhed  og den anden  har specialiseret  sig i livsforsik-
ringsvirksomhed  i overensstemmelse  med  bestem-
melserne  i artikel  12. 
2.2.6.2.  Det  opfordrer  Kommissionen  til til sin tid 
at give  medlemsstaterne  de nødvendige  anvisninger, 
således  at der  bliver  anvendt  forenklede  bestemmel-
ser i sådanne  tilfælde. 
2.2.7.  Artikel  13 
2.2.7.1.  Udvalget  konstaterer,  at ordet  »individua-
liseres«,  der  er anvendt  i stk.  2 i denne  artikel, 
kunne  give  det  indtryk,  at den  »særskilte  forvalt-
ning«  skulle  gå så vidt  som  til at kræve  individuali-
sering  for hvert  enkelt  formuegode  og værdipapir  af 
de midler,  som  skal  anvendes  til dækning  af forplig-
telser,  der er påtaget  over  for de livsforsikrede,  hvil-
ket ikke  synes  at være  Kommissionens  hensigt. 
2.2.7.2.  For  derfor  at undgå  enhver  tvetydighed 
forelår  Udvalget,  at ordet  »individualiseres«  erstat-
tes med  »udskilles«. 
2.2.7.3.  løvrigt  konstaterer  Udvalget,  at teksten  i 
stk. 3, litra  c), er ufuldstændig  i den  forstand,  at 
den i tilfælde  af tvangsfuldbyrdelser  eller  likvidation 
kun giver  regler  for de kreditorer,  der  vil inddrive 
krav,  som  hidrører  fra  livsforsikringsvirksomhed, 
og ikke  for kreditorer,  hvis  krav  hidrører  fra skades-
forsikringsvirksomhed.  Denne  mangel  kan  føre  til 
fejlfortolkninger. 
Nr. C 109/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 19. 9. 74 
2.2.7.4.  Derfor  foreslår  Udvalget,  at teksten  under 
litra c) erstattes  af følgende  : 
»I tilfælde  af at en eller  flere  individual  for 
følgende  kreditorer  iværksætter  tvangsfuldbyrdel-
ser, skal  de midler,  der henhører  under  livsforsik-
ringsafdelingen,  og de midler,  der  henhører  un-
der skadesforsikringsafdelingen,  udelukkende 
anvendes  til dækning  af kreditorkrav,  der hidrø-
rer fra den  tilsvarende  afdeling,  og i tilfælde  af 
likvidation  skal  disse  afdelingers  midler  først  og 
fremmest  anvendes  til dækning  af samtlige  kredi-
torer,  hvis  krav  hidrører  fra den  tilsvarende  afde-
ling«. 2.2.9.1.  Udvalget  mener,  at man  for at undgå  en-
hver forveksling  mellem  den  faktiske  og den  mind-
ste solvensmargen  således  som  denne  skal  være 
ifølge  bestemmelserne  i artikel  19 bør  ændre  indled-
ningen  til følgende  : 
»Med  forbehold  af bestemmelserne  i artikel  20 
skal solvensmargenens  mindstestørrelse  fastsæt-
tes som  anført  nedenfor,  alt efter  de forskellige 
klasser  der udøves«. 
2.2.9.2.  Adjektivet  »mindste«  figurerer  iøvrigt  i 
artikel  24, stk.  2. 
2.2.7.5.  Desuden  foreslår  Udvalget,  at sidste  sæt-
ning  under  litra  b) i samme  ånd  ændres  til: 2.2.10  Artikel  19 — litra  a) — første  resultat 
»Enhver  overførsel  fra  livsrorsikringsafdelingen 
til skadesforsikringsafdelingen  og omvendt  skal 
efterfølges  af en godkendelse  fra tilsynsmyndighe-
dens  side«. 
2.2.8.  Artikel  18 
2.2.8.1.  Udvalget  konstaterer,  at der ved  beregnin-
gen af virksomhedernes  formue,  når  det  drejer  sig 
om gensidige  forsikringsselskaber  i direktivet,  kun 
er taget  hensyn  til den  faktiske  grundfond.  Man  bør. 
imidlertid  ligeledes  tage  hensyn  til en forøgelse  af 
denne  grundfond,  såfremt  der faktisk  er sket  en så-
dan forøgelse. 
2.2.8.2.  Udvalget  forelsår  følgelig,  at andet  afsnit 
under  stk.  1 ændres  til følgende  : 
»den  indbetalte  grundkapital  eller  for  gensidige 
forsikringsselskaber  grundfonden  eller  den  fakti-
ske fond«. 
2.2.8.3.  Desuden  bemærker  Udvalget,  at direkti-
vet i stykke  2 kun  tager  hensyn  til overskudsreser-
verne  ved  dækningen  af solvensmargenen,  såfremt 
disse  står  opført  på status.  I visse  medlemslande  kan 
forsikringsvirksomheder  imidlertid,  hvad  angår  visse 
former  for virksomhed,  som  er omtalt  i direktivets 
artikel  1, stk.  2, c), råde  over  overskudsreserver, 
som i henhold  til ved  lov  eller  administrativt  fast-
satte  bestemmelser  ikke  må  stå  opført  på status, 
men skal  opføres  på et særligt  regnskab  uden  for 
status;  disse  overskudsreserver  udgør  med  hensyn 
til virksomhedens  solvens  samme  garanti  som  de re-
server,  der står  opført  på status. 
2.2.8.4.  Udvalget  foreslår  med  denne  begrundelse, 
at følgende  ord  i dette  stykke  slettes  : »der  står  op-
ført på status«. 2.2.10.1.  Udvalget  understreger,  at den  løsning, 
der bør  anvendes  ved  dette  første  resultat,  bør  stå i 
forbindelse  med  løsningen  i direktivets  artikel  17, 
stk. 1, som  præciserer,  at de tekniske  reservers 
størrelse  inkl.  præmiereserverne  bestemmes  efter  de 
af staten  fastsatte  regler  eller  i mangel  heraf  efter 
den i den pågældende  stat  gældende  praksis. 
2.2.10.2.  Da  en medlemsstat  i henhold  til artikel 
17, stk.  1, kan  tillade  forsikringsvirksomhederne  at 
oprette  netto-præmiereserver  for afgivelse  i genforsik-
ring (dvs.  efter  fradag  af den  del  af deres  forplig-
telser,  som  de har  givet  i genforsikring),  og da sol-
vensmargenen  i det  foreliggende  direktiv  gøres  til 
genstand  for  samordningsbestemmelser,  hvorfor  den 
må oprettes  på grundlag  af ækvivalente  præmiereser^ 
ver i de forskellige  lande,  mener  Udvalget,  at dette 
første  resultat  i alle  landene  må beregnes  på grund-
lag af wetto-præmiereserverne  for  genforsikring. 
Denne  løsning  er så meget  desto  mere  berettiget,  da 
afgivelsen  af genforsikring  i henhold  til artikel  17, 
stk. 3, bør tages  i betragtning  ved  dækningen  af præ-
miereserverne,  og da der  er taget  hensyn  til afgivel-
sen i beregningen  af det  første  resultat,  som  er an-
ført i artikel  19, litra  a), og især  da artikel  16 i det 
første  direktiv  om  samordning  vedrørende  ikke-livs-
forsikringsvirksomhed,  ligeledes  fastsætter,  at der 
skal tages  hensyn  til genforsikring  ved  beregningen 
af margenen. 
2.2.10.3.  Med  denne  begrundelse  foreslår  Udval-
get, at dette  afsnit  affattes  på følgende  måde  : 
»4 % af netto-præmiereserverne  for  genforsik-
ring eller  retrocession  for  direkte  forsikrings-
virksomhed  og overtaget  genforsikring«. 
2.2.9.  Artikel  19 — indledning 2.2.11.  Artikel  19 — litra  a) — andet  resultat 
19. 9. 74 Dc Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 109/5 
2.2.11.1.  Udvalget  .mener,  at afsnittet  om  det  an-
det resultat  bør  ændres  til følgende  for  at undgå 
enhver  fejlfortolkning  : 
»tallet,  der  udgør  3 °/o af risikosummen,  som 
virksomheden  har  påtaget  sig  ansvaret  for,  og 
som vedrører  direkte  forsikringsvirksomhed  og 
overtaget  genforsikring,  multipliceres  med  det 
forhold...«  (resten  ændres  ikke). 
2.2.12.  Artikel  19 — litra  b) 
2.2.12.1.  Udvalget  konstaterer,  at beregningsmeto-
den for solvensmargenen,  som  fastsat  i dette  stykke, 
er den  samme  som  den,  der  blev  fastsat  i samord-
ningsdirektivet  om etableringsfriheden  for anden  for-
sikring  end  livsforsikring.  Det  er enig  i denne 
løsning,  men  understreger,  at denne  bør  gælde  for 
alle de forsikringsformer,  som  har  ligheder  med  an-
den forsikring  end  livsforsikring,  og som  kun  har  eri 
ringe  præmiereserve.  Dette  gælder  dog  ligeledes  for 
tidsbegrænsede,  forsikringer  på mere  end  5 år som 
fastsat  i dette  stykke. 
2.2.12.2.  I  øvrigt  ville  det administrativt  set inde-
bære  betydelige  vanskeligheder  at foretage  en afvej-
ning  mellem  tidsbegrænsede  forsikringer  af en varig-
hed på 5 år eller  derunder  og dem  med  en varighed 
på over  5 år. 
2.2.12.3.  Ydermere  må  man  for  at undgå  for 
store  omkostninger  inden  for  denne  forsikringsart 
sørge  for,  at de yderligere  garantier,  som  kræves, 
ikke bliver  større,  end  hvad  der  teknisk  er absolut 
påkrævet. 
2.2.12.4.  Når  der  tages  hensyn  til de nationale 
kontrolmyndigheders  holdning,  ser  det  ud  til,  at 
man må  foretrække  at finde  frem  til et kompromis, 
som kun  omfatter  tidsbegrænsede  forsikringer,  der 
har en relativ  ringe  præmiereserve,  og dette  er be-
grundelsen  for,  at Udvalget  foreslår  at udstrække 
løsningen  under  stk.  b) til også  at omfatte  tidsbe-
grænsede  forsikringer  af en varighed  på indtil  10 år. 
2.2.12.5.  Under  disse  omstændigheder  ændres 
første  afsnit  af litra  b) på følgende  måde  : 
»for dødsfaldsforsikring,  der er tidsbegrænset  og 
tegnet  for  en varighed  af 10 år eller  derunder, 
som omhandlet  i bilaget  til dette  direktiv  under 
klasse  I...«  (resten  forbliver  uændret). 
2.2.12.6.  I  øvrigt  konstaterer  afdelingen,  at i næst-
sidste  afsnit  af litra  b) gentager  direktivet,  for  så 
vidt angår  de fastsatte  klasser,  nøjagtig  de samme 
bestemmelser  om  faldende  satser  pr. rate,  som  de, 
der er nævnt  i samordningsdirektivet  om anden  for-
sikring  end  livsforsikring.  Men  det  understreger,  at 
mens  direktivet  om  anden  forsikring  end  livsforsik-
ring omhandler  alle  former  for  virksomheder,  der 
udføres  af forsikringsselskaber  inden  for anden  forsik-ring end  livsforsikring,  udgør  de former  for  virk-
somheder,  der udføres  som  supplerende  eller  tidsbe-
grænset  forsikring,  som  omhandlet  i dette  stykke, 
kun en ringe  del af livsforsikringsselskabernes  por-
tefølje.  For  at tage  hensyn  til denne  situation  fore-
kommer  det den  naturligt  for livsforsikringsvirksom-
hed at fastsætte  en hurtigere  faldende  sats  for disse 
former  for virksomhed  end  den,  der  er fastsat  i di-
rektivet  om anden  forsikring  end livsforsikring. 
2.2.12.7.  Under  disse  omstændigheder  bør  dette 
afsnit  ændres  på følgende  måde  : 
»efter  at have  delt  det således  fremkomne  beløb 
i to rater,  af hvilken  den  første  går op til 5 mil-
lioner  RE,  og den  anden  omfatter  det resterende 
beløb,  beregnes  brøkdele  på henholdsvis  18 °/o 
og 16 °/o af disse  rater  og lægges  til«. 
2.2.12.8.  Desuden  understreger  Udvalget,  for  så 
vidt angår  sidste  afsnit  i litra  b), at den  løsning, 
man er kommet  frem  til for at tage  hensyn  til afgi-
velse  i genforsikring,  er en alvorlig  ulempe  især  for 
de små  virksomheder,  idet  man  i et regnskabsår, 
kan frygte  væsentlige  ændringer  fra  det  ene  år til 
det andet  i forsikringsydelser,  hvilket  kan  medføre 
alvorlige  forskelle  fra det ene  år til det  andet  med 
hensyn  til reduktionssatsen  for genforsikring. 
2.2.12.9.  Udvalget  mener  under  disse  omstændig-
heder,  at man  bør  tage  hensyn  til genforsikringsele-
mentet  over  et mere  stabilt  parameter,  dvs.  over  en 
referenceperiode,  der er længere  end et regnskabsår. 
2.2.12.10.  Derfor  bør  dette  afsnit  ændres  på 
følgende  måde  : 
»den  således  beregnede  sum  multipliceres  med 
det forhold,  der  for  de tre seneste  regnskabsår 
består  mellem  størrelsen  af virksomhedens  skade-
reserve.  ..« (resten  forbliver  uændret). 
2.2.12.11.  Endelig  konstaterer  Udvalget,  at de i 
artikel  19,  litra  b) fastsatte  beregningsmetoder  ikke 
tager  hensyn  til lloyd's  særlige  forvaltningsmetoder, 
som ikke  gør  det  muligt  at basere  beregningen  af 
solvensmargenen  på omfanget  af de udbetalte  præ-
mier.  For  at tage  hensyn  til denne  situation  mener 
Udvalget,  at det  er nødvendigt  at supplere  dette 
stykke  med  et nyt afsnit  på linje  med  det,  man  un-
der samme  omstændigheder  har  gjort  i forbindelse 
med artikel  16,  stk.  5, i samordningsdirektivet  om 
anden  forsikring  end livsforsikring. 
2.2.12.12.  Derfor  bør  dette  stykke  suppleres  med 
følgende  afsnit: 
»I Lloyds'  tilfælde  beregnes  margenens  størrelse 
på grundlag  af nettopræmierne  ; disse  multiplice-
Nr. C 109/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 19. 9. 74 
res med  en aftalt  procentsats,  som  fastsættes  år-
ligt og bestemmes  af hovedkontorets  kontrolmyn-
dighed.  Denne  aftalte  procentsats  skal  beregnes 
på grundlag  af de seneste  statistiske  oplysninger 
om den  udbetalte  provision.  Disse  oplysninger, 
tillige  med  den  foretagne  beregning  tilsendes  kon-
trolmyndighederne  i de lande,  hvor  Lloyd's  ope-
rerer«. 
2.2.13.  Artikel  19 — litra  c) og d) 
2.2.13.1.  Udvalget  konstaterer,  at den  i litra  c) 
fastsatte  beregningsmetode  for solvensmargenen  \ lig-
hed med  litra  a) henviser  til præmiereserverne,  og at 
beregningsmetoden  i litra  d) henviser  til »den  forval-
tede kapital«,  hvilket  i praksis  ligeledes  vil sige  til 
præmiereserverne. 
2.2.13.2.  Udvalget  mener  derfor,  at man  i disse  to 
tilfælde  bør  gentage  den  i forbindelse  med  litra  a) 
foreslåede  løsning,  for så vidt  angår  de præmiereser-
ver, der skal  tages  i betragtning. 
2.2.14.  Artikel  20 
2.2.14.1.  Udvalget  konstaterer,  at de genoprettel-
sesforanstaltninger,  der er omtalt  i artikel  24, stk.  3, 
er forbundet  med  den  konstatering,  at solvensmarge-
nen ikke  mere  når op på garantifonden,  således  som 
denne  er fastsat  i artikel  20. Det  forekommer  imid-
lertid  uretfærdigt  at underlægge  en virksomhed,  hvis 
(relative)  garantifond  er særlig  høj,  disse  genoprettel-
sesforanstaltninger,  da den  har  en faktisk  solvens-
margen,  der overstiger  den,  der kræves  i henhold  til 
artikel  19. Derfor  bør artikel  20, stk.  1, præcisere,  at 
garantifonden  fastsættes  i forhold  til den  mindste 
solvensmargen  og ikke  i forhold  til den  faktiske 
margen.  Derfor  foreslår  Udvalget,  at første  sætning  i 
artikel  20, stk. 1, ændres  til følgende  : 
»En tredjedel  af den  mindste  solvensmargen,  såle-
des som  det er fastsat  i artikel  19 udgør  garanti-
fonden«. 
2.2.14.2.  Udvalget  konstaterer  desuden,  at direkti-
vet fastsætter,  at halvdelen  af garantifonden  skal 
udgøres  af en liste  af bestanddele,  dvs.  de, der  er 
nævnt  i stk.  1 og 2 i artikel  18. Men  det mener,  at 
denne  begrænsning,  der  udelukker  de bestanddele, 
der er nævnt  i stk.  3 i samme  artikel  18, ikke  er ac-
ceptabel,  fordi  den  vil tvinge  forsikringsselskaberne 
til at tilvejebringe  de supplerende  bestanddele  af 
den frie  formue  ved  at trække  disse  fra de midler, 
som normalt  ville  være  sat af til uddeling  blandt  for-sikringstagerne,  som  en andel  i overskuddet;  denne 
løsning  ville  være  uretfærdig,  idet  den  ville  ramme 
de ældste  forsikringstagere  hårdere  end  den  yngre 
generation  af forsikringstagere. 
2.2.14.3.  Under  disse  omstændigheder  kræver 
Udvalget,  at anden  sætning  i afsnit  1 udgår  nemlig  : 
»Den  består  for  op til mindst  50 °/o af de be-
standdele,  der er nævnt  i artikel  18, stk.  1 og 2«. 
2.2.14.4.  I  øvrigt  bør  denne  artikel  20 suppleres 
med et tredje  afsnit  på linie  med  den  løsning,  der 
blev vedtaget  i samordningsdirektivet  om anden  for-
sikring  end  livsforsikring,  og som  fastsætter  en 
mindskelse  af garantifonden  for  gensidige  forsik-
ringsselskaber  og selskaber  af lignende  art.  Dette 
tredje  afsnit  bør formuleres  på følgende  måde  : 
»Hver  medlemsstat  kan  fastsætte  en nedskæring 
til 450  000 RE af garantifondens  minimumsstør-
relse  for gensidige  forsikringsselskaber  og selska-
ber af lignende  art«. 
2.2.15.  Artikel  22 
2.2.15.L  Udvalget  bemærker,  at man  risikerer, 
at den  pligtmæssige  afgivelse  bliver  en hindring  for 
den frihed,  der tilstræbes  i Rom-traktaten,  og at det 
ville være  hensigtsmæssigt,  om  medlemsstaterne 
gradvist  nedbragte  procentsatsen  for  den  pligtmæs-
sige afgørelse.  Selv  om det anser  det for helt  nødven-
digt at bevare  artikel  22 stk.  3, erkender  det dog,  at 
anvendelsen  af stk.  1 og 2 i denne  artikel  kan  volde 
store  vanskeligheder  for  visse  medlemsstater  i den 
nære  fremtid.  Det  mener  dog,  at det er nødvendigt, 
at de problemer,  der rejses  i stk.  1 og 2 løses  ende-
ligt ved indførelsen  af den  frie  udveksling  af tjeneste-
ydelser  inden  for livsforsikring. 
2.2.15.2.  Følgelig  foreslår  Udvalget,  at man  erstat-
ter stk.  1 og 2 med  en stand-still  klausul,  affattet  på 
følgende  måde  : 
»Medlemsstaterne  kan  i intet  tilfælde  forøge  om-
fanget  af den  forpligtelse,  som  i øjeblikket  påhvi-
ler virksomhederne  om at afgive  en del af deres 
forpligtelser  vedrørende  de foranstaltninger,  som 
omfattes  af første  artikel,  til ét eller  flere  af de 
organer,  som  er undergivet  national  regulering«. 
2.2.16.  Artikel  28 
2.2.16.1.  Udvalget  konstaterer,  at artikel  17,  stk. 
3, fastsætter,  at en medlemsstat  kan  tillade,  at fælles-
skabsvirksomheder,  der  opererer  på dets  område, 
dækker  de tekniske  reserver,  heri  indbefattet  præmie-
19. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 109/7 
reserven,  med  fordringer  på reassurandører.  Det 
mener,  at der  ikke  er nogen  grund  til at begrænse 
denne  bestemmelse  til fællesskabsvirksomheder,  og 
at man  tværtimod  ligeledes  bør  anvende  den  på 
agenturer  og filialer  af selskaber  fra tredjelande.  Det 
var i øvrigt  denne  løsning,  man  vedtog  i samord-
ningsdirektivet  om  anden  forsikring  end  livsforsik-
ring. 
2.2.16.2.  Under  disse  omstændigheder  kræver 
Udvalget,  at andet  afsnit  i denne  artikel  suppleres 
med følgende  sætning  : 
»dog  finder  artikel  17, stk. 3, anvendelse«. 
2.2.17.  Artikel  30 
2.2.17.1.  Udvalget  noterer  sig,  at under  forbehold 
af de pågældende  medlemsstaters  tilladelse  åbner  di-
rektivet  mulighed  for at virksomheder,  hvis  hoved-
sæde  er uden  for  Fællesskabet,  og som  arbejder  i 
flere  fællesskabslande,  kan  nyde  godt  af visse  for-
dele,  der er nævnt  i litra  a, b og c i denne  artikel. 
Men  det konstaterer,  at disse  fordele  udgør  et hele, 
og at det  ikke  vil være  muligt  at indrømme  én af 
disse  fordele,  uden  samtidig  at indrømme  de andre 
fordele.  Det  ville  i øvrigt  have  været  logisk  om 
denne  regel  blev  anvendt  på andre  forsikringsarter 
end livsforsikring. 
2.2.17.2.  Derfor  foreslår  Udvalget: 
— dels  at ændre  stk. 1 som  følger  : 
»De virksomheder,  der efter  at have  modtaget  til-
ladelse  i en medlemsstat,  opnår  tilladelse  i en el-
ler flere  andre  medlemsstater  til der  at oprette 
andre  agenturer  eller  filialer,  kan  anmode  om 
alle de følgende  fordele«  ; — dels  at ændre  stk. 2 som  følger  : 
»Såfremt  mindst  to af de pågældende  medlems-
stater  samtykker  i at imødekomme  virksomhe-
dens anmodning,  efterprøver  den  kompetente 
myndighed...»  (resten  forbliver  uændret). 
2.2.18.  Artikel  33 
2.2.18.1.  Udvalget  bemærker,  at der i Belgien  fin-
des virksomheder,  der  kaldes  »arbejdsgivernes  pen-
sionskasser«,  hvis  hovedvirksomhed  består  i at for-
valte  kollektive  pensionsmidler  i overensstemmelse 
med artikel  1, stk.  2 litra  c, i direktivet,  og som  der-
for bør  underkastes  dette  direktivs  bestemmelser. 
Men disse  virksomheder  er oprettet  som  »almennyt-
tige selskaber«,  en juridisk  form,  som  ikke  er nævnt 
i artikel  8 i direktivet,  og Udvalget  mener,  at der 
ikke er grund  til at tvinge  dem  til at ændre  denne 
juridiske  form. 
2.2.18.2.  Udvalget  foreslår  også,  at dette  præcise-
res i direktivet,  og at der indføjes  en særlig  bestem-
melse  herom  i artikel  33, stk.  4. Denne  særlige  be-
stemmelse  kunne  formuleres  på følgende  måde  : 
»De virksomheder,  som  i Belgien  benævnes  „ar-
bejdsgivernes  pensionskasser,  og hvis  virksom-
hed i henhold  til deres  formålsparagraf  består  i 
at forvalte  kollektive  pensionsmidler,  kan  i hen-
hold  til artikel  1, stk. 2 litra  c), udføre  disse  akti-
viteter  som  almennyttige  selskaber,  uden  at 
skulle  antage  en af de i artikel  8, stk.  1, litra  a) i 
dette  direktiv  påkrævede  juridiske  former«. 
Bruxelles,  den 29. maj  1974. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand 
Nr. C 109/8 Dc Europæiske  Fællesskabers  Tidende 19. 9. 74 
BILAG 
til udtalelsen  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag,  der  blev  fremsat  i henhold  til forretningsordenens  bestemmelser, 
blev forkastet  under  debatten  : 
Der tilføjes  følgende  kommentar  inden  punkt  2.2.6.  — artikel  13 : 
»Artikel  12 
Udvalget  mener,  at problemet  med  de virksomheder,  som  driver  den  i bilaget  til det 
første  samordningsdirektiv  »skade«  nævnte  virksomhed  samtidig  med  den  i bilaget  til 
dette  direktiv  omhandlede  virksomhed  bør  løses  i henhold  til »overgangsbestemmelser 
og andre  bestemmelser«  (især  artikel  33).  Udvalget  foreslår  derfor,  at artikel  12,  punkt 
2 og 3 slettes«. 
Afstemningsresultat 
23 stemte  for 
45 stemte  imod 
13 undlod  at stemme 
Tunkt  2.2.7.  — artikel  13 
Bemærkningerne  om denne  artikel  erstattes  af : 
»Udvalget  foreslår,  at denne  artikel  slettes«. 
Afstemningsresultat 
6 stemte  for 
53 stemte  imod 
18 undlod  at stemne 
Punkt  2.2.18.2. 
Kommentaren  til dette  punkt  suppleres  med  : 
»Punkt  2.2.18.3. 
Udvalget  foreslår  desuden,  at afsnit  5 ændres  til følgende  : 
»De virksomheder,  som  for  tiden  i modstrid  med  artikel  12 driver  den  i bilaget  til det 
første  samordningsdirektiv  »skade«  nævnte  virksomhed  samtidig  med  den  i bilaget  til dette 
direktiv  omhandlede  virksomhed  får en frist  på 12 år fra meddelelsen  af dette  direktiv  til 
at efterkomme  bestemmelserne  i artikel  12.  Disse  virksomheder  kan  kun  udvide  deres 
aktivitetsområde  i overensstemmelse  med  artikel  10 på betingelse  af, at de i de lande, 
hvor  der nu gælder  princippet  i artikel  12, begrænser  det til et af de virksomhedsområder, 
der er nævnte  i den  første  sætning«. 
Begrundelse 
I begrundelsen  til artikel  12 og 13 har Kommissionen  for De europæiske  Fællesskaber  konsta-
teret,  at specialiseringen  anses  for  at yde  den  største  beskyttelse  af de livsforsikrede,  ved  at 
sikre  retlig  adskillelse  af de midler,  der  henholdsvis  hører  under  livsforsikringsvirksomheden 
og skadesforsikringsvirksomheden,  idet  de livsforsikrede  således  undgår  at udsættes  for skade, 
som følge  af eventuelt  tab  inden  for  skadesforsikringsklasserne.  Med  disse  forslag  vedrørende 
artikel  12 og 13 kommer  Kommissionen  i modstrid  med  denne  korrekte  konstatering,  fordi  disse 
forslag  medfører,  at en og samme  virksomheds  samtidige  udøvelse  af livsforsikrings-  og 
skadesforsikringsvirksomhed  forbliver  tilladt  på ubestemt  tid.  Yderligere  gør  disse  forslag  det 
19. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 109/9 
muligt  at udvide  samtidig  udøvelse  af livsforsikrings-  og skadesforsikringsvirksomhed  til 
lande,  hvor  beskyttelsen  af de livsforsikrede  indtil  nu har  været  garanteret  af adskillelse  af 
klasserne,  som  også  Kommissionen  finder  rigtigt.  Der  er det særlige  ved  livsforsikring,  at den 
for en stor  del af befolkningen  tjener  som  opsparing  og alderdomsforsikring  og forsikring  i 
tilfælde  af død,  hvilket  kræver,  at beskyttelsen  af de livsforsikrede  overalt  gøres  så effektiv  som 
mulig. 
Afstemningsresultat 
8 stemte  for 
50 stemte  imod 
21 undlod  at stemme 
UDTALELSE  FRA  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
om »^Forslag  til et femte  direktiv  om samordning  af de garantier,  som  kræves  i medlems-
staterne  af de i artikel  58, stk.  2, i traktaten  nævnte  selskaber  til beskyttelse  af såvel 
selskabsdeltagernes  som  tredjemands  interesser,  hvad  angår  aktieselskabernes  struktur 
samt  deres  organers  beføjelser  og forpligtelser« 
Den tekst,  hvorom  der  har  fundet  en høring  sted,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr. C. 131 af 13. december  1972,  side  49. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  på sit 212.  møde  den  6. november  1972  at høre  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  om  det  ovennævnte  forslag  til direktiv  i henhold  til artikel  54.2  i 
traktaten  om oprettelsen  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab. 
Rådet  har den  8. november  1972  fremsat  anmodningen  om udtalelse  til Det  økonomiske 
og sociale  Udvalg. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  vedtog  på sin 120.  plenarforsamling,  der holdtes  i Bruxelles  den  29. og 30. maj 
1974,  sin udtalelse  om det ovennævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende  : 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til den  anmodning  som  Rådet  for 
De europæiske  Fællesskaber  den  8. november  1972 
rettede  til Udvalget,  om en udtalelse  om »Forslag  til 
et femte  direktiv  om  samordning  af de garantier, 
som kræves  i medlemsstaterne  af de i artikel  58, stk. 
2, i traktaten  nævnte  selskaber  til beskyttelse  af så-
vel selskabsdeltagernes  som  tredjemands  interesser, 
hvad  angår  aktieselskabernes  struktur  samt  deres 
organers  beføjelser  og forpligtelser«, under  henvisning  til artikel  54, punkt  3 g) i trakta-
ten om  oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske 
Fællesskab, 
under  henvisning  til de beslutninger,  som  blev  truf-
fet af dets  præsidium  den  28.  november  1972  og 
den 25. januar  1973,  om at pålægge  Afdelingen  for 
industri,  handel,  håndværk  og tjenesteydelser  at ud-
arbejde  en udtalelse, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  fremsat 
af Afdelingen  for industri,  handel,  håndværk  og tje-
nesteydelser,  den 3. april  1974,