DA Den Europæiske Unions Tidende C 325/16

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Udnyttelse og styrkelse af EU's potentiale inden for forskning, udvikling og innovation«

(2006/C 325/05)

I sit brev af 9. august 2006 anmodede Annette Schavan, forbundsminister for uddannelse og forskning, på vegne af det kommende tyske rådsformandskab Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en udtalelse om Udnyttelse og styrkelse af EU's potentiale inden for forskning, udvikling og innovation

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug.

På grund af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin 431. plenarforsamling den 13. og 14. december 2006 (mødet den 13. december 2006) Gerd Wolf til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 125 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod:

Indhold

1. Resumé og henstillinger

2. Generelle bemærkninger

3. Finansielle spørgsmål og procedurer

4. Strukturelle aspekter og rammebetingelser

5. Det menneskelige element — menneskelig kapital — forskere og ingeniører

1. Resumé og henstillinger

1.1 EØSU hilser det velkommen, at det tyske forbundsministerium for uddannelse og forskning som led i forberedelsen af det tyske rådsformandskab har anmodet om en sonderende udtalelse om »Udnyttelse og styrkelse af EU's potentiale inden for forskning, udvikling og innovation«. Udvalget anser det for vigtigt og nyttigt, at det — som bindeled til det organiserede civilsamfund — rettidigt er blevet anmodet at om at udtale sig om dette meget omfattende og mangesidede tema og dermed givet mulighed for at øve indflydelse på den fremtidige udformning af den europæiske forsknings- og innovationspolitik.

1.2 I lyset af de to meddelelser (1), Kommissionen offentliggjorde for nylig, og som omhandlede »innovation« i ordets bredeste betydning, og på baggrund af de udmærkede Aho-rapporter (2), sætter nærværende udtalelse først og fremmest fokus på temaerne forskning og udvikling som absolut nødvendige forudsætninger for enhver permanent innovationsevne samt på den dertil nødvendige uddannelse. Hermed skulle det også blive muligt at undgå omfattende overlapninger med ovennævnte dokumenter.

1.3 Videnskabelig og teknisk ekspertise og dennes omsætning til konkurrencedygtighed og økonomisk styrke er afgørende forudsætninger for at sikre vores fremtid, f.eks. hvad angår energi- og klimaproblematikken, for at bevare og forbedre vores nuværende position på verdensmarkedet, og for ikke at bringe den europæiske sociale model i fare, men i stedet udbygge den.

1.4 Det gælder derfor nu for Europa om at være bevidst om sin tradition som et førende område inden for forskning og innovation og at genoplive denne tradition. For at gøre dette må EU sikre, at dets borgere besidder de nødvendige færdigheder, i højere grad styrke disse færdigheder, investere betydeligt mere i forskning og udvikling, forbedre effektiviteten af denne investering, styrke industriens innovationsberedskab og –evne samt fjerne hindringer på vejen.

1.5 Den vigtigste forudsætning herfor er et fremskridtsorienteret samfundsmæssigt klima, hvor denne erkendelse er slået fuldt igennem, så der på alle politiske niveauer kan skabes de fornødne rammebetingelser og træffes de relevante retningsgivende beslutninger. Herved kan der skabes arbejdspladser og i erhvervslivet opbygges tilstrækkelig med tillid og optimisme til at foretage de nødvendige investeringer.

1.6 Dette indebærer, at borgerne må gøres mere fortrolige med videnskab og teknik, samt at det foreliggende talentpotentiale må udnyttes bedre og fremmes mere effektivt. Allerede i grundskolen, og i endnu højere grad på de højere uddannelsestrin, må der derfor lægges væsentligt større vægt på videnskab og teknik i læreplanerne.

1.7 Børn og unge må gradvist, anskueliggjort ved eksempler og via praktiske erfaringer, gøres bekendt med videnskabens og teknikkens nytteværdi og med dette temaområdes grundbegreber og grundprincipper. De, der har evner i denne retning, bør tilskyndes til at træffe et erhvervsvalg og gå i gang med et studium inden for dette område, der som bekendt er svært, og bør udstyres med en solid grundlæggende viden.

1.8 Det er endvidere nødvendigt at universiteter og tekniske højskoler kan tilbyde teknisk-videnskabelige uddannelser på et niveau, der mindst svarer til de højeste internationale standarder: den vigtigste kapital for forskning og innovation er topkvalificerede og motiverede videnskabsfolk og ingeniører af begge køn, som vedligeholder og udbygger deres faglige kompetence via livslang læring gennem hele deres karriere.

1.9 Desuden må Fællesskabet, medlemsstaterne og erhvervslivet tilbyde disse videnskabsfolk og ingeniører attraktive arbejdsmuligheder, incitamenter, karrieremuligheder og den nødvendige sikkerhed for, at de kan planlægge deres liv. Disse foranstaltninger må afspejle såvel samfundets investering i disse personers uddannelse som deres betydelige personlige investering i et særligt vanskeligt og krævende studium. Kun på denne måde kan der opnås en ændring i de kloge hoveders globale mobilitet til fordel for Europa — i stedet for den nuværende ensidige hjerneflugt, der så ofte begrædes.

1.10 Endelig er det nødvendigt at fremme erhvervslivets innovationslyst og vilje til at investere i forskning og udvikling. Ved at sikre passende retlige, administrative og finansielle rammevilkår må innovation og investering gøres mere attraktivt og lønsomt, ikke mindst for små og mellemstore virksomheder.

1.11 En hurtigere omsætning af ny viden fra forskning og udvikling til nye produkter eller processer er et mål, der kræver en særlig indsats. Hertil kommer, at disse virksomheder gennem deres personalepolitik må sikre, at der er tilstrækkelig teknisk-videnskabelig ekspertise til stede til, at de kan deltage i innovationsprocessen eller i det mindste være i stand til at vurdere nye ideer og muligheder og kunne tilpasse sig.

1.12 Ud over de finansieringstekniske, skatteretlige og ansvarsretlige aspekter bør der her lægges særlig vægt på den indbyrdes mobilitet mellem den akademiske verden og erhvervslivet. Det ville endvidere være hensigtsmæssigt at indføre et nyt, attraktivt mobilitets- og/eller stipendiesystem til fremme af vidensoverførsel samt erhvervs- og videreuddannelse, som i lige høj grad inddrager den akademiske verden og erhvervslivet

1.13 Dette bør — analogt med universitetslæreres frisemesterordninger — gøre det muligt for topkvalificerede videnskabsfolk og ingeniører at tage arbejde i erhvervslivet (og omvendt!) med fuld garanti for at kunne vende tilbage til deres tidligere karriere. Dermed ville der blive bygget en bro for gensidig udveksling mellem den akademiske verden og erhvervslivet, og den nødvendige vidensoverførsel ville blive fremmet.

1.14 Yderligere konkrete henstillinger og konklusioner:

1.14.1 Det mål for virkeliggørelsen Lissabon-strategien, der blev fastlagt i Barcelona, må tages meget alvorligt af de berørte aktører, hvis de ikke vil komme sidst i det globale kapløb om FoU-investeringer. Dette mål indebærer, at de samlede udgifter til FoU i EU skal forhøjes, så de i 2010 når op på næsten 3 % af BNP. To tredjedele af de dertil krævede investeringer bør komme fra den private sektor.

1.14.2 Ifølge EU's nuværende budgetoverslag for 2007-2013 vil EU med det syvende rammeprogram for FoU (RP7) kun bidrage med omkring 2 % af de samlede investeringer i forskning og udvikling, der indgår i Barcelona-målet. EØSU mener ikke, at dette er tilstrækkeligt til fuldt ud at realisere den betydelige løftestangseffekt og integrationsvirkning, som fællesskabsstøtten har på medlemsstaternes støttepolitik og på den nødvendige investeringsvilje i erhvervslivet, og således skabe den betydelige vækst, som der er behov for på dette område.

1.14.3 Derfor bør denne andel af fællesskabsstøtten som et første skridt forhøjes til omkring 3 % i den revision af fællesskabsbudgettet, der planlægges gennemført i 2008, hvilket ville være en særdeles effektiv foranstaltning fra EU's side til hurtigere end det ellers forekommer muligt i øjeblikket at nå Lissabon- og Barcelona-målene, som ikke er blevet mindre vigtige. Det er også nødvendigt ud fra den betragtning, at bl.a. USA og Kina er i færd med at øge deres forskningsindsats betydeligt.

1.14.4 Fællesskabets støtteregler bør derfor udformes på en sådan måde, at medlemsstaterne tilskyndes og får det nødvendige spillerum til at give øget, mere effektiv og mindre bureaukratisk støtte til universiteternes, forskningscentrenes og erhvervslivets udviklingsprojekter og til at fremme det nødvendige netværkssamarbejde mellem dem.

1.14.5 De enkelte medlemsstaters budgetlovgivning bør åbne mulighed for en mere fleksibel strøm af midler til FoU-initiativer, som er tilpasset det enkelte projektforløb, f.eks. ved at muliggøre overførsel af tildelte midler til det følgende kalender- eller budgetår.

1.14.6 Endelig bør bestræbelserne på at etablere et fællesskabspatent bringes til en succesfuld afslutning. I den forbindelse bør sprogspørgsmålet løses i overensstemmelse med det internationale forskermiljøs mangeårige praksis.

1.14.7 Innovation og fremskridt beror på et samvirke mellem grundforskning, anvendt forskning og produktorienteret udvikling uden skarp afgrænsning mellem disse kategorier.

1.14.8 Der er således på den ene side behov for et endnu stærkere netværkssamarbejde mellem søjlerne uddannelse, forskning og industriel anvendelse. Udvalget bifalder derfor planerne om et europæisk teknologiinstitut (ETI), som skal bidrage til videreudvikling af EU's og medlemsstaternes innovationskapacitet ved at knytte forbindelser mellem uddannelses-, forsknings- og innovationsaktiviteter på højeste niveau.

1.14.9 Som følge heraf er det på den anden side også nødvendigt, at Fællesskabet yder tilstrækkelig støtte til grundforskning. Delprogrammet »Idéer« i det syvende rammeprogram er en god begyndelse.

1.14.10 Fremskridt og permanent innovation er ikke kun afhængigt af videnskab og teknik, men forudsætter også, at alle involverede er motiverede, og at nye forretningsmodeller og de rigtige ledelsesmetoder anvendes.

1.14.11 Det drejer sig om at give den enkelte de bedste muligheder for udfoldelse og initiativtagning, der svarer til dennes talent, ydeevne og kreativitet. Derfor må det også sikres, at alle medarbejdere i en virksomhed eller et institut får mulighed for at forelægge deres idéer og forslag, og at de modtager en passende belønning herfor. Der er her tale om meget vigtige problemstillinger inden for socialpolitik, driftsøkonomi og generelt inden for ledelseskultur.

1.14.12 Når nye forskningsstrategier, innovative teknologier, virksomhedspraksisser og forretningsmodeller skal fremmes, må det erkendes, at succes er forbundet med en vis risiko. Fremskridt og risiko er to sider af samme sag.

1.14.13 En regulering, der er for stringent og tager sigte på at standardisere organisationsformer, forskningsprogrammer og arbejdsmetoder, kan hæmme udviklingen af nye strategier og innovative tiltag. Forskningsfrihed er en grundlæggende forudsætning for kreativ videnskab, nye opdagelser og innovative teknikker — med forbehold for de begrænsninger, der pålægges gennem lovgivning om etiske spørgsmål og korrekt anvendelse af tildelte støttemidler.

1.14.14 De administrative procedurer for støtte til forskning og udvikling må forenkles, ikke mindst for at dæmme op for udbredelsen af de mange forskellige ansøgnings-, vurderings-, overvågnings- og revisionsprocedurer, som i mange tilfælde endog overlapper hinanden, og bringe dem ned på et fornuftigt niveau.

1.14.15 I øvrigt henvises der til den detaljerede tekst i nærværende udtalelse. Heri begrundes henstillingerne, og der fremsættes yderligere, meget konkrete bemærkninger og hermed forbundne henstillinger.

2. Generelle bemærkninger

2.1 I lyset af de to meddelelser (3), Kommissionen offentliggjorde for nylig, og som omhandlede »innovation« i ordets bredeste betydning (jf. også punkt 4.12.1), og på baggrund af de udmærkede Aho-rapporter (4), sætter nærværende udtalelse først og fremmest fokus på temaerne forskning og udvikling som absolut nødvendige forudsætninger for enhver permanent innovationsevne samt på den dertil nødvendige uddannelse. Hermed skulle det også blive muligt at undgå omfattende overlapninger med ovennævnte dokumenter.

2.2 Europa er den moderne videnskabs og forsknings vugge (5). Videnskab og forskning, disses metoder og tænkemåder, har i afgørende grad banet vejen for nutidens europæiske samfund, dets værdier, levevis og levestandarder. De har været et kendetegn ved det europæiske kulturområde (6). Nøglen til den deraf følgende succes har været den frie interaktion mellem håndværksmæssig opfinder- og iværksætterånd og videnskabelig metodik og systematik.

2.3 Den afgørende samfundspolitiske udvikling, der førte til den moderne stat med magtfordeling, demokrati, grundlæggende rettigheder og sociallovgivning, gik næsten hånd i hånd med de videnskabelige og tekniske fremskridt.

2.4 Som et resultat af disse parallelle processer er der sket en forandring og forbedring af livsvilkårene i de pågældende stater og regioner, som er helt uden sidestykke i menneskehedens historie.

2.5 Inden for de sidste 135 år er den forventede gennemsnitlige levealder (7) mere end fordoblet (8). Inden for de sidste 50 år er arealudbyttet i landbruget næsten tredoblet. I de succesrige industrilande er det nu overvægt frem for underernæring, informationsoverflod frem for informationsmangel, og befolkningens aldring frem for børnedødelighed, der diskuteres.

2.6 Det moderne, mobile industrisamfunds resultater og kunnen, som er opnået gennem forskning, udvikling og innovation, omfatter alle områder af den menneskelige udfoldelse og livskvalitet.

2.7 Mens forskningens og udviklingens umiddelbare opgave består i at søge ny og dybere viden — dvs. at udforske det ukendte og bekræfte antagelser eller kendte sammenhænge — og i at udvikle nye evner og færdigheder, har resultaterne af denne stræben i højere grad, end man tidligere anså for muligt, bidraget til menneskets velfærd. I denne overførte betydning er det altså forskningens og udviklingens mål at tjene menneskehedens vel.

2.8 En yderligere afgørende faktor for de opnåede fremskridt var udviklingen og den intensive anvendelse af energiforbrugende industrielle processer og maskiner: energi har befriet mennesket for det hårdeste fysiske arbejde og er blevet »næringsmiddel« for moderne nationaløkonomier.

2.9 Dette fører til en første vigtig henstilling fra EØSU: disse landvindingers afgørende rolle for vores nuværende livsstil, forudsætningerne for deres opnåelse og de dermed forbundne videnskabelige, tekniske og kulturelle resultater må påskønnes af samfundet og deres eksistentielle betydning anerkendes — og denne forståelse må indgå i den almene grunduddannelse! Den langt lavere livskvalitet og den nød, som endnu i dag findes i dele af den tredje verden, og som tidligere, inden alle disse fremskridt blev opnået, også kunne konstateres i de nuværende industrilande, må bringes i erindring, for at vi kan påskønne den levestandard, vi nu tager for givet, og forudsætningerne for den.

2.9.1 Som følge heraf må læreplaner og den disponible undervisningstid på alle uddannelsestrin tage sigte på gradvis og med anskueliggørende og interessante forklaringer og undervisningsmaterialer at indføre børn og unge i en videnskabelig og teknisk orienteret tænkemåde samt i det foreliggende forråd af viden (9). De bør også bevidstgøre eleverne om det videnskabelige arbejdes og den tekniske udviklings afgørende betydning for hverdagslivet. Det gælder om at tilskynde velbegavede unge af begge køn til at vælge en videnskabelig-teknisk uddannelse og samtidig tilbyde dem den bedst mulige videnskabelige og tekniske faguddannelse på universiteter og andre højere læreanstalter og senere videreuddanne dem via programmer for livslang læring. Det allerede opnåede er grundlaget for kommende fremskridt.

2.10 Størstedelen af ovennævnte gælder ikke kun Europa, skønt det på verdensplan — desværre — ikke er alle mennesker, befolkningsgrupper og lande, der har lige eller tilstrækkelig adgang til de omtalte landvindinger og resultater.

2.10.1 I den forbindelse må et vigtigt kendetegn ved det moderne vidensamfund fremhæves: i modsætning til tidligere, hvor der f.eks. blev vogtet over den strengt hemmelige silkefremstilling i Kina, tilbydes den oparbejdede viden, som er vores mest værdifulde gode, næsten frit (10), f.eks. til unge fra hele verden på universiteter og tekniske højskoler (endda i form af stipendier), samt i lærebøger, publikationer, patentbeskrivelser, fagkonferencer, internetpublikationer, fagtidsskrifter etc.

2.10.2 Denne tilrådighedsstillelse af den oparbejdede viden bidrager på den ene side til den globale vidensudveksling, som er en forudsætning for videnskabelige fremskridt, men er samtidig en enestående og særdeles effektiv form for udviklingshjælp, hvilket f.eks. allerede i det 19. århundrede bidrog til, at det lykkedes et land som Japan på kort tid og ved egen hjælp at bevæge sig fra en middelalderlig livsstil og samfundsstruktur til en levestandard, der svarer til Europas.

2.10.3 Der må imidlertid sættes grænser for tilrådighedsstillelsen af den erhvervede viden og kunnen, hvor dette er nødvendigt for at få et afkast fra de investeringer, der er foretaget i forskning og udvikling, i form af de økonomiske gevinster, FoU-investeringerne har medført, og dermed samtidig styrke de pågældende økonomiers konkurrenceevne gennem det opnåede markedsforspring.

2.10.4 Med dette for øje har de fleste industrilande udviklet et velafbalanceret system for tidsbegrænset beskyttelse af intellektuel ejendomsret, som munder ud i patentlovgivning. EØSU har allerede afgivet en række udtalelser (11) herom og gentagne gange opfordret til indførelse af et EF-patent, men også til øget bevidsthed om den intellektuelle ejendomsrets økonomiske og kulturelle betydning. Anerkendelse og beskyttelse af intellektuel ejendomsret er i sidste ende et incitament og en fortjent belønning til opfindere af nye teknikker og skabere af nye værker.

2.11 Hvad er konsekvensen for EU's politik? Her drejer det sig først og fremmest om det vigtige og meget konkrete spørgsmål, der går på, hvilken brøkdel af bruttonationalproduktet (BNP), der skal investeres i forskning og udvikling — inden for rammerne af en afbalanceret overordnet politik.

2.11.1 Svaret herpå findes ved at se på Europas position i den globale konkurrence og findes altså i den meget omtalte Lissabon-strategi (12).

2.11.2 Om dette emne blev der allerede truffet retningsgivende beslutninger (13) på rådsmødet i marts 2002 i Barcelona (14), hvor det i mellemtiden velkendte 3 %-mål blev formuleret, hvilket slår fast, at de samlede udgifter til FoU i EU skal hæves, så de i 2010 når op på næsten 3 % af BNP. Disse nye investeringer bør for totredjedels vedkommende finansieres af den private sektor (punkt 47 i rådsafgørelsen). Ud over en massiv stigning i Fællesskabets FoU-investeringer, drejer det sig altså om at skabe incitamenter for større FoU-investeringer fra medlemsstaternes og især industriens side. Dette mål har udvalget udtrykkeligt støttet i talrige udtalelser (15), men desværre ser det — enkelte medlemsstater undtaget — ikke ud til, at målet nås. Det er en situation, der giver anledning til bekymring.

2.11.3 I det STERN REVIEW, der blev offentliggjort i slutningen af oktober 2006 (16): »The Economics of Climate Change«, konstateres det derudover, at alene begrænsningen af den globale opvarmning, der er forårsaget af drivhusgas, vil kræve en indsats svarende til ca. 1 % af BNP, hvilket ligeledes omfatter yderligere, påkrævede FoU-aktiviteter.

2.11.4 Imidlertid er klimaforandringerne og deres forbindelse til de generelle spørgsmål vedrørende energiudnyttelse, energiforbrug og en bæredygtig energiforsyning ikke det eneste problem. Også bekæmpelsen af fysiske og psykiske sygdomme, følgerne af den demografiske udvikling, inklusive forskning i aldring, samt miljøbeskyttelse er eksempler på vigtige forskningsområder, hvor udvalget i tidligere udtalelser, f.eks. om det 7. rammeprogram for FoU og de dertil hørende »specifikke programmer« er kommet med udførlige henstillinger.

2.12 EU står som bekendt over for en alvorlig udfordring, der består i, at den globale konkurrence til stadighed skærpes, og hvor det i høj grad handler om at bevare europæiske arbejdspladser, det europæiske indkomstniveau, såvel som sociale standarder og miljøstandarder. Dette gælder ikke kun på baggrund af USA og Japans økonomiske styrke, men særligt med henblik på de betydelige og stadigt ekspanderende industri- og forskningsaktiviteter i lande som Kina (inden 2050 vil Kina afløse USA som verdens førende teknologination! (17)), Indien og Brasilien, og i betragtning af det betydeligt lavere niveau for såvel lønninger, som social- og miljøstandarder, der eksisterer i disse lande.

2.13 Netop på baggrund af den globale konkurrence og det dermed forbundne globale kapløb, når det gælder stigende investeringer i forskning og udvikling, inklusive en global konkurrence om de bedste videnskabsfolk og ingeniører, er EU nødt til at styrke og udnytte sit potentiale indenfor forskning, teknisk udvikling og innovation bedre. I den forbindelse drejer det sig primært om den globale konkurrence, ikke om konkurrencen internt i Europa!

2.14 Europa kan kun fastholde sin konkurrencedygtighed ved også i fremtiden at bevare det eksisterende forspring (18) indenfor forskning, teknologisk udvikling og innovation. Et forspring, der skal bevares indenfor en samfundsmæssig og kulturel ramme, der er baseret på demokrati, retsstatslighed, handlefrihed for virksomhederne, planlægningssikkerhed, vilje til at yde en indsats og anerkendelse af denne. Det europæiske forskningsområde skal styrkes og udbygges. Ganske vist er denne erkendelse i mellemtiden en fast bestanddel af de politiske hensigtserklæringer, men når det gælder konkret handling og realisering af de fastlagte prioriteter (f.eks. forskningsbudgetter) og de relevante bestemmelser (f.eks. overenskomststruktur (19), skattelovgivning) eksisterer der betydelige og beklagelige mangler, såvel på Fællesskabsniveau som i de fleste medlemslande.

2.15 Andre lande, der står overfor en lignende problematik, som f.eks. USA og Japan, men også Schweiz, har succes med en ikke bare større, men ligeledes mere effektiv indsats, når det gælder forskning, teknologisk udvikling og innovation. Dette viser sig blandt andet i den tiltrækningskraft USA udøver på europæiske videnskabsfolk og ingeniører, hvor den i princippet ønskværdige gensidige mobilitet, fører til et »overskud« af eksperter og talenter, der udvandrer til USA (»brain-drain«).

2.16 Netop med henblik på USA er denne kendsgerning ikke kun et tegn på finansiel styrke og et overlegent forskningsklima, men det er en situation, der svækker Europa og styrker USA. Den amerikanske FoU-politik er derudover kendetegnet ved en mere åben og modig tilgang til nye koncepter og tiltag sammenlignet med Europa, og der er samlet set en større risikovillighed. Denne risikovillighed er ikke alene motiveret i ønsket om økonomisk konkurrenceevne, men er i lige så høj grad resultatet af en konsekvent national sikkerhedsstrategi (20) og de dermed forbundne høje FoU-investeringer, hvilket fører til krydsfertilisering.

2.17 Derfor gælder det for Europas vedkommende om at genoplive sin tradition for at være et førende forsknings- og innovationsområde, at investere væsentligt mere i forskning og udvikling, at fremme borgernes færdigheder på området og belønne deres indsats, samt fjerne forhindringer på vejen.

2.18 Den vigtigste forudsætning for at nå dette mål er et samfundsmæssigt klima, hvor denne erkendelse er slået fuldt igennem, så der på alle politiske niveauer kan skabes de fornødne rammebetingelser og træffes retningsgivende beslutninger. Kun på den måde kan skoler og universiteter opfylde deres opgave i den globale konkurrence og vil der være nok unge, der engagerer sig i videnskab og teknik. Og kun på den måde kan den private sektor opbygge tilstrækkelig tillid og optimisme til at foretage de nødvendige investeringer.

3. Finansielle spørgsmål og procedurer

3.1 Investeringskilder. Forskning og innovation — i samspil med en kvalificeret og effektiv uddannelse af de dertil egnede — er en forudsætning for samfundets fremtidige velstand. Altså må samfundet foretage de nødvendige investeringer. I EU foretages disse investeringer af Fællesskabet, medlemsstaterne, erhvervslivet og — for en mindre dels vedkommende — private fonde.

3.2 Fællesskabsstøtte

3.2.1 7. FTU-rammeprogram. Fra Fællesskabets side kommer størstedelen (21) af støtten til forskning og udvikling fra det 7. FTU-rammeprogram. Dette programs budget for årene 2007-2013 er på ca. (22) 50 mia. EUR (23), hvilket er ca. 5,8 % af Fællesskabets samlede budget for perioden.

3.2.2 Dette beløb ligger dermed på ca. 0,06 % af Fællesskabets bruttonationalprodukt, dvs. kun ca. 2 % af Barcelona-målet (se bilag). Udvalget mener ikke, at det er tilstrækkeligt til, at fællesskabsstøtten fuldt ud kan opnå den betydelige løftestangseffekt og integrationsfremme over for medlemslandenes støttepolitik og den private sektors investeringsvilje, som vil resultere i den påkrævede tilvækst.

3.2.3 Udvalget beklager således meget, at henstillingen (24) om at give det 7. FoU-rammeprogram en større andel af det overordnede fællesskabsbudget ikke er blevet fulgt. Udvalget opfordrer derfor Det Europæiske Råd og Europa-Parlamentet til at sikre, at der sker tydelige fremskridt under den kommende revision af EU-budgettet i 2008, således at den fællesskabsstøtte der står til rådighed for FoU-rammeprogrammet, når op på 3 % af målet fra Barcelona.

3.2.4 Den Europæiske Investeringsbank. Derudover gør udvalget opmærksom på, at også midlerne fra Den Europæiske Investeringsbank i højere grad skal bruges til fordel for forskning, udvikling og innovation (25), særlig på tiltag til udbygning af den påkrævede infrastruktur og overførsel af viden til industriel anvendelse.

3.2.5 De europæiske strukturfonde. Det samme gælder, endda i endnu højere grad, for anvendelsen af midlerne fra de europæiske strukturfonde. Her er der særligt i de nye medlemslande et betydeligt efterslæb, når det gælder udbygningen af den nødvendige forskningsinfrastruktur og dennes tilknytning til etableringen af moderne højteknologivirksomheder.

3.3 Støtte fra medlemsstaternes og erhvervslivets side. Fællesskabets støtteforanstaltninger

3.3.1 Flere investeringer fra erhvervslivet. I betragtning af fællesskabsstøttens strukturelt set beskedne andel er det af afgørende betydning, at såvel medlemslandene som det europæiske erhvervsliv (26) investerer tilstrækkeligt — det vil sige væsentligt mere end hidtil — i forskning, udvikling og den dertil hørende uddannelse, med henblik på at udnytte og styrke Europas potentiale indenfor forskning, udvikling og innovation, benytte sig af det europæiske forskningsområde og i det mindste komme i nærheden af at nå Barcelona-målet. Her eksisterer der i de fleste medlemsstater det største efterslæb og det største behov!

3.3.2 Stabile og velegnede rammebetingelser. Ud over en større finansiel indsats er det også nødvendigt at evaluere de øvrige rammebetingelser for at opnå den størst mulige effekt af de anvendte midler. I den forbindelse er det særligt vigtigt at revidere holdninger og bestemmelser ud fra deres gavnlige eller skadelige virkninger og sikre den størst mulige planlægningssikkerhed og pålidelighed, hvad de statslige retningslinjer angår.

3.3.3 Fællesskabets støtteforanstaltninger. Her kan og skal EU gennem sin politik yde en betydelig støtte, særligt ved hjælp af relevante forordninger og direktiver, optimale rammebetingelser og en begavet anvendelse af løftestangseffekten i støtten fra det 7. FTU-rammeprogram.

3.3.4 Fællesskabets støtteregler. Fællesskabets støtteregler fastlægger i fortolkningen af artikel 87 og 88 i EF-traktaten udformningen, omfanget og de administrative procedurer for medlemsstaternes statsstøtte (27) til FoU-aktiviteter. Udformningen af støttereglerne er en afgørende faktor, når det gælder om at udøve indflydelse på medlemslandenes støtte til forskning, men ligeledes, når det gælder den optimale anvendelse af det 7. FTU-rammeprogram. Derfor skal Fællesskabets støtteregler udformes på en måde (28), der opmuntrer medlemslandene til og gør det nemt for dem at yde effektiv og ubureaukratisk støtte til forsknings- og udviklingsprojekter på universiteter, forskningscentre, i industrien, samt i et samarbejde mellem de tre i højere grad end hidtil og med større virkning.

3.3.5 Prioritering af den globale konkurrenceevne. I den forbindelse skal det undgås, at for snævert formulerede, bureaukratiske regler for begrænsning af statsstøtten til forskning og udvikling, der udelukkede er rettet mod konkurrencen internt i Europa, får negative konsekvenser for EU's globale konkurrenceevne. Tværtimod må det i betragtning af den relativt set yderst beskedne fællesskabsstøtte (29) være muligt for medlemsstaterne at yde rundhåndet støtte til den nødvendige sammenkobling af universiteter, forskningscentre og industri i det europæiske forskningsområde uden bureaukratiske hindringer.

3.3.6 SMV'er og »Start-Ups«. Det drejer sig ligeledes om at styrke innovationspotentialet hos SMV'er og især »Start-Ups« og generelt skabe større incitamenter for investeringer af denne art i industrien. Udvalget henviser derudover til sine anbefalinger (30) til EU-programmet »Flerårigt program til fremme af initiativ og iværksætterlyst, navnlig for små og mellemstore virksomheder (SMV)« og til den dermed forbundne yderst vigtige støtte til området vidensbaseret økonomi. Eftersom 98 % af alle virksomheder i EU er SMV'er, er det indlysende, hvilken betydning en styrkelse af innovationspotentialet hos denne virksomhedstype har.

3.3.7 USA som eksempel. De globale konkurrenters, særligt USA's støttepolitik bør tjene til inspiration.

3.4 Medlemsstaternes budgetbestemmelser. Et yderligere væsentligt aspekt, der handler om finansiering, er spørgsmålet om, hvorvidt de enkelte medlemslandes budgetbestemmelser fremmer målet om en effektiv anvendelse af midlerne. Hvis dette ikke er tilfældet, bør Fællesskabet arbejde hen imod, at de enkelte medlemslandes budgetbestemmelser i højere grad end hidtil tager højde for behovene inden for forskning og udvikling.

3.4.1 Mere fleksible planer for kanaliseringen af midlerne og budgetbestemmelser. Særligt når det gælder større udviklingsprojekter, men generelt for alle investeringer i forskning og udvikling, bør det undgås, at tilfældigt fastlagte statslige planer for kanalisering af midlerne (som det f.eks. er tilfældet med den kameralistiske bogføring) fører til afgørelser, der ikke er baseret på projektets behov. Ved projekter, der bevæger sig ind på teknisk ukendt område er det ikke muligt at forudse omfanget af de samlede udgifter og særligt ikke omkostningernes fordeling pr. kalenderår, hvilket gør, at ellers tildelte midler kan gå tabt på grund af statslige regler for kanaliseringen af midler, der er baseret på kalenderår. Det fører til urealistiske optimeringsprocedurer og ineffektivitet, og derfor bør der findes bedre løsninger, som kan integreres i medlemslandenes budgetbestemmelser; f.eks. kan der være tale om bestemmelser, der tillader overførsel af en del af de tildelte midler til næste kalenderår eller budgetperiode.

3.5 Medlemsstaternes skatte- og erstatningsbestemmelser. Samtidig bør Fællesskabet arbejde for, at også medlemsstaternes skatte- og erstatningslovgivning sigter mod at skabe incitamenter for større industrielle investeringer i forskning og udvikling, samt en begrænsning af den finansielle risiko ved at introducere nye teknikker eller produkter.

3.6 Tilstrækkeligt finansieringsgrundlag fra medlemsstaternes side. Derudover bør medlemsstaterne sørge for, at deres forskningscentre har et tilstrækkeligt finansielt grundlag for i det hele taget at kunne benytte sig af chancen for samfinansiering gennem det 7. FTU-rammeprogram.

3.7 Regnskabsvæsen, omkostningsberegning og evaluering. På samme måde bør regnskabsvæsen, omkostningsberegning og indsatsevaluering, når det gælder modtagerne af statslig støtte, dvs. de enkelte forskningsinstitutioner, vurderes med henblik på, om de rent faktisk tager højde for de særlige karakteristika ved forskning og udvikling. I særlig høj grad bør det undersøges om driftsøkonomiske modeller, der er optimeret med henblik på den producerende industri, ukritisk kan anvendes på organisationer, hvis produkt er viden, og hvor disse modeller kan skabe forvridninger vedrørende indsats, præsentation og evaluering.

3.8 Politiske og samfundsmæssige prioriteter. Generelt handler det om på politisk niveau — og i medierne — at skabe bevidsthed om og handle efter, at en tilstrækkelig og effektiv forskning og udvikling er en nødvendig forudsætning for fremtidig velstand, altså også for arbejdspladser, sociale ydelser og konkurrenceevne. Dette angår såvel de nødvendige budgetafgørelser vedrørende de påkrævede investeringer som alle rammebetingelser for uddannelse, arbejdsret og arbejdsbetingelser, skattelovgivning, overenskomstforhold etc. Det berører dog også samfundets grundlæggende holdning til teknisk-videnskabelige fremskridt, der indebærer store chancer, men på trods af anvendelse af forsigtighedsprincippet uundgåeligt også en restrisiko. En overdreven risikoaversion fører til stagnation og i sidste ende sågar til tab af viden og til tilbageskridt.

4. Strukturelle aspekter og rammebetingelser

4.1 Generelle synspunkter (31). Af afgørende betydning er derfor de økonomiske, politiske, sociale og kulturelle rammebetingelser inden for hvilke kreativitet og opfindelser, såvel som iværksætterinitiativer bedst kan udfolde sig (32), og som gør det muligt at tiltrække de bedste videnskabsfolk og ingeniører til det europæiske forskningsområde og fastholde dem der. Dette inkluderer i særlig grad de nødvendige foranstaltninger til bevarelse eller skabelse af de bedst mulige funktionsbetingelser for god videnskab og forskning.

4.2 Afprøvning af nye ideer og koncepter. Videnskab og forskning arbejder på at finde de bedste og nyeste ideer, procedurer og resultater. Dertil hører den uafhængige reproduktion (eller gendrivelse) — altså »certificering« — af ny viden, såvel som af dennes udbredelse, uddybelse og udvidelse, om end det primære mål altid må være efterfølgende at betræde et ukendt område . Derfor er det nødvendigt at muliggøre og bakke op om pluralistisk (33) og interdisciplinær forskning, bedømmelsesprocedurer og forskningsstrukturer med det formål at stimulere og benytte sig af den evolutionære proces (34) hen mod de bedste ideer, resultater, men også organisationsformer.

4.3 Bedømmelseskriterier og råderum. Altså skal bedømmelseskriterierne også fremme det nye og i den forbindelse acceptere risikoen for fejltagelser, da succesen ikke kan garanteres på forhånd. Alt for ufleksible »Top-Down«-bestemmelser eller regelsæt til standardisering af organisationsstrukturer, forskningsprogrammer og arbejdsmetoder bør undgås; idet de kan forhindre evolutionen hen mod det nye og innovative. Innovation kræver et tilstrækkeligt spillerum for iværksættere, så den nye ide ikke fra starten kvæles i et væld af begrænsende forskrifter. Forskningsfrihed — også frihed fra usaglige, begrænsende (35) eller endda ideologiske påbud — er forudsætningen for kreativ forskning og nye opdagelser, med forbehold for de grænser, der pålægges gennem lovgivning om etiske spørgsmål og korrekt anvendelse af tildelte midler.

4.3.1 Bottom-Up. Derfor bør et af de grundlæggende principper i forskningspolitikken være: så meget »bottom up« som muligt, så meget »top down« som nødvendigt, så meget decentralisering som muligt, så meget centralisering som nødvendigt. I sidste ende drejer det sig om individuel iderigdom og kreativitet på den ene side og den planlægning, harmonisering og styring af ressourcerne, der er nødvendig ved gennemførelsen af større projekter, hvor der er arbejdsdeling på den anden side.

4.3.2 Samarbejdsprojekter. Endelig kræver netop særligt ambitiøse og lovende forsknings- og udviklingsprojekter eller high tech-projekter ofte grænseoverskridende samarbejde mellem de forskellige forskningsinstitutioner, virksomheder osv. samt finansiering fra forskellige støttekilder. Netop i de tilfælde, hvor de interne organisationsstrukturer, evalueringssystemer, personalepolitik, budgetregler (36) osv. adskiller sig stærkt fra hinanden, kan dette medføre vanskeligheder med at få de gode resultater ud af samarbejdet, som man ønsker. Her er det vigtigt, at alle involverede aktører er parate til at tage hensyn til hinandens behov og til at enes om særlige fælles projektregler, der om nødvendigt afviger fra deres respektive vante praksis, samt til at give afkald på krav om særbehandling og nå til enighed om aftaler, der er operative.

4.3.3 Den åbne koordinationsmetode. Hvor der altså under punktet »Afprøvning af nye ideer og fremgangsmåder« henstilles til diversificering samtidig med, at ulemperne for forskningsudviklingen ved en for stor ensartethed påpeges, er der i forbindelse med samarbejdsprojekter og generelt i forhold til det europæiske samarbejde indadtil behov for at skabe et minimum af overensstemmelse mellem de regler og kriterier, der skal anvendes de samarbejdende institutioner imellem. Her må den åbne koordinationsmetode bruges varsomt for at opnå den nødvendige balance mellem disse modsat rettede hensyn.

4.4 Forenkling (37) og reduktion af administrative procedurer. Undgåelse af parallelle og overlappende instanser (38) . Forskning og udvikling kræver uundgåeligt også løsning af planlægningsmæssige, forretningsmæssige, administrative og bedømmelsesmæssige opgaver, der må varetages af forskere og ingeniører med dokumenteret uddannelse og erfaring. Imidlertid er der sket en sådan vækst i de obligatoriske administrative procedurer, at det hermed forbundne arbejde tapper den egentlige forskningsindsats for ganske betydelige kræfter. Der er navnlig gået inflation i ansøgnings-, bedømmelses-, kontrol- og revisionsprocedurerne, hvilket medfører en mængde uproduktiv aktivitet og tapper forskningsindsatsen for kræfter (39). Dertil kommer, at manglende investeringer i uddannelse, forskning og udvikling heller ikke kan erstattes af flere evalueringsprocedurer.

4.4.1 Derfor gentager udvalget sin indtrængende anmodning om (40), at både Kommissionen og medlemsstaterne beskæftiger sig indgående med denne problematik og bestræber sig på at skabe mere effektive procedurer, der er koordineret bedre (især i forhold til de involverede instanser og medlemsstater og disse indbyrdes imellem). Navnlig henstilles der til, at det alt for store antal ukoordinerede vertikale (samt horisontale/parallelle) godkendelses-, styrings- og kontrolinstanser (og –procedurer) reduceres.

4.5 Fremme af excellence og konkurrence. Udvalget støtter Kommissionens, medlemsstaternes og forskningsinstitutionernes indsats for især at fremme fremragende forskning eller forslag til forskningsprogrammer. Generelt er formålet hermed at opnå topresultater inden for forskning og udvikling, men også at holde på de bedste hoveder eller tiltrække dem til Europa. Dette er ganske vist forbundet med flere administrative procedurer. Desto større behov er der for en massiv reduktion af det samlede antal procedurer og for at rationalisere og forenkle dem. Talemåden »Mindre er mere« er særlig relevant i denne forbindelse.

4.6 Mere udflydende grænser mellem forskningskategorierne. Der går ikke nogen klar skillelinje mellem forskningskategorierne grundforskning, anvendt forskning og udvikling; snarere er der tale om frugtbar netværksdannelse og feedback mellem dem. Såfremt man altså i de gældende bestemmelser vil fastholde skillelinjen mellem disse kategorier, skal de berørte institutioner have tilstrækkelige skønsbeføjelser og beslutningskompetencer ved fastsættelsen af de pågældende kategoriers andele. Dette ufortalt er det en kendsgerning, at grundforskningsresultater næppe kan forudses eller planlægges, hvorimod en målrettet og nøje planlagt fremgangsmåde først kan blive operativ, når målet kan defineres, og vejen derhen er tilstrækkelig klar.

4.7 Fra naturvidenskabelig erkendelse til innovative produkter, processer og tjenesteydelser En hurtigere omsættelse af ny viden fra grundforskningen og den anvendte forskning til nye produkter, processer eller tjenesteydelser er et mål, der kræver en særlig indsats. Selvom der her er tale om ét af de mest centrale problemer, findes der desværre ikke nogen universel patentløsning på det. Alligevel er det muligt opstille nogle principper og anbefale nogle tiltag.

4.7.1 Vigtigst blandt disse er det vel nok at forbedre mobiliteten mellem den akademiske verden og industrien (jf. i den forbindelse ligeledes punkt 5.5 ff.), men også generelt at fremme den indbyrdes forståelse og samspillet mellem disse to »kulturer« (41).

4.7.2 Her har det private erhvervsliv imidlertid ligeledes en forpligtelse til at udvikle en tilsvarende virksomhedskultur og til at interessere sig mere for resultaterne inden for forskning og udvikling samt til at udvise større mod til at udvikle innovative produkter (jf. tillige punkt 4.9). Virksomhederne skal tilrettelægge deres personalepolitik således, at de enten har eller er i stand til at opbygge mindst så megen teknisk-videnskabelig kompetence, at de kan foretage selvstændige vurderinger og tilpasse sig. Virksomhederne skal ligeledes søge at skabe et klima, der fremmer innovationer, for på den måde at støtte og udnytte deres medarbejderes kreative potentiale. Knowhow kan kun overføres eller købes, hvis den findes, hvis der er kendskab til den, og hvis den forstås til fulde (42).

4.7.3 Offentligt tilgængelige online-informationssystemer, der gør det muligt for potentielle interessenter dels at komme fra et stikordsregister til europæiske forskningsresultater samt originalpublikationerne og forfatternavnene, dels at finde kontakter, ville ligeledes være et bidrag hertil. Dette forsøges allerede delvis ved hjælp af Cordis (43). Sådanne informationssystemer bør ideelt set ligeledes kunne benyttes af handicappede (44) og tage højde for ældre menneskers behov.

4.7.4 Mindst lige så vigtigt er imidlertid behovet for et samarbejde mellem forskningsinstitutioner og virksomheder, der opererer på beslægtede områder. Umiddelbar geografisk nærhed skaber gode betingelser herfor (45), da det tætte naboskab (»cluster«) medfører, at der opstår og søges kontakter og partnerskaber. Der skal tilskyndes til yderligere clusterdannelse via hertil egnede programmer. Men ligeledes må enhver indsats for på kommunalt og regionalt plan at fremme vidensoverførslen og forbedre kontaktnettet anerkendes og bakkes op. Som et mønstereksempel på dette skal der på dette sted peges på »Science Cities« (46)-initiativerne.

4.7.5 Derfor bifalder udvalget navnlig de aktuelle planer (47) om etablering af et europæisk teknologiinstitut (ETI), der skal bidrage til videreudviklingen af Fællesskabets og medlemsstaternes innovationskapacitet ved at knytte forbindelser mellem uddannelses-, forsknings- og innovationsaktiviteter på højeste niveau. ETI's primære aktivitetsområde vil ligge inden for indgåelsen af partnerskaber i videns- og forskningsfællesskaber. Udvalget henstiller til, at der i denne sammenhæng imidlertid navnlig tilskyndes til, bakkes op om og foretrækkes »bottom-up«-initiativer.

4.7.6 Generelt bør medlemsstaterne også på dette område yde større støtte. Denne bør omfatte både de nævnte »start-ups« og samarbejdet (48) mellem forskningsinstitutioner og allerede etablerede virksomheder.

4.8 Grundforskningens betydning. Sådanne støtteprogrammer må imidlertid under ingen omstændigheder skade grundforskningen. Derfor gentager udvalget sin støtte til det meget vigtige program »Idéer« og det i den sammenhæng etablerede Europæiske Forskningsråd under det 7. rammeprogram for forskningen. En ny idé kan være årsag til en hel lavine af innovationer og brede sig til en hel række tekniske områder (49). Også industrien (50) er opmærksom på grundforskningens betydning og vigtigheden af at støtte den.

4.8.1 Dette afspejles i udvalgets gentagne opfordringer til gennem tilstrækkelig støtte til de tre nødvendige søjler i innovationstrekanten, nemlig grundforskning, anvendt forskning og udvikling (produkt- og procesudvikling) at give grundforskningen den vægt, den har krav på, for på den måde at skabe optimale betingelser for gennemført succes og mere innovation.

4.9 Innovative produkter. Selv hvis alle disse henstillinger blev fulgt, ville det det stadig være op til det private erhvervsliv at virkeliggøre, producere og markedsføre innovative produkter, processer og tjenesteydelser på basis af den viden og kunnen, der er opnået ved forskning og udvikling. Dette kræver betydelige forhåndsinvesteringer og tilstrækkelig tid og er forbundet med markante markedsbestemte økonomiske risici, navnlig for SMV'erne. Men også her kan Fællesskabet og medlemsstaterne yde afgørende støtte ved at føre en overordnet set pålidelig politik, ved at fjerne administrative hindringer, gennem økonomiske — navnlig skattemæssige — incitamenter, ved tilvejebringelse af tilstrækkelige mængder risikovillig kapital, kloge, effektive og ubureaukratiske støtteprogrammer og navnlig ved hele tiden at bestræbe sig på at skabe samfundsmæssige betingelser, der fremmer teknik og innovation.

4.9.1 Den offentlige sektors indkøb af varer og tjenesteydelser kan ligeledes yde et bidrag til markedsføringen af innovative produkter (teknologier, tjenesteydelser…) og ville således samtidig gribe chancen for igangsætning af en moderniseringsbølge inden for sektoren (51).

4.10 Intellektuel ejendomsret og EF-patentet. Det er en svaghed ved EU, at der ikke findes noget EF-patent. Denne mangel resulterer i markant større omkostninger og andre barrierer for sikringen af den intellektuelle ejendomsret. Den medfører således to alvorlige ulemper, nemlig dels højere omkostninger for patentansøgninger og –beskyttelse, dels sågar tab af mulig patentbeskyttelse ved fristoverskridelse og ved, at ansøgeren opgiver.

4.10.1 Sprogproblemet. Én af vanskelighederne ved at opnå enighed om et EF-patent i EU består i problemet med sprogene. Derfor henstiller udvalget til, at problemet løses i overensstemmelse med, hvad der er den vante praksis i det internationale forskermiljø. Dette må imidlertid under ingen omstændigheder blive udnyttet til eller fortolket som et forsøg på generelt at lægge hindringer i vejen for eller begrænse den sproglige mangfoldighed i EU, som udvalget støtter (52) som et værdifuldt kendetegn på Europas kulturelle bredde.

4.10.2 Ikke-nyhedsskadelige publiceringsfrister. Samtidig gør udvalget nok en gang opmærksom på sit ønske om, at der i den forbindelse fastsættes ikke nyhedsskadelige publiceringsfrister (53), for på den måde at løse konflikten mellem forskernes behov for hurtigt at kunne publicere resultaterne af deres forskning og den begrænsning, der ligger i, at det kun er nye, hidtil ukendte opfindelser, der kan patenteres.

4.11 Den særlige situation for de nye medlemsstater. Mens de fleste nye medlemsstater generelt på den ene side kan bryste sig af den konkurrencefordel, der består af lavere lønninger — selvfølgelig så også forbundet med den ulempe, at de fleste borgere har en lavere levestandard — så lider de på den anden side under den mangel, at den infrastruktur, der er nødvendig til forskning og udvikling, stadig ikke er så udbygget.

4.11.1 Derfor har udvalget flere gange (54) henstillet til at bruge en del af midlerne fra EU's strukturfonde til udbygning af den videnskabelige infrastruktur. Her kunne også midlerne fra Den Europæiske Investeringsbank gøre stor nytte.

4.11.2 Men også de nye medlemsstater selv bør satse hårdt på så hurtigt som muligt at få lukket det førnævnte hul og derefter i anden ombæring nå 3 %-målsætningen. Generelt bør det være et prioriteret mål for EU at yde de nye medlemsstater håndfast støtte til udbygningen af deres forskningssystem og forskertalentpleje.

4.12 Innovation (55) generelt. Hvor de hidtidige bemærkninger og henstillinger hovedsagelig har behandlet innovation som et resultat af teknisk-videnskabelige aktiviteter og initiativer, skal der her udtrykkeligt peges på de erhvervs- og forretningsmæssige samt sociale aspekter (56) ved og muligheder i innovative idéer og processer. Disse har uden tvivl lige så stor betydning for velstand, konkurrenceevne og Lissabon-strategi som det videnskabeligt-tekniske aspekt og kompletterer dette. I den foreliggende sonderende udtalelses forstand vedrører disse aspekter imidlertid i overvejende grad økonomi- og socialpolitiske spørgsmål, der vil blive behandlet særskilt i en fremtidig udtalelse om Lissabon-strategien. (Jf. tillige følgende kapitel.)

4.12.1 Udvalget bifalder i denne sammenhæng Kommissionens meddelelser (57) (jf. tillige punkt 1.2) af 13. september 2006»Viden i praksis: en bredt funderet innovationsstrategi for EU« og af 12. oktober 2006»Et innovationsvenligt og moderne EU«, hvis generelle opfattelse udvalget fuldt og helt kan slutte op om, og som derudover på visse punkter præciseres ved nærværende udtalelse. (Den første af meddelelserne henviser selv til Aho-rapporten (58), som udvalget også støtter.) Udvalget henviser ligeledes til sine egne forslag (59) til en innovativ beskæftigelsespolitik.

5. Det menneskelige element — menneskelig kapital — forskere og ingeniører (60)

5.1 Personlige aspekter — Motivation. Udvalget skal her henvise til den udtalelse (61), der specifikt er helliget behandlingen af disse spørgsmål, og endnu en gang bekræfte og understrege den holdning, der er givet udtryk for her. Som allerede før sket påpegede udvalget heri, at menneskelig kapital er den mest følsomme og værdifulde ressource for forskning, udvikling og innovation. Derfor er den vigtigste opgave at motivere unge mennesker med en teknisk-naturvidenskabelig uddannelse til at vælge forskervejen og at gøre disse uddannelser så attraktive som muligt.

5.2 Universiteter og tekniske højskoler. Af denne grund er de uddannelsessteder, der er nødvendige til formålet, en afgørende forudsætning for at kunne efterkomme behovet for gode forskere og ingeniører. Altså drejer det sig om at etablere og opretholde et tilstrækkeligt stort antal navnlig også tekniske universiteter af passende kvalitet med fremragende undervisere, og hvor forskning og undervisning forbindes med hinanden (62). De skal kunne stå distancen i konkurrence med de bedste universiteter i USA eller andre lande uden for Europa. Heraf følger, at de skal være tilstrækkeligt attraktive for de bedste studerende uden for Europa. Også her kunne ETI spille en nyttig rolle.

5.3 Mobilitet. At intern europæisk mobilitet og mobilitet i forhold til tredjelande efter endt videregående uddannelse for unge forskere og ingeniører i dag nærmest er at betragte som en nødvendig del af efteruddannelsen giver anledning til yderligere to krav:

5.3.1 Mobilitet skal belønnes og ikke straffes. Desværre er der stadig mange overenskomstmæssige og skatte- og forsikringsretlige bestemmelser samt regler om socialsikring — endda af nyere dato (63) — der bevirker det stik modsatte. Her er der behov for en systematisk og målrettet gennemgang/revision af alle relevante aspekter/hindringer. Dertil kommer, at der af hensyn til familiesammenholdet skal henses til den samlede families tarv ved en sådan gennemgang/revision.

5.3.2 Mobilitet må ikke blive den lige vej til »brain drain«. Altså bør forskernes og ingeniørernes arbejdsforhold og arbejdsmiljø, der er betingelsen for gode resultater, samt lønforhold og karrieremuligheder ligne dem, der tilbydes i de tredjelande, som i særlig grad konkurrerer med Europa.

5.4 Karriere. Idet de enkelte forskere investerer i erhvervelsen af en nødvendig bred og krævende grundlæggende og avanceret specialviden, overtager samfundet — repræsenteret ved det politiske system — ansvaret for, at disse investeringer udnyttes bedst muligt. Dette ansvar må give sig udtryk i, at samfundet sørger for passende karriere- og attraktive specialiseringsmuligheder for uddannede forskere uden fare for, at de pågældende ender i en beskæftigelsesmæssig blindgyde. Arbejdsløshed eller manglende overensstemmelse mellem uddannelse og beskæftigelse blandt kvalificerede forskere og ingeniører er spild af samfundets investeringer, afskrækker den fremtidige videnselite og medfører beskæftigelsesvalg uden for det teknisk-naturvidenskabelige område eller udvandring fra Europa!

5.4.1 Ph.d.'ere. I betragtning af, hvor lang tid det tager at gennemføre et fuldt teknisk-naturvidenskabeligt studieforløb og en efterfølgende ph.d., og i betragtning af, at ph.d.-afhandlinger på det teknisk-naturvidenskabelige område kræver evne til selvstændig tænkning og arbejdsindsats på fuld tid, bør et ph.d.-forløb også anerkendes og betales som fuldtidsarbejde (hvilket af og til også er tilfældet for ingeniørers vedkommende). Det er i flere henseender uhensigtsmæssigt i for lang tid at nægte netop de mest begavede unge forskere økonomisk uafhængighed ved utilstrækkelig betaling (64) under deres ph.d.-forløb. Ingeniører og forskere, der kan fremvise en fuldgyldig afsluttende universitetseksamen, er ikke lærlinge eller praktikanter.

5.4.2 Med hensyn til den videre karriere er det vigtigt, at der bliver udviklet attraktive modeller for akademiske karriereforløb (tenure track) samt alternative beskæftigelsesmuligheder. Her gælder i endnu højere grad, hvad der blev bemærket sidst i foregående afsnit.

5.4.3 At give mennesker de rigtige chancer. Fremskridt og permanent innovation er også betinget af, at alle involverede er motiverede, af nye forretningsmodeller og af de rigtige ledelsesmetoder. Det handler om at give mennesker — dvs. alle ansatte på virksomheder og i forskningsinstitutioner — de bedste muligheder for at udfolde talent og selvstændigt initiativ i forhold til deres begavelse, ydeevne og kreativitet og om at skabe et socialt miljø, der støtter og fremmer deres produktivitet. Der er her tale om meget vigtige problemstillinger inden for socialpolitik, familiepolitik, driftsøkonomi og generelt inden for ledelseskultur. På ledelsesniveau har man omsider også erkendt betydningen af en fornuftig balance mellem arbejdsliv og privatliv for kreativitet og produktivitet (65).

5.5 Kontakt mellem den akademiske verden og erhvervslivet. Vidensoverførslens og erfaringsudvekslingens bedste transportmiddel er fagfolkenes hoveder. Der er gennem lang tid blevet udfoldet store bestræbelser for at skabe mere mobilitet og kontakt mellem universiteterne og forskningsinstitutionerne på den ene side og industrien på den anden. Trods de eksisterende hindringer og vanskeligheder bør disse afgjort øges.

5.5.1 Det er nemlig hidtil desværre stort set ikke lykkedes (66) at overvinde de mange hindringer herfor, det være sig overenskomstmæssige regler, rekrutteringskultur, karrierekriterier eller andet. I lyset af, at det her drejer sig om stort set velkendte problemer, bør der igen gøres et forsøg på at påvirke og/eller ændre procedurerne og på at fjerne de overenskomstmæssige hindringer. Det er imidlertid ikke kun et spørgsmål om satser og højst forskellige lønforhold, men også om forskelle i virksomhedskultur inden for industrien og den akademiske verden. Om end nogle af disse forskelle formentlig er begrundet i de to områders forskellige natur, er det ikke desto mindre en vigtig opgave at skabe markant mere permeabilitet og samarbejde på dette område. Udvalget henstiller til, at der gøres fornyede overvejelser på dette felt med henblik på alligevel at opnå positive resultater i denne vigtige sag.

5.5.2 Ud over de finansieringstekniske, skatteretlige og ansvarsretlige aspekter bør der her lægges særlig vægt på den indbyrdes mobilitet mellem den akademiske verden og erhvervslivet. Derfor gentager udvalget sin henstilling til, at der etableres et stipendie- og/eller støttesystem, der kan tilskynde til en tidsmæssigt begrænset (f.eks. ét til tre år) indbyrdes mobilitet (med garanti for tilbagevenden til det tidligere karriereforløb) mellem industrien og forskningsinstitutionerne på linje med frisemesterordningerne på det akademiske område. Dette ville ikke blot medføre bedre kendskab til og forståelse for de indbyrdes forhold og vidensoverførsel, men naturligvis også åbne op for længerevarende skift. Udvalget er ganske vist godt klar over, at heller ikke den form for tilbagevenden er uproblematisk for begge parter (67), men fordelene ved sådan et stipendium skulle gøre det muligt at løse problemerne, og dertil kommer, at de kunne blive et springbræt til et nyt karriereskridt.

Bruxelles, den 13. december 2006 Dimitris DIMITRIADIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2006) 502 endelig af 13.9.2006»Viden i praksis: en bredt funderet innovationsstrategi for EU« og KOM(2006) 589 endelig af 12.10. 2006»Et innovationsvenligt og moderne EU«.

(2) EUR 22005 »Creating an Innovative Europe« ISBN 92-79-00964-8.

(3) Jf. fodnote 1.

(4) Jf. Fodnote 2.

(5) Hvis det græsk-egyptiske kulturområde og den krydsfertilisering med det indisk-arabiske kulturområde, der fra tid til anden har fundet sted, tages med i betragtning, kan Europa også siges at være videnskabens vugge i generel forstand.

(6) En meget udførlig og differentieret beskrivelse af disse processer findes i udvalgets initiativudtalelse om »Videnskab, samfund og borgere i Europa« (EFT C 221 af 7.8.2001).

(7) I Tyskland.

(8) Navnlig gennem en reduktion af børnedødeligheden.

(9) I den forbindelse drejer det sig ikke så meget om indlæring og beherskelse af en lang række formler, men derimod om en grundlæggende forståelse af teknikken, de fundamentale naturlove, betydningen af kvantitative sammenhænge og matematikkens praktiske nytte.

(10) Se imidlertid punkt 2.10.3: I visse tilfælde (i) med dets anvendelse begrænset i en periode gennem patenter eller tilgængelig via licenser eller (ii) af virksomheder behandlet som kommercielle hemmeligheder for en periode — med større eller mindre succes.

(11) (EUT C 112 af 30.4.2004), (EUT C 112 af 30.4.2004), (EUT C 65 af 17.3.2006) og (EUT C 324 af 30.12.2006).

(12) http://consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/de/ec/00100-r1.d0.htm.

(13) http://consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/de/ec/71067.pdf

(14) Som desværre indtil nu kun delvist er gennemført, hvilket i høj grad gælder 3 %-målet.

(15) CES 278/2003 (EUT C 95 af 23.4.2003).

(16) http://www.hm-treasury.gov.uk/independent_reviews/stern_review_economics_climate_change/sternreview_index.cfm

(17) Bild der Wissenschaft 9/2006 S. 109.

(18) Udvalget har flere gange (EUT C 65 af 17.3.2006) gjort opmærksom på, at det i Barcelona fastlagte 3 %-mål på grund af den globale konkurrence, når det gælder investeringer i forskning og udvikling er et såkaldt »Moving-Target«; hvis man opfylder målet for sent, er man stadigvæk den sidste.

(19) Særligt løn- og ansættelsesforhold for unge videnskabsfolk og ingeniører.

(20) Det amerikanske forsvarsministerium (DoD) støtter i stort omfang forskningsprojekter også på universiteter og forskningscentre.

(21) Derudover eksisterer der støtteprogrammer i forskellige kommissionstjenestegrene, som f.eks. rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation (2007-2013) eller programmet »Intelligent Energy-Europe«.

(22) KOM(2006) 364 endelig med forbehold for Europa-Parlamentets og Rådets endelige afgørelse.

(23) plus ca. 2 mia. EUR fra det 7. FTU-rammeprogram Euratom.

(24) CESE 1484/2005 (EUT C 65 af 17.3.2006).

(25) CCMI er ved at forberede en udtalelse om dette emne.

(26) En ny undersøgelse fra Kommissionen har vist det glædelige resultat, at de europæiske virksomheders FoU-investeringer steg med 5,3 % i 2005.

(27) Se ligeledes EUT C 80 af 30.3.2004 såvel som EUT C 65 af 17.3.2006.

(28) I den forbindelse er der på Kommissionens hjemmeside den 22. november 2006 offentliggjort en pressemeddelelse fra Kommissionen (IP/06/1600), såvel som et dokument (uden dato og betegnelse!) »Fællesskabets ramme for statsstøtte til forskning, udvikling og innovation«. Udvalget har endnu ikke været i stand til at bedømme dette dokument set i lyset af ovenstående henstillinger.

(29) Se punkt 3.2.2.

(30) EUT C 234 af 22.9.2005.

(31) EUT C 95 af 23.4.2003.

(32) Jf. tillige punkt 3.4.

(33) Se dog også punktet »samarbejdsprojekter« senere i teksten.

(34) Se ligeledes EFT C 221 af 7.8.2001. »Videnskab, samfund og borgere i Europa«, punkt 4.7: »Forskning er en rejse ind i det ukendte, og hver enkelt person og hver enkelt gruppe har sine egne fremgangsmåder, der kombineres indbyrdes alt efter behov, begavelse og temperament. Forskere er managers, ingeniører, samlere, hårkløvere eller kunstnere. At forske er at famle sig frem i mørket, ane noget intuitivt, opmåle et ukendt landskab, indsamle og ordne data, finde nye signaler, opspore overordnede sammenhænge og mønstre, erkende nye sammenhænge, udvikle matematiske modeller, udvikle de fornødne begreber og symbolsprog, udvikle og konstruere nyt apparatur, søge efter enkle løsninger og efter harmoni. Det er også at bekræfte, sikre, udbygge, generalisere og reproducere.«

(35) Se ligeledes EUT C 65 af 17.3.2006, punkt 4.13.2 »charter« samt fodnote.

(36) Jf. tillige punktet »Mere fleksible planer for kanaliseringen af midlerne og budgetbestemmelser«.

(37) Jf. tillige EUT C 309 af 16.12.2006, f.eks. punkt 1.2.

(38) Iflg. CESE 1674/2004.

(39) Deutscher Hochschulverband har i denne sammenhæng netop offentliggjort en meget sigende sammenligning, jf. Forschung und Lehre 9/06, s. 516 (www.forschung-und-lehre.de).

(40) Jf. kapitel 5.1.8 (EUT C 110 af 30.4.2004).

(41) Ikke at forveksle med G. P. Snows »To kulturer« — Science and Humanities.

(42) Citat fra EØSU's udtalelse om det europæiske forskningsrum, (EFT C 204 af 18.7.2000).

(43) http://cordis.europa.eu.

(44) Jf. ligeledes EFRU-reglerne.

(45) På samme måde, som det er tilfældet med tværfaglige forskningsområder.

(46) www.sciencecities.eu.

(47) Udvalget er ved at udarbejde en særlig udtalelse herom.

(48) I den forbindelse skal man imidlertid være opmærksom på nogle principielle modsætninger, der allerede blev nævnt under punkt 7 i EUT C 309 af 16.12.2006, f.eks.:

— Grundforskning, ja faktisk enhver form for langsigtet forskning og udvikling, har gavn af en tidlig offentliggørelse af resultaterne, så andre forskerhold får mulighed for at efterprøve dem. Dertil kommer, at man skal udnytte den synergi, der skabes gennem hurtig indbyrdes kommunikation i »videnskabsmiljøet«, især i tilfælde, hvor mange laboratorier arbejder på et fælles forsknings- og udviklingsprogram

— Også det offentlige må normalt insistere på offentliggørelse af resultaterne af den forskning, det har støttet, så man kan sikre en retfærdig støttepolitik og en fair konkurrence

— På den anden side må et firma som regel — af hensyn til konkurrencesituationen — i det mindste være interesseret i, at resultaterne af dets produktudvikling i hvert fald behandles fortroligt, indtil det kan udbyde et markedsklart produkt.

(49) Jf. i denne forbindelse tillige EUT C 309 af 16.12.2006, punkt 1.7 og 8.

(50) Jf. The Economic Returns to Basic Research and the Benefits of University-Industry Relationships. A literature review and update of findings. Report for the UK Office of Science and Technology* by SPRU — Science and Technology Policy Research. Alister Scott, Grové Steyn, Aldo Geuna*, Stefano Brusoni, Ed Steinmueller, 2002.

(51) Innovationsspring er imidlertid som bekendt også altid forbundet med risici, der kan medføre forsinkelser, øgede omkostninger og endda fiaskoer; dette kan medføre offentlig kritik — til syvende og sidst er det imidlertid de langsigtede resultater, der tæller. [Som eksempler kan nævnes: Airbus 380, det tyske vejafgiftssystem, UMTS-licenser (Universal Mobile Telecommunications System)].

(52) »En ny rammestrategi for flersprogethed« (EUT C 324 af 30.12.2006).

(53) Det vil sige, at det forhold, at en opfinder inden for en bestemt frist har publiceret nye forskningsresultater, ikke kan gøres gældende som indsigelse mod et produkts patenterbarhed i forbindelse med en patentansøgning. Jf. i denne forbindelse tillige (EUT C 95 af 23.4.20039, punkt 5.2, samt EUT C 110 af 30.4.2004, punkt 2.5.1 og 2.5.2.

(54) Jf. bl.a. EUT C 65 af 17.3.2006.

(55) I henhold til Kommissionens forslag om oprettelse af Det Europæiske Teknologiske Institut er innovation »den proces og resultaterne af den proces, hvorigennem nye ideer udvikles som reaktion på samfundsmæssige eller økonomiske krav og skaber nye produkter, tjenester eller forretningsmodeller, som på vellykket vis indføres på et eksisterende marked eller kan skabe nye markeder.« I den anmodede sonderingsudtalelses forstand drejer det sig her overvejende om teknisk-videnskabelige produkter eller processer.

(56) Jf. fodnote 55. En kortere engelsk definition lyder: Innovation is the successful exploitation of new ideas.

(57) KOM(2006) 502 endelig og KOM(2006) 589 endelig og ligeledes fodnote 1 og 2.

(58) Esko Aho / EUR 22005 . http://europa.eu.int/invest-in-research/

(59) F.eks. EUT C 195 af 18.8.2006»Flexicurity — det danske tilfælde«.

(60) De to sidste betegnelser omfatter begge køn, altså også kvindelige forskere og ingeniører.

(61) Jf. »Forskere i det europæiske forskningsrum: et fag, mange muligheder«, (EUT C 110 af 30.4.2004).

(62) I den forbindelse kunne et bedre samarbejde mellem universiteter og forskningsinstitutioner uden for den videregående uddannelsessektor være nyttigt for at kunne trække på sidstnævntes apparatur og infrastruktur, når forskning og undervisning kombineres, men også for at inddrage den nyeste viden i undervisningen.

(63) F.eks. i Tyskland.

(64) Jf. tillige (EUT C 110 af 30.4.2004).

(65) Jf. Frankfurter Allgemeine Zeitung nr. 257, 4. November 2005, C1.

(66) Jf. f. eks »Forschung und Lehre« (for Deutscher Hochschulverband; www.forschung-und-lehre.de) 4/06, s. 208, samt »Forschung und Lehre« 7/06, s. 402.

(67) Jf. f.eks. »Beruf und Chance«, Frankfurter Allgemeine Zeitung nr. 251, 28. oktober 2006, C1.