DA    DA DA 
DA    DA  EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 8.3.2011 
SEK(2011) 289 endelig 
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONEN 
 
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN 
  
Ledsagedokument til 
 
Meddelelse fra Kommissionen til Europa -Parlamentet, Rådet, Det Europæiske 
Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget 
   
Køreplan for omstilling til en lavemissionsøkonomi i 2050 
{KOM(2011) 112 endelig} 
{SEK(2011) 287 endelig} {SEK(2011) 288 endelig} 
 
DA 2   DA 1. PROBLEMSTILLING  
(1) For at undgå de farlige konsekvenser af k limaændringerne har EU som erklæret mål, 
at temperaturstigningen skal begrænses til 2 ºC. I Københavnsaftal en henvises der til 
dette mål, som blev yderligere bekræf tet som led i De Forenede Nationers 
rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) i den beslutning, de r blev vedtaget 
på UNFCCC-partskonferencens 16. samling.  
(2) FN's Klimapanel (Intergovernmental Panel on Climate Change - IPCC) rapporterede i 
2007, at den foreliggende viden syntes at vise, at det for at begrænse 
klimaændringerne til en temper aturstigning på 2 ºC i fo rhold til det præindustrielle 
niveau ville være nødvendigt, at de udvi klede lande satte sig som mål at sænke 
drivhusgasudledningen med 80-95 % unde r 1990-niveuaet frem til 2050. Det 
Europæiske Råd og Parlamentet tilsluttede sig dette mål for EU inden for rammerne af den reduktionsindsats, som de udviklede la nde samlet set skulle realisere efter 
Klimapanelets opfattelse.  
(3) I EU som helhed er der i de sidste 20 år sket en nedgang i udledningen (ekskl. 
arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbr ug - LULUCF). For 2009 
beregnede Det Europæiske Milj øagentur (EEA), at udledning erne var dalet yderligere 
til 17 % under 1990-niveauet. Medtages luft farten, vil denne reduktion komme til at 
ligge på omkring 16 % under 1990-niveaet. Denne udvikling kan til dels tilskrives 
virkningerne af den økonomiske krise i 2009. 
(4) I dag importeres ca. 55 % af Europas prim ærenergi. Med nedgangen i produktionen af 
olie og gas fra Nordsøen ventes denne import at stige til 57 % frem til 2030. Energiafhængighed er ikke i sig selv et  økonomisk problem, men flere træk ved 
energiudviklingen fortjener opmærksomhed. Fo r det første peger udviklingen i retning 
af fortsat stigende efterspørgsel efter o lie og gas i de nye vækstøkonomier. For det 
andet er investeringerne på udbudsside n ikke på højde med den voksende 
efterspørgsel. Det Internationale Energiagen tur skønner, at ca. 75 % af "traditionel" 
råolie i 2035 skal komme fra endnu ikke udviklede eller opdagede forekomster. For 
det tredje befinder de globale reserver sig ofte i geopolitisk ustabile områder og ejes af 
statsdrevne selskaber, som ikke altid kan reagere optimalt på markedskræfterne. Den 
europæiske økonomi vil derfor fortsat være udsat for alvorlige risici, hvad 
energipriserne angår, ikke mindst tr ansportsektoren, som for over 90 %'s 
vedkommende er afhængig af olie. Kørepl anen ser derfor på, hvilke udviklinger i 
energisektoren og synergier, der kan forbedre energiforsyningssikkerheden. 
(5) Udvikling af lavemissionsteknologi spiller en nøglerolle for bæ redygtig vækst og 
beskæftigelse. Men denne udvikling hæmmes i kke kun af markedets svigtende evne til 
at inkludere de eksterne omkostninge r ved udledningen. Også problemet med 
usikkerhed og manglende videnove rførsel generelt kan føre ti l, at der ikke investeres 
nok i F&U. Hertil kommer vanskelighederne med at afsætte kap italintensiv teknologi 
på markedet, da investeringerne i denne te knologi har lange tilb agebetalingstider. Det 
vil derfor være afgørende at fremme udvik lingen af lavemissions teknologi og optimere 
læringskurven så omkostningseffektivt som mulig t. Heri ligger både en stor udfordring 
og en chance for de europæiske virksomheder . Et vigtigt aspekt ve d opstillingen af en 
køreplan for en kulstoffattig økonomi er, hvordan EU udvikler sin F&U-, 
demonstrations- og innovationspolitik og sk aber rammebetingelser, der kan fremme 
DA 3   DA den teknologiske udvikling, sikre offentli ghedens accept og skærpe konkurrenceevnen 
for en lang række vigtige fremstillingsbrancher i EU. 
(6) Omstillingen til en kulstoffattig økonomi har langtrækkende konsekvenser for 
bæredygtig anvendelse af re ssourcerne - og ikke kun energiressourcerne - og dermed 
for Europa 2020-flagskibsinitiativet ve drørende ressourceeffektivitet. Med en 
reduktion i de energirelaterede udledninger af  klimagasser følger samtidig en mærkbar 
reduktion i udledningen af andre luftfo rurenende stoffer med deraf følgende 
sundhedsmæssige fordele. Køreplanen sk al også se på industriprocesser, 
arealanvendelse og landbrugs- og s kovbrugsmetoder og deres betydning for 
produktionen og forbruget af fødevarer, fode r og fibre (tømmer, papirmasse og papir) 
og vedligeholdelsen af vigtige øk osystemtjenester (jordbundkvalitet, 
vandtilgængelighed, biodiversitet). 
2. MÅL 
(7) Det konkrete mål for køreplanen for en la vemissionsøkonomi i 2050 er at give indsigt 
i, hvordan EU's politiske rammer bør se ud i de næste 10 år og derefter med henblik på (1) at åbne mulighed for gennemgribende reduktioner i klimagasudledningen i tråd 
med den videnskabelige udvikling og sam tidig (2) mindske sårbarheden over for 
oliechok og andre energiforsyningsproblemer og (3) udnytte mulighederne for bæredygtig vækst og beskæftigelse (i t ilknytning til ny kulstoffattig teknologi), 
samtidig med at mere vidtgående hens yn til bæredygtighed og ressourceeffektivitet 
tages i betragtning. 
(8) Sigtet med denne konsekvensanalyse er at op lyse om de generelle og sektorspecifikke 
løsningsmuligheder, de hertil fornødne te knologiske og strukturelle ændringer, 
investerings- og omkostningsmønstrene og andre konsekvenser, synergier og 
kompromisser i tilknytning ti l den mere vidtgående dags orden for bæredygtighed og 
ressourceeffektivitet. Oplysn ingerne skal kunne bruges til gavn for udviklingen af 
klimapolitikken på EU-plan og på nationalt og regionalt plan og af konkrete 
sektorspecifikke køreplaner, som er unde r udarbejdelse, herunder skitsering af 
milepæle. 
3. M
ETODIK OG SCENARIER  
(9) Når der er tale om en så  lang tidshorisont, må der nødvendigvis tages hensyn til 
forskellige udgangshypoteser, usikkerhedsmomenter og forskellige udviklingsscenarier over tid. Konsekvensanalys en ser der derfor på, hvordan EU vil 
kunne realisere mærkbare udledningsreduktio ner i overensstemmelse med 2 ºC-målet 
efter en række altern ative scenarier ("deka rboniseringsscenarier" 
(kulstofreduktionsscenarier) i stedet for politiske løsningsforslag), som varierer, hvad en række nøgleparametre angår, f.eks. de globale vilkår, de n globale udvikling i 
energipriserne og fremskri dtene inden for teknologisk  innovation. I scenarierne 
betragtes kulstofpriserne som et omkostni ngseffektivt politisk virkemiddel. Ved at 
sammenholde resultaterne af forskellige scenarier kan man drage mere robuste konklusioner med hensyn til, hvordan de forskellige nøglepar ametre påvirker 
resultaterne og de forskellige dele påvirker hinanden. 
DA 4   DA (10) Reduktionsmålet på 80 til 95 % for de ud viklede lande (beskrevet i IPCC's 4. 
vurderingsrapport) omfatter både reduktioner på hje mmebane og anvendelse af 
internationale kreditter. For at kunne vurde re omfanget af de in terne reduktioner, EU 
skal realisere inden 2050, give s der en oversigt over de sene ste videnskabelige data og 
POLES-modellens prognoser baseret på 2 ºC -målet, dvs. en halvering af den globale 
udledning i 2050 i forhold til 1990. 
(11) Fossilbrændselspriserne har stor betydning, når man vil vurdere virkningerne af en 
emissionsreduktion, men priserne afgøres i vid udstrækning af udviklingen på de 
globale markeder. Desuden kan globale klim atiltag påvirke fossilbrændselspriserne. 
POLES-modellen er brugt til at analysere vekselvirkningerne mellem klimatiltag og 
fossilbrændselsprise via 3 scenarier: 
• Global baseline : ingen yderligere klimatiltag på globalt plan frem til 2050  
• Globale tiltag : med globale tiltag halveres de globale emissioner frem til 2050 i 
forhold til 1990 
• Fragmenterede tiltag : EU gennemfører en dekar boniseringsstrategi, men andre 
lande følger ikke samme spor. De opfylder kun Københavnsaftalens mindstekrav frem til 2020 og gør ingen yderligere indsats efter 2020. 
Denne modelprognose er ved hjælp af GLOBIOM- og G4M-modelllen blevet 
udvidet med globale prognoser for la ndbrug og ændringer i arealanvendelsen. 
(12) Modelberegningen for EU er baseret på energisystemmodellen PRIMES kombineret 
med GAINS-modellen for prognoser over ikke-CO
2-emissioner i EU. Forholdet 
mellem energi og LULUCF på EU-plan er analyseret med G4M- og GLOBIOM-modellen. Dekarboniseringsdri vkraften udgøres hovedsagelig af kulstofpriserne for 
CO
2– og ikke-CO 2-udledninger.  
(13) Scenarierne på EU-plan er:  
• Et referencescenario, som afspejler gennemførelse og videreførelse af 
igangværende strategier (dvs. klima- og energipakken frem til 2020). 
• En række dekarboniseringsscenarier, de r afspejler en inte rn EU-reduktion i 2050 
på 80 % i forhold til 1990, bortset fra et s cenario for fragmenter ede tiltag, hvor der 
træffes yderligere foranstaltninger for at beskytte de energiintensive virksomheders konkurrenceevne.  
• Dekarboniseringsscenarierne differentieres efter fossilbrændselspriserne på linje 
med resultaterne af POLES- modellens globale analyse:  
– scenarier med lave, relativ t stabile energipriser (o liepriser i 2050 på omkring 
70 USD
2008/tønde), som kan ventes i tilfælde af globale tiltag   
– scenarier med gradvis fordobling af oliepriserne (op til 127 USD 2008/tønde i 
2050), ligesom i referencescenarie t; kan ventes i tilfælde af fragmenterede tiltag  
DA 5   DA – scenarier med et midlertidigt oliechok e ller fortsat høje energipriser fra 2030 og 
frem (fordobling til 212 USD 2008/tønde i 2030), hvilket der er reel risiko for i 
tilfælde af fragmenterede tiltag . 
• Dekarboniseringsscenarierne differentiere s efter forskellige hypoteser for den 
teknologiske udvikling: 
– scenarier for effektiv teknologi, der repræs enterer succesfuld indførelse af effektiv 
og kulstofsparsom teknologi  
– scenarier for 'forsinket CCS' og 'forsinket elektrificering' til vurdering af 
følsomheden for så vidt angår tilgæn geligheden af visse teknologiløsninger 
– en følsomhedsanalyse af forsinkede klimatiltag, som bygger på en antagelse om 
ingen nye eller yderligere klimastrategier før 2030. 
(14) I fremtidige forbedringer af modelberegningerne vil man f.eks. kunne medregne 
klimaændringernes påvirkning af landbrugs - og energiproduktion og -forbrug. Med en 
bedre modellering af løsninger, hvad energila gring og intelligente elnet angår, vil man 
i højere grad kunne beregne udviklingen af decentral energiproduktion. 
4. RESULTATERNE AF DEN GLOBALE ANALYSE  
Globale reduktionstiltag og EU's bidrag  
(15) Den seneste videnskabelige li tteratur og POLES-modellens  prognoser viser, at EU 
frem til 2050 skal reducere sin klimagasudl edning internt med mindst 75 %, 80 % eller 
mere i forhold til 1990.  
(16) En global indsats i tråd med 2 °C-målet vil kræve, at andre udviklede lande træffer de 
samme stringente foranstaltninge r som EU ved at anvende li ge så stærke signaler som 
CO 2-prissignalet. De nye væks tlande ville kunne gøre dette gr advist, hvilket simuleres 
ved et gradvist voksende kulstofmarked med priser, der i 2030 ligger på samme niveau 
i de udviklede lande og de  nye vækstlande. Dette re sulterer i en reduktion i 
udviklingslandenes udledninger på 80 % i 2050 i forhold til baseline, dvs. ned til eller 
endog under 1990-niveauet. Dette i ndebærer, at internationale  kreditter i tilfælde af 
globale tiltag ikke kan fås billigt, og at omfattende udligningsforan staltninger ikke er 
noget alternativ til tiltag på hjemmebane. Det er - også ud fra et omkostningseffektivitetssynspunkt - nødvendigt , at 80 til 95 %-reduktionsmålet i EU i 
vid udstrækning opfyldes internt. Udledni ngerne pr. indbygger vil konvergere med 
tiden, og i 2050 vil de absolutte forskelle  være mindsket mærkbart, selv om 
udledningen pr. indbygger fortsat vil være større i de udviklede lande. 
Sammenhængen mellem klimatilta g og de globale oliepriser 
(17) POLES-analysen viser vekselvirkningern e mellem globale klimatiltag og de 
fremtidige fossilbrændselspriser. Mens ol iepriserne ifølge baseline-prognoserne 
næsten fordobles, vil de i en verden med globale klimatiltag forblive stabile i 2050 i 
forhold til i dag. Disse relative prisfald  vil være et resultat af mindsket 
energiefterspørgsel og anve ndelse af lavemissionsbrændsle r. En verden med globale 
DA 6   DA tiltag vil i det væsentlige være præget af  lavere fossilbrændselspriser og højere CO 2-
priser. 
(18) Analysen viser, at oliepriserne i en verd en med "fragmenterede tiltag" kun vil dale 
med 15 % i forhold til baseline-niveauet. Disse resultater er stort set i tråd med Det Internationale Energiagenturs World Energy Outlook 2010 . IEA's data viser, at der er 
klare energiforsyningsrisici forbundet med en  kombination af stigende efterspørgsel, 
forsyningsvanskeligheder og geopolitiske ri sici i de olie- og gaseksporterende 
områder. 
(19) Ændringer i priserne på ener gikilder vil føre til ændr inger i indtægterne for de 
energieksporterende lande. Men disse konse kvenser er håndterbare. Årsindtægterne 
for OPEC skønnes at ville stige langt mere i de kommende 20 år end i de forgangne 20 
år, selv i tilfælde af globale tiltag .  
Det globale bidrag fra landbrug og skov brug og sammenhængen med bioenergi 
(20) Som en del af en global indsats hen imod 2 °C-målet er også bi draget fra landbrug og 
LULUCF og sammenhængen med energisektoren  på globalt plan blevet analyseret. I 
denne forbindelse er følgende fa ktorer er taget i betragtning: 
(a) nødvendigheden af at garantere fødeva resikkerhed for en voksende global 
befolkning 
(b) EU's mål om at mindske den globale  afskovning, særlig i udviklingslandene, 
og standse tabet af det globa le skovdække senest i 2030 
(c) tiltag til at mindske udl edningerne fra landbruget 
(d) øget anvendelse af biomasse til energiformål i tilfælde af klimatiltag 
(e) uændrede kostvaner, dog med en tende ns hen imod mere kulstofintensive 
fødevarer som følge af øget velfærd.  
Af denne analyse konkluderes det, at landbr ug og skovbrug kan opfylde  de ovennævnte krav 
frem til 2050, hvis der indføres passende inc itamenter, men en forudsætning herfor er 
produktivitetsforbedringer på gl obalt plan. Gennemføres disse  forbedringer ikke, kan de 
ovennævnte mål ikke nås eller kun gennem bety delige prisstigninger på fødevarer.  
Vendes den nuværende tendens, som går i retning af mere kulstof intensive fødevarer, vil det 
også kunne bidrage til målet, men denne mulighed er ikke analyseret. Ændringer i livsstil og 
adfærd vil kunne øge muligheden for at opf ylde betydelige reduktionsmål og forbedre 
klimaindsatsens samlede omkostningseffektivitet, da det vil bidrage til, at mere omkostningstunge modvirkningsløsninger i andr e sektorer kan undgås.  Biodiversiteten vil 
nyde stor gavn af en begrænsning af de globale  klimaændringer til 2 ºC, da det vil bidrage til 
bevarelsen af de tropiske skove med deres stor e biodiversitetsværdi, men samtidig er det 
vigtigt at undgå, at produktivitetsforbedringe r inden for landbrug/skovbrug fører til tab af 
biodiversitet, øget udtømning af vandress ourcerne eller andre miljøproblemer.  
DA 7   DA 5. RESULTATERNE AF EU- ANALYSEN  
Generelle reduktionsløsninger på EU-pla n og bidrag fra de forskellige sektorer  
(21) En analyse af prognoserne for de forskellig e EU-dekarboniseringsscenarier viser, at en 
intern reduktion i EU på 80 % i 2050 i fo rhold til 1990 er teknisk gennemførlig med 
allerede etableret teknologi, hvis der in dføres et tilstrækkeligt slagkraftigt 
kulstofprisincitament for alle de forskellige sektorer (omkring 100 til 370 EUR pr. ton CO
2-eq. i 2050). En sådan reduktion vil kræve,  at der fortsat fi nder en væsentlig 
innovation sted inden for den nuværende te knologi, men det vi l kunne gennemføres 
uden indsats af banebrydende teknologi er, såsom nuklear fusion, brint- og 
brændselsceller, eller opbygning af elnet ba seret på decentral energilagring, og uden 
indførelse af gennemgribende livsstilsændr inger (f.eks. ændrede kostvaner, mærkbare 
ændringer i mobilitetsmønstrene). Sådanne udviklinger vil yderlig ere kunne fremme 
indførelsen af en lavemissionsøkonomi, men de er ikke medtaget i analysen i 
betragtning af usikkerheden omkring de res tekniske og økono miske gennemførlighed 
og vanskeligheden ved at inddrage dem i modelleringsværktøjerne.  
(22) Selv om der i de forskellige scenarier er  betydelige variationer i antagelserne 
vedrørende teknologisk udvikling og foss ilbrændselsprisernes  udvikling, er 
resultaterne robuste for så  vidt angår udledningsredukti onernes hastighed og omfang, 
mens der på sektorplan er tale  om lidt større variationer. 
Drivhusgasreduktioner i forhold til 
1990  2005 2030 2050 
I alt -7 % -40 til -44 % -79 til -82 % 
Sektorer   
El (CO 2) -7 % -54 til -68 % -93 til -99 % 
Industri (CO 2) -20 % -34 til -40 % -83 til -87 %1 
Transport (inkl. luftfart, ekskl. skibsfart) 
(CO 2) +30 % +20 til -9 % -54 til -67 % 
Transport, ekskl. luftfart, ekskl. skibsfart +25 % +8 til -17 %  -61 til -74 %  
Boliger og tjenester (CO 2) -12 % -37 til -53 % -88 til -91 % 
Landbrug (ikke-CO 2) -20 % -36 til -37 % -42 til -49 % 
Andre ikke-CO 2-udledninger  -30 % -71,5 til -72,5 % -70 til -78 % 
 Kilde: PRIMES, GAINS 
(23) Der vil i 2030 blive tale om en udledningsreduktion på ca. 40 % i forhold til 1990, 
medmindre oliepriserne stiger frem til 2030, hvilket ville medf øre en reduktion på 
44 %. Yderligere omkostningsbillige skridt vil kunne føre til reduktioner på ca. 25 % frem til 2020 og ca. 60 % frem til 2040.  
(24) Indføres der ligelige økonomiske reduktionsinci tamenter i de forskellige sektorer, vil 
et større bidrag fra de sektorer, der er  omfattet af EU's emissionshandelsordning 
(kvotebelagte sektorer), fortsat kunne være omkostningseffektiv. Der kan blive tale om 
reduktioner på næsten 45 % i 2030 i fo rhold til 2005 og på ca. 90 % i 2050 i de 
kvotebelagte sektorer, mens ikke-kvotebel agte sektorer vil kunne reducere deres 
emissioner i forhold til 2005 med ca. 25 % frem til 2030 og med næsten 70 % i 2050.  
                                                
 
1 Omfatter ikke det særlige scenario med lempeligere reduktionskrav for de energiintensive erhverv. 
DA 8   DA (25) De største reduktioner vil finde sted i el sektoren. Under forudsætning af ligelige 
økonomiske incitamenter i de forskellige sekt orer vil elsektoren reducere emissionerne 
hurtigt takket være indførelsen af en lang række kulstoffattige teknologier (forskellige 
vedvarende energi-teknologi er, kerneenergi, CCS efter 2020) og øget effektivitet på 
efterspørgselssiden og kan forventes at real isere reduktioner på godt over 60 % frem til 
2030. I 2050 vil dekarboniseringen af elsektoren  praktisk taget være ført til ende.  
(26) Også bolig- og servicesektoren vil på melle mlang og lang sigt kunne realisere bidrag, 
der ligger over gennemsnittet. De vigtigste drivkræfter består her i en betydelig 
nedbringelse af behovet for opvarmning som fø lge af bedre isolering, øget anvendelse 
af (kulstoffattig) el og vedvarende en ergi til boligopvarmning samt mere 
energieffektive apparater. 
(27) Industrisektorens reduktion er på me llemlang sigt en smule mindre end for 
erhvervslivet generelt, men navnlig industr iel CCS vil åbne vejen for betydelige 
yderligere reduktionsmuligheder, selv om det vil finde sted senere (efter 2030) end i 
elsektoren. 
(28) Transport og landbrug er de vigtigste sektorer, hvor en fuldstændig dekarbonisering 
ikke vil finde på længere sigt. 
(29) I transportsektoren knækkes de senest e 20 års stigende kurve. I 2030 sænkes 
transportudledningerne (vej, bane og indl andssejlads) t il under 1990-niveauet for de 
fleste scenarier, idet effektiv teknologi-scenariet med reference-oliepriser når ned på -5 %. Men den største del af reduktione rne vil først finde sted mellem 2030 og 2050 
og nå ned på ca. -60 %
2. 
(30) For landbruget er er udviklingen modsat . Landbrugets reduktioner frem til 2030 er 
betydelige, men derefter vil yderligere teknisk baserede re duktioner blive mere 
begrænsede. Ligesom i andre se ktorer bør der foretages yde rligere analyser af, hvilke 
virkninger adfærdsændringer kan få for de forskellige modvirkningsløsninger. 
(31) Andre ikke-CO 2-emissioner, såsom methan fra deponeringsanlæg og industrielle N 2O-
udledninger, reduceres også hurtigt frem til 2030, hvorefter det gå r langsommere. For 
ikke-CO 2-emissioner i de kvotebelagte sektorer optræder disse reduktioner allerede i 
reference-scenariet, mens der for de a ndre sektorer, såsom landbrug, affald og F-
gasser, vil være brug for yderligere tiltag, der går videre end den nuværende politik. 
Systemomkostninger: CO 2-priser, investeringsudgifter  og omkostninger ved fossile 
brændsler  
(32) I alle scenarierne stiger kulstofpriserne fra ca. 50 til 60 EUR pr. ton : CO 2-eq: i 2030 til 
mellem 100 og 370 EUR pr. ton CO 2-eq (150 til 200 EUR for effektiv teknologi-
scenarierne), afhængigt af de  valgte parametre for teknologi og fossile brændsler.  
(33) Der er en klar omvendt sammenhæng melle m fossilbrændselspriser og kulstofpriser. 
Stiger fossilbrændselspriserne, er lavere kulstofpriser en forudsætning for dekarbonisering. Dette er en l ogisk konsekvens af, at pris sætning generelt, det være 
                                                
 
2 NOx-udledning fra luftfart og andre indirekte virkninger fra luftfart på det globale 
opvarmningspotentiale er ikke medtaget. 
DA 9   DA sig gennem kulstofprisen eller gennem en ergipriserne selv, er en vigtig 
emissionsreduktionsdrivkraft som følge af prisernes indflyde lse på energiefterspørgsel 
og energieffektivitet. Fordelen ved kulstofpr issætning består klart i, at de mest 
kulstofintensive materialer og processer prissættes højere, og at  indtægterne heraf 
føres tilbage til den lokale  økonomi, mens dette ikke al tid er tilfældet med høje 
energipriser, navnlig ikke for EU, som er stærkt afhængig af im port af fossil energi. 
(34) Det konkluderes også, at forsinket udvikli ng og anvendelse af visse teknologier (CCS, 
elektrificering) såvel som fo rsinkede klimatiltag (ingen yde rligere indsats inden 2030) 
vil føre til betydeligt højere kulstofpri ser og generelt høj ere omkostninger og 
mindskede brændselsbesparelser. Dette understreger den store vigtighed af:  
• F&U og tidlig anvendelse af lavemissionstekno logi som middel til at mindske de 
samlede omkostninger og fremme offentlighedens accept af visse teknologier 
• behovet for fortsatte, men gradvise redukt ioner over tid, så det undgås, at sene 
forsøg på at indhente det forsømte fø rer til store, pludselige stigninger i 
kulstofpriserne.  
(35) Den vigtigste konklusion af alle dekarbonise ringsscenarierne er det omfattende skift 
fra brændselsudgifter (driftsomkostn inger) til investeringsomkostninger 
(kapitaludgifter). Ud fra et økonomisk helhed ssynspunkt er det vigtig t at fremhæve, at 
investeringer i vid udstrækning er udgifter i den hjemlige økonomi, der kræver større 
merværdi og produktion i forskellige frems tillingssektorer (biler, elproduktion, udstyr 
til industri og elnet, energieffektive bygge materialer, byggesektoren mv.), mens 
brændselsudgifterne i vid udstrækning kommer tredjelande til del som følge af EU's 
store afhængighed af im porteret olie og gas. 
(36) For effektiv teknologi-scenarierne vi l de årlige invest eringer i 2040-2050 
gennemsnitligt være ca. 550 mia. EUR højer e end i reference-scenariet. Denne 
stigning i investeringsudgifterne vil over 40- årsperioden i gennemsnit beløbe sig til ca. 
270 mia. EUR pr. år, både i tilfælde  af globale og fragmenterede tiltag. 
(37) Den anden side af de højere invester inger er en lige så stor nedgang i 
brændselsomkostningerne. I reference-s cenariet stiger brændselsomkostningerne 
stadig gennemsnitligt fra ca. 900 mia. EUR pr. år i perioden 2010-2020 til ca. 1400 mia. EUR for perioden 2040-2050. Med udgangspunkt  i reference-energipriserne fører 
dekarboniseringen til en mindskelse af brændselsomkostningerne med næsten 350 
mia. EUR pr. år i 2040-2050. Er udgangspunktet globale tiltag , er nedgangen i 
brændselsomkostningerne i forhold til refe renceværdierne naturligvis endnu større, 
idet der pr. år spares lidt over 600 mia.  EUR i perioden 2040-2050 som følge af den 
kombinerede effekt af fossilbrændselsbespare lser og lavere fossilbrændselspriser. Set 
over hele perioden på 40 år ligger den gennemsnitlige nedgang i brændselsomkostningerne pr. år i forhol d til referenceværdien på mellem 175 mia. 
EUR ( fragmenterede tiltag  – reference-energipriser) og 320 mia. EUR ( globale tiltag  
– lave fossilbrændselspriser), forudsat at i ndførelsen af eldrevne transportmidler ikke 
forsinkes. 
(38) Et oliechok eller høje fossilbrænds elspriser ville øge de nødvendige 
investeringsudgifter i reference-scenar iet med ca. 100 mia. EUR pr. år. I 
dekarboniseringsscenarierne er der imidlert id ikke tale om en sådan virkning. 
DA 10   DA Brændselsudgifterne er bet ydeligt lavere i dekarbonise ringsscenarierne kombineret 
med høje fossilbrændselspriser end i referencescenariet kombineret med høje fossilbrændselspriser. I scenariet med høje fossilbrændselspriser sker der det, at 
stigningerne i investerings udgifter til klimatiltag mere  end udlignes af nedgangen i 
brændselsomkostningerne. 
(39) Stigningen i dekarboniserings kapitaludgifter er et genn emgående træk for alle 
sektorernes vedkommende (el, industri, tran sport og bebyggelse), men i absolutte tal 
gøres de største investeringer ikke i nden for elproduktion, netinfrastruktur eller 
industri, men inden for teknologi på efters pørgselssiden i transportsektoren (især 
motorkøretøjer) og i bebyggelser (energie ffektive byggematerialer og –komponenter, 
varmepumper, apparater osv.). De brancher, der leverer disse teknol ogier og udstyr, vil 
få størst fordel af dekarbonisering. 
(40) Omfanget og sammensætningen af dekarboni seringskapitaludgifter  i de kommende 
årtier rejser en række vigtige politiske spørgsmå l med hensyn til, hvordan 
finansieringshindringer, selv med stærke  incitamenter, kan overvindes, især for 
slutbrugerne af transp ort og bygninger. Der vil blive brug for innovative 
finanspolitiske og fiskale instrumenter, såsom lån på lempelige vilkår og tilskud, der tilbagebetaler en del af de energisparsomm e investeringer og skattelettelser som en 
spore til private investeringer i lavemi ssionsteknologi. Endvidere ville det være 
nødvendigt at afsætte en større del af EU-budge ttets regionalmidler til 
politikinstrumenter, der mobiliserer ressourcer fra den private sektor. 
Energiressourcer, energieffektivitet og energisikkerhed  
(41) I dekarboniseringsscenariern e vil EU's energiressourceeffektivitet vokse betydeligt 
med deraf følgende forbedringer af energi forsyningssikkerheden, navnlig i kraft af 
mindsket brug og import af fossile brændsle r. Det samlede forbrug af primærenergi 
ville dale til 1650 mio. toe i 2030 og til omkring 1300-1350 mio. toe i 2050 i forhold 
til over 1800 mio. toe i 2005 Der vil blive anve ndt flere lokale energiressourcer, særlig 
vedvarende energi, og den samlede energiim port vil dale til under det halve i 2005 i 
forhold til 2050. Fra 2025 vil dette kunne fø re til en fuldstændig vending af den 
nuværende udvikling hen imod øget energiimport , som ville falde til under 35 % frem 
til 2050. Regningen til olieimport ville blive halv eret eller mere i 2050 i forhold til i 
dag og mindsket med ca. 80 % i forhold til re ferencescenariet, svarende til 400 mia. 
EUR eller derover. 
(42) Det er vigtigt at bemærke, at denne nedgang i forbruget af primærenergi i første række 
skyldes teknologisk udvik ling på efterspørgselssiden og ikke indskrænkninger i 
energitjenesterne: i første omgang so m følge af mere effektive bygninger, 
varmesystemer og køretøjer, hvortil senere kom mer elektrificering inden for transport 
og opvarmning, som kombinerer højeffektiv  teknologi på efterspørgselssiden 
(opladelige hybridbiler, elbile r, varmepumper) med en stærkt  dekarboniseret elsektor.  
(43) Når EU energisparemålet på 20 % i 2020, vil det frem til samme tidspunkt kunne 
reducere den hjemlige udledning med 25 % eller derover. 
(44) Dekarbonisering vil i høj grad mindske ri sikoen for olie- og gasforsyningssvigt. 
Storskala-elektrificering ko mbineret med decentral elproduktion indebærer imidlertid 
DA 11   DA andre udfordringer og mulighe der. Energikøreplanen for 2050 vil gøre nærmere rede 
for disse spørgsmål. 
Elsektoren 
(45) Selv om der sker et betydeligt fald i energiefterspørgslen for alle sektorernes 
vedkommende, stiger elforbruget fortsat fr em til 2050. Dette skyldes to modsatrettede 
tendenser:  
• Større effektivitetsforbedri nger på efterspørgselssiden  
• Særlig efter 2025, en stigende efterspørgs el fra varme- og transportsektoren som 
følge af udbredt anvendelse af effektiv  teknologi på efterspørgselssiden (f.eks. 
opladelige hybridbiler, elbiler, varmepumper). 
Stigningen foregår imidlertid i samme tem po som udviklingen i de seneste 20 år på 
trods af, at en betydelig del af transpor t- og varmesektoren efterhånden skifter fra 
olie og gas til el.  
(46) På forsyningssiden stiger andelen af lave missionsteknologi i energimixet (vedvarende 
energi, fossile brændsler + CCS, kerneener gi) hurtigt fra 45 % i dag, ca. 60 % i 2020 
(som følge af fuldstændig gennemførelse af klima- og energipakken), til 75 til 80 % i 
2030 og næsten 100 % i 2050. Da kulstoffattig elteknologi kræver større kapitaludgifter og lavere brændselsomkostn inger, er invester ingsudgifterne til 
elproduktion høje, og det samme gælder udbygning af elnettet. Som for andre sektorer 
er det afgørende spørgsmål, hvordan man be dst baner vejen for disse investeringer. 
Transport  
(47) Energieffektivitet spiller en stor rolle for dekarbonisering af transportsektoren. 
Analysen viser, at bedre køretøjseffek tivitet frem til 2025, trods stadig voksende 
transporttjenester, vil være den væsentligste drivkraft, når det drejer sig om at knække 
den stigende udledningskurve og bringe udledningen fra landtransporten tilbage til under 1990-niveauet i 2030. For pers onbilernes vedkomme nde vil disse 
effektivitetsforbedringer som følge af en gradvis hybridisering ef ter 2020 således være 
mere vidtrækkende end krævet ef ter den nuværende lovgivning for CO
2 & biler. 
(48) Hybridisering er vigtig som led i en forbed ring af effektiviteten frem til 2025, og er fra 
et teknologisk synspunkt også et vigtigt skri dt på vejen mod elektromobilitet (eldrevne 
køretøjer) efter 2025. For personbiler er dett e en nøgleteknologi, der giver mulighed 
for meget betydelige reduktioner i transports ektoren i tiden efter 2030. For luftfartens 
vedkommende og i mindre grad for tunge køretøj er kan biobrændstoffer ventes at ville 
spille en vigtigere ro lle, især efter 2030.  
(49) For luftfarten vil biobrændsler blive en vi gtig reduktionsteknologi  i tiden efter 2030. 
For vejtransportens vedkommende skal den største stigning i anvendelsen af 
biobrændstoffer finde sted i perioden frem til 2020, hvis 20 %-målet for brug af 
vedvarende energi generelt og det specifikke 10 %-mål for vedvarende energi til transport skal nås. Efter 2020 og frem til 2050 ventes stigningen i absolutte tal at 
fortsætte, men i et lavere tempo end i perioden 2005 – 2020, såfremt elektromobilitet 
finder fodfæste på markedet. Sker dette ikke , må biobrændstofferne imidlertid gives en 
vigtigere rolle, hvis det samme reduktionsniv eau skal nås. En sådan stigning i brugen 
DA 12   DA af biobrændstoffer vil kunne føre til øget pres på arealanvende lsen, herunder også 
større udledning fra arealanvendelse, og på biodiversiteten, vandforvaltning og miljøet generelt (forudsat at der anvende s land-baserede biobrændstoffer). 
(50) I samtlige de analyserede scenarier kan der kun spores en beskeden indvirkning på den 
samlede transportefterspørgsel. Dette skyldes til dels modelleringsrammen, der fokuserer på klimagasreduktion og ikke om fatter specifikke transportpolitiske 
foranstaltninger til at virkeliggøre mere effektive transportsystemer og trafikoverflytning og til at reducere forske llige former for ekst ernaliteter, såsom 
trafikal overbelastning og luftforurening, der kan medføre yderlig ere sidegevinster i 
form af mindsket udledning. Disse aspe kter vil blive drøftet nærmere i 
konsekvensanalysen af hvidbogen om transport. 
(51) En sammenligning mellem de forskellige s cenarier viser, at der er en klar 
sammenhæng mellem klimagasreduktion i tran sportsektoren og i elsektoren. Mindskes 
klimagasudledningen i transpor tsektoren yderligere ved hjælp af elektromobilitet, øges 
forbruget af el, og dermed øges også udle dningerne fra elproduktionen. Så selv om 
transportsektoren ikke er kvotebelagt, vi l den med tiden i stig ende grad påvirke 
udviklingen i EU's emissionshandelsordning.  
Det byggede miljø  
(52) Opvarmning og køling (to tredjedele) og vandopvarmning og madlavning (over 20 %) 
tegner sig for det største forb rug i denne sektor, mens rest en af forbruget hovedsagelig 
kan tilskrives belysning og el-apparater.  
(53) De vigtigste udviklingslinjer svarer til dem, der er obser veret i transportsektoren. For 
det første falder energiefterspørgsl en: effektiviteten, navnlig bygningernes 
energimæssige ydeevne, forbedres, efterhånden som passivhusteknologien bliver mere udbredt og de eksisterende bygningers energ imæssige ydeevne forbedres betydeligt 
gennem renovering. Dette indebærer ganske be tydelige investeringe r, som med tiden 
kan genvindes gennem lavere energiregninge r. Et vigtigt strategisk spørgsmål er, 
hvordan de indledende finansielle  hindringer kan overvindes.  
(54) Ligesom i transportsektoren sker der ogs å her en vigtig æ ndring i valget af 
brændselsform, fra olie, gas og kul til el og vedvarende energi. Effektive varmepumper 
spiller en vigtig rolle, da de kan forbed re energieffektiviteten i slutanvendelserne og 
samtidig mindske kulstofintensiteten ved at  bruge geotermisk energi og el. Herudover 
afløser biogas, biomasse og solvarme i vid udstrækning fossile brændsler.  
Industri  
(55) Ifølge scenariet for effektiv teknologi v il det omkostningseffektive bidrag fra den 
energiintensive industr i medføre en stigning i emissi onsreduktionen til ca. 35 % i 2030 
og til mellem 85 og 90 % i 2050. Dette kan ske i kr aft af en kombination af yderligere 
fald i energiintensiteten, anvendelse af  CCS for udledningen fra den resterende 
energiintensive industrisektor (f.eks. pro cesemissioner i stål- og cementsektoren) fra 
2035 og frem.  
(56) Er der tale om fragmenterede tiltag , hvor EU reducerer udledningen væsentlig mere 
end andre lande, vil nogle industrisektorer nyde  godt af yderligere investeringer i en 
DA 13   DA række lavemissionsteknologier og forbedret konkurrenceevne som følge af 
igangsætterfordele.  
(57) Det er også blevet undersøgt, hvilke virkninger en mere ambitiøs klimapolitik vil få 
for den energiintensive industrisektor.  Resultaterne af tidligere makroøkonomiske 
modelberegninger er blevet opdateret frem til 2030. På dette grundlag kan det bekræftes, at virkningerne på de energi intensive virksomheders produktionsniveauer 
er begrænsede, og at gratis kvotetildeling beskytter den energiin tensive industri inden 
for emissionshandelsordningen, også selv om EU gennemfører mere ambitiøse mål i en verden, hvor andre regioner ha r mere begrænsede ambitioner.  
(58) De beskrevne reduktionspotentialer efter 2035 kræver imidlertid storskala-anvendelse 
af CCS i den energiintensive industrisektor , dvs. en teknologi, som ikke har andre 
reelle fordele end en reduktion af klim agasudledningen, og som både medfører 
yderligere investeringer og høj ere driftsomkostninger.  
(59) Man har derfor analyseret et alternativt scenario, hvor den energiintensive 
industrisektor underkastes mindre strenge  reduktionskrav, dvs. hvor industriens 
emissioner fortsat vil ligge tæt på resultater ne af referencescenariet og ikke nå en 
reduktion på -86 % frem til 2050, men på ca. -50 %, især fordi CCS ikke vil finde 
udbredt anvendelse for procesemissioner. I de tte scenario skal de energiintensive 
virksomheder ikke bære ekstraomkostninge rne ved anvendelse af CCS, som ellers 
ville nå op på over 10 mia. EUR om året i det sidste årti.  
Landbrug og andre ikke-CO
2-emissioner 
(60) Fra 1990 til 2005 dalede ikke-CO 2-udledningen med en fjerde del, dvs. langt hurtigere 
end for CO 2-emissionernes vedkommende. I dag tegner emissionerne fra landbruget 
(N2O og methan) sig for over halvdelen af ikke-CO 2-emissionerne.  
(61) Ikke-CO 2-emissioner fra andre sektorer end landbr uget ventes at ville dale betydeligt, 
især før 2030. Denne nedgang kan især tilskrives N 2O-reduktioner i kvotebelagte 
industrisektorer, mindskelse af methanudl edningen som følge af gennemførelsen af 
direktivet om deponeringsan læg, nedbringelse af HFC3 og af udledningen af methan 
fra mine-, energi- og industrisektorerne.  
(62) Med yderligere tiltag vil udledningen fr a landbruget fortsat kunne falde frem til 2030, 
hvorefter udviklingen vil bliv e langsommere. Med emissionsniveauer på omkring 330 
mio. ton i 2050 – en tredje del under niveauet i 2005 – tegner landbruget sig for en 
tredjedel af de resterende samlede EU-e missioner i 2050, dvs. en relativ tredobling i 
forhold til 2005. Dette understreger, hvor stor en rolle landbruget spiller for, at dekarboniseringsmålet kan nås. Hvis emissione rne ikke fortsat daler med en tredjedel 
frem til 2050 i forhold til 2005, vil andre sektor er skulle gøre en endnu større indsats.  
(63) Samtidig – efterhånden som den globa le fødevareefterspørgsel vokser og 
fødevaremønstret bliver mere kulstofintensivt – viser analysen klart,  at der er grænser 
for, hvor langt udledningen fra landbruget ka n reduceres. En potenti elt vigtig faktor, 
som ikke er medtaget i den kvantitative vurdering, er de mu lige virkninger af 
adfærdsændringer, som ville vende udviklinge n i retning af mindr e kulstofintensive 
                                                
 
3 F-gasforordningen og direktivet om klimaanlæg i biler 
DA 14   DA fødevaremønstre. På lang si gt vil en sådan overgang til sundere kostvaner kunne 
mindske udledningen af methan og nitr ogenoxider betydelig t og have positive 
konsekvenser for arealanvendelsen. 
Arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug 
(64) Energi fra biomasse vil være en vig tig komponent i den beregnede stigning i 
anvendelsen af vedvarende en ergi i de næste årtier. I referencescenariet fordobles 
produktionen af bioenergi mere eller mindre mellem 2010 og 2050. I dekarboniseringsscenariet mere end tredob les denne produktion i den samme periode. 
De større forsyninger af bioene rgi kommer hovedsageligt fra øget 
biobrændselsproduktion baseret på landbrugs afgrøder, øget brug af restprodukter fra 
landbruget, træbiomasse og affaldsmaterialer.  
(65) Stigningen i efterspørgslen efter bioenergi vil påvirke arealanvende lsen i EU, som til 
en vis grad konkurrerer med a ndre anvendelser, f.eks. føde vare- og foderproduktion og 
papir- og tømmerproduktion. Hertil kommer, at selve produktionen kan have konsekvenser for EU's drivhusgasudledning, ne mlig ved at ændre: (1) anvendelsen af 
hjælpestoffer i landbruget, hvilket vil kunne  øge emissionerne (f.eks. anvendelse af 
flere gødningsstoffer), (2) arealanvendelsen, hvilket kan føre til en nettostigning i 
emissionerne (f.eks. ændringer i omfa nget af afskovning og skovplantning eller 
omlægning af græsarealer til dyrkede areal er) og (3) skovforvaltningsmetoderne og 
dermed de forvaltede skoves udledning og ab sorption (f.eks. ændring af høstcyklus).  
(66) I Europa resulterer arealanvendelse, ændr inger i arealanvendelse og skovbrug i en 
netto-kulstofbinding, navnlig i skovene. Med tid en ventes dette netto-dræn imidlertid 
at ville mindskes betragteligt som fø lge af skovenes modning og øget høst til 
bioenergi, papirproduktion og tømmer. Minds kes stigningen i efte rspørgslen efter nyt 
træ med tiden, f.eks. som følge af genanve ndelse af organisk affald og papir- og 
træprodukter, ville det efterhånden bremse  denne svækkelse af netto-drænfunktionen. 
(67) Usikkerhedsmomenterne er betydelige, og samspillet mellem energi-, skovbrugs- og 
landbrugssektoren er komplekst, også på globalt plan. EU's efterspørgsel efter 
bioenergi vil til dels blive dækket med im porteret energi, hvilket vil kunne føre til 
færre konsekvenser i EU, men potentielt flere i de pågæld ende tredjelande. Det er 
klart, at dette spørgsmål skal unders øges nøjere. Produktivite tsstigningerne i 
landbruget skal være meget betydelige for at kunne sikre, at denne stigning i forbruget 
af bioenergi kan dækkes uden uacceptabelt ne gative virkninger for andre anvendelser 
af skovbrugs- og landbrugsprodukter. Endelig bø r også de virkninger, som ændringer i 
forvaltningsmetoderne kan få for bi odiversiteten, undersøges nærmere.  
Virkninger for beskæftigelsen 
(68) Med hensyn til beskæftigelsen ventes de bagvedliggende strukturelle forandringer ikke 
at få nogen eller kun en svag positiv indvirkning på det generelle beskæftigelsesniveau (i hvert fald på lang sigt), men der vent es betydelige ændringer i beskæftigelsen 
mellem eller inden for de enkelte sektorer , forudsat at der gennemføres passende 
arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger. Po litiske tiltag har stor betydning til sikring 
af, at de generelle virkninger er positive,  og at beskæftigelsen flyttes til innovative 
aktiviteter og sektorer med et stort væks tpotentiale. Analysen har vist, at øgede 
investeringer i kapitalint ensive varer (elproduktions udstyr, vedvarende energi, 
DA 15   DA transportudstyr, bygninger og byggekomponent er) vil kræve øget pr oduktion i en lang 
række fremstillingssektorer såvel som i byggesektoren.  
(69) Ændringer i energisystemet og i transport-  og boligsektoren, som er de vigtigste 
emissionskilder, vil skabe efterspørgsel ef ter nye færdigheder og kompetencer. Dette 
gælder særlig energisekt oren som følge af de om fattende investeringer og 
udbygningen i delsektorerne for vedvarende en ergi og energistyr ing. Det er især 
vigtigt at revidere og opgrad ere medarbejdernes kvalifikationer. Dette gælder ikke kun 
for de sektorer, som oplever øget eller mindsket vækst, men også for sektorer, der 
berøres indirekte, såsom banksektoren. 
(70) Endvidere kan prissætningspolitik give mu lighed for intelligent "recirkulering" af 
indtægterne, hvorved det er beskæftigelsen, der får det største udbytte af en sænkning 
af arbejdsomkostningerne.  Indførelse af prissætning såso m auktionering for sektorer, 
der ikke er udsat for international konkurrenc e, eller beskatning i de ikke-kvotebelagte 
sektorer, kan, sammen med en sænkning af  arbejdsomkostninge rne som følge af 
recirkulering, føre til en nettovækst i beskæftigelsen på 0,7 % i forhold til referenceniveauet, svarende til en stigning med lidt over 1,5 millioner job frem til 2020. 
Sidegevinster i form af bedre luftkvalitet 
(71) Der kan som helhed iagttages forbedringer af luftkvaliteten. De gennemsnitlige 
luftforureningsniveauer vil være over 65 % lavere i 2030 e nd i 2005. I 2030 vil de 
årlige omkostninger til bekæmpelse af de traditionelle luftforurenende stoffer kunne 
dalet med over 10 mia. EUR. Og i 2050 vil der endog kunne spares tæt på 50 mia. EUR pr. år. Denne udvikling vil ogs å kunne mindske dødeligheden med deraf 
følgende besparelser på omkring 7-17 mi a. EUR pr. år i 2030 og 17-38 mia. i 2050. 
Endvidere vil det gavne folkesundheden med en deraf følgende nedgang i sundhedsomkostningerne såvel som færre skader  på økosystemer, afgrøder, materialer 
og bygninger.  
(72)