Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionen og de ikke-statslige organisationer: styrkelse af partnerskabet"

(2000/C 268/15)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 25. januar 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennnævnte emne.

På plenarforsamlingen den 26.-27. januar 2000 besluttede Det Økonomiske og Sociale Udvalg under henvisning til forretningsordenens artikel 11, stk. 4, og 19, stk. 1, at nedsætte et underudvalg, der skulle have til opgave at forberede udtalelsen.

Underudvalget udpegede Anne-Marie Sigmund til ordfører og vedtog forslaget til udtalelse den 28. juni 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 374. plenarforsamling af 12.-13. juli 2000, mødet den 13. juli, følgende udtalelse med 92 stemmer for, 16 imod og 21 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Med sit diskussionsoplæg "Kommissionen og de ikke-statslige organisationer: styrkelse af partnerskabet"(1) fremlægger Kommissionen forslag om et mere effektivt samarbejde med NGO'erne og en bedre udnyttelse af de budgetmidler, der er afsat til formålet. Diskussionsoplægget, der fremlægges inden for rammerne af det overordnede reformprogram, er også en reaktion på de socioøkonomiske strukturomlægninger og på NGO'ernes voksende betydning. Antallet af organisationer i civilsamfundet, der er i stand til og villige til at deltage aktivt i folkestyret i EU, er steget betydeligt i løbet af de sidste 20 år, og disse repræsentanter for civilsamfundet fremhæver med rette, at de kan yde et vigtigt bidrag til den europæiske integration. I den forbindelse skal det bemærkes, at ØSU har behandlet europæiske foreningers og fondes rolle i sin udtalelse af 10. december 1997 om "Samarbejde med velfærdsorganisationerne som økonomisk og samfundsmæssigt vigtige aktører på det sociale område"(2) og i udtalelsen af 28. januar 1998 om "Fremme af foreninger og fonde i Europa"(3).

1.2. ØSU beskæftigede sig intensivt med "det organiserede civilsamfunds opgaver og bidrag i det europæiske samarbejde" i forbindelse med en konference(4) sidste år. Som forberedelse til konferencen vedtog ØSU sin udtalelse af 23. september 1999(5), der ud over at give en historisk analyse af civilsamfundet også behandlede civilsamfundets kendetegn og de kriterier, dets organisationer skal opfylde. Udtalelsen indeholder også forslag om, i hvilken form og med hvilke midler ØSU bedst kan udfylde den opgave, som den i medfør af traktaterne har fået overdraget som forum for det organiserede civilsamfund. Resultaterne af denne "Første konference om det organiserede civilsamfund i EU" i oktober 1999 bekræfter, hvor stor betydning ØSU har som institutionel platform for det organiserede civilsamfund. Inden for rammerne af dette arrangement opfordrede Kommissionen endvidere ØSU til at styrke sin indsats på området.

1.3. De forskellige overvejelser og forslag i ØSU's udtalelse af september 1999 skal ses som integrerede dele af nærværende udtalelse, der er en logisk videreførelse af førstnævnte. Nærværende udtalelse tager også højde for drøftelserne under konferencen i oktober 1999 og konklusionerne fra den høring af repræsentanter for det organiserede civilsamfund, der blev afholdt den 28. april 2000.

1.4. I udtalelsen vil ØSU analysere diskussionsoplægget på grundlag af de linjer, der blev udarbejdet i samarbejde med det organiserede civilsamfunds repræsentanter under konferencen, og som ØSU gerne ser konkretiseret. ØSU har ingenlunde i sinde at blande sig i de operationelle procedurer, der allerede har vist sig effektive. ØSU's medlemmer tager deres ansvar som repræsentanter for det organiserede civilsamfund(6), som fastlagt i EF-traktatens artikel 257, meget alvorligt og vil med deres ekspertise gerne bidrage til at skabe en synergi mellem det organiserede civilsamfund og EU-institutionerne. Eftersom ØSU er den eneste EU-institution, der repræsenterer det organiserede civilsamfund som helhed, er ØSU både selvskrevet til og i stand til at levere et værdifuldt input til projektet.

1.5. I udtalelsen vil ØSU derfor begrænse sig til at analysere principielle og indholdsmæssige spørgsmål i forbindelse med samarbejdet mellem Kommissionen og NGO'erne og kun komme ind på diskussionsoplæggets behandling af budgetmæssige aspekter og spørgsmål vedrørende middeltildeling og -anvendelse i de tilfælde, hvor det drejer sig om principielle spørgsmål, der er relevante for udtalelsen.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Kommissionen fremhæver selv den tætte sammenhæng mellem diskussionsoplægget og sit forslag om administrativ reform og henviser til, at "det står klart, at der skal udformes konkrete forslag som et integreret led i den overordnede administrative reformproces(7)." Kommissionens overvejelser om, hvordan NGO'ernes aktiviteter og den eksisterende høringsprocedure kan forbedres, fremføres på baggrund af mulighederne for at øge gennemsigtigheden og ansvarligheden og styrke effektiviteten i samarbejdet - og arbejdets koordinering - mellem Kommissionen og NGO'erne.

ØSU værdsætter Kommissionens indsats for at fjerne eksisterende mangler i det praktiske samarbejde med NGO'erne og for at forbedre effektiviteten i samarbejdet yderligere. ØSU mener, at det er i denne betydning, diskussionsoplæggets titel bør fortolkes.

2.1.1. ØSU bifalder udtrykkeligt Kommissionens diskussionsoplæg, der må betragtes som et første, nyttigt bidrag fra Kommissionen til at forbedre samarbejdet med NGO'erne ved hjælp af forslag på det administrative plan. Kommissionen har - ikke uden grund - erkendt, at den hurtigst muligt skal omsætte sine arbejdsmålsætninger (effektivitet, ansvarliggørelse, gennemsigtighed, ansvarlighed og en mere serviceorienteret forvaltning) til praksis, hvis den ønsker at bevare sin troværdighed. EU-borgerne forholder sig efterhånden skeptiske over for programerklæringer fra Bruxelles. Det gælder altså om at lade handling følge ord. ØSU kan derfor kun bifalde dette pragmatiske tiltag fra Kommissionens side, som sigter mod at skabe klare strukturer for at sikre borgerne og deres repræsentanter bedre muligheder for at deltage aktivt. Disse bestræbelser ligger fuldt ud på linje med ØSU's målsætninger. ØSU ønsker også at bidrage til et frihedens, sikkerhedens og rettighedernes Europa. Efter ØSU's mening vil det dog kræve yderligere reformbestræbelser og tilsvarende retlige og administrative tiltag, før man kan tale om et aktivt folkestyre og nærdemokrati i Europa.

2.1.2. ØSU anser det dog for nødvendigt, at diskussionsoplæggets kompetencerammer afgrænses tydeligt, så man undgår misforståelser og forkerte forventninger. Kommissionen burde derfor klart have præciseret, at den først og fremmest har som mål at organisere sit partnerskab med NGO'erne på en mere effektiv måde på europæisk plan, og at det ikke drejer sig om at bidrage til at definere og gennemføre den civile dialog.

2.2. Der kan ikke herske tvivl om, at de europæiske arbejdsmarkedsorganisationer og NGO'er må og skal være Kommissionens foretrukne partnere i høringssammenhæng inden for deres respektive kompetenceområder. Dermed er det imidlertid ikke udelukket, at også nationale, måske endog regionale og lokale NGO'er skal høres i ganske særlige tilfælde. Det kunne f.eks. være tilfældet, hvis de pågældende organisationer kan bidrage med deres erfaringer til problemløsninger, og der (endnu) ikke findes nogen organisation på europæisk plan.

2.2.1. Derfor opfordrer ØSU Kommissionen til ikke på forhånd at udelukke de nationale NGO'er, der endnu ikke er repræsenteret på europæisk niveau, fra dialog- og høringsprocessen, men undtagelsesvist at inddrage dem i særlige tilfælde. I den forbindelse er det uhyre vigtigt, at NGO'erne opretter stærke nationale organisationsstrukturer. Dermed vil de - efter "bottom up"-princippet - skabe grundlaget for stærke europæiske netværk.

2.2.2. ØSU finder det imidlertid helt væsentligt, at de forskellige NGO'er, der ønsker at deltage i høringsprocessen, først skaber en struktur på nationalt plan og derefter på europæisk plan. De skal etablere samarbejdsformer, såsom dannelse af netværk eller føderale strukturer, så de kan indgå i en effektiv dialog, både med hinanden og med EU-institutionerne.

2.2.3. Kommissionen bør efter ØSU's mening aktivt fremme denne struktureringsproces på europæisk plan. Dette ville falde i tråd med Kommissionens eget ønske om at rationalisere dialog- og høringsprocesserne i forbindelse med NGO'erne.

2.2.4. ØSU anser det for påkrævet, at Kommissionen udarbejder en liste med klare finansieringskriterier (repræsentativitet og selvfinansiering mv.) og klare procedureregler (flerårig budgettering, så NGO'erne kan planlægge på længere sigt, regelmæssige revisions- og evalueringsprocedurer med tilsvarende styrings- og kontrolsystemer osv.). Under alle omstændigheder skal det sikres, at politiske overvejelser ikke får indflydelse på finansieringen. ØSU vil bidrage til dette definitionsarbejde, og NGO'erne skal også inddrages. En sådan finansiering, der gennemføres og kontrolleres efter objektive kriterier, er overordentlig vigtig, hvis man vil undgå, at europæiske NGO'er lader sig finansiere af kommercielle sponsorer eller nationale lobbyorganisationer for overhovedet at kunne arbejde videre. På den måde ville Kommissionen skabe forudsætningerne for at have uafhængige partnere i en fremtidig civil dialog.

2.2.5. I forbindelse med ovennævnte kriterieliste får spørgsmålet om vurdering af NGO'ernes repræsentativitet afgørende betydning. Hvis man begrænsede sig til at måle NGO'ernes repræsentativitet på deres medlemstal, ville det være en klar misforståelse af de grundlæggende principper i civilsamfundet. Initiativer i civilsamfundet opstår ofte der, hvor der (endnu) ikke er nogen generel bevidsthed om problemerne, som det f.eks. var tilfældet på miljøområdet for år tilbage. Derfor handler NGO'er hyppigt med et mindretalsmandat mod flertallet. Fagforeningstraditionen er også et godt eksempel på dette fænomen: Da fagforeningerne i sin tid blev dannet, varetog de ganske vist almenvellets interesser, men (endnu) ikke med et repræsentativt medlemstal. Uden at ville foregribe drøftelserne og høringerne om dette spørgsmål vil ØSU allerede nu understrege, at det ikke er tilstrækkeligt at lægge kvantitative mål til grund for en vurdering af NGO'ers repræsentativitet, man skal også operere med kvalitative kriterier. NGO'ers repræsentativitet kan derfor ikke udtrykkes med antallet af repræsenterede medlemmer alene, men omfatter også deres evne til at indbringe konstruktive forslag og bidrage med deres ekspertise til den demokratiske opinionsdannelse og beslutningstagning.

2.3. Når der diskuteres mulige former for deltagelse i det organiserede civilsamfund på EU-plan, tales der altid om den "civile dialog", og det har vist sig, at de, der henviser til denne dialog, ikke altid er enige om betingelserne og rammerne for dialogen og heller ikke om dialogens parter og dens mål. En række organisationer har allerede krævet et lovgrundlag for den civile dialog. ØSU mener, at en række spørgsmål først skal afklares, især med hensyn til mål, indhold, procedurer og organisationsformer.

2.3.1. I sin egenskab af institutionaliseret repræsentant for det organiserede civilsamfund som helhed vil ØSU også bidrage konstruktivt til at skabe denne offentlige diskurs. Den civile dialog som forudsætning for den europæiske model med et aktivt folkestyre skal efter ØSU's mening først have generelle organisatoriske og indholdsmæssige strukturer, og den skal videreudvikles på de delområder, hvor den allerede findes.

2.3.2. I udtalelsen om regeringskonferencen foreslog ØSU følgende nye ordlyd til EF-traktatens artikel 257: "Udvalget består af repræsentanter for det organiserede civilsamfunds forskellige grupper af økonomisk og social karakter." ØSU værdsætter Kommissionens positive holdning til denne ordlyd og håber, at regeringskonferencen vil gøre brug af forslaget. Dermed ville det (organiserede) civilsamfund blive et juridisk begreb og eventuelle resterende spørgsmål om kredsen af deltagere i en civil dialog ville være afklaret i lovgivningen.

3. De ikke-statslige organisationer

3.1. NGO'ernes rivende udvikling på mange områder gennem de sidste årtier har både været en betingelse for og en konsekvens af en gennemgribende socioøkonomisk udvikling og en politisk bevidstgørelse. NGO'erne er på en måde et spejlbillede af denne udvikling. Da denne proces langtfra er tilendebragt, er det næppe muligt at give en definition på NGO'erne. Betegnelsen NGO er i øvrigt i sig selv et eksempel på en negativ afgrænsning, da den kun siger noget om, hvad NGO'er ikke er. Derfor bifalder ØSU, at der tages initiativ til at definere disse organisationer som "civilsamfundets organisationer".

3.1.1. NGO'erne får generelt stadig større betydning og har udviklet deres arbejdsopgaver, ansvarsområder og kompetence betydeligt. For mange af dem gælder, at deres virkefelt allerede rækker langt ud over det lokalplan, som de udspringer af, og de gør sig nu gældende helt op på EU-plan. I kraft af deres baggrund, kompetencer og struktur er NGO'erne ikke desto mindre normalt græsrodsbevægelser, som i deres essens er udtryk for det nære og fremmer det aktive demokrati. Bevægelserne burde desuden arbejde for almenvellet i alle dets bestanddele.

3.1.2. ØSU skal i den sammenhæng minde om, at NGO'erne ikke repræsenterer alle deltagerne i det organiserede civilsamfund. Som ØSU allerede konstaterede i sin udtalelse af 29. september 1999, er det især arbejdsmarkedets parter, der udgør kernen i det organiserede civilsamfund, som med den skitserede udvikling på mange områder blev beriget med bl.a. de mange NGO'er. De fælles karakteristika, som Kommissionen tildeler NGO'erne under pkt. 1.2 i sit debatoplæg, er ikke kun et særkende for NGO'erne. Det nævner Kommissionen for øvrigt selv. Ligesom disse organisationers mangfoldighed heller ikke er medregnet. Med hensyn til dette henviser ØSU til sin tidligere omtalte udtalelse af september 1999. Der henvises især til punkt 5-7.

3.1.3. Kommissionen understreger, at "beslutningsprocessen i EU er primært legitimeret af de europæiske befolkningers valgte repræsentanter". Hertil må ØSU indvende, at legitimiteten af EU's virke ikke kan begrænses til territorialprincippet og til valgmekanismerne, som er et særkende ved det repræsentative demokrati. Netop i tilfælde af en lav valgdeltagelse træder svaghederne ved det numeriske demokratiske flertalsprincip frem. Det kan således forekomme, at folkevalgte ganske vist udøver deres mandat på grundlag af et flertal af de afgivne stemmer, men at dette flertal rent numerisk kun udgør et mindretal af de stemmeberettigede. Det hindrer dog ikke folkevalgte i at føle sig legitimeret af et (fiktivt) absolut flertal. Ud over de folkevalgte repræsentanters demokratiske legitimitet, som Kommissionen nævner, er udnævnelse som følge af faglig indsigt også et legitimt handlingsgrundlag, som gælder både for ØSU's medlemmer og for NGO'erne, og som skal ses som led i udviklingen og styrkelsen af "civilsamfundets participationsmodel" i den politiske begrebsverden, altså aktivt folkestyre. Denne model "åbner også mulighed for, at tilliden til det demokratiske system styrkes, så der opstår et mere positivt klima for reformer og innovation(8)".

3.1.4. Et aktivt folkestyre forudsætter, at de, der berøres af en given lovgivning, inddrages i opinionsdannelsen så tidligt som muligt og får lejlighed til at gøre deres ønsker og forslag gældende i denne proces. Netop dette princip lever op til en model med et aktivt civilsamfund. Allerede nu praktiseres der en form for civil dialog i kraft af den offentlige diskurs.

3.1.5. I og med at ØSU's medlemmer tilhører det organiserede civilsamfund i medlemsstaterne, hvad enten der er tale om nationale, regionale eller lokale organisationer, er ØSU en integreret del af den aktive civilsamfundsmodel.

4. Styrkelse af partnerskabet mellem Kommissionen og NGO'erne

4.1. Kommissionen understreger flere gange i sit diskussionsoplæg de forskellige former for samarbejde med NGO'erne, "hvilket indebærer, at der er betydelige forskelle i relationerne mellem NGO'erne og Kommissionen". I sine konklusioner lægger Kommissionen alligevel vægt på, at "der er behov for en mere sammenhængende strategi for dens relationer med NGO'erne", og den finder det ønskeligt "at lægge den generelle koordinering af forholdet mellem Kommissionen og NGO'erne i hænderne på en horisontal tjeneste". Eftersom de forskellige NGO-kategorier har meget forskellige arbejdsmåder og virkefelter, mener ØSU, at en sådan tjeneste ikke skal have beføjelser på specifikke fagområder, men i første række begrænse sig til en koordineringsfunktion og en forbedring af det oplysende arbejde. Et initiativ som en "one-stop-shop" for informationsformidling om EU-programmer eller hjælp til ansøgning om økonomisk støtte kan blive et nyt konkret skridt i retning af "Borgernes Europa".

4.1.1. En sådan tjeneste kunne også (i) sørge for, at man i forbindelse med høringer følger en velfungerende procedure, der har stået sin prøve. Grundlaget kunne være en række fælles principper, der så skal defineres nærmere. I den forbindelse skal man dog respektere særpræget ved NGO'ernes forskellige aktivitetsområder, deres strukturer og de behov, der udspringer heraf. Nævnte tjeneste kunne også (ii) medvirke til større gennemsigtighed. ØSU krævede for øvrigt en sådan gennemsigtighed i frivillige organisationer og fonde i ovennævnte udtalelse af 28. januar 1998. Med et sådant horisontalt informations- og koordinationsprojekt, som de nationale NGO'er også bør have adgang til, kan Kommissionen i høj grad bidrage til at skabe mere demokratiske kommunikationsstrukturer og dermed en større tilnærmelse til borgerne.

4.1.2. Både i den forbindelse og mere generelt er det vigtigt, at rammevilkårene for høringerne (især med hensyn til høringsperiodens længde, de sprog, på hvilke de nødvendige tekster foreligger, og de personaleressourcer, gennemførelsen kræver) levner mulighed for, at NGO'erne i forholdet til deres medlemmer kan følge en "bottom up"-strategi og sikre den gennemsigtighed, som de med rette kræver af Kommissionen. Udøvelsen af et aktivt demokrati inden for de enkelte NGO'er er også afgørende for, om deres synspunkter fremstår som troværdige.

4.2. Styrkelsen af partnerskabet med NGO'erne med fokus på de forvaltningstekniske aspekter forudsætter, at det er klart defineret, hvem Kommissionen ønsker at samarbejde med i fremtiden. Kommissionen agter at "fastsætte kriterier og bevæggrunde for at udvælge NGO'er" og citerer nogle mulige kriterier, som f.eks. "deres tidligere deltagelse i udvalg og arbejdsgrupper" og "deres tidligere resultater i form af rådgivningskompetence på et bestemt område". I sidstnævnte tilfælde lægges der op til, at Kommissionen selv skal vurdere deres kompetence. For at mindske indtrykket af, at der anvendes et alt for ensidigt udvælgelsessystem, indrømmer Kommissionen senere, at "et nyttigt alternativ kan være, at NGO-sektoren selv foretager denne udvælgelse gennem udpegning af repræsentanter". Det er imidlertid en fiktiv løsning, eftersom den ikke rører ved kriterierne, men kun den efterfølgende rent tekniske procedure for udnævnelse af NGO-repræsentanter.

4.3. En udvælgelsesprocedure, hvor nye NGO'er de facto ikke har en chance for at opfylde kriterierne ("tidligere deltagelse i udvalg og arbejdsgrupper"), er efter ØSU's mening helt uacceptabel. En sådan udvælgelsesprocedure er i modstrid med civilsamfundets inderste natur, der er en dynamisk proces og ikke en statisk tilstand, og den vil resultere i en uacceptabel fastlåsning af status quo ved ikke at levne plads til anerkendelse af nye strukturer og nye organisationsformer for NGO'er.

4.4. Imidlertid synes Kommissionen ikke selv at opfatte dette løsningsforslag som definitivt, for længere fremme i oplægget, i punktet om forbedret gennemsigtighed, gør den opmærksom på, at "det bør overvejes, om der bør aftales fælles kriterier mellem NGO'erne og Kommissionen". Hvordan det end forholder sig, bør disse kriterier være objektive og gennemsigtige, og de bør også offentliggøres. Fastlæggelsen af kriterierne bør bygge på en samrådsprocedure, som NGO'erne også skal inddrages i.

4.4.1. De høringer, som ØSU har foretaget som led i arbejdet med denne udtalelse, viser, at der ikke - og heller ikke i NGO'ernes egne rækker - er konsensus om, at der skal etableres en officiel høringsstatus og især et akkrediteringssystem. ØSU opfordrer Kommissionen til at foretage en tilbundsgående analyse af fordelene og ulemperne ved et sådant system, set i lyset af gældende praksis i FN og FN's underorganisationer samt i Europarådet.

4.4.2. Gennem høringer vil ØSU gerne bidrage til fastlæggelsen af rammerne for NGO'ernes inddragelse i høringsprocessen, men uanset hvilke rammer der måtte komme til at gælde, vil ØSU allerede nu understrege, at udvælgelsesproceduren ikke må føre til stive høringsstrukturer og -procedurer. Den skal først og fremmest være åben, gennemskuelig og så enkel som muligt rent administrativt, så der fuldt ud tages højde for den fremtidige udvikling i det europæiske civilsamfund. Listen over udvalgte NGO'er skal være offentlig, og der skal være en klageinstans for NGO'er, der føler sig uretfærdigt afvist. Kommissionen bør begrunde sine afslag. Under alle omstændigheder bør ØSU høres som led i denne procedure.

4.5. Det ville også bidrage til at forbedre gennemsigtigheden i Kommissionens partnerskab med NGO'erne, hvis Kommissionen offentliggjorde regelmæssige evalueringsrapporter. Disse rapporter burde fremsendes til NGO'erne, så de kunne tage stilling til dem. For at muliggøre en komparativ analyse og en effektiv "benchmarking", bør disse rapporter med regelmæssige mellemrum gøre rede for udviklingen i Kommissionens samarbejde med alle NGO'erne og samarbejdets gennemførelse i praksis. ØSU har forresten allerede krævet sådanne rapporter i forbindelse med frivillige organisationer og fonde i udtalelsen af 28. januar 1998.

4.6. ØSU minder om, at Kommissionen, som allerede nævnt, mere klart bør præcisere, at det nuværende - prisværdige - forsøg på at styrke og forbedre partnerskabssamarbejdet udelukkende går på en administrativ og indholdsmæssig forbedring af de eksisterende høringsmekanismer, og således udelukkende sigter på, at NGO'ernes vigtige faglige og strategiske viden inden for visse sektorer skal integreres bedst muligt i Kommissionens arbejdsproces. Det drejer sig ikke a priori om at tilvejebringe strukturer for den civile dialog i al almindelighed.

5. Den civile dialog

5.1. Behovet for en europæisk form for offentlig diskurs på fællesskabsplan blandt repræsentanterne for det organiserede civilsamfund har udviklet sig i takt med, at organisationerne fik betydning. Det organiserede civilsamfunds ønske om en "civil dialog" som en demokratisk og offentlig opinionsdannende proces er blevet formuleret klart, og det har fået de offentlige institutioners principgodkendelse. Der er principiel enighed om, at Europa skal være mere politisk åbent, at beslutningsprocesserne skal være mere gennemsigtige, ligesom der skal findes midler og metoder til at øge borgernes interesse for Europa. I den sammenhæng har repræsentanterne for det organiserede civilsamfund et særligt ansvar og en vigtig formidlerrolle over for borgerne.

5.1.1. Som ØSU allerede påpegede i sin udtalelse af september 1999, planlægger Kommissionen selv på længere sigt at udvikle en civil dialog på europæisk plan, der skal supplere den politiske dialog med de nationale myndigheder og den sociale dialog med arbejdsmarkedets parter(9). I den forbindelse er det imidlertid nødvendigt at respektere den sociale dialogs særtræk, både hvad angår de deltagende aktørers beføjelser og deres opgaver.

5.1.2. ØSU mener, at Kommissionen bør begynde med at definere forskellige begreber i tilknytning til den civile dialog. ØSU er selv parat til at lave det forberedende fodarbejde sammen med NGO'erne og til at udarbejde diskussionsoplæg i samråd med disse organisationer.

5.1.3. Efter ØSU's opfattelse bør den civile dialog i hvert fald have følgende væsentlige karakteristika(10):

- i princippet kan alle medlemmer af det organiserede civilsamfund (og dermed også arbejdsmarkedets parter) deltage i den civile dialog;

- den civile dialog erstatter ikke og konkurrerer ikke med den sociale dialog, hvor kredsen af deltagere er nøje afgrænset og deres beføjelser klart definerede, men er et nødvendigt supplement til den sociale dialog;

- den civile dialog kan enten føres udelukkende mellem repræsentanter for det organiserede civilsamfund, eller føres mellem dem og et fællesskabsorgan eller en fællesskabsinstitution; den kan omhandle horisontale eller vertikale emner - der kan altså være tale om en generel eller en sektoriel dialog;

- den civile dialog skal have de nødvendige strukturer for at kunne fungere; dens vigtigste kompetenceområde er de socioøkonomiske anliggender(11) bortset fra de spørgsmål, der er dækket af den sociale dialog, - men den bør også omfatte miljø, forbrugeranliggender, udvikling, menneskerettigheder, kultur og alle andre vigtige spørgsmål for civilsamfundet i alle dets afskygninger;

- deltagerne i den civile dialog skal også sørge for, at lande uden for EU og især ansøgerlandene informeres om organisationsstrukturer og kommunikationsformer i det organiserede civilsamfund. Disse lande skal også hjælpes til at iværksætte og udvikle lignende strukturer.

I den forbindelse opfordrer ØSU udtrykkeligt NGO'erne i EU til at understøtte udviklingen af det organiserede civilsamfund i ansøgerlandene ved at etablere et samarbejde, ved at iværksætte udvekslings- og høringsprocedurer og især ved at oprette paneuropæiske netværk.

6. Konklusioner

6.1. Kommissionen har ganske vist ikke et særskilt kapitel om den "civile dialog" i sit diskussionsoplæg, men den taler flere steder om "fremme af udviklingen af samfundsdialogen og det civile samfund på europæisk plan", og om Kommissionens forpligtelse til "inden for disse rammer" at "tilbyde dialog med ... NGO'erne som repræsentanter for det civile samfund" osv.

6.2. Af ovennævnte grunde mener ØSU, at det er særdeles vigtigt, at begreberne allerede på nuværende tidspunkt defineres klart: den form for kommunikation, Kommissionen omtaler i diskussionsoplægget, kan og bør finde sted inden for rammerne af den civile dialog, men udgør ikke den civile dialog som sådan. Den skal defineres bredere såvel i relation til institutionerne som i relation til det civile samfund.

6.3. ØSU gentager, at det er parat til at spille sin rolle fuldt ud inden for rammerne af den civile dialog. ØSU ser det ikke som sin opgave at være alle NGO'ernes talerør eller at være et obligatorisk bindeled mellem NGO'erne og EU-institutionerne. I kraft af sin rolle som katalysator for den offentlige diskurs er ØSU's mål snarere at bidrage til EU's videre udvikling på basis af principper som frihed, demokrati, respekt for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. ØSU's medlemmer vil som direkte repræsentanter for det organiserede civilsamfunds interesser medvirke til, at denne udvikling sker tæt på borgerne og inden for rammerne af et aktivt demokrati. ØSU vil medvirke til, at denne civile dialog tilfører Europa den politiske åbenhed, som er kilde til gennemsigtighed, og som ikke blot giver mulighed for, men forudsætter en aktiv deltagelse. På den måde vil ØSU gerne skabe synergier mellem organisationerne i civilsamfundet og EU-institutionerne og forøge værdien af disse organisationers virke for at skabe et Europa, der er tættere på borgerne.

6.4. ØSU er fuldt vidende om, at det ingen mulighed har for at influere på udnævnelsen af sine medlemmer. Den opgave hører ifølge subsidiaritetsprincippet under medlemsstaternes kompetence. Af denne grund lægger ØSU stor vægt på at skabe et grundlag, der gør det muligt at knytte flere repræsentanter fra det organiserede civilsamfund på EU-plan til ØSU's arbejde og at gennemføre konkrete initiativer inden for rammerne af en progressiv udvikling. I den forbindelse skal ØSU's trepartsstruktur respekteres.

6.4.1. I forbindelse med ovennævnte, i forlængelse af det første møde om det civile samfund organiseret på EU-niveau i oktober 1999 og i betragtning af det, der er blevet sagt i de foregående punkter, har ØSU også to andre vigtige målsætninger: (i) at etablere et samarbejdsgrundlag med organisationer, der repræsenterer civilsamfundet på europæisk niveau, og som er parate til et sådant samarbejde, og (ii) at danne bro mellem det organiserede civilsamfund - både i EU og i ansøgerlandene og fællesskabsinstitutionerne.

6.4.2. Med hensyn til udvidelserne skønner ØSU, at en af dets vigtigste opgaver er at medvirke til den institutionsdannende proces i ansøgerlandene. ØSU er overbevist om, at det ikke vil være nok at overføre EU's lovgivning og principper. Det vil også være nødvendigt at skabe passende strukturer, der sikrer, at lovgivningen og principper efterleves ved at styrke det repræsentative demokrati, der er det eneste grundlag, der kan fremme et aktivt demokrati. Indsatsen på dette område vil utvivlsomt have en høj prioritet i ØSU's fremtidige strategi.

6.4.3. Under den omtalte konference opfordrede især Kommissionen ØSU til at arbejde videre i dette spor. De initiativer, som ØSU allerede har taget og fortsat vil forfølge og styrke med det formål at medvirke til institutionsdannelsesprocessen i ansøgerlandene, blev også hilst velkomne.

6.4.4. I lyset af ovennævnte og af de forventninger, der blev rejst som følge af konferencen, erklærer ØSU, at det vil overveje at skabe en egnet organisationel arbejdsstruktur og ikke mindst undersøge muligheden for, at der inden for rammerne af ØSU oprettes et observatorium for den civile dialog, som skal være en tænketank og et interaktivt forum. Europæiske NGO'er vil bl.a. blive involveret i dette arbejde.

6.4.5. Observatoriet kunne bl.a. tage sig af følgende opgaver:

- udarbejdelse af kriterier for NGO'ernes repræsentativitet i samarbejde med NGO'erne og Kommissionen;

- analyse af de forskellige modeller for akkreditering af NGO'er (Europarådet, FN) og - i samarbejde med NGO'erne og Kommissionen - undersøgelse af mulighederne for at indføre et akkrediteringssystem for NGO'er;

- iagttagelse af udviklingen i det organiserede civilsamfund og den civile dialog på europæisk plan;

- evaluering af de midler, der giver NGO'erne mulighed for at deltage mere aktivt i EU's beslutningstagningsproces, især i forbindelse med politikudformning;

- bistand til udviklingen af det organiserede civilsamfund i ansøgerlandene;

- udarbejdelse af forslag til initiativer, som ØSU og NGO'erne kan gennemføre i fællesskab.

6.4.6. Opgaverne kunne udføres med følgende midler:

- indsamling og udbredelse af informationer om det europæiske organiserede civilsamfund og dets aktører;

- oprettelse med eksperthjælp af en dokumentationsdatabase om det organiserede civilsamfund;

- regelmæssig afholdelse af samråd og høringer som f.eks. møder og seminarer;

- afholdelse af informationsseminarer for organisationer fra ansøgerlandenes civilsamfund især i samarbejde med Kommissionen;

- udgivelse af et periodisk tidsskrift om den civile dialog, så de organisationer, der ikke er repræsenteret i ØSU, kan give deres synspunkter til kende.

6.5. ØSU vurderer, at hver enkelt institution har en rolle at spille, for at borgerne virkelig kan involveres i det europæiske projekt og deltage aktivt og effektivt i den europæiske konstruktion og påvirke dens udvikling. Med dette mål for øje er ØSU overbevist om, at et snævert samarbejde mellem de forskellige institutioner og organer i EU er nødvendigt. ØSU gentager sin vilje til at handle i denne retning inden for rammerne af en åben dialog om etablering af nye deltagelsesformer og -strukturer. ØSU håber stærkt, at dens indsats på området støttes af de andre institutioner og især af Kommissionen.

Bruxelles, den 13. juli 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2000) 11 endelig udg.

(2) EFT C 73 af 9.3.1998, s. 92.

(3) EFT C 95 af 30.3.1998, s. 99.

(4) Første konference om det organiserede civilsamfund i EU - 15.-16. oktober 1999.

(5) EFT C 329 af 17.11.1999, s. 30.

(6) I EF-traktatens artikel 257 er bl.a. følgende fastlagt: "Udvalget sammensættes af repræsentanter for de forskellige grupper inden for det økonomiske og sociale liv ...".

(7) Jf. indledningens punkt 1.1, sidste afsnit.

(8) Jf. punkt 5.1 i den omtalte udtalelse af september 1999.

(9) Jf. punkt 9.3 i ØSU's udtalelse af september 1999 og Kommissionens meddelse om "Fremme af foreninger og fonde i Europa" (KOM(97) 241 endelig udg.).

(10) Se desuden ØSU's udtalelse af september 1999.

(11) Herom vidner invitationen, som de europæiske socialministre udsendte til NGO'er fra den sociale sektor, for at de kunne deltage i det uformelle møde med dem i Lissabon den 10.-11. februar 2000 under det europæiske topmøde.