EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 14.10.2020 COM(2020) 950 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET 2020-rapport om status over energiunionen i henhold til forordning (EU) 2018/1999 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen



1.Indledning Fra covid-19-krisens begyndelse har Europa-Kommissionen arbejdet på at hjælpe Europa gennem en ekstraordinær situation. I 2020-rapporten om status over energiunionen er de udfordringer, der er forbundet med genopretningen, derfor taget i betragtning. Vores mål med EU's genopretningsplan er at "genopbygge vores økonomi bedre" ved at tage den grønne og digitale omstilling til os som led i processen. Energi-, klima- og miljøpolitikkerne vil være afgørende for at fremme genopretningen af og resiliensen i Den Europæiske Unions økonomi i retning af bæredygtig vækst. Denne rapport er udarbejdet på baggrund af EU's fornyede mål som bebudet i den europæiske grønne pagt. Den grønne pagt er Europas nye vækststrategi, der sigter mod at omdanne EU til et retfærdigt og velstående samfund, og som kombinerer politikker til bekæmpelse af klimaændringer, beskyttelse og genopretning af biodiversiteten, bekæmpelse af forurening, omstilling til en cirkulær økonomi og sikring af, at ingen lades i stikken i forbindelse med den grønne omstilling. I de første ti måneder af sit mandat har den nuværende Kommission foreslået en europæisk klimalov, der fastlægger EU's 2050-mål om klimaneutralitet i lovgivningen, skaber forudsigelighed og gør overgangen til en klimaneutral økonomi uigenkaldelig. Det har gjort Europas grønne pagt til en investerings- og reformplan for Europa med dobbelt udbytte, da de reformer og investeringer, der er nødvendige i forbindelse med den grønne omstilling, også kan fremme genopretningen. For at indlede processen med at styre EU's politiske og lovgivningsmæssige rammer i retning af EU's fornyede mål har Kommissionen fremlagt nye strategier for bedre at kunne forberede sig på de kommende udfordringer, f.eks. ved integration af energisystemet og ved at øge brugen af brint. Medlemsstaterne har samarbejdet utrætteligt med Kommissionen om at færdiggøre deres nationale energi- og klimaplaner. Detaljerede vurderinger af disse 27 nationale planer og de tilknyttede retningslinjer for gennemførelse af dem i lyset af genopretningen supplerer denne rapport, mens der allerede i september i år blev fremlagt en vurdering af de nationale planer i hele EU. De fremskridt, der er opnået, understreger, at EU er fast besluttet på at spille en førende rolle på den internationale scene med hensyn til at bekæmpe klimaændringer og miljøforringelser og fremskynde omstillingen til ren energi. Dette er en kontinuerlig proces. Selv om EU allerede har gjort betydelige fremskridt med hensyn til at afkoble den økonomiske vækst fra udledninger af drivhusgasser, er der behov for en yderligere indsats i Unionen, hvis Europa skal nå sit mål om klimaneutralitet senest i 2050, samtidig med at mulighederne i forbindelse med omstillingen til ren energi og på internationalt plan skal udnyttes. Kommissionen har derfor foreslået at styrke Europas klimaambitioner for 2030 ved at nedbringe drivhusgasemissionerne med mindst 55 %. Dette forhøjede mål for 2030 er ambitiøst, men realistisk og frem for alt til gavn for Europa. Det vil kræve ændringer af vores lovgivning. Med henblik herpå agter Kommissionen at fremsætte forslag om revision af den vigtigste klima- og energirelaterede lovgivning medio 2021. Sideløbende hermed skal medlemsstaterne gennemføre deres nationale planer fuldt ud og ajourføre dem i 2023 i lyset af EU's mere ambitiøse klima- og energimål for 2030. I denne 2020-rapport om status over energiunionen fremlægges de mange initiativer, som EU og medlemsstaterne har taget i de seneste måneder for at skabe et bedre Europa. Det er den første rapport, der udgives inden for rammerne af energiunionen og klimaindsatsen. Den ledsages af flere tematiske rapporter (jf. tekstboks 1) og en henstilling fra Kommissionen om energifattigdom. Den indeholder også en oversigt over energiunionens fremskridt set i en bredere sammenhæng i form af EU's mål for klimaindsats og bæredygtighed. 2.Energiunionen — et solidt grundlag 2.1.Dekarbonisering Drivhusgasemissioner EU har sat sig som mål at blive det første klimaneutrale kontinent senest i 2050, og Kommissionen har foreslået en europæisk klimalov for at forankre dette mål i lovgivningen og tilvejebringe midler til at sikre, at EU fastholder kursen mod dette mål. EU har allerede overgået sit mål om at reducere drivhusgasemissionerne med 20 % i forhold til 1990-niveauet senest i 2020 i henhold til FN's rammekonvention om klimaændringer. De samlede drivhusgasemissioner i EU-27 ligger på det laveste niveau siden 1990. Emissionerne er faldet betydeligt, hovedsagelig i kraft af emissioner fra energiforsyningen. Dette afspejles i et kraftigt fald i emissioner fra aktiviteter, der er omfattet af EU's emissionshandelssystem (EU ETS), mens emissioner fra aktiviteter, der ikke er omfattet af EU ETS, generelt har bevæget sig sidelæns i flere år. Samtidig har emissionerne fra international luftfart fortsat deres stigning de sidste fem år (indtil covid-19-krisen begyndte). Efter et fald i de samlede emissioner fra transport mellem 2007 og 2013 er de også steget hvert af de seneste fem år. Den gennemsnitlige drivhusgasintensitet for brændstoffer, der leveres i EU, er forbedret siden 2010, men der er behov for en yderligere indsats for at sikre, at målet om en reduktion på 6 % som er fastsat i direktivet om brændstofkvalitet opfyldes senest i 2020. I de sidste fem år er emissioner fra stationære anlæg, der udfører aktiviteter, som er omfattet af EU ETS, faldet betydeligt. Denne udvikling afspejler især ændringer i de brændstoffer, der anvendes til produktion af elektricitet, herunder øget anvendelse af vedvarende energikilder. I 2019 fortsatte de samlede emissioner fra industrien og elsektoren, der er omfattet af EU ETS, med at falde (med 9,1 % i forhold til 2018). Elsektoren var hoveddrivkraften bag denne tendens med et betydeligt fald i drivhusgasemissionerne på næsten 15 %. Emissionerne fra industrien faldt med 2 %, hvilket udgør det kraftigste fald i disse emissioner i fase 3 af EU ETS (2013-2020) indtil nu. Emissioner fra lufttrafik inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde voksede moderat med tæt på 1 %. Markedsstabilitetsreserven, som blev taget i brug i januar 2019, har sænket overskuddet af emissionskvoter væsentligt. Overskudsindikatoren for kvotemarkedet blev offentliggjort for fjerde gang i maj 2020 og viste, at overskuddet er faldet til ca. 1,39 mia. kvoter. Baseret på overskuddet og den reviderede lovgivning om fase 4 af EU ETS (2021-2030) blev antallet af bortauktionerede kvoter reduceret med ca. 375 mio. i 2020. Auktionsmængderne for 2021 vil blive reduceret på samme retsgrundlag. Markedsstabilitetsreserven tages op til revision for første gang i 2021 inden for den bredere kontekst af revisionen af EU ETS med henblik på at nå det foreslåede mål om en reduktion af drivhusgasemissionerne på mindst 55 %. Med undtagelse af et midlertidigt prisfald som følge af covid-19-krisen i begyndelsen af 2020 forblev kulstofprissignalet stabilt på omkring 24 EUR i gennemsnit mellem januar 2019 og juni 2020. De samlede indtægter, som EU ETS har genereret fra auktionerne mellem 2012 og den 30. juni 2020, oversteg 57 mia. EUR. Kommissionen vil snart offentliggøre en klimarapportpakke som opfølgning på og tilknyttet denne rapport. Pakken vil indeholde detaljerede oplysninger om drivhusgasemissioner, EU's kvotemarked og brændstofkvalitet.

Vedvarende energi Samlet set er EU godt på vej til at nå 2020-målene for vedvarende energi, men der er stadig behov for større fremskridt i visse medlemsstater. Andelen af vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug steg til 18 % i 2018 i EU. I 2018 lå 12 medlemsstater over deres bindende nationale mål for 2020, men fem medlemsstater lå fortsat under det vejledende forløb for 2017-2018, der ville medføre opnåelse af målene. Figur 1. Faktiske andele af vedvarende energi i 2017 og 2018 i forhold til de vejledende forløb, der er fastsat i direktivet om vedvarende energi og i de nationale handlingsplaner for vedvarende energi. Ifølge statusrapporten om vedvarende energi forventes det, at EU vil nå op på mellem 22,8 % og 23,1 % i det endelige bruttoenergiforbrug i 2020. Markedsbeslutninger er i stigende grad bestemmende for investeringer i vedvarende energi. Medlemsstaterne tildeler i stigende grad støtte til vedvarende energi gennem udbud og sikrer, at anlæg til vedvarende energi integreres i elmarkedet, således som det kræves i henhold til statsstøttereglerne og reglerne for det indre energimarked. Selv om størstedelen af medlemsstaterne vil nå deres mål, er tre medlemsstater i alvorlig fare og to medlemsstater i moderat fare for ikke at opfylde deres mål. I denne analyse tages der hensyn til covid-19-krisens sandsynlige indvirkning på vedvarende energikilders større andele af forbruget som følge af et lavere samlet forbrug. Medlemsstaterne opfordres til at undersøge alle muligheder for at anvende samarbejdsmekanismer, herunder statistiske overførsler, for at sikre, at de når deres nationale bindende mål for 2020. Kommissionen er rede til at støtte processen og dialogen mellem medlemsstaterne med henblik på at indgå statistiske aftaler, herunder gennem EU's platform for udvikling af vedvarende energi, som er ved at blive udviklet. Efter 2020 bør alle bestræbelser være rettet mod at nå de nationale bidrag til 2030-målet. Dette indebærer, at der gøres brug af den årlige strategi for bæredygtig vækst 2021 og af strategiens flagskibsinitiativ "Opstart" til hurtigt at tage fremtidssikrede rene teknologier i brug og fremskynde udviklingen og anvendelsen af vedvarende energi som led i vores bestræbelser på at komme på fode igen efter covid-19-krisen. Udnyttelse af vedvarende energi medfører mange fordele: reduktion i udledningerne, styrkelse af energiuafhængigheden, skabelse af arbejdspladser og vækst, reduktion af forurening samt opretholdelse af EU's førerposition i sektoren på verdensplan. Som en hjælp til at nå de nationale bidrag giver EU's nyligt aftalte finansieringsmekanisme for vedvarende energi medlemsstaterne mulighed for at investere i projekter inden for vedvarende energi til gengæld for, at den deltagende medlemsstat medtages i statistikken. Fremskyndet anvendelse af vedvarende energi vil blive understøttet af en revision af de relevante retningslinjer for statsstøtte, navnlig retningslinjerne for statsstøtte til miljø og energi, for at afspejle målene i den grønne pagt. 2.2.Energieffektivitet Det er nødvendigt, at medlemsstaterne styrker indsatsen for at øge energieffektiviteten. Energiunionen har anerkendt, at energieffektivitet spiller en central rolle i forhold til at nå alle klima- og energimål, og har forankret princippet om "energieffektivitet først" i lovgivningen. I 2018 faldt det endelige energiforbrug i EU med 5,9 % i forhold til 2005, til 1 124 mio. ton olieækvivalenter (Mtoe). Det er 3,5 % over målet for endeligt energiforbrug i 2020 på 1 086 Mtoe og en stigning på 0,2 % i forhold til 2017. Primærenergiforbruget i EU faldt med 9,8 % fra 1 721 Mtoe i 2005 til 1 552 Mtoe. Det er 4,6 % over målet for 2020 på 1 483 Mtoe. Efter tre år med stigninger blev der i 2018 registreret et fald på 0,6 % i forhold til året før . Væksten i den økonomiske aktivitet fortsatte med at presse energiforbruget op i 2018 til et punkt, hvor de nye politikker og foranstaltninger, som medlemsstaterne gennemførte, ikke var tilstrækkelige til at nedbringe energiforbruget og få det tilbage på rette spor mod 2020-målet. Antallet af direkte arbejdspladser inden for energieffektivitet er vokset støt fra 244 000 i 2000 til 964 000 i 2017, og denne vækst har overhalet resten af økonomien med en gennemsnitlig årlig vækst på 17,4 % i en periode, hvor resten af økonomien har oplevet en gennemsnitlig årlig vækst på 0,5 %. Delvise data for 2020 viser, at covid-19-krisen har haft en betydelig indvirkning på energiefterspørgslen. Selv om dette kan bidrage til at opfylde 2020-målene for energieffektivitet, vil det ikke føre til en strukturel reduktion af energiforbruget. Der forventes en boomerangeffekt, så snart økonomien bedres. Det er derfor yderst vigtigt at gøre en yderligere langvarig indsats for at nå 2030-målene for energieffektivitet, også i forbindelse med den årlige strategi for bæredygtig vækst 2021 og strategiens europæiske flagskibsinitiativ "Renovering". Flagskibsinitiativet har til formål at forbedre offentlige og private bygningers energi- og ressourceeffektivitet og fremme den digitale udvikling gennem intelligente hjem og intelligent måling og således bidrage til at komme på fode igen efter covid-19-krisen. Kommissionen arbejder på at udarbejde yderligere retningslinjer og på at forankre princippet om "energieffektivitet først" i alle relevante politikforslag, f.eks. EU's strategi for integration af energisystemet, renoveringsbølgeinitiativet og den kommende revision af de transeuropæiske energinet. Medlemsstaterne skal også overveje foranstaltninger til fremme af energieffektiviteten i forbindelse med planlægnings-, politik- og investeringsbeslutninger i hele økonomien. Figur 2. Energieffektivitet — fremskridt i forhold til 2020-målene (i Mtoe) 2.3.Energisikkerhed På trods af den betydelige belastning, som covid-19-krisen har forårsaget på energiefterspørgslen i form af en bred afvigelse fra de normale forbrugsmønstre i denne periode, har det vist sig, at medlemsstaternes beredskab er robust og sikrer kontinuiteten af vigtige aktiviteter. Energiunionens lovgivningsmæssige ramme for energisikkerhed — navnlig forordningen om risikoberedskab i elsektoren og forordningen om gasforsyningssikkerhed — har været medvirkende til at håndtere virkningerne af krisen på energisektoren. Midt under covid-19-pandemien offentliggjorde Kommissionen i juni 2020 god praksis og indhøstede erfaringer for energisektoren. De ekspertgrupper, der er oprettet ved EU-lovgivning, har spillet en central rolle med hensyn til at lette den grænseoverskridende koordinering sideløbende med omfattende samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, systemoperatørerne og de relevante aktører i energisektoren. Som opfølgning er Kommissionen i færd med at vurdere potentielle sårbarheder og muligheder for at forbedre resiliensen i kritiske forsyningskæder for energiteknologier. Strategien for EU's sikkerhedsunion omfatter et forslag om at styrke resiliensen af og cybersikkerheden i kritisk energiinfrastruktur, hvis betydning er blevet fremhævet af pandemien. Kommissionen har også indledt arbejdet med at fastlægge en netregel for at sikre cybersikkerheden for grænseoverskridende elektricitetsstrømme. I elsektoren sikrer gennemførelsen af forordningen om risikoberedskab, at medlemsstaterne har redskaberne til at samarbejde indbyrdes for at forebygge, forberede sig på og afbøde elkriser. Desuden har to nye metoder for første gang gjort det muligt for det europæiske net af elektricitetstransmissionssystemoperatører (ENTSO-E) at identificere de mest relevante regionale elkrisescenarier og gennemføre den første sæsonbestemte tilstrækkelighedsvurdering den forløbne sommer på grundlag af en ny metode (Summer Outlook 2020). Dette vil danne grundlag for udarbejdelsen af nationale scenarier og medlemsstaternes risikoberedskabsplaner. Kommissionen vedtog også en henstilling om rimelig kompensation til medlemsstaterne, når de yder hinanden bistand til at forebygge og håndtere kriser. Infrastruktur er afgørende for, at et marked kan fungere korrekt og effektivt. EU har derfor fastsat kapacitetsmål for sammenkobling af elnet. Otte medlemsstater opfylder endnu ikke sammenkoblingsmålet på 10 % i 2020. Projekter af fælles interesse kan også styrke medlemsstaternes dekarboniseringsindsats og lægge fundamentet for europæiske pionermarkeder for brint. Disse kan omfatte støtte fra Connecting Europe-faciliteten og tiltag inden for rammerne af genopretnings- og resiliensfacilitetens flagskibsinitiativ "Opstart" med henblik på at integrere rene teknologier og vedvarende energikilder gennem moderniserede netværk og forbedret sammenkobling. Der gøres også en indsats for at sikre fuld udnyttelse af eksisterende sammenkoblinger og operationelle digitale platforme. Gennemførelsen af bestemmelserne vedrørende udformningen af det indre marked for elektricitet og navnlig udrulningen af markedskoblingen har medført en kraftig forøgelse af effektiviteten af handelen med elektricitet i Europa, . Med hensyn til gasforsyningssikkerheden har medlemsstaterne udarbejdet forebyggende handlingsplaner og beredskabsplaner. De indeholder foranstaltninger til at afbøde konsekvenserne af en afbrydelse af gasforsyningen og reducere risici, der er identificeret på nationalt og regionalt plan. Kommissionen hjælper fortsat medlemsstaterne med at gennemføre solidaritetsprincippet, også for at sikre en uafbrudt gasforsyning til de mest sårbare forbrugere, selv under alvorlige gaskriser.

Kommissionen har vurderet erfaringerne med den nuværende lovgivning med hensyn til sikkerheden for offshore olie- og gasaktiviteter og vil forelægge sin rapport for Europa-Parlamentet og Rådet til efteråret. Med hensyn til nuklear sikkerhed har EU en omfattende ramme, der dækker hele den nukleare livscyklus, herunder sikker og ansvarlig håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Kommissionen har fortsat nøje overvåget gennemførelsen af denne ramme i medlemsstaterne. EU har også fortsat arbejdet for et højt nukleart sikkerhedsniveau uden for EU, navnlig i nabolande, der driver eller planlægger at bygge atomkraftværker. Dette omfatter støtte til gennemførelse af stresstest og opfølgning med henblik på at fremme korrekt og gennemsigtig gennemførelse af anbefalingerne. Det Europæiske Råd har navnlig understreget vigtigheden af at sikre den nukleare og miljømæssige sikkerhed ved det hviderussiske atomkraftværk i Ostrovets. 2.4.Det indre marked for energi Et fuldt integreret og velfungerende indre marked for energi er det mest effektive middel til at sikre overkommelige energipriser og de prissignaler, der er nødvendige for investeringer i grøn energi, garantere energiforsyningerne og give mulighed for at opnå klimaneutralitet med færrest mulige omkostninger. Vigtige initiativer har styrket det indre marked for elektricitet og gas. På trods af gode fremskridt er der behov for at fortsætte indsatsen for at sikre yderligere integration af elektricitets- og gasmarkederne. Med hensyn til elektricitet har pakken "Ren energi til alle europæere" og navnlig de nye regler for udformning af elektricitetsmarkedet, der blev vedtaget i 2019, banet vejen for bedre håndtering af de nye realiteter på energimarkederne, som er domineret af produktion af vedvarende energi. Disse regler har skabt bedre betingelser for at fremme forbrugernes deltagelse på energimarkederne og lige konkurrencevilkår for nye markedsdeltagere. Planlagte gennemførelsesretsakter om datainteroperabilitet forventes at bidrage til idriftsættelsen heraf og til at bistå kunder såvel som nye tjenesteudbydere med at involvere sig mere aktivt på markedet. Elforordningen har til formål at sikre yderligere integration af elmarkederne ved især at styrke reglerne for maksimal udnyttelse af sammenkoblinger af elnet. Disse regler vil øge den grænseoverskridende handel, hvilket vil gøre det muligt at udnytte energiressourcer mere effektivt i EU som helhed. Der gøres fremskridt med gennemførelsen af et omfattende sæt tekniske EU-forskrifter (netregler) med positive resultater. Siden 2016 har de samlede detailpriser på elektricitet nærmet sig hinanden på tværs af medlemsstaterne, men der er stadig store forskelle. Elpriserne for privatkunder lå i 2019 på mellem 98 EUR pr. MWh i Bulgarien og 295 EUR pr. MWh i Danmark. Gennemsnitsprisen i EU var 216 EUR pr. MWh. Generelt er detailpriserne stadig domineret af komponenter, der ikke skyldes konkurrence, men som fastsættes af reguleringsmyndighederne (f.eks. regulerede netafgifter og skatter/afgifter). Figur 3. Elpriser for privatkunder i EU i 2019 ("DC band") På engrosniveau indtager etablerede virksomheder stadig en dominerende stilling i de fleste medlemsstater mere end 20 år efter, at liberaliseringen af markedet blev indledt. I nogle lande har de endda markedsandele på over 80 %, hvilket nærmer sig et monopol. Tendensen til at regulere priserne i disse lande har ofte vist sig at være en yderligere hindring for, at nye markedsdeltagere kan konkurrere med etablerede virksomheder . I det sidste årti er detailpriserne på elektricitet steget mere end inflationen. For industrien er elpriserne imidlertid steget mindre end de industrielle prisindekser og er endda faldet for større kunder. I de senere år har netafgifter, skatter og afgifter været stabile eller er kun steget lidt. Desuden observeres det lavere pres fra afgifter på vedvarende energi på priserne samtidig med den bredere anvendelse af markedsbaserede instrumenter, der fremmer vedvarende energi, og med den gradvise udfasning af gamle støtteordninger. Konsekvensen er, at slutbrugerpriserne hovedsagelig er blevet styret af ændringer i produktions- og forsyningsomkostningerne. Disse ændringer har imidlertid ikke været nok til at give tilstrækkelige markedssignaler. Dette skyldes bl.a., at den regulerede del af slutbrugerprisen stadig udgjorde en relativt stor andel af slutbrugerprisen. Derfor er det faktum, at de største eldetailhandlere i hele EU har mistet markedsandele, og at koncentrationen af detailmarkedet for elektricitet som følge heraf er faldet, ikke altid fuldt ud blevet omsat til tilstrækkeligt effektive prissignaler. Den kombinerede virkning af alle skatter og afgifter har en betydelig indvirkning på den endelige energipris, navnlig for elektricitet. Som fremhævet i EU's strategi for energisystemintegration kan dette skabe forvridninger i brugen af bestemte energibærere. Medlemsstaterne kunne overveje virkningen af skatter og afgifter på de endelige energipriser for at sikre, at reformer og ændringer af prissignaler fører til en ren og fair energiomstilling i overensstemmelse med målene i den grønne pagt. Håndtering af fordelingseffekterne af de endelige energipriser og dermed forbundne bekymringer om energifattigdom vil være medvirkende til at sikre, at den grønne omstilling også er socialt retfærdig. Energibeskatningsdirektivet opfylder ikke længere sit primære mål om et velfungerende indre marked. Minimumsafgiftssatserne har mistet deres virkning, og der anvendes forskellige nationale afgiftssatser i kombination med en bred vifte af skattelempelser. Disse fritagelser og reduktioner er de facto former for subsidier til fossile brændstoffer og ikke i overensstemmelse med målene for den europæiske grønne pagt. Revisionen af direktivet har til formål at afhjælpe disse mangler. Der er gjort gode fremskridt i retning af gennemførelse af det indre marked på gasområdet. Stigningen i de handlede mængder på naturgasbørser fortsatte ind i 2020, og der blev registreret en stigning i de handlede mængder på europæiske gasbørser på 32 % i 1. kvartal 2020 sammenlignet med samme periode året før (op til 5 010 TWh). Der sker også fortsat forbedringer i sammenkoblingen af og adgangen til forskellige gaskilder. Kun tre markeder i EU havde adgang til mindre end tre forsyningskilder. Priskonvergensen er blevet forbedret i de senere år og er højest i Nordvesteuropa. På europæisk plan er den imidlertid blevet forringet i 2019, idet der ses højere prisforskelle mellem markederne på flere dage i løbet af året. Generelt steg detailpriserne på gas i 2019 i forhold til 2018. Men da de følger udviklingen i engrospriserne med en mindre forsinkelse, vil de sandsynligvis falde igen i den nærmeste fremtid. Gaspriserne for privatkunder lå mellem 33 EUR pr. MWh i Ungarn og 116 EUR pr. MWh i Sverige. Gennemsnitsprisen i EU var 68 EUR pr. MWh. Forbrugere i Luxembourg har betalt mindst i skatter og afgifter. I Danmark udgjorde produktions- og forsyningsomkostningerne den laveste andel, mens beskatningsandelen var højest. Med hensyn til elektricitetsmarkederne var skatter og afgifter samt netafgifter stabile eller svagt stigende, hvilket førte til, at priserne blev drevet af ændringer i produktions- og forsyningsomkostningerne. Figur 4. Gaspriser for privatkunder i 2019 ("D2 band") EU's importregning for energi fremhæver Unionens afhængighed af import af fossile brændstoffer og dens eksponering for ustabile internationale markeder. Mellem 2016 og 2018 steg importregningen til over 330 mia. EUR om året. Dette vender den nedadgående tendens fra det højeste punkt i 2013 (400 mia. EUR). Covid-19-pandemiens indvirkning på energipriserne vil reducere importregningen for energi i 2020. Priserne forventes at stige, efterhånden som der kommer gang i økonomien, men vil muligvis ikke nå tilbage på niveauet fra 2019 før i 2021. Energifattigdom Næsten 34 millioner europæere har ikke råd til at opvarme deres bolig tilstrækkeligt i 2018 , så energifattigdom er fortsat en stor udfordring i EU. Selv om denne indikator i gennemsnit udviklede sig positivt i 2010-2018, var der store forskelle i tempoet i forandringerne rundt omkring i EU. I Bulgarien, Letland, Polen, Portugal og Rumænien er energifattigdom faldet betydeligt. På den anden side har Grækenland oplevet en betydelig stigning. Mens europæiske husholdningers energiudgifter er faldet i de seneste år, er der stadig store forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til både absolutte udgifter og den andel, energi udgør af de samlede husholdningsudgifter. I 2018 brugte de fattigste europæiske husstande stadig 8,3 % af deres samlede udgifter på energi (op til 15-22 % i nogle central- og østeuropæiske lande). Tilstrækkelig opvarmning, afkøling, belysning og energi til elapparater er afgørende for at sikre en anstændig levestandard og sundhed. EU's politiske bestræbelser vil fortsætte på dette område, da de økonomiske virkninger af covid-19 kan forværre situationen, navnlig for de fattigste. De fleste medlemsstater har fremlagt en oversigt over energifattigdom i deres nationale energi- og klimaplaner, i mange tilfælde med indikatorer til analyse af konsekvenserne. De fleste af dem har imidlertid endnu ikke indført en systematisk tilgang til bekæmpelse af energifattigdom. For at støtte deres indsats har Kommissionen sammen med denne meddelelse fremsat en henstilling om energifattigdom. Den støtter også fortsat EU's observatorium for energifattigdom, der indsamler data, udvikler indikatorer og udbreder bedste praksis for bekæmpelse af energifattigdom.

2.5.Forskning og innovation samt konkurrenceevne Forskning og innovation Med hensyn til forskning og innovation (FoI) er udviklingen i de offentlige og private udgifter i EU ikke opmuntrende. Medlemsstaterne investerer lidt mindre i FoI inden for ren energi i forhold til tidligere år, mens EU's samlede offentlige investeringer i FoI inden for ren energiteknologi som andel af BNP er den laveste blandt de største økonomier (se figur 5). Dette afspejler en global tendens. Det Internationale Energiagentur bemærker, at den offentlige sektors udgifter til lavemissionsenergiteknologi var lavere i 2019 end i 2012. Figur 5. Anslået offentlig og privat finansiering af FoI i prioriteringerne for energiunionen. BERD = Business Expenditure on R&D (virksomhedsudgifter til F&U).

Kilde: JRC baseret på Det Internationale Energiagentur, Mission Innovation, Eurostat/OECD. I overensstemmelse med disse resultater har de generelle patenteringsaktiviteter inden for ren energiteknologi også været faldende siden 2012, mens patentering af teknologier med høj værdi såsom batterier og intelligente applikationer har været stigende. De anslåede private investeringer i energiunionens FoI-prioriteter (som omfatter en række erhvervssektorer) har været faldende i de senere år. Desuden repræsenterer investeringer i FoI inden for de aktiviteter, der omtales i den strategiske energiteknologiplan for EU, og som medlemsstaterne, industrien, forskningsmiljøet og Kommissionen er nået til enighed om, kun 15 % af de anslåede behov frem til 2030 . Desuden har kun få medlemsstater fastsat nationale mål, som ville pege på passende veje frem til 2030 og 2050. Medlemsstaterne har adgang til en række støtteinstrumenter, herunder Horisont Europa, innovationsfonden og InvestEU. Indkaldelsen i forbindelse med den europæiske grønne pagt under Horisont 2020, som har et budget på 1 mia. EUR, behandler centrale udfordringer vedrørende energi- og systemintegration. Dette omfatter produktion af offshore- og onshore-energi, støtte til store elektrolyseanlæg og brugen af ren energi i havne, lufthavne og kulstofneutrale industrier samt energi- og ressourcebesparende byggeri og renovering. Konkurrenceevne Den første statusrapport om konkurrenceevnen viser, at industrien i EU har haft succes med at udnytte de muligheder, som den øgede efterspørgsel efter rene energiteknologier har givet. Sektorens konkurrenceevne overgår teknologier til konventionelle energikilder med hensyn til værditilvækst, arbejdsproduktivitet, vækst i beskæftigelsen og udbredelse. Målt i BNP har sektoren for ren energi desuden voksende betydning i EU, mens betydningen af konventionelle energikilder er faldende. EU's industri nyder godt af en pionerfordel inden for vind-, vedvarende brint- og havenergiteknologier. Den forventede kapacitetsforøgelse i disse segmenter tyder imidlertid på, at strukturen uundgåeligt vil ændre sig. Der er også behov for en vedvarende indsats for at indhente efterslæbet og opbygge en konkurrencefordel på de områder, hvor EU ikke har (eller har mistet) sin fordel ved at være først på markedet. Sol- og litiumionbatterier er særligt relevante i betragtning af den forventede stigning i efterspørgslen efter dem, deres modularitet og potentiale til afsmitning på andre anvendelser såsom integration af solenergisystemer i bygninger, køretøjer eller anden infrastruktur. Som udstillingsvindue for industrielle alliancer har batterialliancen bevist, hvordan en bedre koordinering mellem medlemsstaterne, forskersamfundet og industrien kan give interessenterne i erhvervslivet det nødvendige incitament til at investere i fremstilling af rene teknologier i EU. Det er på tide at udvide denne idé til også at omfatte andre centrale teknologier og forretningsområder. Med udgangspunkt i denne vellykkede plan har Kommissionen lanceret en europæisk alliance for ren brint og en europæisk råstofalliance. På samme måde er andre nøgleteknologier som intelligente net vigtige, da de skaber værdi for alt, der er forbundet til nettet. EU's industri for intelligente net forventes at opleve en betydelig vækst i løbet af det næste årti. Det er nødvendigt med en vedholdende indsats for at sikre lige vilkår for handel og investeringer i tredjelande, også på områder, hvor EU indtager en stærk position med hensyn til konkurrenceevne, men i stigende grad konfronteres med forvridninger såsom krav om lokalt indhold og diskriminerende nationale procedurer. I betragtning af at langt størstedelen af investeringerne i grønne teknologier vil ligge uden for Den Europæiske Union, er det nødvendigt at sikre, at EU's industri kan konkurrere på lige vilkår og udnytte den europæiske grønne pagts potentiale for beskæftigelse og vækst. Subsidier Der er et tydeligt behov for at styrke indsatsen for at reducere subsidier til unødigt energiforbrug og fremme energiomstillingen. Bedre data om energisubsidier er afgørende for at kunne overvåge dette. Data om energisubsidier er fortsat fragmenterede, og rapporteringen i de nationale energi- og klimaplaner er generelt ufuldstændig. Ifølge rapporten om energisubsidier i EU beløb energisubsidier sig til 159 mia. EUR i 2018, hvilket er en stigning på 5 % i forhold til 2015. Mere end halvdelen af subsidierne støtter omstillingen til ren energi. Som nærmere beskrevet i bilaget om energisubsidier beløb subsidier til fossile brændsler sig til 50 mia. EUR i EU i 2018 (og udgør dermed en tredjedel af alle EU's energisubsidier), har været forholdsvis stabile i de seneste ti år og toppede med 53 mia. EUR i 2012. De begyndte at stige igen i 2015 og steg med 6 % frem til 2018. Nogle medlemsstater som f.eks. Østrig, Danmark, Estland og Ungarn gik imidlertid mod denne generelle tendens og har i betydelig grad reduceret deres subsidier til fossile brændstoffer. 2.6.Energiunionen i et bredere grøn pagt-perspektiv Retfærdig omstilling

Målene for energiunionen hænger nøje sammen med de bredere målsætninger i den grønne pagt. Dette er også tilfældet for den "retfærdige omstilling" og princippet om, at ingen lades i stikken. Med dette formål foreslog Kommissionen mekanismen for en retfærdig omstilling, herunder Fonden for Retfærdig Omstilling, som skal bidrage til at dække de økonomiske og sociale omkostninger ved klimaomstillingen i de mest sårbare kul-, brunkul-, olieskifer-, tørve- og kulstofintensive regioner. Mekanismen for en retfærdig omstilling omfatter en særlig ordning for retfærdig omstilling under InvestEU-programmet, og en offentlig lånefacilitet vil også støtte offentlige investeringer med relevans for en retfærdig omstilling. Som en forudsætning for at frigøre disse midler, f.eks. som støtte til økonomisk modernisering og diversificering, omskoling og opkvalificering eller mindre investeringer i omstillingen til ren energi, skal medlemsstaterne udarbejde territoriale planer for retfærdig omstilling, der bl.a. skal afstemmes med deres nationale energi- og klimaplaner. Territoriale planer for retfærdig omstilling er også relevante i forbindelse med genopretnings- og resiliensfaciliteten. For at bistå de berørte parter har Kommissionen oprettet platformen for retfærdig omstilling, der skal oplyse om finansieringsmulighederne og om opdateringer af reglerne og lette udvekslingen af bedste praksis og sektorspecifikke initiativer. Den vil bygge videre på og udvide det arbejde, der er udført under det eksisterende initiativ for kulregioner under omstilling, der tilbyder skræddersyet, behovsorienteret bistand og kapacitetsopbygning. Initiativet for kulregioner under omstilling vil bevare sin rolle med hensyn til at rådgive regioner, der er afhængige af fossile brændstoffer, som et af platformens to arbejdsområder. Luftkvalitet Luftkvaliteten bliver fortsat bedre, men er stadig årsag til bekymring i flere regioner og byer. EU's og medlemsstaternes fælles indsats har ført til et fald i udledningen af luftforurenende stoffer i EU i de seneste årtier med ammoniak som den bemærkelsesværdige undtagelse. Dette har ført til et fald i antallet af luftkvalitetszoner, hvor EU's grænseværdier for partikler overskrides, og et fald i det anslåede antal tidlige dødsfald forårsaget af luftforurening fra omkring 1 mio. om året i 1990 til omkring 400 000 om året i de seneste skøn. Luftforurening medfører også sociale omkostninger, da personer med lavere indkomster har en tendens til at blive påvirket i højere grad på grund af både større eksponering og sårbarhed. Generelt er koncentrationen af fine partikler højere i de af EU's regioner, der har det laveste BNP pr. indbygger, end i andre regioner. Endvidere er der forbindelse mellem energifattigdom og brug af fast brændsel til boligopvarmning og madlavning, hvilket fører til dårlig indendørs og udendørs luftkvalitet. Kort 1. Det Europæiske Miljøagentur, 2018. Ulige eksponering og ulige virkninger: social sårbarhed over for luftforurening, støj og ekstreme temperaturer i Europa. Rapport 22/2018. Strukturelle ændringer, der er en følge af energiunionens politikker, har bidraget til at reducere sektorens udledning af luftforurenende stoffer, navnlig gennem øget energieffektivitet i bygninger, tiltag til udfasning af kul og udvikling af ikkebrændbar vedvarende energi og mere bæredygtige transportmidler. Den europæiske grønne pagt indeholder også en ambition om nulforurening for et giftfrit miljø med det formål at bekæmpe forurening bedre. International dimension På trods af den globale indsats viser den seneste videnskabelige dokumentation, at drivhusgasudledningerne fortsat vokser. Selv om FN's næste klimakonference er blevet udsat til 2021 , er 2020 fortsat et afgørende år med hensyn til at styrke klimaambitionerne i hele verden. Takket være strategiske partnerskaber med henblik på at gennemføre Parisaftalen hjælper EU sine partnere med at omsætte deres vision for en klimarobust lavemissionsøkonomi til gennemførlige politikker og foranstaltninger, herunder på energiområdet. På den diplomatiske front har EU afholdt ministermøder med Kina og Canada om klimaindsatsen og gennemført flere målrettede demarcher via EU-delegationerne i tredjelande. EU arbejder også tæt sammen med G7- og G20-formandskaber og -partnere om at fremme den globale klimadagsorden og lægger større vægt på at støtte den indsats, der ydes af EU's umiddelbare naboer i det vestlige Balkan (inden for rammerne af Det Østlige Partnerskab), de sydlige nabolande og Afrika. Der er også sket visse fremskridt de senere år på internationalt plan med hensyn til håndtering af emissioner fra luftfart og søfart. Der er et presserende behov for en indsats til bekæmpelse af emissioner fra søfarten og luftfarten i betragtning af deres respektive voksende bidrag til drivhusgasemissionerne i EU og globalt. EU fremmer også investeringer i ren energi i partnerlande, hvilket udgør en forretningsmulighed for banebrydende europæiske lavemissionsindustrier. Disse investeringer underbygger også EU's førende rolle på verdensplan inden for ren energiteknologi, hvilket fremmer eksport og styrker vækst og beskæftigelse i EU. På multilateralt plan har EU arbejdet for internationalt samarbejde om vedvarende energi inden for rammerne af Det Internationale Agentur for Vedvarende Energi og om udvikling og ibrugtagning af ren teknologi inden for rammerne af Clean Energy Ministerial og Mission Innovation. EU er aktivt involveret i forhandlingerne om en modernisering af energichartertraktaten og har fremlagt reelle, omfattende og ambitiøse forslag, der har til formål at ajourføre traktatens bestemmelser om investeringsbeskyttelse og tilpasse traktaten til de langsigtede mål i Parisaftalen og EU's politikker for energiomstilling. EU's internationale engagement har bidraget til at diversificere Europas energikilder og garantere energisikkerheden. EU opretholder en regelmæssig energidialog med vigtige energileverandører og -partnere bilateralt og gennem multilaterale platforme, hvilket også har til formål at sikre et likvidt og fleksibelt globalt marked for flydende naturgas (LNG). Ved udgangen af 2019 formidlede Europa-Kommissionen den vellykkede afslutning på forhandlingerne mellem Ukraine og Den Russiske Føderation, der gør det muligt at fortsætte transit af naturgas fra Rusland via Ukraine. Gennem Energifællesskabet har EU fortsat bistået de kontraherende parter med at indføre centrale dele af EU's energi- og klimalovgivning og med at give mulighed for yderligere markedsintegration med EU. De kontraherende parters arbejde med at udvikle nationale energi- og klimaplaner og fastlægge energi- og klimamål for 2030 fortsætter. Europa-Kommissionen har lagt stor vægt på at sikre nuklear sikkerhed uden for Den Europæiske Unions grænser. Tekniske eksperter fra Gruppen af Europæiske Nukleare Tilsynsmyndigheder og Kommissionen har foretaget en peerevaluering af gennemførelsen af Armeniens og Hvideruslands handlingsplaner for nukleare stresstests. EU har demonstreret sin fortsatte tilslutning til gennemførelsen af bilag III i den fælles omfattende handlingsplan for civilt nukleart samarbejde med Iran. EU har gennemført en række aktiviteter med fokus på Irans sikkerhed og integration i de internationale nukleare rammebestemmelser og har til hensigt også at fremme samarbejdet om ren energi og klimaet. 3.Stræben efter grøn genopretning og en bæredygtig økonomi

Den grønne pagt, som blev vedtaget i december 2019, understøtter EU's omstilling til et retfærdigt og velstående samfund, der tackler de udfordringer, som følger af klimaændringer og miljøforringelser, og derved forbedrer livskvaliteten for nuværende og fremtidige generationer og fremmer gennemførelse af en retfærdig omstilling. Fra begyndelsen af covid-19-krisen har Kommissionen sat den grønne omstilling i centrum for EU's genopretningsplan. Fremskyndelse af den grønne omstilling vil styrke Europas konkurrenceevne, resiliens og position som en global aktør. Inden for rammerne af den europæiske grønne pagt er der ved at blive udarbejdet særlige foranstaltninger inden for energi, industri, landbrug, fødevarer og biodiversitet (tekstboks 2). Andre vigtige initiativer til at styre Europas dekarbonisering af energi og transport forventes inden udgangen af 2020. Tekstboks 2. Eksempler på initiativer siden den 1. december 2019 ·Meddelelse om den europæiske grønne pagt (COM(2019) 640) ·Forslag til en europæisk klimalov (COM(2020) 80) ·Investeringsplan for den europæiske grønne pagt (COM(2020) 21) ·Forslag til forordning om oprettelse af Fonden for Retfærdig Omstilling (COM(2020) 22) ·En europæisk strategi for data (COM/2020/66 final) ·Handlingsplan for den cirkulære økonomi (COM(2020) 98) ·En jord til bord-strategi (COM(2020) 381) ·EU's biodiversitetsstrategi for 2030 (COM(2020) 380) ·Forslag til forordning om oprettelse af InvestEU-programmet (COM(2020) 403) ·Meddelelse om styrkelse af Europas klimaambitioner for 2030 (COM(2020) 562) ·Vurdering af de nationale energi- og klimaplaner i hele EU (COM(2020) 564) ·Ændret forslag til en europæisk klimalov (COM(2020) 563) ·Meddelelse om integration af energisystemet (COM(2020) 299) ·En strategi for brint med henblik på et klimaneutralt Europa (COM(2020) 301) ·Meddelelse om en EU-strategi for reduktion af metanemissioner (COM(2020) 633) ·En renoveringsbølge for Europa (COM(2020) 662, SWD(2020) 550) ·Strategi for bæredygtig og intelligent mobilitet (endnu ikke fremsat) Sammen med denne rapport om status over energiunionen og vurderingen af de nationale energi- og klimaplaner i hele EU offentliggør Kommissionen den landespecifikke vurdering af de 27 integrerede endelige nationale energi- og klimaplaner. I disse dokumenter vurderes det, om og hvordan de nationale målsætninger, mål og bidrag tilsammen vil medvirke til at nå målene for den strategiske ramme for energiunionen. Vurderingen fokuserer også på, i hvilket omfang medlemsstaterne har taget hensyn til de henstillinger, som Kommissionen fremsatte i juni 2019. De nationale energi- og klimaplaner danner grundlag for en fortsat iterativ proces mellem EU og medlemsstaterne. Vurderingen opfordrer derfor medlemsstaterne til at iværksætte yderligere tiltag på flere områder. Manglerne og de resterende svagheder skal afhjælpes gennem en fælles indsats i medlemsstaterne såvel som på EU-plan. Politiske tiltag på EU-plan vil styrke og supplere tiltagene på nationalt plan. 3.1.Forvandling af EU's energisystem For at opnå vidtgående dekarbonisering i alle økonomiske sektorer er EU nødt til at sikre, at dets energisystem undergår en gennemgribende forvandling. Med henblik herpå vedtog Kommissionen i juli 2020 en EU-strategi for integration af energisystemet. Den skitserer Kommissionens vision om at fremskynde overgangen til et mere integreret energisystem og sikre koordineret planlægning og drift af systemet. I juli 2020 vedtog Kommissionen også en brintstrategi, hvori den redegjorde for sin vision om i væsentlig grad at øge den rolle, som ren brint spiller som energibærer. Dette omfatter vejen hen imod at sikre, at vedvarende og kulstoffattig brint og brintafledte syntetiske brændstoffer bliver konkurrencedygtige. Sammen med brintstrategien lancerede Kommissionen også den europæiske alliance for ren brint. Den nye klimaambition og de omfattende nødvendige ændringer i måden, EU's energisystem fungerer på, kræver også en ny vision for EU's energiinfrastruktur. Kommissionen er derfor i færd med at revidere retningslinjerne for de transeuropæiske energinet. Mens der fortsat vil være fokus på elektricitetsinfrastruktur, der er nødvendig for at integrere vedvarende energi, vil den også etablere en ramme for yderligere forbedring af udbredelsen af innovative teknologier og infrastruktur såsom intelligente net, brintnet eller integrerede offshorenet. Dette vil også spille en vigtig rolle for overgangen til bæredygtig og intelligent mobilitet i EU. 3.2.Styrket klimaambition Ajourføring af den politiske ramme I lyset af EU's ambition om at blive klimaneutral senest i 2050 vedtog Kommissionen i september 2020 en meddelelse om styrkelse af Europas klimaambitioner for 2030 og et ændret forslag til den europæiske klimalov med henblik på at styrke EU's klimaambitioner for 2030 fra en reduktion i drivhusgasemissionerne på mindst 40 % i forhold til 1990 til mindst 55 %, inklusive emissioner og optag. Meddelelsen skitserer også de tiltag, der er nødvendige i alle sektorer af økonomien, og indleder processen med at revidere de vigtigste retsakter senest i juni 2021 for at opfylde denne styrkede ambition. Den arbejder også på nye regler for fluorholdige drivhusgasser og ozonnedbrydende stoffer, som skal fremlægges inden udgangen af 2021. I den grønne pagt blev der også bebudet vedtagelse af en ny og mere ambitiøs EU-strategi for tilpasning til klimaændringer. Virkningerne af klimaændringerne mærkes allerede i energisektoren, f.eks. ved den mindre forudsigelige produktion af vandkraft eller endog lukningen af visse kernekraftværker på grund af ringe tilgængelighed af kølevand under alvorlig tørker. Store udfordringer venter forude. Den grønne pagt indeholder desuden den europæiske klimapagt. Den har til formål at inddrage enkeltpersoner og lokalsamfund i klimaindsatsen. Med udgangspunkt i eksisterende initiativer vil klimapagten skabe et rum til at udforme nye klimatiltag, dele oplysninger, iværksætte græsrodsaktiviteter og præsentere løsninger, som andre kan følge. Kommissionen har også vedtaget en meddelelse om en EU-strategi for reduktion af metanrelaterede emissioner. Strategien vil indeholde forslag, der skal bidrage til at reducere metanemissioner i EU og fremme og støtte lignende indsatser over hele verden. Den dækker alle de væsentligste metanudledende sektorer, nemlig landbruget, energi og affald. Med hensyn til energisektoren fokuserer strategien på forbedret måling, pålidelig og gennemsigtig rapportering og troværdig verifikation af metanemissioner. De styrkede klimaambitioner kræver en hidtil uset vækst i produktionen af vedvarende energi. Som bebudet i den grønne pagt vil vedvarende offshore-energi spille en central rolle i denne forbindelse. For at lette denne proces vil Kommissionen i efteråret 2020 vedtage sin strategiske vision for offshore-energi, der produceres fra naturlige og rene kilder som vind-, sol-, bølge- og tidevandsenergi. Bæredygtige alternative brændstoffer vil også bidrage til overgangen til et mere bæredygtigt transportsystem. Kommissionen vil inden længe fremlægge en strategi for bæredygtig og intelligent mobilitet og arbejder på initiativer til at fremme udbuddet og udbredelsen af bæredygtige alternative brændstoffer, navnlig inden for luft- og skibsfart. Oversigt over medlemsstaternes bidrag til langsigtede dekarboniseringsstrategier Alle parter i Parisaftalen blev opfordret til senest i 2020 at fremsende deres langsigtede udviklingsstrategier for lave drivhusgasemissioner for midten af dette århundrede. Forvaltningsforordningen udstikker en proces for medlemsstaternes udarbejdelse af disse strategier og stiller krav om, at de senest den 1. januar 2020 udarbejder og forelægger Kommissionen deres langsigtede strategi med en tidshorisont på mindst 30 år. Indtil videre har kun 16 medlemsstater fremlagt en langsigtet strategi. 13 af disse henviser eksplicit eller implicit til klimaneutralitet , mens de sidste tre sigter mod at reducere deres emissioner med mellem 80 % og 95 % i forhold til 1990. Der mangler dog ofte en klar definition af tidshorisonten for det overordnede mål, og det er ofte uklart, om de mål, som medlemsstaterne har fastsat, er juridisk bindende. Den obligatoriske rapportering af indhold varierer også mellem medlemsstaterne. Som følge heraf kan Kommissionen endnu ikke foretage en detaljeret vurdering af, hvorvidt de nationale langsigtede strategier vil være tilstrækkelige til en samlet opfyldelse af EU's mål om klimaneutralitet, eller give oplysninger om eventuelle samlede mangler. 3.3.Energi- og klimapolitikker, der er afgørende for genopretningen Covid-19-krisen har haft en betydelig indvirkning på EU's økonomi. Den har imidlertid ikke på en strukturel måde ændret de investeringer og reformer, der er nødvendige for at opfylde vores styrkede klimaambitioner. Udfordringen med hensyn til at mobilisere betydelige yderligere investeringer og fremme en retfærdig omstilling er reel. I forbindelse med genopretningen efter covid-19 står Europa over for en enestående mulighed for at foretage investeringer, der kan støtte genopretningen af EU's økonomi og samtidig fremskynde den grønne og digitale omstilling. En relancering af vores økonomier på en hvilken som helst anden kurs, som ville resultere i en fastlåsning i en ikkebæredygtig praksis, er simpelthen ikke en mulighed.