DA Den Europæiske Unions Tidende C 351/12

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om udsatte gruppers rettigheder på arbejdspladsen — navnlig spørgsmålene om diskriminering på grund af seksuel orientering (initiativudtalelse)

2012/C 351/03

Ordfører: Thomas JANSON

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 19. januar 2012 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

»Udsatte gruppers rettigheder på arbejdspladsen — navnlig spørgsmålene om diskriminering på grund af seksuel orientering«.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale Spørgsmål og Unionsborgerskab, der vedtog sin udtalelse den 3. september 2012.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 483. plenarforsamling den 18.-19. september 2012, mødet den 18. september, følgende udtalelse med 130 stemmer for, 4 imod og 14 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Enhver form for negativ særbehandling af individer, som sker på baggrund af gruppetilhørsforhold, er en trussel mod såvel et demokrati, som bygger på menneskerettighederne, som mod den økonomiske udvikling i Den Europæiske Union. EØSU mener, at Unionen har et ansvar for at foretage en samlet indsats med henblik på at nå målsætningerne for dette arbejde (1).

1.2 Hvis man skal bekæmpe forskelsbehandling på en effektiv måde, er der behov for aktive foranstaltninger, som bygger på en inddragelse af de forskellige parter i form af et samarbejde mellem repræsentanter for de grupper, som forskelsbehandles, og arbejdsmarkedets parter.

1.3 EØSU konstaterer i denne udtalelse, at når det gælder forskelsbehandling på grund af seksuel orientering, er der behov for en øget indsats for at mindske risikoen for at blive udsat for forskelsbehandling. Dette indebærer øgede ressourcer til forskning i forskelsbehandling på arbejdspladsen, men også en plan med henblik på at nå målet om ikke-forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.

1.4 Det er tydeligt, at den økonomiske og sociale krise har store konsekvenser for sårbare grupper på arbejdsmarkedet. De aktuelle nedskæringer i de sociale velfærdssystemer i EU får arbejdsløsheden til at stige og risikerer desuden at styrke fremmedhad, homofobi og andre diskriminerende og krænkende udtryk og handlinger. Det er efter EØSU's opfattelse vigtigt, at EU og medlemsstaterne foretager en bedre og mere åben vurdering af de risici, som sårbare grupper udsættes for som følge af de aktuelle nedskæringer, og træffer effektive foranstaltninger med henblik på at mindske disse risici.

1.5 EØSU konstaterer, at der internt i EU er stor forskel på, hvordan LGBT-personer (2) behandles, og ser med alvor på den forskelsbehandling, som LGBT-personer udsættes for. Denne udsatte position er en trussel mod Unionens grundlæggende værdier og den frie bevægelighed.

1.6 EØSU opfordrer Kommissionen til at udarbejde en køreplan med det formål at bekæmpe forskelsbehandling af LGBT-personer, og understreger betydningen af at integrere et LGBT-perspektiv i alle politikområder.

1.7 EØSU understreger, at det er vigtigt, at civilsamfundet og regeringerne samarbejder om at bekæmpe stereotyper og øge bevidstheden om LGBT-personers rettigheder. Forskelsbehandling på grund af seksuel orientering og køn skal aktivt gøres til en del af drøftelserne og forhandlingerne mellem arbejdsmarkedets parter. I den sammenhæng vil EØSU fremhæve muligheden for netværk, som kan fremme ligestilling og åbenhed på arbejdspladsen.

1.8 EØSU betoner vigtigheden af, at såvel enkeltpersoner som arbejdsgivere og faglige organisationer kender EU's love og regler vedrørende forskelsbehandling på arbejdsmarkedet. Næsten 45 % af EU's borgere ved ikke, at der findes love, som forbyder forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Der er efter EØSU's mening behov for målrettede informationskampagner, der kan afhjælpe dette problem.

1.9 EØSU anerkender, at mange transpersoner lever med særlige problemer, og forstår, at der er behov for at behandle disse specifikke problemer i en særskilt rapport.

2. Baggrunden for bekæmpelse af forskelsbehandling

2.1 Den Europæiske Union bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne samt de grundlæggende frihedsrettigheder og retsstatsprincippet. Artikel 19 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde giver Unionen beføjelse til at "træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering". Det er yderst vigtigt for Unionens legitimitet at bekæmpe og modarbejde alle former for forskelsbehandling. Artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder forbyder enhver forskelsbehandling på grund af bl.a. køn, race, farve, etnisk eller social oprindelse, genetiske anlæg, sprog, religion eller tro, politiske eller andre anskuelser, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel, handicap, alder og seksuel orientering.

2.2 Der er blevet vedtaget en række direktiver med henblik på at gennemføre traktatens målsætninger, f.eks. direktiv 2006/54/EF om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning), direktiv 2000/78/EF om generelle rammebestemmelser om ligebehandling samt direktiv 2000/43/EF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse. Beskyttelsen mod forskelsbehandling på grund af køn eller race går meget længere end beskyttelsen mod forskelsbehandling på grund af religion og tro, alder, handicap og seksuel orientering, hvilket kan påvirke menneskers valg, når det gælder arbejde, studier eller rejser i et andet EU-land.

2.3 Ligebehandling er først og fremmest et spørgsmål om at fremme menneskerettighederne, men også om at udnytte alle ressourcer i Den Europæiske Union fuldt ud. Forskelsbehandling er ressourcespild og gør de berørte grupper socialt udsatte. Den dybe økonomiske og sociale krise, EU befinder sig i, hvor mange stater har skåret ned på deres velfærdssystemer og sænket lønningerne, forværrer situationen for de mest udsatte grupper. EU's forskellige direktiver om ikke-forskelsbehandling er derfor væsentlige, når det gælder om at beskytte grupper, som risikerer forskelsbehandling, og fremme deres integration på arbejdsmarkedet. Medlemslandene har et stort ansvar for at sikre, at disse direktivers hensigter føres ud i livet.

2.4 EØSU har i en række udtalelser givet sine synspunkter om de forskellige grunde til forskelsbehandling til kende. EØSU bifaldt Kommissionens forslag til direktivet om en generel ramme for ligebehandling (2000/43/EF) (3). Udvalget støttede også forslaget om et særdirektiv, begrænset til arbejdslivet, som forbyder forskelsbehandling på grund af religion, handicap, alder eller seksuel orientering. Udvalget fandt det endvidere vigtigt, at alle borgere i alle medlemsstater har et mindsteniveau af beskyttelse og ret til klageadgang ved forskelsbehandling. Udvalget ønskede, at der blev gjort en indsats for at forske i og udvikle økonomiske argumenter for ikke-forskelsbehandling. EØSU beklagede desuden, at direktivet ikke nævner instrukser af diskriminerende art eller ansporing til forskelsbehandling på det nævnte grundlag.

2.5 Rammedirektivet dækker både direkte og indirekte forskelsbehandling. Der er tale om indirekte forskelsbehandling, hvis personer i praksis kan stilles dårligere på grund af en tilsyneladende ikke-diskriminerende bestemmelse eller en tilsyneladende neutral betingelse eller praksis (4).

2.6 EØSU udtalte sig også om "Forslag til Rådets direktiv om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering" (5), som endnu ikke er blevet vedtaget. EØSU hilste direktivforslaget velkommen, fordi det ville føre til ensartede normer for beskyttelse mod forskelsbehandling inden for EU af alle de grunde, som nævnes i EF-traktatens artikel 13 (nu artikel 19). EØSU beklagede dog, at direktivet ikke tager ordentligt hensyn til spørgsmålet om flerfoldig forskelsbehandling, og opfordrede Kommissionen til at fremsætte en henstilling om dette spørgsmål. EØSU opfordrer Rådet til at træffe beslutning om spørgsmålet for at styrke udsatte personers rettigheder.

2.7 I sine forskellige udtalelser om forskelsbehandling (som også har handlet om f.eks. ældre, tredjelandsborgere og romaer) har EØSU bl.a. rejst følgende spørgsmål (6):

— Betydningen af, at arbejdet med at bekæmpe forskelsbehandling integreres i samtlige aktivitetsområder og indarbejdes i såvel EU's budget som i de nationale budgetter.

— Behovet for indikatorer, som kan give viden om de aktuelle forhold.

— At gennemførelsen af arbejdet med at bekæmpe forskelsbehandling kobles sammen med Europa 2020-strategien.

— At der både på EU-niveau og nationalt plan fastlægges passende og effektive håndhævelses- og overvågningsmekanismer.

— At der skabes flere og bedre jobs for at sikre og forbedre udsatte gruppers økonomiske uafhængighed.

— At man tilstræber en ligelig fordeling af ansvaret for familien og husholdningen mellem kønnene, og at retten til socialsikring gøres individuel.

— Opbygning af institutionelle strukturer, f.eks. et europæisk udvalg for handicapspørgsmål.

— Risikoen for, at den økonomiske og sociale krise øger intolerancen, fremmedhadet, racismen og homofobien rundt omkring i Europa.

— At integration er en kompleks og langsigtet social proces med flere dimensioner og mange berørte aktører, navnlig på lokalt niveau.

2.8 Hverken EØSU eller Kommissionen har behandlet forskelsbehandling på grund af seksuel orientering udførligt og specifikt. Der findes heller ingen køreplan for at mindske risiciene for forskelsbehandling af LGBT-personer. Denne udtalelse vil fokusere på diskrimineringsgrunden seksuel orientering, fordi EØSU mener, at der er behov for at udvikle en politik på området. Samtidig er det vigtigt at påpege, at der findes en lang række andre sårbare grupper, som ikke omfattes af diskrimineringsgrundene, men som har vanskeligt ved at komme ind på arbejdsmarkedet eller blive der. I udviklingen af alle former for politikker er der derfor behov for en generel tilgang.

3. Situationen på arbejdsmarkedet for LGBT-personer

3.1 Problemer med gennemførelse af lovgivningen (7)

3.1.1 Fundamental Rights Agency (Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder) har i to rapporter fra 2009 (8) analyseret situationen for LGBT-personer. Nedenfor redegøres for nogle af agenturets konklusioner. En første konklusion er, at der findes et hierarki blandt årsagerne til forskelsbehandling, hvor beskyttelsen er stærkere i forbindelse med forskelsbehandling på grund af køn, race og etnisk oprindelse end i forbindelse med andre årsager. Men der er trods alt i alle medlemsstater en tendens i retning af, at alle årsager til forskelsbehandling får samme beskyttelse.

3.1.2 Ifølge Fundamental Rights Agency (FRA) er 18 af EU's medlemsstater gået længere end mindstekravene, når det gælder forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Størstedelen af EU's medlemsstater har således indført lovgivning, som beskytter mod forskelsbehandling på grund af seksuel orientering på områder, som ligger uden for området arbejde og beskæftigelse. I ca. 20 medlemsstater findes der en myndighed, som har kompetence til at behandle sager om forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.

3.1.3 FRA kommer i rapporterne også ind på LGBT-personers muligheder for fri bevægelighed, som er en vigtig del af det fælles arbejdsmarked i EU. I denne forbindelse er det værd at påpege, at familieretten hører under den nationale lovgivningskompetence, hvilket indebærer, at forskellige medlemsstater har forskellige regler vedrørende par af samme køn. Landene har desuden forskellige traditioner, for så vidt angår synet på f.eks. ægteskab og partnerskab mellem personer af samme køn. Men det indebærer også, at der kan opstå problemer, når borgerne udøver deres ret til fri bevægelighed for personer i en EU-sammenhæng.

3.1.4 FRA mener, at par af samme køn møder store forhindringer, når de vil gøre brug af deres ret til fri bevægelighed, uanset om de er gift, har indgået registreret partnerskab eller er i et langvarigt, stabilt forhold. Agenturet gør opmærksom på, at dette i flere situationer indebærer direkte forskelsbehandling, og at medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til direktivet om fri bevægelighed (9) bør præciseres.

3.2 EU-Domstolen

3.2.1 EU-Domstolen har taget stilling til to sager med henvisning til forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Det drejer sig om sagerne Römer og Maruko. I Römer-sagen var domstolen af den opfattelse, at ligebehandlingsdirektivet forbød, at modtagere af pensionsydelser, som lever i registreret partnerskab, modtager et lavere supplerende pensionsbeløb, end det som en gift partner modtager, og at der foreligger direkte forskelsbehandling på grund af seksuel orientering, eftersom personerne ifølge national lovgivning befinder sig i en pensionsmæssig situation, som i juridisk og egentlig forstand er sammenlignelig med den situation, en gift person ville befinde sig i.

3.2.2 I Maruko-sagen mente domstolen ligeledes, at direktivet udelukkede bestemmelser om, at en registreret partner efter den anden partners død ikke skulle have ret til en efterladtepension svarende til den, som bevilges til ægtefæller. Domstolen mente imidlertid også, at det måtte være op til den nationale domstol at efterprøve, hvorvidt en efterladt partner befinder sig i en situation, som kan sidestilles med en ægtefælles. Endvidere var det domstolens opfattelse, at forskellene i Unionen er store, og at der er en generel mangel på sidestilling af ægteskab med andre former for lovmæssig forening.

3.3 Problemer med forskelsbehandling på arbejdspladsen

3.3.1 Vanskeligheder med at være åben om sin seksuelle orientering på arbejdspladsen: Undersøgelser tyder på, at LGBT-personer ofte er "usynlige" på arbejdsmarkedet. Den vigtigste årsag er frygten for repressalier, hvilket også fører til, at mange undgår at omgås med kolleger for ikke at blive "afsløret". Frem for alt er man bange for at fortælle de overordnede på arbejdspladsen om sin seksuelle orientering. I visse sektorer, f.eks. inden for militæret og kirken, er åbenheden langt mere begrænset end gennemsnittet.

3.3.2 Særlige problemer gør arbejdet vanskeligere: LGBT-personer har en særstilling på arbejdsmarkedet i forhold til andre udsatte grupper, da åbenhed om den seksuelle orientering påvirker deres arbejdsliv. Det er helt normalt, at LGBT-personer lægger strategier med henblik på at undgå at afsløre deres seksuelle orientering, f.eks. ved at skifte samtaleemne eller forlade en samtale på arbejdspladsen. Forskning tyder på, at denne konstante navigation på arbejdspladsen har konsekvenser for helbred og produktivitet. Den negative særbehandling, som gruppen af homoseksuelle, biseksuelle og transseksuelle udsættes for i Unionen, fører til en følelsesmæssig udstødelse baseret på skam, hvilket får konsekvenser for såvel individet som for deltagelsen på arbejdsmarkedet. Efter EØSU's opfattelse er der behov for en aktiv indsats fra EU's forskellige institutioner for at bekæmpe den eksklusion, som dette medfører.

3.3.3 Problemer for så vidt angår adkomsten til rettigheder på arbejdsmarkedet: Hvis en person er genstand for forskelsbehandling som følge af sin seksuelle orientering, er det vigtigt, at personen har adgang til klagemekanismer såsom en national myndighed, der behandler klager vedrørende en sådan forskelsbehandling. I mange medlemsstater findes en sådan myndighed helt enkelt ikke.

3.3.4 Manglende vilje til at klage: Antallet af dokumenterede tilfælde af forskelsbehandling på grund af seksuel orientering er bemærkelsesværdigt lavt. Dette hænger sandsynligvis sammen med LGBT-personers manglende lyst til at komme i offentlighedens søgelys og muligvis også manglende viden om deres rettigheder. Hvis man klager, kan man desuden risikere at miste sit job. I visse tilfælde er det vigtigt, at den person, der indgiver anmeldelse, beskyttes af samfundet for at modvirke negative konsekvenser af en anmeldelse.

3.3.5 Manglende viden: En Eurobarometer-undersøgelse afslørede en vis mangel på viden om lovgivningen om ikke-forskelsbehandling. Næsten halvdelen (45 %) af EU's borgere ved ikke, at der findes love, som forbyder forskelsbehandling på grund af seksuel orientering ved ansættelse af en ny medarbejder. En EFS-undersøgelse påviste også manglende viden om LGBT-politik og -aktiviteter i faglige organisationer. Den manglende viden om rettigheder på arbejdspladsen kommer desuden til udtryk i en generel mangel på information og oplysninger om livsvilkår og erfaringer, når det gælder personer med en anden seksuel orientering. Undersøgelserne fandt meget lave bevidsthedsniveauer om seksuel orientering og kønsidentitet på arbejdspladsen. Dette generelt lave bevidsthedsniveau betyder, at det er meget svært for personer med anden seksuel orientering at diskutere kønsidentitet eller forskelsbehandling på grund af seksuel orientering med arbejdsgivere og fagforeninger. Der er derfor behov for at gennemføre oplysningskampagner for at udbrede kendskabet til unionsborgernes rettigheder, især dér, hvor kendskabet er lavt.

3.3.6 Retlig beskyttelse og andre foranstaltninger mindsker forskelsbehandling. I visse lande har indførelsen af retlig beskyttelse og bedre støtte til lige rettigheder på nationalt niveau bidraget til at øge bevidstheden i samfundet mere generelt, hvilket også har haft en positiv indflydelse på fagforeninger og arbejdsgivere. I FRA's undersøgelse nævntes arbejdsgiverens ansvar kun sjældent, hvilket understreger betydningen af ledelsens ansvar. Mangfoldighedsledelse og en åben kultur har en positiv indvirkning på arbejdspladsen, når det gælder LGBT-personer. Mangfoldighedsledelse vil måske ikke nødvendigvis forhindre forskelsbehandling, men det er et vigtigt første skridt i en organisation.

3.3.7 Omfanget af forskelsbehandling: Der er blevet gennemført en række undersøgelser for at kortlægge omfanget af forskelsbehandling af LGBT-personer på arbejdsmarkedet. Konklusionen er, at op imod halvdelen af gruppens medlemmer ikke er åbne omkring deres seksuelle orientering på arbejdspladsen, og at mellem en tredjedel og halvdelen af dem, som er åbne omkring deres seksuelle orientering, oplever direkte diskrimination eller krænkende kommentarer og fordomme på arbejdspladsen.

3.3.8 Inden for EU er der blevet gennemført projekter med deltagelse af arbejdsgivere, faglige organisationer og frivillige kræfter. Kommissionen har stået for finansieringen af disse projekter, hvilket har styrket deres legitimitet. I Frankrig har de faglige organisationer og arbejdsgiverne i en sektor indgået en "Accord sur l'égalité des droits des familles homoparentales" (aftale om lige rettigheder for familier, hvor forældrene er af samme køn). Det svenske fagforbund Vision gennemfører undervisning om LGBT-spørgsmål, som sigter mod at øge kendskabet til forskelsbehandling på arbejdspladserne. Erfaringerne viser, at det fuldt ud er muligt i fællesskab at ændre situationen på arbejdsmarkedet for personer med en anden seksuel orientering. Udvalget bemærker, at aktiviteter af denne art desværre er sjældne, og opfordrer derfor Kommissionen til at udbrede kendskabet til bedste praksis og arbejdsmarkedets parter til langt mere aktivt at bekæmpe forskelsbehandling af LGBT-personer på arbejdspladsen.

Bruxelles, den 18. september 2012 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder forbyder enhver forskelsbehandling på grund af bl.a. køn, race, farve, etnisk eller social oprindelse, genetiske anlæg, sprog, religion eller tro, politiske eller andre anskuelser, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel, handicap, alder og seksuel orientering.

(2) Homoseksuelle, biseksuelle og transpersoner.

(3) EUT C 77 af 31.3.2009, s. 102.

(4) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv.

(5) EUT C 182 af 4.8.2009, s. 19.

(6) EUT C 318 af 29.10.2011, s. 69; EUT C 354 af 28.12.2010, s. 1; EUT C 347 af 18.12.2010, s. 19; EUT C 376 af 22.12.2011, s. 81; EUT C 182 af 4.8.2009, s. 19; EUT C 77 af 31.3.2009, s. 102; EUT C 10 af 15.1.2008, s. 72; EUT C 110 af 30.4.2004, s. 26; EUT C 318 af 23.12.2006, s. 128; EUT C 77 af 31.3.2009, s. 115; EUT C 318 af 29.10.2011, s. 50; EUT C 204 af 9.8.2008, s. 95; EUT C 256 af 27.10.2007, s. 93.

(7) Dette afsnit bygger på rapporter fra Fundamental Rights Agency (FRA) og Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS).

(8) Homophobia and Discrimination on Grounds of Sexual Orientation in the EU Member States: Legal Analysis och Homophobia and Discrimination on Grounds of Sexual Orientation and Gender Identity in the EU Member States: Part II – The Social Situation.

(9) Direktiv 2004/38/EF om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.