DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/19

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Østpartnerskabet og den østlige dimension af EU's politikker med særlig hensyntagen til EU's landbrugspolitik, fødevaresikkerhed, handel uden hindringer, øget samarbejde og udviklingsbistand samt strategisk partnerskab (sonderende udtalelse efter anmodning fra det polske rådsformandskab)

2011/C 318/03

Ordfører: Seppo KALLIO

Under henvisning til artikel 304 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde besluttede det kommende polske rådsformandskab den 30. november 2010 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Østpartnerskabet og den østlige dimension af EU's politikker med særlig hensyntagen til EU's landbrugspolitik, fødevaresikkerhed, handel uden hindringer, øget samarbejde og udviklingsbistand samt strategisk partnerskab

(sonderende udtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 473. plenarforsamling den 13.-14. juli 2011, mødet den 14. juli, følgende udtalelse med 149 stemmer for og 1 stemme imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 EØSU understreger, at partnerskabslandenes målsætninger og deres beredvillighed til at gennemføre politiske og økonomiske reformer har stor betydning for forhandlingerne om associerings- og frihandelsaftaler med EU.

1.2 EØSU mener, at spørgsmålet om, i hvor høj grad partnerskabslandene har evnen eller den politiske vilje til at gennemføre de økonomiske og sociale reformer, som disse aftaler kræver, er vigtigt.

1.3 EØSU finder det afgørende, at associerings- og frihandelsaftalerne sigter mod at forlige partnerskabslandendes interesser med EU's interesser, så alle parter kan drage nytte af de kommende fremskridt.

1.4 Efter EØSU's mening skal EU's forhandlingsstrategi i højere grad tage hensyn til landbrugssektorens og landbrugspolitikkens betydning for samarbejdet mellem EU og partnerskabslandene. Landbrugs- og fødevaresektoren skal spille en mere konkret rolle i samarbejdsaftaler mellem EU og partnerskabslandene.

1.5 EØSU understreger, at landbruget og landbrugspolitikken hidtil ikke har figureret inden for den tematiske platform for økonomisk integration og konvergens med EU's sektorpolitikker. Landbruget, fødevareproduktionen og landbrugspolitikken skal også bringes ind i diskussionen.

1.6 EØSU fremhæver udtrykkeligt, at landbruget er en uhyre vigtig sektor for partnerskabslandenes økonomiske, sociale og regionale udvikling. En positiv landbrugsudvikling er en forudsætning for, at man kan nå målsætningerne. Samtidig er det absolut nødvendigt at investere i landbruget og udvikle denne sektor, hvis fattigdommen i landområderne skal bekæmpes.

1.7 Efter EØSU's mening er det afgørende at forbedre konkurrenceevnen for og kvaliteten af partnerskabslandenes landbrugsprodukter og fødevarer, samt at øge fødevaresikkerheden og levnedsmiddelkvaliteten. Opfyldelsen af bestemmelserne og normerne i WTO' aftale om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen) har vist sig at være et stort problem for partnerskabslandenes adgang til fødevaremarkedet. Kvalitetskriterierne skal overholdes, hvis man vil garantere fødevaresikkerheden på EU's markeder. Partnerskabslandene skal have teknisk og finansiel støtte og rådgivning til at overvinde disse problemer.

1.8 Partnerskabslandenes vanskeligheder med at overholde bestemmelserne og normerne i WTO's SPS-aftale bliver betragtet som en væsentlig flaskehals for handelen med landbrugsprodukter. Imidlertid må Kommissionen, når og hvor det er muligt, forsøge at forhandle sig frem til gensidig anerkendelse i de tilfælde, hvor østpartnerskabslandene allerede har særskilte eksisterende og effektive SPS-standarder, selv hvis disse ikke er strengt kompatible. Når vidtgående og brede frihandelsaftaler (DCFTA) først er trådt i kraft, må såvel EU som disse lande udvise maksimal overvågenhed med henblik på at sikre, at aktører fra tredjelande ikke kan finde smuthuller til import af illegale eller underlødige fødevarer til EU – eller til import af andre produkter, som udgør en trussel mod menneskers, dyrs eller planters sundhed. EØSU foreslår, at sundheds- og plantesundhedsstandarderne bliver et særligt punkt i flagskibsinitiativerne.

1.9 EØSU understreger, at overgangen til markedsøkonomi kræver en mentalitetsændring, udvikling af lovgivning og institutioner samt omfattende teknisk kapacitet til at tilpasse metoder og praksis inden for den primære produktion, forarbejdningen og udenrigshandelen.

1.10 Efter EØSU's synspunkt skal samarbejdet styrkes, navnlig på områderne uddannelse og forskning, hvor fælles forskningsprojekter, besøg og seminarer er vigtige for at udvikle gensidig forståelse og operationelle modeller.

1.11 EØSU understreger også, at EU og partnerskabslandene har en fælles interesse i at forebygge de negative miljøpåvirkninger fra kunstgødning og pesticider, både i jorden og grundvandet. Et andet vigtigt udviklingsmål er at sikre næringsstoffernes cyklus.

1.12 EØSU mener, at samarbejdet mellem EU og partnerskabslandene på energiområdet også har stor betydning for landbrugsudviklingen.

1.13 EØSU fremhæver, at overholdelsen af de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, der er fastsat af Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO), er en væsentligt del af respekten for menneskerettighederne. Det er vigtigt at overholde de internationale arbejdsstandarder inden for de vidtgående og brede frihandelsområder mellem EU og partnerskabslandene, der er under oprettelse.

1.14 EØSU mener, at der burde gives omfattende supplerende støtte til fødevareorganisationer fra østpartnerskabslandene. Organisationerne skal i vid udstrækning inddrages i civilsamfundsforummet. Det indebærer også en mere fremtrædende rolle for EØSU og en velafbalanceret deltagelse i det vigtige arbejde fra de organisationers side, som udvalget repræsenterer.

1.15 EØSU mener, at EU og partnerskabslandenes regeringer skal støtte og fremme opbygningen af organisationernes kapaciteter og deres deltagelse i forberedelsen af østpartnerskabsstrategien og udviklingen af processerne, så et frit civilsamfund kan yde et vægtigt bidrag til udviklingen af landbrugssamarbejdet.

2. Baggrund

2.1 EU har interesse i stabilitet, bedre regeringsførelse og økonomisk udvikling ved grænserne mod øst. EU's naboskabspolitik har allerede bidraget til at skabe tættere forbindelser mellem EU og EU's naboer. Østpartnerskabspolitikken, der blev godkendt i Prag i 2009, bør række videre. Vores partnere (1) i det østlige Europa og sydlige Kaukasus ønsker alle at knytte tættere forbindelser til EU. EU støtter kraftigt disse lande i deres bestræbelser på at nærme sig EU. Der ydes stærk støtte til centrale reformer gennem østpartnerskabet, som er en del af EU's naboskabspolitik, fordi partnerskabslandene netop nu kæmper med betydelige mangler, når det gælder politiske målsætninger og den praktiske gennemførelse af de demokratiske spilleregler.

2.2 Ifølge Rådets erklæring (2) vil østpartnerskabet i høj grad styrke EU's politik over for nabolandene i det østlige Europa og partnerskabslandene ved at skabe forudsætninger for politisk associering og yderligere økonomisk integration mellem EU og de østlige partnere.

2.3 Målet med de bilaterale forhandlinger er at indgå en associeringsaftale med hvert land, hvor et af de centrale aspekter er et vidtgående og bredt frihandelsområde (3) (4).

2.4 Partnerskabslandenes målsætninger og den politiske vilje til at indgå aftaler med EU er væsentlige forudsætninger for fremskridt i forhandlingerne. Det centrale spørgsmål er, i hvor høj grad partnerskabslandene har evnen eller den politiske vilje til at gennemføre de økonomiske og sociale reformer, disse aftaler kræver.

2.5 I Prag-erklæringen forpligtede partnerskabslandene sig til politiske og økonomiske reformer. Demokrati, god regeringsførelse og fremme af retsstaten, bekæmpelse af korruption samt respekt for menneskerettighederne og sikring af civilsamfundets deltagelse er vigtige elementer. Udgangspunktet for økonomiske reformer er, at man anvender markedsøkonomisk praksis og bringer regler og forskrifter på linje med EU's lovgivning. (5)

2.6 Østpartnerskabets multilaterale tilgang supplerer de bilaterale forbindelser ved at etablere samarbejde, åben dialog og udveksling af bedste praksis og erfaringer. Samarbejdet udvikles gennem tematiske platforme, civilsamfundsforummet (6) og bestemte flagskibsinitiativer (7). Konvergensen mellem landbrugssektoren og landbrugspolitikken håndteres af platformen for økonomisk integration. Hidtil har landbrugets og landbrugspolitikkens rolle været ikke-eksisterende. De skal også bringes ind i diskussionen.

2.7 Landbruget og fødevareproduktionen er vigtige industrier i alle de lande, der deltager i østpartnerskabet. Disse sektorer tegner sig for en betragtelig del af landenes BNP og beskæftiger et stort antal borgere. Det er en forudsætning for hele økonomiens vækst og for fattigdomsbekæmpelsen på samme tid, at landbrugs- og fødevareproduktionen vokser mærkbart.

2.8 Denne udtalelse

a) understreger behovet for at redegøre for EU's strategiske tilgang til østpartnerskabslandene, også inden for landbrugspolitikken,

b) undersøger allerede gennemførte eller igangværende projekter inden for landbrugssektoren, der fremmer østpartnerskabets målsætninger, og

c) henleder opmærksomheden på den kendsgerning, at landbrugsspørgsmål er knyttede til mange EU-politikker og deres målsætninger for partnerskabspolitikken.

2.9 EØSU opfordrer til, at EU's forhandlingsstrategi tager hensyn til landbrugspolitikkens betydning for samarbejdet mellem EU og partnerskabslandene, samt landbrugssektorens betydning i partnerskabslandenes udviklingspolitik.

2.10 Partnerskabslandene er vigtige producenter af korn, animalske produkter, grøntsager og rodfrugter samt frugt og vindruer. Ukraine er en af verdens vigtigste kornproducenter. I 2008 var Ukraine den ottende største producent og den syvende største eksportør af korn. Produktiviteten er stigende, men det årlige udbytte kan stadig øges markant. Mens Ukraines årlige udbytte udgør mellem 40 og 50 millioner ton, ligger den samlede årlige kornhøst i de fem øvrige partnerskabslande på omkring 15 millioner ton.

2.11 EU-27 er den største handelspartner for Ukraine, Armenien, Aserbajdsjan, Georgien og Moldova (8) og den næststørste handelspartner for Hviderusland (9). Over halvdelen af eksporten fra Moldova og knap 50 % af eksporten fra Armenien og Aserbajdsjan går til lande i EU. Desuden spiller landbrugsprodukter en meget vigtig rolle for østpartnerskabslandenes handel med EU.

3. Strategiske aspekter af landbrug og landbrugspolitik

3.1 EØSU understreger, at landbruget er en særlig vigtig sektor for partnerskabslandenes økonomiske, sociale og regionale udvikling. En anden central social målsætning for disse lande er forbedring af fødevaresikkerheden. Der er et presserende behov for teknologisk knowhow samt for produktion, forarbejdning og markedsføringsekspertise. Partnerskabslandene har også som mål at forbedre landbrugsprodukternes og fødevarernes konkurrenceevne og kvalitet.

3.1.1 Et andet strategisk aspekt, der bør tages hensyn til, er politikken for udvikling af landdistrikterne som den fælles landbrugspolitiks anden søjle, der gør det muligt at anvende EU-midler til at forbedre den økonomiske og sociale situation i landdistrikterne og for befolkningen i disse områder. Det er ikke kun et spørgsmål om, at landbrugsproduktionen skal opfylde EU's krav – det handler også om at sikre landdistrikternes job og beboelighed i overensstemmelse med den lokale kultur, samt om miljøforanstaltninger der kan sikre en bæredygtig udvikling i landområderne.

3.2 Med sine 500 millioner forbrugere er EU verdens største handelsområde, hvad angår købekraft. Den geografiske placering tæt på markedet giver partnerskabslandene og EU mulighed for at fremme handelen og dermed give bedre forudsætninger for økonomisk vækst.

3.3 Målet for EU's landbrugs- og handelspolitik er at sikre fødevaremarkedets stabilitet trods de skiftende vilkår. Denne politik bør sikre, at EU's forbrugere får adgang til produkter af høj kvalitet til rimelige priser. Det er vigtigt, at politikken skaber stabilitet på markedet, så forbrugernes behov dækkes samtidig med, at landbrugerne er sikret en rimelig indkomst.

3.4 En af de centrale målsætninger for EU's landbrugs- og fødevaresektorer er at opretholde fødevaresikkerheden. Forebyggelse af dyre- og plantesygdomme og grundig overvågning af sundhedsskadelige restkoncentrationer garanterer fødevaresikkerheden for forbrugerne. Disse kontrolforanstaltninger ved grænserne omfatter også levnedsmidler, der importeres til EU fra partnerskabslandene.

3.5 EØSU finder det væsentligt, at associerings- og frihandelsaftalerne sigter mod at forlige partnerskabslandendes interesser med EU's interesser, så alle parter drager nytte af de kommende fremskridt.

4. Udgangspunktet for frihandelsforhandlinger og centrale spørgsmål

4.1 Forhandlingerne om frihandelsområdet omfatter en bred vifte af handelsrelaterede spørgsmål: toldsatser, tjenesteydelser, toldformaliteter, sundheds- og plantesundhedsstandarder (SPS), offentlige indkøb, geografiske betegnelser, handelsbeskyttende instrumenter og tekniske grænsebeskyttelsesspørgsmål (10).

4.2 EU har nu ført intense forhandlinger med Ukraine om et vidtgående og bredt handelsområde i to år. Forhandlingerne begyndte, da Ukraine blev officielt medlem af WTO i 2008 (11). Man har endnu ikke opnået et gennembrud i forhandlingerne, men dette mål kan måske nås i 2011.

4.3 WTO-medlemskab er en forudsætning for forhandlinger om frihandelsområdet. Der arbejdes i øjeblikket på hurtigst muligt at indlede forhandlinger med Moldova, Armenien og Georgien. Moldova har tilkendegivet sin vilje til at gå hurtigt frem med forhandlingerne.

4.4 Aserbajdsjan er endnu ikke medlem af WTO, hvilket betyder, at frihandelsforhandlingerne endnu ikke kan indledes. Desuden er de politiske forudsætninger for frihandelsaftaler med Hviderusland ikke til stede.

4.5 Opfyldelsen af bestemmelserne i WTO-aftalen om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen) har vist sig at være et stort problem for partnerskabslandenes adgang til fødevaremarkedet. WTO-aftalen om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen) og andre EU-standarder på miljø- og sundhedsområdet gør det nødvendigt for Ukraine og de andre partnerskabslande at gøre en væsentlig indsats for udviklingen. Derfor har partnerskabslandene brug for teknisk og finansiel støtte og rådgivning.

5. Udvikling af landbrugssektoren i partnerskabslandene

5.1 Programmet for Østpartnerskabet, der blev vedtaget i Prag den 7. maj 2009, hæver det finansielle samarbejde mellem EU og de seks partnerskabslande til et nyt niveau. EU har øremærket 600 millioner euro til samarbejdet i perioden 2010-2013. Midlerne kanaliseres gennem EU's naboskabspolitik og partnerskabsinstrumentet (ENPI) (12).

5.2 I perioden 2007-2011 er der 10-12 specifikke projekter vedrørende udvikling af landbrug og fødevaresikkerhed. (13) Der har været mange små projekter. Det største projekt havde til formål at modernisere Moldovas vinproduktion. Det bliver finansieret i samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank. Projektet begyndte i 2010.

5.3 Omkring halvdelen af projekterne har til formål at forbedre fødevaresikkerheden i partnerskabslandene ved at udvikle knowhow, bl.a. i SPS-aktiviteter. Nogle projekter tager sigte mod at udvikle forvaltningen og planlægningen af landbruget. I 2009 tildelte man knap 2 millioner euro til Georgien til at forbedre fødevaresikkerheden for udsatte børn.

5.4 I associeringsforhandlingerne med Ukraine har begge parter bl.a. understreget vigtigheden af at fremme landbrugsproduktionens konkurrenceevne og målsætningen om at tage hensyn til fødevarernes kvalitet (14). I praksis bør EU's støtte til denne sektor fokusere på at udvikle institutioner, rådgivning og uddannelse.

5.5 I praksis har det vist sig, at partnerskabslandenes udvikling fra planøkonomi til markedsøkonomi er en langvarig proces. Man burde gøre en indsats for at fremme og tilgodese denne proces. Ud over en mentalitetsændring kræver overgangen, at der udvikles lovgivning og institutioner samt teknisk kapacitet vedrørende tilpasningen af metoder og praksis inden for den primære produktion, forarbejdning og udenrigshandel. Partnerskabssamarbejdet og EU-programmerne bør skabe forudsætningerne for at diversificere landbrugssamarbejdet og forbedre handelsbetingelserne.

5.6 I forbindelse med EU og partnerskabslandene har man indkredset nogle udviklingsmål, der har vist sig at være afgørende for de bilaterale forhandlinger. Temaerne og emnerne for disse udviklingsmål bliver betegnet som flagskibsinitiativer. Eftersom vanskelighederne med at opfylde sundheds- og plantebestemmelserne og -normerne i WTO-aftalen om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen) er blevet identificeret som en flaskehals i handelen med fødevarer, bør flagskibsinitiativerne tage dette emne op.

6. Hensyn til miljøfaktorer og sociale følgevirkninger

6.1 Landbrugsproduktionen og fødevareindustrien har stor indflydelse på det lokale miljø. Valget af dyrkningsmetoder påvirker kvaliteten af jorden samt i særlig grad overflade- og grundvandet. EU og partnerskabslandene har en fælles interesse i at forebygge de negative miljøpåvirkninger fra kunstgødning og pesticider, både i jorden og i grundvandet. At sikre næringsstoffernes cyklus er ligeledes et vigtigt mål for udviklingen.

6.2 Udviklingen på det internationale energimarked og i det enkelte lands energiforvaltning er en vigtig faktor for landbrugsproduktionens udvikling og succes. Indtægterne afhænger af udbuddet af og prisen på input, der kræver energi, såsom kunstgødning. Samtidig påvirker produktionen af vedvarende energi fødevarepriserne, fordi noget bioenergi kan produceres i landbrugsområder. Det bilaterale samarbejde mellem EU og partnerskabslandene på energiområdet har derfor også stor betydning for landbrugsudviklingen.

6.3 I samspillet mellem EU og partnerskabslandene bør der tages hensyn til landbrugssektorens rolle i udviklingen af landområderne i partnerskabslandene. Uden en positiv regionaludvikling vil fattigdomskløften mellem de forskellige regioner blive endnu dybere.

6.4 Et væsentligt aspekt af menneskerettighederne er overholdelsen af de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, der er vedtaget af Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO). Det er vigtigt at overholde de internationale arbejdsstandarder inden for frihandelsområdet mellem EU og partnerskabslandene.

7. Udvikling af samarbejde inden for forvaltning og andre områder

7.1 Gennemførelsen af østpartnerskabet, associeringsaftalerne, det vidtgående og brede frihandelsområde og andre former for samarbejde kræver et betydeligt samspil og samarbejde mellem politiske beslutningstagere, myndigheder og eksperter samt internationale organisationer, for ikke at tale om socioøkonomiske og civilsamfundsorganisationer. Dette bør der tages hensyn til i gennemførelsen af programmet for østpartnerskabet.

7.2 Samspillet mellem EU og regionerne i partnerlandene, navnlig unge, bør anerkendes som en motor for forandring. EU har anerkendt værdien af kulturelt samarbejde og interkulturel dialog som en integreret del af de eksterne politikker (15).

7.3 Samarbejdet kan navnlig udvikles på områderne uddannelse og forskning, hvor fælles forskningsprojekter, besøg og seminarer er vigtige for at udvikle gensidig forståelse og operationelle modeller.

8. Større vægt på organisationernes rolle og betydning

8.1 Der bør især lægges vægt på civilsamfundets deltagelse i samarbejdet mellem EU og partnerskabslandene. EØSU foreslår, at der ydes støtte til yderligere udvikling af civilsamfundsorganisationernes aktiviteter samt til at styrke østpartnerskabets civilsamfundsforum.

8.2 Civilsamfundets rolle og status i østpartnerskabslandene har hidtil været beskeden. Man er nødt til at styrke de uafhængige organisationers rolle for at udvikle demokratiet. EØSU har allerede udarbejdet udtalelser om at styrke og fremme organisationernes og civilsamfundets rolle i de pågældende lande. Udvalget udarbejdede en udtalelse om emnet (16) under det tjekkiske rådsformandskab i foråret 2009.

8.3 Hidtil har civilsamfundets deltagelse været alt for begrænset og uorganiseret. Et centralt element i østpartnerskabspolitikken skal være vejledningen af og støtte til en bred vifte af organisationer for at gøre dem i stand til at skabe en betydelig merværdi for forbedringen og styrkelsen af samarbejdet mellem EU og partnerskabslandene.

8.4 Landbrugsorganisationernes betydning og kapacitet er også relativt svagt udviklet. For at udvikle sektoren og styrke EU-samarbejdet skal landbrugsorganisationerne udvikles gennem bedre uddannelse og kvalifikationer, både nationalt og i udformningen af forbindelserne med EU samt i gennemførelsen af østpartnerskabet.

8.5 For at fremme programmet for østpartnerskabet skal landbrugets og fødevaresektorens organisationer spille en langt større rolle i de forskellige stadier af processen. Fødevareforsyningskædens kompleksitet giver yderligere udfordringer, både for arbejdstagere, industri, forskning, rådgivning, forvaltning og producenter. Hvis EU og partnerskabslandene sammen skal blive i stand til at levere bæredygtige resultater, som begge sider har gavn af, er det nødvendigt at støtte alle parternes aktiviteter og forbedre organisationernes kapacitet. Det er afgørende, at både EØSU og organisationerne på EU- og nationalt niveau intensiverer de fælles aktiviteter.

Bruxelles, den 14. juli 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) De østlige partnere er landene i det østlige Europa og Sydkaukasus, der er omfattet af EU's naboskabspolitik: Armenien, Aserbajdsjan, Georgien, Moldova, Ukraine og Hviderusland. Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: »Østpartnerskabet«, KOM(2008) 823 endelig af 3.12.2008.

(2) Rådet for Den Europæiske Union, Erklæring fra Det Europæiske Råd om det østlige partnerskab, Bruxelles, 20. marts 2009, 7880/09, konklusion 1.

(3) DCFTA – Deep and Comprehensive Free Trade Area.

(4) Alexander Duleba & Vladimir Bilčik: Toward a Strategic Regional Framework for the EU Eastern Policy, Searching for Synergies between the Eastern Partnership and the Partnership for Modernization with Russia, Bratislava 2010.

(5) Rådet for Den Europæiske Union, formandskabets konklusioner af 19.-20. marts 2009, 7880/09, konklusion 1.

(6) Der er tale om følgende flagskibsinitiativer (www.eeas.europa.eu/eastern/initiatives/index_en.htm).

a) Program for integreret grænseforvaltning

b) Flagskibsinitiativ for små og mellemstore virksomheder (SMV'er)

c) Regionale energimarkeder og energieffektivitet

d) Forebyggelse, beredskab og reaktion på naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer

e) Flagskibsinitiativ til fremme af god miljøstyring

f) Diversificering af energiforsyningen, den sydlige korridor.

(7) Gennemførelsen af østpartnerskabet: Rapport til udenrigsministrenes møde, 13. december 2010.

(8) EU: statistik fra GD for handel.

(9) Kommissionen: handel, bilaterale forbindelser, lande, Hviderusland.

(10) Se fodnote 6.

(11) 4th Joint Progress Report: Negotiations on the EU-Ukraine Association Agreement, Kiev, 4.-8. November 2010.

(12) Kommissionen, GD for Eksterne Forbindelser, European Neighbourhood Policy; Vademecum on Financing in the Frame of the Eastern Partnership, 24. september 2010.

(13) EAP Community, www.easternpartnership.org.

(14) Kommissionen – GD RELEX: »List of the EU-Ukraine Association Agenda priorities for 2010.«

(15) Se fodnote 2.

(16) EUT C 277 af 17.11.2009, s. 30-36, Inddragelse af civilsamfundet i østpartnerskabet.