EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 21.4.2021 COM(2021) 189 final 2021/0104(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om ændring af direktiv 2013/34/EU, direktiv 2004/109/EF, direktiv 2006/43/EF og forordning (EU) nr. 537/2014 for så vidt angår virksomheders bæredygtighedsrapportering (EØS-relevant tekst) {SEC(2021) 164 final} - {SWD(2021) 150 final} - {SWD(2021) 151 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelser og mål Direktivet om ikke-finansiel rapportering (direktiv 2014/95/EU) om ændring af regnskabsdirektivet blev vedtaget i 2014. Virksomheder, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering, skulle rapportere for første gang i henhold til direktivets bestemmelser i 2018 (for regnskabsåret 2017). Direktivet om ikke-finansiel rapportering finder anvendelse på store virksomheder af interesse for offentligheden med mere end 500 ansatte i gennemsnit og på virksomheder af interesse for offentligheden, som er modervirksomheder i en stor koncern med mere end 500 ansatte i gennemsnit på konsolideret niveau. Ved direktivet om ikke-finansiel rapportering fritages dattervirksomhederne fra deres rapporteringsforpligtelser, hvis deres modervirksomhed foretager rapporteringen for hele koncernen, herunder for dattervirksomhederne. Omkring 11 700 virksomheder er underlagt rapporteringskravene i direktivet om ikke-finansiel rapportering. Med direktivet om ikke-finansiel rapportering blev der indført et krav om, at virksomhederne skulle rapportere både om, hvordan bæredygtighedsspørgsmål påvirker deres resultater, situation og udvikling ("outside in-perspektivet"), og om deres virkning på mennesker og miljø ("inside out-perspektivet"). Dette kaldes ofte "det dobbelte væsentlighedsperspektiv". I overensstemmelse med direktivet om ikke-finansiel rapportering offentliggjorde Kommissionen i 2017 ikkebindende rapporteringsretningslinjer for virksomheder. I 2019 offentliggjorde den yderligere retningslinjer om rapportering af klimarelaterede oplysninger. Disse retningslinjer har ikke i tilstrækkelig grad forbedret kvaliteten af de oplysninger, som virksomhederne giver i henhold til direktivet om ikke-finansiel rapportering. Kommissionen forpligtede sig til at foreslå en revision af direktivet om ikke-finansiel rapportering i den europæiske grønne pagt og i dens arbejdsprogram for 2020. Den europæiske grønne pagt har til formål at omdanne EU til en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi uden nettoemissioner af drivhusgasser inden 2050. Den vil afkoble økonomisk vækst fra ressourceforbruget og sikre, at alle EU's regioner og borgere deltager i en socialt retfærdig omstilling til et bæredygtigt økonomisk system. Den har ligeledes til formål at beskytte, bevare og øge EU's naturkapital og beskytte borgernes sundhed og trivsel mod miljørelaterede trusler og konsekvenser. Revisionen af direktivet om ikke-finansiel rapportering vil bidrage til målet om at opbygge en økonomi, der tjener alle. Dette vil styrke EU's sociale markedsøkonomi og bidrage til at sikre, at den er fremtidssikret, og at den giver mulighed for beskæftigelse, vækst og investeringer. Disse mål er særlig vigtige i betragtning af de socioøkonomiske skader, der er forårsaget af covid-19-pandemien, og nødvendigheden af en bæredygtig, inklusiv og retfærdig genopretning. I overensstemmelse med Kommissionens handlingsplan for bæredygtig finansiering har EU truffet en række foranstaltninger med henblik på at sikre, at den finansielle sektor spiller en væsentlig rolle med hensyn til at nå målene i den europæiske grønne pagt. Bedre data fra virksomhederne om de bæredygtighedsrisici, som de er eksponeret for, og deres egen indvirkning på mennesker og miljø er nødvendige for, at den europæiske grønne pagt og handlingsplanen for bæredygtig finansiering kan gennemføres effektivt. Ved at gøre virksomhederne mere ansvarlige for og gennemsigtige med hensyn til deres indvirkning på mennesker og miljø kan dette forslag også bidrage til at styrke forbindelserne mellem erhvervslivet og samfundet. Det vil også skabe muligheder for virksomheder, investorer, civilsamfundet og andre interessenter for radikalt at forbedre den måde, hvorpå oplysninger om bæredygtighed indberettes og anvendes, takket være de digitale teknologier. I december 2019 understregede Rådet i sine konklusioner om kapitalmarkedsunionen betydningen af pålidelige, sammenlignelige og relevante oplysninger om bæredygtighedsrelaterede risici, muligheder og virkninger og opfordrede Kommissionen til at overveje at udvikle en europæisk standard for ikke-finansiel rapportering. I sin beslutning om bæredygtig finansiering fra maj 2018 opfordrede Europa-Parlamentet til en yderligere udvikling af rapporteringskravene inden for rammerne af direktivet om ikke-finansiel rapportering. I sin beslutning fra december 2020 om bæredygtig virksomhedsledelse glædede Parlamentet sig over, at Kommissionen har forpligtet sig til at revidere direktivet om ikke-finansiel rapportering, og det gentog sin opfordring til en udvidelse af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering til at omfatte yderligere kategorier af virksomheder og bifaldt Kommissionens tilsagn om at udvikle ikke-finansielle rapporteringsstandarder i EU. Europa-Parlamentet tilkendegav også, at ikke-finansielle redegørelser, der offentliggøres af virksomheder i henhold til direktivet om ikke-finansiel rapportering, bør underkastes en obligatorisk revision. De primære brugere af de bæredygtighedsoplysninger, der gives i virksomhedernes årsberetninger, er investorer og ikkestatslige organisationer, arbejdsmarkedets parter og andre interessenter. Investorer, herunder kapitalforvaltere, ønsker at få en bedre forståelse af de risici og muligheder, der er forbundet med bæredygtighedsspørgsmål, for deres investeringer samt af disse investeringers indvirkning på mennesker og miljø. Ikkestatslige organisationer, arbejdsmarkedets parter og andre interessenter ønsker at få virksomhederne til at tage et større ansvar for deres aktiviteters indvirkning på mennesker og miljø. Under den nuværende retlige ramme er der ikke sikkerhed for, at disse brugeres informationsbehov opfyldes. Det skyldes, at visse virksomheder, som brugerne ønsker bæredygtighedsoplysninger fra, ikke indberetter sådanne oplysninger, mens mange virksomheder, som indberetter bæredygtighedsoplysninger, ikke indberetter alle de oplysninger, der er relevante for brugerne. Når der indberettes oplysninger, er de ofte hverken tilstrækkeligt pålidelige eller tilstrækkeligt sammenlignelige mellem virksomhederne. Det er ofte vanskeligt for brugerne at finde oplysningerne, og de er sjældent tilgængelige i et maskinlæsbart digitalt format. De indberettede oplysninger om immaterielle aktiver, herunder internt genererede immaterielle aktiver, er ikke udførlige, selv om disse immaterielle aktiver udgør størstedelen af den private sektors investeringer i avancerede økonomier (f.eks. menneskelig kapital, varemærker, intellektuel ejendom og immaterielle aktiver vedrørende forskning og udvikling). Brugernes informationsbehov er vokset betydeligt i de seneste år og vil næsten med sikkerhed også vokse i fremtiden. Der er flere grunde til dette. En af grundene er investorernes voksende bevidsthed om, at bæredygtighedsspørgsmål kan bruge virksomhedernes finansielle resultater i fare. En anden er det voksende marked for investeringsprodukter, hvor man udtrykkeligt søger at overholde visse bæredygtighedsstandarder eller nå visse bæredygtighedsmål. En tredje grund er lovgivning, herunder forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering og klassificeringsforordningen. Som resultat af de to forordninger har kapitalforvaltere og finansielle rådgivere brug for flere bæredygtighedsoplysninger fra de virksomheder, der investeres i. Endelig forventes det, at covid-19-pandemien vil medføre yderligere efterspørgsel efter bæredygtighedsoplysninger fra virksomhederne, f.eks. vedrørende arbejdstagernes sårbarhed og forsyningskædernes modstandsdygtighed. Der er derfor en voksende kløft mellem de bæredygtighedsoplysninger, som virksomhederne indberetter, og de tilsigtede brugeres behov for disse oplysninger. Dette betyder på den ene side, at investorerne ikke kan tage tilstrækkeligt hensyn til bæredygtighedsrelaterede risici i deres investeringsbeslutninger. Dette har potentiale til at skabe systemiske risici, som truer den finansielle stabilitet. Kløften betyder på den anden side, at investorerne ikke kan kanalisere finansielle ressourcer til virksomheder med bæredygtige forretningsmodeller og -aktiviteter. Dette underminerer til gengæld opfyldelsen af målene i den europæiske grønne pagt. Det hæmmer også interessenternes muligheder for at drage virksomhederne til ansvar for deres indvirkning på mennesker og miljø, og dette skaber et ansvarlighedsunderskud, som kan underminere den sociale markedsøkonomis effektive funktion. Den aktuelle situation er også problematisk for de virksomheder, der skal indberette. Den manglende præcision i de nuværende krav og det store antal private standarder og rammer, der findes, gør det vanskeligt for virksomhederne at vide, præcist hvilke oplysninger de skal indberette. De har ofte problemer med selv at indhente de oplysninger, de skal bruge, fra deres leverandører, klienter og investeringsmodtagende virksomheder. Mange virksomheder modtager anmodninger om bæredygtighedsoplysninger fra interessenter ud over de oplysninger, de indberetter for at overholde de gældende lovkrav. Alt dette medfører unødvendige omkostninger for virksomhederne. Formålet med dette forslag er derfor at forbedre bæredygtighedsrapporteringen med de lavest mulige omkostninger for bedre at udnytte potentialet i EU's indre marked til at bidrage til overgangen til et fuldt bæredygtigt og inklusivt økonomisk og finansielt system i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt og FN's mål for bæredygtig udvikling. Forslaget har til formål at sikre, at der er tilstrækkelige offentligt tilgængelige oplysninger om de risici, som bæredygtighedsspørgsmål medfører for virksomhederne, og virkningerne af virksomhederne selv på mennesker og miljø. Dette betyder, at de virksomheder, hvorfra brugerne skal have bæredygtighedsoplysninger, skal indberette sådanne oplysninger, og at virksomhederne skal indberette alle de oplysninger, som brugerne anser for relevante. De indberettede oplysninger bør være sammenlignelige og pålidelige, og brugerne bør nemt kunne finde og anvende oplysningerne med digitale teknologier. Dette indebærer en ændring af status for bæredygtighedsoplysninger, så de i højere grad bliver sammenlignelige med finansielle oplysninger. Dette forslag vil hjælpe med at mindske de systemiske risici for økonomien. Det vil også forbedre tildelingen af finansiel kapital til virksomheder og aktiviteter, der tager fat på sociale, sundhedsmæssige og miljømæssige problemer. Endelig vil det gøre virksomhederne mere ansvarlige for deres indvirkning på mennesker og miljø, hvilket vil opbygge tillid mellem dem og samfundet. Forslaget har til formål at mindske unødvendige omkostninger til bæredygtighedsrapportering for virksomhederne og sætte dem i stand til at imødekomme den stigende efterspørgsel efter bæredygtighedsoplysninger på en effektiv måde. Det vil skabe klarhed og sikkerhed om, hvilke bæredygtighedsoplysninger der skal indberettes, og gøre det lettere for de parter, der udarbejder oplysningerne, at indhente de oplysninger, de skal bruge til rapporteringsformål, fra deres egne forretningspartnere (leverandører, klienter og investeringsmodtagende virksomheder). Det bør også reducere antallet af krav, som virksomhederne modtager om bæredygtighedsoplysninger, ud over de oplysninger, de offentliggør i deres årsberetninger.

Der er indført en række vigtige internationale initiativer. De har til formål at bidrage til global konvergens og harmonisering af standarder for bæredygtighedsrapportering. EU støtter fuldt ud denne ambition. Virksomheder og investorer fra EU, der opererer globalt, vil gå gavn af en sådan konvergens og harmonisering. Kommissionen støtter initiativer fra G20, G7, Rådet for Finansiel Stabilitet m.fl. for at skabe international forpligtelse til at udvikle et referencescenarie for globale standarder for bæredygtighedsrapportering, der tager udgangspunkt i det arbejde, der er udført af taskforcen om klimarelaterede finansielle oplysninger. Forslagene fra International Financial Reporting Standards Foundation om at etablere et nyt Sustainability Standards Board er især relevante i denne sammenhæng, og det samme er det arbejde, der allerede er udført af etablerede initiativer, herunder Global Reporting-initiativet (GRI), Sustainability Accounting Standards Board (SASB), International Integrated Reporting Council (IIRC), Climate Disclosure Standards Board (CDSB) og CDP (før Carbon Disclosure Project). Dette forslag har til formål at bygge videre på og bidrage til de internationale initiativer vedrørende bæredygtighedsrapportering. EU's standarder for bæredygtighedsrapportering bør udvikles i et konstruktivt tovejssamarbejde med førende internationale initiativer, og de bør så vidt muligt tilpasses disse initiativer under hensyntagen til de særlige europæiske forhold. Dette forslag består af et direktiv, hvorved fire eksisterende retsakter ændres. For det første ændres regnskabsdirektivet gennem revision af eksisterende bestemmelser og tilføjelse af visse nye bestemmelser om bæredygtighedsrapportering. Desuden ændres revisionsdirektivet og revisionsforordningen, så de kommer til at omfatte revision af bæredygtighedsoplysninger. Endelig ændres gennemsigtighedsdirektivet, således at anvendelsesområdet for kravene om bæredygtighedsrapportering udvides til at omfatte virksomheder med værdipapirer, der er noteret på regulerede markeder, og tilsynsordningen for disse virksomheders bæredygtighedsrapportering beskrives nærmere. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Direktivet om ikke-finansiel rapportering er sammen med forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering og klassificeringsforordningen centrale komponenter i de krav om bæredygtighedsrapportering, der ligger til grund for EU's strategi for bæredygtig finansiering. Formålet med denne retlige ramme er at skabe en konsekvent og sammenhængende strøm af bæredygtighedsoplysninger i hele den finansielle værdikæde. Dette forslag er baseret på og indeholder ændringer af de krav om bæredygtighedsrapportering, der er fastsat i direktivet om ikke-finansiel rapportering, med henblik på at bringe kravene om bæredygtighedsrapportering mere i overensstemmelse med den bredere retlige ramme for bæredygtig finansiering, herunder forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering og klassificeringsforordningen, og knytte dem sammen med målene i den europæiske grønne pagt. Forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering omhandler, hvordan deltagere på det finansielle marked (herunder kapitalforvaltere og finansielle rådgivere) bør fremlægge bæredygtighedsoplysninger for slutinvestorer og kapitalejere. For at kunne opfylde kravene i forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering — og dermed i sidste ende kunne opfylde behovene blandt slutinvestorerne, herunder enkeltpersoner og husholdninger, skal deltagerne på det finansielle marked have tilstrækkelige oplysninger fra de virksomheder, der investeres i. Dette forslag har derfor til formål at sikre, at de virksomheder, der investeres i, rapporterer de oplysninger, som deltagerne på det finansielle marked skal bruge for at opfylde deres egne rapporteringskrav i henhold til forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering. Ved klassificeringsforordningen indføres der et klassificeringssystem for miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter med det formål at øge bæredygtige investeringer og bekæmpe grønvaskning af "bæredygtige" finansielle produkter. Det kræver, at virksomheder, som er omfattet af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering, giver oplysninger om visse indikatorer for det omfang, hvori deres aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige ifølge klassificeringssystemet. Disse oplysningsforpligtelser vil blive specificeret i en særskilt delegeret retsakt fra Kommissionen. Disse indikatorer supplerer de oplysninger, som virksomhederne skal give i henhold til selve direktivet om ikke-finansiel rapportering, og virksomhederne skal fremlægge dem sammen med andre bæredygtighedsoplysninger, der kræves i henhold til direktivet om ikke-finansiel rapportering. Dette forslag har til formål at sikre, at de rapporteringskrav, der stilles til virksomhederne, er i overensstemmelse med klassificeringssystemet. Dette vil først og fremmest ske gennem de foreslåede standarder for bæredygtighedsrapportering. Disse standarder vil tage hensyn til de indikatorer for det omfang, hvori deres aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige ifølge klassificeringssystemet, som virksomhederne skal give oplysninger, samt screeningskriterierne og tærskelværdierne for "ingen væsentlig skade" i klassificeringssystemet. Sammenlignet med rapporteringskravene i direktivet om ikke-finansiel rapportering er de vigtigste nyheder i dette forslag: –anvendelsesområdet for rapporteringskravene udvides til at omfatte yderligere virksomheder, herunder alle store virksomheder og børsnoterede virksomheder (undtagen børsnoterede mikrovirksomheder) –der kræves revision af oplysninger om bæredygtighed –de oplysninger, som virksomhederne skal indberette, beskrives nærmere, og skal indberettes i overensstemmelse med EU's obligatoriske standarder for bæredygtighedsrapportering –det skal sikres, at alle oplysninger gives som en del af virksomhedernes ledelsesberetning i et digitalt maskinlæsbart format. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag bidrager til fuldførelsen af kapitalmarkedsunionen ved at give investorer og andre interessenter adgang til sammenlignelige bæredygtighedsoplysninger fra investeringsmodtagende virksomheder i hele EU. Som led i handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen (COM(2020) 590 final) vil Kommissionen fremsætte et lovgivningsforslag om oprettelse af en EU-dækkende digital adgangsplatform til virksomhedernes offentlige finansielle og bæredygtighedsrelaterede oplysninger (det europæiske fælles adgangspunkt (ESAP)). Dette forslag supplerer dette initiativ ved at bidrage til at nå målene i strategien for digital finans for EU (COM(2020) 591 final) og ved at kræve, at indberettede bæredygtighedsoplysninger "tagges" digitalt. Dette forslag tager hensyn til Kommissionens arbejdsprogram for 2021, navnlig det kommende initiativ om bæredygtig virksomhedsledelse, og Kommissionens tilsagn i den europæiske grønne pagt om at intensivere indsatsen mod falske grønne anprisninger og støtte virksomheder og andre interessenter i deres indsats for at udvikle standardiseret regnskabspraksis for naturkapital i EU og internationalt. Dette forslag er hænger sammen med Kommissionens forslag om styrkelse af anvendelsen af princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde eller arbejde af samme værdi ved hjælp af løngennemsigtighed og håndhævelsesmekanismer. Det hænger også sammen det foreslåede direktiv om en mere ligelig kønsfordeling blandt menige bestyrelsesmedlemmer i børsnoterede virksomheder baseret på udveksling af oplysninger om virksomhedernes mangfoldighedspolitikker. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for forslaget er artikel 50 og 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Artikel 50 i TEUF er retsgrundlaget for vedtagelse af EU-foranstaltninger, der har til formål at sikre etableringsretten i det indre marked inden for selskabsret. Den er også retsgrundlaget for direktiv 2013/34/EU, 2006/43/EF, 91/674/EØF og 86/635/EØF, og den er en del af retsgrundlaget for direktiv 2004/109/EF. Ved artikel 50 i TEUF gives Europa-Parlamentet og Rådet mandat til at udstede direktiver. Artikel 114 i TEUF er desuden en generel bestemmelse, der har til formål at oprette eller sikre det indre markeds funktion — i dette tilfælde kapitalens frie bevægelighed. Artikel 114 i TEUF er medtaget som retsgrundlag for dette direktiv om ændring af direktiv 2004/109/EF.

•Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) I regnskabsdirektivet som ændret ved direktivet om ikke-finansiel rapportering fastsættes der i forvejen bestemmelser om offentliggørelsen af bæredygtighedsoplysninger i EU. Der er behov for gennemsigtighedsregler for at sikre investorbeskyttelse og finansiel stabilitet i hele EU. Med fælles regler om bæredygtighedsrapportering og revision heraf sikres der lige konkurrencevilkår for virksomheder, der er etableret i de forskellige medlemsstater. De betydelige forskelle i kravene til bæredygtighedsrapportering og -revision mellem medlemsstaterne medfører yderligere omkostninger og kompleksitet for virksomheder med grænseoverskridende aktiviteter. Dette er skadeligt for det indre marked. Medlemsstater, der handler alene, kan ikke sikre, at kravene til bæredygtighedsrapportering bliver ensartede og sammenlignelige på tværs af EU. Kun EU-tiltag kan sikre, at reglerne om bæredygtighedsrapportering er i overensstemmelse med andre EU-retsakter, herunder forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering og klassificeringsforordningen, og med delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, der vedtages i henhold til disse forordninger. Bæredygtighedsrapportering er genstand for stigende interesse og regulerende indgreb i jurisdiktioner rundt om i verden. EU skal derfor udvikle en sammenhængende og omfattende tilgang til bæredygtighedsrapportering for at kunne indgå i et konstruktivt samarbejde med sine internationale partnere. Sammenlignet med individuelle tiltag fra medlemsstaternes side kan EU's indsats sikre et betydeligt europæisk bidrag til den globale politiske udvikling med henblik på bedre at forsvare europæiske virksomheders og andre interessenters interesser. •Proportionalitetsprincippet Et centralt element i dette forslag er kravet om, at visse kategorier af virksomheder skal rapportere efter obligatoriske standarder for bæredygtighedsrapportering. Ligesom for rapportering af finansielle oplysninger er der behov for fælles standarder for at sikre, at de rapporterede oplysninger er sammenlignelige og relevante. Fælles rapporteringsstandarder vil også i høj grad lette digitaliseringen, revisionen og håndhævelsen af bæredygtighedsrapportering. Med dette forslag tages der sigte på at indføre et krav om kontrol af rapporterede bæredygtighedsoplysninger med henblik på at sikre, at de er pålidelige. Det er også hensigten at kræve, at virksomheder tagger indberettede bæredygtighedsoplysninger digitalt. Digital tagging er afgørende for at udnytte de muligheder, som de digitale teknologier giver for radikalt at forbedre anvendelsen af bæredygtighedsoplysninger. EU har allerede indført et krav om digital tagging af finansielle oplysninger. Med dette forslag anlægges der en forholdsmæssig tilgang til at afgøre, hvilke virksomheder der skal være omfattet af obligatoriske rapporteringskrav. Der stilles ikke nye krav til små og mellemstore virksomheder (SMV'er), bortset fra SMV'er, der er noteret på regulerede markeder i EU. Med forslaget fritages børsnoterede mikrovirksomheder fra obligatoriske rapporteringsforpligtelser. Kommissionen vil vedtage standarder for store virksomheder og særskilte, forholdsmæssige standarder for SMV'er. Standarderne for SMV'er vil blive skræddersyet til sådanne virksomheders kapacitet og ressourcer. Det vil blive krævet, at SMV'er, som er noteret på regulerede markeder, skal anvende disse forholdsmæssige standarder, mens ikkebørsnoterede SMV'er — som er langt de fleste SMV'er — selv vælger, om de vil anvende dem. •Valg af retsakt Dette forslag omfatter et direktiv, hvorved visse bestemmelser i regnskabsdirektivet, gennemsigtighedsdirektivet, revisionsdirektivet og revisionsforordningen ændres, således at der sikres sammenhæng mellem de relevante bestemmelser i disse fire retsakter. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning I april 2021 offentliggjorde Kommissionen en kvalitetskontrol af EU's ramme for finansiel og ikke-finansiel virksomhedsrapportering sammen med en obligatorisk gennemgang af visse aspekter af direktivet om ikke-finansiel rapportering. Den vigtigste konklusion af kvalitetskontrollen og revisionen var, at de bæredygtighedsoplysninger, som virksomhederne i øjeblikket indberetter, ikke opfylder de tilsigtede brugeres informationsbehov, og at Kommissionen derfor bør foreslå en revision af direktivet om ikke-finansiel rapportering. Dette er i overensstemmelse med konklusionerne i den konsekvensanalyse, der ledsager dette forslag (se nedenfor). •Høring af interesserede parter Følgende høringsaktiviteter har bidraget til at forme indholdet af dette forslag. –åben offentlig onlinehøring fra marts til juli 2018 med henblik på at forberede kvalitetskontrollen af EU's ramme for virksomhedsrapportering –målrettet onlinehøring fra februar til marts 2019 for at hjælpe med at udvikle retningslinjer for klimarelateret rapportering –målrettet onlinehøring af virksomheder, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering, der blev gennemført for Kommissionen af eksterne konsulenter (CEPS) fra december 2019 til marts 2020 –onlinefeedback til Kommissionens indledende konsekvensanalyse med henblik på revisionen af direktivet om ikke-finansiel rapportering fra januar til februar 2020

–åben offentlig onlinehøring om revisionen af direktivet om ikke-finansiel rapportering fra februar til juni 2020 –målrettet onlineundersøgelse af SMV'er (SMV-panelet) om bæredygtighedsrapportering fra marts til maj 2020. Kommissionen afholdt også workshops med flere interessenter om væsentlighedsbegrebet (november 2019) og revision af bæredygtighedsoplysninger (december 2020) samt særskilte høringsmøder med forskellige interessentgrupper i maj 2020 (virksomheder, civilsamfundsorganisationer og fagforeninger). Høringerne viste, at der er en række forskelle mellem brugere og de parter, der udarbejder bæredygtighedsoplysninger. Brugerne foretrækker ofte detaljerede og omfattende rapporteringskrav. En række parter, der udarbejder bæredygtighedsoplysninger, udtrykte bekymring over omkostningerne ved sådanne krav og gav ofte udtryk for, at de ønskede en høj grad af frihed med hensyn til, hvilke oplysninger der skal indberettes, og hvordan oplysningerne skal indberettes. Den åbne offentlige høring om revisionen af direktivet om ikke-finansiel rapportering viste imidlertid, at der var meget stærk støtte til obligatoriske standarder for bæredygtighedsrapportering (over 80 % af alle respondenter, herunder 81 % af de respondenter, som er eller repræsenterer virksomheder, der udarbejder bæredygtighedsrapporter). Mange interessenter understregede, at de standarder for bæredygtighedsrapportering, der eventuelt udvikles af EU, bør baseres på og være i overensstemmelse med internationale initiativer til fastsættelse af standarder. Interessenterne understregede også behovet for at præcisere forpligtelsen til at rapportere efter det dobbelte væsentlighedsperspektiv. Høringerne viste også, at der var stærk støtte til foranstaltninger, der kan sikre, at kravene til bæredygtighedsrapportering i direktivet om ikke-finansiel rapportering tilpasses den relevante EU-lovgivning, herunder navnlig forordningen om oplysninger om bæredygtig finansiering og klassificeringsforordningen. Interessenterne har mange forskellige synspunkter med hensyn til, hvilke kategorier af virksomheder der bør være underlagt obligatoriske rapporteringskrav. De fleste civilsamfundsorganisationer og fagforeninger støtter en udvidelse af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering til at omfatte en bred vifte af virksomheder, herunder store ikkebørsnoterede virksomheder og SMV'er. Mange finansieringsinstitutter og kapitalforvaltere støtter indførelsen af forholdsmæssige rapporteringskrav for SMV'er, navnlig børsnoterede SMV'er. Generelle erhvervsorganisationer argumenterede primært imod en udvidelse af anvendelsesområdet for rapporteringskrav. Organisationer, der repræsenterer SMV'er, og især SMV'erne selv, er imod indførelsen af obligatoriske krav for SMV'er, men er åbne over for idéen om forholdsmæssige frivillige standarder for dem. Forskellige interessentgrupper foreslog, at rapporteringskravene også skulle gælde for ikke-EU-virksomheder. •Indhentning og brug af ekspertbistand Ved udarbejdelsen af dette forslag tog Kommissionen hensyn til anbefalingerne fra den taskforce, der er nedsat af Den Europæiske Rådgivende Regnskabsgruppe (EFRAG) med det formål at undersøge muligheden for at udvikle europæiske standarder for bæredygtighedsrapportering. Kommissionen overvejede også anbefalingerne fra formanden for EFRAG vedrørende mulige forvaltningsmæssige ændringer af EFRAG, hvis gruppen anmodes om at udvikle sådanne standarder. Forvaltningen af EFRAG vil blive ændret i overensstemmelse hermed, inden EFRAG forelægger et udkast til standarder for Kommissionen. Der bør navnlig oprettes en ny søjle for bæredygtighedsrapportering sideløbende med EFRAG's eksisterende søjle for finansiel rapportering. Den nye søjle bør have en solid forvaltningsstruktur og en relevant proces, der afspejler dens rolle med hensyn til at udvikle standarder. Den bør integrere en bredere vifte af interessenter end dem, der traditionelt er involveret i finansiel rapportering, herunder en afbalanceret repræsentation af eksperter fra nationale myndigheder, civilsamfundet og den private sektor. Kommissionen hyrede konsulenter til at indsamle data om bæredygtighedsrapportering, herunder omkostninger, gennem en undersøgelse af virksomheder omfattet af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering. Kommissionen hyrede også konsulenter til at analysere markedet og den nuværende praksis med hensyn til levering af data, kreditvurderinger og analyser vedrørende bæredygtighed til den finansielle sektor. •Konsekvensanalyse Kommissionens tjenestegrene har udarbejdet en konsekvensanalyse til dette forslag. Udvalget for Forskriftskontrol har afgivet en positiv udtalelse med forbehold vedrørende udkastet til konsekvensanalyse. Konsekvensanalysen fokuserede på de politiske valg inden for tre områder: 1) standardisering — om der skal udvikles EU-standarder for bæredygtighedsrapportering, og om det skal kræves, at virksomhederne anvender dem, 2) revision (kontrol) — hvorvidt de indberettede bæredygtighedsoplysninger skal revideres, og i givet fald på hvilket niveau, og 3) anvendelsesområde — hvilke kategorier af virksomheder skal være omfattet af rapporteringskravene. Den foretrukne politiske løsningsmodel, der udpeges i konsekvensanalysen, vil: 1)kræve, at alle virksomheder, der er omfattet af anvendelsesområdet, indberetter i overensstemmelse med EU's standarder 2)kræve, at alle virksomheder, der er omfattet af anvendelsesområdet, sørger for begrænset revision af de indberettede bæredygtighedsoplysninger, mens der medtages en mulighed for at gå i retning af et krav om rimelig revision på et senere tidspunkt, og 3)udvide anvendelsesområdet til alle store virksomheder og alle store virksomheder, der er noteret på regulerede markeder i EU, bortset fra børsnoterede mikrovirksomheder. Anvendelsesområdet vil omfatte virksomheder, der ikke er etableret i EU, som er noteret på regulerede markeder i EU, og ikke-EU-virksomheders dattervirksomheder i EU. Den foretrukne løsningsmodel er den bedste afvejning mellem to mulige tiltag. Den ene er detaljerede og præskriptive rapporteringskrav, et krav om stærk revision og et bredt anvendelsesområde — meget effektiv med hensyn til at opfylde brugernes behov, men dyrere for de parter, der udarbejder oplysningerne. Den anden er mindre detaljerede rapporteringskrav, et krav om mindre stærk revision og et snævrere anvendelsesområde — mindre effektiv med hensyn til at opfylde brugernes behov, men også billigere for de parter, der udarbejder oplysningerne, i hvert fald på kort sigt. Hensigten er at opnå det bedste resultat med hensyn til mål og dermed forbundne omkostninger. Den foretrukne løsningsmodel giver også medlemsstaterne mulighed for at give andre uafhængige udbydere af revisionstjenester end revisorer eller revisionsfirmaer bemyndigelse til at udføre revision af bæredygtighedsrapportering. Formålet hermed er at give virksomhederne et bredere udvalg af udbydere af revisionstjenester, som tilbyder revision af bæredygtighedsrapportering. Brugerne vil få gavn af bedre adgang til sammenlignelige, relevante og pålidelige bæredygtighedsoplysninger fra flere virksomheder. Dette vil igen mindske de risici, der er forbundet med investeringsrisici i det finansielle system, øge de finansielle strømme til virksomheder, som har en positiv indvirkning på mennesker og miljø, og gøre virksomhederne mere ansvarlige. Løsningsmodellen vil give sparere og investorer, der ønsker at investere bæredygtigt, mulighed for at gøre det. Den foreslåede løsningsmodel vil sikre, at omkring 49 000 virksomheder indberetter bæredygtighedsoplysninger (75 % af omsætningen for alle selskaber med begrænset ansvar), sammenlignet med de nuværende 11 600 virksomheder (47 % af omsætningen for alle selskaber med begrænset ansvar), som er omfattet af anvendelsesområdet for direktivet om ikke-finansiel rapportering. Alle store virksomheder og alle virksomheder, der er noteret på regulerede markeder i EU (undtagen børsnoterede mikrovirksomheder), vil skulle anvende EU's standarder for bæredygtighedsrapportering og sørge for revision af de indberettede oplysninger. Til sammenligning anslås det på nuværende tidspunkt, at kun 20 % af de store virksomheder fuldt ud anvender standarder for bæredygtighedsrapportering, og at kun 30 % sørger for en form for revision. Den foreslåede løsningsmodel vil have indirekte positive virkninger for de grundlæggende rettigheder samt for mennesker og miljø, da strengere rapporteringskrav kan påvirke virksomhedernes adfærd i positiv retning.

De samlede anslåede omkostninger ved den foretrukne løsningsmodel for de parter, der udarbejder oplysningerne, er 1 200 mio. EUR i engangsomkostninger og 3 600 mio. EUR i årlige tilbagevendende omkostninger. De parter, der udarbejder oplysningerne, vil desuden pådrage sig omkostninger i medfør af rapporteringskravene i klassificeringsforordningens artikel 8. Hvis EU ikke træffer foranstaltninger, forventes omkostningerne for de parter, der udarbejder oplysningerne, under alle omstændigheder at stige betydeligt som følge af en stigning i de ukoordinerede informationskrav fra brugerne, den manglende enighed om, hvilke oplysninger virksomhederne skal indberette for at opfylde brugernes behov, og de fortsatte vanskeligheder med at indhente de bæredygtighedsoplysninger, som de parter, der udarbejder oplysningerne, skal bruge til deres egne rapporteringsformål, fra leverandører, klienter og investeringsmodtagende virksomheder. Manglen på tilstrækkeligt detaljerede data gør det umuligt at beregne omkostningerne for de parter, der udarbejder oplysningerne, hvis der ikke vedtages nye regler. Det anslås imidlertid, at anvendelsen af standarder kan føre til årlige besparelser på 24 200-41 700 EUR pr. virksomhed (ca. 280-490 mio. EUR om året for de virksomheder, der i øjeblikket er omfattet af direktivet om ikke-finansiel rapportering, og 1 200-2 000 mio. EUR om året ved den foretrukne løsningsmodel), hvis standarderne fuldstændigt fjerner behovet for yderligere anmodninger om oplysninger til de parter, der udarbejder oplysningerne. EU-virksomheder risikerer at pådrage sig højere rapporteringsomkostninger end ikke-EU-virksomheder, hvis andre jurisdiktioner ikke anvender en tilgang svarende til den tilgang, der er skitseret i dette forslag. Dette kan føre til ulige behandling af EU-virksomheder og ikke-EU-virksomheder og kan derfor være til skade for konkurrencen på EU's indre marked. For at mindske denne risiko er ikke-EU-virksomheders dattervirksomheder i EU og alle ikke-EU-virksomheder med omsættelige værdipapirer, der er noteret på et reguleret marked i EU, omfattet af rapporteringskravene i forslaget. •Målrettet regulering og forenkling For at bidrage til at sikre investorbeskyttelsen bør alle virksomheder, der er noteret på regulerede markeder, i princippet være underlagt de samme regler om offentliggørelse. SMV'er, der er noteret på regulerede markeder i EU, vil derfor skulle opfylde de foreslåede nye krav om bæredygtighedsrapportering. Kravene til SMV'er, der er noteret på regulerede markeder i EU, vil imidlertid først finde anvendelse tre år, efter at de finder anvendelse på andre virksomheder, for at tage hensyn til de mindre virksomheders relative økonomiske vanskeligheder som følge af covid-19-pandemien. Denne indfasningsperiode vil også gøre det muligt for børsnoterede SMV'er at anvende de nye krav, når praksis for rapportering og revision af bæredygtighedsoplysninger har nået en højere grad af modenhed. Oplysningskravene i dette forslag finder ikke anvendelse på SMV'er med omsættelige værdipapirer, der er noteret på SMV-vækstmarkeder eller multilaterale handelsfaciliteter. Af hensyn til proportionaliteten finder de desuden ikke anvendelse på mikrovirksomheder, der er børsnoteret på regulerede markeder i EU. Ifølge dette krav skal andre SMV'er ikke indberette bæredygtighedsoplysninger. Ikkebørsnoterede SMV'er kan dog vælge frivilligt at anvende de standarder for bæredygtighedsrapportering, som Kommissionen vil vedtage som delegerede retsakter for børsnoterede SMV'er. Formålet med dette er at gøre det muligt for alle SMV'er at indberette oplysninger på en omkostningseffektiv måde som svar på de mange anmodninger om oplysninger, som de modtager fra andre virksomheder, som de driver forretning med, f.eks. banker, forsikringsselskaber og store erhvervskunder, og at hjælpe med at fastlægge grænserne for de oplysninger, som virksomhederne med rimelighed kan forvente fra SMV'er i deres værdikæde. Sådanne standarder kan også hjælpe SMV'er med at tiltrække yderligere investeringer og finansiering og med fuldt ud at deltage i og bidrage til omstillingen til en bæredygtig økonomi som beskrevet i den europæiske grønne pagt. SMV-standarderne vil udgøre en reference for virksomheder, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktivet om virksomheders bæredygtighedsrapportering, med hensyn til det niveau af oplysninger, som de med rimelighed kan anmode SMV-leverandører og -kunder i deres værdikæder om. Dette forslag er digitalt forberedt, da det kræver, at virksomhederne digitalt tagger indberettede bæredygtighedsoplysninger i overensstemmelse med et digitalt klassificeringssystem. •Grundlæggende rettigheder Dette forslag overholder de grundlæggende rettigheder og principper, der er nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Det vil have en indirekte positiv indvirkning på de grundlæggende rettigheder, da strengere rapporteringskrav kan påvirke virksomhedernes adfærd i positiv retning. Det kan medvirke til at gøre virksomhederne mere bevidste om grundlæggende rettigheder og have en positiv indflydelse på den måde, hvorpå de håndterer faktiske og potentielle negative indvirkninger på de grundlæggende rettigheder. Det kan også medvirke til at øge kapitalstrømmene til virksomheder, der respekterer de grundlæggende rettigheder, og generelt gøre virksomhederne mere ansvarlige for deres indvirkning på de grundlæggende rettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget har ingen budgetmæssige konsekvenser. Udgifterne til finansiering af udviklingen af EU's standarder for bæredygtighedsrapportering vil blive afholdt med eksisterende budgetmidler. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering For at overvåge de fremskridt, der gøres med hensyn til at nå forslagets specifikke mål, vil Kommissionen undersøge muligheden for at arrangere periodiske undersøgelser af brugere og de parter, der udarbejder oplysningerne, afhængigt af om der er finansielle ressourcer til rådighed. Forslaget indeholder et krav om, at Kommissionen skal forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af kravene til revision senest tre år efter dette direktivs ikrafttræden. Denne rapport ledsages om nødvendigt af lovgivningsforslag om strengere revisionskrav ("rimelig revision"). Dette forslag omfatter ikke krav om en gennemførelsesplan. •Forklarende dokumenter (for direktiver) Det anses ikke for nødvendigt med forklarende dokumenter. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Ved artikel 1 ændres direktiv 2013/34/EU ("regnskabsdirektivet"). Ved artikel 1, stk. 1, udvides anvendelsesområdet for regnskabsdirektivets artikler vedrørende forpligtelserne til bæredygtighedsrapportering til kreditinstitutter og forsikringsselskaber, som ifølge regnskabsdirektivet ikke er selskaber med begrænset ansvar eller ikke anses for at have begrænset ansvar, herunder kooperative banker og gensidige og kooperative forsikringsselskaber, forudsat at de opfylder de relevante størrelseskriterier.

I artikel 1, stk. 2, defineres visse udtryk, som er nødvendige for forslaget. Udtrykkene "bæredygtighedsspørgsmål" og "bæredygtighedsrapportering", introduceres og defineres, idet der i de eksisterende bestemmelser i regnskabsdirektivet henvises til "ikke-finansielle oplysninger". Også udtrykkene "uafhængig udbyder af revisionstjenester" og "immaterielle aktiver" defineres. Artikel 1, stk. 3, erstatter regnskabsdirektivets artikel 19a, som indeholder kravene til bæredygtighedsrapportering for visse virksomheder. Artikel 19a foreslås ændret som følger: –Det personelle anvendelsesområde for rapporteringskravene ændres, så de finder anvendelse på alle store virksomheder og alle virksomheder, der er noteret på regulerede markeder i EU, bortset fra mikrovirksomheder. For at lette rapporteringsbyrden for børsnoterede SMV'er skal de først begynde at aflægge rapport i overensstemmelse dette direktiv tre år efter dets ikrafttræden. –Princippet om dobbelt væsentlighed præciseres, således at enhver tvetydighed med hensyn til den omstændighed, at virksomhederne skal indberette oplysninger, der er nødvendige for at forstå, hvordan bæredygtighedsspørgsmål påvirker dem, og oplysninger, der er nødvendige for at forstå den indvirkning, som de selv har på mennesker og miljø, fjernes. –De oplysninger, som virksomhederne skal fremlægge, beskrives nærmere. Sammenlignet med de eksisterende bestemmelser introduceres der nye krav til virksomhederne om at indgive oplysninger om deres strategi, mål, bestyrelsens og ledelsens rolle, de væsentligste negative virkninger, der er forbundet med virksomheden og dens værdikæde, immaterielle aktiver, og hvordan de har identificeret de oplysninger, de indberetter. –Det præciseres, at virksomhederne bør indberette kvalitative og kvantitative oplysninger, fremadrettede og retrospektive oplysninger samt oplysninger, der dækker kort-, mellem- og langsigtede tidshorisonter. –Det kræves, at alle virksomheder inden for anvendelsesområdet indgiver rapporter i overensstemmelse med de europæiske standarder for bæredygtighedsrapportering, og SMV'er inden for anvendelsesområdet får mulighed for at indgive rapporter i overensstemmelse med standarder for bæredygtighedsrapportering, der er specifikke for SMV'er. –Medlemsstaternes mulighed for at tillade, at virksomhederne indgiver de krævede oplysninger i en særskilt rapport, som ikke er en del af ledelsesberetningen, fjernes. –Det kræves, at dattervirksomheder offentliggør den konsoliderede ledelsesberetning for modervirksomheden, som rapporterer på koncernniveau, og at der i den enkelte juridiske enheds (individuelle) ledelsesberetning medtages en henvisning til det forhold, at den pågældende virksomhed er fritaget for direktivets krav. Ved artikel 1, stk. 4, føjes der tre nye bestemmelser, artikel 19b, 19c og 19d, til regnskabsdirektivet vedrørende standarder for bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 19b tillægges Kommissionen beføjelser til at vedtage EU-standarder for bæredygtighedsrapportering ved hjælp af delegerede retsakter, og kravene til deres vedtagelse anføres i denne artikel. For det første fastsættes minimumskvalitetskriterier, som de oplysninger, der indberettes i overensstemmelse med standarderne, skal opfylde. For det andet udpeges de emner, som standarderne bør omfatte. For det tredje udpeges de instrumenter og initiativer, som Kommissionen bør tage særligt hensyn til, når den træffer afgørelse om indholdet af de delegerede retsakter, herunder visse EU-retsakter, og arbejdet med globale initiativer til fastsættelse af standarder for bæredygtighedsrapportering. Det kræves også, at Kommissionen vedtager et første sæt standarder senest den 31. oktober 2022. I dette sæt standarder bør det præciseres, hvilke oplysninger virksomhederne bør indberette om alle bæredygtighedsspørgsmål og rapporteringsområder, der er nævnt i artikel 19a, stk. 2. I disse delegerede retsakter bør det som minimum angives, hvilke oplysninger virksomhederne skal indberette for at opfylde behovene hos deltagere på det finansielle marked i henhold til oplysningskravene i forordning (EU) 2019/2088. Der bør vedtages endnu et sæt standarder senest den 31. oktober 2023. I dette sæt standarder angives de supplerende oplysninger, som virksomhederne bør indberette om bæredygtighedsspørgsmål og rapporteringsområder, der er anført i artikel 19a, stk. 2, og oplysninger, der er specifikke for den sektor, som virksomheden er aktiv i. Endelig skal Kommissionen i henhold til artikel 19b revidere standarderne mindst hvert tredje år for at tage hensyn til den relevante udvikling, herunder udviklingen inden for internationale standarder. I henhold til artikel 19c skal Kommissionen vedtage standarder for bæredygtighedsrapportering for små og mellemstore virksomheder senest den 31. oktober 2023. I henhold til artikel 19d skal virksomhederne udarbejde deres regnskaber og deres ledelsesberetning i et fælles elektronisk rapporteringsformat i overensstemmelse med artikel 3 i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/815 og markere bæredygtighedsoplysninger som anført i den pågældende forordning. Ved artikel 1, stk. 5, ændres artikel 20, således at børsnoterede virksomheder, der er omfattet af denne bestemmelse, skal medtage en henvisning til køn i deres beskrivelse af den mangfoldighedspolitik, der anvendes i forbindelse med virksomhedens administrations-, ledelses- og tilsynsorganer. Artikel 20 ændres også, således at børsnoterede virksomheder, der er omfattet af artikel 20, skal overholde kravene i litra c), f) og g) ved at medtage de nødvendige oplysninger som led i deres bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 1, stk. 6, ændres regnskabsdirektivets artikel 23, idet det præciseres, at undtagelserne for konsoliderede regnskaber og konsoliderede ledelsesberetninger fungerer uafhængigt af undtagelserne for konsolideret bæredygtighedsrapportering. Dette betyder, at en virksomhed kan undtages fra pligten til at udarbejde et konsolideret regnskab, men ikke fra kravet om konsolideret bæredygtighedsrapportering. Dette er tilfældet, hvis virksomhedens øverste modervirksomhed udarbejder konsoliderede regnskaber og konsoliderede ledelsesberetninger i overensstemmelse med EU-retten eller tilsvarende krav, hvis der er tale om et ikke-EU-land, men ikke udarbejder konsoliderede bæredygtighedsrapporter i overensstemmelse med EU-retten eller tilsvarende krav, hvis der er tale om et ikke-EU-land. Artikel 1, stk. 7, erstatter regnskabsdirektivets artikel 29a, således at alle krav vedrørende bæredygtighedsrapportering i artikel 19a finder anvendelse på modervirksomheder, der indberetter på et konsolideret grundlag for hele koncernen. Artikel 1, stk. 8, ændrer regnskabsdirektivets artikel 30 med henblik at bringe bestemmelsen i overensstemmelse med de nye krav vedrørende bæredygtighedsrapportering. Ændringen af bestemmelsen bevirker for det første, at medlemsstaterne skal kræve, at virksomhederne senest 12 måneder efter balancetidspunktet offentliggør det behørigt godkendte årsregnskab og ledelsesberetningen i det elektroniske format, der er foreskrevet i den nye artikel 19d. Ændringen bevirker for det andet, at en udtalelse om bæredygtighedsrapportering, hvis denne afgives af en anden uafhængig udbyder af revisionstjenester end revisoren, offentliggøres sammen med årsregnskabet og ledelsesberetningen. Endelig bevirker ændringen, at medlemsstaterne skal sikre, at ledelsesberetninger, der indeholder bæredygtighedsrapportering, stilles til rådighed for den relevante officielt udpegede mekanisme, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF (gennemsigtighedsdirektivet), umiddelbart efter deres offentliggørelse. Det præciseres, at den relevante officielt udpegede mekanisme bør være en af de officielt udpegede mekanismer i den medlemsstat, hvor den pågældende virksomhed har sit hjemsted, hvis den virksomhed, der udarbejder bæredygtighedsrapportering, ikke er noteret på regulerede markeder i EU. Dette er nødvendigt for at medtage de bæredygtighedsoplysninger, der fremlægges af virksomheder, i det europæiske fælles adgangspunkt, der oprettes som bebudet i aktion 1 i handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen. Ved artikel 1, stk. 9, ændres regnskabsdirektivets artikel 33, så det kollektive ansvar for medlemmerne af virksomhedens administrations-, ledelses- og tilsynsorganer tilpasses de reviderede krav til bæredygtighedsrapportering. Det kræves navnlig, at administrations-, ledelses- og tilsynsorganerne skal sikre, at den pågældende virksomhed rapporterer i overensstemmelse med EU's standarder for bæredygtighedsrapportering i det krævede digitale format, og henvisningen til den særskilte rapport om bæredygtighed, der aktuelt tillades, udgår. Artikel 1, stk. 10, ændrer regnskabsdirektivets artikel 34 med hensyn til revision af bæredygtighedsrapportering. Det kræves navnlig, at revisoren udfører en begrænset revision af en virksomheds bæredygtighedsrapportering, herunder af bæredygtighedsrapporteringens overholdelse af rapporteringsstandarderne, af den procedure, virksomheden har gennemført for at identificere de oplysninger, der er indberettet efter standarderne, af mærkningen af bæredygtighedsrapportering og af de indikatorer, der er indberettet i henhold til klassificeringsforordningens artikel 8. Medlemsstaterne får desuden mulighed for at tillade enhver uafhængig udbyder af revisionstjenester, der er akkrediteret i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 765/2008, afgiver en udtalelse om bæredygtighedsrapporteringen på grundlag af en begrænset revision. Det kræves også, at medlemsstaterne sikrer, at der fastsættes konsekvente krav til alle personer og virksomheder, herunder revisorer og revisionsfirmaer, som har tilladelse til at afgive udtalelse om revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 1, stk. 11, ændres regnskabsdirektivets artikel 49, idet betingelserne for at bemyndige Kommissionen til at vedtage de delegerede retsakter om standarder for bæredygtighedsrapportering, der er omhandlet i den nye artikel 19b, fastsættes. Det kræves, at Kommissionen tager hensyn til den tekniske rådgivning fra Den Europæiske Rådgivende Regnskabsgruppe (EFRAG), når den udarbejder disse retsakter, såfremt den er udviklet på passende vis under hensyntagen til offentligt tilsyn og gennemsigtighed og med ekspertbistand fra relevante interessenter, og den er ledsaget af cost-benefit-analyser, som vil lette Kommissionens vedtagelse af standarder. I henhold til dette stykke skal Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) også afgive udtalelse om EFRAG's tekniske rådgivning, inden den vedtager standarder. Denne udtalelse afgives senest to måneder efter modtagelsen af Kommissionens anmodning. Dette er en rimelig periode, da ESMA vil blive inddraget i EFRAG's arbejde og derfor vil blive gjort bekendt med indholdet af EFRAG's tekniske rådgivning, inden den forelægges for Kommissionen. Kommissionen skal også høre medlemsstaternes ekspertgruppe vedrørende bæredygtig finansiering, Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA), Det Europæiske Miljøagentur (EEA), Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA), Den Europæiske Centralbank, Udvalget af Europæiske Revisionstilsynsmyndigheder og platformen for bæredygtig finansiering, inden den vedtager standarder. Hvis et af disse organer beslutter at afgive en udtalelse, skal det gøre dette senest to måneder efter den dato, hvor det blev hørt af Kommissionen. Ved artikel 1, stk. 12, ændres regnskabsdirektivets artikel 51, idet det præciseres, hvilke typer sanktioner og administrative foranstaltninger medlemsstaterne som minimum bør anvende i tilfælde af overtrædelser af de nationale bestemmelser, der gennemfører regnskabsdirektivets krav vedrørende bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 2 ændres direktiv 2004/109/EF (gennemsigtighedsdirektivet). I artikel 2, stk. 1, tilføjes og defineres udtrykket "bæredygtighedsrapportering", som er nødvendigt for forslaget.

Ved artikel 2, stk. 2, ændres gennemsigtighedsdirektivets artikel 4 med henblik på at tage hensyn til den del af de regulerede oplysninger, der vedrører bæredygtighedsrapportering, som skal udarbejdes og offentliggøres i henhold til dets bestemmelser. Ændringen bevirker for det første, at årsrapporten skal omfatte erklæringer fra udstederens regnskabsansvarlige om, at ledelsesberetningen efter deres bedste overbevisning er udarbejdet i overensstemmelse med standarderne for bæredygtighedsrapportering som krævet i direktiv 2013/34/EU, hvor det er relevant. Kravet om at medtage bæredygtighedsrapportering i ledelsesberetningen som følge af de ændringer, der indføres ved dette direktiv, overflødiggør behovet for at ændre artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 2004/109/EF. For det andet ajourføres henvisningerne til bestemmelserne i regnskabsdirektivet og direktiv 2006/43/EF (revisionsdirektivet) med hensyn til kravet om revision regnskaber i overensstemmelse med regnskabsdirektivets artikel 34, stk. 1, med hensyn til kravet om, at revisoren eller revisionsfirmaet skal angive, om de har fundet væsentlige fejlagtige angivelser i ledelsesberetningen, og med hensyn til kravet om offentliggørelse af revisionspåtegningen, herunder udtalelsen om revisionen af bæredygtighedsrapporteringen. Endelig ajourføres og ændres henvisningerne til regnskabsdirektivets bestemmelser om udarbejdelse af ledelsesberetningen med henblik på at kræve bæredygtighedsrapportering. I medfør af disse ændringer kan kravene vedrørende bæredygtighedsrapportering udvides til virksomheder, der er noteret på regulerede markeder i EU, undtagen mikrovirksomheder, herunder udstedere uden for EU. De præciserer også de nationale kompetente myndigheders retlige mandat til at føre tilsyn med bæredygtighedsrapporteringen. Artikel 2, stk. 3, ændrer gennemsigtighedsdirektivets artikel 23, stk. 4, således at Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage foranstaltninger om indførelse af en mekanisme til konstatering af, om de standarder for bæredygtighedsrapportering, der anvendes af ikke-EU-udstedere, er ækvivalente, og til at træffe de nødvendige afgørelser om en sådan ækvivalens. Alle afgørelser om ækvivalensen af standarder for bæredygtighedsrapportering, der anvendes af ikke-EU-udstedere, er uafhængige af ækvivalensafgørelser vedrørende regnskabsstandarder. Ved artikel 2, stk. 4, føjes artikel 28, litra d), til gennemsigtighedsdirektivet med henblik på at kræve, at Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) udsteder retningslinjer til de nationale kompetente myndigheder for at fremme tilsynskonvergens af bæredygtighedsrapportering. I ESMA-forordningen (forordning (EU) nr. 1095/2010) udpeges gennemsigtighedsdirektivet som en af de EU-retsakter, der definerer ESMA's kompetenceområde. Ved artikel 3 ændres direktiv 2006/43/EF ("revisionsdirektivet"). Ved artikel 3, stk. 1, ændres revisionsdirektivets artikel 1, dets emne, med henblik på at medtage revision af årlig og konsolideret bæredygtighedsrapportering, hvis den udføres af den revisor eller det revisionsfirma, der udfører den lovpligtige revision af en virksomheds årsregnskaber. Ved artikel 3, stk. 2, ændres og indføjes visse definitioner, der er nødvendige for forslaget, i revisionsdirektivets artikel 2. Definitionerne af "revisor" og "revisionsfirma" ændres med henblik på at tage hensyn til deres potentielle arbejde med at kontrollere bæredygtighedsrapportering, hvor det er relevant. Udtrykket "revision af bæredygtighedsrapportering" og "bæredygtighedsrapportering" indføres og defineres også. Ved artikel 3, stk. 3-7, ændres revisionsdirektivets artikel 6-11 med regler om godkendelse, faglig videreuddannelse og gensidig anerkendelse af revisorer og revisionsfirmaer med det formål at sikre, at revisorer har den nødvendige teoretiske viden om emner, der er relevante for revisionen af bæredygtighedsrapportering, og kan anvende denne viden i praksis. Ved artikel 3, stk. 7, ændres artikel 14, som indeholder bestemmelserne om de procedurer, som de kompetente myndigheder skal fastlægge for godkendelse af revisorer fra en anden medlemsstat. Den ændres med henblik på at sikre, at den egnethedsprøve, der anvendes, når en medlemsstat beslutter, at en ansøger, der ønsker at blive godkendt, skal underkastes en sådan prøve, også omfatter revisorens tilstrækkelige kendskab til værtsmedlemsstatens love og bestemmelser vedrørende revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 8, tilføjes artikel 14a, som indeholder en grandfatherbestemmelse, der har til formål at sikre, at godkendte revisorer fortsat kan udføre lovpligtig revision og kan udføre revision af bæredygtighedsrapportering, når de ændrede lovkrav finder anvendelse. Medlemsstaterne bør sikre, at allerede godkendte revisorer tilegner sig den nødvendige viden om bæredygtighedsrapportering og revision af bæredygtighedsrapportering via kravet om efteruddannelse i revisionsdirektivets artikel 13. Ved artikel 3, stk. 9, ændres artikel 24b, således at reglerne om tilrettelæggelsen af revisorens arbejde omfatter henvisninger til deres arbejde med revision af bæredygtighedsrapportering. Ændringen bevirker navnlig, at det kræves, at den eller de ledende revisionspartnere inddrages aktivt i udførelsen af revisionen af bæredygtighedsrapportering, at revisoren ved udførelsen af revisionen af bæredygtighedsrapportering afsætter tilstrækkelig tid til opgaven og tildeler tilstrækkelige ressourcer til, at han eller hun kan udføre sine opgaver korrekt, at honorarerne for revision af bæredygtighedsrapportering anføres i stamkortet for hver kunde, og at revisionsfilen indeholder oplysninger om revisionen af bæredygtighedsrapportering, når den udføres af revisoren. Ved artikel 3, stk. 10, ændres artikel 25 med henblik på at kræve, at medlemsstaterne indfører passende regler for at forhindre, at honorarerne for revisionen af bæredygtighedsrapportering påvirkes eller bestemmes af levering af yderligere tjenesteydelser til den virksomhed, der revideres, eller baseres på tilfældigheder. Ved artikel 3, stk. 11, indsættes artikel 25b for at udvide revisionsdirektivets regler om faglig etik, uafhængighed, objektivitet, fortrolighed og tavshedspligt, som skal overholdes af revisorer, der udfører revision af regnskaber, til deres arbejde med revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 12, indsættes artikel 26a med krav om, at medlemsstaterne skal kræve, at revisorer udfører revision af bæredygtighedsrapportering i overensstemmelse med de revisionsstandarder, der vedtages af Kommissionen, og anvender nationale revisionsstandarder, -procedurer eller -krav, medmindre Kommissionen har vedtaget en revisionsstandard, der omhandler den samme genstand. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage revisionsstandarder ved hjælp af delegerede retsakter med henblik på at fastlægge de procedurer, som revisoren skal følge, når denne udarbejder sine konklusioner om revisionen af bæredygtighedsrapportering, herunder planlægning af revisionen, risikobehandling og reaktion på risici, og den type konklusioner, der skal medtages i revisionspåtegningen. Det kræves også, at revisorerne baserer deres udtalelse om bæredygtighedsrapporteringen på en rimelig revision, hvis Kommissionen benytter sin mulighed for at vedtage standarder for rimelig revision. Ved artikel 3, stk. 13, indsættes artikel 27a med henblik på at udvide reglerne om lovpligtig revision af en koncern til at omfatte revision af konsolideret bæredygtighedsrapportering, hvis den udføres af revisoren. Ved artikel 3, stk. 14, ændres artikel 28 med henblik på at kræve, at en revisor eller et revisionsfirma, der udfører revision af bæredygtighedsrapportering, fremlægger resultaterne i en revisionspåtegning og udarbejder denne påtegning i overensstemmelse med de krav om revisionsstandarder, der vedtages af EU eller den pågældende medlemsstat. I revisionspåtegningen bør navnlig den årlige eller konsoliderede bæredygtighedsrapportering specificeres samt den omfattede dato og periode. Den ramme for bæredygtighedsrapportering, der anvendes under udarbejdelsen heraf, angives. Der bør medtages en beskrivelse af omfanget af revisionen af bæredygtighedsrapportering og en angivelse af de revisionsstandarder, som revisionen af bæredygtighedsrapporteringen er udført efter. Endelig bør revisorens udtalelse om bæredygtighedsrapporteringen medtages. Ved artikel 3, stk. 15, ændres revisionsdirektivets artikel 29 vedrørende revisioners og revisionsfirmaers kvalitetssikringssystem med henblik på at sikre, at der udføres kvalitetssikringskontrol af revision af bæredygtighedsrapportering, og at de personer, der udfører kvalitetssikringskontrol, har tilstrækkelig faglig uddannelse og relevant erfaring inden for revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 16, indsættes artikel 30g med henblik på at præcisere, at undersøgelses- og sanktionssystemer vedrørende revisorer og revisionsfirmaer, der udfører lovpligtig revision, også finder anvendelse på kontrol af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 17, indsættes artikel 36a med henblik på at præcisere, at bestemmelserne om offentligt tilsyn og reguleringsaftaler mellem medlemsstaterne vedrørende lovpligtig revision også finder anvendelse på revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 18, indsættes artikel 38a med henblik på at præcisere, at bestemmelserne om udnævnelse og afskedigelse af revisorer og revisionsfirmaer, der udfører lovpligtig revision, også finder anvendelse på revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 19, ændres artikel 39 med henblik på at præcisere de opgaver, der varetages af revisionsudvalget vedrørende revision af bæredygtighedsrapportering. Revisionsudvalget bør navnlig underrette bestyrelsen eller tilsynsorganet i den reviderede virksomhed om resultatet af revisionen af bæredygtighedsrapportering og forklare, hvordan revisionsudvalget har bidraget til integriteten af bæredygtighedsrapporteringen, og hvad revisionsudvalgets rolle var i den proces. Det bør overvåge proceduren for bæredygtighedsrapportering, herunder den digitale rapporteringsprocedure, og den procedure, som virksomheden har udført for at udpege de indberettede oplysninger ifølge de relevante standarder for bæredygtighedsrapportering, fremsætte henstillinger eller forslag til at sikre integriteten. Det bør overvåge, om virksomhedens interne kvalitetskontrol- og risikostyringssystemer, og i givet fald dens interne revision, fungerer effektivt med hensyn til bæredygtighedsrapporteringen i den reviderede virksomhed, herunder dens digitale rapportering som krævet i henhold til det ændrede regnskabsdirektiv, uden at krænke dens uafhængighed. Endelig bør det overvåge revisionen af den årlige og konsoliderede bæredygtighedsrapportering samt kontrollere og overvåge revisorers eller revisionsfirmaers afhængighed.

Ved artikel 3, stk. 20, ændres artikel 45 med henblik på at tilpasse kravene til registrering af og tilsyn med tredjelandsrevisorer og -revisionsfirmaer til direktivets nye anvendelsesområde, som omfatter revision af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 3, stk. 21, ændres artikel 48a med henblik på at fastsætte betingelserne for udøvelsen af de beføjelser, der tillægges Kommissionen til at vedtage standarder for revision af bæredygtighedsrapportering i henhold artikel 26a, stk. 2. Ved artikel 4 ændres forordning (EU) nr. 537/2014 (revisionsforordningen). Ved artikel 4, stk. 1, ændres revisionsforordningens artikel 5 med henblik på at forbyde levering af konsulentydelser vedrørende udarbejdelse af bæredygtighedsrapportering i de perioder, der er fastsat i revisionsforordningens artikel 5, når de revisorer eller revisionsfirmaer, der udfører den lovpligtige revision, også udfører revisionen af bæredygtighedsrapportering. Ved artikel 4, stk. 2, ændres artikel 14 med henblik på at kræve, at revisorer og revisionsfirmaer hvert år oplyser den kompetente myndighed om, hvilke indtægter blandt indtægterne fra ikkerevisionsydelser der stammer fra revision af bæredygtighedsrapportering. I henhold til artikel 5 skal medlemsstaterne gennemføre direktivets artikel 1-3 senest den 1. december 2022, og de skal sikre, at dets bestemmelser finder anvendelse på virksomheder for det regnskabsår, der begynder den 1. januar 2023, eller i kalenderåret 2023. I artikel 6 fastsættes ikrafttrædelsesdatoen for de ændrede bestemmelser i forordning (EU) nr. 537/2014 (revisionsforordningen) til den 1. januar 2023. . 2021/0104 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om ændring af direktiv 2013/34/EU, direktiv 2004/109/EF, direktiv 2006/43/EF og forordning (EU) nr. 537/2014 for så vidt angår virksomheders bæredygtighedsrapportering (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 50 og 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger: (1)I sin meddelelse om den europæiske grønne pagt, der blev vedtaget den 11. december 2019, forpligtede Europa-Kommissionen sig til at revidere bestemmelserne om ikke-finansiel rapportering i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/34/EU. Den europæiske grønne pagt er Den Europæiske Unions nye vækststrategi. Den har til formål at omdanne Unionen til en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi uden nettoemissioner af drivhusgasser inden 2050. Den har ligeledes til formål at beskytte, bevare og øge Unionens naturkapital og beskytte borgernes sundhed og trivsel mod miljørelaterede trusler og konsekvenser. Den europæiske grønne pagt sigter mod at afkoble økonomisk vækst fra ressourceforbruget og sikre, at alle regioner og borgere i Unionen deltager i en socialt retfærdig omstilling til et bæredygtigt økonomisk system. Dette vil bidrage til målet om at opbygge en økonomi, der tjener alle, styrke EU's sociale markedsøkonomi og bidrage til at sikre, at den er fremtidssikret, og at den giver mulighed for beskæftigelse, vækst og investeringer. Disse mål er særlig vigtige i betragtning af de socioøkonomiske skader, der er forårsaget af covid-19-pandemien, og nødvendigheden af en bæredygtig, inklusiv og retfærdig genopretning. I sit forslag af 4. marts 2020 til en europæisk klimalov foreslår Kommissionen, at målet om klimaneutralitet inden 2050 gøres bindende i Unionen. (2)I sin handlingsplan for finansiering af bæredygtig vækst har Kommissionen fastsat foranstaltninger med henblik på at nå følgende mål: omlægge kapitalstrømme i retning af bæredygtige investeringer for at opnå en bæredygtig og inklusiv vækst, styre finansielle risici, der skyldes klimaændringer, ressourceudtømning, miljøforringelse og sociale problemer, samt fremme gennemsigtighed og langsigtede dispositioner for finansielle og økonomiske aktiviteter. Virksomhedernes fremlæggelse af relevante, sammenlignelige og pålidelige bæredygtighedsoplysninger er en forudsætning for at nå disse mål. Europa-Parlamentet og Rådet har vedtaget en række retsakter som led i gennemførelsen af handlingsplanen for finansiering af bæredygtig vækst. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/2088 omhandler, hvordan deltagere på det finansielle marked og finansielle rådgivere skal fremlægge bæredygtighedsoplysninger for slutinvestorer og kapitalejere. Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 oprettes der et klassificeringssystem for miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter med det formål at øge bæredygtige investeringer og bekæmpe grønvaskning af finansielle produkter, der uretmæssigt påstås at være bæredygtige. Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/2089, suppleret af Kommissionens delegerede forordning (EU) 2020/1816, (EU) 2020/1817 og (EU) 2020/1818, indføres der miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige ("ESG") oplysningskrav for benchmarkadministratorer og minimumsstandarder for opbygningen af EU-benchmarks for klimaovergangen og Paristilpassede EU-benchmarks. I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 skal store institutter, der har udstedt værdipapirer, som er optaget til handel på et reguleret marked, fremlægge oplysninger om miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici fra og med den 28. juni 2022. De nye tilsynsmæssige rammer for investeringsselskaber, der er fastsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/2033 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2034, indeholder bestemmelser om indførelsen af en dimension vedrørende miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici i de kompetente myndigheders tilsynskontrol- og vurderingsproces samt krav til investeringsselskaber om fremlæggelse af oplysninger om miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici, som finder anvendelse fra den 26. december 2022. Kommissionen har også bebudet et forslag om en EU-standard for grønne obligationer i sit arbejdsprogram for 2021, som følger op på handlingsplanen for finansiering af bæredygtig vækst. (3)Den 5. december 2019 understregede Rådet i sine konklusioner om kapitalmarkedsunionen betydningen af pålidelige, sammenlignelige og relevante oplysninger om bæredygtighedsrelaterede risici, muligheder og virkninger og opfordrede Kommissionen til at overveje at udvikle en europæisk ikke-finansiel rapporteringsstandard. (4)I sin beslutning om bæredygtig finansiering af 29. maj 2018 opfordrede Europa-Parlamentet til en yderligere udvikling af rapporteringskravene inden for rammerne af direktiv 2013/34/EU. I sin beslutning om bæredygtig virksomhedsledelse af 17. december 2020 bifaldt Europa-Parlamentet Kommissionens tilsagn om at revidere direktiv 2013/34/EU og fremhævede behovet for at oprette en omfattende EU-lovgivningsramme for ikke-finansiel rapportering, der indeholder obligatoriske EU-standarder for ikke-finansiel rapportering. Europa-Parlamentet opfordrede til, at anvendelsesområdet for rapporteringskravene udvides til at omfatte yderligere kategorier af virksomheder og til indførelse af et revisionskrav. (5)Den 25. september 2015 vedtog FN's generalforsamling en ny global ramme for bæredygtig udvikling, nemlig 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling ("2030-dagsordenen"). 2030-dagsordenen er centreret omkring målene for bæredygtig udvikling og omfatter de tre bæredygtighedsaspekter: økonomisk, social og miljømæssig. I Kommissionens meddelelse af 22. november 2016 om de næste skridt hen imod en bæredygtig europæisk fremtid knyttes målene for bæredygtig udvikling til Unionens politiske ramme for at sikre, at der fra starten tages hensyn til disse mål i alle Unionens foranstaltninger og politiske initiativer både i og uden for Unionen. I sine konklusioner af 20. juni 2017 bekræftede Rådet, at Unionen og medlemsstaterne er fuldt ud engageret i gennemførelsen af 2030-dagsordenen på en fuldstændig, sammenhængende, omfattende, integreret og effektiv måde og i tæt samarbejde med partnere og andre interessenter. (6)Ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/95/EU blev direktiv 2013/34/EU ændret for så vidt angår visse store virksomheders og koncerners offentliggørelse af ikke-finansielle oplysninger. Ved direktiv 2014/95/EU blev der indført et krav om, at virksomheder som minimum skal indberette oplysninger om miljømæssige, sociale og arbejdstagerrelaterede spørgsmål, respekt for menneskerettighederne og spørgsmål vedrørende bekæmpelse af korruption og bestikkelse. Med hensyn til disse emner blev virksomhederne i henhold til direktiv 2014/95/EU forpligtet til at offentliggøre oplysninger på følgende rapporteringsområder: forretningsmodel, politikker (herunder gennemførte due diligence-procedurer), resultatet af politikkerne, risici og risikostyring samt nøgleresultatindikatorer, der er relevante for virksomheden. (7)Mange interessenter mener, at udtrykket "ikke-finansielle" er unøjagtigt, navnlig fordi det indebærer, at de pågældende oplysninger ikke har nogen økonomisk relevans. De pågældende oplysninger har imidlertid i stigende grad finansiel relevans. Mange organisationer, initiativer og fagfolk på dette område henviser til oplysninger om "bæredygtighed". Derfor foretrækkes det at anvende udtrykket "bæredygtighedsoplysninger" i stedet for "ikke-finansielle oplysninger". Direktiv 2013/34/EU bør derfor ændres for at tage hensyn til denne terminologiske ændring. (8)De parter, der i sidste ende nyder godt af virksomhedernes bedre bæredygtighedsrapportering, er individuelle borgere og sparere. Sparere, der ønsker at investere bæredygtigt, vil få mulighed for at gøre det, mens alle borgere vil få gavn af et stabilt, bæredygtigt og inklusivt økonomisk system. For at realisere disse fordele skal de bæredygtighedsoplysninger, der fremlægges i virksomhedernes årsberetninger nå to primære grupper ("brugere"). Den første gruppe af brugere består af investorer, herunder kapitalforvaltere, der ønsker at få en bedre forståelse af de risici og muligheder, der er forbundet med bæredygtighedsspørgsmål, for deres investeringer samt af disse investeringers indvirkning på mennesker og miljø. Den anden gruppe af brugere består af organisationer, herunder ikkestatslige organisationer og arbejdsmarkedets parter, der ønsker at få virksomhederne til at tage et større ansvar for deres aktiviteters indvirkning på mennesker og miljø. Andre interessenter kan også gøre brug af bæredygtighedsoplysninger, der fremlægges i årsberetninger. Virksomhedernes forretningspartnere, herunder kunder, kan bruge disse oplysninger til at få en forståelse af og om nødvendigt rapportere om bæredygtighedsrisici og virkninger gennem deres egne værdikæder. Politiske beslutningstagere og miljømyndigheder kan anvende sådanne oplysninger, navnlig på et aggregeret grundlag, til at overvåge miljømæssige og sociale tendenser, til at bidrage til miljøregnskaber og som grundlag for offentlige politikker. Kun få individuelle borgere og forbrugere konsulterer direkte virksomhedernes beretninger, men de kan anvende sådanne oplysninger indirekte, når de overvejer rådgivning eller udtalelser fra finansielle rådgivere eller ikkestatslige organisationer. Mange investorer og kapitalforvaltere køber bæredygtighedsoplysninger fra tredjepartsdataleverandører, som indsamler oplysninger fra forskellige kilder, herunder offentlige virksomhedsrapporter. (9)Der har i de seneste år været en meget betydelig stigning i efterspørgslen efter oplysninger om virksomhedernes bæredygtighed, især fra investeringssamfundets side. Denne stigning i efterspørgslen skyldes, at risiciene for virksomhederne ændrer sig, og at investorerne bliver mere og mere bevidste om de finansielle konsekvenser af disse risici. Dette er især tilfældet for klimarelaterede finansielle risici. Bevidstheden om risici for virksomheder og investeringer som følge af andre miljøspørgsmål og sociale spørgsmål, herunder sundhedsspørgsmål, er også voksende. Stigningen i efterspørgslen efter oplysninger om bæredygtighed skyldes også væksten i investeringsprodukter, der udtrykkeligt søger at opfylde visse bæredygtighedsstandarder eller nå visse bæredygtighedsmål. En del af denne stigning er den logiske konsekvens af tidligere vedtagne EU-retsakter, navnlig forordning (EU) 2019/2088 og forordning (EU) 2020/852. En del af stigningen ville under alle omstændigheder være sket på grund af den hastigt skiftende borgerbevidsthed, forbrugernes præferencer og markedspraksis. Covid-19-pandemien fremskynder yderligere stigningen i brugernes informationsbehov, især eftersom den har blotlagt sårbarhederne hos arbejdstagerne og i virksomhedens værdikæder. Oplysninger om miljøvirkninger er også relevante i forbindelse med afbødning af fremtidige pandemier med menneskelige forstyrrelser af økosystemer, som i stigende grad er knyttet til forekomsten og spredningen af sygdomme. (10)Virksomhederne kan selv drage fordel af udførelsen af bæredygtighedsrapportering af høj kvalitet. Stigningen i antallet af investeringsprodukter, som sigter mod bæredygtighedsmål, betyder, at god bæredygtighedsrapportering kan forbedre en virksomheds adgang til finansiel kapital. Bæredygtighedsrapportering kan hjælpe virksomhederne med at identificere og styre deres egne risici og muligheder i forbindelse med bæredygtighedsspørgsmål. Sådan rapportering kan danne grundlag for bedre dialog og kommunikation mellem virksomhederne og deres interessenter og kan hjælpe virksomhederne med at forbedre deres omdømme. (11)I rapporten om revisionsklausulen i direktivet om ikke-finansiel rapportering (direktiv 2014/95/EU) og den ledsagende kvalitetskontrol af virksomhedsrapportering udpeges visse problemer med hensyn til direktivets effektivitet. Der er betydelig dokumentation for, at mange virksomheder ikke fremlægger væsentlige oplysninger om alle vigtige bæredygtighedsrelaterede emner. Ifølge rapporten er der er betydelige problemer med den begrænsede sammenlignelighed og pålidelighed af bæredygtighedsoplysninger. Mange virksomheder, som brugere har behov for bæredygtighedsoplysninger fra, er endvidere ikke forpligtet til at rapportere sådanne oplysninger. (12)Uden politiske foranstaltninger forventes kløften mellem brugernes informationsbehov og de bæredygtighedsoplysninger, der indberettes af virksomhederne, at vokse. Denne kløft har betydelige negative konsekvenser. Investorerne kan ikke i tilstrækkelig grad tage hensyn til bæredygtighedsrelaterede risici og muligheder i deres investeringsbeslutninger. Aggregeringen af flere investeringsbeslutninger, hvor der ikke tages tilstrækkeligt hensyn til bæredygtighedsrelaterede risici, kan potentielt skabe systemiske risici, der truer den finansielle stabilitet. Den Europæiske Centralbank og internationale organisationer som f.eks. Rådet for Finansiel Stabilitet har påpeget disse systemiske risici, navnlig i forbindelse med klimaet. Investorernes kapacitet til at kanalisere finansielle ressourcer til virksomheder og økonomiske aktiviteter, der løser og ikke forværrer sociale og miljømæssige problemer, er også forringet, hvilket undergraver målene i den europæiske grønne pagt og handlingsplanen for finansiering af bæredygtig vækst. Det er vanskeligere for ikkestatslige organisationer, arbejdsmarkedets parter, lokalsamfund, der er påvirket af virksomhedernes aktiviteter, og andre interessenter at drage virksomhederne til ansvar for deres indvirkning på mennesker og miljø. Dette medfører en mangel på ansvarlighed og kan medvirke til at mindske borgernes tillid til virksomhederne, hvilket igen kan have en negativ indvirkning på den sociale markedsøkonomis effektive funktion. Manglen på almindeligt accepterede parametre og metoder til at måle, værdiansætte og styre bæredygtighedsrelaterede risici er også en hindring for virksomhedernes indsats for at sikre, at deres forretningsmodeller og aktiviteter er bæredygtige. (13)I rapporten om revisionsklausulen i direktiv 2014/95/EU og den tilhørende kvalitetskontrol af virksomhedsrapportering anerkendes der også en betydelig stigning i anmodningerne om oplysninger om bæredygtighedsspørgsmål til virksomhedernes i et forsøg på at afhjælpe den eksisterende informationskløft. Desuden vil de løbende forventninger til virksomhederne om at anvende en række forskellige rammer og standarder sandsynligvis fortsætte og måske endda blive større, efterhånden som bæredygtighedsoplysninger tillægges større og større værdi. Hvis der ikke træffes politiske foranstaltninger for at skabe konsensus om, hvilke oplysninger virksomhederne skal indberette, vil der ske betydelige stigninger i omkostningerne og byrden for de indberettende virksomheder og for brugerne af sådanne oplysninger. (14)Den voksende kløft mellem brugernes informationsbehov og virksomhedernes nuværende rapporteringspraksis gør det mere sandsynligt, at de enkelte medlemsstater vil indføre stadig mere divergerende nationale regler eller standarder. Forskellige rapporteringskrav i forskellige medlemsstater vil skabe yderligere omkostninger og kompleksitet for virksomheder, der opererer på tværs af grænserne, og dermed vil undergrave det indre marked samt etableringsfriheden og den frie bevægelighed for kapital i Unionen. Med sådanne forskellige rapporteringskrav er det også vanskeligere at sammenligne oplysningerne på tværs af grænserne, hvilket undergraver kapitalmarkedsunionen. (15)Artikel 19a og 29a i direktiv 2013/34/EU finder anvendelse på store virksomheder af interesse for offentligheden med mere end 500 ansatte i gennemsnit og på virksomheder af interesse for offentligheden, som er modervirksomheder i en stor koncern med mere end 500 ansatte i gennemsnit på konsolideret niveau. I betragtning af stigningen i brugernes behov for bæredygtighedsoplysninger bør der stilles krav om, at flere virksomheder indberetter sådanne oplysninger. Det bør derfor kræves, at alle store virksomheder og alle virksomheder, der er noteret på regulerede markeder, undtagen mikrovirksomheder, indberetter detaljerede bæredygtighedsoplysninger. Alle virksomheder, der er modervirksomheder i store koncerner, bør desuden udarbejde bæredygtighedsrapporter på koncernniveau. (16)Kravet om, at også store ikke-børsnoterede virksomheder skal fremlægge oplysninger om bæredygtighedsspørgsmål, skyldes hovedsagelig bekymringer om sådanne virksomheders virkninger og ansvarlighed, herunder gennem deres værdikæde. Alle store virksomheder være underlagt i denne henseende være underlagt de samme krav om offentlig rapportering af bæredygtighedsoplysninger. Deltagere på det finansielle marked har også brug for oplysninger fra disse store ikke-børsnoterede virksomheder. (17)Kravet om, at virksomheder, der ikke er etableret i Unionen, men som har værdipapirer, der er noteret på regulerede markeder, også skal fremlægge oplysninger om bæredygtighedsspørgsmål, imødekommer behovene hos deltagere på det finansielle marked for oplysninger fra sådanne virksomheder for at kunne forstå risiciene for og virkningerne af deres investeringer og for at opfylde oplysningskravene i forordning (EU) 2019/2088. (18)I betragtning af den stigende relevans af bæredygtighedsrelaterede risici og under hensyntagen til, at små og mellemstore virksomheder (SMV'er), der er noteret på regulerede markeder, udgør en betydelig andel af alle børsnoterede virksomheder i Unionen, bør det — med henblik på at sikre investorbeskyttelse — også kræves, at disse SMV'er fremlægger oplysninger om bæredygtighedsspørgsmål. Indførelsen af dette krav vil bidrage til at sikre, at deltagerne på det finansielle marked kan medtage mindre børsnoterede virksomheder i deres investeringsporteføljer, såfremt de rapporterer de bæredygtighedsoplysninger, som deltagerne på det finansielle marked har behov for. Dette vil derfor hjælpe med at beskytte og forbedre mindre børsnoterede virksomheders adgang til finansiel kapital og forhindre, at deltagerne på det finansielle marked forskelsbehandler sådanne virksomheder. Det er også nødvendigt at indføre dette krav for at sikre, at deltagerne på det finansielle marked har de oplysninger, de skal bruge fra investeringsmodtagende virksomheder for selv at kunne opfylde kravene om bæredygtighedsoplysninger fastlagt i forordning (EU) 2019/2088. SMV'er, der er noteret på regulerede markeder, bør imidlertid have tilstrækkelig tid til at forberede sig på anvendelsen af kravet om rapportering af bæredygtighedsoplysninger på grund af deres mindre størrelse og mere begrænsede ressourcer og under hensyntagen til de vanskelige økonomiske omstændigheder, som covid-19-pandemien har skabt. De bør også have mulighed for at rapportere i overensstemmelse med de standarder, der står i et rimeligt forhold til SMV'ernes kapacitet og ressourcer. Ikke-børsnoterede SMV'er kan også vælge frivilligt at anvende disse forholdsmæssige standarder. SMV-standarderne vil udgøre en reference for virksomheder, der er omfattet af direktivets anvendelsesområdet, med hensyn til det niveau af oplysninger, som de med rimelighed kan anmode SMV-leverandører og -kunder i deres værdikæder om. (19)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF finder anvendelse på alle virksomheder med værdipapirer, der er noteret på regulerede markeder. Med henblik på at sikre, at alle virksomheder med værdipapirer, der er noteret på regulerede markeder, herunder tredjelandsudstedere, er omfattet af de samme krav til bæredygtighedsrapportering, bør direktiv 2004/109/EF indeholde de nødvendige krydshenvisninger til krav om bæredygtighedsrapportering i årsrapporten.

(20)Ved artikel 23, stk. 4, første afsnit, nr. i), og artikel 23, stk. 4, fjerde afsnit, i direktiv 2004/109/EF tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage foranstaltninger, hvorved der etableres en mekanisme med henblik på henholdsvis at konstatere, om de oplysninger, der kræves i henhold til direktivet, er ækvivalente, og fastsætte generelle ækvivalenskriterier for regnskabsstandarder. Ved artikel 23, stk. 4, tredje afsnit, i direktiv 2004/109/EF tillægges Kommissionen også beføjelse til at træffe de nødvendige afgørelser om ækvivalens for de regnskabsstandarder, som benyttes af tredjelandsudstedere. Med henblik på at afspejle medtagelsen af bæredygtighedskravene i direktiv 2004/109/EF bør Kommissionen tillægges beføjelse til at konstatere, om de standarder for bæredygtighedsrapportering, der anvendes af tredjelandsudstedere af værdipapirer, er ækvivalente. Af samme grund bør Kommissionen også tillægges beføjelse til at træffe de nødvendige afgørelser om ækvivalens for de standarder for bæredygtighedsrapportering, der anvendes af tredjelandsudstedere. Disse ændringer vil sikre ensartede ækvivalensordninger for forpligtelserne med hensyn til bæredygtighedsrapportering og forpligtelserne med hensyn til regnskabsaflæggelse i årsrapporten. (21)I henhold til artikel 19a, stk. 3), og artikel 29a, stk. 3, i direktiv 2013/34/EU er alle dattervirksomheder i øjeblikket fritaget for forpligtelsen til at indberette ikke-finansielle oplysninger, hvis den pågældende virksomhed og dens dattervirksomheder er medtaget i modervirksomhedens konsoliderede ledelsesberetning, såfremt den indeholder de krævede ikke-finansielle oplysninger. Det er imidlertid nødvendigt at sikre, at bæredygtighedsoplysningerne er let tilgængelige for brugerne, og at skabe gennemsigtighed med hensyn til, hvilken modervirksomhed for den undtagne dattervirksomhed der indberetter på konsolideret niveau. Det skal derfor kræves, at disse dattervirksomheder offentliggør deres modervirksomheds konsoliderede ledelsesberetning og i deres ledelsesberetning henviser til den omstændighed, at de er fritaget for kravet om rapportering af bæredygtighedsoplysninger. Denne undtagelse bør også finde anvendelse, hvis modervirksomheden på konsolideret niveau er en tredjelandsvirksomhed, som rapporterer bæredygtighedsoplysninger i overensstemmelse med kravene i dette direktiv eller på en måde, der svarer til EU's standarder for bæredygtighedsrapportering. (22)I henhold til artikel 23 i direktiv 2013/34/EU er modervirksomheder fritaget for forpligtelsen til at udarbejde et konsolideret regnskab og en konsolideret ledelsesberetning, hvis disse virksomheder er dattervirksomheder af en anden modervirksomhed, som opfylder denne forpligtelse. Det bør imidlertid præciseres, at undtagelserne for konsoliderede regnskaber og konsoliderede ledelsesberetninger fungerer uafhængigt af undtagelserne for konsolideret bæredygtighedsrapportering. En virksomhed kan derfor undtages fra pligten til at udarbejde et konsolideret regnskab, men ikke fra kravet om konsolideret bæredygtighedsrapportering, hvis dens øverste modervirksomhed udarbejder konsoliderede regnskaber og konsoliderede ledelsesberetninger i overensstemmelse med EU-retten eller tilsvarende krav, hvis virksomheden er etableret i et tredjeland, men ikke udarbejder konsoliderede bæredygtighedsrapporter i overensstemmelse med EU-retten eller tilsvarende krav, hvis virksomheden er etableret i et tredjeland. (23)Kreditinstitutter og forsikringsselskaber spiller en central rolle i overgangen til et fuldt bæredygtigt og inklusivt økonomisk og finansielt system i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt. De kan have betydelige positive og negative virkninger gennem deres udlåns-, investerings- og garantiaktiviteter. Kreditinstitutter og forsikringsselskaber ud over dem, der skal overholde direktiv 2013/34/EU, herunder kooperativer og gensidige selskaber, bør derfor være underlagt krav om rapportering om bæredygtighed, forudsat at de opfylder visse størrelseskriterier. Brugerne af disse oplysninger vil således kunne vurdere både disse virksomheders indvirkning på samfundet og miljøet og de risici, der er forbundet med bæredygtighedsspørgsmål, som disse virksomheder kan stå overfor. For at sikre sammenhæng med rapporteringskravene i Rådets direktiv 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber kan medlemsstaterne vælge ikke at anvende krav om bæredygtighedsrapportering på kreditinstitutter, der er opført i artikel 2, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU. (24)Listen over bæredygtighedsspørgsmål, som virksomhederne skal rapportere om, bør i så vid udstrækning som muligt være i overensstemmelse med definitionen af "bæredygtighedsfaktorer" i forordning (EU) 2019/2088. Denne liste bør også svare til brugernes og virksomhedernes egne behov og forventninger, hvor udtrykkene "miljømæssige", "sociale" og "ledelsesmæssige" som et middel til at kategorisere de tre vigtigste bæredygtighedsspørgsmål. Listen over bæredygtighedsfaktorer i forordning (EU) 2019/2088 omfatter ikke udtrykkeligt ledelsesmæssige spørgsmål. Definitionen af bæredygtighedsspørgsmål i direktiv 2013/34/EU bør derfor baseres på definitionen af "bæredygtighedsfaktorer" i forordning (EU) 2019/2088, men med tilføjelse af ledelsesmæssige spørgsmål. (25)I henhold til artikel 19a og 29a i direktiv 2013/34/EU skal der ikke blot rapporteres om oplysninger "i det omfang, det er nødvendigt for forståelsen af virksomhedens udvikling, resultat, situation", men også om oplysninger, der er nødvendige for at forstå virkningen af virksomhedens aktiviteter på miljøspørgsmål, sociale spørgsmål og personalespørgsmål samt spørgsmål vedrørende respekt for menneskerettighederne, bekæmpelse af korruption og bestikkelse. I henhold til disse artikler skal virksomhederne rapportere om, hvordan forskellige bæredygtighedsspørgsmål påvirker virksomheden, og om virkningerne af virksomhedens aktiviteter på mennesker og miljø. Dette betegnes som det dobbelte væsentlighedsperspektiv, hvor risiciene for virksomheden og virksomhedens virkning hver udgør ét væsentlighedsperspektiv. Kvalitetskontrollen af virksomhedernes rapportering viser, at disse to perspektiver i mange tilfælde ikke forstås eller anvendes korrekt. Det er derfor nødvendigt at præcisere, at virksomhederne bør tage hensyn til hvert væsentlighedsperspektiv i sig selv og bør fremlægge oplysninger, der er væsentlige ud fra begge perspektiver, og oplysninger, der er væsentlige ud fra det ene perspektiv alene. (26)I henhold til artikel 19a, stk. 1, og artikel 29a, stk. 1, i direktiv 2013/34/EU skal virksomhederne fremlægge oplysninger om fem rapporteringsområder: forretningsmodel, politikker (herunder gennemførte due diligence-procedurer), resultatet af politikkerne, risici og risikostyring samt nøgleresultatindikatorer, der er relevante for virksomheden. Artikel 19a, stk. 1, i direktiv 2013/34/EU indeholder ikke udtrykkelige henvisninger til andre rapporteringsområder, som brugere af oplysninger anser for relevante, hvoraf nogle er i overensstemmelse med oplysninger, der er omfattet af internationale rammer, herunder anbefalingerne fra taskforcen om klimarelaterede finansielle oplysninger. Oplysningskrav bør angives tilstrækkeligt detaljeret til at sikre, at virksomhederne indberetter oplysninger om deres modstandsdygtighed over for bæredygtighedsrelaterede risici. Ud over de rapporteringsområder, der er anført i artikel 19a, stk. 1, og artikel 29a, stk. 1, i direktiv 2013/34/EU, bør det derfor kræves, at virksomhederne fremlægger oplysninger om deres forretningsstrategi og om modstandsdygtigheden af deres forretningsmodel og -strategi over for bæredygtighedsrelaterede risici, om deres eventuelle planer for at sikre, at deres forretningsmodel og -strategi er forenelige med overgangen til en bæredygtig og klimaneutral økonomi, hvorvidt og hvordan deres forretningsmodel og -strategi tager hensyn til interessenternes interesser, eventuelle muligheder for virksomheden som følge af bæredygtighedsspørgsmål, gennemførelsen af de aspekter af forretningsstrategien, der påvirker eller påvirkes af bæredygtighedsspørgsmål, eventuelle bæredygtighedsmål, som virksomheden har fastsat, og de fremskridt, der er gjort med hensyn til at nå dem, bestyrelsens og ledelsens rolle med hensyn til bæredygtighedsspørgsmål, de væsentligste faktiske og potentielle negative virkninger i forbindelse med virksomhedens aktiviteter, og hvordan virksomheden har udpeget, hvilke oplysninger de rapporterer om. Når fremlæggelse af elementer såsom mål og fremskridt med hensyn til at nå dem kræves, er det ikke længere nødvendigt med et særskilt krav om at fremlægge oplysninger, om resultaterne af politikkerne. (27)For at sikre overensstemmelse med internationale instrumenter som f.eks. FN's vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder og OECD's due diligence-retningslinjer for ansvarlig virksomhedsadfærd bør due diligence-oplysningskravene angives i nærmere detaljer, end det er tilfældet i artikel 19a, stk. 1, litra b), og artikel 29a, stk. 1, litra b, i direktiv 2013/34/EU. Due diligence er den proces, som virksomhederne gennemfører for at udpege, forebygge, afbøde og afhjælpe de væsentligste faktiske og potentielle negative virkninger i forbindelse med deres aktiviteter, og den viser, hvordan de håndterer disse negative virkninger. Virkninger i forbindelse med en virksomheds aktiviteter omfatter virkninger, der er direkte forårsaget af virksomheden, virkninger, som virksomheden bidrager til, og virkninger, som ellers er knyttet til virksomhedens værdikæde. Due diligence-processen vedrører hele virksomhedens værdikæde, herunder dens egne aktiviteter, produkter og tjenesteydelser, forretningsforbindelser og forsyningskæder. I overensstemmelse med FN's vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder anses en faktisk eller potentiel negativ virkning for væsentlig, hvis den er blandt de største virkninger af virksomhedens aktiviteter på grundlag af: alvoren af virkningen på mennesker eller miljø, det antal personer, der påvirkes eller kan blive påvirket, eller omfanget af skader på miljøet og den lethed, hvormed skaden kan afhjælpes, så miljøet eller de berørte personer kan vende tilbage til deres tidligere tilstand. (28)Direktiv 2013/34/EU indeholder ikke krav om fremlæggelse af oplysninger om andre immaterielle aktiver end immaterielle aktiver, der er opført på balancen. Det er almindeligt anerkendt, at oplysninger om immaterielle aktiver og andre immaterielle faktorer, herunder internt genererede immaterielle aktiver, er underrapporteret, hvilket vanskeliggør en korrekt vurdering af en virksomheds udvikling, resultater og position samt overvågning af investeringer. For at sætte investorerne i stand til bedre at forstå den voksende forskel mellem den regnskabsmæssige værdi af mange virksomheder og deres markedsværdi, som ses i mange sektorer af økonomien, bør der kræves passende indberetning af immaterielle aktiver. Det er derfor nødvendigt at kræve, at virksomheder fremlægger oplysninger om andre immaterielle aktiver end immaterielle aktiver, der er opført på balancen, herunder intellektuel kapital, menneskelig kapital, herunder kompetenceudvikling, samt social- og relationskapital, herunder omdømmekapital. Oplysninger om immaterielle aktiver bør også omfatte oplysninger vedrørende forskning og udvikling. (29)I artikel 19a, stk. 1, og artikel 29a, stk. 1, i direktiv 2013/34/EU angives det ikke, om de oplysninger, der skal indberettes, skal være fremadrettede eller omhandle tidligere resultater. Der mangler i øjeblikket fremadrettede oplysninger, som brugerne af bæredygtighedsoplysninger især værdsætter. Det bør derfor i artikel 19a og 29a i direktiv 2013/34/EU angives, at de indberettede bæredygtighedsoplysninger skal omfatte fremadrettede og retrospektive oplysninger samt både kvalitative og kvantitative oplysninger. De indberettede bæredygtighedsoplysninger bør dække kort-, mellem- og langsigtede tidshorisonter og indeholde oplysninger om virksomhedens samlede værdikæde, herunder dens egne aktiviteter, produkter og tjenesteydelser, forretningsforbindelser og forsyningskæde, for så vidt det er relevant. Oplysninger om virksomhedens samlede værdikæde omfatter oplysninger vedrørende dens værdikæde inden for EU og oplysninger, der dækker tredjelande, hvis virksomhedens værdikæde strækker sig uden for EU. (30)I henhold til artikel 19a, stk. 1, og artikel 29a, stk. 1, i direktiv 2013/34/EU skal virksomhederne i deres ikke-finansielle rapportering medtage henvisninger til og yderligere forklaringer på beløb, der er anført i årsregnskabet. I henhold til disse artikler kræves det imidlertid ikke, at virksomhederne henviser til andre oplysninger i ledelsesberetningen eller redegør nærmere for disse oplysninger. Der er således i øjeblikket ikke overensstemmelse mellem de indberettede ikke-finansielle oplysninger og resten af de oplysninger, der fremlægges i ledelsesberetningen. Det er nødvendigt at fastsætte klare krav i denne henseende. (31)I henhold til artikel 19a, stk. 1, og artikel 29a, stk. 1, i direktiv 2013/34/EU skal virksomhederne give en klar og begrundet forklaring på, hvorfor de ikke forfølger politikkerne på et eller flere af de anførte områder. Den forskellige behandling af oplysningerne om virksomhedernes forskellige politikker sammenlignet med andre rapporteringsområder, der er omfattet af disse artikler, har skabt forvirring blandt de indberettende virksomheder og har ikke bidraget til at forbedre kvaliteten af de indberettede oplysninger. Det er derfor ikke nødvendigt at opretholde denne forskellige behandling af politikker i direktivet. Standarderne vil afgøre, hvilke op