Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om 'Anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner'"

(2002/C 48/23)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 5. juli 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Giacomina Cassina til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. november 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 386. plenarforsamling af 28.-29. november 2001, mødet den 29. november, følgende udtalelse med 92 stemmer for og 1 stemme hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Den 3. juli 2001 udsendte Kommissionen efter mandat fra Det Europæiske Råd i henholdsvis Stockholm(1) og Göteborg(2) en meddelelse(3) til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om "Anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner".

1.2. Diskussionen og vurderingerne af meddelelsens indhold vil indgå i forberedelsen af en rapport, der vil blive fremlagt på EU-topmødet i Laeken i december 2001. Topmødet skal nå frem til en aftale om mål og metoder, der kan garantere pensionssystemernes sikkerhed og bæredygtighed i EU. Det skal ske gennem frivilligt samarbejde, koordinering, udveksling af eksempler på god praksis og sammenlignelige resultater og data efter retningslinjerne i Kommissionens meddelelse fra 1999, der mere generelt handler om social beskyttelse(4).

1.3. Før Det Økonomiske og Sociale Udvalg modtog anmodningen om at udtale sig om Kommissionens meddelelse (jf. punkt 1.1), havde det besluttet at nedsætte et underudvalg til forberedelse af en initiativudtalelse om "Økonomisk vækst, beskatning og bæredygtighed i EU's pensionsordninger". Underudvalget vil især udtale sig om de dele af Kommissionens meddelelse, som specielt omhandler sammenhængen mellem vækst, beskatning og pensionsordningernes bæredygtighed, mens nærværende udtalelse vil fokusere på visse aspekter vedrørende sammenhængen mellem de berørte politikker og metodeproblemer i forbindelse med udviklingen af et samarbejde på pensionsområdet. De to udtalelser vil således supplere hinanden og tilsammen udgøre ØSU's bidrag til den aktuelle debat.

2. Resumé af Kommissionens meddelelse

2.1. Kommissionen opdeler sine forslag til fælles mål i tre hovedgrupper:

- Tilstrækkelige pensioner

- Offentlige og private pensionsordningers økonomiske bæredygtighed

- Modernisering af pensionssystemerne(5).

2.2. Kommissionen foreslår desuden udvikling af indikatorer, som støtter medlemsstaternes anvendelse af den åbne koordinationsmetode med henblik på at tilvejebringe en omfattende og integreret tilgang til mål (social og økonomisk bæredygtighed) og politikker (beskæftigelse, socialsikring, økonomisk politik) samt koordinering mellem alle berørte parter i processen.

2.3. På topmødet i Laeken vil der blive fremlagt en rapport (jf. punkt 1.2), der fastlægger mål og metoder på pensionsområdet. Dernæst vil hver enkelt medlemsstat fastlægge en national strategi inden juli 2002, som vil blive vurderet af Kommissionen, der sammen med Rådet udarbejder en rapport til fremlæggelse på topmødet i foråret 2003 med eksempler på god praksis og nyskabende tilgange. Medlemsstaternes strategiske rapporter vil blive ajourført en gang om året, og i 2005 vil der blive foretaget en samlet revurdering af hele problematikken.

2.4. Udvalget for Social Beskyttelse, Udvalget for Beskæftigelse og Udvalget for Økonomisk Politik vil vurdere henholdsvis de nationale strategier og deres sammenhæng med målene, fremskridtene i EU's beskæftigelsesstrategi og befolkningsaldringens indflydelse på de offentlige budgetter som led i den multilaterale overvågningsproces.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Den generelle referenceramme

3.1.1. For helt at forstå værdien af denne meddelelse fra Kommissionen må man konstant holde sig det strategiske mål for øje, som Det Europæiske Råd i Lissabon vedtog i marts 2000 for de næste ti år, nemlig "at [EU skal] blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed".

3.1.2. For EU og medlemsstaterne indebærer dette en række forpligtelser til at fremme politiske tiltag og tage ansvaret for dem. De forskellige politikker skal alle orienteres mod dette strategisk mål, som blev fastlagt i Lissabon, og som sikrer sammenhæng og kompatibilitet mellem de forskellige strategier. "Lissabon-scenariet" er med andre ord et bevidst politisk valg og en strategisk milepæl i integrationsprocessen, som EU og medlemsstaterne har sat deres troværdighed over for de europæiske borgere ind på, lige som det var tilfældet med det indre marked og ØMU'en.

3.1.3. Lissabon-beslutningen indebærer, at øget beskæftigelse er det mål, der først og fremmest skal søges opfyldt, for at sikre en ordentlig gennemførelse af økonomiske og sociale strategier samt i dette tilfælde strategier på pensionsområdet.

3.1.4. ØSU finder det overraskende, at Kommissionen overhovedet ikke nævner ansøgerlandene, og minder om, at nogle af dem vil have tiltrådt EU, før den planlagte revision i 2005. Det er derfor vigtigt, at ansøgerlandene hurtigst muligt inddrages i samarbejdet på pensionsområdet.

3.2. Subsidiaritet

3.2.1. ØSU bifalder Kommissionens omhu for at sikre, at subsidiaritetsprincippet overholdes på et så komplekst og følsomt område som pensionsområdet, men vil som i tidligere udtalelser understrege, at det ikke kun er et princip, der regulerer kompetencefordelingen mellem EU og medlemsstaterne, men også, ja først og fremmest, et dynamisk princip, som strukturerer de forskellige aktørers beføjelser og ansvar på forskellige niveauer i EU's og i medlemsstaternes komplekse institutionelle og sociale arkitektur. ØSU gør dog opmærksom på, at den konvergens mellem de sociale sikringssystemer, som der tages skridt til med "den åbne koordinationsmetode", skal gennemføres under fuld hensyntagen til subsidiaritetsprincippet og på grundlag af autonome politiske beslutninger i medlemsstaterne. Det grundlæggende ansvar for beslutninger på pensionsområdet ligger jo stadig hos lovgiverne i medlemsstaterne, men da det drejer sig om beslutninger, der griber dybt ind i alle borgeres liv, bør de regionale og lokale myndigheder, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundets organisationer systematisk inddrages, dog under hensyntagen til de enkelte medlemsstaters regler og/eller praksis, i det beslutningsforberedende arbejde og i fastlæggelsen og gennemførelsen af de forskellige strategier, som nærmere beskrevet i punkt 3.4.

3.3. Målene

3.3.1. De ti mål, som Kommissionen foreslår i sin meddelelse, er i vidt omfang blevet analyseret og vurderet i underudvalgets udtalelse (jf. punkt 1.3). Det er derfor kun nogle af målene, eller dele af målene, som kommenteres i nærværende udtalelse.

3.3.1.1. Mål 1(6) har universel karakter, idet det fremhæver solidariteten som en værdi, der er uløseligt knyttet til den europæiske sociale model. ØSU understreger betydningen af - også i forbindelse med modernisering og tilpasning af pensionssystemerne - at fastholde og styrke solidariteten (mellem generationerne, mellem erhvervsaktive og arbejdsledige, mellem velstående og fattige). Solidariteten bør, trods skiftende udtryksmidler i takt med tiden, også fremover være kittet i vore samfund. Mål 1 indebærer, at alle ældre (herunder bl.a. personer, der ikke har kunnet indbetale bidrag, fysisk og psykisk handicappede etc.) får mulighed for at opretholde en værdig levestandard, så de kan føle sig som en aktiv del af det samfund og det økonomiske system, de lever i. Det er et meget vigtigt mål, som skal sikre social samhørighed og ligebehandling af alle samfundsborgere samt forebygge risikoen for marginalisering af de ældre.

3.3.1.2. Mål 2(7) omhandler adgangen til passende pensionsforanstaltninger, hvor der med "passende" især skal forstås systemernes evne til at opfylde borgernes forventninger til pensionen, så de kan planlægge et helt og tilfredsstillende liv på et ansvarligt grundlag. ØSU minder om, at gennemsnitslevealderen er steget meget, men det indebærer næsten altid også en længere periode som pensionsmodtager. Det er derfor meget vigtigt at kunne vurdere, hvor længe den ældre (efter erhvervsaktivitetens ophør) må forventes at kunne klare sig selv, og hvor længe han/hun vil kunne leve efter at have mistet evnen til at klare sig uden fremmed hjælp. ØSU minder om, at antallet af ældre, der ikke kan klare sig selv, er stigende i alle medlemsstaterne. Ud over problemet mht. udgifter til støtteforanstaltninger risikerer disse ældre lidt efter lidt at blive marginaliseret, hvilket bør forebygges.

3.3.1.3. Mål 3(8), 4(9) og 5(10) analyseres og vurderes indgående i udtalelsen fra det underudvalg, der nævnes i punkt 1.3.

3.3.1.4. Mål 6(11) og 7(12) analyseres ligeledes i underudvalgets udtalelse. Her skal blot nævnes, at ØSU bifalder intentionen om at opstille lovgivningsmæssige rammer på medlemsstats- og EU-plan for ordningerne under anden og tredje søjle (erhvervstilknyttede og privattegnede pensionsordninger) med henblik på at sikre en rimelig og effektiv forvaltning af disse, som kan bidrage til at sikre de pensionsudbetalinger, medlemmerne er berettiget til (mål 7). Hvad angår det bidrag, ordningerne under anden og tredje søjle kan give til opretholdelse af balancen mellem erhvervsaktive og pensionister og til opfyldelsen af de sociale mål, finder ØSU det nyttigt og nødvendigt. Målet om generel sikring af ordningerne under første søjle bør fastholdes. ØSU kan ikke gå med til en udvanding af første søjle og en generel forskydning hen imod private ordninger (det foreslår Kommissionen da heller ikke) Balancen mellem de forskellige ordninger er imidlertid et ømtåleligt spørgsmål, som bør udredes på nationalt niveau.

3.3.1.5. I forbindelse med mål 8(13) bemærker ØSU, at der menes arbejdskontrakter, der ikke omfatter fuldtidsarbejde, og som ikke er tidsubegrænsede, dvs. deltidskontrakter, tidsbegrænsede kontrakter og andre nye former for lønmodtagerarbejde, som har fået stor udbredelse i de sidste tiår. Et retfærdigt og afbalanceret pensionssystem bør ikke "straffe" arbejdstagere, der har kontrakter af den nye type, vandrende arbejdstagere inden for en medlemsstat eller på tværs af medlemsstater eller selvstændige. Desværre sker dette stadig i nogle tilfælde på grund af en vis stivhed i de nuværende pensionssystemer og på arbejdsmarkedet, og fordi udbuddet af arbejdskraft ofte ikke svarer til efterspørgslen, hverken kvantitativt eller kvalitativt. Det første skridt på vejen til at sikre de forskellige arbejdsformers ligeværdighed bør være at mindske risikoen for at miste pensionsrettigheder og bekæmpe de manglende incitamenter til at anvende disse nye arbejdsformer på en korrekt måde (på grundlag af klare regler). Det afgørende for ØSU er at gøre det muligt også for arbejdstagere med atypiske kontrakter, vandrende arbejdstagere og selvstændige at styre deres arbejdsliv med en vis sikkerhedsmargen. I forbindelse med den kommende benchmarking vil det være nyttigt at tage hensyn til den bedste praksis på området. Det kan f.eks. være forsikring mod midlertidig risiko til dækning af ikke-indbetalte bidrag i perioder med arbejdsledighed, nedsat skat i uddannelses- og omskolingsperioder eller i perioder, hvor arbejdstagere ikke modtager løn, selvom de er villige til at påtage sig arbejde.

3.3.1.6. Mål 9(14) behandles i underudvalgets udtalelse, så her skal betydningen af mål 10(15) fremhæves. Indtil for godt ti år siden var man (næsten) automatisk sikret pension ved arbejdslivets ophør. I dag er det nødvendigt at lægge en plan for sit liv lige fra den første arbejdsdag, måske endda fra skolebænken - med en uundgåelig fejlmargin. Tilpasninger af den oprindelige "livsplan" bør imidlertid ikke gennemtvinges fra den ene dag til den anden. Der bør derfor informeres bredt og systematisk om de vigtigste (demografiske, sociale, økonomiske o.l.) udviklingstendenser, så alle i tide kan forberede sig på ændringer i systemerne eller ordningerne. Enhver ændring af pensionssystemerne og pensionsordningerne bør ledsages af foranstaltninger, der tilbyder arbejdstagerne kompensation for eventuelle negative følger af disse ændringer. Arbejdstagerne bør have denne mulighed for at kunne sikre en sammenhæng med deres oprindelige livsplan.

3.4. Metoden

3.4.1. Som påpeget i meddelelsen er det metodens overordnede mål at skabe en kraftig synergi og sammenhæng mellem socialpolitik, beskæftigelsespolitik og økonomisk politik. Lovgivernes og de nationale myndigheders beføjelser og ansvar ligger fast, men målet om at skabe sammenhæng kan lettere nås, hvis arbejdsmarkedets parter, som er hovedaktørerne i enhver samfundsudvikling, systematisk inddrages. Ser man bort fra dette forhold, vil alle pensionsstrategier slå fejl. ØSU konstaterer, at Kommissionen ikke har været tilstrækkelig opmærksom på dette aspekt, som kun nævnes i to marginale passager i meddelelsen, og minder om, at Det Europæiske Råd i Stockholm i sine konklusioner fremhævede arbejdsmarkedsparternes rolle i håndteringen af forandringerne.

3.4.2. Inddragelse af arbejdsmarkedets parter bør også fremmes og/eller styrkes i beskæftigelsespolitikken og i den økonomiske politik i særdeleshed. Kommissionen foreslår f.eks., at man overvejer muligheden for at oprette reservefonde. Dette bør imidlertid ske på et forhandlings- og/eller lovgivningsmæssigt grundlag, som klart fastlægger fondenes sammensætning, finansiering, funktionsmåde og anvendelse.

3.4.3. Social konsensus tilvejebringer man ikke kun ved at informere befolkningen korrekt og grundigt, men ved at sikre alle de berørte civilsamfundsorganisationers og arbejdsmarkedsparternes bevidste og aktive deltagelse. Arbejdsmarkedsparternes organisationer repræsenterer deres medlemmer ved at inddrage dem i deres interne diskussioner og således sikre en bred og permanent dialog med medlemmerne. Disse organisationer repræsenterer deres medlemmers interesser og har derfor et solidt forhandlingsmandat.

3.4.4. Den åbne koordinationsmetodes succes afhænger ikke kun af udveksling af informationer og god praksis mellem medlemsstaternes myndigheder og eksperter og Kommissionen eller af anvisninger fra de forskellige udvalg (Udvalget for Social Beskyttelse, Udvalget for Beskæftigelse og Udvalget for Økonomisk Politik), selvom de gør en god og effektiv indsats. ØSU har i tidligere udtalelser(16) understreget, at alt, hvad der har med udviklingen af social- og arbejdsmarkedspolitikken samt velfærdspolitikken at gøre, bør aftales i samråd med arbejdsmarkedets parter og de relevante interesseorganisationer. Hver enkelt medlemsstat har sit eget system og sine egne fora for deltagelse. ØSU foreslår ikke, at de relevante strukturer og fremgangsmåder harmoniseres, men meddelelsen burde have medtaget en klar opfordring til at inddrage samtlige samfundsaktører i solidt omfang.

3.4.5. Kommissionen bør opfordre de nationale medlemmer af ovennævnte udvalg til at tilvejebringe informations-, konsultations- og medinddragelseskanaler for arbejdsmarkedets parter, idet der bør tages hensyn til problemernes regionale og lokale aspekter. Pensionisters livskvalitet afhænger til dels af, at der på lokalt plan er adgang til gode sundheds- og velfærdsydelser og anden generel infrastruktur af god kvalitet og i tilstrækkelig mængde. Betingelser, som kan sikre socialt bæredygtige pensionssystemer, kan ikke opnås gennem nationale mål alene; de skal tilpasses de særlige forhold, der gælder på det lokale plan.

3.4.6. Når der lægges op til reformer, må man først undersøge, om der er baggrund og behov for ændringer og i givet fald i hvilket omfang. Dette nødvendiggør tillige input fra de berørte parter. I tilfælde af en mere gennemgribende reform, som kan indebære betydelige ændringer i indbetalingen af bidrag, adgangen til pensionsrettigheder og pensionsudbetalingsformerne, må forhandlingsproceduren - i de lande, hvor der er tradition herfor - være så lang, at det bliver muligt at nå frem til konsensus omkring de nødvendige foranstaltninger. Hvis det ikke lykkes at nå til enighed, eller hvis forhandlingerne pågår ud over en rimelig tidsfrist, bliver den lovgivende magt nødt til at påtage sig sit ansvar.

3.4.7. Desuden er det vigtigt, at de scenarier og prognoser, som parterne får forelagt, er klare, strukturerede og baseret på fakta, og at reformplanerne omfatter en given tidsfrist for forelæggelse af en national konsekvensvurdering(17). Arbejdsmarkedsparterne skal for deres vedkommende orientere deres medlemmer korrekt og fyldestgørende og, som tilfældet er i mange lande, give medlemmer adgang til service og rådgivning, således at arbejdstagerne får bistand til at udforme og planlægge individuelle og kollektive pensionsordninger.

3.4.8. Der består en klar forbindelse mellem bæredygtige pensionsstrategier og den økonomiske politik og budgetpolitikken, men også mange sammenhænge mellem pensionspolitikker og (i praksis alle) andre politikker. Generelt set er det ikke rimeligt at medtage selv mindre ændringer i pensionssystemerne på finansloven: Dette ville ikke kunne undgå at gøre det overordnede mål om bæredygtighed underordnet i forhold til finansiel bæredygtighed og ville tillige påtvinge politikker, som i kraft af deres karakter hører hjemme i et mellem/langfristet scenarie.

4. Indikatorer

4.1. I meddelelsen understreges det, at det er nødvendigt at udforme "passende indikatorer, som skal give sammenlignelige oplysninger om vigtige økonomiske, finansielle og demografiske tendenser, der påvirker pensionernes bæredygtighed på lang sigt, samt om fremskridt i pensionsreformerne og disses sandsynlige konsekvenser samtidig med, at de giver plads til de store forskelle i de nationale pensionssystemer". ØSU påpeger, at man i meddelelsen undlader at specificere, hvilken type indikatorer der sigtes til, idet undergruppen "indikatorer" under Udvalget for Social Beskyttelse er ved at behandle dette spørgsmål, ligesom Udvalget for Økonomisk Politik allerede har benyttet en række indikatorer i sin rapport fra november 2000(18). ØSU sætter sin lid til, at de tre udvalg (Udvalget for Social Beskyttelse, Beskæftigelsesudvalget, Udvalget for Økonomisk Politik) vil arbejde snævert sammen, så det sikres, at de foreslåede indikatorer også i realiteten gør det muligt at understøtte den åbne koordinationsmetode med en række sammenlignelige statistikker, som formår at give et samlet billede af forholdene og de nugældende procedurer i medlemsstaterne.

4.2. ØSU understreger specielt, at det er nødvendigt at opstille nogle tilstrækkeligt detaljerede indikatorer, som kan give et virkelighedstro billede af de fulde konsekvenser af de samlede analyser og prognoser. I den forbindelse henviser ØSU til bemærkningerne i sin udtalelse om "Styrkelse af kvaliteten af social-, arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitikken"(19) med hensyn til det nødvendige i sammenlignelige kvalitetsindikatorer og pålidelige statistiske oplysninger.

4.3. Som led i denne udtalelse og med hensyn til bemærkningerne vedrørende mål 2 foreslår ØSU, at indikatoren vedrørende den forventede levetid suppleres med en underindikator vedrørende "forventet levetid i eget hjem"(20). Desuden er statistikker om pensionisters livskvalitet(21) og om ældres og handicappedes arbejds- og livskvalitet vigtige elementer, som afhænger af en række faktorer, som der næsten ikke findes statistikker over. Der tænkes bl.a. på evnen til at kommunikere og mobilitet, graden af social integration boligmæssigt set, ejer- eller lejebolig, sikkerheden i det omgivende levemiljø, adgang til service og fritidstilbud. Disse faktorer bør indgå i en analyse af de nationale systemer, ikke blot fordi de gør det muligt at vurdere pensionssystemernes og de nuværende og planlagte reformers samfundsmæssige bæredygtighed, men også fordi de har stor betydning for systemernes finansielle bæredygtighed. ØSU forbeholder sig derfor ret til at udarbejde en særlig udtalelse, når dokumentet om indikatorer (som undergruppen "indikatorer" under Udvalget for Social Beskyttelse er ved at udarbejde) er blevet offentliggjort.

Bruxelles, den 29. november 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) "Hvor det er hensigtsmæssigt, bør den åbne koordinationsmetode anvendes fuldt ud, navnlig på pensionsområdet, idet der tages behørigt hensyn til nærhedsprincippet".

(2) "... udarbejde en situationsrapport til Det Europæiske Råd i Laeken på grundlag af en meddelelse fra Kommissionen, der fastlægger mål og arbejdsmetoder på pensionsområdet ..."

(3) KOM(2001) 362 endelig.

(4) KOM(1999) 347 endelig: "En samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse".

(5) Bilaget til underudvalgets udtalelse indeholder en detaljeret oversigt over de 10 mål, som der henvises til i denne udtalelses punkt 3.3.

(6) "Det skal sikres, at alle ældre har en rimelig levestandard, at de får del i den økonomiske velfærd i deres land og er i stand til at deltage aktivt i det offentlige, sociale og kulturelle liv."

(7) "At give den enkelte adgang til passende pensionsforanstaltninger, som er nødvendige for at opretholde den levestandard, som vedkommende eller de af ham/hende afhængige personer forventer, i tilfælde af pensionering enten som følge af alderdom eller invaliditet."

(8) "For så vidt angår beskæftigelsesstrategien, at opnå en høj beskæftigelsesfrekvens for at sikre en så høj andel af erhvervsaktive i forhold til pensionister som muligt."

(9) "Sikre at pensionssystemer og især ordninger for tidlig pensionering og invaliditet samt disses samspil med skattesystemerne indeholder effektive incitamenter for ældre arbejdstagere til at blive længere på arbejdsmarkedet, at arbejdstagere ikke opfordres til førtidspensionering og ikke forfordeles, hvis de forbliver på arbejdsmarkedet ud over den almindelige pensionsalder; og at pensionssystemerne giver bedre mulighed for gradvis pensionering."

(10) "For så vidt angår de offentlige finansers bæredygtighed og behovet for at modvirke aldringens budgetmæssige konsekvenser at sikre, at de offentlige udgifter til pensioner holdes på et niveau, udtrykt i procent af BNP, som overholder kravene i vækst- og stabilitetspagten. Dette kan indebære oprettelse af særlige reservefonde, hvis myndighederne finder det hensigtsmæssigt."

(11) "At sikre en rimelig balance mellem erhvervsaktive og pensionister ved at foretage hensigtsmæssige tilpasninger af bidragenes størrelse, beskatningen samt af pensionsudbetalingerne."

(12) "Via passende lovgivningsmæssige rammer på nationalt plan og EU-plan og gennem fornuftig forvaltning at sikre, at private bidragsfinansierede pensionsordninger fortsat, og med øget effektivitet og lavere omkostninger, kan give medlemmerne af sådanne ordninger de pensioner, som de er berettiget til."

(13) "At sikre, at pensionssystemerne er kompatible med kravene til fleksibilitet og sikkerhed på arbejdsmarkedet, at mobiliteten på arbejdsmarkedet i medlemsstaterne og på tværs af grænserne samt atypisk beskæftigelse ikke fører til uønsket tab af pensionsrettigheder, og at pensionssystemerne ikke virker som en hindring for selvstændig erhvervsudøvelse."

(14) "Evaluering af pensionssystemerne med henblik på at fjerne forskelsbehandling af kvinder og afdække årsagerne til uligheder i kvinders og mænds pensionsrettigheder (f.eks. karriereafbrydelser af hensyn til familien eller forsikringsmatematiske faktorer)."

(15) "Gøre pensionssystemerne mere gennemskuelige og sikre, at de kan tilpasses til ændrede forhold. At give pålidelige og letforståelige oplysninger om pensionssystemernes perspektiver på lang sigt, herunder en vurdering af de demografiske, sociale og økonomiske forandringers betydning og imødesete politiske foranstaltningers konsekvenser for pensionssystemerne, i særdeleshed med hensyn til den sandsynlige udvikling i pensionsudbetalingernes og -bidragenes niveau. Skabe bedre metoder til effektiv overvågning af pensionsreformer og -politik."

(16) ØSU's udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen: En samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse", EFT C 117 af 26.4.2000.

(17) Ifølge meddelelsen skal der foretages en generel evaluering af systemet i 2005.

(18) "Progress Report to the Ecofin Council on the impact of Ageing Population on Public Systems" (EPC/ECFIN/581/00-Rev. 1, november 2000.

(19) EFT C 311 af 7.11.2001.

(20) Denne indikatorer anvendes allerede af Eurostat, som giver medlemsstaterne adgang til oplysninger om "disability-free life expectancy".

(21) Jf. eksempelvis Merrill Lynch "Progress Report European Pension Reform", 17.1.2001, som lægger stor vægt på indikatoren vedrørende pensionisters levestandard.