Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om etablering af harmoniserede sikkerhedsforskrifter for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover« () (97/C 66/09)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 8. oktober 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 84, stk. 2, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Eduardo Chagas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. november 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 340. plenarforsamling af 27. og 28. november 1996, mødet den 27. november 1996, med 105 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Den internationale konvention af 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS) omfattede ikke fiskeskibe. Man indledte derfor bestræbelser på at udforme en særlig konvention for disse fartøjer, som kunne fastlægge konstruktionsforskrifter for nye skibe samt normer for sikkerhedsudstyret på fiskeskibe.

Dette arbejde mundede i 1977 ud i undertegnelsen af en international konvention om sikkerhed for fiskeskibe - den såkaldte Torremolinos-konvention af 1977.

1.2. Imidlertid blev denne konvention ikke ratificeret af tilstrækkeligt mange lande, og den trådte aldrig i kraft.

For at imødekomme visse indvendinger fra landene med de største fiskerflåder og for at føre konventionen af 1977 ajour med nogle ændringer, der var foretaget i SOLAS-konventionen, påbegyndte Den Internationale Søfartsorganisation en revision af Torremolinos-konventionen. Resultatet af denne revision blev i 1993 nedfældet i den såkaldte Torremolinos-protokol.

1.3. Ved denne revision blev den obligatoriske anvendelse af hovedkapitlerne i konventionen begrænset til skibe på 45 meter og derover (før gjaldt sikkerhedsforskrifterne for skibe på 24 meter og derover).

1.4. Sideløbende hermed indførte Rådet direktiv 93/103/EF () om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer. Dette direktiv, der er baseret på konventionen af 1977, gælder for nye fiskeskibe med en længde på 15 meter og derover og eksisterende fiskeskibe med en længde på 18 meter og derover.

Direktivets ikrafttræden blev imidlertid forsinket, og dets effekt begrænset på grund af revisionen af konventionen og den efterfølgende undertegnelse af protokollen. Da de obligatoriske regler i protokollen kun gælder for skibe med en længde på 45 meter og derover, omfatter den kun en begrænset del af fiskerflåden, idet 85 % af fiskefartøjerne i EU på over 100 GT har en længde på mellem 24 og 45 meter. Alligevel blev protokollen heller ikke ratificeret af så mange lande, at den kunne træde i kraft.

2. Kommissionens forslag

2.1. Artikel 3, stk. 5, i Torremolinos-protokollen tillader, at der etableres regionale arrangementer til sikring af ensartede sikkerhedsbestemmelser for alle fiskeskibe, der opererer i samme område eller region. Derfor har Kommissionen udarbejdet et forslag, hvori forskrifterne for skibe med en længde på 45 meter og derover i størst mulig udstrækning også kommer til at gælde skibe med en længde på mellem 24 og 45 meter.

2.2. Det foreliggende forslag, der ifølge Kommissionen er at betragte som et indledende skridt hen imod en forbedring af sikkerheden, sigter mod indførelse af et sæt harmoniserede sikkerhedsforskrifter for fiskeskibe, der sejler under medlemsstaternes flag, samt skibe fra tredjelande, der opererer i farvande inden for en medlemsstats basislinje eller i en medlemsstats territorialfarvande eller lander deres fangst i en af medlemsstaternes havne.

2.3. Det foreslås også, at direktivet kommer til at omfatte Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, hvilket vil være af særlig interesse for Norge og Island.

2.4. På grund af de omkostninger, som anvendelsen af sikkerhedsforskrifterne vil medføre for de eksisterende fiskeskibes vedkommende, foreslår Kommissionen, at disse fartøjer kun skal opfylde protokollens forskrifter for eksisterende skibe.

Bestemmelserne vedrører radioredningsudstyr, radarreflektorer, procedurer for nødsituationer, mønstring og øvelser, radiokommunikation og navigationsudstyr.

2.5. Endelig indeholder direktivforslaget de bestemmelser om anerkendte organisationers udstedelse af overensstemmelsescertifikater, der skal indføres for at sikre det ønskede sikkerhedsniveau.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Fiskerisektoren som helhed er en meget sårbar sektor med alvorlige overlevelsesproblemer, hvilket ØSU har påpeget i en række udtalelser (). Når der indføres nye krav vedrørende konstruktion, sikkerhedsudstyr og -foranstaltninger om bord, bør de derfor overvejes nøje for ikke at gøre det endnu vanskeligere for sektoren at overleve, men samtidig skal menneskeliv, skibe og miljø beskyttes gennem overholdelse af nogle minimumskrav til sikkerheden. Derfor støtter ØSU under henvisning til ovenstående bemærkninger Kommissionens forslag, som vil kunne bidrage til at forbedre sikkerheden i fiskerierhvervet.

3.2. Selvom fiskeriet er et af de mest ulykkesramte erhverv, er der, som Kommissionen selv anfører, ikke indsamlet statistiske data på EU-plan, således at man kan vurdere problemets virkelige omfang.

ØSU mener, at der bør udarbejdes en pålidelig oversigt over ulykker i forbindelse med fiskefartøjer og deres konsekvenser, herunder tab af menneskeliv, arbejdsulykker og erhvervsskader, som rammer fiskere.

3.3. ØSU støtter indførelsen af regionale sikkerhedsbestemmelser, hvilket Torremolinos-protokollen giver mulighed for i artikel 3, stk. 5. De skal omfatte hele Middelhavet og alle europæiske lande med kystlinje. Kommissionen bør opfordre de berørte tredjelande til også at forpligte sig til at opfylde disse mål.

3.4. Bestemmelsen om, at skibe fra tredjelande, der vil fiske i farvande inden for EU's basislinje eller i EU's territorialfarvande eller lande deres fangst i en medlemsstats havn, skal opfylde de samme krav som EU-medlemsstaternes fiskeskibe, kan ØSU kun støtte, men det vil være vanskeligt at kontrollere, om den overholdes. Det vil heller ikke kunne kontrolleres, om fartøjer, der ikke lever op til den krævede standard, læsser deres fangst over i skibe, som opfylder protokollens bestemmelser, således at den pågældende fangst uden problemer kan landes i en EU-havn. Med de nuværende midler vil det være vanskeligt at kontrollere, om direktivets bestemmelser overholdes af skibe fra tredjelande. Kommissionen bør tilskynde medlemsstaterne til at forbedre kontrollen ikke kun i land, men også på havet.

3.5. Som nævnt i punkt 1.2 trådte den internationale konvention om sikkerhed for fiskeskibe, den såkaldte Torremolinos-konvention, aldrig i kraft. Den blev ikke en gang ratificeret af alle EU-medlemsstaterne, og det på trods af en henstilling herom fra Rådet ().

3.6. Det er efter ØSU's mening af den største vigtighed, at der - som foreslået af Kommissionen - som et indledende skridt fastsættes fælles regler og standarder for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover. ØSU støtter også Kommissionens ønske om at undersøge, om der er behov for yderligere foranstaltninger for de øvrige kategorier af skibe, eksisterende skibe og skibe med en længde på under 24 meter. Sådanne undersøgelser bør foreligge inden den 1. januar 1998, således at de nye forslag, som Kommissionen har bebudet, også kan omfatte de nævnte kategorier.

3.7. De bestemmelser, der nu foreslås, vedrører kun omkring 4 % af EU's fiskeskibe (skibe med en længde på 24 meter eller derover).

I forsøget på at gennemføre Torremolinos-protokollen, som i sig selv var en lempelse af konventionens minimumskrav om sikkerhedsforanstaltninger på skibe, fastsættes der for eksisterende skibe ikke nogen fælles regler om elementer af så stor vigtighed for skibssikkerheden som det basale brandslukningsudstyr samt redningsmidler og -arrangementer for skibe med en længde på mellem 24 og 45 meter. Direktivforslaget burde også tage disse elementer i betragtning.

3.8. Kommissionen erklærer også, at den agter at foreslå forordning (EØF) nr. 613/91 () ændret således, at den kommer til at omfatte fiskeskibe. En sådan ændring må ikke betyde, at rederne frit kan vælge et register i en EU-medlemsstat, der eventuelt er mere fleksibel i sin fortolkning af certificeringskravene, for derigennem at omgå kravene i en anden medlemsstat, der er kendt for at overholde de krævede certificeringsbestemmelser og -normer.

3.9. Endelig mener ØSU, at en forbedring af sikkerhedsforanstaltningerne og sikkerhedsniveauet om bord på fiskeskibene nødvendigvis forudsætter en hensigtsmæssig uddannelse af arbejdstagerne i fiskerisektoren. Selvom spørgsmålet ikke hører ind under det foreliggende forslag fra Kommissionen, opfordrer ØSU Kommissionen til at henstille til medlemsstaterne, at de hurtigst muligt ratificerer den nye STCW-F-konvention af 1995, der indeholder minimumskrav om uddannelse af søfarende og sønæring.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Artikel 1, stk. 1

Det foreliggende forslag gælder også for skibe fra tredjelande, der opererer i medlemsstaternes territorialfarvand eller inden for basislinjen, det vil sige farvandene inden for 12 sømile-grænsen. ØSU opfordrer Kommissionen til gennem bilaterale aftaler med de tredjelande, hvis skibe er omfattet af dette forslag, at sørge for, at anvendelsesområdet udvides til 200 sømil (ekslusiv økonomisk zone), eftersom dette falder uden for EU-rettens område.

4.2. Artikel 2, stk. 1

Det er almindeligt - særligt i visse fiskerflåder fra tredjelande - at de egentlige fiskeskibe omlader deres fangst til andre større skibe, som udelukkende tager sig af transporten. Derfor bør der i definitionen af »fiskeskib« efter ordet »forarbejdning« indføjes »eller omladning og transport«.

4.3. Artikel 3, stk. 2

ØSU påpeger endnu engang med bekymring, at eksisterende skibe med en længde på mellem 24 og 45 meter ikke omfattes af forskrifterne for grundlæggende brandslukningsudstyr og redningsmidler og -arrangementer.

4.4. Artikel 3, stk. 4

Det forekommer ikke at være en tilstrækkelig garanti, at flagstatens administration attesterer, at certifikatet er udstedt i overensstemmelse med EU-reglerne. En løsning kunne for eksempel være, at Kommissionen tilbyder de pågældende lande samarbejdsprogrammer vedrørende inspektion og udstedelse af certifikater. Medlemsstaterne skal dog fortsat have mulighed for at foretage inspektioner i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1.

4.5. Artikel 5

Der anvendes hyppigt formuleringer såsom »ækvivalente bestemmelser« eller »bestemmelser, som administrationen kan godkende«. Torremolinos-protokollen er et godt eksempel herpå. Ud over de fastsatte bestemmelser er det også vigtigt, at Kommissionen sørger for en bedre koordinering mellem den fælles fiskeripolitiks kontrolmekanismer og havnestatskontrollen. Desuden skal inspektørerne have en passende uddannelse.

4.6. Artikel 6 (gælder også artikel 5)

ØSU vil gerne vide, hvordan Kommissionen skal kunne sikre, at der anvendes samme fremgangsmåde over for skibe fra tredjelande.

4.7. Artikel 7 og 8

Direktiv 94/57/EF () fastsætter fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes arbejde i den forbindelse. Selvom ØSU erkender, at de nævnte organisationer kan spille en vigtig rolle på dette område, bør søfartsmyndighederne spille den afgørende rolle, når det gælder inspektion. Det vil derfor være rimeligt at yde EU-støtte til sikring af en tilstrækkelig effektiv inspektion.

4.8. Artikel 10 og 11

ØSU mener, at ændringer bør vedtages efter fremgangsmåden i artikel 12, stk. 2 og 3 i Rådets direktiv 93/75/EØF (), således at medlemsstaterne i højere grad inddrages i beslutningstagningen.

4.9. Artikel 11

Det rådgivende udvalg, der er nedsat ved artikel 12, stk. 1, i ovennævnte direktiv, er sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne, og dets formand er en repræsentant for Kommissionen. Arbejdsmarkedets parter burde også have sæde i dette udvalg eller i det mindste forudgående høres.

4.10. Bilag II

Forskrifterne i dette bilag, især vedrørende grundlæggende brandslukningsudstyr og redningsmidler og -arrangementer, bør også gælde for eksisterende skibe som nævnt ovenfor.

4.10.1. Bilag II, kapitel VII, regel 1

Det bør desuden fastsættes, at visse grundlæggende krav til redningsmidler og -arrangementer skal opfyldes uanset, hvornår skibet er bygget.

4.11. Bilag III, 1.1

4.11.1. Efter ØSU's mening bør Østersøen ikke udelukkes fra anvendelsesområdet.

4.11.2. ØSU mener, at anvendelsesområdets nordlige grænse bør fastlægges ud fra regionernes særlige karakteristika (»stepped line«) og ikke blot være en lige linje svarende til en bestemt nordlig breddegrad.

Bruxelles, den 27. november 1996.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 292 af 4. 10. 1996, s. 29.

() Rådets direktiv 93/103/EF af 13. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer (det 13. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF); EFT nr. L 307 af 13. 12. 1993, s. 1.

() For eksempel ØSU's initiativudtalelse om »Fiskerirettigheder og bevarelse af fiskeressourcerne« (EFT nr. C 39 af 12. 2. 1996, s. 32).

() Rådet vedtog den 23. september 1980 en henstilling om ratificering af Torremolinos-konventionen (EFT nr. L 259 af 2. 10. 1980, s. 29).

() Rådets forordning (EØF) nr. 613/91 om overførsel af skibe fra et register til et andet inden for Fællesskabet (EFT nr. L 68 af 13. 3. 1991, s. 1).

() Rådets direktiv 94/57/EF af 22. november 1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed (EFT nr. L 319 af 12. 12. 1994, s. 20).

() Rådets direktiv 93/75/EØF om mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods (EFT nr. L 247 af 5. 10. 1993, s. 19).