KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 224 endelig udg. 
Bruxelles, den 24. maj 1993 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
om samarbejdet mellem EF-Kommissionen og 
Verdenssundhedsorganisationen (WHO) 
FORORD 
Rådet og sundhedsministrene, forsamlet i Rådet, har ved flere lejligheder 
anmodet Kommissionen om en ajourført oversigt over de aktiviteter, der er 
blevet iværksat i forbindelse med samarbejdet med Verdenssundhedsorganisa­
tionen (WHO). 
Som svar på disse forespørgsler har Kommissionen udarbejdet denne 
meddelelse om samarbejdet mellem EF-Kommissionen og WHO. Meddelelsen 
indeholder en oversigt over de forskellige aktioner, som enten gennemføres 
i fællesskab mellem EF og WHO eller ved, at den ene part deltager i 
aktioner, der er blevet iværksat af den anden; de forskellige aktioner er 
opdelt i hovedaktivitetetsområder, hvilket afspejler de forskellige 
afgrænsede områder af Fællesskabets politik. 
- A-
INDLEDNING 
Samarbejdet mellem EF-Kommissionen og WHO har været baseret på to udveks­
linger af skrivelser mellem Kommissionen og WHO*s regionale udvalg for 
Europa i 1972 og EF-Kommissionen og WHO i 1982(1). Senere har 
generaldirektøren for WHO foreslået en styrkelse og en udvidelse af 
samarbejdet mellem de to organisationer, og generaldirektøren for GD I i 
Kommissionen og vicegeneraldirektøren for WHO har underskrevet en 
hensigtserklæring. I april 1992 udpegede generaldirektøren for WHO en 
personlig repræsentant ved Det Europæiske Fællesskab. Så sent som i 
september 1992 gav medlemmerne af den europæiske region under WHO på et 
møde i regionaludvalget udtryk for deres ønske om tættere kontakt med 
forskellige internationale organisationer, der beskæftiger sig med 
sundhedsanliggender. 
Rådet og sundhedsministrene, forsamlet i Rådet, har i lyset af værdien af 
et samarbejde, og fordi man er sig bevidst, i hvor høj grad EF-landene 
bidrager til WHO's strategier, programmer og budget (det vurderes, at deres 
bidrag i toårsperioden 1992-1993 beløb sig til 30,16% af WHO's samlede 
budget), fra tid til anden givet udtryk for, at Fællesskabet har brug for 
at arbejde tættere sammen med WHO om sundhedsanliggender. I december 1990 
noterede Rådet sig et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, 
hvori man opridsede de forskellige områder, hvor man samarbejdede med WHO. 
Det skal bemærkes, at i artikel 129 i Traktat om Den Europæiske Union, der 
på nuværende tidspunkt er ved at blive ratificeret, og navnlig i stk. 3, 
kræves, at Fællesskabet samarbejder med internationale organisationer, der 
har med offentlig sundhed at gøre, herunder WHO. Samarbejdet med WHO 
omfatter allerede en lang række felter, hvilket afspejles i de fælles 
målsætninger og fælles aktivitetsområder. Det bygger på de gode relationer, 
man har opnået i forbindelse med vigtige fælles emner med henblik på at 
opnå de bedste resultater med de til rådighed stående midler og at undgå, 
at det samme arbejde gøres flere gange, snarere end at gennemføre fælles 
handlingsplaner, der aftales mellem de to parter. Samarbejdet finder sted 
på mange forskellige niveauer lige fra fælles deltagelse i tekniske 
arbejdsgrupper og udveksling af tekniske oplysninger til Kommissionens 
deltagelse som observatør på "World Health Assembly" og de regionale 
udvalgs møder. 
Der er navnlig blevet iværksat et teknisk samarbejde på områderne kræft, 
sikkerhed i forbindelse med kemikalier og fastlæggelse af normer. Der har 
især været tale om fælles konferencer og møder for eksperter samt fælles 
publikationer. På de vigtige områder sundhedsfremmende foranstaltninger og 
sundhedsbeskyttelse har man samarbejdet om AIDS, herunder fælles støtte til 
"European Centre for the Epidemiological Monitoring of AIDS" (Kommissionens 
og WHO'S samarbejdscenter om AIDS) i Paris, sundhedsundervisning i skolen 
og programmer med henblik på at bekæmpe rygning og narkotikamisbrug. 
Det er vigtigt at bemærke det voksende samarbejde mellem Fællesskabet og 
WHO inden for humanitær bistand og udviklingsbistand, der er baseret på 
bidrag fra de to organisationer, der supplerer hinanden. På den ene side er 
Kommissionen en af dem, der yder den største bistand i verden, og dets 
udviklingsprogrammer indeholder bestemmelser om sundhedsanliggender. På den 
anden side har WHO udviklet en række standardmåder at gribe ind på og en 
fremgangsmåde, der er baseret på de enkelte lande, hvilket passer godt ind 
i Kommissionens programmer. Der samarbejdes om sundhedsrelateret bistand 
til udviklingslande og med de spirende demokratier i Central- og Østeuropa 
og det tidligere Sovjetunionen, og der ydes humanitær nødhjælp til lande, 
(1) EFT L 300 af 26.10.1982 
- 2 -
der rammes af katastrofer og epidemier - f.eks. Peru og Haiti - og af indre 
uro - f.eks. Bosnien-Hercegovina og de FN-kontrollerede områder i Kroatien. 
Her bidrager Kommissionen ud over de direkte leverancer af lægemidler og 
-udstyr til hospitaler gennem WHO i høj grad til de ikke-statslige 
organisationers aktiviteter, der støttes af WHO. 
Via Fællesskabets sundhedsrelaterede forskningsprogrammer om emner som 
f.eks. biomedicin og sundhed, sundhedsvæsen og edb, AIDS og tropesygdomme 
ydes der en betydelig støtte til forskellige områder, på hvilke 
Fællesskabet og WHO samarbejder. Der trækkes i den forbindelse på WHO's 
ekspertise, og WHO deltager i programmerne, når dette er hensigtsmæssigt. 
I dette dokument præsenteres de områder, hvor der samarbejdes, under fire 
hovedoverskrifter: forebyggende arbejde, sundhedsfremmende foranstaltninger 
og undervisning - normer, mærkning og klassifikation - sundhedsaspekter i 
miljøet - hjælp og bistand (herunder samarbejde med Øst- og Centraleuropa) 
og forskning. Konklusionerne findes i det sidste afsnit. 
1. FOREBYGGENDE ARBEJDE, SUNDHEDSFREMMENDE FORANSTALTNINGER OG UNDER­
VISNING 
FOREBYGGELSE AF ALVORLIGE SYGDOMME OG NARKOTIKAMISBRUG 
Kommissionen og WHO har på grundlag af indbyrdes deltagelse i hinandens 
møder samt udveksling af oplysninger og ekspertise løbende samarbejdet på 
dette område, siden Fællesskabets programmer og aktiviteter blev iværksat, 
KRÆFT 
I forbindelse med planlægningen og gennemførelsen af Fællesskabets program 
"Europa mod Kræft" benyttede Kommissionen sig bl.a. af WHO's mangeårige 
erfaring med bekæmpelse af kræft. Samarbejdet mellem de to organisationer 
har nu to formål: 
tilrettelæggelse af en fælles politik på en række områder, f.eks. 
bekæmpelse af tobaksrygning, herunder fælles afholdelse af den 
første europæiske konference om strategier for forebyggelse af 
tobaksrygning (Madrid 1988) og verdenskonferencen om tobak og 
sundhed (Paris 1994), indbyrdes deltagelse i hinandens møder og 
Kommissionens deltagelse i WHO*s Røgfri Dag; 
- udvikling af fælles projekter f.eks. på områderne ernæring og 
epidemiologi; for at undersøge forbindelsen mellem ernæring og 
kræft har Kommissionen foreslået at oprette og finansiere et 
europæisk net, der koordineres og styres af Det Internationale 
Kræftforskningscenter (IARC) under WHO; IARC's arbejde omfatter 
prospektivundersøgelser og afholdelse af en international kongres 
om ernæring og kræft (Lyon 1993) og har medført, at der er blevet 
afholdt et møde om samme emne i Budapest i juni 1990; endvidere 
har henstillingerne om onkologisters uddannelse fra konferencerne 
i forbindelse med EF-programmerne udgjort grundlaget for et møde 
om samme emne, der blev afholdt af WHO i Prag i 1992. 
- 3 -
Oprettelsen af et net af cancerregistre, der er sket på initiativ af IARC, 
støttes nu af Fællesskabet som en del af dets kræftprogram, og det bidrager 
i meget høj grad til epidemiologiske og andre undersøgelser vedrørende 
kræft. Kommissionen støtter ligeledes IARCs evaluerings- og monografi­
programmer vedrørende kræftfremkaldende stoffer. 
AIDS 
Den alvorlige og udbredte trussel som følge af AIDS-epidemien har krævet og 
vil fortsat kræve et tæt samarbejde mellem Fællesskabet og WHO. 
Kommissionens handlingsprogram er i overensstemmelse med de koordinerede 
strategier, WHO har vedtaget og gennemført i forbindelse med dets "Global 
Programme on AIDS", og formålet hermed er at sikre, at Fællesskabet yder et 
særskilt bidrag hertil. Kommissionen er blevet opfordret til at deltage i 
styringsudvalget for WHO'S "Global Programme on AIDS" og har spillet en 
aktiv rolle ved fastsættelsen af en række strategier. De ansvarlige for 
Fællesskabets handlingsprogrammer har endvidere fortsat tæt kontakt med 
deres kolleger i WHO og deler aktiviteterne mellem sig, når dette er 
hensigtsmæssigt. 
Kommissionen og WHO arbejder tæt sammen om at støtte "European Centre for 
the Epidemiological Monitoring of AIDS" i Paris, som er en af de centrale 
institutioner for indsamling af relevante oplysninger i Europa, og som 
udsender særdeles gode og ajourførte oplysninger; endvidere udgør det 
rammerne for andre fælles aktiviteter. 
Kommissionen har sammen med WHO iværksat et fælles program med henblik på 
at afprøve indikatorerne for, hvor effektive de nationale programmer er i 
forbindelse med bekæmpelsen af AIDS. Kommissionen har sammen med WHO 
deltaget i en række tekniske møder om særlige aspekter af forebyggelsen af 
AIDS, der blev afholdt af WHO, f.eks. "Sexually Transmissible Diseases" og 
"Global Blood Safety Initiative". Endvidere har begge parter været 
involveret i internationale konferencer om AIDS (Firenze i 1991 og 
Amsterdam i 1992). 
Mulighederne for udviklingen af en større epidemi i de østeuropæiske lande 
har været et yderligere incitament for Kommissionen og WHO til at styrke 
deres samarbejde, idet de begge er bevidste om, at situationen muligvis 
bliver stadig alvorligere. 
NARKOTIKAMISBRUG 
Samarbejdet mellem Kommissionen og WHO omfatter på dette område kun 
begrænsning af narkotikaefterspørgslen og sundhedsundervisning. WHO har det 
overordnede videnskabelige ansvar for defineringen af narkotika, som 
udelukkende foretages af dens ekspertgruppe vedrørende narkotikamisbrug, 
men derudover er WHO kun involveret i begrænsningen af narkotika­
efterspørgslen. I modsætning til andre organer inden for offentlig sundhed 
er WHO ikke involveret i behandlingen af narkomaner, kontrollen med 
narkotikamisbruget eller håndhævelse af lovgivningen. 
En af de opgaver, som det foreslåede "European Monitoring Centre for Drugs 
and Drug Addiction" (EMCDDAjf1) skal påtage sig, er at fremme 
integreringen af de oplysninger om narkotika og narkotikamisbrug, der 
findes i medlemsstaterne eller i Fællesskabet, i internationale programmer 
vedrørende overvågning af narkotikamisbruget og narkotikakontrol, navnlig 
(1) Rådet« forordning (EØF) nr. 302/93 af 8. februar 1993 om oprettelse al et europalsk 
overvågningscenter for narkotika og narkotikamisbrug (EFT L 36 af 12.2.1993, s. l). 
- 4 -
de programmer, der er iværksat af FN og FN's særorganisationer (f.eks. 
WHO), og at samarbejde aktivt med sådanne organisationer. WHO har udtrykt 
ønske om at samarbejde med EMCDDA i forbindelse med indsamlingen af 
epidemiologiske oplysninger. 
SUNDHEDSUNDERVISNING OG SUNDHEDSFREMMENDE FORANSTALTNINGER 
Samarbejdet mellem WHO og Europarådet med henblik på at fremme 
sundhedsundervisningen og forebygge narkotikamisbrug, AIDS, kræft og andre 
alvorlige sygdomme, som har fundet sted i en årrække, øges på nuværende 
tidspunkt både i omfang og betydning. I 1990 afholdt de tre organisationer 
i Strasbourg en fælles konference om fremme af sundhedsundervisningen 
vedrørende forebyggelse af narkotikamisbrug, og Kommissionen har arbejdet 
sammen med WHO om afholdelsen af en række sommerskoler vedrørende lærernes 
uddannelse i sundhedsundervisning (Southampton (1990), Montpellier (1991), 
Flensborg (1991) etc.). Kommissionen, WHO og Europarådet samarbejder om Det 
Europæiske Net af Sundhedsfremmende Skoler. 
SIKKERHED OG SUNDHED PÅ ARBEJDSPLADSEN 
Kommissionen samarbejder med WHO om udviklingen af en række vejledende 
kriterier for undervisningen af de personer i de forskellige fag, der 
beskæftiger sig med sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, og støtter 
deres initiativ om at udvikle tjenester, der skal støtte undervisningen i 
arbejdsmedicin og sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. 
Kommissionen deltager i IARCs projekt om harmonisering af de metoder, der 
anvendes ved evaluering af eksponeringen for skadelige stoffer i luften i 
arbejdsmiljøet - asbest og andre fibre, der indebærer en helbredsmæssig 
risiko - og kvalitetssikringen af evalueringen. Den bistår endvidere IARC 
med nogle af dets epidemiologiske undersøgelser som f.eks. evalueringen af 
risiciene i laboratorier. 
I lyset af det store behov for mere internationalt samarbejde om 
fremskaffelse af videnskabelige oplysninger til evaluering af virkningerne 
af kemiske agenser på arbejdspladsen, f.eks. i forbindelse med fastsættelse 
af grænseværdier, bliver der gennemført en række fælles aktiviteter 
vedrørende evalueringen af farlige kemikalier på arbejdspladsen. 
I forbindelse med nogle af disse aktiviteter benytter man en systematisk 
fremgangsmåde ved mærkning og klassifikation (jf. afsnit II om normer, 
mærkning og klassifikation), og evalueringer af toksicitet, der er blevet 
foretaget inden for rammerne af IPCS (internationalt program for sikkerhed 
i forbindelse med kemikalier), der er blevet iværksat af De Forenede 
Nationers Program for Miljøbeskyttelse (UNEP), Den Internationale 
Arbejdsorganisation (ILO) og WHO. 
Også inden for rammerne af IPCS har Kommissionen støttet udarbejdelsen af 
såkaldte kemiske sikkerhedskort, som indeholder en række grundlæggende 
oplysninger til arbejdstagerne og andre brugere af kemikalier om eventuelle 
sundhedsrisici og om de forholdsregler, der bør træffes. Kommissionen 
bidrager også med sin ekspertise i forbindelsen med udarbejdelsen af 
"Environmental Health Criteria Documents" i forbindelse med IPCS. 
- 5 -
II. NORMER, MKRKNING OG KLASSIFIKATION 
Dette område af samarbejdet er et godt eksempel på, hvorledes man supplerer 
hinanden, idet WHO ikke har et regeludstedende kontor, men kan udsende 
videnskabelige evalueringer og henstillinger, der er godkendt af uafhængige 
neutrale ekspertgrupper. Dette har medført et tæt samarbejde med WHO på en 
række områder f.eks. kemikalier, kræftfremkaldende stoffer, medicinalvarer 
og fødevarer. 
I forbindelse med IPCS og som opfølgning af et af målene i kapitel 19 i 
Agenda 21 i United Nations Conference on Environment and Development (UNCED 
92) samarbejder Kommissionen i øjeblikket med WHO og andre internationale 
organisationer for at undersøge mulighederne for en fælles fremgangsmåde 
ved klassificering og mærkning af farlige kemikalier, der markedsføres og 
anvendes på arbejdspladser. Fællesskabets indsats på dette område er 
baseret på direktiv 67/548/E0F(1) (med ændringer) om klassificering, 
emballering og etikettering af farlige stoffer. 
WHO (IARC) har ydet teknisk bistand til Kommissionens ekspertgruppe 
vedrørende klassifikation og mærkning af kræftfremkaldende stoffer (Rådets 
direktiv 67/548/EØF)(^) og til EF-Kommissionen i forbindelse med dennes 
praktiske korte monografier om kræftfremkaldende stoffer. 
På områderne medicinalvarelovgivning og standardisering på det biologiske 
område baserer WHO i stadig højere grad sine internationale harmoniserings-
bestræbelser på Fællesskabets retningslinjer, f.eks. EF's fabrikations-
kodeks (2) og EF's krav til bioteknologisk medicin^) (4) f mens WHO" s 
kvalitetsgodkendelsesprogram for farmaceutiske produkter, der eksporterers 
til tredjeverdenslande, officielt er blevet tiltrådt af Fællesskabet(5). 
WHO er blevet opfordret til at deltage i trilaterale drøftelser 
(USA/Europa/Japan) med henblik på at skabe en større harmonisering af 
medicinalvarer på verdensplan. Der er også blevet indledt et samarbejde med 
WHO om kontrol med bivirkninger ("pharmacovigilance") og om Den Europæisk 
Farmakopé. 
Kommissionen deltager i arbejdet i forbindelse med FAO's og WHO's Codex 
Alimentarius, og er talsmand for Fællesskabet i forbindelse med 
anliggender, der henhører under Fællesskabets kompetence i forhold til 
tredjelande. Ved hjælp af denne kodeks, der er udarbejdet af De Forenede 
Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation og WHO gennemgår og 
ajourfører man internationale normer for fødevarer. WHO er som medforfatter 
af kodeksen også ansvarlig for evalueringen af farerne ved tilsætnings­
stoffer i fødevarer og medicin- eller pesticidrester heri. Dette arbejde 
forestås af en række uafhængige ekspertudvalg, hvori Kommissionen er 
repræsenteret. 
WHO's kodeks for markedsføring af modermælkserstatning er i vid udstrækning 
blevet gennemført i Fællesskabet ved hjælp af Kommissionens direktiv 
91/321/EØF(6), og Fællesskabet vil i henhold til Rådets direktiv 
(1) Rådets direktiv af 27. juni 1967 om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering 
og etikettering af farlige stoffer (EFT 196 af 16.8.1967, s. l). 
(2) Kommissionens direktiv af 13. juni 1991 om principper og retningslinjer for god fremstil­
lingspraksis for humanmedicinske legemidler (EFT h 193 af 17.7.1991, s. 30) . 
(3) Rådets direktiv af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes foranstalt 
ninger vedrørende markedsføring af højteknologiske lægemidler, især lægemidler fremstillet 
ved bioteknologiske metoder (EFT L 15 af 17.1.1987, s. 38). 
(4) Kommissionens direktiv af 19. juni 1991 om ændring af bilaget til Rådets direktiv 75/318/KØF 
om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om normer og forskrifter vedrørende analytiske, 
toksikologiskfarmakologiske og kliniske undersøgelser af lægemidler (EFT L 270 af 26.9.1991, 
s . 32 ) . 
(5) Rådets direktiv af 3. maj 1989 om ændring af direktiv 65/65/EøF, 75/31 a/EØF og 75/319/Kø F om 
tilnærmelse af lovgivning om farmaceutiske specialiteter (EFT L 142 al 25 . s . 1989, s . i; 
(6) Kommissionens direktiv af 14. maj 1991 om modermælks ersstatninget og i i I s k u d s t. I a n d : n ci .- i 
spædbørn og småbørn (EFT L 175 af 4.7.1991, s. 35). 
- 6 -
92/52/EØF(7) og Rådets resolution 92/C172/01(8) bidrage til at denne 
kodeks anvendes i tredjelande. 
III. SUNDHEDSMÆSSIGE ASPEKTER I FORBINDELSE MED MILJØET 
Siden tilføjelsen i 1986 af afsnit VII "Miljø" til Traktaten om Oprettelse 
af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og den første europæiske konference 
om miljø og sundhed (Frankfurt, 1989) er samarbejdet mellem Kommissionen og 
WHO om sundhedsmæssige aspekter i forbindelse med miljøet blevet 
intensiveret. Kommissionen og WHO arbejder på nuværende tidspunkt sammen om 
en opfølgning af FN's konference om miljø og udvikling (Rio de Janeiro, 
1992). Dette arbejde omfatter i overensstemmelse med WHO's mandat kun de 
sundhedsmæssige virkninger af en række miljøfaktorer. Rådet og sundheds­
ministrene, forsamlet i Rådet, valgte også at anvende denne fremgangsmåde, 
da man anmodede Kommissionen om at udarbejde en rapport om den nuværende 
viden om og erfaring med forbindelsen mellem sundhed og miljø (Resolution 
91/C304/06 af november 1991 om sundhed og miljø). 
TOKSIKOLOGI 
I Fællesskabets toksikologiske handlingsprogram vedrørende beskyttelse af 
befolkningens sundhed (Rådets resolution 86/C184/01) opfordres der til, at 
man udvikler og evaluerer de toksikologiske metoder for derved at støtte 
Fællesskabets indsats på området sikkerhed i forbindelse med kemikalier. 
Der er blevet gennemført en række aktiviteter sammen med WHO på følgende 
områder: forgiftningscentrenes rolle, evaluering af antidoter, herunder 
chelar-dannere, f.eks. cyanid- og tungmetalsforgiftning, kemikaliers 
toksicitet for børn, principper for vurdering og tidlig påvisning af 
nefrotoksicitet og de sundhedsmæssige farer for fosteret under 
graviditeten. 
Der er også blevet afholdt en fælles workshop vedrørende betydningen af 
immuntoksicitet for sundheden (Hannover, 1989). "Det Rådgivende 
Videnskabelige Udvalg til Undersøgelse af Kemiske Forbindelsers Toksicitet 
og Økotoksicitet" under Kommissionen er involveret i et WHO-projekt 
vedrørende allergi over for kemikalier. 
STRÅLINGSBESKYTTELSE 
Samarbejdet med WHO om strålingsbeskyttelse finder sted gennem et udvalg 
med flere tilknyttede kontorer, i hvilket en række internationale organisa­
tioner, herunder Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) og Det 
Internationale Energiagentur under Organisationen for Økonomisk Samarbejde 
og Udvikling (OECD), er repræsenterede. Formålet med dette uformelle 
samarbejde er i højere grad at ensrette og koordinere de iværksatte 
strategier under hensyntagen til de grundlæggende aspekter af sikkerhed i 
forbindelse med stråling (herunder principper, kriterier og normer) og at 
udforme bestemmelser på grundlag heraf, at koordinere forskningen og 
udviklingen, at fremme uddannelsesmulighederne, at fremme udvekslingen af 
oplysninger, at overføre teknologi og knowhow og at oprette strålings-
sikkerhedstjenester. 
(7) Rådets direktiv af 18. juni 1992 om eksport til tredjelande al »ûdernn-i<s.:i si«i nirij.'i 
skudsblandinger til spædbørn og småbørn (EFT L 179 al 1.7.1992. s. 129). 
(8) Rådets resolution af 18. juni 1992 om EF- producenters markedsføring af m oder mælks o rat. 
ninger i tredjelande (EFT C 172 af 8.7.1992, s. 1). 
- 7 -
LUFT, VAND OG LANDBRUG 
Kommissionen og WHO samarbejder på området luftkvalitet. Kommissionen 
leverer data til GEMS (Global Environment Monitoring System - WHO/UN 
Environmental Programme); disse data stammer fra udvekslinger af oplys­
ninger om luftforureningen som fastsat i Rådets beslutning 82/459/EØF(1). 
WHO skal konstatere de behov og ønsker, de politiske beslutningstagere på 
området luftforurening har, og sikre den nødvendige videnskabelige 
baggrund. 
Kommissionen deltager i WHO's samråd på andre områder som f.eks. revidering 
af WHO's retningslinjer for kvaliteten af drikkevand, udryddelse af rabies 
samt zoonose og infektioner, der viderebringes gennem maden (sidstnævnte 
sammen med WHO's samarbejdscenter i Berlin). Kommissionen har deltaget i et 
fælles teknisk samråd mellem FAO/Pan American Health Organisation/WHO om 
fødevaresikkerheden og markedsføringen af fødevarer (Buenos Aires, april 
1992) i lyset af koleraepidemien i Latinamerika. 
Det Europæiske Fællesskab deltog som fuldgyldigt medlem på konferencen 
International Conference on Nutrition (INC), som blev afholdt af FAO og WHO 
i fællesskab i Rom i december 1992. Kommissionen forestod koordineringen af 
Fællesskabets holdninger med medlemsstaternes holdninger, både på de 
forberedende konferencer og på hovedkonferencen. Dette betød, at 
Fællesskabet kom til at spille en vigtig rolle for konferencens resultat. 
Kommissionen bidrog også økonomisk til konferencen afholdelse. På 
konferencen vedtog man enstemmigt en erklæring vedrørende ernæring ("World 
Declaration on Nutrition") samt en handlingsplan på ernæringsområdet ("Plan 
of Action for Nutrition"). 
MILJØ OG SUNDHED 
Kommissionen hjælper WHO med tilrettelæggelsen og gennemførelsen af den 
anden europæiske konference om miljø og sundhed (Helsinki, juni 1994), som 
den finske regering vil være vært for. Denne konference er en opfølgning af 
den første konference (Frankfurt-am-Main, december 1989), hvor de 
deltagende miljø- og sundhedsministre vedtog et europæisk charter om miljø 
og sundhed, der på vegne af Fællesskabet blev undertegnet af Kommissionen. 
Hovedformålet med den anden konference er at få vedtaget en handlingsplan 
for forebyggelse af og kontrol med miljømæssige farer for sundheden frem 
til udgangen af dette århundrede. 
IV. SAMARBEJDE OG UDVIKLINGSBISTAND 
UDVIKLINGSBISTAND 
Samarbejdet om udviklingsbistand er multilateralt og har rent praktisk 
udviklet sig i forbindelse med fælles opgaver og mere risikobetonede 
projekter. 
Et par gode eksempler på dette samarbejde er: 
fælles oversigter over omkostningerne i forbindelse med sundheds­
mæssige forhold; 
(1) Rådets beslutning af 24. juni 1982 om indførelse af en gensidig udveksling af informationer 
og data fra net og individuelle stationer, som måler luftforurening i medlemsstaterne (EFT L 
210 af 19.7.1982, s. 1). 
- 8 -
- Bangladesh, hvor WHO forestår gennemførelsen af et sundheds­
program, der samfinansieres af Verdensbanken, Fællesskabet og 
dets medlemsstater; 
- Benin, hvor WHO rådgiver regeringen, mens Kommissionen er formand 
for gruppen af donorlande. 
Kommissionen tager hensyn til WHO's henstillinger ved fastlæggelsen af dens 
egen generelle politik og i forbindelse med visse tekniske aspekter af dens 
indgriben (sundhedsdistrikter, "væsentlige lægemidler" etc.). Kommissionen 
arbejder sammen med WHO i de udviklingslande, hvor WHO er repræsenteret, 
deltager i WHO's konferencer og holder møder med de ansvarlige for WHO's 
programmer. I marken tager delegationer og rådgivere oftest kontakt med 
WHO-repræsentanter, når man fastlægger projekter. Det program til 
bekæmpelse af onchocerkiasis i Afrika, som Fællesskabet og andre 
organisationer finansierer, gennemføres af WHO. 
I forbindelse med gennemførelsen af programmet til bekæmpelse af AIDS i 
tredjeverdenslande er formålet med Kommissionens samarbejde og koordinering 
med WHO inden for rammerne af WHO's "Global Programme on AIDS" at fastlægge 
fælles strategier, at indgå aftaler om fastlæggelse af kort- og langsigtede 
programmer i særlige lande og at koordinere gennemførelsen af programmer på 
landsplan. 
I forbindelse med de kort- og langsigtede nationale programmer fungerer 
Kommissionen som kontaktorgan med de berørte lande og andre bidragsydere. 
Blandt Kommissionens og WHO's seneste fælles aktiviteter i forbindelse med 
AIDS kan nævnes en fælles rejse til Thailand for at undersøge situationen, 
ad hoc-møder vedrørende den operationelle koordinering i Indien og 
Thailand, fælles gennemførelse og finansiering af regionale møder i Dacca, 
Delhi, Caracas og Yaounde og af uddannelseskurser i Dakar og Antwerpen for 
programlederne og særlige fælles forskningsprojekter vedrørende AIDS mellem 
videnskabsmænd fra EF-landene og udviklingslandene. 
I den eksterne evalueringsrapport vedrørende programmet til bekæmpelse af 
AIDS, der blev udarbejdet i 1992 med henblik på at få afstukket de nye 
retningslinjer for programmet inden for rammerne af Lomé IV-Aftalen, 
støttede man Kommissionens generelle fremgangsmåde. Man anbefalede heri en 
fortsat koordinering med WHO's "Global Programme on AIDS" samtidig med, at 
det skulle sikres, at den anvendte metodologi og de foreslåede 
foranstaltninger svarede overens med dem, de nationale udvalg havde 
fastlagt. 
SAMARBEJDET MED ØST- OG CENTRALEUROPA OG REPUBLIKKERNE I DET TIDLIGERE USSR 
Formålet med Kommissionens programmer vedrørende teknisk bistand, "PHARE" 
og "TACIS", er at støtte den økonomiske omstrukturering i landene i Øst- og 
Centraleuropa og det tidligere Sovjetunionen. Arbejdet i sundhedssektoren 
har fået øget betydning og har derfor ført til et samarbejde med WHO og 
andre interesserede internationale organisationer som f.eks. Verdensbanken 
og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling. På konferencerne i 
Washington og Lissabon (1992) vedrørende bistand til republikkerne i det 
tidligere USSR deltog WHO i det medicinske underudvalg og blev opfordret 
til at oprette et "clearing house", der skulle indsamle og formidle 
oplysninger om, hvilke behov disse lande har på sundhedsområdet, og hvilke 
initiativer der iværksættes for at opfylde dem. WHO er også i en række 
tilfælde blevet anmodet om at yde bistand i form af navnlig udsendelse af 
- 9 -
eksperter og gennemførelse af evalueringer og at bistå regeringerne i de 
berørte lande med at fastlægge nye strategier og nye prioriterede områder. 
Kommissionen har ydet teknisk bistand til workshopper arrangeret af WHO med 
henblik på at forklare kravene i EF-lovgivningen på områder som f.eks. 
sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen for landene i Central- og Østeuropa. 
Der er blevet afholdt lignende arrangementer for at redegøre for 
Fællesskabets politik og programmer på området forebyggelse af sygdomme og 
narkotikamisbrug. 
HUMANITÆR NØDHJÆLP 
Kommissionen har med virkning fra 1. marts 1992 internt oprettet et 
europæisk kontor for humanitær nødhjælp (ECHO). Formålet hermed er bl.a at 
forbedre koordineringen mellem Kommissionen og medlemsstaterne, andre 
donorer, ikke-statslige organisationer og internationale organisationer, 
herunder WHO. 
Kommissionens og WHO's samarbejde om humanitær nødhjælp har hovedsageligt 
fundet sted i Central- og Sydamerika og i Østeuropa. 
Kommissionen har jævnligt ydet økonomisk støtte til WHO's programmer på det 
lægelige område i Latinamerika; de seneste eksempler herpå er programmerne 
i Peru vedrørende kolera og i Haiti for at afhjælpe manglen på lægemidler. 
I Europa har hovedparten af Kommissionens nødhjælpsaktiviteter gennem WHO 
vedrørt Bosnien-Hercegovina og de FN-kontrollerede områder i Kroatien, hvor 
der er blevet leveret lægeudstyr til hospitaler. Derudover støtter WHO de 
ikke-statslige organisationers programmer, og Kommissionen bidrager i høj 
grad til disses aktiviteter. 
V. FORSKNING 
FÆLLESSKABETS LÆGEVIDENSKABELIGE FORSKNING OG FORSKNING PA SUNDHEDSOMRÅDET 
Fællesskabets og WHO's målsætninger på forskningsområdet supplerer hinanden 
inden for et bredt spekter af den lægevidenskabelige forskning og 
forskningen på sundhedsområdet. Fællesskabet sigter mod at forbedre denne 
forsknings effektivitet i medlemsstaterne, navnlig via en bedre 
koordinering af deres aktiviteter og ved anvendelse af de resultater, der 
opnås gennem Fællesskabets samarbejde og fælles udnyttelse af ressourcerne. 
Samarbejdet mellem Kommissionen og WHO på forskningsområdet har fundet sted 
på forskellige niveauer, herunder udarbejdelse af programmer, projekt­
styring og på teknisk plan. 
For at sikre et konstruktivt samarbejde i forbindelse med udformningen af 
programmer er man enedes om i fællesskab at afholde planlægningsseminarer, 
på hvilke man beslutter, hvilke forskningsområder der skal opprioriteres. 
Endvidere er samarbejdet blevet fremmet gennem udveksling af oplysninger, 
personlig kontakt med hoveddeltagerne, deltagelse i møder (navnlig 
vedrørende planlægning af aktiviteter) og fælles workshopper. 
- 10 
"European Advisory Committee for Health Research" (EACHR) under WHO har 
haft deltagelse af observatører fra EF's Rådgivende Udvalg for Forvaltning 
og Koordinering vedrørende Medicinsk Forskning og Sundhed (CGC). Da WHO's 
regionalkontor for Europa kun råder over et beskedent forskningsbudget, 
enedes man om, at EACHR kunne være GCG behjælpelig med rådgivning 
vedrørende fastsættelsen af de områder i EF, der skulle opprioriteres, og 
udarbejdelsen af EF's programmer. 
WHO deltager jævnligt i møder i Fællesskabets arbejdsgruppe vedrørende 
AIDS-forskning og i underudvalg under denne gruppe samt i møder i 
"Udvalgene for den Samordnede Aktion" (COMAC) vedrørende forskning på 
området offentligt sundhedsvæsen og vedrørende epidemiologi. Projektlederne 
for EF's samordnede aktioner har direkte teknisk kontakt med WHO's 
programledere. Dette har bidraget til udviklingen af fælles samarbejds-
centre som f.eks. European Centre for the Epidemiological Monitoring of 
AIDS (i Paris) og EUROCAT-centret (i Bruxelles), som beskæftiger sig med 
registreringen af medfødte abnomiteter. 
EDB, TELEMATIK OG SUNDHED 
Kommissionen administrerer den ledsagende aktion i forbindelse med 
avanceret informatik i medicin (AIM) og blev i perioden 1988-1990 i vid 
udstrækning støttet af WHO både hvad angik epidemiologiske data og 
fastlægning af kriterier for evaluering af effektivitet og kvalitet, som 
blev integreret i edb-systemerne på sundhedsområdet. Der er med WHO som 
koordinator blevet udarbejdet individuelle projekter om mundhygiejne og 
behandling af kroniske sygdomme, navnlig sukkersyge. 
I forbindelse med Fællesskabets forsknings- og udviklingsprogram vedrørende 
telematiksystemer på områder af almen interesse (3. rammeprogam, 1990-1994) 
er WHO's regionalkontor i Europa med i 4 ud af 37 projekter, der styres af 
AIM, og som vedrører forbedring af kvalitetssikringen ved anvendelse af 
telematik og fastsættelse af europæiske referencemodeller med henblik på at 
gøre en række faciliteter i den offentlige opg den primære sundhedssektor 
mere effektive ved hjælp af særlige telematikprodukter. WHO fungerer som 
koordinerende parter i forbindelse med ORATEL-projektet, der har til formål 
at udvikle et europæisk telematikprodukt til brug i forbindelse med 
undervisning i kvalitetssikring af oral sundhedspleje. WHO stiller dets 
viden om den offentlige og den primære sundhedssektor i Europa til rådighed 
for andre partnere i ISAAC (et databehandlingssystem, der vedrører disse 
sektorer), QUICHE (et kvalitetssikringsprogram baseret på telematik til 
brug i forbindelse med sundhedsfaciliteter for børn) og SHINE (et edb-net 
for det offentlige sundhedsvæsen i Europa). 
Inden for rammerne af ENS-delen (European Nervous System) af 
telematikprogrammet fungerer WHO som koordinerende parter for CARE-
projektet. En større del af arbejdet i forbindelse med ENS sigter på at få 
indkredset og fastlagt et tværeuropæisk kommunikationsnet for administra­
tionerne. Gennem CARE-projektet vil man ved brug af telematiknettet få 
hurtig og let adgang til statistisk materiale fra de nationale administra­
tioner vedrørende sundhedssektoren. 
WHO deltager også i Kommissionens projekter med henblik på at udvikle 
telematiknet vedrørende arbejdspladsen. 
- 11 
UDVIKLING OG FORSKNING 
I forbindelse med Fællesskabets program vedrørende biovidenskab og 
-teknologi med henblik på udviklingslandene arbejder man via jævnlige 
samråd sammen med forskellige af WHO's programmer, WHO's "Special Program 
for Research and Training in Tropical Diseases" (TFR), WHO's "Global 
Programme on AIDS" og WHO's "Special Programme of Research, Development and 
Research Training in Human Reproduction". Kommissionen er repræsenteret i 
det fælles koordineringsudvalg for TDR og det rådgivende styringsudvalg for 
projektet vedrørende vaccinering af børn under WHO. 
Man har også i forbindelse med Fællesskabets STD-program deltaget i de 
forberedende møder forud for WHO's verdenskonference for ministre om 
malaria (Amsterdam, oktober 1992) og i selve konferencen og opfølgningen 
heraf. 
Endvidere samarbejder WHO, EF-Kommissionen og andre private og offentlige 
organisationer, der har med udviklingsprojekter at gøre, i stadig større 
grad på andre områder af fælles interesse som f.eks. udvikling af vacciner 
og strategier for kontrol med sygdomme. 
KONKLUSIONER 
Samarbejdet og den gensidige forståelse mellem Kommissionen og WHO, der 
først formelt blev anerkendt i 1972, er blevet stærkere og har udviklet sig 
i de senere år og er derved blevet både bredere og mere dybtgående. Man 
overvejer at tage yderligere initiativer og iværksætte andre fælles 
projekter, og man er ved at finde frem til andre områder, hvor et 
samarbejde ville være muligt. 
Ratificeringen af Traktat om Den Europæiske Union og navnlig artikel 129, 
stk. 3, hvori det kræves, at Fællesskabet skal samarbejde med tredjelande 
og relevante internationale organisationer i sundhedssektoren, vil få stor 
betydning for omfanget og formen af sådanne reviderede aftaler mellem 
Fællesskabet og WHO. 
- 12 -

ISSN 0254-1459 
KOM(93) 224 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-93-255-DA-C 
ISBN 92-77-55933-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers OfScielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
^A'\ _