1. INDLEDNING

Vedvarende energi er kernen i prioriteterne for den europæiske grønne pagt. Direktiv 2009/28/EF om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (RED I) er et centralt element i EU's energipolitik og en hoveddrivkraft med hensyn til opfyldelsen af målene for vedvarende energi for 2020. 2020-målene er også det første vigtige skridt i retning af at skabe resultater med hensyn til den øgede ambition om at reducere drivhusgasemissionerne med 55 % inden 2030 som fastsat i klimaplanen inden for rammerne af den europæiske grønne pagt. Med denne øgede ambition har EU skabt en afbalanceret tilgang til klimaneutralitet inden 2050 gennem en vidtgående dekarbonisering af alle sektorer i økonomien. I den forstand er der behov for en omstilling fra det nuværende energisystem til et integreret energisystem, der i vid udstrækning er baseret på vedvarende energikilder. Som anført i konsekvensanalysen til klimaplanen skal andelen af vedvarende energi i 2030 nå op på 38-40 % for at opnå en reduktion af drivhusgasemissionerne på 55 %.

I strategien for integration af energisystemet understreges det, at Europas energimæssige fremtid skal afhænge af en stadig stigende andel geografisk decentraliseret vedvarende energi og skal på fleksibel vis integrere forskellige energibærere, samtidig med at den forbliver ressourceeffektiv og forebygger forurening og tab af biodiversitet. Ren og vedvarende energi vil også være en byggesten i den økonomiske genopretning i kølvandet på covid-19-krisen. I Kommissionens genopretningsplan, som blev fremlagt den 27. maj 2020, fremhæves behovet for en bedre integration af energisystemet som led i bestræbelserne på at frigøre investeringer i vigtige rene teknologier og værdikæder og gøre hele økonomien mere modstandsdygtig. I forbindelse med genopretnings- og resiliensfaciliteten skal medlemsstaterne udarbejde nationale genopretnings- og resiliensplaner, som skal være i overensstemmelse med de relevante landespecifikke udfordringer og prioriteter, der er fastlagt i forbindelse med det europæiske semester, navnlig dem, der er relevante for eller som følger af den grønne og digitale omstilling. Genopretnings- og resiliensplanerne skal også være i overensstemmelse med oplysningerne fra medlemsstaterne i de nationale reformprogrammer under det europæiske semester, i deres nationale energi- og klimaplaner og ajourføringer heraf i henhold til forordning (EU) 2018/1999, i de territoriale planer for retfærdig omstilling under Fonden for Retfærdig Omstilling og i partnerskabsaftaler og operationelle programmer under EU-fondene.

En hovedbyggesten er ikrafttrædelsen af direktiv (EU) 2018/2001 om fremme af anvendelsen af vedvarende energikilder (RED II) af 24. december 2018. Det nye direktiv fastlagde en solid ramme for opfyldelsen af det bindende EU-mål om, at vedvarende energi skal udgøre mindst 32 % af det endelige bruttoenergiforbrug senest i 2030. Denne ramme, der bygger på fremskridt under RED I, omfatter blandt andet en forpligtelse for medlemsstaterne til at anvende 2020-målene som referenceværdi for de nationale udviklingsforløb i de nationale energi- og klimaplaner. Efter fremlæggelsen af alle de nationale energi- og klimaplaner forventes EU's andel af vedvarende energi nu at nå op på 33,1-33,7 % inden 2030. De samlede bidrag fra medlemsstaterne viser, at brugen af vedvarende energi vil vokse hurtigere i årene frem til 2030, således at EU's samlede andel af vedvarende energi vil overstige målet på 32 %, hvis medlemsstaterne leverer (og overstiger) deres bidrag til vedvarende energi.

EU's politiske prioritet om at blive verdens førende inden for vedvarende energi understøttes af tilstedeværelsen af vedvarende energi i alle dimensioner af energiunionen. Teknologisk lederskab spiller en fremtrædende rolle i sektoren for ren energi (navnlig inden for vind- og havenergi, intelligente netteknologier og vedvarende brint), men der er behov for en fortsat indsats for at nå op på niveau og opbygge en konkurrencefordel inden for batterier og solceller. EU rangerer højt blandt internationale konkurrenter inden for patenter med høj værdi, hvilket viser Europas førende position med hensyn til innovation og eksport af nye og forbedrede teknologier med lav CO2-udledning.

Fordelene ved vedvarende energikilder rækker langt ud over energiunionens dimensioner. Vedvarende energi er kilde til økonomisk vækst og beskæftigelse for europæerne, navnlig i form af lokale arbejdspladser, hvor mere end 1,5 mio. mennesker i øjeblikket arbejder i sektoren i EU og genererer en anslået årlig omsætning på 158,9 mia. EUR. Den seneste rapport om energipriser og -omkostninger i Europa dokumenterer desuden de positive virkninger for industriens konkurrenceevne, da de større mængder af vedvarende energi er en nøglefaktor for faldet i engrosenergipriserne i de seneste år. Dette kunne reducere energiomkostningerne for industrien og potentielt forbedre industriens konkurrenceevne. Sidst, men ikke mindst gør de faldende omkostninger forbundet med teknologien kombineret med digitalisering vedvarende energi til den reelle drivkraft for forbrugernes engagement og deres centrale rolle i forbindelse med energiomstillingen.

Denne rapport indeholder den nyeste viden om de fremskridt, der er gjort frem til 2018 hen imod de nationale bindende mål for vedvarende energi i 2020, og opfylder Kommissionens rapporteringsforpligtelser i henhold til RED I og direktivet om indirekte ændringer i arealanvendelsen. Statistikkerne om energi, som er baseret på medlemsstaternes indberetninger til Eurostat frem til juli 2020, anvendes som den primære datakilde for at evaluere fremskridtene hen imod 2020-målet. Rapporten bygger på medlemsstaternes femte halvårlige statusrapport om vedvarende energi for 2017-18 samt den supplerende tekniske analyse, der blev udført i løbet af 2020. Den indeholder endvidere en oversigt over potentialet for samarbejdsmekanismer og en vurdering af de administrative rammer samt bæredygtigheden af biobrændstoffer.

Rapporten består af fire hovedkapitler. Kapitel 2 indeholder en samlet vurdering på EU-plan, mens kapitel 3 indeholder en mere detaljeret analyse af medlemsstaternes fremskridt, herunder prognoser frem mod 2020. Kapitel 4 vurderer biobrændstoffers bæredygtighed. De overordnede konklusioner med anbefalinger fremgår af kapitel 5. Medmindre andet er nævnt, omfatter tallene i denne rapport Det Forenede Kongerige, som var medlem af EU i rapporteringsperioden for 2018.

2. FREMSKRIDT MED UDBREDELSEN AF VEDVARENDE ENERGI

I 2018 nåede EU op på en andel på 18,0 % (18,9 % for EU-27) af vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug. Dette skal ses i lyset af et mål på 20 % (20,6 % for EU-27) for 2020 og et vejledende forløb på 16 % for 2017/2018. Hertil kommer, at EU som helhed også ligger over det lidt mere ambitiøse forløb, som medlemsstaterne selv har fastlagt i deres nationale handlingsplaner for vedvarende energi. I løbet af de senere år har der på EU-plan været en stabil vækst i den samlede andel af vedvarende energikilder (VEK) og i de sektorspecifikke andele af vedvarende energikilder brugt til elektricitet (VEK-E), opvarmning og køling (VEK-O&K) samt i mindre omfang transport (VEK-T).

Med hensyn til de enkelte sektorer har andelen af vedvarende energi inden for elektricitet samt opvarmning og køling på EU-plan systematisk ligget over de niveauer, som medlemsstaterne har fastsat i deres nationale handlingsplaner for vedvarende energi, mens transportsektoren ligger lidt under den planlagte andel i handlingsplanerne (8,03 % realiseret i forhold til 8,50 % planlagt). Denne mangel skyldes delvis debatten om politikken for biobrændstoffer og de dertil knyttede justeringer af de lovgivningsmæssige rammer. Selv om disse justeringer var nødvendige for at imødekomme betænkelighederne vedrørende bæredygtighed, bremsede den deraf følgende usikkerhed med hensyn til den fremtidige politiske ramme investeringer i produktionskapacitet for biobrændstoffer, herunder avancerede biobrændstoffer. Stigningen i investeringerne i avanceret biobrændstofproduktionskapacitet som følge af vedtagelsen af RED II afspejles ikke i 2018-dataene.

Bioenergi er generelt fortsat den vigtigste kilde til vedvarende energi i EU med en andel på ca. 60 % i 2018. Faste biobrændstoffer tegner sig for 68,4 % og dermed den største andel af bioenergi. Af disse faste biobrændstoffer udgør skovbrug ca. 91 %. De øvrige former for bioenergi er flydende biobrændstoffer (12,6 %), biogas (11,6 %), den vedvarende andel af kommunalt affald (7,2 %) og trækul (2 %).

Figur 1: Reelle og planlagte andele af vedvarende energi for EU (2005-2020, %). Kilde: Eurostat og de nationale handlingsplaner for vedvarende energi

I forhold til det absolutte forbrug af vedvarende energi yder sektoren for opvarmning og køling det største bidrag (i alt 102,9 Mtoe i 2018), tæt efterfulgt af elektricitet fra vedvarende energikilder (90,3 Mtoe) og transportsektoren (25,1 Mtoe) .

De vigtigste vedvarende energikilder, der anvendtes til energiforbrug, var biomasse til opvarmning og køling, vandkraft og vindenergi til elektricitet og biobrændstoffer til transport.

Medlemsstaterne støtter primært VEK-T gennem instrumenter, der tager sigte på anvendelsen af biobrændstoffer, men de fremmer i stigende grad e-mobilitetsløsninger eller planlægger i øjeblikket at indføre tilskud til e-mobilitet. Blandt de medlemsstater, der allerede har indført støtteinstrumenter, er Danmark, Tyskland, Irland, Kroatien, Italien, Letland, Malta, Østrig, Rumænien, Sverige og Det Forenede Kongerige.

Inden for elsektoren sker der et klart paradigmeskift i retning af vedvarende energi. Mellem 2010 og 2018 er den samlede sol- og vindenergikapacitet i EU steget fra 110 GW til 261 GW. En af de vigtigste faktorer er faldet i omkostningerne til elektricitet fra solcelle- og vindenergi, som i perioden fra 2009 til 2018 faldt med henholdsvis næsten 75 % og ca. 50 % (afhængigt af markedet) som følge af de reducerede kapitalomkostninger, effektivitetsforbedringer og styrkede forsyningskæder samt udbudsprocedurer for støtteordninger. F.eks. har Tyskland og Nederlandene siden midten af 2016 tildelt mere end 3,1 GW havvindkapacitet, hvor der ikke er støtte involveret. I juli 2020 fastlagde 18 medlemsstater støtteniveauerne for (større) VEK-E-anlæg i en udbudsprocedure. En fortsættelse af tendensen til fuldt ud markedsbaserede VEK-E-projekter vil bidrage til at holde detailpriserne på elektricitet nede ved at reducere den støtterelaterede komponent.