Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Integrering af miljø og bæredygtig udvikling i politikken for økonomisk samarbejde og udviklingssamarbejde"

(2001/C 14/18)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 18. maj 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Lutz Ribbe til ordfører og J. Ignacio Gafo Fernández til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. oktober 2000..

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 376. plenarforsamling af 18.-19. oktober 2000, mødet den 19. oktober 2000, følgende udtalelse med 83 stemmer for, ingen imod og 6 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Ifølge Amsterdam-traktatens artikel 177 er fremme af bæredygtig udvikling et centralt anliggende for EU's udviklingssamarbejde.

1.2. Det Europæiske Råd understregede på sit møde i Cardiff i juni 1998 betydningen af at integrere miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling i alle EU's politikområder og pålagde Kommissionen og de specialiserede råd at udarbejde strategier med dette for øje.

1.3. Den foreliggende meddelelse fra Kommissionen om "Integrering af miljø og bæredygtig udvikling i politikken for økonomisk samarbejde og udviklingssamarbejde - Elementer til en generel strategi"(1) indgår i denne integrationsstrategi.

1.4. ØSU noterer sig debatten i Rådet (udviklingssamarbejde) den 11. november 1999 og den 18. maj 2000 samt Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om "Det Europæiske Fællesskabs udviklingspolitik"(2).

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU hilser Kommissionens meddelelse velkommen. Den viser, at Kommissionen bestræber sig på at gennemføre Amsterdam-traktatens og Cardiff-topmødets bestemmelser, og præciserer desuden, at det drejer sig om et område, hvor der stadig er mange mangler, der skal udbedres.

2.2. Både i denne meddelelse og i den generelle meddelelse om udviklingssamarbejde(3) fastslår Kommissionen med rette, at det civile samfund har en vigtig rolle at spille i løsningen af disse opgaver. På den baggrund beklager ØSU, at det som repræsentant for det organiserede civilsamfund hidtil kun sporadisk har været inddraget i Kommissionens forhandlinger. ØSU henleder Kommissionens, Rådets og Europa-Parlamentets opmærksomhed på, at ØSU kun kan give et fornuftigt bidrag til udviklingen af dette vigtige politikområde, hvis det inddrages i hele processen omkring udviklingssamarbejdet og ikke kun høres om enkeltpunkter og isolerede dokumenter. Kommissionen opfordres til at orientere ØSU om, hvorledes ØSU fremover vil blive inddraget i udviklingen af det økonomiske samarbejde og udviklingssamarbejdet.

2.3. ØSU betragter den globale udvikling med bekymring. Det løfte om at investere mindst 0,7 % af BNP i udviklingshjælp, som industrinationerne afgav allerede på FN's generalforsamling den 24. oktober 1970 og siden gentagne gange har bekræftet, er for de fleste landes vedkommende ikke opfyldt. Gennemsnitligt anvendes der kun 0,23 % af BNP til udviklingshjælp.

2.4. Afstanden mellem fattig og rig bliver stadig større. Man har længe - også i den udviklede verden - vidst og erkendt, at mange udviklingslande befinder sig i en ond cirkel, der kun utilstrækkeligt kan beskrives med ord som økonomisk underudvikling, fattigdom, lavt uddannelsesniveau, befolkningsvækst og manglende miljøbeskyttelse. Det har ikke hidtil været muligt at bryde den, bl.a. fordi der ikke har været politisk vilje til det.

2.5. Miljøsituationen er naturligvis meget forskellig fra det ene udviklingsland til det andet og fra region til region, og det er derfor ikke muligt at generalisere. Det skal dog understreges, at situationen i mange tilfælde er desperat. Mange mennesker mangler rent drikkevand, spildevandsbehandlingen (og dermed ofte de hygiejniske forhold) er katastrofal, systematisk affaldsforvaltning er for det meste et ukendt begreb, og luftforureningen er ofte dramatisk - ikke kun i de tætte storbyområder. Ofte drives der rovdrift på de naturlige ressourcer, enten for at dække egne behov eller for at tilfredsstille efterspørgslen udefra.

2.5.1. Overgræsning og landbrugets overudnyttelse af marginale jorder med aftagende frugtbarhed og ydeevne til følge er illustrerende eksempler på den problematiske miljøsituation, og et andet eksempel er udstrakt fældning af skov. De økologiske konsekvenser kan også være meget forskellige: lige fra klimaændringer og øget ørkendannelse til store oversvømmelser. Virkningerne kan både være globale og regionale/lokale. De fleste udviklingslande er med andre ord langt fra at have en sund miljøsituation og en bæredygtig udvikling. Dette rammer ikke kun udviklingslandene, men har også konsekvenser for de udviklede lande, hvilket gør Kommissionens initiativ særlig betydningsfuldt, også af forståelige egoistiske grunde.

2.6. Det må erkendes, at det er de industrialiserede lande og ikke udviklingslandene, der har hovedansvaret for mange af de globale miljøproblemer. 20 % af jordens befolkning bruger 80 % af jordens ressourcer. Dette ressourceforbrug dækkes delvist af rovdrift på eller overudnyttelse af vedvarende og ikke-vedvarende ressourcer i udviklingslandene.

2.6.1. De 20 %, der bruger 80 % af råstofferne, lever hovedsageligt i industrilandene. Det er således først og fremmest produktions-, forbrugs- og adfærdsmønsteret i industrilandene, der har ansvaret for den truende ressourceknaphed, klimaforandringen og det dramatiske fald i verdens biodiversitet og dermed den genetiske mangfoldighed. Hvis dette mønster overføres til udviklingslandene, vil den allerede meget sårbare økologiske situation blive yderligere skærpet.

2.6.2. Dog kan industrilandene yde et vigtigt bidrag til løsning af udviklingslandenes problemer ved at overføre viden om udnyttelse af tilpasset miljøteknologi.

2.7. ØSU påpeger, at integrering af miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling i EU's udviklingssamarbejde ikke må indebære, at europæisk livsstil overføres til udviklingslandene. Kommissionen har i sin evaluering af det femte miljøhandlingsprogram(4) selv fastslået, at man er langt fra at have sikret en bæredygtig udvikling i Europa.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Utilstrækkeligt udkast til strategi

3.1.1. Det er påfaldende, at Kommissionen i sin meddelelse kun stiller relativt uforpligtende forslag om de emner, den behandler. Efter ØSU's mening giver den ikke klart udtryk for

- hvor årsagen til problemerne præcist skal findes efter Kommissionens opfattelse,

- hvor manglerne i samarbejdet mellem EU og udviklingslandene hidtil har været størst,

- hvordan de effektivt kan imødekommes.

3.1.2. Meddelelsen koncentrerer sig om miljøaspektet. Der mangler helt en forklaring på, hvordan man forestiller sig at integrere bæredygtig udvikling i udviklingspolitikken. ØSU mener derfor ikke, at Kommissionen diskuterer alle "Elementer til en generel strategi" som angivet i meddelelsens undertitel.

3.1.3. Et emne af væsentlig og afgørende betydning for bæredygtig udvikling i udviklingslandene er f.eks. "befolkningsudvikling". Det er fuldstændig fraværende i meddelelsen. ØSU anbefaler, at de svage punkter gennemgås nøje på ny, og at de strategiske overvejelser suppleres tilsvarende.

3.1.4. Der bør i den forbindelse også gives svar på følgende spørgsmål:

- er den hyppigt iagttagne flugt fra land til by og udviklingen af stadig større millionbyer med 10, 20 eller 30 mio. indbyggere bæredygtig på lang sigt?

- er der ikke en vis inkonsekvens i, at man på den ene side fremmer uddannelse af befolkningen i de økonomisk underudviklede lande, hvilket er fornuftigt, men samtidig bevidst lokker de faguddannede til at forlade deres land ved hjælp af særlige statslige initiativer, f.eks. indvandringsregler, hvilket i høj grad hæmmer etableringen af virksomheder i deres eget land og disses konkurrenceevne (stikord: brain-drain)?

- hvorfor foreslår Kommissionen ikke fremme af mekanismer til øget teknologioverførsel ud over dem, der allerede er nedfældet i Kyoto-protokollen?

3.1.5. Kommissionen fastslår, at "Hidtil har analyserne af EU- og EF-politikkens kohærens og betydning for udviklingslandene ikke været systematiske". Denne kritiske selverkendelse hilser ØSU velkommen. ØSU savner en konkret angivelse af, hvornår en sådan utvivlsomt absolut nødvendig undersøgelse skal foretages og fremlægges.

3.1.6. Det ville derfor være en fordel for videreførelsen og kvaliteten af debatten mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet, som ØSU gerne vil deltage i (jf. punkt 2.2), hvis der blev foretaget en klar fejlanalyse af den hidtidige globale udvikling og politik. ØSU påpeger, at især FN's miljøprogram (UNEP) allerede har gjort et vigtigt stykke arbejde, som bør underkastes en systematisk evaluering og integreres i strategien.

3.1.7. Debatten ville vinde i klarhed og forståelighed for offentligheden, som det er tvingende nødvendigt at bevidstgøre om disse spørgsmål, hvis bestemte udviklingstendenser betegnedes som miljøfjendtlige, dvs. ikke bæredygtige, og blev beskrevet nærmere. Det bør især belyses, hvilken andel offentlige myndigheder og virksomheder i de udviklede lande har heri.

3.2. Grundlag for miljøbeskyttelse

3.2.1. Det understreges flere gange i Kommissionens meddelelse, hvor vigtigt det er at fremme de grundlæggende forudsætninger for opbygning og udbygning af miljøstyringskapaciteten i den offentlige og den private sektor. Det er ØSU helt enig i. Men fremme af miljøbevidstheden og miljøuddannelsen omtales kun et enkelt sted i meddelelsen.

ØSU pointerer, at miljøbeskyttelse ikke fungerer, hvis den kun beordres ovenfra. Den giver først resultater, når samfundet står bag, når befolkningen forstår og accepterer de foranstaltninger, der er truffet, og måske endda kræver flere tiltag.

Man bør i fremtiden være endnu mere opmærksom på fuldt ud at inddrage offentligheden og det organiserede civilsamfund i udarbejdelse, gennemførelse og evaluering af udviklingsstrategier, især vedrørende miljø og bæredygtig udvikling. Det er en forudsætning for civilsamfundets reelle deltagelse, at det forud har adgang til de relevante oplysninger både om planlagte projekter og om miljøvurderinger - helt i tråd med Århus-konventionen, som EU har undertegnet. Desuden er øget støtte til små miljøbeskyttelsesprojekter og mikroprojekter et vigtigt udgangspunkt for direkte inddragelse af den lokale befolkning. Desværre giver Kommissionens meddelelse ikke tilstrækkelige oplysninger om nogen af de to punkter.

3.2.2. Udviklingslandene er ofte langt bagud med hensyn til uddannelse på områder som miljøstyring og miljølovgivning samt gennemførelse af samme. ØSU mener derfor, at udviklingslandene bør modtage mere støtte på disse områder, især til udvikling af relevante uddannelsestilbud og læseplaner på de højere læreanstalter.

3.2.3. Kommissionen har en fast ramme for dialogen med AVS-landene om udviklingsstrategier. Det er et ideelt integreringsinstrument, især da de økonomiske og sociale aktører også skal inddrages, hvilket ØSU har krævet.

3.2.4. Sålænge der i udviklingslandene ikke tages tilstrækkeligt hensyn til behovet for en moderne miljøpolitik, er det i Europas og i hele verdens interesse ("global governance"), at Kommissionen og de enkelte medlemsstaters regeringer giver miljøaspekterne den plads, der tilkommer dem, i de bilaterale samtaler og forhandlinger. Det kan ikke accepteres at falde tilbage på den holdning, at miljøbeskyttelse skal være "efterspørgselsorienteret".

3.2.5. Det er derfor også vigtigt at overbevise alle kommissionsembedsmænd, der er beskæftiget med udviklingspolitik, om betydningen af miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling. Det er her, integreringen af miljøhensyn begynder.

3.2.6. I denne forbindelse har ØSU en kommentar til personaleressourcerne i de af Kommissionens tjenestegrene, der beskæftiger sig med udviklingsspørgsmål. Tallene i meddelelsens fodnote 22, der eksempelvis oplyser, at en medarbejder i Kommissionen har ansvaret for miljøovervågning af en samlet bistand på 1300 mio. EUR til AVS-landene, maner til grundig eftertanke. Der kan umuligt foretages den nødvendige kontrol. Kommissionen bør forklare, hvordan man i lyset af den planlagte omlægning af Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser og Generaldirektoratet for Udvikling samt Den Fælles Tjeneste for Eksterne Forbindelser kan tackle de med sikkerhed voksende opgaver tilstrækkeligt godt.

3.2.7. Effektiviteten kunne f.eks. øges gennem bedre koordinering og udnyttelse af de forhåndenværende ressourcer, både fra Kommissionens side og fra medlemsstaternes og de kompetente private og offentlige organisationers side.

3.3. Virkningerne af handel

3.3.1. Handel er et emne, der omtales i meddelelsen, dog ikke så grundigt, som ØSU finder det nødvendigt.

3.3.2. I handelsforbindelserne mellem EU's medlemsstater og udviklingslandene er der nogle problemer, som hidtil har gjort det meget vanskeligt, ja nærmest umuligt, at opnå en bæredygtig udvikling - både i udviklingslandene og i de udviklede lande. Et eksempel er foderstofimporten. Det europæiske landbrug importerer foderstoffer (og andre landbrugsråvarer) i væsentligt omfang, også fra udviklingslande. Inden for EU fører dette i nogle tilfælde til koncentration af intensivt kvæghold i kystegne for at øge bedrifternes konkurrenceevne. Det er forståeligt, men er samtidig et problem for miljøet og for udviklingen af et bæredygtigt landbrug i EU. Dyrkningen af foderråstoffer i udviklingslandene giver til gengæld anledning til forskellige sociale og miljøpolitiske problemer. Fordrivelse af småbønder fra deres jorder, skovhugst og udpining af skrøbelig jordbund, manglende hensyntagen til miljøforholdene ved forarbejdning af råvarer (f.eks. i fiskemelsfabrikker) nævnes som eksempler. Meddelelsen belyser overhovedet ikke spørgsmålet om, hvilke konsekvenser indførelse af og handel med genetisk modificerede sorter kan få for miljøet. I et dokument, der skal indeholde "elementer til en generel strategi", burde Kommissionen gå mere i dybden med disse spørgsmål og fremlægge forslag til løsning.

3.3.3. Kommissionen peger hyppigt i meddelelsen på den betydning, internationale virksomheder i disse lande har for opbygningen af miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling. Det er uden tvivl rigtigt, da virksomhederne kan sikre en massiv overførsel af viden og med deres administrative erfaring og anvendelse af moderne miljøteknologier indføre "rene" økonomiske processer. Dette er den positive side af en udvikling, som ubetinget må støttes.

3.3.4. På den anden side finder ØSU det nødvendigt at påpege, at der er udviklingstendenser, der trækker i den modsatte retning: verdensomspændende virksomheder, som i deres afdelinger i de udviklede lande nøje overholder høje miljøstandarder, men som i visse tilfælde konsekvent udnytter udviklingslandenes lave sociale, arbejdsmæssige og miljømæssige standarder og dermed forhindrer en bæredygtig udvikling. Da denne faktor ikke bør undervurderes, bør Kommissionen indlede en debat med de europæiske og internationale institutioner om, hvordan der kan sættes en stopper for den praksis. Der kunne f.eks. udarbejdes en adfærdskodeks. Det er også nødvendigt, at EU og medlemsstaterne aktivt støtter den internationale kampagne for ratificering af ILO's grundlæggende konventioner, og at man stiller det som en betingelse for investeringer og offentlige lån samt bestemte programmer, at konventionernes bestemmelser overholdes.

3.3.5. Det kan ikke accepteres, at der i udviklingslandene ofte stadig anvendes miljø- eller sundhedsskadelige stoffer, som længe har været forbudt i EU's medlemslande af miljø- eller sundhedspolitiske grunde, men som alligevel fremstilles i EU. Derudover anvendes der i mange udviklingslande sværtnedbrydelige giftige kemikalier som DDT(5) til malariabekæmpelse. De udgør en stigende global miljøfare på grund af deres flygtighed og langlivethed.

3.3.6. På baggrund af den ubalance, denne handelspraksis skaber, må man snarere forstå Kommissionens udsagn i punkt 4.2, første afsnit: "Handel og miljø skal i den sammenhæng spille en gensidigt forstærkende rolle" som et ønske end som en reel beskrivelse af situationen i dag. Kommissionen og medlemsstaterne bør arbejde for, at miljødimensionen integreres i Verdenshandelsorganisationens grundregler.

3.4. Investeringer i miljøbeskyttelse

3.4.1. I betragtning af den betydelige underinvestering i miljøbeskyttelse i udviklingslandene er det absolut på sin plads at overveje en forøgelse af miljøinvesteringernes andel af den samlede udviklingsstøtte fra EU (ifølge Kommissionen ligger den i dag kun på 8,5 %). ØSU påpeger samtidig, at det for den bæredygtige udvikling er lige så nødvendigt at sørge for, at der også tages hensyn til miljøaspekterne i forbindelse med de resterende langt større midler, som ifølge de prioriteter, der i april 2000 blev opstillet for EU's udviklingspolitik, bliver afsat til bekæmpelse af fattigdom, fremme af samhandel, strukturtilpasningsprogrammer, sundhed, uddannelse samt fremme af den private sektor og de produktionsorienterede sektorer.

3.4.2. Nogle af udviklingslandenes miljøproblemer skyldes relativt banale problemer - set med de industrialiserede landes øjne. F.eks. breder ørkenen sig, fordi der fældes træer, der bl.a bruges som brændsel ved madlavning. Med moderne, tilpasset miljøteknologi (f.eks. "solkomfurer") kunne der opnås væsentlige forbedringer. Samtidig kunne der startes kvalificeringsprogrammer, som satte folk i udviklingslandene i stand til selv at fremstille egnede teknologier. Det er en forkert indfaldsvinkel, hvis man kun betragter udviklingslandene som aftagere af udstyr fremstillet i industrilandene. ØSU ville sætte pris på en angivelse fra Kommissionens side af, om støtte til fremstilling og anvendelse af relevant teknologi i udviklingslandene gennem bottom-up-projekter ikke er en fremgangsmåde, man burde benytte sig af i langt højere grad end hidtil for at løse mange lokale problemer.

3.4.3. Relevante projekter af denne art kan desuden klart vise, at miljøbeskyttelse ikke er en luksus, kun rige samfund kan tillade sig, men en grundlæggende forudsætning for sikring af den globale økologiske og økonomiske stabilitet.

3.4.4. Endelig påpeger ØSU, at det er uklart, hvordan Kommissionen er nået frem til den opfattelse, at "privatisering af miljøtjenester som f.eks. affaldsforvaltning, kloakering og behandling af spildevand (kan) forbedre de økonomiske resultater og gøre miljøpolitikken mere effektiv".

Bruxelles, den 19. oktober 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2000) 264 endelig.

(2) KOM(2000) 212 endelig af 26.4.2000.

(3) KOM(2000) 212 endelig af 26.4.2000.

(4) KOM(1999) 543 endelig af 24.11.1999.

(5) Ca. 30 % af det DDT, der anvendes i udviklinglandene, kommer med luften tilbage til de udviklede lande!