Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 74/150/EØF, 74/151/EØF, 74/152/EØF, 74/346/EØF, 74/347/EØF, 75/321/EØF, 75/322/EØF, 76/432/EØF, 76/763/EØF, 77/311/EØF, 77/537/EØF, 78/764/EØF, 78/933/EØF, 79/532/EØF, 79/533/EØF, 80/720/EØF, 86/297/EØF, 86/415/EØF og 89/173/EØF for så vidt angår landbrugs- og skovbrugshjultraktorers konstruktivt bestemte maksimalhastighed () (97/C 56/14)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 14. juni 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Edoardo Bagliano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 2. oktober 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 339. plenarforsamling af 30. og 31. oktober 1996, mødet den 31. oktober 1996, med 67 stemmer for, 3 imod og 5 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det foreliggende direktivforslag sigter mod at ændre rammedirektivet 74/150/EØF og de talrige særdirektiver om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om typegodkendelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer, for så vidt angår maksimalhastigheden.

1.2. Formålet er at skabe »ét fælles typegodkendelsessystem«, som kan sikre fri bevægelighed for traktorer inden for EU.

1.3. EF-typegodkendelsen, der for øjeblikket er fakultativ, omfatter traktorer med en maksimalhastighed på 30 km/h. Men eftersom et stadig større antal landbrugs- og skovbrugstraktorer udvikles og konstrueres til en højere maksimalhastighed, anvendes denne EF-typegodkendelse i stadig mindre omfang.

1.4. Ændringen, der er en forudsætning for at nå målet om en fælles typegodkendelse, består i at ændre udtrykket »30 km/h« til »40 km/h« - en grænse, som Kommissionen har valgt efter at have hørt branchens og medlemsstaternes eksperter.

2. Bemærkninger

2.1. Med direktivforslaget tager Kommissionen blot de faktiske forhold til efterretning. Faktisk dækker EU-lovgivningen for indeværende kun 15 % af den samlede traktorpark.

2.2. Kun tre lande (Belgien, Frankrig og Schweiz) forbyder formelt hastigheder på over 30 km/h, selv om brugerne alligevel kræver, at traktorerne med et par indgreb skal kunne bringes op på 40 km/h efter leveringen. I Storbritannien er den officielle hastighedsgrænse ganske vist på 30 km/h, men alle solgte traktorer har en maksimalhastighed på 40 km/h; det overlades med andre ord til brugernes dømmekraft. I en anden medlemsstat (Tyskland) sigtes der allerede mod mere end 40 km/h. På producentsiden udvikles der allerede traktorer, der kan tjene de mest forskelligartede, brugerefterspurgte formål, og som er udstyret med aksler, der kan tåle højere hastigheder end 30 km/h.

2.2.1. Når der ses på brugernes krav til traktorers ydeevne, indtager hastigheden en stadig vigtigere plads. Traktorers anvendelse som befordrings- og transportmiddel tegner sig i dag for omkring 40 % af den samlede anvendelse. Den tid, der bruges herpå, forventes oven i købet at stige, bl.a. som følge af både landbrugsaktiviteternes og bedrifternes omstrukturering, der øger en landbrugsbedrifts gennemsnitlige jordareal og samtidig bevirker, at de forskellige jorder (marker) ikke altid grænser op til hinanden. Det er således klart, at en forhøjelse af traktorernes hastighed kan øge rentabiliteten. Kravene til de moderne landbrugsbedrifter forudsætter stadig hurtigere transport (det være sig af landbrugsmaskiner eller produkter) inden for bedriftens samlede område. Traktoren bruges faktisk ikke kun til transport af landbrugsmaskiner, men også til transport af produkter, og for visse produkttyper (f.eks. roer) er transporten af afgørende betydning.

2.3. Situationsbilledet er meget broget, og producenterne er tvunget til at fremstille traktorer med forskellige »specifikationer« (komponenter) til hvert enkelt marked i EU. 30 % af investeringsomkostningerne må faktisk tilskrives forskellene i medlemsstaternes typegodkendelseskrav. En harmonisering - hvor resultatet svarer bedre til de faktiske forhold - er derfor nødvendig, ja faktisk den vigtigste forudsætning for en effektiv EF-typegodkendelse, der kan hindre, at producenterne skal udvikle »ad hoc-udgaver« af traktorer alt efter afsætningslandet med de meromkostninger, dette selvsagt indebærer.

2.3.1. Spørgsmålet om traktorers maksimalhastighed rejser et sikkerhedsproblem. Sikkerheden hænger i øvrigt også sammen med bremsesystemets effektivitet og egnethed, og hvis man øger de maksimale hastighedsgrænser, skal man nødvendigvis ændre en række tekniske forskrifter. I den forbindelse henstiller ØSU, at Kommissionen ufortøvet vedtager det relevante direktiv om tilpasning til den tekniske udvikling.

2.4. Da der imidlertid sker en stadig udvikling i traktorers ydeevne og anvendelsesformål, opfordrer ØSU Kommissionen til at tage højde for udviklingen under næste ændring af rammedirektivet, så det også omfatter traktorer med en maksimalhastighed på over 40 km/h. Dette skal naturligvis ledsages af passende sikkerheds- og miljøbeskyttelseskrav. Når maksimalhastigheden for traktorer fastsættes, skal der tages højde for, at traktorer ofte føres af unge (fra 16 år), som ikke har en god køreuddannelse. ØSU håber, at medlemsstaterne vil træffe passende foranstaltninger vedrørende brugen af sådanne køretøjer, især hvad angår førernes skoling.

2.5. ØSU mener, at arbejdet med kodificeringen af EU-lovgivningen om landbrugstraktorers konstruktionsmæssige specifikationer bør fortsætte, så man kan sikre en fuldstændig, gennemsigtig og letanvendelig lovgivningsramme.

3. Konklusioner

3.1. ØSU stiller sig positivt til forslaget om ændring af landbrugs- og skovbrugshjultraktorers maksimalhastighed, men henstiller, at Kommissionen tager de supplerende initiativer, der er omtalt i punkt 2.4.

3.2. ØSU anbefaler ligeledes, at reglerne kodificeres for at øge gennemsigtigheden.

Bruxelles, den 31. oktober 1996.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 186 af 26. 6. 1996, s. 11.