DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/8

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om »Bredbåndsadgang for alle: Overvejelser om udvidelse af forsyningspligtens omfang i forbindelse med elektronisk kommunikation«

(2009/C 175/02)

I brev af 3. juli 2008 anmodede det franske EU-formandskab Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om i henhold til EF-traktatens artikel 262 at udarbejde en sonderende udtalelse om:

Bredbåndsadgang for alle: Overvejelser om udvidelse af forsyningspligtens omfang i forbindelse med elektronisk kommunikation.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Raymond Hencks til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. november 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 449. plenarforsamling den 3.-4. december 2008, mødet den 4. december 2008., følgende udtalelse med 125 stemmer for og 3 imod.

1. Henstillinger

1.1 I vore dage bør informations- og kommunikationsteknologierne (ikt), som er fundamentet i et informationssamfund, der ønsker at være åbent for alle, opfylde behovene for alle samfundets borgere.

1.2 Ikke desto mindre er de nye elektroniske kommunikationsmidler stadig utilgængelige for mange, enten på grund af manglende adgang til net og tjenester eller på grund af manglende kompetencer. Det er ikke hidtil lykkedes for de almene elektroniske kommunikationstjenester, der skal levere bestemte minimumstjenester af en bestemt kvalitet til en overkommelig pris for alle brugere, at mindske den digitale kløft.

1.3 Siden forsyningspligtens indførelse har dens anvendelsesområde stort set været uændret. Forsyningspligten er stadig begrænset til en smalbåndsforbindelse til det offentlige telefonnet.

1.4 Generel bredbåndsadgang er ikke kun en nøglefaktor for udviklingen af de moderne økonomier og et vigtigt aspekt i Lissabondagsordenen, men er også blevet en væsentlig forudsætning for velfærd og integration i informationssamfundet (»e-integration«).

1.5 På denne baggrund mener EØSU, at en tilpasning af forsyningspligten til den teknologiske udvikling og brugernes behov er påkrævet, og foreslår:

— at man udvider forsyningspligtens omfang og stiller krav om, at der inden for en rimelig frist, der skal fastlægges i et flerårigt program, tilbydes en DSL-adgang for alle med en minimumstransmissionshastighed på 2 Mbit/s-10 Mbits/s eller mobil eller trådløs adgang (WIMAX, satellit osv.) med tilsvarende transmissionshastigheder;

— at man ikke kun fokuserer på geografisk udelukkelse, men også på social udelukkelse, som falder sammen med visse brugergruppers begrænsede finansielle kapacitet og kompetencer; forsyningspligten bør udvides, således at alle brugere sikres adgang uanset deres geografiske, finansielle eller sociale situation;

— at man støtter nationale og lokale projekter om e-integration samt gruppers og organisationers mikroprojekter for personer, som har svært ved at benytte sig af teknologiske redskaber, især gennem forskellige former for mikrofinansiering af lokale undervisningsprojekter, offentlige centre med kollektiv adgang til internet og opstilling af interaktive computere på offentlige steder med gratis internetadgang;

— at medlemsstaterne opfordres til at fastlægge bestemmelser om finansiel støtte til familier eller personer, for hvem udgiften til det grundlæggende udstyr (computer, software, modem), netadgang og nettjenester er uoverkommelig;

— at forsyningspligtydelserne primært finansieres gennem offentlig støtte fra medlemsstaterne og EU's fondsmidler; det er den eneste egnede fremgangsmåde for lande, hvor forsyningspligtens finansielle omkostninger er for store for en operatør.

— at Kommissionen opfordres til regelmæssigt at offentliggøre eksempler på bedste praksis på området.

2. Indledning

2.1 I 1993 (1) behandlede Kommissionen for første gang spørgsmålet om forsyningspligt inden for telekommunikationssektoren i detaljer. Det betragtedes dengang som en sikkerhed for, »at alle brugere uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale betingelser til en overkommelig pris kan få adgang til en bestemt minimumsservice af en given kvalitet«.

2.2 Senere forankredes begrebet i flere direktiver (2), og forsyningspligten udvidedes til at omfatte elektronisk kommunikation på baggrund af den fortsatte konvergens mellem telekommunikation, medier og it-tjenester.

2.3 I takt med informationssamfundets udvikling er kløften blevet større mellem personer, der udnytter de elektroniske kommunikationsnets muligheder til personlige og erhvervsmæssige formål, og personer, der ikke kan udnytte disse muligheder (den »digitale kløft«), fordi de ikke har adgang til informations- og kommunikationsteknologierne, eller fordi de mangler kompetencer eller interesse for sagen.

2.4 Ifølge en Eurobarometerundersøgelse (3) var 49 % af husstandene i EU-27 (vinteren 2007) tilsluttet internettet (52 % i EU-15 og 33 % i de 12 nye medlemsstater), mens over halvdelen (57 %) af EU-borgerne havde en computer i hjemmet.

2.5 Selv om internetdækningen i hele EU er konstant stigende, er det en kendsgerning, at det i gennemsnit kun er hver anden husstand i EU, og i Bulgarien, Grækenland og Rumænien mindre end en fjerdedel, der har en internetforbindelse.

2.6 Det vil sige, at mange borgere ikke har adgang til de elektroniske kommunikationsmidler, som er uundværlige i et informationssamfund, selv om mange oplysninger nu kun gives via disse teknologier.

2.7 Risikoen for, at der opstår en digital kløft, har i årevis bekymret EU, som regelmæssigt tilpasser og supplerer lovgivningen om elektronisk kommunikation gennem specifikke bestemmelser, der skal fastholde forsyningspligten og brugernes rettigheder samt beskytte personoplysninger. EØSU har afgivet mange udtalelser om disse initiativer (4).

2.8 I Rigaerklæringen om e-integration (5), som blev vedtaget den 11. juni 2006, forpligtede EU's medlemsstater sig til at reducere de regionale forskelle mht. internetadgang i EU væsentligt gennem udvidelse af bredbåndsdækningen til svagt betjente områder samt til inden 2010 at halvere antallet af personer, der ikke bruger internet, og som tilhører udstødningstruede grupper.

2.9 Trods denne erklæring er forsyningspligtens anvendelsesområde forblevet uændret.

2.10 Kommissionen fremsatte i 2007 et bredt forslag om omarbejdning af de nugældende EU-regler for elektronisk kommunikation med bl.a. en ændring af »forsyningspligtdirektivet« (6).

2.11 De væsentligste forslag til ændringer af forsyningspligtdirektivet handler om bedre informering af slutbrugerne, handicappede brugeres anvendelse af og adgang til elektronisk kommunikation, opkald til alarmtjenester samt sikring af grundlæggende tilslutningsmuligheder og servicekvalitet (7).

2.12 Handicappede og personer med særlige behov har stadig mange problemer med adgang til tjenester, der er væsentlige for det sociale og økonomiske liv (8). EØSU hilser det derfor velkomment, at medlemsstaternes mulighed for at træffe særlige foranstaltninger for handicappede brugere med 2007-forslaget til ændring af forsyningspligtdirektivet (9) er blevet til en udtrykkelig pligt (10).

2.13 Ændringsforslaget til forsyningspligtdirektivet ændrer derimod ikke forsyningspligtens omfang eller levering af tjenester til forbrugere og slutbrugere.

3. Forsyningspligtens nuværende omfang

3.1 Medlemsstaterne skal sikre, at alle rimelige anmodninger om tilslutning til det offentlige telefonnet på et fast sted og om adgang til offentligt tilgængelige telefonitjenester (telefonoplysningstjeneste, abonnentfortegnelse, offentlige betalingstelefoner) eller adgang til særlige foranstaltninger for handicappede brugere efterkommes af mindst én virksomhed.

3.2 Da de nationale tilladelser til mobiltelefonioperatører kræver fuld geografisk dækning eller fuld befolkningsdækning, er taletelefoni i mellemtiden blevet alment tilgængelig, selv om taksterne ofte er svære at gennemskue.

3.3 Kravet om nettilslutning er dog begrænset til en smalbåndsforbindelse. Der er ingen krav om bestemte data- eller bithastigheder, men tilslutningen skal muliggøre en »velfungerende internetadgang, under hensyntagen til gængs teknologi, der bruges af de fleste abonnenter, og til hvad der er teknologisk muligt« (11).

4. Udvidelse af forsyningspligtens omfang

4.1 Generelle bemærkninger

4.1.1 Begrebet forsyningspligt og dennes omfang bør udvikles i takt med den teknologiske og markedsmæssige udvikling og brugernes nye behov.

4.1.2 I sin anden periodiske nyvurdering af forsyningspligtens omfang i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (12) vurderer Kommissionen, at betingelserne for udvidelse af anvendelsesområdet (som defineret i forsyningspligtdirektivets bilag V) ikke er til stede i dag. Men Kommissionen erkender, at det er »rimeligt at forvente, at smalbånd inden for relativ kort tid ikke længere vil kunne opfylde kravet om at være tilstrækkeligt til at tillade funktionel internetadgang«.

4.1.3 Det er EØSU's opfattelse, at en ajourføring allerede nu trænger sig på, og at den bør bestå i følgende:

4.2 Adgang til en række basale tjenester

4.2.1 I nogle tilfælde er udelukkelse fra informationssamfundet (»digital udelukkelse«) relateret til adfærd eller kulturtraditioner, som kan blødes op med tiden, men i andre tilfælde skyldes udelukkelsen strukturelle uligheder i økonomiens og samfundets organisation.

4.2.2 Dette fører som en dominoeffekt til andre uligheder, f.eks. ulige adgang til beskæftigelse, uddannelse, livslang læring, forbrugsgoder og -tjenester, offentlige tjenester, social integration, medborgerskab og deltagelse i demokratiet.

4.2.3 Digital udelukkelse omfatter forskellige aspekter i forbindelse med selve det digitale udstyr, adgang til den nødvendige undervisning og brugerstøtte. Problemet kræver parallelle tiltag på følgende områder:

— adgang til undervisning i nye teknologier,

— adgang til udstyr,

— netopkobling.

4.3 Undervisning af brugerne

4.3.1 Der er ingen tvivl om, at det højere kompetenceniveau, som udbredelsen af digitale teknologier kræver, forøger ulighederne mht. anvendelse og adgang. Det ville også være tilfældet, hvis teknologierne var åbne for alle.

4.3.2 Det er en stadig større ulempe ikke at kunne bruge en computer eller internettet. Denne manglende evne kommer ofte til udtryk som en komplet mangel på interesse. Det skaber en kløft i samfundet, der ikke kun mærkes af de udstødte, men også af personer, der har svært ved at tilpasse sig til de nye teknologier.

4.3.3 I denne forbindelse bør man tage særligt hensyn til ældre, der er tilbageholdende med at give sig i lag med den digitale verden (generationskløft). De bør tilbydes grundundervisningsprogrammer i it, der er tilpasset deres særlige behov (13).

4.3.4 Man bør derfor støtte nationale og lokale projekter om e-integration samt gruppers og organisationers mikroprojekter for personer, der har svært ved at benytte sig af de teknologiske redskaber. Støtten kan tage form af f.eks. mikrofinansiering af lokale undervisningsprojekter, offentlige centre med kollektiv adgang til internet eller opstilling af interaktive computere på offentlige steder med gratis internetadgang. EØSU mener, at Kommissionen regelmæssigt bør offentliggøre eksempler på bedste praksis på området.

4.4 Adgang til udstyr

4.4.1 Mange familier eller enkeltpersoner er afskåret fra adgang til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, fordi udgiften til det grundlæggende udstyr (computer, software, modem) er uoverkommelig for dem.

4.4.2 EØSU opfordrer medlemsstaterne til at fremme internetadgang og -anvendelse gennem finansiel støtte inden for forsyningspligtens rammer.

4.5 Netopkobling

4.5.1 I vore dage er det indlysende, at informations- og kommunikationsteknologierne, som er fundamentet i et informationssamfund, der ønsker at være åbent for alle, bør dække alle samfundsborgernes behov, også de socialt udstødtes, med henblik på at mindske den digitale kløft og undgå, at samfundet udvikler sig i to hastigheder.

4.5.2 Det globale internetmiljøs konvergens, etableringen af netsamarbejde og digitaliseringen har den samlede konsekvens, at der i stigende grad er behov for højhastighedsforbindelse til nettet, så de nye applikationer kan anvendes.

4.5.3 Kommissionens meddelelse af 20. marts 2006 (14), »Bredbånd til hele EU« fastslår, at »Generel bredbåndsadgang er (…) en nøglefaktor for udviklingen af de moderne økonomier og et vigtigt aspekt i Lissabondagsordenen«. I sin meddelelse af 29. september 2008 erkender Kommissionen, at »der vil være geografiske områder, hvor markedet formentlig ikke vil gøre bredbånd tilgængeligt inden for en rimelig tidsfrist« og at der »på et tidspunkt [vil] opstå et alvorligt problem, hvor personer udelukkes fra informationer«.

4.5.4 EØSU har i årevis udtrykt ønske om, at bredbåndsadgang blev omfattet af forsyningspligten.

4.5.5 Forsyningspligtdirektivet blev i 2002 suppleret med begrebet »velfungerende internetadgang« inden for forsyningspligtens dækningsområde. Denne velfungerende adgang defineres som transmission af datakommunikation med hastigheder, der er høje nok til at muliggøre adgang til internettet.

4.5.6 Dengang, da overførsel af onlinekommunikationer skete via det traditionelle telefonnet, kunne denne tilføjelse måske betragtes som en forbedring, men i vore dage kræves der bredbåndsforbindelse til anvendelse af applikationer som e-sundhed, e-business, e-forvaltning og e-læring, der er en afgørende forudsætning for Europas vækst og livskvalitet i de kommende år.

4.5.7 EØSU finder det derfor nødvendigt at præcisere, hvad en »velfungerende internetadgang« indebærer. Udvalget foreslår, at leverandøren af forsyningspligtydelsen inden for en rimelig frist, der skal fastlægges i et flerårigt program, forpligtes til at tilbyde en DSL-adgang med en minimumstransmissionshastighed på 2 Mbit/s-10 Mbits/s eller mobil eller trådløs adgang (WIMAX, satellit osv.) med tilsvarende transmissionshastigheder. Disse hastigheder skal selvfølgelig tilpasses teknologiudviklingen og forbrugernes behov.

4.6 Adgang for alle brugere, uanset hvor de bor

4.6.1 I fjerntliggende områder og landdistrikter, især i nogle af de nye medlemsstater, er markedet som regel ikke i stand til at give adgang til infrastruktur for elektronisk kommunikation til en overkommelig pris og på et passende serviceniveau.

4.6.2 Hvad angår højhastighedsadgang er der store forskelle mellem byområder og landområder. DSL-dækningen i landdistrikter ligger på 71,3 % mod 94 % i byområder (8). Transmissionshastigheder, der er for lave, hæmmer imidlertid anvendelsen af bredbånd i virksomheder på landet og dets indtog i hjemmene, som ikke får mulighed for at opleve et ægte multimediemiljø.

4.6.3 Udelukkelse fra informationssamfundet berører forskellige sociale kategorier afhængigt af demografiske variabler (alder, køn, husstandstype), sociale og erhvervsmæssige variabler (uddannelse, beskæftigelse, status, indkomst) eller geografiske variabler (bolig, bopæl, regionale eller lokale særtræk).

4.6.4 Man bør derfor ikke kun fokusere på geografisk udelukkelse, men også på social udelukkelse, som falder sammen med visse brugergruppers begrænsede finansielle kapacitet og kompetencer.

4.6.5 EØSU mener på denne baggrund, at forsyningspligten bør udvides, således at alle brugere sikres adgang uanset deres geografiske, finansielle eller sociale situation.

4.7 En bestemt kvalitet

4.7.1 I sit forslag til ændring af forsyningspligtdirektivet foreslår Kommissionen, at man giver de nationale regulerende myndigheder beføjelse til at forhindre, at servicekvaliteten forringes, at der blokeres for adgang, og at trafikken over nettene forsinkes, ved at fastsætte et minimumsniveau for kvaliteten af nettransmissionstjenester for slutbrugere.

4.7.2 EØSU mener, at minimumsniveauet for kvalitet bør være det samme for alle EU's medlemsstater, og at det derfor primært er EU's lovgivende myndighed og ikke en national reguleringsmyndighed, der bør fastlægge minimumsstandarder for kvalitet.

4.8 En rimelig pris

4.8.1 I stedet for en overkommelig pris eller en rimelig pris burde man tale om en »pris, alle kan betale«. Det svarer bedre til intentionerne.

4.8.2 Adgangens og tjenestens rimelighed er indeholdt i definitionen af forsyningspligt, men ikke af dens anvendelsesområde på EU-niveau, eftersom »en rimelig pris« afhænger af de specifikke nationale vilkår som f.eks. den gennemsnitlige husstandsindkomst.

4.8.3 EØSU foreslår, at man på EU-niveau undersøger muligheden for, at medlemsstaterne indfører sociale takster for adgang til og anvendelse af højhastighedsinternet som en del af forsyningspligtydelsen.

5. Finansiering

5.1 EØSU er klar over, at forsyningspligtydelser med højhastighedsforbindelse er en stor finansiel belastning for operatørerne, og at de ofte kun kan leveres med tab.

5.2 Dog afhænger omkostningerne i høj grad af den anvendte teknologi. Selv om omkostningerne kan reduceres ved at erstatte fastnet med mobilnet på grund af den marginale pris for tilføjelse af en ny abonnent til det fælles radionet for abonnenter, må man ikke glemme, at kommunikationsudgifterne for brugeren er lavere med en fast forbindelse end med en mobil forbindelse.

5.3 Når forsyningspligten er for stor en finansiel belastning for udbyderen, tillader forsyningspligtdirektivet af 2002 medlemsstaterne at iværksætte bl.a. følgende finansieringsmekanismer:

— bidrag fra offentlige midler

— brugerafgifter

— bidrag fra alle virksomheder eller fra bestemte virksomhedskategorier.

5.4 Hertil kommer, at strukturfondene og fondsmidlerne til udvikling af landdistrikterne på visse betingelser kan bidrage til udviklingen af regioner med efterslæb og landdistrikter.

5.5 Hvad angår adgangen til ikt-net i europæiske områder og regioner, hvor den digitale kløft er mærkbar, gentager EØSU sin anmodning (15) om, at der oprettes særlige budgetposter til e-integration i strukturfondene, fonden for udvikling af landdistrikter og fonden for forskning og udvikling.

5.6 Det globale internetmiljøs konvergens og mangfoldigheden af operatører (udbydere af adgangsinfrastruktur, internetplatforme og indhold) gør det stadig vanskeligere at fastlægge, hvilke markeder der skal bidrage til finansieringen. Dette vil blive en kilde til permanente konflikter og indsigelser.

5.7 Desuden afspejles de afgifter, som pålægges operatørerne, som oftest (i hvert fald delvist) i slutprisen.

5.8 EØSU kan ikke godkende, at restomkostningerne ved forsyningspligten dækkes ved direkte eller indirekte indførelse af en afgift eller takstforhøjelse for brugerne, da dette er uforeneligt med »en rimelig pris«.

5.9 Finansiering gennem offentlig støtte kombineret med EU-finansierede investeringer er for EØSU den eneste egnede fremgangsmåde for lande, hvor forsyningspligtens finansielle omkostninger er så store, at de ikke svarer til de almindelige forretningsmæssige vilkår.

5.10 Finansiering af forsyningspligtydelserne via en generel beskatningsordning, som fordeler omkostningerne på et meget bredt skattegrundlag, indebærer et meget mindre tab af social velstand, end hvis ydelserne kun blev finansieret gennem operatør- og brugerafgifter.

Bruxelles, den 4. december 2008 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Martin WESTLAKE Generalsekretær for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(93) 159 endelig.

(2) Direktiv 95/62/EF, 97/33/EF, 98/10/EF og 2002/22/EF.

(3) Eurbarometer 293 (særundersøgelse), juni 2008: Undersøgelse af elektronisk kommunikation i hjemmet november-december 2007.

(4) Meddelelse fra Kommissionen om »Elektronisk kommunikation: Vejen til videnøkonomien«, KOM(2003) 65 endelig, 11.2.2003; udtalelse CESE om »Højhastighedsforbindelser i EU« (ordfører: Thomas McDonogh), EUT C 120 af 20.5.2005, s. 22; udtalelse CESE om »Bredbånd til hele EU« (ordfører: Thomas McDonogh), EUT C 318 af 23.12.2006, s. 229; udtalelse CESE om »i2010 — Et europæisk informationssamfund som middel til vækst og beskæftigelse« (ordfører: Göran Lagerholm), EUT C 110 af 9.5.2006, s. 83; udtalelse CESE om »E-tilgængelighed« (ordfører: Miguel Ángel Cabra de Luna), EUT C 110 af 9.5.2006, s. 26.

(5) Se http://ec.europa.eu/information_society/events/ict_riga_2006/doc/declaration_riga.pdf.

(6) Forslag til direktiv om ændring af direktiv 2002/22/EF om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/58/EF om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor og forordning (EF) nr. 2006/2004 om forbrugerbeskyttelsessamarbejde (KOM(2007) 698 endelig).

(7) Udtalelse CESE, »Elektroniske kommunikationsnet — Reformpakken for telekommunikation«, EUT C 224 af 30.8.2008, s. 50, (ordfører: Bernardo Hernández Bataller).

(8) Statusrapport om det indre europæiske marked for elektronisk kommunikation i 2007 (13. rapport), KOM(2008) 153 endelig.

(9) KOM(2007) 698 endelig.

(10) Udtalelse CESE om »E-tilgængelighed« (ordfører: Miguel Ángel Cabra de Luna), EUT C 110 af 9.5.2006, s. 26.

(11) KOM(2007) 698 endelig.

(12) KOM(2008) 572 endelig.

(13) Se den sonderende udtalelse CESE 1524/2008 om »Hensyntagen til ældres behov« (ordfører: Renate Heinisch).

(14) KOM(2006) 129 endelig.

(15) Udtalelse CESE, »Fremtidig lovgivning om e-tilgængelighed« (ordfører: Bernardo Hernández Bataller), EUT C 175 af 27.7.2007, s. 91.