UDTALELSE Nr. 3/97 om udkast til finansforordning vedrørende samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering under fjerde AVS/EF-konvention, ændret ved aftalen af 4. november 1995 (97/C 223/01)

REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 188 C, stk. 4,

under henvisning til den fjerde AVS/EF-konvention undertegnet i Lomé den 15. december 1989 (1) og ændret ved aftalen undertegnet den 4. november 1995 på Mauritius (2),

under henvisning til den interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand undertegnet i Bruxelles den 20. december 1995, særlig artikel 32, hvori det fastsættes, at Revisionsretten skal høres (3),

under henvisning til Rådets afgørelse 91/482/EØF af 25. juli 1991 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (4),

under henvisning til Kommissionens forslag af 13. december 1996 (5),

under henvisning til Rådets anmodning af 10. marts 1997 til Retten om en udtalelse om dette forslag -

VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE:

FØRSTE DEL 1. INDLEDENDE BEMÆRKNINGER

Opførelse af Den Europæiske Udviklingsfond på det almindelige budget

1.1. Retten afgiver denne udtalelse på et tidspunkt, hvor drøftelserne om opførelse af EUF på det almindelige budget er så langt fremme, at finansforordningen vedrørende den 8. EUF muligvis kun bliver gældende i en begrænset periode. Retten bemærker, at mange af de spørgsmål, der tages op i forbindelse med dette udkast til finansforordning, også har relation til Kommissionens forslag til ændringer af finansforordningen vedrørende det almindelige budget, som Retten er ved at udarbejde en udtalelse om.

Rettens tidligere henstillinger

1.2. Retten konstaterer med tilfredshed, at der i udkastet til finansforordning vedrørende den 8. EUF er taget hensyn til en række af de henstillinger, den fremsatte i sin udtalelse om udkast til finansforordning vedrørende den 7. EUF (6). Retten henstillede her, at der burde skelnes mellem »primære forpligtelser« med henblik på den endelige modtager og »sekundære forpligtelser« med henblik på kontrakter med tredjemand (artikel 20 og 24), at regnskabsførerens og den anvisningsberettigedes funktioner skulle holdes adskilt, hvor førstnævnte skulle være ansvarlig for regnskabsføringen af EUF-midlerne, primære forpligtelser og udarbejdelse af de finansielle overslag (artikel 11 og 15 og artikel 21, stk. 2), og at der skulle skabes mere klarhed over finansinspektørens rolle i forbindelse med forpligtelser og betalinger (artikel 14, artikel 17, stk. 3, artikel 18, artikel 20, stk. 1, artikel 22, 23, 30, artikel 35, stk. 3, og artikel 39, stk. 2 5).

Den nationale anvisningsberettigedes funktion og samarbejde med den ledende anvisningsberettigede for EUF

1.3. Selv om EUF-midlerne forvaltes af Kommissionen og til dels af Den Europæiske Investeringsbank, er AVS-staterne og de oversøiske lande og territorier, der modtager disse finansielle midler, ansvarlige for gennemførelsen af programmer og projekter. Det er fastsat i selve Lomé-konventionen, at de nationale og regionale anvisningsberettigede varetager væsentlige opgaver på det finansielle område, f. eks. fastsættelse og anvisning af udgifter (7). Som eksempel kan nævnes, at ca. halvdelen af de regnskabsbevægelser, der hvert år registreres, er betalinger, der er fastsat, anvist og afholdt på lokalt plan, før de registreres i EUF's regnskabssystem.

1.4. EUF's finansforordning skal vedtages af Rådet for Den Europæiske Union. Dette organ er nævnt i konventionens artikel 1 som en af de to »kontraherende parter« (den anden part er AVS-staterne). Dermed er finansforordningen kun retligt bindende for Den Europæiske Union og ikke for modtagerstaterne og deres delegerede.

1.5. De nationale og regionale anvisningsberettigede forpligtes »indirekte« til at overholde finansforordningens bestemmelser: »Den ledende anvisningsberettigede træffer alle foranstaltninger til at sikre, at de nationale eller regionale anvisningsberettigede varetager de opgaver, der er pålagt dem i medfør af konventionen, særlig artikel 312 315, og drager omsorg for, at denne forordnings bestemmelser overholdes« (artikel 64, stk. 1).

1.6. For yderligere at understrege, at finansforordningens bestemmelser også er bindende og skal overholdes af de nationale og regionale anvisningsberettigede, bør dette efter Rettens opfattelse nedfældes i en aftale, som underskrives såvel af den ledende anvisningsberettigede som af den nationale eller regionale anvisningsberettigede, f. eks. i forbindelse med undertegnelsen af det nationale eller regionale vejledende program.

1.7. Ved udkastet til finansforordning udvides den ledende anvisningsberettigedes beføjelser væsentligt, når den nationale eller regionale anvisningsberettigede ikke kan varetage sine funktioner (»funktionsforstyrrelser«): »Såfremt den ledende anvisningsberettigede får kendskab til forsinkelser i afviklingen af procedurer vedrørende forvaltningen af EUF's midler, tager han sammen med den nationale eller regionale anvisningsberettigede de nødvendige kontakter med henblik på at afhjælpe dette forhold og træffer i givet fald de nødvendige forholdsregler, herunder midlertidig udskiftning af den nationale eller regionale anvisningsberettigede med den ledende anvisningsberettigede i tilfælde af funktionsforstyrrelser« (artikel 64, stk. 2).

1.8. Retten mener, at begrebet »funktionsforstyrrelser« bør defineres.

Økonomisk forvaltning og intern kontrol

1.9. Finansinspektøren spiller en central rolle i Kommissionens interne kontrolsystem, hvis hovedsigte er at sikre, at fællesskabsmidlerne forvaltes forsvarligt og anvendes til de tilsigtede formål og som foreskrevet. I det foreliggende udkast afklares og ændres finansforordningens bestemmelser vedrørende finansinspektørens funktion på en række punkter. Kommissionen er i tråd med »SEM 2000«-initiativet gået væk fra princippet om forudgående kontrol af alle transaktioner og har i stedet valgt en kombination af forudgående og efterfølgende kontrol, afhængigt af hvilken transaktion der er tale om (8). Da finansinspektørens rolle generelt imidlertid ikke tages i betragtning, er der risiko for, at det forhold, at den forudgående påtegning har fået mindre betydning, ikke opvejes af, at der lægges mere vægt på den efterfølgende revision, som finansinspektøren fremover må forventes at koncentrere sig om.

1.10. For at styrke den interne kontrolfunktion bør finansinspektørens funktion udtrykkeligt udvides til at dække sådanne områder som risikoanalyse og gennemførelse af kontrolforanstaltninger, der skal mindske de således identificerede risici. Han bør også kunne sikre sig, at der fastlægges og gennemføres centrale kontrolforanstaltninger og -procedurer, og efterprøve, at procedurerne gennemføres effektivt og på det rette tidspunkt, samt at der gennemføres dybtgående revision af bestemte projekter og emner på det rette tidspunkt, og når der er behov herfor.

1.11. Ændringerne i finansinspektørens funktioner får indvirkninger på de anvisningsberettigedes og regnskabsførernes funktioner, eftersom disse ikke længere kan forlade sig på finansinspektørens kontrol af enkelttransaktioner, før disse gennemføres.

1.12. De anvisningsberettigede og regnskabsførerne må derfor tage kontrolsystemet op til fornyet overvejelse og indføre nye ordninger i deres egne tjenester, der sikrer, at de afholdte udgifter er lovlige og formelt rigtige, at midlerne anvendes i overensstemmelse med principperne for forsvarlig økonomisk forvaltning til de fastlagte formål, og at eventuelle fejl identificeres og korrigeres.

Finansforordningens struktur og arten af dens bestemmelser

1.13. Med hensyn til arten af de foreslåede bestemmelser konstaterer Retten, at der i dette udkast i lighed med tidligere finansforordninger findes bestemmelser af meget forskellig art, lige fra detaljerede tekniske instrukser til principperne for udviklingssamarbejdspolitikken. Et eksempel på sidstnævnte findes i artikel 54, stk. 1: »Den i konventionen omhandlede strukturtilpasningsstøtte iværksættes i henhold til konventionens artikel 248 og efter følgende principper: . . .«.

1.14. Efter Rettens opfattelse er finansforordningen, hvori fondens forvaltningsprocedurer bør fastsættes, ikke det rette niveau til definition af de principper, der er gældende for udviklingsbistanden, og som allerede er fastlagt i konventionen, der er en bindende retsakt for flere parter, hvorimod finansforordningen kun er bindende for den ene part.

1.15. Udkastet til finansforordning for den 8. EUF kunne ligesom tidligere finansforordninger have en mere logisk og homogen struktur:

a) De forskellige aktørers beføjelser: Definitionen af finansinspektørens beføjelser er f. eks. spredt over en snes forskellige artikler.

b) Afsnit IV »De udøvende organer«: I modsætning til finansforordningen for den 7. EUF nævnes delegationschefen ikke længere i dette udkast til finansforordning, mens det i andre af de foreslåede bestemmelser understreges, at der delegeres beføjelser (decentralisering) til Kommissionens delegationer (9). Siden finansforordningen for den 6. EUF har den nationale anvisningsberettigede ikke henhørt under »de udøvende organer«. Men i dette udkast til finansforordning fastslås det for første gang, at de nationale og regionale anvisningsberettigede og deres delegerede er beføjet til at underskrive transaktioner, der foretages over de delegeredes udbetalingskonti (artikel 7).

ANDEN DEL 2. SPECIFIKKE BEMÆRKNINGER

Redegørelse for og forvaltning af bevillingerne (tildelinger)

2.1. Retten konkluderede i sin udtalelse om udkast til finansforordningen vedrørende den 7. Europæiske Udviklingsfond (10), at ». . . det i finansforordningen for EUF udtrykkeligt (burde) fastsættes, hvordan og under hvis ansvar bevillingerne forvaltes, og hvorledes der skal aflægges regnskab for denne forvaltning«. Retten har i de senere år i forbindelse med den finansielle revision af EUF's regnskaber (11) fremsat bemærkninger om forvaltnings- og kontrolprocedurerne samt om redegørelsen for bevillingerne.

2.2. Retten skal bemærke om procedurerne for forvaltning af tildelingerne, at »reglerne for overførsler« mellem tildelingerne som anført i udkastets artikel 1 ikke er fastsat præcist i konventionen eller i afgørelsen om de oversøiske landes og territoriers associering eller i den interne aftale (12). Der findes stadigvæk ikke tilstrækkeligt klare regler for, hvordan de kompetente myndigheder skal udpeges, og hvilke procedurer der skal følges.

2.3. Regnskabsføreren skal nu være ansvarlig for regnskabsføringen af tildelingerne og for udviklingen i dem, hvilket er i overensstemmelse med Rettens ønske (13). Artikel 15, stk. 3, litra a), i henhold til hvilken regnskabsføreren har ansvaret for at føre regnskab over tildelingerne, og artikel 67, stk. 1, litra a), hvori det fastsættes, at opstillingen over udviklingen i tildelingerne indgår i forvaltningsregnskabet, som udarbejdes af den anvisningsberettigede, omend i samråd med regnskabsføreren, er imidlertid indbyrdes modstridende.

2.4. Retten skal til slut anføre om dette konkrete punkt, at de nye bestemmelser, der her foreslås om redegørelsen for og forvaltningen af bevillingerne, ikke er fyldestgørende, og at den henstilling, den fremsatte i den foregående udtalelse, til dels stadig er aktuel.

Forvaltning, kontrol og rapportering om brugen af Stabex-midler (artikel 55 58), strukturtilpasningsstøtte (artikel 54) og counterpartmidler

Stabex

2.5. Finansforordningen indeholder bestemmelser om de procedurer, der skal følges, om de beføjelser, der tillægges Kommissionens forskellige tjenestemænd, samt om rapportering om udgifterne indtil det tidspunkt, hvor der foretages udbetalinger over EUF-kontiene. Men for de instrumenters vedkommende, hvor sådanne første udbetalinger kun er første etape i de endelige modtageres udnyttelse af midlerne, indeholder forordningen ingen bestemmelser om Kommissionens og de nationale myndigheders ansvar for midlernes forvaltning og udnyttelse og for rapportering om, hvordan disse midler anvendes i de efterfølgende etaper i processen, og den indeholder heller ingen bestemmelser om, at modtageren er ansvarlig for, at midlerne anvendes til de fastlagte formål, og har regnskabspligt.

2.6. Kommissionen aflægger ganske vist beretning om anvendelsen af Stabex-overførsler (14), men der er ikke skabt afklaring omkring det forhold, at Stabex-overførsler betragtes som tilhørende den berørte AVS-stat, men brugen af midlerne er omfattet af EUF-regler og -procedurer (15).

2.7. Kommissionens og AVS-myndighedernes ansvar med hensyn til forvaltning og anvendelse af Stabex-midler samt rapportering om disse midlers anvendelse og EUF-reglerne og procedurerne for, hvornår disse midler kan stilles til rådighed, bør defineres præcist.

Strukturtilpasningsstøtte

2.8. I henhold til den ændrede fjerde Lomé-konvention (8. EUF) indførtes der direkte budgetstøtte inden for rammerne af strukturtilpasningsstøtteprogrammer. Kommissionen har allerede under den 7. EUF ydet direkte budgetstøtte (16), og det understreger, hvor vigtigt det er, at der er fastlagt lovgivningsmæssige rammer for forvaltning og kontrol af disse midler samt for rapportering om brugen af dem, især fordi disse spørgsmål vedrører AVS-staternes suverænitet, og fordi støttemidlerne er fungible.

2.9. I betragtning af, at finansforordningen i dag kun er bindende for den ene kontraherende part (jf. punkt 1.3 1.8), bør disse spørgsmål behandles i finansforordningen efter høring af AVS-staterne. Det bør udtrykkelig anføres i finansforordningen, hvilke funktioner Kommissionens tjenestegrene og de nationale myndigheder har ved planlægningen, gennemførelsen og tilsynet med programmer i målsektorerne, og også, at der skal foretages efterfølgende efterprøvelse af udgifterne. De beløb, der i første omgang udbetales af EUF-midlerne, bør i overensstemmelse med Lomé-konventionens artikel 250, stk. 3 (17), behandles og regnskabsføres som forskud, indtil Kommissionen har sikret sig, at midlerne er blevet anvendt som foreskrevet, og at betingelserne for afregning af forskuddene som endelige udgifter er blevet opfyldt (18).

Counterpartmidler

2.10. Kommissionen indsamler nu og offentliggør oplysninger om counterpartmidler (19), der er tilvejebragt inden for rammerne af Stabex-strukturtilpasningsstøtteprogrammer og importprogrammer.

2.11. Det bør fastsættes formelt i finansforordningen, at Kommissionen giver disse oplysninger, ligesom Kommissionens og de nationale myndigheders ansvar i forbindelse med oparbejdelse, forvaltning og udnyttelse af disse counterpartmidler bør defineres i finansforordningen (20).

Regnskabsføring af og redegørelse for forskud i forbindelse med kontrakter

2.12. Retten har gentagne gange fremsat bemærkninger om redegørelsen for forskud, der er udbetalt i forbindelse med kontrakter (21). Selv om Kommissionen ikke betragter udbetalingen af et forskud som en endelig transaktion, indeholder finansforordningen ingen bestemmelse om, at der skal redegøres særskilt for forskud (22).

2.13. Retten mener, at det bør fremgå helt klart af finansforordningen, at udbetalte forskud, der ikke foreligger dokumentation for, skal regnskabsføres særskilt og ikke sammen med de endelige transaktioner, og at de skal opføres på balancen.

Udgiftsforpligtelsesordningen

2.14. Forslaget indeholder to væsentlige ændringer ved udgiftsforpligtelsesordningen:

a) der sondres mellem »udgiftsforpligtelser«, som vedrører Kommissionens beslutninger om at yde finansiel støtte (artikel 20), og »delegerede bevillinger«, som vedrører kontrakter, som indgås af modtageren af den finansielle støtte (artikel 24),

b) finansieringsafgørelserne omfatter en frist for igangsætning og gennemførelse af en foranstaltning (artikel 9, stk. 1 og 2).

Sondring mellem udgiftsforpligtelser og delegerede bevillinger

2.15. Kommissionen repræsenteret ved delegationschefen skal i henhold til Lomé-konventionen godkende kontrakter og overslag (og tillægskontrakter), som de nationale og regionale anvisningsberettigede har indgået (23). Ifølge udkastet til finansforordning (artikel 24, stk. 1) benævnes den regnskabsmæssige registrering af sådanne kontrakter »delegerede bevillinger«.

2.16. Selv om nogle af Rettens bemærkninger (24) er taget til følge med denne foreslåede sondring mellem forpligtelser og delegerede bevillinger, skal Retten bemærke følgende:

a) Ud over bestemmelsen om, at delegerede bevillinger bogføres i ecu »med modværdien af de kontrakter, som indgås, eller de overslag, som antages« (artikel 38, stk. 2), foreslås der i udkastet til finansforordning ingen regler for godkendelse, bogføring og kontrol af »delegerede bevillinger«, som alene bogføres af forvaltningsmæssige hensyn.

b) I henhold til udkastet til finansforordning (artikel 38, stk. 3) foretages betalinger over EUF »som led i de projekter og programmer, der er omhandlet i konventionens tredje del, afsnit III« (25), og ikke som led i de kontrakter, som indgås, eller de overslag, som antages af AVS-staterne og de oversøiske lande og territorier, der modtager finansiel støtte fra EUF.

c) Finansforordningen indeholder ikke regler for godkendelse, registrering og kontrol af indgåede aftaler, men i henhold til forordningens artikler om udgiftsfastsættelse (artikel 25 og 26) og anvisning af udgifter (artikel 27 30) skal det altid efterprøves, om betalingerne er formelt rigtige i henhold til kontrakten.

2.17. Retten mener, at finansforordningen bør fastsætte præcise regler og procedurer for godkendelse, bogføring og kontrol af kontrakter og overslag, således at retsgrundlaget for konventionen og AVS-EF-Rådets afgørelser på dette område bliver fuldstændigt dækkende.

Bogføringsværdien af »delegerede bevillinger«

2.18. Det fastsættes i udkastet til finansforordning (artikel 38, stk. 2), at der i den bogførte modværdi af kontrakter og overslag eventuelt tages hensyn til et beløb til refusionsberettigede udgifter, et beløb til prisrevision og uforudsete udgifter og et beløb til dækning af valutakurssvingninger.

2.19. Efter Rettens opfattelse er denne bestemmelse i strid med principperne for forsvarlig forvaltning af EUF-midlerne. Udsving, der skyldes gennemførelsen af kontrakter og overslag, bør nemlig værdiansættes, så snart de optræder, og der bør forelægges mere konkret dokumentation for dem, ligesom de bør bogføres med det samme.

Definition af aktionernes gennemførelsesperiode

2.20. I henhold til udkastet til finansforordning fastsættes der i de finansieringsafgørelser, Kommissionen træffer, og i finansieringsaftalerne en sidste frist for iværksættelse af et projekt. Efter dette tidspunkt »gælder« afgørelsen og aftalen »ikke længere« (artikel 9, stk. 1).

2.21. I finansieringsafgørelserne skal der også fastsættes en sidste frist for foranstaltningens gennemførelse. Videreføres en foranstaltning ud over denne frist, skal tredjemand, der modtager bistanden, inden fristens udløb kunne dokumentere, at det er berettiget, og det skal accepteres af Kommissionen (artikel 9, stk. 2).

2.22. Artikel 9, stk. 2, vedrører i modsætning til artikel 9, stk. 1, om finansieringsafgørelser og -aftaler kun de finansieringsafgørelser, som Kommissionen træffer. Disse afgørelser er retligt bindende for Kommissionen, men ikke for modtagerlandene. Under disse forhold er det et spørgsmål, om der er retsgrundlag for at pålægge tredjelande, der modtager støtte, forpligtelse til f. eks. at forelægge dokumentation for videreførelse af foranstaltninger eller endog for indstilling af dem.

2.23. Artikel 9, stk. 2, i udkastet bør afklares, så enhver misforståelse undgås.

Frigørelse af bevillinger

2.24. Selv om finansieringsafgørelserne og -aftalerne ikke vil være gældende efter udløbet af fristen for gennemførelsen af foranstaltningerne (artikel 9, stk. 2), indeholder udkastet til finansforordning ikke retningslinjer for frigørelse af bevillinger.

2.25. Fastlæggelse af retningslinjer for frigørelse af bevillinger hænger også sammen med spørgsmålet om redegørelse for og bogføring af transaktioner, der ikke afspejler de faktiske økonomiske forhold (»sovende« forpligtelser) (26).

2.26. Efter Rettens opfattelse bør udgiftsforpligtelsesordningen suppleres med retningslinjer for frigørelse af bevillinger.

EIB-forvaltede transaktioner (artikel 39 og 60 62)

Kommissionens ansvar i forbindelse med EIB-forvaltede transaktioner

2.27. I henhold til den interne aftale (27) er EIB ansvarlig for forvaltningen af transaktioner med risikovillig kapital finansieret over EUF og lån med rentegodtgørelse ydet af Bankens egne midler. Kommissionen aflægger i dag regnskab for sådanne transaktioner på grundlag af oplysninger fra Banken. Der foretages imidlertid ikke effektiv kontrol af EUF-rentegodtgørelserne på lån ydet af Bankens egne midler for at sikre, at de regnskabsførte beløb for forpligtelser og betalinger er rimelige og korrekte (28). Kommissionen mener ikke, at det påhviler den at kontrollere, om disse beløb er korrekte. Den anfører som begrundelse, at EIB forvalter disse transaktioner på Fællesskabets vegne, og at den kun er ansvarlig for kontrollen af de midler, den selv forvalter (29). Hensigten med de ændringer, der nu foreslås til finansforordningen (med forbehold af artikel 15, stk. 3, litra c), og artikel 39, der specielt omhandler EIB, skal bestemmelserne i finansforordningens afsnit II i henhold til artikel 10 ikke finde anvendelse på transaktioner, der forvaltes af EIB), er åbenbart, at man ønsker at undgå at pålægge Kommissionen forpligtelse til at sikre sig, at de EIB-forvaltede beløb, den bogfører, er korrekte og forfaldne til betaling.

2.28. EIB gennemfører de pågældende transaktioner på Fællesskabets vegne, og Fællesskabet er repræsenteret ved Kommissionen, som har det overordnede ansvar for at sikre, at Fællesskabets støttepolitik gennemføres (artikel 11 i den interne aftale). Det faktum, at EIB handler i henhold til mandat, fritager ikke Kommissionen fra forpligtelsen til at kontrollere disse transaktioner. Endvidere bør der sondres mellem de retlige forpligtelser, EIB indgår i henhold til sit mandat, og de tilsvarende regnskabsmæssige forpligtelser, som Kommissionen indgår. Sidstnævnte er grundlaget for budgetgennemførelsen (betalinger), og Kommissionen har det fulde ansvar for gennemførelsen af EUF, ligesom den i medfør af EF-traktatens artikel 205 gennemfører Fællesskabets budget på eget ansvar.

2.29. I konsekvens heraf bør det udtrykkeligt fastsættes i finansforordningen, at Kommissionen har det endelige ansvar for alle beløb, der registreres i EUF-regnskaberne, og derfor også ansvaret for at sikre sig, at beløbene for EIB-forvaltede transaktioner vedrører faktisk gennemførte transaktioner og er korrekte. Bestemmelserne i artikel 10 og tilsvarende artikler, som kun vedrører EIB, bør tages ud af finansforordningen. I artikel 74, stk. 1, begrænses Kommissionens budgetansvar i den franske udgave af formuleringen ». . . dont la Commission assure la gestion pour l'exercice écoulé, conformément à l'article 33 paragraphe 3 de l'accord interne«. Denne formulering bør også slettes af finansforordningen.

Revisionsrettens revisionsbeføjelser

2.30. I henhold til artikel 188 C, stk. 1, i EF-traktaten, således som den er fortolket i den første erklæring til traktaten af 22. juli 1975 om ændring af visse finansielle bestemmelser i traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fælleskaber, har Revisionsretten »beføjelse til at revidere Den Europæiske Udviklingsfonds transaktioner«. Disse generelle beføjelser er gældende uafhængigt af, hvilket organ der forvalter de pågældende transakioner.

2.31. I lighed med finansforordningen vedrørende det almindelige budget (artikel 105, stk. 3) bør det fastslås utvetydigt i finansforordningen vedrørende EUF, at det faktum, at EIB forvalter EUF-transaktioner, ikke berører Revisionsrettens beføjelser i henhold til traktaten til at revidere disse transaktioner.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 14. maj 1997.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

(1) EFT nr. L 229 af 17. 8. 1991.

(2) Endnu ikke ratificeret.

(3) Endnu ikke trådt i kraft.

(4) EFT nr. L 263 af 19. 9. 1991.

(5) KOM(96) 676 endelig udg.

(6) Udtalelse nr. 1/91 om udkast til finansforordning vedrørende Den Syvende Europæiske Udviklingsfond, EFT nr. C 113 af 29. 4. 1991, punkt 2.4, 2.5 2.11 og særberetning til underbygning af revisionserklæringen om den 6. og 7. Europæiske Udviklingsfonds aktiviteter i regnskabsåret 1994, EFT nr. C 352 af 30. 12. 1995, punkt 3.52 3.54.

(7) Artikel 313, stk. 1, litra f), i den fjerde Lomé-konvention.

(8) F. eks. forudgående påtegning af forpligtelsesforslag (artikel 20, stk. 1) og kontrol af betalinger, der foretages lokalt, hvor kontrollen foretages efter betalingernes afholdelse eller efter bogføringen (artikel 35, stk. 3).

(9) Decentralisering af den anvisningsberettigedes beføjelser: artikel 13, stk. 2, og artikel 35, stk. 1. Decentralisering af regnskabsførerens beføjelser: artikel 35 og 44.

(10) Udtalelse nr. 1/91, EFT nr. C 113 af 29. 4. 1991, punkt 2.16.

(11) Jf. Årsberetningen for 1993, EFT nr. C 327 af 24. 11. 1994, punkt 15.20 15.29; EUF-DAS-særberetningen for 1994, EFT nr. C 352 af 30. 12. 1995, punkt 3.2.a); EUF-DAS-særberetningen for 1995, EFT nr. C 395 af 31. 12. 1996, punkt 3.1.

(12) Reglerne i den interne aftale (artikel 1, stk. 2, nr. ii), og artikel 34, stk. 1, omfatter nærmere bestemmelser om overførsel af tildelinger fra tidligere EUF.

(13) Udtalelse nr. 1/91, punkt 2.11.

(14) Kommissionen aflægger beretning i henhold til artikel 31, stk. 3, i den interne aftale. Siden 1994 har EUF's finansielle oversigter indeholdt en note om stillingen, for så vidt angår udbetalte og faktisk anvendte Stabex-midler samt tilvejebragte counterpartmidler.

(15) Særberetning nr. 2/95 om Stabex inden for rammerne af den første finansprotokol til den fjerde Lomé-konvention, EFT nr. C 167 af 3. 7. 1995, kapitel 9 og punkt 11.9.

(16) Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1995, EFT nr. C 340 af 12. 11. 1996, kapitel 12 om EUF-strukturtilpasningsstøtte, anvendelsen af counterpartmidler (øremærkning) punkt 12.53 12.61, tilsyn med programmerne 12.89 12.93 og konklusion 12.106.

(17) Artikel 250, stk. 3, i den fjerde Lomé-konvention: ». . . Disse bevillinger betragtes som et forskud, som skal godkendes ved forelæggelse af dokumentation for anvendelsen af bevillingerne«.

(18) EUF-DAS-særberetningen for 1994, EFT nr. C 352 af 30. 12. 1995, punkt 3.42.

(19) Siden 1994 i form af noter til EUF's finansielle oversigter.

(20) Udtalelse nr. 1/91 om udkast til finansforordning vedrørende Den Syvende Europæiske Udviklingsfond, EFT nr. C 113 af 29. 4. 1991, punkt 2.20.

(21) EUF-DAS-særberetningen for 1994, punkt 3.45, og EUF-DAS-særberetningen for 1995, punkt 3.52.

(22) Kommissionens svar til EUF-DAS-særberetningen for 1995, punkt 3.51 3.53.

(23) Artikel 317, litra j), i den fjerde Lomé-konvention.

(24) Jf. udtalelse nr. 1/91, punkt 2.25, og EUF-DAS-særberetningen for 1994, punkt 3.29 3.39.

(25) Det vil sige finansieringsafgørelser og -aftaler.

(26) Jf. EUF-DAS-særberetningen for 1994, EFT nr. C 352 af 30. 12. 1995, punkt 3.30 3.33, og EUF-DAS-særberetningen for 1995, EFT nr. C 395 af 31. 12. 1996, punkt 3.41 3.45.

(27) Artikel 10 og 15 i den interne aftale.

(28) EUF-DAS-særberetningen for 1995, EFT nr. C 395 af 31. 12. 1996, punkt 3.9.c, 3.69 og 3.77.

(29) EUF-DAS-særberetningen for 1995, EFT nr. C 395 af 31. 12. 1996, Kommissionens svar til punkt 3.9.c, 3.69, 3.77.