26. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 75/11 
Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om en anden generel ordning for anerkendelse af 
erhvervskompetencegivende uddannelser, som supplerer direktiv 89/48/EØF 
(90/C 75/02) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 5. september 1989 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 49, 57 og 66 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Henry Salmon til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 18. januar 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 273. plenarforsamling den 31. januar 1990 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Dette direktiv finder anvendelse over for EF-
statsborgere, der i overensstemmelse med de forskellige 
medlemsstaters gældende nationale lovbestemmelser er 
indehavere af et eksamensbevis for et kortere uddannel­
sesforløb end det, der omfattes af Rådets direktiv af 21. 
december 1988, samt over for visse personen — det 
være sig lønmodtagere eller selvstændige — uden eks­
amensbevis, der besidder en vis erhvervserfaring. 
1.2. I sin udtalelse af 29. januar 1986 om »Forslag 
til Rådets direktiv om indførelse af en generel ordning 
met anerkendelse af eksamensbeviser for højere uddan­
nelser«, som er erhvervskompetencegivende og af 
mindst 3 års varighed, bemærkede ØSU, at »den nye 
ordning var et første skridt, som burde efterfølges af 
lignende foranstaltninger i andre tilfælde, hvor diver­
genser mellem uddannelserne og de dertil knyttede eks­
amensbeviser skaber hindringer for udøvelsen af visse 
erhvervsaktiviteter inden for rammerne af den frie eta­
bleringsret« (1). 
1.3. Den foreslåede ordning gælder for enhver EF-
statsborger, der besidder de erhvervsmæssige kvalifika­
tioner, der er nødvendige for at udøve et erhverv som 
lønmodtager eller selvstændig i en medlemsstat, og 
som ønsker at udøve det samme eller et tilsvarende 
lovreguleret erhverv i en anden medlemsstat. 
1.4. Som Kommissionen bemærker det (artikel 2, 
stk. 2), gælder direktivforslaget hverken for de erhverv, 
der er omfattet af et særligt direktiv, hvorded der mel­
lem medlemsstaterne indføres en gensidig anerkendelse 
af eksamensbeviser, eller for de erhverv, der er omfattet 
af de i bilag A anførte direktiver, som ifølge Kommissio­
nen fortsat bør være gældende. 
1.5. ØSU støtter Kommissionens målsætninger og er 
af den opfattelse, at gennemførelsen af et område uden 
indre grænser indebærer, at der — til fordel for de i 
foreliggende forslag omhandlede personen — træffes foranstaltninger til at supplere bestemmelserne i direkti­
vet af 21. december 1988 »om indførelse af en generel 
ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser 
for erhvervskompetencegivende videregående uddan­
nelser af mindst tre års varighed« (2). 
1.6. Kommissionens forslag er et supplement til og 
en styrkelse af det tiltag, der er nedfældet i dette direk­
tiv. Forslaget indeholder derfor ofte supplerende kom­
mentarer og henvisninger til det foregående direktiv, 
hvilket betyder, at det undertiden er kompliceret i sin 
udtryksform og terminologi. ØSU anmoder af denne 
grund om, at forslaget i sin udformning gøres tydeligere 
og lettere at forstå, navnlig formuleringen af begrundel­
sen og betragtningerne. 
1.7. Direktivforslaget er af stor betydning, idet det 
er det sidste af en rækkke foranstaltninger, som giver 
alle EF-borgere ret til at få de erhvervskvalifikationer, 
de har erhvervet i en bestemt medlemsstat, anerkendt 
eller taget i betragtning i et ander EF-værtsland, der 
har lovreguleret den pågældende erhvervsaktivitet. 
1.8. Eftersom fremgangsmåden er den samme som i 
den første generelle ordning, der blev indført ved direk­
tivet af 21. december 1988, ville det på denne baggrund 
have været ønskeligt i det mindste at kunne drage fordel 
af de indhøstede erfaringer med dette direktiv, nu da de 
to direktiver desværre ikke er blevet foreslået samtidigt. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. ØSU tilslutter sig denne generelle foranstaltning 
til fordel for EF-borgernes frie etableringsret, men fin­
der, at det er nødvendigt, at ordningen: 
— tager hensyn til de forskelligartede og faktiske for­
hold, der kendetegner de enkelte medlemsstater og 
erhvervsuddannelsessystemerne (f.eks. dobbelte ud­
dannelsessystemer) og gør det muligt at anvende en 
passende fællesskabsterminologi i forbindelse med 
såvel beskrivelsen af kvalifikationer som deres ni­
veau, 
(') EFT nr. 75 af 3. 4. 1986, s. 7, punkt 1.9. (2) EFTnr. L 19 af 24. 1. 1989. 
Nr. C 75/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 90 
— kan gennemføres uden vanskeligheder, 
— ikke krænker principperne i direktiv 89/48/EØF 
og sammen med dette udgår en sammenhængende 
enhed, 
— giver mulighed for en afbalenceret løsning på 
spørgsmålet om overgang fra et lavere til et højere 
niveau samt på spørgsmålet om overgangen fra en 
rent erhvervsmæssig erfaring til et formaliseret ud­
dannelsesforløb, 
— tager hensyn til behovet for at definere og præcisere 
diverse væsentlige begreber, 
— tager disse bestemmelsers følger for indholdet af 
kollektive overenskomster i betragtning, idet disse 
i visse tilfælde fastlægger betingelserne for adgangen 
til et erhverv, 
— åbner mulighed for, at der kan tages hensyn til en 
række særlige omstændigheder, som navnlig fore­
kommer på grund af den politiske og institutionelle 
struktur i medlemsstaterne eller de bestemmelser, 
der gælder for adgangen til og/eller udøvelsen af 
visse erhvervsaktiviteter, 
— tager hensyn til behovet for at fremme tilegnelsen 
af de sprogkundskaber, som er nødvendige for den 
faktiske udøvelse af et efhverv i værtslandet. 
2.2. ØSU forstår, at Kommissionen er nødt til at 
tage hensyn til de begreber og mekanismer, som blev 
vedtaget i december 1988. På baggrund af ovenstående 
bemærkninger opfordrer ØSU ikke desto mindre Kom­
missionen til på ny at kigge på forslagets udformning 
— navnlig begrundelsen og betragtningerne — og for­
muleringen af visse bestemmelser, idet den navnlig bør 
lade sig lede af følgende retningslinjer. Målet er at gøre 
forslaget mindre kompliceret samt lettere at forstå og 
anvende. 
2.2.1. Definitioner 
Begrebet »uddannelse på sekundærtrinnet« bør beskri­
ves mere udførligt, således af samtlige alternative mu­
ligheder og navnlig vekseluddannelse og livslang uddan­
nelse dækkes. 
ØSU mener ligeledes, at man i forbindelse med anven­
delsen af dette supplerende direktiv bør ændre og udvi-
Bryssel, den 31. januar 1990. de begrebet »lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed« 
[artikel 1, litra e)j, således at man bedre kan tage hensyn 
til alle de omhandlede erhverv. 
2.2.2. Anvendelsesområde 
Formuleringerne og opbygningen af artiklerne 3 til 9, 
der tager sigte på at fastlægge direktivets anvendelse­
sområde, bør ændres, således at indholdet i artiklerne 
kommer mere tydeligt frem. 
2.2.3. Anvendelsesmåder 
Formålet må være i videst muligt omfang at begrænse 
de administrative og finansielle problemer, som kan 
opstå i værtslandet, uden at bremse den frie bevægelig­
hed. Det kunne f.eks. være tilfældet, hvis der skal 
oppebæres ekstraudgifter til afholdelse af omstilling-
skurser for de personer, der dækkes af direktivets be­
stemmelser, mens der ikke er kursuspladser til rådighed 
for den pågældende medlemsstats egne arbejdstagere. 
ØSU finder ligeledes, at den fastsatte frist for udpegel­
sen af de kompetente myndigheder, der er bemyndigede 
til at modtage ansøgningerne og træffe de beslutninger, 
der er omhandlet i direktivet, er for kort. 
2.2.4. Høring af Det økonomiske og sociale Udvalg 
Hvis der skal være overensstemmelse mellem bestem­
melserne i artikel 19 og de under begrundelsen (punkt 
2.7) anførte målsætninger, bør beretningen om gennem­
førelsen af direktivet også fremsendes til ØSU, således 
at det kan tage den til efterretning. 
2.2.5. Bilag 
For at give det bedst mulige overblik over situationen 
omkring anerkendelsen af eksamensbeviser, ville det 
være hensigtsmæssigt at supplere bilagene med en liste 
over de særlige direktiver, som indebærer, at medlems­
staterne gensidigt anerkender eksamensbeviser, certifi­
kater og andre diplomer. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg