A4-0018/99

Beslutning om regionaliseringen af den faelles fiskeripolitik

Europa-Parlamentet,

* der henviser til sin beslutning af 6. november 1997 om den faelles fiskeripolitik efter aar 2002 ((EFT C 358 af 24.11.1997, s. 43.))

* der henviser til forretningsordenens artikel 148,

* der henviser til betaenkning fra Fiskeriudvalget (A4-0018/99),

A. der henviser til, at Raadets forordning (EOEF) nr. 3760/92 ((EFT L 389 af 31.12.1992, s. 1.)) om en faellesskabsordning for fiskeri og akvakultur, saerlig artikel 14, stk. 2, aabner mulighed for en begraenset undersoegelse af den faelles fiskeripolitik,

B. der henviser til, at regionalisering forstaaet som decentralisering af fiskeripolitikken ikke paa nogen maade er det samme som renationalisering af fiskeripolitikken,

C. der henviser til, at det i forbindelse med et hvilket som helst forvaltningssystem for fiskeriet er medlemsstaterne og Den Europaeiske Unions institutioner, der i sidste instans har det retmaessige ansvar for beskyttelsen af de europaeiske farvandes havmiljoe, oekosystem og biodiversitet,

D. der bemaerker, at den nuvaerende faelles fiskeripolitik allerede i vid udstraekning tager hoejde for regionale forskelle, men at bestemmelserne kunne gennemfoeres mere effektivt for saa vidt angaar bevarelse af bestandene, stoette til fiskeriafhaengige samfund og direkte inddragelse af de forskellige parter med interesser i regionalt fiskeri,

E. der henviser til, at den faelles fiskeripolitik lige fra starten har lagt saerlig vaegt paa beskyttelse af kystomraadernes interesser, hvilket fremgaar af fastlaeggelsen af kystfarvandszoner paa mellem 6 og 12 soemil og indfoerelsen af princippet om relativ stabilitet,

F. der henviser til, at presset paa bestandene og behovet for en gennemgribende reform begge indikerer, at fiskeri inden for den zone udelukkende boer henhoere under lokal kystforvaltning og -kontrol,

G. der henviser til, at der er et meget stort behov for at sikre, at fiskeriafhaengige samfund ogsaa fremover vil kunne leve af at udoeve fiskeri og hermed beslaegtede aktiviteter, og for at tage hensyn til de paagaeldende regioners saerlige behov,

H. der imidlertid henviser til, at lovgiverne maa sikre, at fremtidige bestemmelser fortsat tager saerligt hensyn til fiskeriafhaengige samfund,

I. der henviser til, at bevarelse og opretholdelse af bestandene fortsat maa vaere en central opgave for fiskeripolitikken,

J. der henviser til, at relativ stabilitet er et grundlaeggende princip for den faelles fiskeripolitik,

K. der henviser til, at formaalet med relativ stabilitet er at sikre en retfaerdig mekanisme til fordeling af fiskeressourcerne, som er baseret paa retlig anerkendelse af historiske fiskerirettigheder,

L. der henviser til, at den faelles fiskeripolitik i sin nuvaerende form ikke har kunnet naa sine maal, isaer ikke med hensyn til bevarelse af fiskebestandene og tilpasning af EU-fiskerflaadens stoerrelse til bestandenes situation, da det ikke hidtil er lykkedes den at sikre, at alle medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser til at foretage fiskerflaadeindskraenkninger, hvilket har saerdeles negative foelger for aktiviteterne andre steder, hvor lokale befolkningsgrupper er saerligt afhaengige af fiskeri og hermed beslaegtede aktiviteter,

M. der henviser til, at det i forbindelse med undersoegelsen af den faelles fiskeripolitik er meget vigtigt, at der tages hensyn til de sociooekonomiske faktorer og de staerkt fiskeriafhaengige omraader,

N. der henviser til, at det er vigtigt, at fiskerne, deres organisationer og fiskerierhvervet generelt samt de oevrige parter, der har store interesser i fiskeriet, inddrages direkte i afgoerelser vedroerende den faelles fiskeripolitik,

O. der henviser til, at der er et presserende behov for at slaa bro over kloefterne mellem fiskeriforvaltningsvidenskaben, de grundlaeggende principper for den faelles fiskeripolitik og fangstsektoren som den sektor, der har de stoerste interesser i fiskeriet,

P. der henviser til, at det for at faa fiskerne til at overholde reglerne er noedvendigt, at de - som dem der fanger fiskene - tror paa, at reglerne faktisk vil bevare bestandene, hvilket noedvendigvis er mere sandsynligt, hvis de inddrages i beslutningsprocessen, hvor deres erfaringer og input kan vaere med til at skabe et mere brugbart og realistisk system,

Q. der henviser til, at det er noedvendigt at starte med en oeget decentralisering af den faelles fiskeripolitik som et foerste skridt til i hoejere grad at inddrage fiskerierhvervet og hele fiskerisektoren i udformningen af bestemmelserne,

R. der henviser til, at regionale forvaltningsenheder kan betragtes som en saerlig form for decentraliseret forvaltning,

S. der henviser til, at det i et decentraliseret system er vaesentligt, at der er en passende balance i repraesentationen af interesserede parter,

1. understreger, at hovedformaalene med en ny decentraliseret fiskeripolitik boer vaere at bevare ressourcerne for fremtidige generationer og at goere det muligt for fiskeriafhaengige samfund fortsat at drive fiskeri og have gavn af deres virksomhed;

2. der henviser til, at relativ stabilitet er et grundlaeggende princip, hvorefter maalene for den faelles fiskeripolitik skal soeges naaet under samtidig hensyntagen til traditionelle historiske interesser og sikring af de fiskeriafhaengige samfunds overlevelse;

3. mener, at der skal indfoeres et system, der afspejler behovene og de praktiske realiteter inden for fiskerierhvervet, og som besidder den fornoedne fleksibilitet til at kunne tage hoejde for forskellene mellem de forskellige fiskeriafhaengige omraader;

4. erkender, at den manglende konsekvens i den regionale gennemfoerelse af den faelles fiskeripolitik har foert til manglende tillid til den faelles fiskeripolitik og faellesskabsinstitutionerne, og at det er noedvendigt med en klar og logisk definition af den faelles fiskeripolitiks gennemfoerelse, herunder af et kohaerent decentraliseringssystem;

5. erindrer om, at Den Raadgivende Komité for Fiskeri blev oprettet for at give fiskerierhvervet mulighed for at give udtryk for sine bekymringer i foerlovgivningsperioden samt for at give udtryk for sine meninger om funktionen af forordningerne vedroerende den faelles fiskeripolitik; understreger, at der stadig er et voksende behov for at inddrage fiskerne og fiskerierhvervet i almindelighed i beslutningstagningen;

6. foreslaar, at Den Raadgivende Komité for Fiskeri tildeles en styrket rolle med stoerre vaegt paa input fra fiskerierhvervet og paa effektiv evaluering i lovgivningsperioden;

7. er af den opfattelse, at fiskerne i hoejere grad vil stoette fiskeribestemmelserne, idet dette vil sikre indtaegter og godtgoerelser, der er dette erhverv vaerdige, hvis deres organisationer inddrages i beslutningsprocessen, at der, hvis fiskerne finder, at der er tale om en legitim ordning, er mere grund til at tro, at de vil foelge reglerne, og at inddragelsen af fiskerne i indfoerelsen og haandhaevelsen af bestemmelserne vil goere disse mere acceptable; erkender, at der boer herske stoerre tillid til systemets vaerdi, hvilket kraever oeget gennemsigtighed og ligestilling, hvad angaar gennemfoerelsen af den faelles fiskeripolitik;

8. mener derfor, at der er behov for en omfattende regionalisering af den faelles fiskeripolitik, som boer struktureres og gennemfoeres rigtigt;

9. opfordrer Kommissionen til i de forslag, den skal vedtage inden 31. december 2001, at foreslaa, at 12-milegraensen udvides til 24 mil;

10. opfordrer Kommissionen til, i tilfaelde af at Raadet ikke traeffer afgoerelse inden den 1. januar 2003, at goere brug af sine befoejelser efter artikel 15 i forordning (EOEF) nr. 3760/92 for at sikre, at 12-milegraensen kan bestaa, indtil Raadet naar til enighed;

11. erkender, at denne regionaliseringspolitik skal vaere forbundet med direkte inddragelse af fiskerierhvervet og andre noeglegrupper med interesser i det regionale fiskeri;

12. foreslaar, at der etableres en bred vifte af regionale forvaltningsenheder til daekning af EF's regionale farvande; erkender, at der allerede findes en faerdig loesning i form af anvendelse af ICES-omraader og -underomraader til fastlaeggelse af graenselinjerne;

13. mener, at det for at sikre en passende decentraliseringspolitik er grundlaeggende noedvendigt at lade adgangen til havet inden for tolv soemilegraensen vaere forbeholdt kyststaterne, og at det ligeledes vil vaere noedvendigt at udvide denne graense til fireogtyve soemil;

14. mener, at de regionale forvaltningsenheder boer gives det stoerst mulige ansvar og de stoerst mulige beslutningsbefoejelser, der er forenelige med en global beskyttelse af fiskebestandene, i forbindelse med forvaltningspolitikken for de enkelte omraader;

15. erkender, at Kommissionen i sidste instans skal have ansvaret for samt befoejelser fra Raadet til at sikre, at alle regionale forvaltningsordninger er tilstraekkeligt solide til at sikre bestandenes baeredygtighed paa lang sigt;

16. mener, at der ved etableringen af de regionale forvaltningsenheder boer foretages en geografisk og faglig afgraensning af deres befoejelser;

17. understreger, at de regionale forvaltningsenheder boer sikre, at fiskere, der nyder godt af regionale kvoter, lander en vis procentdel af deres fangster i de regioner, for hvilke kvoterne gaelder, samt paalaegge fiskerne andre forpligtelser til at bidrage til det oekonomiske velfaerd i fiskeriafhaengige omraader;

18. understreger, at den faelles fiskeripolitik boer gennemfoeres efter subsidiaritetsprincippet, saaledes at beslutningstagningen kan ske paa det niveau, der er mest hensigtsmaessigt for sikringen af en effektiv kontrol med og forvaltning af vore fiskeressourcer, men at dette princip ikke maa bruges som et middel til forskelsbehandling mellem statsborgere fra forskellige medlemsstater eller inden for de enkelte medlemsstater; alle boer fortsat have samme vilkaar;

19. mener, at dette system vil befordre en stroem af informationer, vurderinger og raadgivning nedefra og op fra lokalt og regionalt niveau til orientering for den faelles fiskeripolitik som helhed; erkender, at det vil fremme taettere og funktionelt relevante forbindelser mellem Raadet, Kommissionen, de enkelte medlemsstaters regeringer, forskerkredse og fiskeriorganisationer, som har direkte adgang til den proces, hvor regionalpolitikken udformes;

20. anmoder Raadet og Kommissionen om i loebet af 1999 at ivaerksaette tresidede droeftelser mellem Raadet, Kommissionen og Parlamentet med henblik paa at udforme planer, der giver mulighed for at regionalisere den faelles fiskeripolitik efter revisionen i 2002;

21. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet og Kommissionen og til medlemsstaternes regeringer, parlamenter og fiskeriorganisationer.