BERETNING FRA KOMMISSIONEN - 14. ÅRSBERETNING OM STRUKTURFONDENE

Resumé

I 2002 afsluttedes programmeringen, især af mål 2, men også af EF-initiativerne. Programgennemførelsen forløber generelt tilfredsstillende med en gennemførelsesgrad på niveau med gennemførelsesgraden i den foregående programmeringsperiode.

De første skridt til midtvejsrevisionen blev taget i slutningen af 2002, og evalueringsresultaterne forventes at foreligge i andet halvår 2003.

Den 7. oktober 2002 afholdt Kommissionen et ministermøde, hvor medlemsstaterne fik mulighed for at gennemgå Kommissionens konkrete forslag til forbedring af strukturfondsforvaltningen. Med disse forslag søger Kommissionen dels at imødekomme et ofte gentaget krav fra medlemsstaterne om en forenkling af strukturfondsforvaltningen, dels at lette såvel de nationale procedurer som EF-procedurerne med henblik på en hurtigere iværksættelse af programmerne.

Hvad angår programmeringsperioden 1994-1999 er sidste frist for indgivelse af de endelige betalingsanmodninger den 31. marts 2003. Men ved udgangen af 2002 var kun få interventioner blevet afsluttet, ligesom fristen for fremsendelse af dokumentationen vedrørende afslutningen af interventionerne, nemlig juni 2002, kun sjældent var blevet overholdt.

EFRU

Gennemførelsestempoet for mål 1 er tilfredsstillende, og det har været muligt at undgå de automatiske frigørelser efter n+2-reglen [1]. Gennemførelsestempoet varierer dog meget fra region til region, selv inden for det samme program.

[1] I henhold til artikel 32, stk. 2, i forordning nr. 1260/1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene frigør Kommissionen uden videre den del af forpligtelsesbevillingerne, der ikke er udnyttet ved udgangen af det andet år efter det år, hvor forpligtelsen blev indgået.

En gennemgang af programmeringstillæggene viser, at en tredjedel af EFRU-støtten anvendes til forbedring af erhvervslivets rammebetingelser, mens to tredjedele går til basisinfrastrukturprojekter.

Gennemførelsesgraden for mål 2 er lavere end for mål 1, idet mål 2-programmeringen først blev afsluttet i 2002, hvor de sidste programmer blev vedtaget, og hvor Kommissionen modtog programtillæggene. At programmeringen har taget længere tid, skyldes især vanskelighederne med at afgrænse de støtteberettigede områder. Desuden har det på grund af oversvømmelserne været nødvendigt for Tyskland og Østrig at revidere en del af deres programmer.

Det skal bemærkes, at fordelingen af støtten mellem erhvervslivets rammebetingelser (2/3 af støtten) og basisinfrastrukturer (1/3 af støtten) er nøjagtig omvendt i forhold til fordelingen af mål 1-støtten.

EUGFL

Gennemførelsesgraden for EUGFL's mål 1-programmer er gennemgående tilfredsstillende (19,1 %), men ligger dog lidt under gennemsnittet for strukturfondene. Der er imidlertid fire programmer (NL, UK, IRL), hvor der er risiko for automatiske frigørelser i henhold til n+2-reglen som følge af utilstrækkelige betalinger.

EUGFL-støtten [2] under mål 1 fordeler sig således: 45,5 % til omstrukturering af landbrugssektoren (især investeringer i landbrugsbedrifter og forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter), 41 % til miljø- og naturforvaltning og endelig 13 % til udvikling og diversificering af landdistrikternes økonomi.

[2] Procentandelene omfatter såvel Udviklings- som Garantisektionen. Det er Garantisektionen, der finansierer ledsageforanstaltningerne (førtidspensionering, ugunstigt stillede områder, landbrugsmiljøforanstaltninger, skovrejsning) under mål 1.

ESF

ESF har koncentreret sin mål 3-støtte om den europæiske beskæftigelsesstrategi. Foranstaltningerne er fordelt over alle de fem indsatsområder, der er fastsat i ESF-forordningen, men de væsentligste foranstaltninger vedrører dog indsatsen for at fremme arbejdsløses og ikke-erhvervsaktives erhvervsmæssige reintegration.

Foranstaltningerne gennemføres i det store og hele på en tilfredsstillende måde og i et tempo, der har gjort det muligt at indhente de forsinkelser, der opstod ved vedtagelsen af programmerne. Kun i to tilfælde vil automatiske frigørelser finde sted.

En lang række medlemsstater har på de årlige møder indgående drøftet sammenhængen mellem ESF-programmerne, den europæiske beskæftigelsesstrategi og de nationale handlingsplaner med henblik på social integration.

FIUF

2002 var præget af reformen af den fælles fiskeripolitik, som Rådet godkendte den 20. december 2002. Målene for den fælles fiskeripolitik er blevet revideret, således at indsatsen nu er koncentreret om dels en bæredygtig udnyttelse af levende marine ressourcer baseret på velunderbyggede videnskabelige udtalelser og forsigtighedsprincippet, dels en bæredygtig akvakultur. Fiskeriforvaltningen er nu bedre "gearet" til at sikre fiskerisektorens overlevelse på længere sigt gennem en bæredygtig udnyttelse af ressourcerne.

De nye foranstaltninger trådte i kraft den 1. januar 2003. De erstatter de grundregler, der siden 1993 har været gældende for den fælles fiskeripolitik, og har på væsentlige punkter ændret bestemmelserne om de strukturforanstaltninger for fiskeriet, der er fastsat i Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet (FIUF) [3].

[3] Forordning (EF) nr. 2369/2002 af 20. december 2002 om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999.

Blandt de ændringer, reformen medfører, skal især nævnes ophævelsen fra og med 2005 af støtten til fornyelse af fiskerflåden samt til varig overførsel af EF-fartøjer til tredjelande. Støtten til modernisering af fiskerfartøjer vil kun blive ydet til fartøjer, der er mindst fem år gamle. Støtten skal anvendes til forbedring af sikkerheden, produktkvaliteten og arbejdsvilkårene, til indførelse af mere selektive fisketeknikker eller til at udstyre fartøjerne med VMS-kontrolsystemet. Støtten må ikke føre til en forøgelse af fartøjernes fangstkapacitet.

Reformen indebærer tillige en justering af betingelserne for medlemsstaternes støtte til fiskere og redere, som midlertidigt må indstille deres fiskeriaktiviteter. Støtten til omskoling af fiskere udvides, således at fiskere, der er blevet omskolet, stadig har mulighed for at fiske på deltid.

EF-initiativer

Af de i alt 72 INTERREG-programmer manglede 18 at blive godkendt. Af disse godkendtes 15 i løbet af 2002. Dette har gjort det muligt at tage de første konkrete skridt i retning af tværregionalt samarbejde ved at indkalde projektforslag på europæisk plan. Det er også værd at bemærke, at INTERACT-programmet, som har til formål at effektivisere gennemførelsen af INTERREG-initiativet, er vedtaget.

I 2002 blev samtlige LEADER+-programmerne vedtaget, og det første møde i styrekomitéen fandt sted i november.

Hvad angår URBAN blev URBACT-programmet til fremme af udvekslingen af erfaringer og god praksis mellem de byer, der har deltaget i de tidligere URBAN-programmer, vedtaget.

14. Årsberetning om strukturfondene (2002)

1. Status

1.1. Mål 1

EFRU

2002 var det første år, hvor den såkaldte "n+2"-regel blev anvendt. Denne regel forpligter Kommissionen til uden videre at frigøre den del af forpligtelsesbevillingerne, der ikke er udnyttet ved udgangen af det andet år efter det år, hvor forpligtelsen blev indgået. Alt i alt har gennemførelsen været tilfredsstillende, således at disse automatiske frigørelser har kunnet undgås. Ved udgangen af 2002 udgjorde betalingerne i gennemsnit 21,5 % af den samlede bevilgede støtte. Denne procentdel varierer fra 7 % i Nederlandene til 36 % i Irland, men for halvdelen af medlemsstaternes vedkommende ligger procentandelen mellem 22 % og 27 %.

Gennemførelsestempoet er imidlertid meget forskelligt fra region til region og fra program til program og selv inden for samme program. Generelt gør infrastrukturforanstaltningerne gode fremskridt, mens de foranstaltninger, der indebærer deltagelse af den private sektor, er længere om at blive gennemført. Dette forhold kan til dels forklares ved det økonomiske klima i 2002.

Ifølge de modtagne årlige rapporter er der stor forskel på, hvor hurtigt bevillingerne bliver udnyttet (dvs. hvor hurtigt der tildeles midler til projekter, og hvor hurtigt betalingerne finder sted). Visse regioner har allerede tildelt projekter to tredjedele af de disponible bevillinger (B, SF, SV), og de efterfølgende betalinger er sket i et fornuftigt tempo.

Der er kun blevet ændret forholdsvis få EPD'er, og af disse ændringer er de fleste sket som følge af Rådets vedtagelse den 28. juni 2001 af ændringerne til forordning (EF) nr. 1260/99 (den generelle strukturfondsforordning), (EF) nr. 1257/99 (udvikling af landdistrikter) samt (EF) nr. 2792/99 (fiskeri), som gjorde det muligt at forhøje støttesatserne for regionerne i den yderste periferi.

En gennemgang af programtillæggene viser, at EFRU-støtten fordeler sig med en tredjedel til erhvervslivets rammevilkår og to tredjedele til basisinfrastrukturer. Transportinfrastrukturer er det område, der modtager den største andel af støtten, nemlig 31 % af den samlede støtte. Herefter følger støtten til SMV'er og til håndværkssektoren (16 %) samt miljø (vand, affald mv.) (13 %). Den meget store sektor omfattende F&U, telekommunikation og informationssamfund modtager 12 % af EFRU-støtten [4], mens 6 % er forbeholdt sociale infrastrukturer og folkesundhed.

[4] Denne støtte ydes som led i Lissabon-strategiens første del (fremme af overgangen til en videnbaseret økonomi, bl.a. via investeringer i informations- og kommunikationsteknologier samt i F&U). Den andel af den samlede EFRU-støtte, der er øremærket til disse områder, skal vurderes i forhold til, at de fleste af programtillæggene blev udarbejdet, før Lissabon-strategien blev fastlagt (marts 2000).

I samtlige medlemsstater er de første skridt til forberedelse af midtvejsevalueringen taget. I de regioner, der er nået længst, er der allerede indgået aftaler med evaluatorerne.

EUGFL

Gennemførelsestempoet er i det store og hele tilfredsstillende, men ligger dog en smule under strukturfondsgennemsnittet. Ved udgangen af 2002 var den gennemsnitlige udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne på 19,1 % mod 21,8 % for samtlige strukturfondsinterventioner. Udnyttelsesgraden pr. medlemsstat varierer meget med 7,8 % som den laveste (Nederlandene) og 29,2 % som den højeste (Østrig).

I Tyskland synes programmerne ikke at være blevet berørt af oversvømmelserne, idet landet har en af de højeste udnyttelsesgrader (25 %).

For fire programmer (Flevoland (Nederlandene), Highlands and Islands (Det Forenede Kongerige), Border, Midland and Western Region (Irland) samt Southern and Eastern Region (Irland)) er der ikke fremlagt dokumentation for tilstrækkelige betalinger, således at der er risiko for, at de pågældende forpligtelsesbevillinger vil blive frigjort i medfør af n+2-reglen. Hvad angår de to sidstnævnte programmer har de irske myndigheder ansøgt om dispensation på grund af "force majeure" som følge af udbruddet af mund- og klovsyge. Kommissionen behandler for tiden denne ansøgning.

Af programtillæggene fremgår det, at EUGFL-støtten [5] fordeler sig således: 45,5 % til omstrukturering af landbrugssektoren (investeringer i landbrugsbedrifter samt forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter), 41 % til miljø og naturforvaltning og 13 % til udvikling og diversificering af landdistrikternes økonomi.

[5] Procentandelene omfatter såvel Udviklings- som Garantisektionen. Det er Garantisektionen, der finansierer ledsageforanstaltningerne (førtidspensionering, ugunstigt stillede områder, landbrugsmiljøforanstaltninger, skovrejsning) under mål 1.

Forberedelserne til midtvejsevalueringen er påbegyndt, og resultaterne forventes at foreligge inden for de fastsatte frister.

FIUF

Under ét er bevillingsudnyttelsesgraden tilfredsstillende og ligger på niveau med gennemsnittet for strukturfondene. Betragter man de enkelte lande, er der dog visse udsving. At udnyttelsesgraden under ét er tilfredsstillende, skyldes den hurtige gennemførelse af FIUF-programmet i Spanien (en udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne på 26 %), som alene tegner sig for 60 % af den godkendte støtte. I otte medlemsstater er udnyttelsesgraden lav, nemlig på mellem 7 % og 10 %.

Programtillæggene viser, at fornyelse af fiskerflåden, modernisering og nybyggeri får tildelt 22 % af FIUF-støtten, mens akvakultur tildeles 10 % af støtten og kategorien "forarbejdning og promovering af fiskeriprodukter" 15 %.

ESF

I det store og hele forløber programgennemførelsen tilfredsstillende, idet betalingerne udgør 24 % af den samlede godkendte støtte, hvilket giver en højere udnyttelsesgrad end gennemsnittet for fondene. I enkelte lande er der dog opstået forsinkelser, især i Nederlandene (udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne: 7 %).

En del af disse forsinkelser kan eventuelt forklares ved, at der er indført nye indsatsområder for ESF (f.eks. livslang læring, tilpasningsevne), idet disse områder kræver længere tids forberedelse end de normale ESF-områder. Det kan ligeledes konstateres, at gennemførelsesgraden for ligestillingsforanstaltningerne ligger under gennemsnittet.

Af programtillæggene fremgår det, at ESF-støtten er nogenlunde ligeligt fordelt mellem arbejdsmarkedspolitik (29 %), uddannelse (26 %) og arbejdstageres tilpasningsevne (21 %).

1.2. Mål 2

Mål 2-programmerne er under ét ikke nået lige så langt som mål 1-programmerne, idet programmeringen har taget længere tid, bl.a. som følge af den vanskelige afgrænsning af støtteberettigede områder. I visse tilfælde blev programmerne først godkendt i slutningen af 2001 eller i begyndelsen af 2002, mens programtillæggene blev færdigudarbejdet i løbet af 2002. Dette er en væsentlig del af forklaringen på den lave udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne på lidt under 14 %. Det er klart, at de medlemsstater, hvor programbeslutningen blev truffet i slutningen af 2000, har de højeste udnyttelsesgrader (Sverige og Finland: 22 %; Danmark: 17 %). Det skal alligevel bemærkes, at det er Spanien, der har den højeste udnyttelsesgrad (26 %), og at den tyske udnyttelsesgrad ligger på niveau med den danske, selv om de tyske programmer først blev vedtaget senere.

EFRU

For de medlemsstater, der havde afsluttet deres programmering i 2001, er gennemførelsestempoet tilfredsstillende, idet indtil 60 % af bevillingerne på interventionsbudgetterne allerede er tildelt projekter. For de øvrige medlemsstater sker der fremskridt, således at de forventes at indhente de forsinkelser, der opstod i starten.

Visse lande har haft særlige vanskeligheder. Tyskland og Østrig har til dels måttet revidere deres programmering for at tage hensyn til sommerens oversvømmelser (medtagelse af foranstaltninger til forebyggelse af oversvømmelser). De italienske programmer er først kommet meget sent i gang, idet der har været store vanskeligheder med at afgrænse de støtteberettigede områder.

I en række tilfælde har det dårlige økonomiske klima gjort det vanskeligere at gennemføre de foranstaltninger, som skal medfinansieres af den private sektor.

Det skal bemærkes, at programtillæggene viser en fordeling af støtten med to tredjedele til erhvervslivets rammebetingelser og en tredjedel til basisinfrastrukturer, dvs. det omvendte i forhold til fordelingen af mål 1-støtten. 36 % af EFRU-støtten er afsat til SMV'er og håndværkssektoren, mens 15 % er afsat til F&U, telekommunikation og informationssamfund. De to øvrige områder, som modtager en væsentlig andel af EFRU-støtten, er turisme (9,5 %) og miljø (6,4 %).

I slutningen af 2002 var forberedelserne til midtvejsevalueringen i gang i samtlige medlemsstater.

ESF

Generelt er gennemførelsesgraden lidt lavere end for EFRU.

ESF-støtten er især rettet mod aktioner til fremme af arbejdsstyrkens tilpasningsevne (33 % af støtten) og uddannelse (27 % af støtten).

Også for ESF-programmernes vedkommende er de første skridt til midtvejsevalueringen taget.

EUGFL

Uden for mål 1-regionerne er indsatsen til fremme af udviklingen af landdistrikter medfinansieret af Garantisektoren. Aktiviteterne er omfattet af de 20 mål-2 EPD'er i Frankrig.

1.3. Mål 3

Mål 3-programmeringen er kendetegnet ved en fokusering på støtten til den europæiske beskæftigelsesstrategi, idet medlemsstaterne dog har prioriteret indsatsen forskelligt afhængig af deres behov. Samtidig er foranstaltningerne spredt ud over samtlige fem politikområder i ESF-forordningen.

Blandt de væsentligste foranstaltninger kan nævnes den erhvervsmæssige reintegrering af arbejdsløse og ikke-erhvervsaktive. Indsatsen på dette område er i høj grad koncentreret om uddannelses- og aktiveringsforanstaltninger, men er dog ikke fuldstændig fokuseret på erhvervsmæssig integration. De fleste medlemsstater har aktiviteter, der involverer uddannelse af særlige grupper, livslang læring samt modernisering af arbejdsformidlingerne. En række medlemsstater gør tillige meget ud af ligestillingsspørgsmål, social integration samt sundhed.

Generelt gennemføres disse foranstaltninger efter planerne, og i mange medlemsstater er de forudgående to års forsinkelser i forbindelse med vedtagelsen af programmerne ved at blive indhentet.

Gennemførelseshastigheden varierer fra medlemsstat til medlemsstat, og nogle medlemsstater har større vanskeligheder med at gennemføre programmerne end andre. F.eks. har uddannelsesforanstaltningerne i Italien vist sig vanskelige at gennemføre, mens udnyttelsesgraden for bevillingerne til de nederlandske reintegreringsforanstaltningerne ligger på et lavt niveau. I Østrig er det kun programmet vedrørende livslang læring, der blevet forsinket. I de fleste af de medlemsstater, hvor der gennemføres ligestillingsaktiviteter, synes disse at volde problemer. Det er klart, at de programmer, hvor gennemførelsen er forsinket, er dem, der kræver de mest intensive forberedelser, eller som fokuserer mere på særlige mål som f.eks. sundhedsprogrammet i Grækenland eller jobrotationsordningen i Sverige.

At der sker fremskridt, kan ses af, at det i de fleste af medlemsstaterne ikke vil være nødvendigt at frigøre bevillinger i henhold til n+2-reglen. De to undtagelser er Danmark, hvor der vil blive frigjort et mindre beløb, og Nederlandene. De nederlandske programmer led under store forsinkelser som følge af uforudsete begivenheder i de første år, og 2002 var derfor det første hele gennemførelsesår, hvilket bevirker, at udnyttelsesgraden for bevillingerne er væsentlig lavere end planlagt. Der vil derfor for Nederlandenes vedkommende sandsynligvis ske flere frigørelser efter n+2-reglen. I andre medlemsstater er der overført bevillinger mellem programmerne for at udjævne forskellene i udnyttelsesgraderne.

De fleste af medlemsstaterne afholdte deres årlige møder i 2002 og drøftede her en række spørgsmål. I mange medlemsstater var emnet for drøftelserne sammenhængen mellem ESF-programmerne og den europæiske beskæftigelsesstrategi samt de nationale handlingsplaner for social integration. Møderne gav tillige lejlighed til at identificere problemer og svagheder i gennemførelsen af programmerne, træffe foranstaltninger til afhjælpning af problemerne og foreslå løsninger. I en række tilfælde medførte dette overførsel af bevillinger mellem programmer, ændringer af programtillæggene eller forslag til ændringer af enhedsprogrammeringsdokumenterne.

Afslutningen af programmerne fra perioden 1994-1999 er dog meget problematisk i alle medlemsstater. I 12 af de 15 medlemsstater var der ved årets udgang ikke modtaget anmodninger om afslutning eller nogen endelig dokumentation, selv om den sidste frist for fremsendelse heraf er den 31. marts 2003. Hvad angår de resterende tre lande er der kun sket væsentlige fremskridt i Grækenland, hvor kun to ud af 24 programmer manglede at blive afsluttet ved årets udgang. For Tysklands og Spaniens vedkommende var der modtaget et mindre antal anmodninger.

1.4. FIUF uden for mål 1

Kommissionen har disponeret over tredje tranche af forpligtelsesbevillingerne til de 11 programmer for regionerne uden for mål 1 svarende til 168,9 mio. EUR. Kommissionen har herudover disponeret over første tranche (4,6 mio. EUR) af bevillingerne til det nederlandske program (fremført fra 2001).

Af programtillæggene fremgår det, at 24 % af FIUF-støtten er afsat til fornyelse af fiskerflåden, moderniseringer og nybyggeri, mens 7 % af støtten er afsat til akvakultur og 23 % til forarbejdning og promovering af fiskeriprodukter.

1.5. EF-initiativer

1.5.1. INTERREG

Som følge af vedtagelsen den 28. april 2000 [6] af retningslinjerne for INTERREG III for perioden 2000-2006 (4,875 mio. EUR i 1999-priser) blev medlemsstaterne opfordret til at fremsætte detaljerede forslag senest seks måneder efter offentliggørelsen af den endelige meddelelse i EFT [7].

[6] EFT C 143 af 23. maj 2000, s. 6.

[7] EFT C 143 af 23. maj 2000, s. 6.

Størstedelen af de oprindeligt planlagte 72 programmer var allerede blevet godkendt i 2000 og 2001. I 2002 blev yderligere syv "del A"-programmer godkendt (Irland/Det Forenede Kongerige, Grækenland/Albanien, Grækenland/FYROM, Grækenland/Cypern, Marokko/Gibraltar-Det Forenede Kongerige, Italien/Albanien og Italien/adriaterhavsområdet vedrørende samarbejde mellem de italienske adriaterhavsregioner og adriaterhavsregionerne i det tidligere Jugoslavien). Fire "del B"-programmer blev godkendt, bl.a. atlanterhavsområdet, Nordvesteuropa, det caribiske område og programmet for Réunion/Det Indiske Ocean. Også de to sidste "del C"-programmer for tværregionalt samarbejde blev godkendt, nemlig programmerne "syd" og "vest". Endelig blev begge de programmer, der var vedtaget i henhold til artikel 53 i Interreg-retningslinjerne (netværk), godkendt: programmet ESPON/ORATE (Observationscenter for EU's Fysiske og Funktionelle Udvikling) samt INTERACT-programmet. Der mangler kun at blive vedtaget tre programmer i 2003 - det tværnationale samarbejdsprogram Archimedes mellem Grækenland og Italien samt de to programmer for grænseoverskridende samarbejde mellem Grækenland og Italien og Grækenland og Tyrkiet.

Den vigtigste begivenhed i 2002 var godkendelsen af INTERACT-programmet. Med henblik på at skabe en ramme for støtten til effektivisering af gennemførelsen af INTERREG III er Kommissionen og medlemsstaterne blevet enige om at gennemføre INTERACT-programmet (INTERreg - Animation, Coordination, Transfert). INTERACT blev godkendt af kommissær Michel Barnier den 16. december 2002, og EU fik hermed et nyt værktøj til forbedring af INTERREG III-programmernes effektivitet og kvalitet. Gennemførelsen af INTERREG III har skabt en del problemer, og det forventes, at INTERACT i høj grad vil bidrage til yderligere forenkling af INTERREG III-procedurerne, hvilket også vil være til gavn for programmeringsperioden efter 2006.

Det er Østrig, der som koordinator og på samtlige medlemsstaters vegne har foreslået INTERACT-programmet. Derfor er den østrigske forbundsregering blevet udpeget som forvaltnings- og betalingsmyndighed for INTERACT. De samlede omkostninger ved INTERACT-programmet beløber sig til 35,1 mio. EUR, hvoraf EFRU bidrager med 25 mio. EUR.

Også det tværregionale samarbejde kunne igangsættes, idet samtlige programmer nu var blevet godkendt. Det var derfor muligt den 10. oktober 2002 at iværksætte en første indkaldelse af projektforslag på europæisk plan. De fire programmer indebærer tilsammen et EFRU-bidrag på 300 mio. EUR til det tværregionale samarbejde (se http:// www.interreg3c.net).

Endelig skal nævnes godkendelsen af programmet ESPON/ORATE, som tager sigte på at fremme en fremtidsvision og en kvantificering af tendenserne i den territoriale udvikling i Europa med inddragelse af nabolandene (bl.a. Schweiz og Norge) samt kandidatlandene. Luxembourg er blevet udpeget som forvaltnings- og betalingsmyndighed for dette program, ligesom også det fælles sekretariat for programmet vil blive placeret her. De samlede omkostninger ved programmet udgør 12 mio. EUR, hvoraf EFRU bidrager med 6 mio. EUR.

I øvrigt fortsatte den faktiske gennemførelse af de vedtagne programmer og indsatsen blev endog intensiveret "i marken". Som foreskrevet i forordningerne har Kommissionen deltaget i flere møder i overvågningsudvalget og styrekomitéen.

1.5.2. LEADER +

LEADER+ har til formål at fremme og støtte integrerede pilotstrategier for lokal landdistriktudvikling. Ved udgangen af 2002 var de 73 LEADER+-programmer blevet godkendt. Ni medlemsstater har valgt et nationalt program. De seks øvrige medlemsstater har fremlagt 61 regionale programmer, og tre af disse medlemsstater har endvidere forelagt Kommissionen et nationalt netværksprogram.

I 2002 var proceduren for udvælgelse af lokalaktionsgrupperne endnu ikke afsluttet i alle medlemsstaterne. Af de planlagte 938 lokalaktionsgrupper er 692 dog allerede udvalgt.

Styrekomitéen for LEADER+ afholdt sit første møde den 26. november 2002. På mødet, som blev ledet af Kommissionen og havde repræsentanter for de nationale forvaltninger og netværk som deltagere, behandledes fremskridtene i gennemførelsen af dette EF-initiativ.

Kommissionen havde i sin LEADER+-meddelelse fastlagt en række prioriterede temaer, som lokalaktionsgrupperne tog til efterretning, idet 33 % af grupperne valgte temaet "optimal udnyttelse af de naturlige og kulturelle ressourcer, herunder udnyttelse af naturområder" som arbejdsgrundlag, mens 24 % satte fokus på temaet "forbedring af livskvaliteten i landdistrikterne" og 21 % valgte "udnyttelse af lokale produkter" som tema. 10 % af grupperne valgte temaet "anvendelse af ny viden og nye teknikker for at forbedre varers og tjenesters konkurrenceevne i landdistrikter". LEADER+ vil i perioden 2000-2006 modtage et fællesskabsbidrag på i alt 2,1 mia. EUR, som vil blive finansieret af EUGFL, Udviklingssektionen.

For 2002 er der disponeret over 356,80 mio. EUR i forpligtelsesbevillinger og 74,89 mio. EUR i betalingsbevillinger.

1.5.3. EQUAL

2002 var et afgørende år for EF-initiativet EQUAL, idet det var det år, hvor udviklingspartnerskaberne for alvor kom i gang, og hvor EQUAL-initiativet begyndte at slå igennem.

Udvælgelsen af udviklingspartnerskaberne var allerede blevet afsluttet den 15. november 2001, og de udvalgte partnerskaber beskæftigede sig herefter med aktion 1 indtil midten af maj 2002. I denne periode lykkedes det for projektdeltagerne både at færdiggøre de nationale programmer og at etablere et tværnationalt partnerskab med mindst ét udviklingspartnerskab fra en anden medlemsstat.

Ca. 1 500 EQUAL-udviklingspartnerskaber i hele Europa påbegyndte efter afslutningen af aktion 1 implementeringen af deres arbejdsprogrammer. I disse 1 500 partnerskaber indgår 13 000 partnere, og generelt er de offentlige myndigheder, uddannelsesinstitutionerne og de særlige organer, der har specialiseret sig i ugunstigt stillede grupper, stærkt repræsenteret i udviklingspartnerskaberne. Men også virksomhederne indtager en fremtrædende plads i over 8 % af tilfældene.

Temaerne er ikke jævnt fordelt, idet det første tema i søjlen "erhvervsmæssig integrationskapacitet" går igen i næsten en tredjedel af projekterne. Udviklingspartnerskabernes geografiske forankring er ikke så stærk som forudsat. De foreløbige prognoser viser et forhold mellem geografiske og sektorielle udviklingspartnerskaber på 80:20. Knap to tredjedele af de sektorielle udviklingspartnerskaber beskæftiger sig med "specifikke diskriminationsproblemer" og følger således op på resultaterne af ADAPT- og EMPLOYMENT-initiativerne.

Der er indgået ca. 450 aftaler om tværnationalt samarbejde med gennemsnitligt tre udviklingspartnerskaber pr. aftale - det hidtidige maksimum er et partnerskab med otte udviklingspartnerskaber.

I kraft af sine mål og sin struktur er EQUAL-initiativet især velegnet til at udnytte og formidle kendskabet til nyskabende elementer. Dette gælder på projektplan via de tværnationale samarbejdspartnerskaber, på regionalt og/eller nationalt plan via de nationale temanetværk og på europæisk plan via de europæiske temagrupper, idet det overordnede mål er at indhente oplysninger om og debattere samt evaluere den mest lovende praksis og de mest lovende konstateringer, der kan registreres "i baglandet", og forberede formidlingen heraf samt integreringen heraf i den første politik.

Indsatsen på europæisk plan varetages af de seks europæiske temagrupper (beskæftigelsesegnethed, iværksætterkultur, tilpasningsevne, lige muligheder, asylansøgere og partnerskab), hvortil grunden blev lagt på Barcelona-konferencen i maj 2002 (integration via netværk), hvor næsten 400 personer deltog aktivt i debatten.

Med hensyn til udvidelsen skal nævnes, at Tjekkiet (16 udviklingspartnerskaber) og Ungarn (fem udviklingspartnerskaber) allerede deltager i denne projektrunde, og at der arbejdes aktivt på at få kandidatlandene omfattet af den næste indkaldelse af EQUAL-forslag. Der blev således i november 2002 afholdt en konference i København (EQUAL og udvidelsen) med 150 deltagere, som repræsenterede såvel de nuværende som de fremtidige EU-medlemmer, og hvor man drøftede EF-initiativet EQUAL's plads i et udvidet Europa.

1.5.4. URBAN

I 2002 vedtog Kommissionen URBACT-programmet, der skal fremme udvekslingen af erfaringer og god praksis mellem de byer, der har deltaget i URBAN I, URBAN II eller et pilotprojekt om byudvikling. URBACT blev fremlagt i fællesskab af samtlige medlemsstater (undtagen Luxembourg) og er det sidste af de planlagte programmer for iværksættelsen af URBAN II-initiativet. I forvejen var der i 2001 godkendt 70 programmer for kriseramte byer eller bydele.

Disse 70 programmer overholdt i 2002 samtlige de frister, der er fastsat i forordningerne, idet der for alle programmerne blev vedtaget programtillæg, som blev forelagt Kommissionen, og etableret overvågningsudvalg. For 21 af programmernes vedkommende blev den årlige rapport om gennemførelsen fremlagt inden fristens udløb.

For samtlige programmer blev der i 2002 udbetalt acontobeløbet (7 %), og for 26 af programmernes vedkommende har Kommissionen allerede foretaget de mellemliggende betalinger.

Kommissionen har gjort foreløbig status over de vedtagne programmer i sin meddelelse "Strukturfondsprogrammering 2000-2006: en foreløbige vurdering af URBAN-initiativet" (KOM(2002)308 endelig). Dette dokument blev indgående behandlet af kommissær Michel Barnier og 600 borgmestre og repræsentanter for lokale myndigheder under konferencen "Byer og samhørigheden", som Kommissionen afholdt i London den 8. og 9. juli 2002.

1.6. Nyskabende aktioner og teknisk bistand

EFRU

50 regioner ansøgte i 2002 om støtte til et regionalt program for nyskabende aktioner, og af disse programmer blev 45 anset for at have en tilstrækkelig høj kvalitet til at kunne blive medfinansieret af EFRU. Disse 45 programmer føjer sig til de 81 programmer, der blev fremlagt og godkendt i 2001. Dette betyder, at 126 af de 156 støtteberettigede regioner allerede ved udgangen af 2002 havde fået tildelt støtte. Endvidere blev tre specifikke netværksprogrammer godkendt med henblik på at fremme samarbejdet mellem regioner, nemlig ét program for hvert af de tre støtteberettigede strategiske temaer: a) forskning og teknologisk udvikling, b) IT i regionaludviklingens tjeneste og c) regional identitet og bæredygtig udvikling.

Gennemførelsen af RECITE- og TERRA-pilotprojekterne (henholdsvis 47 og 15 projekter) fortsatte, og tre af TERRA-projekterne kunne afsluttes. Ved udgangen af 2002 var der for samtlige projekter fremlagt en endelig rapport og indgivet anmodning om udbetaling af restbeløbet. Afslutningen af de fire RECITE-projekter kom også nærmere.

FIUF

Den 4. juni 2002 indkaldte GD FISH i henhold til artikel 22 i Rådets forordning nr. 1260/1999 forslag om tværnationale projekter vedrørende nyskabende aktioner i fiskerisektoren (02/C 132/11). Efter at have gennemgået og behandlet de 46 modtagne forslag udvalgte GD FISH ti projekter og indgik de nødvendige finansielle og retlige forpligtelser til et samlet beløb på 1 114 858 EUR. Projekterne vedrører primært indsatsen for en socioøkonomisk diversificering af fiskeriafhængige områder, udnyttelsen af fiskeri- og akvakulturprodukter, forbedring af sektorens image samt erhvervs- og videreuddannelse for samtlige faggrupper i sektoren. De første foreløbige rapporter vil foreligge i 2003, mens de endelige rapporter forventes at foreligge i første halvår 2004.

Programmet for teknisk bistand blev planmæssigt gennemført i 2002 (samlet beløb: 934 811 EUR) (jf. tabellen i bilag 3).

ESF

Nyskabende foranstaltninger og teknisk bistand i henhold til artikel 6 i ESF-forordningen.

En indkaldelse af forslag vedrørende temaet "lokale beskæftigelsesstrategier samt innovation" blev offentliggjort i EFT den 31. oktober 2001 [8]. Formålet med denne indkaldelse af forslag var at fremme nyskabende aktioner med henblik på udarbejdelse af lokale beskæftigelsesstrategier for at støtte gennemførelsen på lokalt plan af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Blandt de aktiviteter, der er omfattet af indkaldelsen af forslag, kan nævnes:

[8] EFT C 306 af 31.10.2001.

- Udvikling af partnerskaber på lokalt niveau

- Udarbejdelse og gennemførelse af lokale beskæftigelsesstrategier

- Overvågning, benchmarking samt evaluering

- Udveksling af informationer, udbredelse af kendskabet hertil samt etablering af netværk.

Ansøgningerne skal tage sigte på at udmønte de prioriterede emner i den nationale (eller regionale) handlingsplan (NHP) for beskæftigelse i et givet område i lokale beskæftigelsesstrategier. Der kan indsendes to typer forslag:

- forslag om at udarbejde og gennemføre én strategi, der har sammenhæng med den aktuelle regionale eller nationale handlingsplan

- forslag om at udarbejde en sammenhængende serie individuelle strategier på et mere lokalt niveau i det pågældende område.

Samtlige forslag om udarbejdelse og gennemførelse af enten én territorial strategi på regions- eller provinsniveau (type 1) eller en serie lokale strategier (type 2) bør indeholde en række fælles elementer, der kan sikre en vis konsekvens i strategierne, som vil gøre det lettere at identificere og sammenligne god praksis og erfaringer, der kan udnyttes ved fastlæggelsen af ESF's mainstreamprojekter og den europæiske beskæftigelsesstrategi. Disse fælles elementer omfatter følgende:

- Hver enkelt beskæftigelsesstrategi skal udarbejdes, finjusteres og gennemføres gennem et særligt partnerskab omfattende repræsentanter for så mange af de relevante aktører som muligt

- Basislinjeanalyse af den lokale beskæftigelse: hver lokal beskæftigelsesstrategi skal bygge på en analyse eller diagnose af den lokale arbejdsmarkeds- og beskæftigelsessituation. Analysen eller diagnosen skal fungere som den basislinje, ud fra hvilken fremskridt kan måles og evalueres

- Strategien eller strategierne skal omfatte alle fire søjler i den europæiske beskæftigelsesstrategi

- Køns- og ligestillingsdimensionen skal integreres i den lokale beskæftigelsesstrategi i alle dennes faser, herunder basislinjeanalysen og diagnosen for det pågældende geografiske område

- Forbindelser med andre kilder til EF- og national finansiering samt andre fællesskabsprogrammer: den lokale beskæftigelsesstrategi bør fungere som en overordnet ramme for alle beskæftigelsesaktiviteter i området.

I 2002 fik de udvalgte projekter tildelt et samlet budget på 34,06 mio. EUR. Kommissionen vil højst medfinansiere aktioner op til 75 % af de samlede støtteberettigede udgifter, hvor det mindste beløb for medfinansiering udgør 300 000 EUR, og det højeste udgør 3 mio. EUR over en toårig periode.

Der blev i oktober 2002 indgået 44 støtteaftaler med de ansøgere, hvis ansøgninger var blevet imødekommet i første runde. Projekterne skulle påbegyndes mellem den 1. november og den 31. december 2002.

Kommissionen har i sin anden årsrapport om gennemførelsen af innovative foranstaltninger i henhold til artikel 6 i forordningen om Den Europæiske Socialfond [9] udtalt: "Innovative tilgange til styringen af ændringer" er det overordnede tema for resten af indeværende programmeringsperiode. Under dette tema er der opstillet en tostrenget model for nyskabende aktioner:

[9] Forelagt ESF-udvalget den 17. december 2002. Link: http://europa.eu.int/comm/ employment_social/esf2000/documents/report_2002_en.pdf

- styring af demografiske ændringer

- styring af omstruktureringen.

EUGFL

Der blev i 2002 som led i den tekniske bistand indgået forpligtelser for i alt 1,13 mio. EUR.

1.7. Komplementaritet med andre instrumenter

a) Samhørighedsfonden

Samhørighedsfondsstøtten muliggør en finansiering af infrastrukturprojekter på transportområdet, som bidrager til gennemførelsen af de transeuropæiske net, samt miljøprojekter, der gør det muligt for de pågældende lande at nærme sig EU's miljøpolitiske mål. Samhørighedsfonden giver de fire omfattede medlemsstater mulighed for at opretholde et højt offentligt investeringsniveau på disse to områder af fælles interesse og samtidig overholde de mål med hensyn til nedbringelse af budgetunderskuddene, der er fastsat i de konvergensprogrammer, som blev vedtaget med henblik på oprettelse af Den Økonomiske og Monetære Union.

Det vigtigste instrument til koordinering af Samhørighedsfondens og strukturfondenes interventioner er den strategiske referenceramme. Medlemsstaternes forelæggelse for Kommissionen af en strategisk referenceramme er en logisk følge af de nye bestemmelser, Samhørighedsfondens operationer er underlagt. Det hedder nemlig i forordning nr. 1685/99, at "medlemsstaterne også (skal) forelægge resultaterne af evalueringen af miljøpåvirkningen i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen og deres overensstemmelse med en generel territorial eller sektoriel miljø- eller transportstrategi".

Endvidere er det i den vejledning for perioden 2000-2006, der er udsendt til de nationale forvaltninger i de fire samhørighedslande, bl.a. bestemt, at "denne strategi (formelt skal) fastlægges i et sæt retningslinjer, som vil udgøre "referencerammen" for Samhørighedsfondens interventioner. Denne referenceramme, der skal fastlægges på det mest hensigtsmæssige niveau, skal omfatte følgende elementer: fastlæggelse af målene på langt sigt; angivelse af enkeltprojekter; specificering af de delmål, der skal være opnået i 2006; identificering af de projekter, der skal gennemføres for at opnå delmålene; for hvert enkelt projekt en foreløbig angivelse af investeringsudgifterne og en vejledende planlægning af finansieringskilderne".

De fire samhørighedslande fremlagde deres strategiske referencerammer for miljø og transport i slutningen af 2000. I nogle af tilfældene er disse strategiske referencerammer indarbejdet i de strukturfondsprogrammer, der er godkendt for perioden 2000-2006, hvilket styrker koordineringen mellem Samhørighedsfondens og strukturfondenes interventioner.

Endelig blev der i 2002 afholdt to informationsmøder med medlemsstaterne i tilknytning til møderne i Komitéen for Udvikling og Omstilling i Regionerne (en strukturfondskomité), hvilket yderligere styrker sammenhængen mellem disse finansielle instrumenter.

b) Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og Den Europæiske Investeringsfond (EIF)

I overensstemmelse med aftalen mellem Kommissionen og EIB om strukturpolitisk samarbejde i perioden 2000-2006 er der etableret en kontaktordning mellem Kommissionens tjenestegrene og EIB. Ordningen har fungeret tilfredsstillende og har medført specifikke kontakter, der har gjort det muligt at koordinere de store transportprojekter (Spanien og Grækenland). Begge disse lande har udvidet deres samarbejde med EIB med hensyn til såvel offentlige/private partnerskaber (OPP'er) som EIB's deltagelse i overvågningen af TEN-projekter.

Som resultat af mødet på højt niveau den 26. marts 2002 er der endvidere lagt særlig vægt på at forbedre og finjustere EIB's statistikker vedrørende projekternes regionale virkninger. De anbefalede regionale indikatorer vil gøre det lettere at påvise EIB-interventionernes regionale følger.

Samarbejdet mellem EIB og kandidatlandene blev intensiveret i 2002. Samarbejdet vedrørte især projekterne, deres medfinansiering og evaluering samt samarbejdet på OPP-området.

I medfør af rammeaftalen mellem Kommissionen (GD Regionalpolitik) og EIB for perioden 2000-2006 om EIB's evaluering af visse store projekter, hvortil modtagerlandene har ansøgt om støtte fra strukturfondene, er der gennemført 37 "hurtige" evalueringer (17 EFRU, 20 Samhørighedsfond og 2 ISPA) ligesom der i 2002 blev foretaget to grundige evalueringer.

Hvad angår samarbejdsprioriteterne blev der især fokuseret på de store transportprojekter, initiativet "i2i" samt nyskabende finansielle produkter, dvs. risikovillig kapital og globallån som led i den første prioritet: effektiv støtte til regionaludvikling.

Der er indført en ny medfinansieringsmetode, som EIB kan anvende i forbindelse med regionale operationelle programmer. Denne form for medfinansiering, der især er anvendt af Italien, har været en stor succes.

Med hensyn til EIB's aktiviteter i 2002 kan nævnes, at banken anvendte 33,4 mia. EUR (mod 31,2 mia. i 2001) på projekter gennemført i EU. I kandidatlandene har EIB ydet 3,6 mia. EUR i støtte til investeringer, der fremmer udvidelsesforberedelserne (mod 2,7 mia. i 2001). EIB's støtte til de dårligst stillede regioner beløb sig til 12,5 mia. EUR (mod 14,5 mia. EUR i 2001), i form af enkeltlån. Globallånenes andel af støtten til de ugunstigt stillede områder anslås til ca. 60 %.

Hovedmodtagerne af EIB's lån var Tyskland, Italien, Spanien, Det Forenede Kongerige og Frankrig.

Hvad angår "EIB-gruppen" beskæftiger EIF sig nu udelukkende med garantitransaktioner til fordel for SMV'er samt risikokapitaltransaktioner (EF-midler og EIB/EIF-midler).

Inden for sine indsatsområder deltog EIF i 2002 i 68 transaktioner, heraf 36 risikokapitaltransaktioner, med en samlet støtte på 471,5 mio. EUR. De interventioner, der blev vedtaget i 2002, beløber sig til i alt 1 707 mia. EUR.

De interventioner, der vedrørte regionaludvikling, forskning og især bioteknologi, omfattede ligeledes kandidatlandene.

I overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder i Nice og Stockholm er der lagt særlig vægt på vidensamfundet.

Kommissionen sørger for, at interventionerne til fordel for regionaludvikling tilgodeses.

Endelig blev et initiativ til at forbedre samarbejdet mellem Kommissionen og EIF og de støttede regioner konkretiseret i en aftale om Den Europæiske Investeringsfonds støtte og rådgivning til de regioner, der anmoder herom.

c) Transeuropæiske energi- og transportnet

Koordineringen mellem budgettet for TEN-transport og -energi på den ene side og strukturfondene, især EFRU-budgettet, på den anden side har stor betydning for mål 1- og mål 2-områderne og samhørighedslandene, idet disse EF-instrumenter tager hensyn til nødvendigheden af at forbinde de EF-regioner, der er strukturelt handicappede som følge af deres status som øer, indlandsregioner eller perifere regioner, med de centrale regioner.

Mens såvel TEN-transport- som TEN-energiprojekter af fælles interesse finansieres over TEN's budget, har Samhørighedsfonden mulighed for specifikt at støtte investeringer i transportinfrastruktur, ligesom EFRU kan støtte såvel transport- som energiforanstaltninger. I artikel 2 i EFRU-forordningen (forordning (EF) nr. 1783/1999) er det bestemt, at EFRU i mål 1-regionerne skal bidrage til finansieringen af investeringer i infrastruktur, som bidrager til oprettelsen og udviklingen af transeuropæiske net. I denne forbindelse fremmer Fællesskabet også offentlige/private partnerskaber, bl.a. ved at tilbyde en højere interventionssats i de tilfælde, hvor støtten ikke ydes i form af kontant tilskud.

TEN-forordningen tillader ikke, at den samme fase af et enkelt projekt finansieres over både TEN's budget og andre EF-budgetter, men i nogle tilfælde kan feasibilityundersøgelser, der er finansieret over TEN's budget, efterfølges af støtte fra EFRU og EIB til (del-)finansiering især af anlægsfasen. Ofte finansierer EFRU på transportområdet anlægsarbejder, der skal give "adgang" til det transeuropæiske transportnet, og hvis enkelte elementer er finansieret over TEN's budget og/eller Samhørighedsfondens budget.

Finansforordningen for TEN (EF nr. 2236/95) blev ændret ved forordning (EF) nr. 1655/1999, som indeholder bestemmelser om planlægning på mellemlangt sigt gennem et vejledende flerårigt investeringsprogram (FIP), tilskyndelse til at etablere offentlige/private partnerskaber samt anvendelse af en mindre del af budgetmidlerne (1 %-2 %) til at støtte projekter, der involverer risikovillig kapital.

I FIP-forslaget for 2001-2006, der blev vedtaget af Kommissionen i september 2001, er der afsat i alt ca. 2,8 mia. EUR til 11 prioriterede projekter (Essen-projekterne), projektet vedrørende globale navigationssatellitsystemer ("Galileo") og fire grupper projekter af "fælles interesse".

I 2002 blev der afsat i alt 563,4 mio. EUR i forpligtelsesbevillinger til TEN-transportprojekter under FIP, Galileo-projektet og projekter af fælles interesse uden for FIP. Endvidere blev der overført 7,0 mio. EUR til risikokapitalfaciliteten som et bidrag til finansiering af TEN-transportprojekter i henhold OPP-ordningen.

Hvad angår fordelingen af støtten for 2002 mellem de forskellige transportformer går langt den største del af EU's bevillinger til transportsektoren i henhold til TEN-transportbudgettet til jernbaneprojekter (næsten 47 %) efterfulgt af Galileo (30 %) og veje (4 %).

1.8. Afslutning af interventioner fra de foregående programmeringsperioder

For samtlige interventioner fra programmeringsperioden 1994-1999 udløber fristen for afslutningen ifølge de gældende bestemmelser den 31. marts 2003. I princippet skal bevillingerne til de interventioner, for hvilke Kommissionen ikke har modtaget behørigt udarbejdet afslutningsdokumentation (endelig rapport, anmodning om endelig betaling, den såkaldte "artikel 8"-revisionserklæring), frigøres pr. denne dato.

EFRU

I slutningen af 2002 afsluttedes en række interventioner. For andre interventioners vedkommende var afslutningsdossiererne i en del tilfælde ganske vist blevet fremsendt i løbet af 2002, men for sent til at kunne blive behandlet samme år. I de fleste tilfælde var dossiererne ufuldstændige eller uklare.

Den 24. april 2003 var 194 af i alt 942 interventioner blevet afsluttet, mens 727 endnu blev behandlet. Afslutningsdossiererne for de sidste 21 interventioner var endnu ikke modtaget af Kommissionen, eller var for ufuldstændige til at kunne blive behandlet.

AGRI

Kun meget få interventioner kunne afsluttes pr. 31. december 2002, men afslutningsarbejdet havde gjort store fremskridt, idet de nødvendige dokumenter var blevet fremsendt for de fleste af interventionernes vedkommende.

Ved udgangen af 2002 havde Kommissionen modtaget dokumenterne for 402 programmer. 142 af disse dossierer var komplette, og 27 af disse programmer kunne afsluttes (heraf 22 vedrørende Italien). Dokumenterne for de sidste 260 programmer, der skulle afsluttes, er modtaget inden fristens udløb den 31. marts 2003, således at den automatiske frigørelse kan undgås.

FIUF

Der indkom i 2002 flere anmodninger om afslutning af programmer fra de foregående perioder. Anmodningerne blev grundigt behandlet, men kunne ikke imødekommes, idet der endnu manglede en række oplysninger.

Pr. 31. marts havde Kommissionen modtaget samtlige afslutningsdossierer vedrørende de 54 interventioner.

ESF

Afslutningen af hovedparten af ESF-interventionerne synes at være betydelig forsinket, idet Kommissionen kun har modtaget meget få afslutningsdossierer.

Pr. 31. marts var 16 af i alt 754 interventioner afsluttet, mens 539 var under afslutning. Kommissionen manglede endnu at modtage afslutningsdokumenter for 53 interventioner, og dokumenterne for 162 interventioner var ufuldstændige.

2. Samhørighed og komplementaritet

2.1. Strukturfondene og miljøpolitikken

Miljøbeskyttelse og -forbedring er en af de opgaver, strukturfondene skal løse for at opnå de tre prioriterede mål, der er fastsat i forordning nr. 1260/99 (artikel 1). Blandt midlerne til virkeliggørelse af disse mål nævner forordningens artikel 2 integration af miljøbeskyttelseskrav i udformningen og gennemførelsen af fondenes indsats.

Direkte miljøinvesteringer

Under ét har de regionale og nationale myndigheder i programmeringen for 2000-2006 afsat ca. 20 mia. EUR til direkte miljøinvesteringer svarende til godt 10 % af strukturfondenes samlede budget. Midlerne skal f.eks. finansiere vandtilførsels- og vandbehandlingsinfrastrukturer, spildevandsrensning, bortskaffelse og genvinding af affald samt beskyttelse af jord og natur.

De fleste af disse investeringer er planlagt gennemført i mål 1-regionerne, som lider under et stort efterslæb på disse områder, hvilket især skyldes de store investeringer, sådanne infrastrukturer kræver.

Overholdelse af miljølovgivningen

De operationer, der medfinansieres af fondene, skal overholde gældende fællesskabslovgivning, herunder miljølovgivningen. Dette er årsagen til, at medfinansieringen og iværksættelsen af en række foranstaltninger i nogle medlemsstater er blevet forsinket eller helt er indstillet, fordi disse medlemsstater ikke har vedtaget en miljølovgivning, der er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

De væsentligste områder, på hvilke der er konstateret tilsidesættelse af lovgivningen, enten fordi denne ikke er gennemført i national ret, eller fordi fællesskabsbestemmelserne ikke overholdes, er følgende: affald (tre medlemsstater blev i 2002 af Domstolen dømt for ikke at have udarbejdet affaldshåndteringsplaner i henhold til affaldslovgivningen), vandforurening forårsaget af nitrater fra landbruget (flere domme afsagt af Domstolen), rensning af byspildevand, vandkvalitet og endelig overholdelse af bestemmelserne om evaluering af visse offentlige eller private projekters virkninger for miljøet.

Natura 2000: I 2002 blev de udestående problemer, der var opstået, fordi der ikke var udpeget tilstrækkelig mange levesteder, løst gennem en række nye anmeldelser.

Integration af miljødimensionen i de forskellige aktioner

Strukturfondsprogrammerne tager hensyn til miljøet ved i stadig større omfang at integrere miljøhensyn i såvel udformningen som gennemførelsen af programmerne. Dette princip, som stadig flere overholder, udmøntes på forskellige måder afhængig af, hvilken fase programmeringen er nået til, nemlig enten ved en forudgående miljømæssig evaluering af samtlige strukturfondsprogrammer ved udarbejdelsen af programmerne, eller ved en systematisk evaluering af miljøvirkningerne af projekter omfattet af direktiv 85/337/EØF eller endelig ved at lade udvælgelseskriterierne omfatte et miljøkriterium, når der indkaldes forslag.

På det industrielle område sker integrationen af miljøhensyn f.eks. ved at vælge miljøvenlige processer eller produkter, der fremmer en bæredygtig udnyttelse af naturressourcer, reduktion af affaldsmængderne eller genvinding af affald eller endelig mindskelse af udledningerne i luften. I overensstemmelse hermed fremmer strukturfondenes støtte til industriaktiviteter forebyggende investeringer, ligesom sådanne investeringer i visse medlemsstater modtager støtte efter en højere sats. På transportområdet har miljøaspektets integration i programmerne gjort det muligt for en række medlemsstater at gennemføre de nødvendige forbedringer af transportinfrastrukturerne, uden at dette formindsker miljøkvaliteten, dvs. ved at tilskynde til at anvende miljøvenlige transportformer (høj prioritering af kollektiv transport, jernbaner og intermodal transport)

Miljømyndighedernes deltagelse

En række medlemsstater som f.eks. Italien, Spanien og Portugal har anvendt den tekniske bistand til at oprette et antal task forces bestående af miljøeksperter, som sammen med forvaltningsmyndigheder varetager miljømyndighedernes funktion. Disse task forces deltager i fondsforvaltningen og sørger for, at der på rette niveau tages miljømæssige hensyn ved gennemførelsen af programmerne.

Midtvejsevaluering

Den midtvejsevaluering af programmernes effektivitet, som blev påbegyndt i begyndelsen af 2003 og muligvis vil føre til forslag om revision af programmerne, kan være en god anledning til i strukturfondsaktionerne at indarbejde de prioriteter, der er fastsat i det sjette miljøhandlingsprogram og i Kommissionens meddelelse om EU's strategi til fremme af en bæredygtig udvikling.

Nyskabende aktioner

Bæredygtig udvikling er et af de tre støtteberettigede pilottemaer i de regionale programmer for nyskabende aktioner. Hidtil har 49 af de 126 støttemodtagende regioner valgt at behandle dette tema nærmere i deres programmer, som omfatter dels forskellige miljøaktioner, dels aktioner vedrørende transport, kulturarv, sociale tjenester mv. (samlet værdi: ca. 80 mio. EUR). Det er hensigten at lade erfaringerne med disse programmer indgå i strukturfondenes mainstreamprogrammer.

2.2. Strukturfondene og transport/energipolitikken

Den 12. september 2001 vedtog Kommissionen en hvidbog om transportpolitik, hvor en forbedring af transportforholdene indtager en central placering i overvejelserne, der bygger på følgende punkter:

- mindre overfyldte veje

- nye infrastrukturer, især jernbaneinfrastrukturer

- anvendelse af takstsystemet som middel til at opnå bedre balance mellem transportformerne og finansiering af infrastrukturerne.

For at realisere disse ambitiøse mål vil Kommissionen yde støtte over budgetterne for TEN-transport, Samhørighedsfonden og EFRU samt ISPA-budgettet, hvis der er tale om de fremtidige medlemsstater.

2.3. Strukturfondene og konkurrencepolitikken

I henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte normalt uforenelig med fællesmarkedet. Da der imidlertid ikke er tale om et absolut forbud, overvejer Kommissionen nøje de potentielt gavnlige virkninger af støtte til fremme af den økonomiske udvikling i de dårligst stillede regioner, forudsat at konkurrencevilkårene og samhandelen mellem medlemsstaterne ikke påvirkes i en grad, der strider mod de fælles interesser. Da en væsentlig del af strukturfondsinterventionerne direkte er til gavn for virksomhederne, er det meget vigtigt at sikre, at Fællesskabets regionalpolitik ikke er i strid med konkurrencereglerne.

Den generelle strukturfondsforordning indeholder en lang række bestemmelser, hvorefter de af Kommissionen godkendte interventioner for hver enkelt foranstaltning skal ledsages af oplysninger, der gør det muligt at forhåndsvurdere statsstøttens forenelighed med fællesmarkedet. I denne forbindelse har Kommissionen efter afslutningen af gennemgangen af mål 2-EPD'ernes foranstaltninger for perioden 2000-2006 i 2002 især vurderet nogle af de store projekter, der er støtteberettigede i henhold til den generelle strukturfondsforordnings artikel 25 og 26, og hvis gennemførelse forventes at blive forenklet som følge af de nye multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte [10].

[10] EFT C 70 af 19.3.2002.

De nye rammebestemmelser samler en række sektorregler, som tidligere var spredte (regler vedrørende motorkøretøjsindustri, kunstfibre og stålindustrien), og indfører et automatisk system for bestemmelse af støtteintensiteten ud fra investeringens størrelse (samme princip som ved progressiv beskatning), ligesom grænsen for, hvornår der skal foretages individuel anmeldelse, fastsættes på et højere niveau end tidligere. Men i rammebestemmelserne ligger også en anerkendelse af, at visse store investeringsprojekter faktisk kan bidrage til regionaludviklingen, hvorfor der fra og med 2004 indføres en samhørighedspræmie til store projekter med et budget på over 100 mio. EUR, som medfinansieres af strukturfondene. De nye bestemmelser vil således tage hensyn til disse store projekters merværdi ved at gøre det muligt at forene det ene mål: reduktion af den statsstøtte, som medfører de alvorligste fordrejninger, med det andet mål: økonomisk og social samhørighed.

Endvidere har Kommissionen fortsat arbejdet med reformen af de procedureregler, der gælder i forbindelse med de mindst konkurrencefordrejende former for støtte, hvilket i 2002 førte til vedtagelse af en ny forordning om dispensation for statsstøtte til beskæftigelse [11], som forventes at medføre en forenkling af procedurerne for EF-medfinansiering af en række støtteordninger inden for den nuværende programmeringsperiode. Ved denne forordning indføres et regelsæt med fritagelse fra forhåndsanmeldelse af støtte til jobskabelse og af støtte til fremme af ansættelse af dårligt stillede eller handicappede personer, ligesom det bestemmes, at intensiteten af støtten til nettojobskabelsen i de støttede områder skal forhøjes.

[11] EFT L 337 af 13.12.2002.

2.4. Strukturfondene og offentlige udbud

I artikel 12 i den generelle strukturfondsforordning (EF) nr. 1260/1999 er det bestemt, at operationer, der skal medfinansieres af Fællesskabet, "skal være forenelige med traktaten og de retsakter, der er udstedt i henhold til denne, samt med Fællesskabets politikker og aktioner, herunder dem, der vedrører [...] offentlige udbud". Der er indført en kraftigere decentralisering af strukturfondsforvaltningen, idet medlemsstaterne og især forvaltningsmyndighederne har fået et større ansvar for indgåelsen af EF-finansierede kontrakter. For at sikre foreneligheden mellem disse procedurer og EF-bestemmelserne har Kommissionen tilskyndet medlemsstaterne til at træffe forebyggende foranstaltninger som f.eks. passende uddannelse af det personale, der er involveret i indgåelsen af disse kontrakter, og udarbejdelse af vejledninger i indgåelse af kontrakter. Kommissionen sørger i denne forbindelse også for, at fremgangsmåderne for indgåelse af kontrakterne er forenelige med fællesskabsretten ved at kontrollere, at de pågældende EF-direktiver bliver gennemført, og ved at udøve sine beføjelser til at gribe ind i tilfælde af overtrædelser. I 2002 gennemgik Kommissionen således over 400 tilfælde, hvor der kunne blive tale om mangelfuld gennemførelse eller anvendelse af de pågældende EF-direktiver.

2.5. Strukturfondene og informationssamfundet

Udviklingen af informationssamfundet er en integrerende del af strukturfondspolitikken for 2000-2006 og gør det muligt fuldt ud at udnytte de sociale, økonomiske, kulturelle og politiske fordele ved den revolution, der er sket på kommunikations- og informationsområdet. På topmødet i Lissabon blev der fastlagt en ambitiøs strategi, der inden 2010 skulle gøre EU til "den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed". Denne udfordring blev et emne på Lyon-konferencen, hvorfra budskabet lød, at informationssamfundet er "et middel til at gøre regionerne konkurrencedygtige og skabe og opretholde varige arbejdspladser". Hovedbudskabet var, at regionerne skal fastlægge og gennemføre én integreret informationssamfundsstrategi.

En nyere undersøgelse [12] viser, at Fællesskabets direkte strukturfondsbidrag til informationssamfundet for programmeringsperioden 2000-2006 vil beløbe sig til skønsmæssigt ca. 10 mia. EUR, dvs. 4,5 % af de samlede mål 1- og 2-udgifter. I overensstemmelse med handlingsplanen eEurope 2002, der skal sikre en bedre adgang til internettet, vedrører de prioriterede emner modernisering af adgangsinfrastrukturerne, deltagelse for alle i den videnbaserede økonomi, støtte til anvendelsen af e-handel i SMV'er, erhvervelse af nye former for kvalifikationer, ny arbejdstilrettelæggelse og endelig digital forvaltning. Det kan således fastslås, at halvdelen af de undersøgte regioner har vedtaget en strategisk og nøje planlagt tilgang til informationssamfundet.

[12] Tematisk evaluering af informationssamfundet, Technopolis, oktober 2002.

Afløseren for eEurope 2002, nemlig planen eEurope 2005, som blev vedtaget på topmødet i Sevilla i juni 2002, koncentrerer sig om den faktiske anvendelse af internettet og tager sigte på at udvikle sikre serviceydelser, applikationer mv. og udnytte den bredbåndsinfrastruktur, der allerede er til rådighed for mange. Disse nye prioriterede emner sætter brugeren og brugen i centrum for overvejelserne og har direkte relevans for regionerne. I en tid med store vanskeligheder for økonomien og de enkelte sektorer opstår der nye risici for en udvidelse af den digitale kløft, hvilket har haft til følge, at indsatsen i 2002 har været koncentreret om følgende områder:

- udvikling af bredbåndsbaserede adgangsinfrastrukturer i regioner med lav befolkningstæthed, hvor markedskræfterne ikke kan løfte udfordringen. Den offentlige støtte til investeringer i sådanne infrastrukturer og de regler, der gælder, hvis strukturfondene eventuelt skal supplere støtten, kræver nye retningslinjer, hvis udarbejdelse påbegyndte i 2002, og som forventes færdigudarbejdede senest i første halvår 2003

- samfundets tilegnelse af informationssamfundets værktøjer. I 2002 lykkedes det på regionalt plan at iværksætte en række foranstaltninger vedrørende digital integration, som bør fortsættes, hvis man ønsker at begrænse risikoen for en digital kløft i samfundet

- regionernes evne til at organisere og formulere en integreret strategi for informationssamfundet, som opfylder brugernes behov og bygger på et bredt tværregionalt samarbejde. Selv om halvdelen af regionerne har opnået konkrete resultater i 2002, er udviklingen af informationssamfundet ikke højt prioriteret hos den anden halvdel af regionerne, som derfor risikerer at blive udelukket fra de samarbejdsnet, der etableres på internationalt plan

- de nationale udviklingsplaner (og operationelle programmer), som kandidatlandene har fremlagt vedrørende informationssamfundet, afspejler ovennævnte risici og adskiller sig i øvrigt på mange punkter fra eEurope+-politikkerne. Den fragmenterede tilgang til foranstaltningerne vedrørende informationssamfundet i forskellige erhvervssektorer gør det i første omgang nødvendigt at indføre en egnet samarbejdsmekanisme, også på regionalt plan, og i anden omgang vedtage en strategisk og struktureret model baseret på regionernes faktiske analyse- og forvaltningskapacitet.

Endelig bør der fastlægges en sammenhængende referenceramme for den regionale politik vedrørende informationssamfundet og udvikles et system med indikatorer og dataindsamling, som har større sammenhæng med de regionale prioriteter.

Nyskabende aktioner

Informationssamfundet er et af de tre støtteberettigede pilottemaer i de regionale programmer for nyskabende aktioner. Hidtil har 92 af de 126 støttemodtagende regioner valgt at arbejde med dette tema i deres programmer, som fokuserer på IT i regionaludviklingens tjeneste mv. (samlet værdi: ca. 240 mio. EUR). Det er hensigten at lade erfaringerne med disse programmer indgå i strukturfondenes mainstreamprogrammer.

3. Evalueringer og kontroller

3.1. Evalueringer

a) EFRU

Evalueringer iværksat i 2002

I 2002 iværksatte GD REGIO fem undersøgelser om emner af regional- og strukturpolitisk relevans, hvoraf to nåede at blive afsluttet i 2002. De fem undersøgelser er:

- Efterfølgende evaluering af mål 6, 1994-1999, som har til formål at afgøre, om målene er blevet opnået og strategierne fulgt, samt vurdere ordningerne for gennemførelse af de to mål 6-programmer i Finland og Sverige.

Denne evaluering har vist, at selv om bevillingerne til disse to programmer havde en gunstig virkning for de pågældende regioner, var de ikke store nok til at kunne vende tendensen til affolkning af mål 6-områderne.

Resultaterne af evalueringen vil indgå i overvejelserne ved tilpasningen i 2003 af de to mål 1-programmer for 2000-2006 for de to berørte områder.

- Mellemliggende tematisk evaluering af planerne om bæredygtig udvikling

Formålet med denne undersøgelse var at fastslå, hvilke instrumenter medlemsstaternes regioner har mulighed for at anvende ved evalueringen af deres planer for den bæredygtige udvikling. Evalueringsresultaterne vil blive anvendt, således at den bæredygtige udvikling får en mere fremtrædende placering i strukturfondsprogrammerne for 2000-2006. Dette forventes at blive bekræftet ved den kommende midtvejsevaluering.

Evalueringen har vist, at strukturfondene generelt bidrager positivt til en bæredygtig regional udvikling, men at der fortsat er mulighed for forbedringer.

Endvidere blev der i 2002 iværksat tre undersøgelser, hvis resultater vil foreligge i 2003. Det drejer sig om:

- Efterfølgende evaluering af INTERREG II-initiativet, 1994-1999, hvoraf det vil fremgå, i hvilket omfang initiativets del A - grænseoverskridende samarbejde - og del B - færdiggørelse af energinettene -i realiteten har bidraget til at udvikle det grænseoverskridende samarbejde, hjælpe EU's grænseområder med at overvinde de specifikke problemer, der er knyttet til deres relative isolation i de nationale økonomier og i EU's økonomi, og udfylde hullerne i de transeuropæiske energinet.

Hvad angår del B af INTERREG II skal evalueringen gøre det muligt at fastslå, hvorvidt denne del af initiativet har bidraget til dels at udløse og/eller målrette de kræfter, der skal udjævne skævhederne i EU, dels at forbedre den fysiske planlægning i EU, og endelig om strategierne har været egnede til at forfølge dette mål.

Konklusionerne af evalueringen vil bl.a. indgå i overvejelserne om INTERREG-initiativets fremtid efter 2006.

- Efterfølgende evaluering af URBAN-initiativet, 1994-1999, som har tre formål:

* fastslå EF-initiativets bidrag til forbedring af de socioøkonomiske vilkår i de områder, der er omfattet af URBAN-programmet, og vurdere programmets rolle som katalysator

* fastslå størrelsen af den EF-merværdi, som strukturfondsinvesteringerne har genereret

* fastslå, hvilke erfaringer der kan udnyttes i programmeringsperioden 2000-2006 og i planlægningen af strukturfondene efter 2006, dvs. efter udvidelsen.

- Endelig iværksatte Generaldirektoratet for Regionalpolitik en undersøgelse af effektiviteten af de metoder, hvorefter strukturfondene, herunder mål 1, 2 og 3 samt EF-initiativerne, gennemføres.

Denne evaluering vil hjælpe Kommissionen med som led i strukturfondsreformen at udarbejde forslag om gennemførelsen af procedurerne efter 2006.

Resultaterne af de evalueringer, der blev iværksat i 2001 og afsluttet i 2002

To evalueringer, der var blevet iværksat i 2001, blev afsluttet i 2002. Resultaterne heraf kan sammenfattes således:

- Tematisk evaluering af informationssamfundet

På grundlag af 70 regionale programmer (samt tre nationale programmer om informationssamfundet) kan det konkluderes, at strukturfondene har ydet et væsentligt økonomisk og strategisk bidrag.

Imidlertid har det kun for enkelte af programmernes vedkommende været muligt at udnytte f.eks. informationssamfundets horisontale dimension, hvilket især skyldes store forskelle i regionernes kapacitet og programmering.

- "Input-output"-undersøgelse, som har til formål at kvantificere de økonomiske virkninger af mål 1-interventionerne i perioden 2000-2006

Denne undersøgelse har vist, at strukturfondene har stor indflydelse på BNI i de af mål 1 omfattede medlemsstater, samt at 24 % af bevillingerne i gennemsnit så at sige "vender tilbage" til de mest udviklede regioner i EU via de mindre udviklede regioners import af udstyr og tjenesteydelser.

Endvidere vil to vigtige undersøgelser, den ene vedrørende den efterfølgende evaluering af mål 1-programmerne for 1994-1999 og den anden vedrørende den efterfølgende evaluering af mål 2-programmerne, som begge blev iværksat i slutningen af 2001, blive afsluttet i begyndelsen af 2003.

Andre evalueringsaktiviteter

- Costbenefitanalyse

Artikel 26 i den generelle strukturfondsforordning foreskriver, at medlemsstaterne skal anmelde de store projekter til Kommissionen og fremsende oplysninger om costbenefitanalysen samt om virkningerne for beskæftigelsen og miljøet.

I 2002 gennemgik GD REGIO de ca. 110 store projekter, det havde fået forelagt, og afgav udtalelse herom. De fleste af projekterne vedrørte miljø og transportinfrastrukturer.

For at forbedre modtagerlandenes meget forskellige praksis på dette område offentliggjorde GD REGIO i 2002 med hjælp fra en ekstern konsulent en opdatering af vejledningen i costbenefitanalyser.

- Opdatering af metodevejledningen "MEANS"

I 2002 indkaldte GD REGIO tilbud om opdatering af "MEANS"-vejledningen for at indarbejde de opnåede erfaringer og de seneste års tekniske udvikling i vejledningen.

- Fastlæggelse af indikatorerne for tildeling af resultatreserven

Ligeledes i 2002 præciserede GD REGIO kriterierne for anvendelse af indikatorerne for tildelingen af resultatreserven, jf. artikel 44 i forordning (EF) nr. 1260/1999, bl.a. som led i den forenklingsstrategi, Kommissionen efter aftale med medlemsstaterne havde vedtaget.

- Evaluering af indkaldelserne af tilbud vedrørende forhåndsevalueringerne af de nationale udviklingsprogrammer og operationelle programmer, der var fremlagt af kandidatlandene

GD REGIO evaluerede i 2002 referencerammerne for forhåndsevalueringerne af kandidatlandenes nationale udviklingsprogrammer og operationelle programmer. Evalueringen medførte i visse tilfælde en ændring af referencerammerne, hvis det viste sig, at disse var mangelfulde.

Overholdelse af additionalitetsprincippet i 1994 - 1999

Et af de generelle principper for strukturfondenes funktion, nemlig additionalitetsprincippet, der er reguleret i artikel 9 i samordningsforordningen (EØF) nr. 2082/93, tager sigte på at forhindre, at strukturfondsbevillingerne træder i stedet for offentlige støtteberettigede udgifter i medlemsstaten til fælles indsatsområder.

Ifølge artikel 9 skal hver medlemsstat for hvert mål og i alle de berørte områder fastholde sine offentlige eller dermed ligestillede strukturudgifter (bortset fra strukturfondsbidrag) på mindst samme niveau i faste priser som i den foregående programmeringsperiode, idet der dog tages hensyn til de makroøkonomiske betingelser, hvorunder disse finansieringer foretages, samt til visse særlige økonomiske omstændigheder såsom privatiseringer, uforholdsmæssigt store strukturudgifter for det offentlige i den foregående programmeringsperiode og konjunkturudviklingen i medlemsstaten.

Overholdelsen af additionalitetsprincippet kan først kontrolleres efterfølgende efter afslutningen af programmeringsperioden. Kontrollen vedrørende perioden 1994-1999 skal ske på grundlag af de støtteberettigede offentlige eller dermed ligestillede udgifter, der faktisk blev afholdt mellem 1994 og 1999.

I slutningen af 2001 anmodede Kommissionen medlemsstaterne om at fremsende oplysninger om de faktisk afholdte udgifter for mål 1 og 6. Oplysningerne skulle ledsages af en angivelse af oplysningskilder, anvendte deflatorer samt anvendte beregningsmetoder. Eventuelle afvigelser mellem de faktisk afholdte gennemsnitlige udgifter for perioden 1994-1999 og udgifterne for den foregående periode vil blive vurderet.

Ved udgangen af 2002 var den efterfølgende kontrol af overholdelsen af additionalitetsprincippet i perioden 1994-1999 afsluttet for ni medlemsstaters vedkommende: Belgien, Grækenland, Nederlandene, Portugal, Spanien, Tyskland og Østrig (mål 1-kontroller) samt Finland og Sverige (mål 6-kontroller).

I syv medlemsstater er der sket en væsentlig stigning i de nationale offentlige udgifter i faste priser i forhold til perioden 1989-1993 på mellem 10 % og 30 %.

I to lande, nemlig Spanien og Tyskland, er der konstateret et fald i de offentlige udgifter på henholdsvis 2,4 % og 20 % i forhold til perioden 1989-1993, men dette betyder ikke, at additionalitetsprincippet ikke er overholdt, men skyldes, at det offentlige havde uforholdsmæssigt store strukturudgifter i den foregående programmeringsperiode.

De irske myndigheder mangler stadig at fremsende de sidste oplysninger, men additionalitetsprincippet synes at være overholdt i perioden 1994-1999.

Selv om de sidste komplette oplysninger for Italien endnu ikke foreligger, især de endelige oplysninger om kommunernes udgifter, synes det muligt at fastslå, at de gennemsnitlige offentlige udgifter, der er støtteberettigede under mål 1, for perioden 1994-1999 var lavere end de gennemsnitlige årlige udgifter for perioden 1989-1993.

På grundlag af de oplysninger vedrørende Frankrig og Det Forenede Kongerige, der hidtil er modtaget, er det umuligt at fastslå, om additionalitetsprincippet er blevet overholdt.

b) FIUF

GD Fish har på EU-plan iværksat en efterfølgende evaluering af FIUF-programmerne for perioden 1994-1999. Kontrakten blev indgået i december 2002, og den endelige rapport forventes at foreligge i oktober 2003. En række medlemsstater har gennemført deres egne evalueringer, og de endelige rapporter herom forventes ligeledes at foreligge inden udgangen af 2003.

I 2002 påbegyndte en række medlemsstater midtvejsevalueringen. På et seminar den 24. februar 2003, hvori deltog de ansvarlige for midtvejsevalueringer af FIUF-programmerne for 2000-2006 i medlemsstaterne, drøftedes de vedtagne referencerammer og metoder. Trods væsentlige forsinkelser for visse programmers vedkommende forventes de fleste af de endelige rapporter i overensstemmelse med artikel 42 i forordning nr. 1260/1999 at foreligge senest den 31. december 2003.

c) EUGFL, Udviklingssektionen

Efterfølgende evalueringer for programmeringsperioden 1994-1999:

Medlemsstaterne afsluttede de fleste af de efterfølgende evalueringer og fremsendte rapporterne herom til Kommissionen. Kommissionen modtog i alt 17 rapporter om den efterfølgende evaluering vedrørende forordning nr. 950/97 (foranstaltninger til forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet - mål 5a), 12 rapporter vedrørende forordning nr. 951/97 (forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter - mål 5a), 52 rapporter vedrørende mål 5b-foranstaltninger og 82 rapporter vedrørende Leader II-initiativet. Ved udgangen af 2003 manglede der endnu at blive fremlagt en del rapporter.

Kommissionen iværksatte fire sammenfattende evalueringer på EU-plan, som udføres af eksterne evaluatorer. Med henblik herpå blev der indgået fire kontrakter dækkende de efterfølgende evalueringer vedrørende henholdsvis forordning nr. 950/97, forordning nr. 951/97, mål 5b og Leader II. De endelige rapporter om disse fire evalueringer vil foreligge i tredje kvartal 2003.

Midtvejsevalueringer for programmeringsperioden 2000-2006:

Midtvejsevalueringerne er iværksat i samtlige medlemsstater og forventes afsluttet inden den 31. december 2003. Kommissionen har udarbejdet og offentliggjort retningslinjer for evaluering af foranstaltninger vedrørende landdistriktudvikling med henblik på at gøre evalueringerne mere sammenlignelige, således at det er muligt at sammenfatte evalueringsresultaterne på EU-plan. EUGFL-programmerne bør så vidt muligt evalueres efter disse retningslinjer. Der er ligeledes udarbejdet retningslinjer for midtvejsevalueringen af LEADER+-initiativet.

d) ESF

Som planlagt påbegyndtes en efterfølgende evaluering af programmet for 1994-1999, mål 1, 3 og 4, i september 2002, og de endelige resultater forventes at foreligge senest i september 2003. Formålet med evalueringen er at vurdere ESF-indsatsens resultater og virkninger i de beskrevne områder. Der fokuseres især på at kvantificere og kvalificere interventionernes virkninger for personer (de direkte støttemodtagere) og systemer (herunder indirekte støttemodtagere). EF-merværdien af støtten vil så vidt muligt blive bedømt. Evalueringsresultaterne skal anvendes ved i) udarbejdelsen af den næste rapport om økonomisk og social samhørighed, ii) gennemførelsen af ESF-interventionerne for 2000-2006, iii) fastlæggelsen af den fremtidige ESF-politik, iv) forhandlingerne om ESF-programmer med de nye medlemsstater efter udvidelsen af EU og v) analysen af ESF's bidrag til den europæiske beskæftigelsesstrategi.

I 2002 støttede GD EMPL fortsat forberedelsen af midtvejsevalueringen af ESF's mål 1-, 2- og 3-programmer for programmeringsperioden 2000-2006. Disse evalueringer tilrettelægges af forvaltningsmyndighederne i et partnerskab med Kommissionen. Inden udgangen af 2002 var der i næsten alle medlemsstater og for næsten alle programmer blevet iværksat midtvejsevalueringer. Kommissionen deltager i de styregrupper, der overvåger evalueringerne.

Styregrupperne har især koncentreret sig om at udvikle tekniske vejledninger for at lette evalueringen af programmer, der henhører under samme EF-støtteramme, drøfte evaluatorernes rapporter om de anvendte metoder og diskutere de første resultater af evalueringen af specifikke eller horisontale aspekter. I en række lande har de forskellige aktører, der er involveret i mål 3-programmerne, aktivt bidraget til rapporterne om evalueringen af de første fem år med den europæiske beskæftigelsesstrategi.

Kommissionen har for sit vedkommende afholdt regelmæssige møder med medlemsstaterne og evaluatorerne for at fremme deres indbyrdes udveksling af oplysninger og erfaringer. I 2002 var arbejdet især fokuseret på metodevejledninger vedrørende strukturfondenes bidrag til den europæiske beskæftigelsesstrategi og kriterierne for vurdering af overvågningssystemerne for mål 3. Endvidere blev der udarbejdet oplæg til evalueringen af ESF's horisontale prioriteter (lige muligheder for mænd og kvinder, lokaludvikling samt informationssamfundet), der danner grundlag for udvekslinger af synspunkter mellem medlemsstaterne og evaluatorerne.

Kandidatlandene har modtaget specifik støtte i form af vejledninger i gennemførelsen af forhåndsevalueringer og specifikke indikatorer for overvågningen af ESF-interventioner.

Hvad angår evalueringen af EQUAL-initiativet forventede Kommissionen, at alle evaluatorer ville blive udpeget i begyndelsen af 2002. Selv om udnævnelserne i de fleste tilfælde blev forsinket, var de fleste af de nationale evaluatorer for EF-initiativprogrammerne allerede udnævnt inden udgangen af november 2002. I september 2002 iværksatte Kommissionen EQUAL-evalueringen for hele EU med henblik på at sammenfatte de nationale evalueringsresultater, vurdere tværnationaliteten samt mainstreaming- og netværksindsatsen på EU-plan og støtte koordineringen af de nationale evaluatorer. Rapporterne herom, der forventes at foreligge i februar og december 2003, vil være en hjælp ved revisionen af programmerne.

Hvad angår evalueringen af nyskabende foranstaltninger i henhold til ESF-forordningens artikel 6 blev den løbende evaluering af pilotprojekterne fra 1998 om lokal socialkapital afsluttet i slutningen af 2002. Evaluatorerne var af den opfattelse, at det var lykkedes at nå ud til de dårligst stillede grupper og hjælpe dem med at finde beskæftigelse. For at opnå disse resultater havde man anvendt den decentrale model, hvor de formidlende organer både rådgiver om og yder mikrolån til mindre projekter. Mange deltagere opnåede gode resultater, og initiativet skabte positive resultater for såvel partnerskaberne som de involverede områder. Evaluatorerne har peget på, at LSK-modellen muligvis gør det muligt at undgå de "konventionelle" programmers problemer og begrænsninger ved på samme tid at sikre vedvarende støtte og tilskud, hurtige betalinger og mindre bureaukrati i forbindelse med mikroprojekter. Disse resultater har relevans for i) europæiske beskæftigelses- og integrationsstrategier, ii) Den Europæiske Socialfond og anvendelsen af globallån og iii) udvikling og udnyttelse af projektpartnerskaber.

Evalueringen af artikel 6-projekterne om "ny økonomi og dialogen mellem arbejdsmarkedets parter" startede i 2002 og vil blive afsluttet i 2004.

Evalueringen af "lokaludviklingsstrategier og innovation 2002-projekter" blev udbudt, og evaluatorerne vil blive udvalgt inden udgangen af 2002.

3.2. Kontrol

a) Kontrol gennemført af OLAF

OLAF gennemførte i 2002 12 kontrolbesøg i medlemsstaterne for at kontrollere disses strukturaktioner.

Fire af besøgene vedrørte ESF (sager indledt i 2002), mens fire besøg vedrørte EUGFL, Udviklingssektionen, og var en opfølgning af undersøgelser påbegyndt i 1998. Tre besøg vedrørte EFRU (heraf to besøg, der vedrørte sager indledt i 2002, og ét besøg vedrørende en sag, der var blevet indledt i 2000). Endelig blev der gennemført et besøg vedrørende en FIUF-sag, der var blevet indledt i 2001.

Mellem november 2002 og januar 2003 foretog OLAF endvidere sammen med strukturfonds-GD'erne en kontrol af medlemsstaternes gennemførelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 1681/94 om systemerne og fremgangsmåderne for anmeldelse og overvågning af uregelmæssigheder og af anvendelsen af artikel 8 i forordning (EF) nr. 438/2001. Resultaterne af denne revision vil blive meddelt medlemsstaterne, Rådet, Europa-Parlamentet og Revisionsretten.

Endvidere har medlemsstaterne for 2002 i henhold til forordning (EF) nr. 1681/94 underrettet Kommissionen om 4 652 tilfælde af uregelmæssigheder omfattende et samlet beløb på 604 466 000,- EUR.

I forhold til 2001 [13] er antallet af anmeldte uregelmæssigheder samt de involverede beløb mere end tredoblet. Dette kan skyldes, at 2002 var det sidste kontrolår før afslutningen af programmerne for perioden 1994-1999.

[13] 2001: antal anmeldte sager: 1 190; samlet beløb: 199 120 000,- EUR.

Det skal ligeledes erindres, at medlemsstaterne ifølge artikel 3 og 12 i forordning (EF) nr. 1681/94 skal sende Kommissionen en opgørelse over alle uregelmæssigheder, der vedrører beløb på 4 000 EUR og derover [14]. Det skal ligeledes bemærkes, at der i forordning nr. 1681/94 ikke sondres mellem svig [15] og andre uregelmæssigheder.

[14] Begrebet uregelmæssighed er defineret i artikel 1, stk. 2, i forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95.

[15] Begrebet svig er defineret i artikel 1, stk. 1, i konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser.

Endvidere skal det påpeges, at der i 2002 skete væsentlige fremskridt i anvendelsen af ovennævnte forordnings artikel 5, hvorefter medlemsstaterne skal give Kommissionen underretning om forfølgning, der er indledt som følge af de uregelmæssigheder, der er givet meddelelse om, samt om væsentlige ændringer i denne forfølgning. Alligevel har Kommissionen ikke i alle tilfælde fået meddelelse om, hvorledes medlemsstaterne har behandlet de afdækkede uregelmæssigheder. Der findes således mange eksempler på indberettede tilfælde, som ikke er blevet fulgt op. Det drejer sig især om programmer fra den første programmeringsperiode, selv om fristerne for afslutning af en del af disse programmer allerede er udløbet.

Ved den igangværende afslutning af programmerne for perioden 1994-1999 har såvel medlemsstaterne som Kommissionen i øvrigt gjort en stor indsats for at sikre, at de fleste af de tilfælde, hvorom Kommissionen er blevet underrettet i henhold til artikel 3 i forordning (EF) nr. 1681/94, er blevet færdigbehandlet ved programmets afslutning. Hvad angår uregelmæssigheder, der endnu er genstand for retsforfølgning på nationalt plan, bør den endelige afregning af de pågældende beløb afvente afslutningen af disse retsforfølgninger.

Den nye forordning (EF) nr. 448/2001 knytter således den finansielle korrektion sammen med de rapporter, der fremlægges i henhold til forordning (EF) nr. 1681/94, og forpligter medlemsstaterne til én gang om året at sende Kommissionen en oversigt over indledte tilbagebetalingsprocedurer, hvilket vil lette den fremtidige finansielle overvågning og gøre det lettere at drage medlemsstaten til ansvar for det beløb, der er gået tabt som følge af medlemsstatens forsømmelighed. Derfor er det af største betydning for medlemsstaterne, at forordning nr. 1681/94 anvendes korrekt.

b) Kontrol gennemført af de operationelle enheder under GD

EFRU

Revision af anvendelsen af forordning nr. 2064/97

For EFRU-interventionerne (1994-1999) er man fortrolig med de systemer, der anvendes i medlemsstaterne, som følge af tidligere års revisioner, især systemrevisioner foretaget i 2001 vedrørende anvendelsen af forordning nr. 2064/97. Revisionsindsatsen i 2002 var koncentreret om en opfølgning af de vigtigste resultater af de tidligere revisioner, der påvirker medlemsstaternes indsats for at afslutte programmerne. Der blev foretaget ni opfølgningsrevisioner for at kontrollere de trufne afhjælpningsforanstaltninger. Endvidere blev tre INTERREG-programmer kontrolleret. Kontrollem blev fulgt op af en vejledning til medlemsstaterne i anvendelsen af artikel 8 i forordning nr. 2064/97 på denne type programmer. Generelt er der truffet tilfredsstillende foranstaltninger til afhjælpning af de væsentligste mangler. I enkelte tilfælde er der dog endnu problemer, som ikke er blevet afhjulpet på tilfredsstillende måde.

De pågældende programmer vil blive nøje gennemgået inden afslutningen, og i tvivlstilfælde vil udbetalingen af restbeløbet blive suspenderet. Reglerne for, hvorledes afslutningsrevisionerne skal gennemføres for at sikre, at medlemsstaterne har fulgt en korrekt og pålidelig procedure ved programafslutningen, er allerede udarbejdet.

Afslutningsrevisioner af programmerne for perioden 1994-1996

Som et pilotprojekt blev der gennemført syv afslutningsrevisioner vedrørende mål 2-programmer for 1994-1996, der var blevet afsluttet i 2001. Der blev afdækket væsentlige uregelmæssigheder i de reviderede programmer for to medlemsstaters vedkommende (Spanien og Italien). Når drøftelserne med myndighederne er afsluttet, kan de finansielle korrektioner foretages, ligesom det kan overvejes af udvide revisionsarbejdet til at omfatte andre afsluttede programmer fra denne periode. Revisionerne har også gjort det muligt at identificere bestemte typer problemer, der vil blive taget hensyn til ved planlægningen af den kontrol af afslutningsprocesserne, der skal finde sted i 2003.

Revision af programmerne for 2000-2006

Der er gennemført skrivebordskontrol af de artikel 8-erklæringer, der blev modtaget i andet halvår 2002. I over halvdelen af tilfældene blev det konstateret, at erklæringerne ikke kunne accepteres, normalt på grund af utilstrækkelig dokumentation, hvorfor betalingerne blev suspenderet.

FIUF

I 2002 foretog GD Fish 11 kontroller på stedet i følgende medlemsstaterne: Spanien (4), Frankrig (1), Portugal (1), Italien (1), Irland (1), Tyskland (1), Grækenland (1) og Finland (1):

- 3 systemrevisioner vedrørende programmeringsperioden 1994-1999, herunder forberedelserne til afslutningen (FR, GR, IRL)

- 5 revisioner af forvaltnings- og kontrolsystemerne vedrørende programmeringsperioden 2000-2006 (ES, DE, PT)

- 1 kontrol af projekter inden for akvakultur, forarbejdning samt modernisering af fiskerfartøjer (FI)

- 2 kontroller af projekternes forskriftsmæssighed og af regnskabsføringen (ES, IT).

ESF

I 2002 blev der gennemført i alt 30 kontrolbesøg i medlemsstaterne med det primære formål at evaluere systemerne for den nye programmeringsperiode 2000-2006, efter at Kommissionen i perioden juni-december 2001 havde modtaget beskrivelser af medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer.

Kontrollerne vedrørende den nye periode 2000-2006 fordeler sig som følger:

12 forebyggende revisioner vedrørende mål 1

15 forebyggende revisioner vedrørende mål 3

3 forebyggende revisioner vedrørende EQUAL-initiativet.

Det fastsatte mål, nemlig at gennemføre mindst én forebyggende revision af ESF-projekterne i hver enkelt medlemsstat i 2002, blev opnået (seks medlemsstater er blevet revideret én gang, mens der i ni medlemsstater er blevet foretaget revision to eller tre gange).

Disse kontroller har gjort det muligt på stedet at vurdere de systembeskrivelser, der var fremlagt af medlemsstaterne (artikel 5 i forordning nr. 438/2001). Hovedkonklusionerne af kontrollerne blev fremlagt på koordinationsmøderne, som alle fandt sted inden den 28. februar (for 12 af de 15 medlemsstater), mens kontrolrapporterne blev fremsendt til medlemsstaterne inden for en frist på i gennemsnit 8,7 uger, dvs. en frist, der ikke overskrider de grænser for god praksis, som Kommissionen har fastlagt som led i forenklingsprocessen.

Der blev foretaget fire revisioner som led i den kontrol af gennemførelsen af forordning nr. 2064/97, der var påbegyndt i 2001, og som havde til formål at evaluere, hvor langt medlemsstaterne var nået i forberedelserne til afslutningen, og forberedelsernes kvalitet (hvorved det f.eks. blev muligt i tide at gøre Storbritannien (Nordirland) opmærksom på manglerne og få medlemsstaten til fuldstændigt at ændre certificeringsprocedurerne i henhold til artikel 8).

Der blev foretaget yderligere to revisioner vedrørende programmeringen for 1994-1999 (heraf én afslutningsrevision i samarbejde med de franske kontrolmyndigheder).

EUGFL, Udviklingssektionen

I første halvår 2002 fortsatte GD AGRI den kontrolundersøgelse af programmerne for 1994-1999, der var påbegyndt i 2001, med henblik på at gennemgå medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer før afslutningen med særlig vægt på anvendelsen af forordning nr. 2064/97. I 2002 omfattede undersøgelsen 13 kontrolbesøg i 12 medlemsstater (DE, IT, ES, UK, FR, LUX, NL, AU, PT, DK, SW, FIN). GD AGRI's undersøgelse af programmerne for 1994-1999 før programmernes afslutning, der blev foretaget i 2001/2002, omfattede 27 besøg og dækkede samtlige medlemsstater.

Under kontrolbesøgene i 2002 afdækkedes de samme problemer som i 2001, dvs. en for sen eller utilfredsstillende anvendelse af forordning nr. 2064/97, problemer med afstemningen af udgifter, tilfælde med ikke-støtteberettigede udgifter eller projekter mv. Ved afslutningen af programmerne tages der/er der blevet taget hensyn til alle de afdækkede problemer.

I andet halvår 2002 traf GD AGRI alle nødvendige forberedelser til afslutningen af programmerne for 1994-1999 og gennemgik bl.a. ca. 100 kontrolerklæringer (ud af i alt ca. 380), som medlemsstaterne havde forelagt Kommissionen i henhold til artikel 8 i forordning nr. 2064/97. Kvaliteten af de første kontrolerklæringer var ikke tilfredsstillende, og GD AGRI måtte derfor udbede sig yderligere oplysninger eller præciseringer fra medlemsstaterne. I årets løb forbedredes erklæringernes kvalitet gradvis.

I 2002 indkaldte GD AGRI endvidere tilbud fra eksterne revisionsfirmaer med henblik på at få hjælp til at gennemgå beskrivelserne af forvaltnings- og kontrolsystemerne for programmerne for 2000-2006 og gennemføre kontrolbesøg. Udvælgelsesproceduren blev afsluttet, og kontrakten blev indgået i begyndelsen af 2003.

4. Komitéer og udvalg

4.1. Komitéen for Udvikling og Omstilling i Regionerne

Denne komité fungerer som forvaltningskomité, når den behandler bestemmelser om gennemførelse af strukturfondsforordning nr. 1260/1999, og som rådgivende komité i andre sager. Endvidere fungerer komitéen som et forum for belysning og drøftelse af eventuelle særlige punkter i forbindelse med gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne, især EFRU-interventionerne. Komitéen afholdt ti møder, mens dens arbejdsgruppe for byplanlægningsmæssige og territoriale anliggender holdt fem møder. I alt blev der behandlet ca. 75 sager.

En stor del af 2002 gik med at drøfte Kommissionens forslag om forenkling, afklaring, koordinering og smidiggørelse af forvaltningen af strukturpolitikkerne. Størstedelen af komitéens arbejde i andet halvår 2002 var således koncentreret om disse emner. Hvad angår et af forslagene, nemlig forslaget om ændring af gennemførelsesbestemmelserne om støtteberettigelse, var det på grund af stor uenighed blandt medlemsstaterne nødvendigt med en skriftlig afstemning.

Resultaterne af disse drøftelser har dannet grundlag for Kommissionens meddelelse om forenkling, som blev vedtaget den 25. april 2003.

4.2. ESF-udvalget

ESF-udvalget afholdt fire plenarmøder i 2002, mens den tekniske arbejdsgruppe holdt syv møder.

ESF-udvalget afgav udtalelse om to sager, nemlig revisionen af forordningerne nr. 1685/2000 og nr. 485/2001 og de supplerende retningslinjer for kandidatlandene.

Udvalget behandlede en bred vifte af emner, der vedrørte Den Europæiske Socialfonds aktiviteter i løbet af 2002. Udvalget behandlede især resultaterne af evalueringen af den europæiske beskæftigelsesstrategi og den foreslåede revision af proceduren og tidsplanen i den forbindelse med henblik på at bringe disse i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Udvalget brugte også meget tid på at drøfte evalueringsspørgsmål, ikke alene vedrørende ESF-programmer, men også vedrørende andre programmer, hvor der for nylig er udarbejdet evalueringsrapporter. Udvalget modtog tillige rapporter om fremskridtene i artikel 6-aktiviteterne, både hvad angår udbudsprocedurer og årsberetningen. ESF-udvalget fik endvidere forelagt en rapport om den undersøgelse, der var blevet udført for Kommissionen af gennemførelsen af ESF-interventioner i programmeringsperioden 2000-2006, hvor den støtte, der i programmeringsdokumenterne var blevet tildelt den europæiske beskæftigelsesstrategi, blev gennemgået. Udvalgsmedlemmerne blev løbende underrettet om udviklingen i udvidelsesforhandlingerne. På årets sidste møde deltog repræsentanter for kandidatlandene. Dette møde blev især anvendt til drøftelser om gennemførelsen af ESF-interventioner i kandidatlandene efter udvidelsen.

I 2002 drøftede den tekniske arbejdsgruppe især forenklingsprocessen, og drøftelserne kulminerede på det fælles møde for alle strukturfondsudvalg og -komitéer i november. Arbejdsgruppen behandlede tillige andre emner vedrørende den administrative og finansielle implementering af ESF-støtten.

4.3. Komitéen for Landbrugsstrukturerne og Udviklingen af Landdistrikterne (STAR)

STAR-komitéen (landbrug og udvikling af landdistrikter) holdt 13 møder i 2002, hvor den fungerede som forvaltningskomité efter fremgangsmåden i artikel 47, stk. 3, og udtalte sig positivt om forordning nr. 2251/2002 om ændring af Kommissionens forordning (EF) nr. 2759/1999 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1268/1999 om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden.

Komitéen afgav positiv udtalelse om 47 planer om udvikling af landdistrikter i henhold til artikel 44, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1257/99 og om 15 ændringer af planer for udvikling af landdistrikter i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1268/99.

STAR-komitéen drøftede endvidere på fem møder i 2002 indgående forenklingen af Fællesskabets politik for udvikling af landdistrikter. Resultatet af drøftelserne var, at Kommissionen i december 2002 fremlagde detaljerede lovforslag.

4.4. Komitéen for Fiskeri og Akvakultur

Komitéen for Fiskeri og Akvakultur holdt syv møder i 2002 og blev én gang hørt efter den skriftlige procedure (om ændring af forordningerne nr. 1685/2000 og nr. 438/2001).

Komitéen blev bl.a. orienteret om:

- retningslinjerne for den efterfølgende evaluering og midtvejsevalueringen af FIUF-programmerne

- indberetningen af uregelmæssigheder i gennemførelsen af strukturfondsinterventioner og afslutningen af programmerne for perioden 1994-1999

- afslutning af OP/EPD'erne og n+2-reglen

- iværksættelsen af FUP IV og de hertil knyttede støtteordninger

- Kommissionens forslag om forenkling af strukturfondsforvaltningen

- resultaterne af indkaldelsen af forslag til nyskabende aktioner

- meddelelsen om de supplerende retningslinjer for kandidatlandene (strukturfondene og Samhørighedsfonden).

5. Forbindelser med de øvrige institutioner

Europa-Parlamentet

Dialogen med Europa-Parlamentet foregik både under plenarmøderne og under møder med Parlamentets udvalg, bl.a. Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme (RETT), Budgetudvalget (COBU) og Udvalget om Forfatningsspørgsmål.

På plenarmøderne blev bl.a. følgende beslutninger vedtaget:

- Europa-Parlamentets beslutning af 13. juni 2002 om "følgerne af EU's udvidelse for de regioner, der grænser op til ansøgerlandene" på grundlag af Sommer-betænkningen, der blev vedtaget af RETT den 21. marts 2002.

- Europa-Parlamentets beslutning af 13. juni 2002 om 12. årsberetning om strukturfondene (2000), årsrapporten for Samhørighedsfonden (2000) og årsrapporten om det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument (ISPA). Denne beslutning er vedlagt Turco-betænkningen, der blev vedtaget af RETT den 22. maj 2002.

- Europa-Parlamentets beslutning af 7. november 2002 om "første situationsrapport om økonomisk og social samhørighed" på grundlag af Schroedter-betænkningen, der blev vedtaget af RETT den 10. oktober 2002

- Europa-Parlamentets beslutning af 20. november 2002 om forordningen vedrørende særtoldordningen i de franske oversøiske departementer på grundlag af Sudre-betænkningen, der blev godkendt af RETT den 8. oktober 2002.

- Europa-Parlamentets beslutning af 20. november 2002 om et forslag til forordning om finansielle bidrag fra Fællesskabet til Den Internationale Fond for Irland på grundlag af Caveri-betænkningen, der blev godkendt af RETT den 8. oktober 2002.

Hvad angår første situationsrapport har ud over RETT også Landbrugsudvalget og Udvalget om Udenrigsanliggender afgivet udtalelse.

Schroedter-betænkningen støtter Kommissionens holdninger til en række punkter: nødvendigt at fastholde en stærk og solidarisk samhørighedspolitik baseret på partnerskab med henblik på udvidelsen og også i betragtning af de vedvarende uligheder i EU; ikke gå under 0,45 % af EU's BNP for ikke at skade samhørighedspolitikkens troværdighed; nødvendigt at tilpasse samhørighedspolitikken til de vilkår, der vil gælde for et udvidet EU; nødvendigt at fremme den bæredygtige udvikling og den territoriale samhørighed i Europa og styrke EU's polycentriske, harmoniske og afbalancerede udvikling i overensstemmelse med retningslinjerne i EFFU; støtte områder med særlige handicap (særlig henvisning til regionerne i den yderste periferi); styrke det grænseoverskridende samarbejde; modsætte sig enhver renationalisering af samhørighedspolitikken; fremhæve partnerskabets betydning og overveje trepartsaftaler med regionerne og medlemsstaterne.

Betænkningen giver også udtryk for andre holdninger, f.eks. at det er nødvendigt at anvende andre indikatorer end BNP for at vurdere støtteberettigelse; styrke sammenhængen i beskæftigelsespolitikken, den fælles landbrugspolitik, miljøpolitikken, transportpolitikken og den økonomiske politik med det formål at opnå en bæredygtig regional udvikling; øge kandidatlandenes administrative kapacitet; fastlægge mere fleksible gennemførelsesregler med henblik på en gradvis decentralisering af fondsforvaltningen, idet den effektive og strenge kontrol dog skal opretholdes; styrke støtten til fremme af regionernes konkurrenceevne; lade regionerne gennemføre deres egen udviklingsstrategi; indføre princippet "ét program - én fond" og samtidig give regionerne et større ansvar for gennemførelsen.

I betænkningen anmodes Kommissionen om inden den tredje situationsrapport at fremlægge:

- Et forslag til tidsplan, der kan sikre, at programmeringen for perioden 2007-2013 kan påbegyndes allerede den 1. januar 2007

- Forslag til forbedring af sammenhængen i de af EU's politikker, der påvirker den økonomiske og sociale samhørighed

- Forslag om fremtiden for EF-initiativerne og mål 2.

Regionsudvalget

Efter at formændene Romano PRODI og Jos CHABERT den 24. september 2001 havde underskrevet samarbejdsprotokollen, vedtog Kommissionen i april 2002 en vejledning, der behandler de forskellige aspekter af Kommissionens politik over for Regionsudvalget, den praktiske gennemførelse af programmerne og deltagelsen i Regionsudvalgets arbejde.

I denne forbindelse anmodede kommissær Michel BARNIER den 12. juli 2002 den nye formand for RU, BORE, om en udtalelse i form af en "fremadskuende rapport" om gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne med særlig vægt på, hvorledes forvaltningen af samhørighedspolitikken kan forenkles efter 2006. Den fremadskuende rapport, der blev udarbejdet af FITTO (PPE/I) og VAN CAUWENBERGHE (PSE/B), blev fremlagt af ordførerne i Helsingfors den 4. december.

Samme dag afgav COTER-udvalget udtalelse om URBAN-initiativet på grundlag af en rapport fremla