•k ir KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15.12.1995 
KOM(95) 669 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
INDFØRELSEN AF TEKNISKE FORANSTALTNINGER 
I DEN FALLES FISKERIPOLITIK 

1. INDLEDNING 
Formålet med dette dokument er kort at redegøre for, hvor effektiv den nuværende pakke 
af tekniske foranstaltninger er, at påpege problemer i forbindelse hermed og at skitsere, 
hvilke foranstaltninger der kan forventes truffet fremover. 
2. TEKNISKE FORANSTALTNINGER: FORMÅL, ANVENDELSESOMRÅDE 
OG KONSEKVENSER1 
2.1 Beskyttelse af ungfisk 
Langt den vigtigste årsag til at indføre tekniske foranstaltninger er at tilvejebringe sådanne 
forhold, at fangsten af ungfisk reduceres mest muligt. De bedste værktøjer i den 
forbindelse er at fastlægge forskellige måder, som man kan gøre fiskeredskaberne mere 
selektive på, og at afgrænse områder, der skal lukkes for fiskeri permanent eller periodisk 
for at undgå fangst af ungfisk, der lever i sådanne områder. Udtrykt mere videnskabeligt 
er formålet med tekniske foranstaltninger at reducere fiskeridødeligheden blandt ungfisk 
mest muligt. Man må ikke glemme, at fiskeri efter ungfisk er med til at reducere 
bestandens potentielle biomasse og det antal individer, der bliver kønsmodne og formerer 
sig. Alt andet lige medfører fiskeri efter ungfisk, at biomassen formindskes, og at det 
potentielle udbytte falder, ligesom det kan påvirke en bestands rekruttering. 
Bestemmelserne vedrørende fiskeredskabers selektivitet gælder først og fremmest for 
redskaber til fiskeri efter demersale fiskearter. 
Forordningerne om fiskeredskabers selektivitet suppleres af forordninger om mindstemål 
for forskellige fiskearter. 
Der er også truffet tekniske foranstaltninger til beskyttelse af visse fiskearter, navnlig sild, 
i områder, hvor der sædvanligvis er store koncentrationer af gydende fisk, og hvor fiskeri 
efter sådanne koncentrationer ville medføre meget høj dødelighed. 
Andre tekniske foranstaltninger forbyder fangstmetoder såsom anvendelse af sprængstof 
og, i visse områder, harpuner og/eller elektrofiskeri og omkredsning af havpattedyr med 
forskellige fiskeredskaber. 
I visse tilfælde, og det gælder fx polartorsk i Barentshavet, har anvendelsen af tekniske 
foranstaltninger (mindstemaskestørrelse og forbud mod genudsætning) sammen med 
fangstbegrænsninger og et gunstigt miljø medført en omfattende genopretning af 
bestanden, som kommer til udtryk ved, at bestandens samlede biomasse er vokset så 
meget, at den nu er oppe på det højeste niveau siden 1978. 
' Bilag 5 indeholder en detaljeret beskrivelse af de forskellige typer tekniske foranstaltninger. 
1 
2.2 Andre aspekter af de tekniske foranstaltninger 
Anvendelsen af tekniske foranstaltninger giver for det første en bedre udnyttelse af 
fiskeressourcerne, men den indgår også som et væsentligt led i debatten om forholdet 
mellem fiskeri og miljø, navnlig problematikken omkring genudsætning. 
Samspillet mellem fiskeri og miljø er for nylig blevet analyseret af en arbejdsgruppe 
nedsat på Kommissionens initiativ (SEK(94) 453 endelig udg.). Visse slæberedskaber 
(bundtrawl, især skovlbundtrawl, og skrabere, især hydrauliske) påvirker miljøet direkte. 
Reglerne om anvendelse af sådanne redskaber kan således ikke undgå at have 
miljømæssige virkninger. Det er dog især to andre aspekter, der har haft offentlighedens 
interesse: 
- bifangster af beskyttede arter 
- genudsætning. 
Generelt vil miljøforkæmperne komme til at spille en stadigt større rolle i debatten. 
Problemet med bifangster af beskyttede arter bliver også stadigt større, fordi flere og flere 
arter efterhånden inddrages i debatten. I begyndelsen drejede debatten sig kun om visse 
arter af havpattedyr og -fugle og disses overlevelseschancer, men nu er to yderligere 
aspekter blevet bragt på bane. Der argumenteres således for: 
at man også skal undgå bifangster af arter, der ikke er i fare (idet der henvises til 
de dræbte dyrs lidelser og de indirekte miljømæssige virkninger for fødekæderne) 
at stadigt flere arter skal inddrages. 
Problemet med genudsætning kommer også mere og mere i fokus og giver anledning til 
visse miljøbekymringer, jf. analysen i en tidligere meddelelse fra Kommissionen. 
Problemet er langt mere kompliceret, end det fremgår af en overfladisk undersøgelse. Der 
er en lang række grunde til genudsætning, såvel økonomiske som lovgivningsmæssige. 
Miljøvirkningerne er forskellige. De er negative for nogle arter, mens de kan være 
positive for andre. Som det fremgår af bilag 3, er forholdet mellem genudsætning og de 
tekniske foranstaltninger også komplekst. Problemets kompleksitet må ikke hindre 
fremskridt, og fremskridt er nødvendige på grund af problemets omfang og generelle art, 
jf. den undersøgelse, som FAO for nylig har foretaget2 
Drøftelserne af hvert specifikt problem har afsløret, hvor mangelfulde de foreliggende 
data og videnskabelige undersøgelser er. Det haster så meget desto mere at få afhjulpet 
de konstaterede mangler, som anvendelsen af beskyttelsesprincippet kan få meget 
restriktive virkninger for visse former for fiskeri, hvis de fornødne data ikke foreligger. 
Derfor lægger Kommissionen stor vægt på indsamling af data og forøgelse af den 
videnskabelige knowhow. Men som det er blevet understreget i flere tidligere rapporter, 
kan der kun gøres fremskridt, hvis også medlemsstaterne tager de nødvendige initiativer. 
FAO Fisheries Technical paper No 339 "A global assessment of fiskeries bycatch and discards", 
Rome 1994. 
3. OVERSIGT OVER DE TEKNISKE BEVARELSESFORANSTALTNINGER 
3.1 Generel udvikling 
Den første forordning om tekniske bevarelsesforanstaltninger (forordning (EØF) nr. 
2527/80) blev vedtaget i september 1980. Ved forordning (EØF) nr. 171/833 blev 
bevarelsesforanstaltningerne udvidet på basis af rekommendationer fra Kommissionen for 
Fiskeriet i Det Nordøstlige Atlanterhav (NEAFC). Sidstnævnte forordning, der gælder for 
fiskeriet i Kattegat og Biscaya-bugten, er blevet ændret seks gange. 
I 1986 blev forordning (EØF) nr. 171/83 erstattet af forordning (EØF) nr. 3094/864, 
hvorved anvendelsesområdet blev udvidet til også at omfatte fiskeriet i Atlanterhavet ud 
for Den Iberiske Halvø på grund af Spaniens og Portugals tiltrædelse. Det var desuden 
nødvendigt at foretage en række større ændringer, navnlig hvad angår definitionen af visse 
fiskerier. Disse ændringer gav mulighed for at "rydde grundigt op" i mange forældede 
bestemmelser og forenkle den nye forordning, men muligheden blev ikke udnyttet. Flere 
af Kommissionens forslag (bl.a. om forøgelse af visse maskestørrelser og anvendelse af 
et-netsreglen) blev ikke vedtaget af Rådet, selv om der var enighed om, at et-netsreglen 
ville kunne give sikkerhed for effektiv kontrol af maskestørrelserne. 
Forordning (EØF) nr. 3094/86 er blevet ændret mange gange, siden den blev udstedt i 
oktober 1986. Den blev rent faktisk ændret 18 gange inden oktober 1995 (den nittende 
ændring, der vedrører faststående redskaber, er under drøftelse i Rådet). Kun i få tilfælde 
har der været tale om egentlige indholdsmæssige ændringer. De fleste ændringer (12) har 
været småændringer eller formelle ændringer. Andre ændringer er blevet foretaget på 
anmodning af medlemsstaterne for at lempe visse bevarelsesbestemmelser. De fleste af 
ændringerne er blevet vedtaget som A-punkter. Kun to ændringer (anden og ellevte) har 
haft vidtrækkende følger for bevarelsen af ressourcerne. Man er i gang med en 
kodificering, som det indtil nu har været umuligt at afslutte, fordi der flere gange er 
blevet vedtaget nye ændringer under proceduren. 
3.2 Ellevte ændring af forordning (EØF) nr. 3094/86 
Det, der senere skulle blive ellevte ændring, begyndte med, at de videnskabelige organer 
påpegede, at ressourcerne af rundfisk i Nordsøen var i tilbagegang (rapport fra ACFM og 
ICES fra november 1989). Kommissionen gjorde lederne af de nationale 
fiskeriadministrationer opmærksom på denne diagnose. På rådsmødet (fiskeriministrene) 
i december 1989 udsendte Rådet og Kommissionen en erklæring5, hvori det blev 
understreget, at situationen var meget foruroligende for visse bestande, bl.a. torsk og 
kuller i Nordsøen. Der blev nedsat en gruppe på højt plan for at intensivere arbejdet med 
at ændre de eksisterende regler, navnlig reglerne om mindstemaskestørrelse, mindstemål 
og begrænsning af genudsætning. På grundlag af konklusionerne fra gruppen på højt plan 
(generaldirektørerne for fiskeri) skulle Kommissionen så forelægge de fornødne forslag 
for Rådet senest den 31. juli 1990. 
EFT nr. L 24 af 27.1.1983, s. 14. 
EFT nr. L 288 af 11.10.1986. 
Rådsdok. 11089/89 PV/CONS 87 PECHE 386. 
Konklusionerne fra gruppen på højt plan blev offentliggjort den 17. maj 19906. På 
grundlag heraf forelagde Kommissionen i juli 1990 Rådet det forslag, der er kendt som 
forslag til tiende ændring, og som var centreret omkring forøgelse af maskestørrelserne, 
nettenes form og anvendelse af et-netsreglen. Forslaget blev anset for at være meget 
vidtgående, og Rådet blokerede det. Parallelt med forslaget til tiende ændring forelagde 
Kommissionen Rådet endnu et forslag (det ellevte), der bl.a. vedrørte drivgarn og 
forøgelse af maskestørrelsen i region 3 (fra 65 mm til 80 mm). Også dette forslag blev 
blokeret i Rådet, da der var uenighed mellem medlemsstaterne. I 1991 fremlagde 
Kommissionen et nyt forslag (det tolvte), der især gik ud på, at en lang række 
bevarelsesbestemmelser, hvoraf flere, selv om de var forældede, fortsat var med i 
forordning (EØF) nr. 3094/86, skulle ajourføres og gøres klarere. Dette forslag gav igen 
anledning til debat. Efter en lang række drøftelser i Rådet uden resultat opnåedes der i 
oktober 1991 politisk enighed om en "pakke", der sammenfattede ovennævnte tre forslag, 
og som kom til at udgøre ellevte ændring af forordning (EØF) nr. 3094/867. (I 
mellemtiden var der blevet foretaget en mindre ændring, som så blev tiende ændring). 
Der blev indgået et kompromis om drivgarn i form af en toårig undtagelse (1992 og 
1993) på 5 km for visse garnfartøjer (Frankrig). Ordningen med tekniske foranstaltninger 
blev væsentligt forenklet, men der blev kun opnået enighed om en ringe forøgelse af 
maskestørrelserne. For den nordlige del (region 2, nord for 48° N i Nordsøen) blev der 
vedtaget en mindre forøgelse af basismaskestørrelsen (fra 90 mm til 100 mm). For den 
sydlige del blev der ikke vedtaget nogen umiddelbar forøgelse med det væsentlige 
argument, at man først måtte have de gældende regler (basismaskestørrelse på 65 mm) 
gennemført i virkeligheden, inden man kunne gå over til 80 mm. Kommissionens forslag 
om godkendelse af et-netsreglen, der var affødt af konklusionerne fra gruppen på højt 
plan, blev heller ikke taget op i Rådet igen. 
Derimod forpligtede Rådet sig over for Kommissionen til at vedtage en yderligere 
forøgelse af maskestørrelserne i 1994, hvis ikke ressoucesituationen blev forbedret i 
mellemtiden8. Der skete ingen genopretning af bestandene i perioden 1991-1994. 
Forøgelsen af maskestørrelsen i Nordsøen til 100 mm fik ikke den indvirkning på 
fangsten af ungfisk, man havde håbet på. I region 3 blev de tilladte maskestørrelser ikke 
overholdt bedre end tidligere. I mellemtiden var der blevet vendt op og ned på tidsplanen 
først med udsigten til optagelsen af nye medlemsstater (1994) og senere på grund af 
følgerne af udviklingen i ordningen med Spanien/Portugal. Fristen blev derfor udskudt til 
efter 1994. 
På samlingen i december 1994, hvor Rådet vedtog princippet om forvaltning af 
fiskeriindsatsen i vestregionen, således at den tidligere ordning med Spanien/Portugal kom 
ind under denne forvaltning, anmodede Rådet endvidere Kommissionen om at fremsætte 
forslag til forbedring selektiviteten i de pågældende fiskerier. Kommissionens 
tjenestegrene har konsulteret eksperter på dette område (SEK(95) 1599), og heraf fremgår 
det, at det er nødvendigt at vende tilbage til forslag af den art, som Rådet enten afviste 
eller udskød sin beslutning om i 1990/91. Det er således bydende nødvendigt, at 
Kommissionen i 1996 fremlægger et nyt helhedsforslag. Hensynet til konklusionerne fra 
Rådsdok. 6574/90 PECIIE 173 af 30.5.1990. 
Forordning (EØF) nr. 345/92 af 27.1.1992. 
Rådsdok. 9217/91 PV/CONS 91 PECIIE 250. 
Rådets samling både i oktober 1991 og december 1994 påbyder dette. Men uanset hvilke 
forslag der bliver tale om, vil de sandsynligvis give anledning til vanskelige drøftelser. 
3.3 Faststående redskaber 
EU-bestemmelserne om tekniske foranstaltninger var i begyndelsen centreret omkring 
slæberedskaber (trawl, snurrevod og lignende redskaber), mens bestemmelserne om 
faststående redskaber faldt ind under medlemsstaternes nationale lovgivning. Det nu 
omsiggribende fiskeri med hildingsgarn og toggergarn har skabt uro blandt de fiskere, der 
anvender slæberedskaber eller faststående redskaber. Kommissionen blev i 1992 direkte 
anmodet om at udarbejde et forslag. Man skønnede, at det var det helt rigtige tidspunkt 
at fremsætte en sådan anmodning på, netop hvor drøftelsen af de flerårige 
udviklingsplaner (FUP) i 1992 havde vist, at det ikke umiddelbart hastede med at 
reducere tonnagen og/eller maskineffekten med hensyn til den flåde, der fisker med 
faststående redskaber. Kommissionen forelagde Rådet en meddelelse om den generelle 
problematik omkring fiskeri med faststående redskaber set ud fra den fælles fiskeripolitik 
(KOM(94) 235). Samtidig hermed fremlagde den et forslag til fastlæggelse af maskeregler 
for faststående net og toggergarn (KOM(95) 212). Drøftelserne, der globalt set ikke skulle 
give anledning til uenighed, er for øjeblikket i gang i Rådet. Der er enighed om, at der 
må fastsættes nye regler for faststående redskaber, men de berørte medlemsstater ønsker 
at få de kommende regler, som navnlig vedrører maskestørrelser, til at ligge så tæt som 
muligt op ad deres respektive nugældende bestemmelser. Disse forslag gælder i lighed 
med forordning (EØF) nr. 3994/86 ikke for Østersøen og Middelhavet, som der er fastsat 
særlige regler for. 
3.4 Østcrsoen (forordn in g (EØF) nr. 1866/86) og Middelhavet (forordning (EØF) 
nr. 1626/94) 
De tekniske foranstaltninger for Østersøen er fastsat i en særskilt forordning. De er 
snævert forbundet med de beslutninger, der træffes i Den Internationale Østersø-
Fiskerikommission. Når Kommissionen således med hensyn til drivgarns længde har 
foreslået at gå ud over de tekniske foranstaltninger, som Østersø-Fiskerikommissionen har 
vedtaget, har de pågældende medlemsstater modsat sig dette under påberåbelse af de 
regler, der allerede er fastsat af Østersø-Kommissionen, og som er de eneste, der kan 
gøres gældende over for de andre medlemsstater. De tekniske foranstaltninger for 
Østersøen er således generelt ikke så vidtgående som dem, der falder ind under forordning 
(EØF) nr. 3094/86 og gælder fra Kattegat til Atlanterhavet. På 1994-mødet i Østersø-
Fiskerikommissionen kom der dog et væsentligt gennnembrud, idet Fiskerikommissionen 
traf en hel række beslutninger, som på EU-plan banede vej for femte ændring af 
forordningen vedrørende tekniske foranstaltninger for Østersøen (forordning (EØF) nr. 
2250/95) i 1995. Der blev endog vedtaget en et-netsregel. Forordningen vedrørende 
tekniske foranstaltninger i Østersøen ville blive bedre, hvis den blev gjort mere eksplicit, 
fx ved at gøre bestemmelserne om sorteringsvinduer, der skal hjælpe småtorsk til at slippe 
væk, tydeligere, eller ved at fastsætte præcise regler for direkte fiskeri efter fladfisk med 
redskaber med mindstemaskestørrelse. Denne udvikling kan ikke undgå at blive fremmet 
gennem EU's udvidelse med Finland og Sverige. Sveriges integration skulle samtidigt 
også tilskynde til, at der fastsættes specifikke tekniske foranstaltninger for 
Skagerrak/Kattegat, som nødvendigvis er knyttet sammen med Østersø-dossieret. 
Man drøfter også tekniske foranstaltninger for Middelhavet. Kommissionen fremsatte efter 
anmodning fra Rådet et forslag herom i 1992. Også dengang var der lange drøftelser, og 
det endelige resultat blev en kompliceret og ret udvandet tekst som følge af en række 
undtagelser. Alligevel foreligger der allerede en direkte anmodning om nye undtagelser, 
der skal gøre det tilladt at fange små ungfisk. Selv om forordning (EF) nr. 1626/94 ikke 
er perfekt og sandsynligvis vil blive ændret, er den dog det første led i en politik til 
bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne i Middelhavet. Efter nogle år vil man så 
kunne vurdere, hvilke virkninger den har haft. 
3.5 Undtagelser og forenklinger 
De mange forordninger inden for den fælles fiskeripolitik anklages ofte for at være for 
indviklede, og de tekniske foranstaltninger er i centrum for denne kritik. Når én 
forordning indeholder bestemmelser, der gælder for meget forskellige regioner (for 
forordning (EØF) nr. 3094/86 fra Kattegat til Gibraltar-strædet), kan den ikke undgå at 
blive indviklet, men det skulle i praksis ikke berøre de fiskere, der driver fiskeri inden 
for et begrænset område. Kommissionen har dog bestræbt sig for at mindske de 
geografiske skævheder, og der er således gjort visse fremskridt i forbindelse med ellevte 
ændring. Og det er muligt at gøre flere fremskridt. I reglen er det dog undtagelserne fra 
de generelle bestemmelser, der er den væsentligste årsag til, at bestemmelser bliver 
indviklede. Sådanne undtagelser gør ikke blot teksterne mere indviklede, men de gør også 
kontrollen langt mere vanskelig, endog så meget, at det er umuligt at vedtage 
bestemmelser som fx et-netsreglen. Derfor bør undtagelserne begrænses til det strengt 
nødvendige. Drøftelserne forud for ellevte ændring af forordning (EØF) nr. 3094/86 har 
vist, at det, der i forbindelse med vedtagelsen af en pakke med tekniske foranstaltninger 
fremstår som en politisk nødvendighed for en medlemsstat, ikke altid bliver gennemført 
i praksis senere. Derfor bør enhver grundig revision af forordningerne om tekniske 
foranstaltninger benyttes til at fjerne alle forældede og unødvendige undtagelser. Forud 
for sådanne drøftelser må de enkelte medlemsstater anmodes om at redegøre for, hvilke 
undtagelser de betragter som nødvendige, og på hvilke betingelser de rent faktisk 
anvendes og kontrolleres. 
4. VIRKNINGERNE AF GENNEMFØRELSEN AF TEKNISKE 
FORANSTALTNINGER 
4.1 Tendenser i fiskeridødeligheden for ungfisk 
Som nævnt i afsnit 2 i denne rapport er hovedformålet med at gennemføre tekniske 
foranstaltninger at reducere fiskeridødeligheden for ungfisk. 
For mange af de vigtigste fiskebestande, som EU-fartøjerne befisker, har videnskabsmænd 
foretaget en evaluering af fiskeridødeligheden for hver aldersklasse af landede eller 
fangede fisk ud fra de disponible data om omfanget af genudsætning. Hvis de tekniske 
foranstaltninger havde været effektive, kunne man have forventet, at fiskeridødeligheden 
for de yngre aldersklasser af fisk ville være faldet i forhold til de tidligere niveauer. 
Tallene i bilag 2.a viser dog, at der for de fleste af de vigtigste bestande ikke er indtrådt 
et sådant fald. 
Samtidig har TAC været fastsat så højt, at de ikke har kunnet bringe udnyttelsesraterne 
ned. Det har medført, at de vigtigste bestande enten ikke er blevet genopbygget, eller at 
de er gået yderligere tilbage, jf. tallene i bilag 2.b. 
Trods forøgelse af maskestørrelserne og indførelse af fredede områder og 
fredningsperioder ser det dog generelt ikke ud til, at de tekniske foranstaltninger har haft 
den ønskede virkning. Det kan i bedste fald antages, at situationen ville have været endnu 
værre, hvis de eksisterende tekniske foranstaltninger ikke var blevet truffet. Ikke desto 
mindre fortsætter fangsten af småfisk. Disse fisk genudsættes normalt, fordi de fleste af 
dem ikke opfylder mindstemålene. 
4.2 Hvorfor har de tekniske foranstaltninger ikke været så effektive som 
forventet? 
Resultater af forsøgsfartøjers eller kommercielle fartøjers forsøg under kontrollerede 
forhold viser, at anvendelsen af veludformede tekniske foranstaltninger vedrørende 
fiskeredskabers maskestørrelse og/eller struktur skulle give større selektivitet og derved 
reducere dødeligheden for ungfisk. 
4.2.1 Fiskernes reaktion 
Prisen, der må betales for anvendelsen af sådanne tekniske foranstaltninger, er en nedgang 
i fangsterne og dermed sandsynligvis i landingerne på kort sigt. Det er fiskerne, der må 
betale denne pris. Det er derfor forståeligt, at fiskere, der har umiddelbare hensyn at tage 
såsom tilbagebetaling af lån osv., reagerer negativt på forslag til tekniske foranstaltninger 
til forbedring af selektiviteten. 
Det lykkes ofte fiskerne at overbevise deres respektive nationale administrationer om, at 
de foreslåede bestemmelser til forbedring af selektiviteten er for vidtgående, og at de ikke 
kan bære den potentielle nedgang i landingerne økonomisk. Forhandlinger om sådanne 
spørgsmål ender ofte med, at det oprindelige forslag bliver noget udvandet. Anmodninger 
om undtagelser fra forslag til forbedring af selektiviteten begrundes undertiden også med, 
at det, hvis forslaget gennemføres, uden at der indrømmes undtagelser, vil blive umuligt 
at drive økonomisk bæredygtigt fiskeri efter en række målarter. Der fremsættes også 
lignende anmodninger om undtagelser for så vidt angår fredede områder og/eller 
fredningsperioder. Der indrømmes ofte undtagelser, selv om det erkendes, at der vil blive 
taget bifangster af andre arter end dem, der anmodes om undtagelse for, og som 
undtagelsen skader. 
Det er i de seneste år desuden blevet mere og mere tydeligt, at det for slæberedskaber 
ikke er nok kun at fastsætte mindstemaskestørrelser, hvis man vil opnå den fornødne 
selektivitet. Der kan foretages, og bliver også foretaget justeringer af andre dele af 
sådanne redskaber, så selektiviteten for enhver tilladt mindstemaskestørrelse bliver 
dårligere end forventet ud fra resultaterne af forsøg under kontrollerede forhold. Sådanne 
justeringer er ofte ikke i strid med de gældende regler. Det kan fx dreje sig om følgende: 
anvendelse af fangstposer med den tilladte mindstemaskestørrelse fremstillet af meget 
kraftigt og stift, ofte dobbeltslået, garn 
forøgelse af maskeantallet i fangstposens omkreds 
forøgelse af længden af diverse netdele umiddelbart foran fangstposen 
anvendelse af net med femkantede masker i fangstposen, således at maskerne nærmest 
er lukkede ved normalt fiskeri. 
Det står endvidere klart, at der foregår ulovlige aktiviteter. Det drejer sig om følgende: 
- anvendelse af en ekstra fangstpose uden om den normale fangstpose anbragt således, 
at den ydre fangstpose kan løsnes fra den indre, hvis fiskerikontrollen er i nærheden 
bevidst anbringelse af tunge ting såsom dæk eller madrasser i fangstposen for at øge 
det hydrodynamiske træk og derved lukke fangstposens masker. 
For nærmere oplysninger om sådanne ulovlige aktiviteter henvises der til arbejdsdokument 
fra Kommissionens tjenestegrene om kontrol i forbindelse med bevarelsespolitikken. 
4.2.2 Ingen et-netsregel 
Der har været lange drøftelser af, hvor vanskeligt det er at håndhæve de nuværende 
forordninger til sikring af den fornødne selektivitet, når der ikke er vedtaget nogen et-
netsregel eller et andet effektivt alternativ hertil. 
EU-forordningen om tekniske foranstaltninger omhandler en lang række maskestørrelser, 
det er tilladt at anvende som undtagelse fra den generelle referencemaskestørrelse for 
bestemte geografiske områder. Hver "undtagelsesmaskestørrelse" er ledsaget af visse 
betingelser, såsom hvor stor en procentdel af fangsten der mindst skal udgøres af de 
"målarter", det er tilladt at anvende den pågældende maskestørrelse for, og hvor stor en 
procentdel de "beskyttede arter" højst må udgøre af fangsten. Ved inspektion afhænger 
afgørelsen om, hvorvidt en fangst er lovlig, af en vurdering af fangsten i forhold til den 
maskestørrelse, der er blevet anvendt til at tage fangsten, og fangstens procentmæssige 
sammensætning. 
For øjeblikket er det tilladt om bord på EU-fartøjer at have net med forskellig 
maskestørrelse. Derfor er der mulighed for at bevidst eller ubevidst at fange fisk med en 
mindre maskestørrelse end den, der er foreskrevet i forordningerne. Ved inspektion 
hævdes det så, at enhver fangst om bord, der ikke opfylder reglerne for en 
"undtagelsesmaskestørrelse", er blevet taget med et net med den rigtige maskestørrelse, 
som fartøjet har ét eller flere af om bord. I princippet kan alle forordninger om 
maskestørrelser og bifangster omgås, blot ved at fartøjet medfører et net med den 
generelle referencemaskestørrelse for det geografiske område, det fisker i. 
Udbredt anvendelse af sådanne metoder vil medføre, at endog betydelige mængder 
småfisk, som ellers ikke ville have lidt den skæbne, vil blive fanget og dermed dø. Rent 
teknisk er sådanne metoder en hindring for bestræbelserne for at skabe et mere 
tilfredsstillende udnyttelsesmønster end det, vi har i dag. 
Kommissionen mener, at der bør indføres forbud mod at have net med mere end én 
mindstemaskestørrelse om bord, idet man så kan sikre effektiv kontrol til gavn for 
fiskeressourcernes bevarelse. 
Kommissionen er blevet gjort opmærksom på, at det er vanskeligt at forudsige, hvordan 
fiskerne vil reagere på "et-netsreglen". Vedtagelsen af en sådan regel vil måske medføre 
forøget genudsætning. Hvis en fisker fx anvender en "undtagelsesmaskestørrelse", og der 
kun er en ringe mængde disponible fisk af de pågældende målarter, kan det tænkes, at 
han fortsætter med at fiske med "undtagelsesmaskestørrelsen" i stedet for at sejle i havn 
og skifte redskaber. For ikke at overtræde reglerne, vil han så skulle genudsætte fisk (eller 
eventuelt omlade dem) for at sikre, at den procentmæssige sammensætning af fangsten 
om bord kan stå for en inspektion. 
En anden mulighed, man kunne forestille sig, var at fiskeriindsatsen blev rettet mod andre 
arter, så visse ressourcer (sandsynligvis de økonomisk mest attraktive) ville blive 
kraftigere befisket. Man vil heller ikke kunne udelukke, at fiskeriindsatsen blev øget i et 
forsøg på at opveje de forsvundne fiskerimuligheder. 
Endvidere er Kommissionen også blevet gjort opmærksom på, at der er en række tekniske 
og samfundsøkonomiske problemer forbundet hermed. 
Disse problemer kan inddeles i to hovedkategorier: 
i) Interzonale problemer 
Der er i EU-forordningerne afgrænset en lang række geografiske områder og kasser med 
forskellige maskestørrelsesbestemmelser fra det ene område til det andet. Fiskerne ønsker 
at kunne skifte redskaber "øjeblikkeligt", så de kan fiske lovligt, når de kommer fra et 
område ind i et andet. For "øjeblikkeligt" at kunne skifte fra en maskestørrelse til en 
anden er det nødvendigt samtidigt at have redskaber med mere end én maskestørrelse om 
bord. Med et-netsreglen kan man i praksis kun skifte redskaber ved at sejle i havn og 
udskifte dem, og derved mister man potentiel fisketid. 
ii) Jntrazonale problemer 
Selv om fiskere ikke har behov for eller ikke agter at skifte område på en fangstrejse, 
påstås det, at de har brug for at have net med forskellige mindstemaskemål om bord, så 
de har mulighed for at udnytte forekomster af andre arter, de måtte støde på på 
fangstrejsen. (For eksempel forekomster af makrel/sild (32 mm-net) på en fangstrejse, 
hvor det var planen primært at fiske efter demersale arter (100, 80 eller 65 mm-net alt 
efter geografisk område). 
5. TEKNISKE FORANSTALTNINGER UDEN FOR EU-FARVANDE 
5.1 Nordatlanten 
De tekniske foranstaltninger, der anvendes uden for EU-farvandene i Nordatlanten, er for 
de flestes vedkommende meget lig dem, der anvendes i EU-farvande, og består af den 
sædvanlige cocktail af mindstemaskestørrelse, fredede områder og/eller fredningsperioder, 
mindstemål osv. I betragtning af bestandenes, navnlig de demersale bestandes, generelt 
dårlige eller meget dårlige stand i hele dette område må det fastslås, at de tekniske 
foranstaltninger ikke har bidraget til bevarelse af bestandene i det omfang, man havde 
forventet ud fra de teoretiske beregninger. 
Norge og Island anvender visse tekniske foranstaltninger, der adskiller sig fra dem, der 
er fastsat i EU-forordningerne. Nord for 62°00' N er norske fartøjer, der fisker efter rejer, 
forpligtet til at montere et sorteringsvindue i deres trawl. Sorteringsvinduet er en rist 
fremstillet af metal eller nu ofte plastic, som skal give småindivider af forskellige arter, 
der ellers ville blive taget som bifangst, mulighed for at undslippe. Der er også blevet 
indført en lignende foranstaltning i NAFO-rcjefiskeriet for at undgå bifangster af små 
rødfisk. Denne foranstaltning ser ud til allerede at have haft positive virkninger for 
rødfiskebestanden. 
Norge og Island har også indført et system, der gør det muligt at indføre fiskeristop med 
øjeblikkelig virkning i visse områder, når der bliver taget for mange småfisk. 
Fiskeristoppene indføres efter henstilling enten fra fiskerikontrollen eller undertiden 
fiskerne selv. 
I skemaet i bilag 6 sammenlignes maskestørrelserne for bundtrawl og andre tekniske 
foranstaltninger i forskellige områder af Nordatlanten og Middelhavet. 
5.2 Internationale fora 
Man må heller ikke glemme, at der i en række internationale fora foregår drøftelser om 
hovedretningslinjerne for tekniske foranstaltninger. Den fjerde internationale konference 
om beskyttelse af Nordsøen resulterede i en ministererklæring, hvori det med hensyn til 
fiskeri blev understreget, at det er nødvendigt at fastlægge udnyttelsesrater, der holder sig 
inden for sikre biologiske grænser, at fremme genoprettelsen af overfiskede bestande og 
at reducere bifangster og genudsætning mest muligt. 
Ifølge FN's konference om fælles bestande og bestande af stærkt vandrende fiskearter, der 
blev afsluttet i august 1995, skal der fastsættes specifikke bestemmelser til udbygning af 
bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger og til forbedring af fangstmetodernes 
selektivitet. 
Den adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri, der for øjeblikket er ved at blive udarbejdet som 
led i en FAO-sponsoreret konference, indeholder lignende bestemmelser. På mødet om 
bevarelse af hvaler i Middelhavet og Sortehavet, der blev holdt i Monaco i september 
1995, blev der vedtaget en resolution, der krævede mere vidtgående tekniske 
foranstaltninger for at reducere bifangsterne af hvaler mest muligt. 
Disse fora går ikke så langt som til specifikt at påpege, hvilke tekniske foranstaltninger 
der må træffes for hver bestand og/eller hvert område, og de bestande og/eller områder, 
der drøftes i de pågældende fora, er ikke altid de samme som dem, dette dokument 
specifikt vedrører. Det fremgår dog klart, at der er behov for effektive tekniske 
foranstaltninger til forbedring af selektiviteten. 
6. DE SENESTE FORSLAG TIL TEKNISKE FORANSTALTNINGER 
6.1 Tekniske foranstaltninger som et alternativ til regulering af fiskeriindsatsen 
6.1.1 Medlemsstaternes forslag til Kommissionen 
I de seneste år har medlemsstaterne foreslået Kommissionen, at der kunne indføres 
tekniske foranstaltninger som et alternativ til regulering af fiskeriindsatsen. 
I 1991 og 1992 indeholdt de respektive TAC- og kvoteforordninger bestemmelser, som 
begrænsede antallet af havdage for fartøjer, der drev direkte fiskeri efter torsk og kuller 
i Nordsøen, Skagerrak og Kattegat samt vest for Skotland. Der blev dog indrømmet delvis 
eller fuldstændig undtagelse for visse medlemsstaters fartøjer, hvis de anvendte 
slæberedskaber med større maskestørrelse end den dengang gældende referencemaske­
størrelse. Grundlaget for at indrømme en sådan undtagelse var, at anvendelsen af en større 
maskestørrelse ville tilvejebringe sådanne forhold, at yngelbiomassen ved årets udgang 
ville være den samme, som man forventede ved anvendelse af begrænsning af 
fiskeriindsatsen. 
I praksis anvendte i hvert fald nogle fiskere undtagelsesbestemmelserne på en sådan 
måde, at de ikke fik de ønskede virkninger. Disse fiskere anvendte ganske vist redskaber, 
der opfyldte undtagelsesbestemmelserne, men hvis tekniske karakteristika var således, at 
selektiviteten i hvert fald ikke var bedre - og sandsynligvis dårligere - end for de 
erstattede redskaber. 
Visse medlemsstater foreslog også, at der skulle vedtages tekniske foranstaltninger som 
et bidrag til opfyldelse af målene i det flerårige udviklingsprogram (FUP). Kommissionen 
kunne generelt ikke godkende disse forslag, fordi den var opmærksom på faktorer som 
dem, der er nævnt i afsnit 2.4.1 i denne rapport, og også fordi formålet med FUP 
principielt snarere er at reducere den samlede flådekapacitet end blot at begrænse 
fiskeridødeligheden for ungfisk. Kommissionen godkendte dog obligatorisk anvendelse 
efter national lovgivning af kvadratmaskepaneler i iomfruhummertrawl (Det Forenede 
Kongerige) og af bomtrawl med begrænset bomlængde (Nederlandene). 
6.2.1 Erhvervsfiskernes forslag til medlemsstaterne 
I februar 1992 gav den britiske regering meddelelse om en foranstaltningspakke, som 
skulle give lovhjemmel til at kontrollere de britiske fiskeres fiskeriindsats. De britiske 
fiskere reagerede på denne pakke ved at fremlægge forslag til tekniske foranstaltninger 
til afløsning af begrænsning af fiskeriindsatsen. Det blev gjort klart, at de foreslåede 
tekniske foranstaltninger skulle betragtes som et fuldstændigt alternativ og ikke som et 
supplement til begrænsning af fiskeriindsatsen. 
I disse forslag indgik der obligatorisk anvendelse af kvadratmaskepaneler, etablering af 
yderligere fredede områder og fredningsperioder (weekender), fastlæggelse af maksimale 
garndiametre, anvendelse af trawl med separationspaneler og revision af maskestørrelser 
for visse redskaber med diamantmasker. Kommissionen er opmærksom på, at de britiske 
myndigheder er ved at drøfte disse forslag med de relevante fiskerirepræsentanter. 
11 
6.2 Andre forslag 
The Irish South and West Fishermen's Organisation sendte i juli 1995 et brev til 
Kommissionen med en kort oversigt over, hvilke tekniske foranstaltninger den fandt 
acceptable. Det drejede sig bl.a. om forøget maskestørrelse i redskaber med 
diamantmasker, anvendelse af kvadratmaskepaneler i iomfruhummertrawl. indførelse af 
et-netsreglen, fastsættelse af karakteristika for netmaterialer, oprettelse af kasser til 
beskyttelse af kulmule, forøgelse af mindstemål, ændring af bifangstforordningerne og 
krav til faststående redskaber. 
De danske myndigheder har ofte antydet, at der kunne skabes et økonomisk incitament 
for fiskerne til at acceptere, enten at de eksisterende tekniske foranstaltninger anvendes 
korrekt, eller at der indføres nye og/eller yderligere tekniske foranstaltninger. For 
øjeblikket ved man ikke ret meget konkret om, hvilken form et sådant økonomisk 
incitament skulle have, men Kommissionen vil meget gerne drøfte dette spørgsmål 
yderligere med de danske myndigheder og/eller med enhver anden medlemsstat. 
Kommissionen har ved en række lejligheder gjort Den Rådgivende Komité opmærksom 
på, at den ville hilse eventuelle forslag fra komitéen om mulige alternative og/eller 
supplerende tekniske foranstaltninger velkommen. Komitéen har ikke reageret på denne 
opfordring. 
6.3 Oversigt over forslagene 
Medlemsstaternes'forslag til Kommissionen i 1991 og 1992 omfattede anvendelse af 
større maskestørrelser i slæberedskaber end den referencemaskestørrelse, der var fastsat 
i de forskellige forordninger. Det blev også foreslået, at der kunne fastsættes en 
maksimumsdiameter for garn til fremstilling af net, men disse overvejelser kom ikke med 
i de endelige betingelser for undtagelse fra fiskeriindsatsregulering. 
De britiske fiskeres forslag omfattede bl.a. obligatorisk anvendelse af 
kvadratmaskepaneler, forøgelse af mindstemaskestørrelsen i slæberedskaber, fastsættelse 
af en maksimumsdiameter for garn, anvendelse af trawl med separationspaneler og 
etablering af yderligere fredede områder (herunder fiskeristop med øjeblikkelig virkning). 
Desuden indgik der i de britiske forslag potentielle tekniske foranstaltninger for passive 
redskaber og mulige betingelser for fiskeri efter blød- og krebsdyr. De irske forslag gik 
i samme retning. 
6.4 Konklusioner 
Kommissionen mener ikke, at man i fremtiden skal lade tekniske foranstaltninger træde 
i stedet for regulering af fiskeriindsatsen. Det viser sig, at det er relativt let at ændre 
redskaber på en sådan måde, at de fortsat opfylder de fastsatte bestemmelser, selv om de 
så ikke længere giver den forventede selektivitetsforbedring. 
I den forbindelse er det vigtigt at huske på, at der er to grundlæggende principper for 
bevarelse af fiskebestandene, nemlig: 
12 
(i) at det skal undgås at fange ungfisk 
(ii) at det skal undgås at fange for mange fisk. 
Tekniske foranstaltninger, TAC og begrænsning af fiskeriindsatsen bør kombineres og 
ikke opfattes som alternativer, der udelukker hinanden. Kommissionen forsøger derfor at 
lave en helhedspakke bestående af følgende: 
(i) Tekniske foranstaltninger, primært til beskyttelse af ungfisk 
(ii) Kombinerede foranstaltninger til begrænsning af udnyttelsesraterne såsom 
input-begrænsninger (begrænsning af kapaciteten gennem flerårige 
udviklingsprogrammer og begrænsning af fiskeriindsatsen) og output­
begrænsninger (TAC og kvoter). Opstilling af midtvejsmål og strategier i 
forbindelse hermed, herunder begrænsning af fiskeriindsatsen og fastsættelse 
af TAC og kvoter, der er forenelige med FUP, til opfyldelse af de opstillede 
mål. 
Det er ikke muligt at erstatte begrænsning af fiskeriindsatsen med beskyttelse af ungfisk 
og omvendt: de skal anvendes integreret og samtidigt. 
Figuren i bilag 7 viser de forskellige elementer i denne integrerede pakke. 
7. FREMTIDEN 
Kommissionen mener, at nedenstående elementer bør overvejes i fremtiden. 
7.1 Bedre håndhævelse af eksisterende eller forbedrede bestemmelser 
Uanset de nærmere detaljer for pakken med tekniske foranstaltninger er det nødvendigt 
at skærpe håndhævelsen. I den forbindelse vender Kommissionen tilbage til spørgsmålet 
om et-netsreglen, så det kan blive drøftet, hvordan denne idé kan føres ud i livet. Én 
mulighed er kun at tillade et begrænset antal kombinationer af maskestørrelser. Mere 
specifikt kunne der blive tale om at begrænse fartøjers ret til eller helt forbyde dem at 
medføre redskaber med en række forskellige maskestørrelser beregnet til fiskeri efter 
mange forskellige demersale arter. Det ville dog eventuelt kunne tillades fartøjer at 
medføre ét redskab med en specifik mindstemaskestørrelse beregnet til fiskeri efter 
pelagiske arter og ét redskab med en specifik mindstemaskestørrelse beregnet til fiskeri 
efter demersale arter. 
Kommissionen agter også at indlede drøftelser med medlemsstaterne om åbenlyse tilfælde 
af misbrug af forskellige undtagelsesbestemmelser, der har givet anledning til fiskeri efter 
visse arter på helt uacceptable tekniske vilkår. 
7.2 Udvidelse af det geografiske område for anvendelsen af visse betingelser 
I princippet er det ønskeligt at udvide anvendelsen af betingelser vedrørende 
mindstemaskestørrelser nogenlunde som dem, der gælder for Nordsøen, til også at gælde 
for alle farvande omkring De Britiske Øer og Irland og måske også Biscaya-bugten. I de 
sydligere farvande er det bydende nødvendigt med en forøgelse af maskestørrelserne i 
13 
forbindelse med udnyttelse af de fleste demersale finnefisk såsom kulmule, havtaske og 
glashvarre. 
Det må også overvejes for Skagerrak og Kattegat at indføre nogenlunde de samme 
betingelser, som gælder for Nordsøen. 
loi Østersøen må del overvejes i lighed med betingelserne for andre EU-farvande for 
hvert redskab, der anvendes under undtagelsesbestemmelserne, at fastsætte en 
minimumsprocentdel for målarter og en maksimumsprocentdel for bifangstarter. 
7.3 Fjernelse eller ændring af åbenbart overflødige eller unødvendige 
bestemmelser i forordningerne 
Der kan være visse bestemmelser i de gældende forordninger, der er overflødige. Som 
eksempel kan nævnes betingelserne for fiskeri i Skagerrak og Kattegat efter visse arter, 
der skal anvendes som agn, betingelserne for fiskeri i samme område efter fjæsing, og 
betingelserne for fiskeri i Nordsøen efter ål. 
Endvidere kan det overvejes at reducere antallet af tilladte maskestørrelser i visse 
områder, uden at det går ud over muligheden for at opretholde et bæredygtigt fiskeri. I 
den forbindelse kunne det være hensigtsmæssigt at foreslå forbud mod anvendelse af visse 
redskaber i områder, hvor der ikke forekommer arter, som de pågældende redskaber er 
beregnet på. Kommissionen forestiller sig for eksempel, at det ikke skal være tilladt at 
anvende redskaber til fiskeri efter jomfruhummer i områder, hvor der ikke forekommer 
jomfruhummer. 
7.4 Optagelse i forordninger af forskellige yderligere tekniske betingelser 
Det vil blive overvejet at indføre betingelser om obligatorisk anvendelse af 
kvadratmasker, sandsynligvis som paneler, i relevante slæberedskaber. Det vil ligeledes 
blive overvejet at indføre trawl med separationspaneler, at forlange riste i slæberedskaber 
og at fastsætte en maksimumsdiameter for garn. 
Det kan også overvejes at indføre nye eller skærpede betingelser vedrørende fredede 
områder for at beskytte ungfisk, navnlig kulmule. 
7.5 Andre muligheder 
Det vil blive overvejet, om det er muligt at indføre et system med fiskeristop med 
øjeblikkelig virkning. 
Det vil også blive overvejet at tilvejebringe sådanne forhold, at det, selv med 
begrænsninger såsom kvoter og sanktionskoefficienter, bliver muligt at drive direkte 
fiskeri efter arter eller størrelsesklasser af arter, hvis fangst teoretisk er uønsket, men 
uundgåelig og/eller økonomisk meget attraktiv. 
14 
7.6 Miljøhensyn 
I overensstemmelse med ministererklæringen fra miljøkonferencen om Nordsøen i 1995 
vil Kommissionen fremsætte forslag om, at der i Nordsøen oprettes et "uforstyrret" 
omrade, hvor der vil blive gennemført videnskabelige undersøgelser af, hvordan 
miljøgenopretningen forløber. 
Desuden vil Kommissionen maske overveje, om der af hensyn til beskyttelsen af andre 
arter end fisk bør oprettes omrader, som i visse perioder skal lukkes for forskellige 
fiskerier. 
7.7 "Positive" tekniske foranstaltninger 
For at undgå, at mange fiskere skal føle, at de tekniske foranstaltninger er rettet mod dem, 
må drøftelserne mellem videnskabsmænd, administrationen og fiskerne være mere "nede 
på jorden", foregribe problemernes opståen og munde ud i interventioner. 
Man må fortsat søge at give incitamenter. Der er i vidt omfang tale om initiativer, som 
medlemsstaterne kan træffe, således at der ved fordelingen af internationalt anerkendte 
fangstretttigheder gives prioritet til de fiskere, der anvender de mest selektive teknikker. 
Men dette udelukker ikke, at man fra EF's side kan søge at stimulere og naturligvis 
koordinere sådanne bestræbelser. 
8. KONKLUSIONER 
Indførelsen af tekniske foranstaltninger har ikke ført til det ønskede beskyttelsesniveau for 
ungfisk og bifangstarterne. Bifangster og udsmid giver fortsat anledning til betydelige 
problemer. 
Det er vanskeligt at komme videre fra det punkt, hvor problemerne konstateres, til 
effektive beslutninger, hvilket illustreres af bilag la og Ib vedrørende henholdsvis 
kulmule og kuller. Der kan dog iagttages et holdningsskift hos fiskernes repræsentanter, 
i det mindste i visse medlemsstater. Af forskellige grunde (øget bevidsthed omkring 
problemerne, ønske om at undgå andre former for restriktioner, især med hensyn til 
fiskeriindsats, og begrundet eller ubegrundet bekymring for, om andre medlemsstaters 
fiskere tager fangster af ungfisk) anmodes der nu om styrkelse af de tekniske 
foranstaltninger. I Det Forenede Kongerige har fiskerierhvervet således efter en bred debat 
udarbejdet en række forslag til tekniske foranstaltninger. Det har ikke været muligt at 
følge de britiske fiskeres anmodning om at tage disse forslag i betragtning som en 
erstatning for kapacitetsbegrænsninger og nedskæring af fiskeriindsatsen. Men forslagene 
er et eksempel på en vilje til at være konstruktiv og vil være en hjælp ved udarbejdelsen 
af fremtidige forslag i Kommissionen. 
Problemerne omkring de tekniske foranstaltninger går ud over fiskeriets rammer. I 
forbindelse med reduktionen af fiskeriets indvirkning på økosystemerne tillægger 
miljøforkæmperne regler om mere selektivt fiskeri en voksende betydning. Det er af 
yderste vigtighed for at undgå eller begrænse fangsterne af følsomme arter (havpattedyr, 
fugle osv.). Men kravene stiger hele tiden. De må tages i betragtning, hver gang de er 
begrundede, og når det er muligt at forudse problemerne. Selv når radikale krav 
15 
imødekommes af hensyn til miljøbeskyttelsen, er der en risiko i de tilfælde, hvor der ikke 
er truffet foranstaltninger i lide af hensyn til fiskeriforvaltningen. 
Mangel l'ulde tekster er en delvis forklaring på de nuværende svagheder. De har dog spillet 
en mindre rolle i forbindelse med de to væsentligste årsager: 
overkapaciteten, der har ført til en meget intens udnyttelse 
mangelfuld kontrol. 
Den første faktor har ført til, at der er for få store fisk, og har gjort fiskerne økonomisk 
afhængige af et fortsat fiskeri på mindre fisk. Den gør kontrollen endnu mere vanskelig, 
især når der mangler en fast vilje hertil. 
Hvis man undersøger de bestemmelser, der er vedtaget uden for Fællesskabet, kan man 
se, at der ikke eksisterer noget universalmiddel, som er glemt i forbindelse med den fælles 
fiskeripolitik. Det er derfor nødvendigt med kontinuitet. De eksisterende foranstaltninger 
må forbedres, og Kommissionen vil tage sig af dette med passende forslag. I forslagene 
er det nødvendigt at tage hensyn til de videnskabelige udtalelser, som er enige om, at 
maskestørrelserne må øges endnu mere. Ved udarbejdelsen af forslagene må der i vid 
udstrækning tages hensyn til forslag fra fiskerierhvervet, og forslagene skal være 
innovative. Men tekniske foranstaltninger bliver kun effektive, hvis de integreres i en 
global politik. Udnyttelsesraten må reduceres, hvilket indebærer en direkte reduktion af 
kapaciteten og fiskeriindsatsen. Kontrolordningerne må gøres meget mere effektive. 
1996, hvor der skal træffes beslutninger om FUP IV, og hvor Rådet skal træffe endelig 
afgørelse om konsekvenserne af de forpligtelser, som det tidligere har indgået med hensyn 
til tekniske foranstaltninger, bliver i den henseende et meget afgørende år. 
BILAG la 
Eksempler på specifikke foranstaltninger med henblik på forvaltning af kulmule i 
Atlanterhavet. 
Kulmule er en af de ressourcer, for hvilke de videnskabelige udtalelser er alarmerende. 
Kommissionen har derfor taget flere initiativer rettet mod de atlantiske fiskerier efter 
denne art. 
Den 27. juli 1988 understregede Rådet i forbindelse med vedtagelsen af den femte 
ændring' af forordning (EØF) nr. 3091/86 "at det er nødvendigt at nedskære fangsterne 
af små hvillinger, som i region 3 udnyttes i nær tilknytning til fiskeriet på jomfruhummer". 
I øvrigt forpligtede Rådet sig efter forslag fra Kommissionen baseret på rapporten over 
de videnskabelige forsøg, der blev gennemført i dette fiskeri, den 14. -16. december 1987 
til "inden den 30. juni 1989 at vedtage minimumsnormer for maskestørrelser gældende 
fra den 1. april 1990 hvad angår trawlfiskeri efter jomfruhummer i region 3 ..." , men 
Kommissionens forslag om forøgelse af maskestørrelsen blev udskudt på anmodning af 
den franske delegation. Rådets beslutning (om indførelse af en maskestørrelse på 55 mm 
og mulighed for at anvende selektive trawl i fiskeriet efter jomfruhummer i region 3 blev 
først truffet med vedtagelsen af den 9. ændring2, og den blev først anvendt fra den 1. april 
1990. 
Ved den 11. ændring3 blev der med henblik på beskyttelse af ungkulmule ligeledes indført 
sæsonbestemte fredninger af områder ud for den iberiske halvø. Rådets beslutning 
omfattede ikke hele den fredningsperiode, som Kommissionen havde foreslået. 
Kommissionens forslag til 11. ændring omfattede en forøgelse af basismaskestørrelsen i 
region 3 fra 65 til 80 mm, som blev anset for at være mere hensigtsmæssig til udnyttelse 
af kulmule ifølge videnskabelige udtalelser, der er blevet bekræftet gentagne gange. Rådet 
antog ikke forslaget på sit møde den 28. oktober 1991. Ved denne lejlighed forpligtede 
Rådet sig til "på forslag fra Kommissionen at indføre 80 mm rudeformet maskestørrelse 
i region 3 samt generel indførelse af 70 mm for jomfruhummer, senest med virkning fra 
1.1.95 ...". Som det fremgår af selve dokumentet, skal man se på spørgsmålet igen i 1996. 
I øvrigt gav Rådet og Kommissionen på mødet i Rådet i december 1994 udtryk for stærk 
bekymring over situationen i den sydlige kulmulebestand (kulmule i ICES-afsnit VIIIc 
og IXa)4. Kommissionen og Rådet nåede i forbindelse med oprettelsen af "Southern Hake 
task Force" til enighed om, at det er nødvendigt "at fastslå, gennem hvilke midler der kan 
opnås en drastisk reduktion af udnyttelsesraten for denne bestand, især hvad angår 
ungfisk". 
Kommissionen har sammenkaldt de sagkyndige, og deres rapport er blevet oversendt til 
medlemsstaterne (sec(94)2231). Også på dette område skal der træffes nogle afgørelser. 
Forordning (EØF) nr. 2024/88 af 23.06.88. 
Forordning (EØF) nr. 4056/89 af 19. december 1989. 
Forordning (EØF) nr. 345 af 27. januar 1992. 
Rådsdok. 11486/93 af 18.3.94. 
Al 
BILAG l.b 
Tekniske foranstaltninger i forbindelse med forvaltning af det blandede 
fiskeri efter torsk, kuller og hvilling i Nordsøen 
I Nordsøen befiskes torsk, kuller og hvilling fortrinsvis med flydetrawl og snurrevod. 
Størsteparten af de fangster, der tages i hvert træk med disse redskaber, indeholder i et 
vist omfang en blanding af de tre pågældende arter sammen med adskillige andre 
demersale arter i mindre mængder. 
Den vigtigste metode til at hindre fangst af ungfisk af disse arter har været at iværksætte 
forskrifter om mindstemaskestørrelse i de redskaber, der i overvejende grad anvendes til 
at fange dem med. I den forbindelse opstår der straks et problem. Uanset hvilken 
maskestørrelse der fastsættes, vil det, hvis man går ud fra, at alle andre faktorer er 
konstante, forholde sig sådan, at torsk lettere tilbageholdes end kuller, som lettere 
tilbageholdes end hvilling. Valget af maskestørrelse inden for dette fiskeri er derfor et 
kompromis. Den perfekte løsning for hvilling vil ikke være optimal for torsk og vice 
versa. 
Ikke desto mindre er der blevet gennemført successive forøgelser af den fastsatte 
maskestørrelse for dette fiskeri. I 1960'erne inden indførelsen af den fælles fiskeripolitik 
var mindstemaskestørrelsen 65 mm, mens den nu er 100 mm. 
Næsten alle forslag om forøgelse har mødt modstand fra fiskerne i en eller flere 
medlemsstater og dermed også fra deres administrationer med den begrundelse, at hvilling 
ikke ville blive tilbageholdt med en forøget maskestørrelse. Men det fremgår faktisk, at 
der ikke kan påvises en sådan effekt, og at hvilling i små størrelser og ved lav alder til 
trods for forøgelserne stadig tages med redskaber med 100 mm mindstemaskestørrelse og 
ofte genudsættes i store mængder. 
Der findes også en specifik undtagelse for fiskeriet efter hvilling, som tillader anvendelse 
af 90 mm maskestørrelse med dertil knyttede betingelser om minimumsprocent af 
målarter, maksimumsprocent af bifangster og andre betingelser i forbindelse med 
redskabets omformning. Så vidt det er Kommissionen bekendt, anvendes denne undtagelse 
ikke i særlig høj grad, til trods for visse medlemsstaters store indsats for at opnå den og 
til trods for, at de fastsatte betingelser blev godkendt af Rådet som et A-punkt. 
En række andre undtagelser, der skal gøre det lettere for andre fiskerier, hindrer også en 
hensigtsmæssig forvaltning af torsk, kuller og hvilling. Mindstemaskestørrelser på 80 mm 
tillades for at lette tungefiskeriet, og 70 mm er tilladt i fiskeriet efter jomfruhummer. 
Desværre fanges der også torsk i disse fiskerier og i visse områder også kuller og 
hvilling. 
Redskaber med en mindstemaskestørrelse på 32 mm er også tilladt til fangst af sperling. 
I disse fiskerier tages der store bifangster af unghvilling (xxx t i 1994) og ungkuller (xxx 
t i 1994). Det er blevet forsøgt at reducere disse fiskeriers effekt på hvilling og kuller ved 
at etablere "sperlingkassen", inden for hvilken ungkuller og unghvilling lever side om side 
med sperling, og hvor fiskeri med net med en mindstemaskestørrelse på 32 mm er 
forbudt. Ikke desto mindre tages der stadig store fangster af kuller og hvilling. 
\t 
Alt i alt har virkningerne af reguleringer med henblik på at mindske fangsterne af unge 
rundfisk ikke levet op til forventningerne. Imidlertid ville der sandsynligvis blive taget 
større mængder unge rundfisk, hvis de eksisterende reguleringer ikke var blevet indført, 
men den nuværende situation er langt fra tilfredsstillende, og der må gøres en større 
indsats for at opnå væsentlige forbedringer. 
JS 
Ungfisks fiskeridødelighed udtrykt i % af voksne fisks fiskeridødelighed. 
Ungfisks fiskeridødelighed udtrykt i % af voksne fisks fiskeridødelighed. 
^ TORSK: Mia 
• Fungf/voks RØDSPÆTTE: Skagerrak og 
Kattegat 
•Fungf/voks HVILLING: Nordsøen 
35 T 
OTO^-CMCOTWCOI^COO) 
I^OOOOCOCOCOCOOOCOCOCO 
0)0>0)0)0)0)0>0)C>0)0) -r- CM 
O) O) 
• Fungf/voks 
TORSK: Nordsøen KULLER: Nordsøen SEJ: Nordsøen 
80 -r 
70 
60 -
50 -
40 -
30 --
20 -
10 -
0 -
CO 
o> ae 
Years •Fungf/voks • Fungf/voks •Fungf/voks 
Ungfisks fiskeridødelighed udtrykt i % af voksne fisks fiskeridødelighed. 
TUNGEE: Vllf,g RØDSPÆTTE: Vllf.g 
• FungfAroks H 1 ! H 
co co o> O) H 1 1 
O) *-oo g> O) 5> 
• FungfA>oks TORSK: IVa.Vla.VII.VIIIa 
160 T 
•Fungfftoks 
HAVTASKE (Piscatorius): VN.VIIIa.b 
12 T 
• Fungf/voks HAVTASKE (Bude): VII,Vllla,b 
s« 18 y 
16 --
14 --
12 | 
10 --
8 -i. 
6 -
4 --
2 
0 — 
<o oo 
O) 
•FungfAroks GLASHVARRE (Whiffagonis): VII, VII 
25 T 
5? 
• FungfAraks 
Ungfisks fiskeridødelighed udtrykt i % af voksne fisks fiskeridødelighed. 
VESTMAKREL 
•FungfArøks 
SILD: Nordsøen 
250 T 
s? SILD: Vla-Nordlig del 
•FungfA/oks SILD: Vlla(N) - Manx plus Mourne) 
70 T 
•FungfA/oks 
Tidsserier for biomasseskøn for en række bestande der befiskes af EU's fiskere. 
TORSK: Via KULLER: Via HVILLING: Via 
* 40000 T 
35000 r 
30000 
£ 25000 -
10000 T 
5000 120000 -r 
100000 -60000 
Û" 80000 
20000 -
H 1 K 
Years Years Years 
•GB Tidsserier •GB Tidsserier j i •GB Tidsserier æ 
3> 
en 
SEJ:VI TORSK: North Sea KULLER: North Sea 
90000 T 
80000 
70000 
TÀ 60000 t 
§ 50000 T 
«- 40000 t 
S 30000 T 
20000 
10000 
0 H 1 1 h -I 1 1 1 
Years 
•GB Tidsserier 180000 T 
160000 
140000 -
w" 120000 i 
i 100000 -f-
«• 80000 -r 
S 60000 i 
40000 + 
20000 
H 1 1 (- H 1 1 1 i H 
Years 
•GB Tidsserier 300000 
250000 -r 
"w 200000 4-
o 150000 -f 
§ 100000 -f 
50000 
Years 
•GB Tidsserier 
Tidsserier for biomasseskøn for en række bestande der befiskes af EU's fiskere. 
HVILLING: Nordsøen 
700000 T 
600000 
& 300000 I 
° 200000 ' 
100000 
Years 35000 TORSK: Skagerrak SEJ: Nordsøen llla 
Years 300000 j 
S 
250000 -
•«• 200000 -« C 
| 150000 --
O 100000 -
50000 -
H 1 1 i 1 1-
Years 
•GB Tidsserier •GB Tidsserier •GB Tidsserier 
RØDSPÆTTE: Nordsøen 
450000 
400000 
350000 -
300000 
250000 --
200000 --
150000 --
100000 -
50000 --
0 - H 1 h—t 1 1 1 1 1 1 1 1 I 1 1-
1976 1979 1982 1985 
Years 1988 1991 
•GB Tidsserier 12000 
10000 4-
•ST 8000 -; 
c 
J 6000 + 
m 
O 4000 --
2000 4-TORSK: Vila 
Years 
•GB Tidsserier 25000 T 
20000 4-
Oj 10000 -
5000 --TORSK: Vild 
Years §Q CM 
O) O O) 
•GB Tidsserier 
Tidsserier for biomasseskøn for en række bestande der befiskes af EU's fiskere. 
HVILLING: Vild TUNGE: Vild 
45000 
40000 + 
35000 
«T 30000 i 
25000 4 
20000 { 
15000 i 
10000 | 
5000 4-
1985 1989 1991 
m o c c o 
CD CO 
CO • GB Tidsserier 
RØDSPÆTTE: Vild 
• GB Tidsserier • GB Tidsserier 
KULMULE: Sydlige Bestand 
60000 
50000 4^ 
--. 40000 i 
a> i 
c 
| 30000 | 
CQ 
<0 20000 -
10000 4 
• GB Tidsserier 
BILAG 3 
TEKNISKE FORANSTALTNINGER OG GENUDSÆTNINGER 
Det alvorlige problem med genudsætninger i forbindelse med den fælles fiskeripolitik er 
allerede blevet understreget og analyseret af Kommissionen (SEC(92)423). For ganske 
nylig er der i en FAO-rapport1 givet en oversigt på verdensplan. 
De tekniske foranstaltninger er ikke årsagen til genudsætningeme og heller ikke noget 
universalmiddel til at slippe af med dem. Som det fremgår af den detaljerede redegørelse 
i Kommissionens meddelelse om dette spørgsmål, er der mange årsager til 
genudsætningeme, og de varierer alt efter fiskerierne. Årsagsforholdet mellem de tekniske 
foranstaltninger og genudsætningeme varierer ligeledes, alt efter hvilken foranstaltning 
der er tale om. 
Etablering af permanente eller midlertidige fredede områder eller kasser i zoner, hvor 
der tages for store bifangster af ikke-kommercielle og eventuelt beskyttede arter eller 
for mange ungfisk, er en foranstaltning, som ikke kan undgå at begrænse 
genudsætningeme, samtidig med at den også har andre direkte fordele. 
En begrænsning eller ligefrem et forbud mod ikke-selektivt fiskeri og bestemmelser, 
der tager sigte på en forøgelse af maskestørrelserne, giver også mulighed for at 
kombinere direkte beskyttelse af ungfisk af bestemte arter med en reduktion af 
genudsætningeme. 
Debatten bliver mere ømtålelig, når man kommer ind på spørgsmålet om mindstemål. 
Det er teknisk muligt at reducere fiskeredskabers, især trawls, selektivitet på en sådan 
måde, at en forøgelse af maskestørrelsen ikke fører til den tilsigtede reduktion af 
fangsterne af småfisk. Af præventive grunde må man derfor sørge for, at fiskere, der 
gør sig skyldige i denne praksis, ikke får nogen økonomisk fordel heraf. Det er derfor, 
der med regelmæssige mellemrum bliver fastsat bestemmelser om forbud mod 
afsætning af meget små fisk, hvorved deres økonomiske værdi bortfalder. For at 
reducere risikoen for svig er den enkleste løsning at forbyde, at fartøjerne har småfisk 
om bord, da risikoen for, at sådanne fisk bliver afsat, er stor, hvis de må opbevares 
om bord. 
Definitionen af mindstemål indebærer således en ulempe: De fangede småfisk kan ikke 
afsættes og skal oftest genudsættes, selv om de i de fleste tilfælde er døde. Denne ulempe 
bliver jævnligt bragt på bane som en illustration af forskrifternes "absurditet". Det er dog 
en accepteret ulempe, der tjener til at undgå en anden og større ulempe, nemlig at der 
fortsat tages massive fangster af småfisk. Den omstændighed, at man er nødt til at måle 
den relative betydning af de to ulemper, viser, at valget kun kan være resultatet af et 
kompromis. Selv i et enkeltartfiskeri vil et redskabs selektivitet være ufuldkommen: 
Tilbageholdelsesprocenten udvikler sig progressivt efter fiskenes størrelse og ikke som 
en tærskeleffekt. Genudsætningsproblemet kan således ikke undgås. For at reducere 
problemet er man nødt til at vælge et meget lille mindstemål, således at meget få 
FAO Fisheries technical paper Nol.V) "A global assessment of fisheries bycatch and discards Rome 
1994 
If 
undermålsfisk fanges af et redskab, der fungerer efter bestemmelserne. Men på den måde 
kan man ikke få den tilsigtede præventive virkning frem, og det vil være økonomisk 
attraktivt for fiskerne fortsat at rette deres fiskeri mod småfisk, hvis størrelse ligger lige 
over mindstemålet. Hvis man i modsat fald fastsætter et stort mindstemål, der f.eks. svarer 
til en længde, hvor tre fjerdedele af fiskene tilbageholdes i en trawl, vil der blive 
omfattende genudsætninger. Ved fastsættelsen af mindstemålet må der tages hensyn til 
de særlige forhold i de enkelte fiskerier. Når småfisk tages i andre zoner, end dem, hvor 
fisk, der "normalt" tilbageholdes i en lovlig trawl, lever, er et stort mindstemål mere 
berettiget, end når der ikke eksisterer nogen geografisk opdeling, gennem hvilken de 
fiskere, der ønsker det, kan undgå at tage småfisk. Men hvis man vil tage hensyn til de 
særlige forhold i fiskerierne, kommer dette i karambolage med nødvendigheden af at få 
enkle forskrifter. Det er således særligt vanskeligt at få overholdt mindstemål, der for den 
samme art varierer alt efter fiskerierne. Et endeligt kompromis kompliceres yderligere af, 
at der oftest er tale om flerartsfiskerier. Alt i alt kan man ikke løse 
genudsætningsproblemet uden at forbedre forvaltningen af fiskeriet som helhed. 
Overudnyttelse, dårlig udnyttelse og genudsætninger, er faktorer, der ikke kan skilles fra 
hinanden. 
Overkapaciteten fører til en høj udnyttelsesrate, hvilket betyder at store individer bliver 
sjældnere og gør det økonomisk set umuligt for fiskerne at undgå at fange en betydelig 
mængde småfisk. På denne baggrund kan der ikke fastsættes regler for maskestørrelser 
uden supplerende foranstaltninger med fastlæggelse af mindstemål, som igen fører til 
genudsætninger. 
Denne onde cirkel kan ikke brydes blot ved at indføre tekniske foranstaltninger. Der må 
gøres noget ved årsagen til vanskelighederne, nemlig den for store fiskeriindsats og 
overskudskapaciteten. 
2f 
BILAG 4 
RÅDETS FORPLIGTELSER MED HENSYN TIL 
TEKNISKE FORANSTALTNINGER 
Rådet har ved flere lejligheder udtalt, at selv om det ikke var strengt nødvendigt at træffe 
afgørelse med det samme, var det med henblik på en forbedring af fangstmetodernes 
selektivitet påkrævet med en præcis tidsplan for beslutningsprocessen. Der er indgået 
præcise forpligtelser i dette øjemed svarende til de nedenfor anførte erklæringer. 
Dok. 1089/89 PV/CONS 87 PECIIE 386 
"Rådet og Kommissionen var enige om, at der på baggrund af den foruroligende situation 
for visse demersale bestande i navnlig Nordsøen må træffes bevarelsesforanstaltninger, 
der er afpasset efter omstændighederne. De fandt, at ændringerne i de gældende 
bestemmelser skal gennemføres samlet, og dette gælder navnlig mindstemaskestørrelse, 
mindstemål og genudsætning. De pålagde i denne forbindelse gruppen på højt plan at 
intensivere det arbejde, der allerede er i gang på dette område, og at aflægge rapport 
inden den 1. juli 1990." 
Dok. 9217/91 PV/CONS91 PECIIE 250 
Beslutning med hensyn til: 
1 • mindstemaskestørrelsenJ region _3 : 
"Rådet forpligter sig til på forslag fra Kommissionen at indføre 80 mm rudeformet 
maskestørrelse i region 3 samt generel gennemførelse af 70 mm maskestørrelse for 
jomfruhummer med virkning fra senest 1.1.1995 på betingelse af, at videnskabelige 
analyser, der er godkendt af ICES og STCF bekræfter, at de til den tid gældende 
foranstaltninger ikke har sikret genoprettelsen af bestandene." 
2. mindstemaskestørrelsen i region 2: 
"Rådet forpligter sig til på forslag fra Kommissionen at indføre 110 mm rudeformet 
maskestørrelse med et kvadratmasket netstykke med 100 mm maskestørrelse som 
option i region 2 (hele Nordsøen og vest for Skotland nord for 56. breddegrad) med 
virkning fra senest 1.1.1995 på betingelse af, at videnskabelige analyser, der er 
godkendt af ICES og STCF, bekræfter, at de til den tid gældende foranstaltninger ikke 
har sikret genoprettelsen af bestandene." 
Dok. 11486/93 PV/CONS93 PECIIE544 
Kulmule i ICES-afsnit Ville ou IXa 
' ' Kommissionen og Rådet er en i gc om, at det er nødvendigt inden december 1994 at 
oprette en task force, der skal foretage en detaljeret undersøgelse af 
kulmulegydebestandens tilstand i ICES-afsnit VIHc og IXa og om nødvendigt at fastslå, 
gennem hvilke midler der kan opnås en hurtig og omfattende reduktion af 
udnyttelsesraten for denne bestand, især hvad angår ungfisk". 
15 
Torsk i Nordsøen 
"Kommissionen og Rådet konstaterer, at den task force, der blev oprettet i 1993 for 
nordsøtorsk ikke har været i stand til at anbefale specifikke bevarelsesforanstaltninger for 
torskebestanden i Nordsøen. Derfor vil Kommissionen, som led i sine 
overvågningsforpligtelser, under hensyn til den meget foruroligende situation for denne 
bestand prioritere sikringen af, at kvoterne overholdes og de tekniske foranstaltninger 
gennemføres for den pågældende bestand. 
Kommissionen erklærer, at den i samarbejde med de berørte medlemsstater og i henhold 
til den nye overvågningsordning vil foreslå, at der inden for meget kort tid vedtages et 
specifikt overvågningsprogram." 
Dok. 12404/94 PV/CONS93 488 
V. Ændring af forordningen om visse bevarelsesforanstaltninger: 
b) Kommissionen fremsætter senest den 30.6.1995 forslag med henblik på at forbedre 
de tekniske bevarelsesforanstaltninger (især hvad angår fiskeredskabers selektivitet) 
i de vestlige farvande. Rådet træffer beslutning om disse forslag inden den 
31.12.1995. 
3o 
BILAG 5 
TEKNISKE FORANSTALTNINGER OG BESKYTTELSE AF UNGFISK 
1. De forskellige tekniske foranstaltninger 
1.1. Trawls selektivitet og miiidstemaskestørrclscr 
Langt den vigtigste fangstmetode er trawlfiskeri. Det er også den mest effektive metode 
til fangst af ungfisk, da små maskestørrelser er tilladt. 
Et trawls selektivitet afhænger først og fremmest af maskestørrelsen i den bageste del, 
fangstposen. Selektiviteten er også betinget af andre faktorer, som f.eks. antallet af masker 
i denne bageste dels omkreds. Ved at øge antallet af masker kan man således reducere 
selektiviteten og eliminere de forventede fordele af en forøgelse af maskestørrelsen. 
Tilrigningsmåden spiller også en vigtig rolle. Den traditionelle tilrigning gør, at maskerne 
ikke fremstår i den ønskede kvadratform, men som mere eller mindre udtrukne 
diamantformede masker (jf. figur 3). Dette nedsætter fiskenes mulighed for at: undslippe, 
idet de skal igennem en diamantmaske, der undertiden er temmelig tillukket. Tilrigning 
med kvadratmasker giver større sikkerhed for, at fiskene kan slippe ud. Ved at benytte 
kvadratmasker kan man forvente, at trawlene vil fungere mere tilfredsstillende, og at 
overlevelseschancerne for de fisk, der undslipper, øges. Herved kan man reducere antallet 
af "selektivitetsuheld", som betyder, at et trawl fanger fisk, der er så små, at de skulle 
have kunnet undslippe (jf. figur 4). Videnskabelige eksperimenter og siden talrige forsøg 
gennemført af fiskerne har påvist, at en sådan tilrigning er hensigtsmæssig. Det har 
samtidig vist sig, at nogle problemer, der med jævne mellemrum har været bragt på bane 
(skrøbelighed) kunne løses (ved hjælp af skovle). Selv om noget af entusiasmen fra 
begyndelsen har måttet modereres, og selv om man i visse tilfælde (fladfisk) ikke kan 
håbe på større udbytte, baner kvadratmasker vej for betydelige fremskridt. 
1.2. Fastlæggelse af mindstemål 
Det er teknisk muligt at reducere selektiviteten i fiskeredskaber, især i trawl, således at 
en forøgelse af maskestørrelsen ikke fører til den ønskede reduktion af fangsterne af små 
fisk. Hvis foranstaltningen skal have en forebyggende virkning, er man derfor nødt til at 
sørge for, at de fiskere, som gør sig skyldig i en sådan praksis, ikke kan få en økonomisk 
fordel heraf. Dette er grunden til, at der ofte fastsættes regler med et forbud mod 
afsætning af meget små fisk, hvorved disse fisk mister deres økonomiske værdi. For at 
nedsætte risikoen for svig er den enkleste løsning at fastsætte et forbud mod, at meget 
små fisk medføres om bord, idet risikoen for, at de afsættes svigagtigt, er stor, hvis de 
må opbevares om bord. 
Fastsættelsen af mindstemål indebærer en ulempe. De undermålsfisk, der fanges, må ikke 
sælges og skal normalt kastes over bord, også selv om de oftest er døde. Denne ulempe 
bliver fra tid til anden bragt ind i debatten for at illustrere bestemmelsernes "absurditet". 
Der er således tale om en ulempe, man har måttet acceptere for at undgå en endnu større 
ulempe, nemlig at der fortsat tages massive fangster af små fisk. 
Den omstændighed, at man er nødt til at vælge mellem to ulemper, gør, at der er tale om 
et mangelfuldt kompromis. Selv i enkeltartsfiskerier kan et redskabs selektivitet (jf. 
figur 3) ikke undgå at være mangelfuld, idet tilbageholdelsesprocenten stiger gradvis efter 
3* 
fiskenes størrelse og ikke med en simpel tærskeleffekt. Problemet med udsmid kan 
således ikke undgås. For ikke at få et for stort udsmid må man fastsætte et så lille 
mindstemål, at kun et meget lille antal undermålsfisk fanges i et redskab, der fisker efter 
forskrifterne. Men på den måde opnår man ikke den ønskede afskrækkende virkning, og 
det vil være økonomisk attraktivt for fiskerne fortsat at rette deres fiskeri mod små fisk, 
hvis størrelse ligger lige over "undermålet". Hvis man derimod fastsætter et meget stort 
mindstemål, der f.eks. svarer til den længde, hvor tre fjerdedel af fiskene tilbageholdes 
i et trawl, vil der blive et omfattende udsmid. Ved fastlæggelsen af mindstemålet er det 
nødvendigt at tage hensyn til de særlige forhold inden for hvert enkelt fiskeri. Når små 
fisk tages i andre zoner end dem, hvor de fisk, som "normalt" tilbageholdes af et lovligt 
trawl befinder sig, er et højt mindstemål mere berettiget, end når der ikke eksisterer nogen 
geografisk opdeling, der gør det muligt for de fiskere, der ønsker det, at undgå at fange 
undermålsfisk. Der kan dog være et problem forbundet med at tage hensyn til de særlige 
forhold i de enkelte fiskerier, nemlig at det er nødvendigt med enkle forskrifter. Det er 
således overordentligt vanskeligt at få overholdt mindstemål, som for samme art varierer 
alt efter fiskerierne. Det endelige kompromis vanskeliggøres ydermere af, at der oftest er 
tale om flerartsfiskerier. 
1.3. Fredede områder og kasser 
Tanken om at beskytte visse områder i forbindelse med særlige etaper i fiskenes 
livscyklus er meget udbredt. Hos ikke-specialister fører den ofte til forvekslinger bl.a. 
mellem gydeområder og vækstområder. For de fleste befiskede arters vedkommende er 
de områder, hvor gydebestanden er koncentreret i forbindelse med befrugtning og gydning 
(gydeområder) generelt forskellige fra de områder, hvor de mindste fisk samler sig 
(vækstområder). Situationen med hensyn til kulmule, der er gengivet i figur 5, er 
forholdsvis klassisk, idet vækstområderne ligger meget længere væk fra kysten end 
gydeområderne. 
I modsætning til det synspunkt, som de stærke tilhængere af ressourceforvaltning 
forfægter, er den vigtigste foranstaltning til sikring af, at ressourcerne udnyttes på en 
korrekt måde og bevares for eftertiden, generelt beskyttelse af vækstområderne. 
For visse arter er det vanskeligt at foretage en varig afgrænsning. For nordsøtorskens 
vedkommende fordeles ynglen over meget store områder, og eventuelle koncentrationer 
befinder sig ikke på samme sted hvert år. For andre arter er det til gengæld lettere at 
afgrænse vækstområderne. EF-forskrifterne omfatter derfor bestemmelser om en række 
fredede områder eller kasser bl.a. i Nordsøen for fladfisk og ud for Den Iberiske Halvø 
for kulmule. 
J2 
Trawlens tilbage 
holdelsesprocent /><><> <>£i_U-rw v o o < j 
Fiqur 1 0 CH>O<MyCH>0<H><>V I f I l M M I M < < M I I I > > I M 
It 18 20 11 24 26 2ft 30 3^ 34 36 38 40 4Z <M 46 48 50 
Fiskenes længde 
Sammenhængen mellem trawlposens tiIbageholdelsesprocent og fiskenes længde 
Kurven med -Oo- svarer til en bedre selektivitet 
33 
Trawlpose i klassisk rigning 
(diamantmasker) 
'T 'T T 'T * f"T*iT^rwrMr^^1^ ^m 
Trawlpose i 
kvadratmaskerigning 
Figur 2 Sammenlignende opstilling af trawlpose med klassisk 
diamantsmaskerigning over for kvadratmaskerigmng 
34 
2. Biologiske følger af de tekniske foranstaltninger 
2.1. Enkeltartsaspekter 
(iencrel problemalik 
Tekniske foranstaltninger har til formal at beskytte ungfisk Dette fører til et øjeblikkeligt 
tab svarende til handelsværdien af de fisk, som undslipper. 
Dette tab udlignes gennem fordele på mellemlang og lang sigt: 
- Den mest åbenlyse gevinst består i senere fangst af de fisk, der er sluppet ud. Kun en 
del heraf vil blive taget af fiskerne, idet resten dør en naturlig død, men de enkelte 
fisks vægt er til gengæld steget. Det vægtmæssige resultat bliver positivt, når 
vækstpotentiellet er højt, og genfangstraten er tilstrækkelig, dvs. når 
fiskeridødeligheden er stor i forhold til den naturlige dødelighed. 
Hvis man undgår at fange unge individer, vil man på længere sigt øge antallet af 
ynglende dyr. Videnskabelige analyser har endog påvist, at det ofte er det mest 
effektive middel i den forbindelse, i langt højere grad end andre midler, som måske 
ligger mere lige for (stof for fiskeriet i reproduktionsperioden). Kun gennem en 
forøgelse af gydebestanden kan man sikre sig mod risikoen for biologisk sammenbrud, 
som er til stede, når der ikke længere er sikkerhed for fornyelse af generationerne (jf. 
1.1.3). 
- Hvis man undlader at fange fiskene fra det øjeblik de er disponible for fiskeriet, giver 
man også fiskeriforvaltningen en vis reaktionstid. Det bliver muligt at vurdere 
forekomsterne af en aldersklasse, før den indgår massivt i fangsterne. Herigennem kan 
mekanismen til fastlæggelse af TAC genvinde sin troværdighed. 
- Problemet med udsmid er i sig selv et argument for forøgelse af maskestørrelserne og 
beskyttelse afvækstområderne. En betydelig del af de fisk, der redder livet som følge 
af maskestørrelseforøgelser, udgøres således af undermålsfisk, der normalt kastes over 
bord. Ifølge en ICES-arbejdsgruppe ligger det årlige udsmid af kulmule på mellem 40 
og 130 millioner individer. I Nordsøen sker det ofte, at antallet af overbordkastede 
kuller fra et slæb overstiger antallet af fisk, som sælges. 
Situationen for rundfiskbestandene 
Situationen for Fællesskabets ressourcer varierer alt efter arter og områder. Visse bestande 
er "ved godt helbred" (vestmakrelbestanden, forskellige sildebestande), hvorimod det 
modsatte gælder for store rundfisk, som er af stor betydning for økonomien i det 
demersale fiskeri. I Nordsøen og vest for Skotland er det torsk, som spiller den største 
rolle efterfulgt af kuller og sej. Torsken i Det Irske Hav, Det Keltiske Hav og Kanalen 
spiller en vigtig om ikke den største rolle. Længere mod syd er det kulmule som er 
hjørnestenen i mange fiskerier, kombineret med torsk i Det Keltiske Hav. Det er lige 
netop for disse bestande, at de videnskabelige analyser er mest alarmerende. For visse 
bestande er de videnskabelige evalueringer mere præcise end for andre. Man kan ikke 
deraf udlede, at farerne i d&n sidstnævnte kategori er mindre. En grundig gennemgang af 
de foretagne undersøgelser viser tværtimod, at, omend der mangler visse oplysninger om 
Det Irske Hav og farvandene omkring den Iberiske Halvø, viser alle de disponible 
35 
oplysninger, at situationen er meget alvorlig. Det haster med at få truffet nogle afgørelser. 
Med hensyn til torsk, kuller og kulmule er der fare for sammenbrud af bestandene. For 
torsks vedkommende har bestandene gennemgået en katastrofal udvikling, ikke mindst 
bestandene i Nordvestatlanten. For kullers vedkommende er der i Georges Bank 
(Nordvestatlanten) som følge af overfiskningen i 70'erne kun en restbestand uden 
økonomisk interesse tilbage. 
2.2. Flerartsasnekter 
Der er to typer aspekter. Man taler om teknisk interaktion og mener dermed, at fiskerierne 
er rettet ikke mod én men mod fiere arter. Den biologiske interaktion vil især sige 
prædationsforholdet mellem forskellige fiskcarter. 
Teknisk interaktion 
Når det ikke er muligt at undgå samtidig at fange arter med meget forskellige 
vækstpotentieller, må man acceptere et kompromis i form af en maskestørrelse, der er for 
stor til de små arter og for lille til de store. 
Man kunne forestille sig maskestørrelser, der ligger noget over dem, der bliver foreslået 
for at optimalisere fiskeriet på torsk, sej og kulmule. Der findes således meget store fisk, 
som f.eks. lange, helleflynder, pighvar og rokke, hvor det vil være rimeligt at benytte 
meget store maskestørrelser. 
Når der er tale om en meget lille fisk, som man kan tage uden samtidig at få massive 
fangster af større arter, er den enkleste løsning at fastsætte en undtagelse i forbindelse 
med en målart eller en gruppe målarter. Det er i hovedsagen pelagiske eller halvpelagiske 
arter (sild, makrel, hestemakrel, ansjos, sardin og blåhvilling) og krebsdyr (jomfruhummer, 
rejer), som giver problemer. Men alle undtagelser indebærer en risiko, også selv om der 
er tale om en reel teknisk mulighed. Målarterne for undtagelsesfiskeriet vil måske blot 
blive benyttet som påskud for fiskeriet. Man må således vurdere risikoen, tilpasse 
"undtagelsesmaskerne" til målarten og sørge for at håndhæve reglerne nøje. Det er 
samtidig nødvendigt, at fastsætte betingelser for undtagelsesfiskeriet, som begrænser de 
dermed forbundne risici. Desuden må man sikre sig, at der kan føres kontrol med, om 
disse betingelser overholdes. Alle disse forbehold fører desværre til meget komplekse 
retsforskrifter. 
Biologisk interaktion 
Den naturlige dødelighed har en negativ indvirkning på resultaterne af at øge 
maskestørrelsen. Det kan kompliceres yderligere ved, at en beskyttet art samtidig er 
prædator over for andre bestande. Det er vanskeligt at kvantificere dette fænomen, men 
kvalitativt kan det ikke drages i tvivl. Forholdet afhænger bl.a. af den relative fordeling 
af prædatorer og byttedyr i bestemte størrelsesklasser. Det kan således varierer for samme 
art fra det ene farvand til det andet. Nordsøhvilling har således været genstand for talrige 
undersøgelser og drøftelser. 
36 
3. Økonomiske og sociale følger 
3.1. Generelle bemærkninger 
Uanset hvor store "huller" der er i de forhåndenværende data, kan man ikke sætte 
økonomiske og biologiske hensyn op mod hinanden i forbindelse med de tekniske 
foranstaltninger. Disse foranstaltninger har deres eksistensberettigelse og deres 
konsekvenser både på det økonomiske, sociale og biologiske plan. Det fremføres 
vedholdende, at de tekniske foranstaltninger og begrænsningerne af fiskeriindsatsen ikke 
længere vil være berettigede, når analysen ikke længere kun dækker det biologiske 
område men også det økonomiske. I realiteten, når der har været gennemført 
biologiske/økonomiske undersøgelser, har de generelt ført til mere restriktive konklusioner 
end dem, der fremkommer fra et biologisk synspunkt. Der er således ikke nogen grund 
til at udskyde forøgelserne af maskestørrelserne, indtil der foreligger resultater fra 
supplerende økonomiske undersøgelser, som nogen håber vil ændre konklusionerne 
radikalt. 
Man må dog ikke glemme at betragte forøgelse af maskestørrelser som en mulig 
beslutning, idet alternativet er en videreførelse af de nugældende regler. Begge løsninger 
har socioøkonomiske fordele og ulemper, og vurderingen heraf er behæftet med store 
usikkerhedsmomenter. De egentlige drøftelser bør dreje sig om, på den ene side, 
situationen på længere sigt, hvor forøgelse af maskestørrelserne vil betyde biologiske, 
økonomiske og sociale gevinster, og, på den anden side situationen på kort sigt, hvor der 
måske vil være vanskeligheder. Det er samtidig vigtigt at analysere fordelingen af 
gevinster og tab. 
3.2. Evaluering på middellang og lang sigt 
En forøgelse af maskestørrelsen vil for mange bestandes vedkommende øge produktionen. 
Hvis man inddrager økonomiske overvejelser, vil det ikke ændre konklusionerne radikalt, 
og gevinsterne vil endda øges, når man medregner prisvariationerne i forhold til fiskenes 
størrelse. Hvis en kulmules vægt mellem to og seks år multipliceres med mere end 6, 
multipliceres kiloprisen samtidig næsten med 2 for trawlernes vedkommende. Hvis den 
samme to år gamle kulmule tages af et langlinefartøj, vil prisen endnu en gang blive 
multipliceret med 2. Salgsprisen for én og samme fisk vil således kunne blive omkring 
25 gange højere, afhængigt af om den tages af en trawler med smamasket trawl eller af 
visse typer langlinefartøjer. Selv om sådanne forudsigelser kan kompliceres som følge af 
prisudsving, er der ikke nogen resultater, der tyder på, at sådanne udsving kan ophæve 
fordelen ved den vægtmæssige forøgelse af fangsterne. For Nordsøens vedkommende 
anslår man, at udsvingene højst vil betyde en reduktion på 20% af de gevinster, der på 
længere sigt vil blive resultatet af øgede maskestørrelser. I øvrigt vil sådanne udsving ikke 
indebære, at den økonomiske gevinst fra produktionsforøgelsen bortfalder, men at 
forbrugerne får gavn et prisfald, der skyldes en bedre udnyttelse af ressourcerne. 
På det samfundsmæssige plan er det mere vanskeligt at forudsige de potentielle fordele 
ved en forøgelse af maskestørrelserne. Men det er helt klart, at man ikke skaber blivende 
arbejdspladser ved at bortødsle potentielle indtægter gennem forkert udnyttelse af 
ressourcerne. Et af de klareste resultater fra den videnskabelige forskning viser således, 
at jo mere uforsigtighed man udviser ved at udsætte meget unge fisk for fiskeri, des mere 
tilbageholdende må man være med fiskeriets intensitet. 
3i 
3.3. Tab på kort sigt 
En forøgelse af maskestørrelsen er en investering, hvis udbytte først bliver "udbetalt", 
efter at fiskene er blevet tilstrækkeligt store. I EU-farvande vil dette i praksis sige et 
interval, der går fra nogle måneder til 2-3 år alt efter tilfældet. 
Tabene kan i øvrigt blive mindre af to årsager: 
- De ovenanførte prisudsving kan dæmpe konsekvenserne af en nedgang i tilførslerne. 
- Prognoserne fremsættes på grundlag af "alt andet lige", dvs. uden at medtage fiskernes 
evne til at tilpasse deres praksis og taktik, når de opgiver de fangstmetoder, der 
påvirkes mest direkte af de ogede maskestørrelser. Det klareste eksempel herpå er 
fordelingen af fiskeriindsatsen Med småmaskede net er det økonomisk attraktivt at 
koncentrere indsatsen om områder med mange ungfisk. Med ikrafttrædelsen af 
bestemmelserne om forøgelse af maskestørrelsen øges interessen for de områder, hvor 
man finder de største fisk. 
De ovenfor anførte udsving er ikke ren fantasi. Der er allerede gennemført flere 
forøgelser af maskestørrelser. Der var f.eks. forudsat tab på kort sigt i Det Keltiske 
Hav, men der er aldrig registreret sådanne tab, da der skete en udvikling i priserne og 
i fiskernes praksis. De fartøjer, der anvendte en maskestørrelse på 110 mm i region 
2, tilpassede øjeblikkeligt deres fiskeri til denne nye regel. De samme erfaringer er 
gjort for andre fiskeriers vedkommende, og man kan endda sige, at 
maskestørrelseforøgelser i Fællesskabet aldrig har givet anledning til reelle 
økonomiske vanskeligheder, heller ikke af forbigående art. Forøgelserne har ganske 
vist været af beskedent omfang, men hvis man går frem etapevis, er det altid muligt 
at reducere de umiddelbare tab for hver etape. En hurtig forøgelse betyder, at man 
hurtigt vil kunne få den fulde fordel af en rationel maskestørrelse, men dette vil give 
større tilpasningsvanskeligheder. 
3.4. Fordelingen af fordele og ulemper 
Fiskeriernes forskellighed betyder, at problemerne i forbindelse med ændring af 
maskestørrelsen ikke rammer lige hårdt. De fiskerier, som tager store fisk, har alt at vinde 
og vil endda ikke få større tab på kort sigt. Dette er tilfældet for fartøjer, som allerede 
anvender store maskestørrelser og for forskellige langlineflåder. Modsat rammer tabene 
på kort sigt især de flåder, der di iver fiskeri med småmaskede net. Dette er tilfældet for 
forskellige specialiserede undlagelsesfiskerier. Selv om der ofte er et begrænset antal 
fartøjer i de pågældende flåder, er problemet reelt. I en situation med begrænsning af 
ressourcerne og endog biologisk risiko for bestandene kan man imidlertid ikke fortsætte 
med farlige fremgangsmåder. I øvrigt indebærer de nuværende retsforskrifter, at der 
træffes en beslutning om, hvilke fiskeriformer der skal tilgodeses. 
Disse forskrifter forer i første omgang til, at de flåder, som udnytter de største fisk 
forsvinder. Intensiveringen af fiskeriet på ungfisk har i øvrigt allerede ført til, at visse 
fiskerier er forsvundet, som f.eks. fiskeriet på voksen kulmule i Biscay ab ugten. 
Uanset hvilken beslutning der træffes, vil der både på kort og lang sigt være en 
uensartethed i fordelingen af tab og gevinster. Det er ikke den letteste løsning - som 
består i, at fiskeriet på ungfisk eliminerer fiskeriet på de andre fisk - der nødvendigvis er 
den mest retfærdige løsning. Dci\ eneste retfærdige løsning på problemet består i et 
sammenbrud af bestandene, som vil gøre alle til tabere. 
J» 
BILAG 6 
Tekniske foranstaltninger gældende i forskellige områder 
i Nordatlanten og Middelhavet 
Zone 
Østersøen 
Norge 
EU Region 
1 &2 
EU- Skager-
rak/Katt. 
EU - Region 3 
EU -Region 5 
EU - Region 6 
EU - Middel­
havet 
EU - Cadizbugten 
Island 
NAFO 
Canada Mindste­
maskestørrelse i 
bundtrawl 
70 - 105 mm 
135 mm 
80 - 100 mm 
90 mm 
65 mm 
65 mm 
100 mm 
40 mm 
40 mm 
155 mm 
130 mm 
? - 160 mm Forbud mod 
udsmid 
nej 
ja 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
ja 
nej 
ja Et-nets­
regel 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
ja 
nej Fiskeristop 
med øjeblik, 
virkning 
nej 
ja 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
nej 
ja 
nej 
nej 
JS 
FISKERFLÅDE FLERÅRIGT UDVIKLINGSPROGRAM 
Tilpasning sf flådens størrelse 
FISKERIAKTIVITET KONTROL MED FISKERIINDSATSEN 
Direkte begrænsning af fiskeriaktiviteten 
æ 
3> CD 
^ O 
FISKEBESTAND <E>< CX 
<£>4 <£>< 
<ax 
«£></ TEKNISKE FORANSTALTNINGER : hindre fangst af ungfisk 
G>4 d>4 
<3X <X*t C* 
C3X CX ^>4 QZ>4 
^ <Etf ©« 
0<f <2X O« 
Od O* 
oX O* ^ o« 
TAC & KVOTER : begrænsning af, hvor store mængder af ressourcen der tages 

ISSN 0254-1459 
KOM(95) 669 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 
Katalognummer : CB-CO-95-709-DÀ-C 
ISBN 92-77-97869-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
M