DA Den Europæiske Unions Tidende C 309/126

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Civilsamfundsorganisationernes rolle i forbindelse med gennemførelsen af EU's politik for samhørighed og regional udvikling«

(2006/C 309/26)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 13. og 14. juli 2005, under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at afgive en udtalelse om: »Civilsamfundsorganisationernes rolle i forbindelse med gennemførelsen af EU's politik for samhørighed og regional udvikling«.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Marzena Mendza-Drozd til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. juni 2006.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 428. plenarforsamling den 5.-6. juli 2006, mødet den 6. juli følgende udtalelse med 47 stemmer for, 36 imod og 6 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1 Samhørighedspolitikken har længe været et område af særlig interesse for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, som gentagne gange har udtalt sig herom i forbindelse med reglerne for strukturfondene (1) og Samhørighedsfonden samt et af hovedprincipperne for fondenes gennemførelse, nemlig princippet om partnerskab.

1.2 EØSU's interesse for partnerskabsprincippet har altid bygget på den overbevisning — som det deler med Kommissionen — at »samhørighedspolitikkens effektivitet i høj grad afhænger af en hensigtsmæssig inddragelse af de økonomiske og sociale aktører og andre berørte civilsamfundsorganisationer« (2).

1.3 EØSU mener dog, at der stadig skal gøres en stor indsats, hvad angår inddragelsen af civilsamfundsorganisationerne i gennemførelsen af samhørighedspolitikken. Med udarbejdelsen af denne udtalelse ønsker udvalget at bidrage til en bedre omsætning af partnerskabsprincippet i den kommende periode, og det håber, at Kommissionen og Rådet fortsat vil være i stand til at foretage de nødvendige ændringer og iværksætte konkrete foranstaltninger med henblik på at sikre civilsamfundsorganisationernes deltagelse i gennemførelsen af samhørighedspolitikken. EØSU håber, at denne udtalelse — i betragtning af det igangværende arbejde med programmeringsdokumenterne i medlemsstaterne — ligeledes vil være til stor hjælp for civilsamfundsorganisationerne i deres kontakter med de nationale og regionale myndigheder.

2. Civilsamfundsorganisationerne

2.1 EØSU anbefaler, at en bred accept af begrebet civilsamfund kommer til at omfatte »alle organisatoriske strukturer, hvis medlemmer har målsætninger og ansvar af almen interesse« (3), og som opfylder de repræsentativitetskriterier, som det allerede har udtalt sig om i sine tidligere udtalelser (4). I denne definition ligger, at begrebet frem for alt omfatter civilsamfundsorganisationerne, herunder: — arbejdsmarkedets parter, dvs. arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne — ikke-statslige organisationer, hvis officielle og retlige status er bestemmende for deres aktiviteter og opgaver: sammenslutninger, erhvervs- og interessegrupper, forbund, fora, netværk og fonde (som i mange medlemsstater kun adskiller sig fra sammenslutningerne ved deres retsgrundlag). Disse forskellige former for organisationer kaldes også »non-profitorganisationer« eller »den tredje sektor«, og deres aktiviteter omfatter områder såsom miljøbeskyttelse, forbrugerbeskyttelse, lokal udvikling, menneskerettigheder, social bistand, bekæmpelse af social udstødelse, fremme af iværksætterånd og socialøkonomi for blot at nævne nogle af dem.

2.2 EØSU er bevidst om, at anvendelsen af så bred en definition af civilsamfundet kan føre til praktiske vanskeligheder, navnlig med hensyn til samhørighedsspørgsmålet. Udvalget mener ikke desto mindre, at en klar definition af repræsentativitet i højere grad end hidtil ville berettige civilsamfundsorganisationernes deltagelse i de forskellige faser af samhørighedspolitikkens gennemførelse. I sin udtalelse om de europæiske civilsamfundsorganisationers repræsentativitet fremlagde EØSU visse grundlæggende kriterier og opfordrede samtidigt andretil at anvende disse (5), især i forbindelse med programmering og overvågning på EU-plan. Udvalget er imidlertid af den opfattelse, at der også vil kunne udarbejdes en tilsvarende liste over kriterier på nationalt og regionalt plan på grundlag af udvalgets forslag, især hvad angår deltagelse i programmering og overvågning. Ifølge EØSU kunne denne liste indeholde kriterier som f.eks.: — direkte adgang til sine medlemmers ekspertise, — almennyttige aktiviteter af generel interesse, — et tilstrækkeligt antal medlemmer til sikring af effektivitet og ekspertise samt af udøvelse af demokrati (udpegelse af ansvarlige, interne debatter og informationer, gennemsigtighed med hensyn til beslutningsprocesser, finansielle forhold osv.), — tilstrækkelig finansiel dækning og uafhængighed til sikring af handlefrihed, — påvist uafhængighed af udefrakommende interesser og pres, — gennemsigtighed, især med hensyn til finansielle forhold og beslutningsprocesser.

2.3 Repræsentativitetsspørgsmålet er af grundlæggende betydning, men man bør også tage hensyn til de kvalitative kriterier, som opstilles i ovennævnte EØSU-udtalelse. Der bør ligeledes være en klar sondring mellem deltagelse og samråd i udformningen af politikken og udvælgelseskriterier for projekter, som finansieres via samhørighedsfondene. Alle organisationer, som kan bidrage til målene for politikken på et særligt område, bør være berettiget til at modtage støtte.

2.4 Med henblik på en effektiv gennemførelse af samhørighedspolitikken mener EØSU, at man bør sætte alt ind på i højere grad at udnytte de berørte civilsamfundsorganisationers fulde potentiale, da de ofte — afhængigt af deres formål — kan besidder en styrke, der er af stor betydning for gennemførelsen af samhørighedspolitikken, nemlig: — know-how og kompetencer på det økonomiske og sociale område, — et godt kendskab til de regionale og lokale behov, — en umiddelbar kontakt med borgerne og deres medlemmer og således mulighed for at udtale sig på deres vegne, — en direkte kontakt med målgrupperne og kendskab til disses behov, — kapacitet til at mobilisere lokalsamfundene og frivillige, — stor effektivitet og villighed til at anvende moderne metoder, — mulighed for at udøve kontrol med den offentlige forvaltnings handlen, — gode kontakter til medierne.

2.5 Desuden mener EØSU, at civilsamfundsorganisationerne — der har borgernes tillid — gennem deres inddragelse i samhørighedspolitikken generelt er borgernes nærmeste kontaktpunkt til EU, og at de kan bidrage til at øge gennemsigtigheden i forbindelse med anvendelsen af de disponible midler. Deres deltagelse kan bevirke, at beslutninger bliver mere gennemsigtige og udelukkende træffes på grundlag af specifikke objektive kriterier. Inddragelsen af disse organisationer kan ligeledes sikre, at de gennemførte foranstaltninger faktisk imødekommer samfundets behov. Endelig kan civilsamfundsorganisationerne udgøre vigtige partnere i debatten om fremtiden for forskellige områder af fællesskabspolitikken, herunder samhørighedspolitikken, ved at bringe denne debat tættere på borgerne.

2.6 EØSU gør ligeledes opmærksom på det potentiale, som civilsamfundsorganisationerne afhængigt af deres særlige karakter og vedtægtsbestemte formål — besidder på konkrete områder som f.eks.: — arbejdsmarked, beskæftigelse og iværksætterånd: civilsamfundsorganisationerne kan bidrage til en mere hensigtsmæssig fastsættelse af de prioriteter og foranstaltninger, som har indvirkning på den økonomiske udvikling, — de økonomiske ændringer: deres kompetencer kan bidrage til at bekæmpe de negative følger, der ganske vist er utilsigtede, men som ikke tages alvorligt, — miljøbeskyttelse: de kan sikre, at de strategiske mål, prioriteter og kriterier for udvælgelse af projekter fastsættes i tråd med en afbalanceret udvikling, — social udstødelse og ligestillingsproblemer: deres konkrete viden kan sikre, at gennemførelsen af samhørighedspolitikken foregår i overensstemmelse med princippet om lige muligheder og de gældende bestemmelser herom samt under hensyntagen til det sociale aspekt af de foreslåede løsninger, — lokal udvikling: deres kendskab til problemerne og behovene er et første skridt hen imod en løsning af disse, — grænseoverskridende samarbejde: de kan være udmærkede partnere i forbindelse med gennemførelsen af projekter, — kontrol med anvendelsen af offentlige midler, herunder påvisning og anmeldelse af korruptionstilfælde.

3. Civilsamfundsorganisationernes betydning for gennemførelsen af samhørighedspolitikken

3.1 EØSU er enig med Kommissionens og Rådets forslag om, at partnerskabsprincippet skal anvendes i alle etaper af samhørighedspolitikkens gennemførelse, lige fra dens programmering og implementering til konsekvensanalysen. Det understreger ligeledes, at civilsamfundsorganisationerne kan sikre en optimal gennemførelse og en opnåelse af de opstillede mål. Ifølge udvalget bør civilsamfundsorganisationernes deltagelse sikres på følgende områder: — programmering på fællesskabsplan, — programmering på nationalt plan (udarbejdelse af nationale strategiske referencerammer og operationelle programmer), — fremme af strukturfondene og information om mulighederne for anvendelse af de tildelte midler, — gennemførelse af strukturfondene, — opfølgning og evaluering af midlernes anvendelse.

3.2 Endelig gør EØSU opmærksom på, at civilsamfundsorganisationerne under gennemførelsen af samhørighedspolitikken kan udøve en trefoldig funktion, dvs. en rådgivende funktion (ved at opstille mål og prioriteter), en kontrolfunktion (i forbindelse med foranstaltninger, som er truffet af den offentlige forvaltning) og en udøvende funktion (som projektansvarlige og partnere i projekter, der medfinansieres gennem strukturfondene).

3.3 EØSU minder om, at det i sin udtalelse om de generelle regler for strukturfondene (6) indtog en kritisk holdning til den måde, hvorpå partnerskabsprincippet var blevet behandlet, selv om det glæder sig over, at civilsamfundet og de ikke-statslige organisationer for første gang omtales i Kommissionens forslag (7). Udvalget måtte dog med stor bekymring erfare, at den oprindelige ordlyd under lovgivningsarbejdet i Rådet var blevet erstattet med udtrykket »ethvert andet relevant organ«. Det er derfor så meget desto mere tilfredsstillende at konstatere, at civilsamfundsorganisationerne, miljøbeskyttelsesorganisationerne og de ikke-statslige organisationer, der arbejder for ligestilling mellem kønnene, i den seneste udgave af de berørte dokumenter (fra april 2006) er blevet medtaget i den gruppe af aktører, der er omfattet af partnerskabsprincippet.

4. Programmering på fællesskabsplan

4.1 Da programmeringen på fællesskabsplan er det første skridt i gennemførelsen af strukturfondene, ønsker EØSU at understrege betydningen af alle de høringer, der afholdes på netop dette stadium. De af Kommissionen nyligt afholdte høringer om forslagene til strategiske retningslinjer for perioden 2007-2013 bekræfter civilsamfundsorganisationernes interesse (8). Udvalget, som selv bestræber sig på at inddrage civilsamfundsorganisationer i sit arbejde, mener, at man bør udnytte dette engagement fuldt ud i forbindelse med udarbejdelsen af de strategiske dokumenter.

4.2 Udvalget mener ligeledes, at en aktiv inddragelse af civilsamfundsorganisationerne kunne være særlig værdifuld for alle de rådgivende organer, der udøver deres virksomhed på europæisk plan. Det er bevidst om, at problemet med repræsentativitet og behovet for at opstille passende kriterier tydeligvis har stor betydning for en sådan inddragelse. De af udvalget nyligt opstillede kriterier for de europæiske ikke-statslige organisationer kunne finde anvendelse i denne sammenhæng (9).

5. Programmering af strukturfondene på nationalt plan

5.1 Selv om de af Kommissionen planlagte forenklinger vil kunne skabe mere gennemsigtighed i samhørighedspolitikken, gør EØSU på ny opmærksom på de risici, der er forbundet med disse forslag. Udvalget frygter frem for alt, at civilsamfundsorganisationerne vil blive ignoreret af de nationale og regionale myndigheder, der ikke altid er lige tilbøjelige til at inddrage dem i forvaltningen af strukturfondene og Samhørighedsfonden, hvilket bekræftes i en rapport udarbejdet af miljøbeskyttelsesorganisationer (10) og Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (11), og at samfundets kontrol med anvendelsen af de finansielle midler vil blive begrænset som følge heraf.

5.2 Erfaringerne med udarbejdelsen af de vigtigste programmeringsdokumenter for perioden 2004-2006, som beskrevet i den rapport, Brian Harvey (12) har udfærdiget for ECAS, giver ikke grund til megen optimisme, selv om denne ganske vist kun vedrører de ikke-statslige organisationer i de nye medlemsstater. Hyppige ændringer af høringsdatoer, omfattende ændringer i programmeringsdokumenterne efter endt høring (herunder konsekvensanalyser af miljøet), forsinkelser i indledningen af høringsprocessen og som følge heraf nødvendigheden af at fremsætte bemærkninger inden for korte tidsfrister er bare nogle af de mangler i processen, som er blevet påpeget af repræsentanterne for civilsamfundet. Det har stået endnu værre til i de tilfælde, hvor udarbejdelsen af teksterne er blevet overdraget til rådgivende agenturer, som ikke havde nogen form for kontakt med civilsamfundsorganisationerne.

5.3 Alt dette har ikke alene mindsket interessen for høringsproceduren. Det ødelægger — hvad værre er — muligheden for at tilføre programmet væsentlige ændringer. EØSU ønsker her at slå klart fast, at man i en korrekt gennemført høringsproces ikke alene skal sikre samtlige berørte organisationer adgang til de dokumenter, der er til behandling, men også skal give dem en passende tidsramme til at fremsætte eventuelle bemærkninger, dvs. en frist, der uden at vende op og ned på tidsplanen for arbejdet er tilstrækkelig lang til, at de pågældende dokumenter kan tages til efterretning.

5.4 Positive erfaringer som f.eks. den fremgangsmåde, der blev brugt til gennemførelsen af høringen om den nationale udviklingsplan for Polen i 2005 — hvor de nationale myndigheder havde vedtaget specifikke regler for afholdelsen af høringen, rapporteringen om dens forløb, registrering af de fremsatte bemærkninger og begrundelsen for henholdsvis en godkendelse eller en forkastelse — er eksempler på god praksis og et bevis på, at det er muligt at gennemføre hele processen på en pålidelig og effektiv måde.

5.5 Oplysninger fra forskellige lande viser også, at civilsamfundsorganisationerne ofte ikke deltager i arbejdet i de arbejdsgrupper, der har ansvaret for udarbejdelsen af programmeringsdokumenterne, hvorved deres mulighed for at fremsætte bemærkninger helt i starten af processen begrænses betydeligt.

5.6 EØSU mener derfor, at Kommissionens fastsættelse af minimumskrav (eller i det mindste af retningslinjer), som medlemsstaterne skal overholde i forbindelse med afholdelsen af høringer, og forpligtelsen til at tilvejebringe oplysninger om høringsprocessens forløb kunne bidrage til at afhjælpe situationen. En sådan foranstaltning fra Kommissionens side kunne i det mindste være med til at mindre risikoen for, at der opstår en situation, hvor en god plan for inddragelse af civilsamfundsorganisationerne i udarbejdelsen af en national udviklingsplan i en medlemsstat ikke bliver ført ud i livet.

6. Øge kendskabet til strukturfondene

6.1 Selv om EØSU noterer, at der er sket forbedringer i de seneste år for så vidt angår adgang til oplysninger om strukturfondene, herunder til publikationer på de officielle websider, ønsker det at påpege, at kun få medlemsstater anvender andre former for bevidstgørelse og information, der henvender sig specifikt til målgrupperne, herunder pressen, tv, seminarer og konferencer. Denne situation ville sandsynligvis kunne forbedres, hvis man udnyttede civilsamfundsorganisationernes potentiale.

6.2 Ifølge udvalget står det desværre ikke bedre til med at fremme strukturfondene på regionalt plan. Bevidstgørelses- og informationsplanerne udarbejdes uden nogen høring overhovedet, med lejlighedsvise undtagelser, når der skal skabes et godt image, selv om en inddragelse af civilsamfundsorganisationerne i denne proces og en udnyttelse af deres kendskab til de forskellige områder og problemer kunne bidrage til udarbejdelsen af mere realistiske bevidstgørelses- og informationsstrategier.

6.3 Da strukturfondene sigter på konkrete socio-økonomiske mål, og de til bevidstgørelses- og informationsaktiviteter afsatte midler blot er én måde at nå disse mål på, bør man tildele spørgsmålet om bevidstgørelses- og informationsaktiviteternes effektivitet særlig opmærksomhed.

6.4 Det er naturligvis svært at afgøre, hvordan midlerne til bevidstgørelse og information skal anvendes for på bedst mulige vis at nå modtagerne. Der findes gode eksempler på såvel bevidstgørelses- og informationsaktiviteter, som er blevet gennemført uafhængigt af gennemførelsesorganer, som aktiviteter, der er blevet overdraget til reklamebureauer eller PR-virksomheder. Men der er også tilfælde, hvor ingen af disse muligheder er effektive til at nå de berørte modtagere, f.eks. hvor det tilbudte produkt ikke er tilpasset modtagernes behov.

6.5 Der opstår derfor ofte absurde situationer, hvor civilsamfundsorganisationerne — som følge af manglende adgang til de midler, der er afsat til bevidstgørelseskampagnen — er tvunget til selv at iværksætte informationskampagner og afholde de nødvendige udgifter hertil af egen lomme.

6.6 En at betingelserne for at kunne udnytte de til bevidstgørelse og information afsatte finansielle midler effektivt synes således at være, at man sikrer civilsamfundsorganisationerne adgang til disse midler, da de er i stand til at føre informationskampagner, der er tilpassede modtagernes behov, og de er rede til at iværksætte specifikke initiativer ofte med færre omkostninger.

6.7 EØSU er klar over, at spørgsmålet om bevidstgørelse om strukturfondene og Samhørighedsfonden ikke blot er et spørgsmål om, hvem der er ansvarlig herfor, og hvem der skal påtage sig opgaven. Det er af afgørende betydning, hvilke mål strukturfondsmidlerne er afsat til, og hvilke problemer de skal løse. Ifølge udvalget, skal dette spørgsmål behandles mere dybtgående og drøftes offentligt, inden man trækker på strukturfondene og Samhørighedsfonden.

7. Gennemførelse af strukturfondene

7.1 EØSU har allerede i sine tidligere udtalelser givet udtryk for betydningen af globaltilskud. I den henseende vil udvalget gerne understrege, at det finder det bekymrende, at Tjekkiet som den eneste af de nye medlemsstater har indført systemet med globaltilskud, og at denne mekanismes rækkevidde selv dér er væsentligt begrænset som følge af en række formelle barrierer, der er blevet indført af den offentlige forvaltning. EØSU, som frygter, at denne situation vil gentage sig i løbet af den kommende programmeringsperiode, påpeger, at erfaringerne i de lande, der har benyttet sig af denne mulighed, er meget positive, navnlig med hensyn til at nå ud til særligt dårligt stillede grupper, som bl.a. er ramt af langtidsledighed.

7.2 Et andet spørgsmål, som EØSU allerede har gjort opmærksom på, vedrører civilsamfundsorganisationernes adgang til teknisk bistand. Det Forenede Kongerige er et godt eksempel på et land, hvor størstedelen af de midler, der er afsattil teknisk bistand, herunder Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, er blevet anvendt til at inddrage denne type organisationer i gennemførelsen af strukturfondene. Denne tekniske bistand er bl.a. blevet anvendt til at finansiere de paraplyorganisationer, der rådgiver og uddanner ikke-statslige organisationer, så disse kan gennemføre programmer og projekter med midler fra strukturfondene. Dette gælder dog endnu ikke i alle lande. EØSU er derfor af den opfattelse, at civilsamfundsorganisationerne — hvis det ikke allerede er tilfældet — udtrykkeligt bør anerkendes som berettigede til teknisk bistand (13).

7.3 Udvalget ønsker ligeledes at påpege, at kravet om, at medfinansiering af projekter foregår med offentlige midler, kan stille civilsamfundsorganisationerne i en dårlig situation. Kravet begrænser adgangen til de midler, der er disponible under strukturfondene, og følgelig mulighederne for at gennemføre projekter. EØSU ønsker at slå klart fast, at civilsamfundsorganisationernes egne — private — midler bør kunne anvendes til (inden for medlemsstaterne) at medfinansiere projekter, der får støtte fra strukturfondene. Udvalget opfordrer til, at man ligeledes medtager de ikke-statslige organisationer, da de ofte gennemfører projekter, som finansieres af strukturfondene.

7.4 Udvalget ønsker ligeledes at gøre opmærksom på behovet for at sikre, at civilsamfundsorganisationerne defineres som slutmodtagere i de operationelle programmer, hvilket desværre normalt ikke er tilfældet i praksis. Erfaringerne i en række lande (herunder Spanien), hvor civilsamfundsorganisationerne har kunnet anvende de disponible midler, viser ikke desto mindre, hvor effektive disse kan være for bl.a. bekæmpelse af social udstødelse, fremme af turisme og lokaludvikling. Med henblik på at nå de mål, der er blevet opstillet inden for rammerne af Lissabon-strategien og de strategiske retningslinjer for perioden 2007-2013, finder EØSU det særdeles vigtigt, at civilsamfundsorganisationerne får mulighed for at gennemføre projekter med midler fra strukturfondene.

7.5 Udvalget er bevidst om, at det i sidste ende er den type projekter, som medfinansieres, der får afgørende betydning for samhørighedspolitikken. Det er netop disse projekter, der bidrager (eller i nogle tilfælde ikke bidrager) til at sikre en større socioøkonomisk samhørighed. EØSU er af den opfattelse, at de organer, der er ansvarlige for udvælgelsen af projekter, kan drage fordel af civilsamfundsorganisationernes kompetencer og gode kendskab til de lokale og regionale behov ved at være særligt opmærksomme på mulige interessekonflikter.

8. Overvågning og evaluering af midlernes anvendelse

8.1 EØSU er fast overbevist om, at overvågningen og evalueringen er meget vigtige elementer i gennemførelsen af strukturfondene, der ikke alene sikrer, at de finansielle midler forvaltes effektivt, men også at de for samhørighedspolitikken opstillede mål og resultater nås. Der bør derfor sættes alt ind på, at også civilsamfundsorganisationerne kan fremlægge deres vurdering af gennemførelsesfasen og de opnåede resultater i de lande, hvor dette endnu ikke er gængs praksis, og at der bliver taget hensyn til denne vurdering under beslutningstagningen. Til dette formål er det yderst vigtigt, at de opfølgningsudvalg, som følger gennemførelsen af de nationale strategiske referencerammer og de forskellige operationelle programmer, inddrager civilsamfundsorganisationer.

8.2 Allerede i sin udtalelse fra 2003 (14) om partnerskabsprincippet understregede EØSU, at oplysningerne om opfølgningsudvalgenes sammensætning varierede betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. Selv om udvalget ikke har til hensigt at standardisere de anvendte løsninger, ønsker det ikke desto mindre at sikre sig, at medlemsstaterne anvender visse minimumsstandarder.

8.3 De nye medlemsstater, herunder Polen og Tjekkiet, har praktisk talt formået at sikre civilsamfundsorganisationernes deltagelse i samtlige opfølgningsudvalg. De ikke-statslige organisationer har selv foreslået en procedure for udvælgelse af delegerede, der indebærer en indkaldelse af ansøgninger fra kvalificerede kandidater, en afstemning via Internettet og en udpegelse af de kandidater, der får flest stemmer. EØSU er klar over, at dette ikke er tilfældet i alle medlemsstater. Desuden er disse positive erfaringer, der ofte er resultatet af protester, ingen garanti for, at man opnår lignende resultater i den efterfølgende programmeringsperiode. Omfanget og kvaliteten af inddragelsen af repræsentanterne for civilsamfundet afhænger på nuværende tidspunkt i høj grad af de enkelte regeringers vilje og styres ikke af behovet for at følge klart fastsatte principper. Ifølge udvalget vil de nationale og regionale myndigheders anerkendelse af civilsamfundets rolle i fremtiden basere sig på dels den nødvendige efterlevelse af specifikke regler (eller retningslinjer), dels civilsamfundsorganisationernes (primært de ikke-statslige organisationers) evne til at organisere sig selv og udpege deres egne repræsentanter. EØSU understreger, at civilsamfundsaktørerne kun kan indtage deres plads og få deres rolle anerkendt af de nationale myndigheder, såfremt de har en ubestridelig repræsentativitet, der gør dem legitime og således støtteberettigede under de relevante strukturfondsprogrammer.

8.4 EØSU mener ligeledes, at man for enhver pris bør øge opfølgningsudvalgenes effektivitet, således at de ikke bliver reduceret til rent formelle organer og — som det ofte ses — til fora, hvor man stiller sig tilfreds med at træffe beslutninger, som allerede er blevet truffet af den offentlige forvaltning. Det bør sikres, at de fungerer som reelle fora, hvor der debatteres og søges efter de mest fordelagtige løsninger. Ifølge udvalget vil dette bl.a. kunne ske ved at inddrage civilsamfundsorganisationerne, som kan tilføre denne debat en ny synsvinkel.

8.5 EØSU gør opmærksom på, at der blandt de hyppigst omtalte problemer i forbindelse med deltagelsen i overvågningen af strukturfondene ligeledes kan nævnes den begrænsede adgang til dokumenter, manglen på tilstrækkelige finansielle midler til udførelse af sådanne funktioner og anvendelsen af et ugennemsigtigt system for udvælgelse af civilsamfundsorganisationer. Ifølge EØSU er disse bemærkninger et vigtigt signal om, at der skal gøres en indsats for at ændre disse forhold i den kommende programmeringsperiode. Udvalget er af den opfattelse, at de nationale og/eller regionale økonomiske og sociale råd, hvor sådanne findes, kunne fungere som en rådgivningskilde for de civilsamfundsorganisationer, som måtte ønske det.

8.6 Udvalget mener tillige, at civilsamfundsorganisationernes repræsentanter i opfølgningsudvalgene skal have adgang til uddannelsesmuligheder samt godtgørelse for bl.a. rejser for derved at sikre, at de er i stand til at udføre deres opgaver effektivt.

9. EØSU's henstillinger

9.1 EØSU har allerede gentagne gange udarbejdet udtalelser om samhørighedspolitikken og strukturfondene, hvori det har insisteret på civilsamfundsorganisationernes afgørende rolle. Også en lang række andre institutioner har udtalt sig herom. Eftersom det i den tredje samhørighedsrapport nævnes, at arbejdsmarkedets parter og repræsentanterne for civilsamfundet — med henblik på en bedre forvaltning — i større udstrækning bør deltage i udformningen, gennemførelsen og opfølgningen af tiltagene via egnede mekanismer, håber udvalget, at dette budskab i højere grad vil komme til udtryk i bestemmelsernes endelige udformning og i den følgende programmeringsperiode. EØSU regner ligeledes med, at Kommissionen vil udarbejde en række retningslinjer til medlemsstaterne på grundlag af bemærkningerne i denne udtalelse.

9.2 Det ville ifølge udvalget være særdeles hensigtsmæssigt at opstille en særlig oversigt over de løsninger, som medlemsstaterne på nuværende tidspunkt anvender, med henblik på at sikre en effektiv omsætning af partnerskabsprincippet. EØSU overvejer ligeledes muligheden for at oprette et partnerskabsobservatorium inden for egne rækker.

9.3 Udvalget er dog klar over, at det hovedsagelig vil afhænge af medlemsstaterne, hvorvidt der vil blive taget hensyn til disse henstillinger og forslag. Det opfordrer ligeledes de nationale og regionale myndigheder til uafhængigt af de vedtagne bestemmelsers endelige udformning at sikre en større inddragelse af civilsamfundsorganisationerne i gennemførelsen af samhørighedspolitikken.

10. Under hensyntagen til ovennævnte forhold fremsætter EØSU følgende henstillinger til Kommissionen og Rådet og appellerer til medlemsstaterne (de nationale og regionale myndigheder) og civilsamfundsorganisationerne:

10.1 Programmering på fællesskabsplan

— Udvalget, som i mange år har udøvet en rådgivende funktion for Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet, ønsker at fremhæve, at det gør sit bedste for at inddrage andre organisationer i sit arbejde, således at dets udtalelser i videst mulig omfang afspejler civilsamfundsrepræsentanternes synspunkter og holdninger.

— I sin udtalelse om civilsamfundsorganisationernes repræsentativitet fremlagde udvalget visse grundlæggende kriterier for repræsentativitet og opfordrede samtidigt andre til at anvende disse (15). En klar definition af repræsentativitet kunne give civilsamfundsorganisationerne større ret end i dag til at deltage i gennemførelsen af samhørighedspolitikken.

— Udvalget foreslår, at de strategiske retningslinjer for perioden 2007-2013 suppleres med en konkret ramme for inddragelsen af civilsamfundsorganisationer.

— Udvalget håber, at bestemmelsen vedrørende høringer på EU-plan i de generelle strukturfondsforordninger (fra april 2006) vil sikre andre repræsentative europæiske organisationer retten til deltagelse.

— Udvalget opfordrer Kommissionen og Rådet til udtrykkeligt at understrege i bestemmelserne vedrørende grænseoverskridende samarbejde, at civilsamfundsorganisationerne kan udgøre vigtige partnere i forbindelse med de iværksatte tiltag.

— Udvalget anmoder Kommissionen om at fremme og overholde minimumsstandarderne for høringer om samhørighedspolitiske problemer og om i højere grad at anvende de elektroniske medier.

10.2 Programmering på nationalt plan

— Udvalget anmoder Kommissionen om at fastsætte retningslinjer for høringer om de strategi- og programmeringsdokumenter, der udarbejdes i medlemsstaterne. Ifølge udvalget er ikke alene fremlæggelsen af planer for høringer af samfundets aktører af stor betydning, men også tilbagemeldingen om disses gennemførelse.

— Udvalget tilskynder medlemsstaterne og disses nationale og regionale myndigheder med ansvar for udarbejdelsen af programmeringsdokumenterne til at påtage sig den opgave at afholde høringer på korrekt vis, idet der tages hensyn til faktorer som fastsættelse af en passende tidsramme, inden for hvilken de berørte civilsamfundsorganisationer kan fremsætte deres bemærkninger, sikring af høringsdokumenternes tilgængelighed, rapportering om høringsprocedurens forløb samt registrering af de fremsatte bemærkninger.

— EØSU opfordrer civilsamfundsorganisationerne til at deltage aktivt i navnlig høringsprocessen.

— Udvalget opfordrer medlemsstaterne samt de nationale og regionale myndigheder, der er ansvarlige for forberedelsen af programmeringsdokumenter, til at være opmærksomme på civilsamfundsorganisationernes synspunkter og holdninger og tilgodese dem i de dokumenter, som udarbejdes.

10.3 Fremme af strukturfondene

— EØSU er af den opfattelse, at medlemsstaterne og de regionale myndigheder i højere grad bør udnytte civilsamfundsorganisationernes potentiale ved at inddrage dem i udarbejdelsen af bevidstgørelsesplaner, støtte græsrodsinitiativer og i den henseende afsætte tilstrækkelige finansielle midler til bevidstgørelse og information om strukturfondene.

— Udvalget opfordrer de civilsamfundsorganisationer, der arbejder på nationalt eller regionalt plan, til aktivt at oplyse deres kredse om samhørighedspolitikkens mål og de muligheder, som strukturfondene giver.

10.4 Gennemførelse af strukturfondene

— Der bør ifølge EØSU gøres en indsats for at tilskynde medlemsstaterne til at gøre brug af globaltilskudsmekanismen. Kommissionen synes at være den mest egnede til at påtage sig denne opgave, men også civilsamfundsorganisationerne i de enkelte medlemsstater kunne deltage heri.

— Udvalget opfordrer medlemsstaterne — navnlig dem, der af forskellige årsager indtil videre har valgt ikke at indføre globaltilskudsmekanismen — til at udnytte andre EU-medlemsstaters gode erfaringer med mekanismen og selv tage den i brug i løbet af perioden 2007-2013.

— EØSU mener, at der bør gøres alt for at sikre, at støtteberettigede civilsamfundsorganisationer i henhold til udtalelsens pkt. 2.2 har adgang til tekniske midler.

— I lyset af den positive rolle, som støtteberettigede civilsamfundsorganisationer i henhold til udtalelsens pkt. 2.2 vil kunne spille, tilskynder EØSU medlemsstaternes nationale og regionale myndigheder til at forenkle procedurerne for anmodning om finansielle midler inden for rammerne af den tekniske bistand.

— Udvalget opfordrer ligeledes medlemsstaterne til under budgetlægningen at medregne de egne midler, som støtteberettigede civilsamfundsorganisationer i henhold til udtalelsens pkt. 2.2 (arbejdsmarkedsparterne og de ikke-statslige organisationer) har som en del af medfinansieringen af projekter.

— Udvalget appellerer til medlemsstaterne om med omgående virkning at klassificere støtteberettigede civilsamfundsorganisationer i henhold til udtalelsens pkt. 2.2 som endelige støttemodtagere i de operationelle programmer. Samtidig hermed opfordrer det Kommissionen til at føre kontrol med, at de af medlemsstaterne forelagte dokumenter sikrer civilsamfundsorganisationerne adgang til strukturfondene.

— Udvalget opfordrer medlemsstaterne til at udnytte den viden og erfaring, som støtteberettigede civilsamfundsorganisationer i henhold til udtalelsens pkt. 2.2 har under udvælgelsen af projekter og gør opmærksom på, at det er vigtigt at gøre en indsats for at undgå potentielle interessekonflikter.

— EØSU gør ligeledes opmærksom på, at det er nødvendigt at ophæve eller lempe visse restriktioner af formel eller teknisk karakter, som gør det vanskeligt for støtteberettigede civilsamfundsorganisationer i henhold til udtalelsens pkt. 2.2 at anvende strukturfondene.

10.5 Overvågning og evaluering af midlernes anvendelse

— EØSU mener, at Kommissionen bør afstikke retningslinjer for civilsamfundsorganisationernes deltagelse i opfølgnings- og evalueringsprocessen, og navnlig for deres optagelse i opfølgningsudvalgenes sammensætning som fuldgyldige medlemmer, og i den sammenhæng tage hensyn til nødvendigheden af at sikre de deltagende personers og organisationers objektivitet og upartiskhed.

— Udvalget forventer, at de af medlemsstaterne forelagte rapporter omfatter en tilbagemelding til opfølgningsudvalgene om, hvordan partnerskabsprincippet gennemføres.

— EØSU opfordrer medlemsstaterne til at sikre civilsamfundsorganisationerne adgang til uddannelsesmuligheder, hvilket skal sætte dem i stand til på effektiv vis at varetage deres opgaver som medlemmer af opfølgningsudvalgene.

Udvalget opfordrer civilsamfundsorganisationerne til at holde regelmæssig kontakt til deres repræsentanter i opfølgningsudvalgene og til at sikre en informationsudveksling, der går i begge retninger.

Bruxelles, den 6. juli 2006 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) På det seneste er der blevet udarbejdet udtalelse om: forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af en europæisk gruppe for grænseoverskridende samarbejde (EGGS) (EUT C 255 af 14.10.2005, s. 76), Generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EUT C 255 14.10.2005, s. 79), Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EUT C 255 14.10.2005, s. 91) og Den Europæiske Socialfond (EUT C 234 22.9.2005, s. 27), udtalelse om Et partnerskab til gennemførelse af strukturfondene (EUT C 10 af 14.1.2004, s. 21) og udtalelsen om Den tredje samhørighedsrapport (EUT C 302 af 7.12.2004, s. 60) samt om Strategiske retningslinjer for samhørighedspolitikken (2007-2013).

(2) Udtalelse om »Forslag til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden«, EUT C 255 af 14.10.2005, s. 79.

(3) Udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Dialog mellem civilsamfund i EU og ansøgerlandene«, EUT C 28 af 3.2.2006, s. 97.

(4) Udtalelse om »De europæiske civilsamfundsorganisationers repræsentativitet i den civile dialog«, EUT C 88 af 11.4.2006, s. 41.

(5) For at blive betragtet som repræsentativ skal en europæisk organisation opfylde ni kriterier:

— have en permanent struktur på EU-niveau,

— have direkte adgang til sine medlemmers ekspertise,

— repræsentere generelle synspunkter, som afspejler interesserne i det europæiske samfund,

— være sammensat af organisationer, der i deres egne medlemsstater anses for at være repræsentative for de interesser, de varetager,

— have medlemsorganisationer i hovedparten af EU's medlemsstater,

— forpligte sig til at aflægge regnskab for sine handlinger over for sine medlemmer,

— have et mandat til at repræsentere og handle på EU-niveau,

— være uafhængig og ubundet af direktiver udefra,

— være gennemsigtig, især med hensyn til finansielle forhold og beslutningsprocesser.

(6) Udtalelse om »Forslag til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden«, EUT C 255 af 14.10.2005, s. 79.

(7) KOM(2004) 492 endelig.

(8) Generaldirektoratet for regionalpolitik, arbejdsdokument med en sammenfatning af resultaterne af den offentlige høring om Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighedspolitikken, 2007-2013, 7. oktober 2005.

(9) Udtalelse om »De europæiske civilsamfundsorganisationers repræsentativitet i den civile dialog«, EUT C 88 af 11.4.2006, s. 41.

(10) »Best available practices. Public participation in programming, implementation, monitoring of EU funds«, Institute of Environmental Economics, CEE Bankwatch Network, Friends of the Earth Europe, september 2004.

(11) Partnership in the 2000-2006 programming period — Analysis of the implementation of the partnership principle — Debatoplæg fra GD Regio, november 2005.

(12) Brian Harvey, »Illusion of inclusion«, ECAS.

(13) Udtalelse om »Forslag til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden«, EUT C 255 af 14.10.2005, s. 79.

(14) EØSU's udtalelse om »Et partnerskab til gennemførelse af strukturfondene«, EUT C 10 af 14.1.2004, s. 21.

(15) For at blive betragtet som repræsentativ skal en europæisk organisation opfylde ni kriterier:

— have en permanent struktur på EU-niveau,

— have direkte adgang til sine medlemmers ekspertise,

— repræsentere generelle synspunkter, som afspejler interesserne i det europæiske samfund,

— være sammensat af organisationer, der i deres egne medlemsstater anses for at være repræsentative for de interesser, de varetager,

— have medlemsorganisationer i hovedparten af EU's medlemsstater,

— forpligte sig til at aflægge regnskab for sine handlinger over for sine medlemmer,

— have et mandat til at repræsentere og handle på EU-niveau,

— være uafhængig og ubundet af direktiver udefra,