Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om foranstaltninger vedrørende EU's indre marked for elektronisk kommunikation med henblik på at opnå et netforbundet europæisk område, og om ændring af direktiv 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF samt forordning (EF) nr. 1211/2009 og forordning 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */





BEGRUNDELSE 1. BAGGRUND FOR FORSLAGET 1.1. Formål med forslaget Europa må udnytte nye kilder til vækst for at genopbygge konkurrencedygtigheden, fremme innovationen og skabe nye arbejdspladser. Den globale økonomi er ved at udvikle sig til en internetbaseret økonomi, og informations- og kommunikationsteknologi (ikt) bør anerkendes som en fuldgyldig kilde til intelligent, bæredygtig og inkluderende vækst. Europa har ikke råd til at gå glip af fordelene ved forbindelsesteknologier, som i de senere år har tegnet sig for 50 % af produktivitetsgevinsterne på tværs af alle sektor, hvilket skaber fem jobs for hver to og fører til nye innovative tjenester, som hurtigt kan få globalt omfang, hvis de får mulighed for at vokse. Nøglen for Europa til at komme stærkere ud af krisen er at tage fat på den nuværende opsplitning, som står i vejen for vækst. Dette blev til fulde anerkendt på Det Europæiske Råds møde i foråret 2013, og det fremgår af konklusionerne, at Kommissionen senest i oktober 2013 skal rapportere om de hindringer, der fortsat står i vejen for et fuldt ud funktionsdygtigt digitalt indre marked, og foreslå konkrete foranstaltninger til at oprette det indre marked for informations- og telekommunikationsteknologi hurtigst muligt. Det generelle formål med forslaget er at arbejde hen imod et indre marked for elektronisk kommunikation, hvor: - borgere og virksomheder kan tilgå elektroniske kommunikationstjenester, uanset hvor i EU disse bliver udbudt, uden restriktioner på tværs af grænser eller urimelige ekstraomkostninger - udbydere af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester kan drive og udbyde dem, uanset hvor i EU de er etablerede, og uanset hvor i EU kunderne befinder sig. Dette ambitiøse mål er vigtigt i sig selv, efter at EU i mere end et årti med lovgivning har bestræbt sig på at liberalisere og integrere disse markeder. For at opfylde dette mål er det så meget desto vigtigere hurtigt at få truffet vigtige foranstaltninger, såsom dem i dette forslag, fordi der for nogle af foranstaltningernes vedkommende vil gå en vis tid efter vedtagelsen, før de giver fuldt udbytte. Et indre marked for elektronisk kommunikation vil fremme konkurrence, investeringer og innovation inden for net og tjenester, idet den fremmer markedsintegrationen og de grænseoverskridende investeringer i net og tjenester. De specifikke foranstaltninger, der foreslås, bør føre til større konkurrence på infrastrukturkvalitet og pris, større innovation og differentiering, herunder i forretningsmodeller, og gøre planlægningen af de kommercielle og tekniske dele af investeringsafgørelserne lettere med hensyn til adgangen til eller udvidelsen af markedet for trådløs kommunikation eller fastnetkommunikation. Det vil derved understøtte de øvrige foranstaltninger, som er truffet for at fremme de ambitiøse mål for bredbånd i den digitale dagsorden for Europa, samt oprettelsen af et reelt digitalt indre marked, hvor indhold, applikationer og andre tjenester kan cirkulere frit. Større infrastrukturkonkurrence og integration i Unionen bør også føre til færre flaskehalse og dermed til mindre behov for forhåndsregulering af markederne for elektronisk kommunikation, hvorved området med tiden kan blive en sektor som enhver anden økonomisk sektor, der er omfattet af horisontale regler og konkurrenceregler. Det voksende udbud af digitale infrastrukturer og tjenester vil øge udvalget for forbrugerne og tjenesternes kvalitet, bidrage til territorial og social sammenhæng og fremme bevægeligheden i hele EU, samtidig med at en mere velfungerende sektor for elektronisk kommunikation i Unionen for den digitale økonomi generelt set bør føre til større udvalg og højere kvalitet af forretningsinput, hvorved der kan opnås produktivitetsgevinster med tilknytning til ikt og som følge af moderniserede offentlige tjenester. Det endelige mål er at understøtte den europæiske konkurrencedygtighed i en verden, der i stigende grad er afhængig af den digitale økonomi for at kunne fungere og vokse. Udfordringer ved integrationen på det indre marked er bl.a. følgende: For det første skal man have afskaffet unødvendige hindringer i tilladelsesordningen og i reglerne for udbud af tjenester, således at en tilladelse erhvervet i en medlemsstat er gyldig i alle medlemsstater, og at operatører kan udbyde tjenester på grundlag af en konsekvent og stabil anvendelse af forskriftsmæssige forpligtelser. For det andet skal der sikres en større harmonisering af adgangen til væsentlige ressourcer ved at sikre, at mobiloperatører har forudsigelige fordelingsbetingelser og samordnede tidsplaner for adgangen til trådløse bredbånd i hele EU, samt ved at harmonisere måderne, hvorpå man kan få adgang til europæiske fastnet, således at udbyderne lettere kan udbyde deres tjenester i hele det indre marked. For det tredje skal der sikres fælles høje standarder for forbrugerbeskyttelse i hele EU og fælles handelsbetingelser på dette område, herunder ved hjælp af foranstaltninger, der gradvist sætter en stopper for roaminggebyrer og sikrer adgang til det åbne internet. Der er tale om forskellige udfordringer, som dette forslag indeholder forskellige løsningsforslag til, men de er alle vigtige for den handels- og investeringsmæssige beslutningstagning i denne sektor og til forbrugernes fordel, og der må nu tages fat på dem alle på én gang for at få adgang til det indre marked. Udover disse udfordringer er der de mere generelle udfordringer ved at etablere et indre digitalt marked, såsom reglerne for onlineindhold. Hvis europæerne skal kunne drage nytte af de nye innovative tjenester af høj kvalitet, er det nødvendigt at sætte skub i investeringerne i næste generation af infrastrukturer. Det rette lovgivningsmæssige miljø er et altafgørende bidrag til et dynamisk og konkurrencedygtigt indre marked. Det skal sikre den rette balance mellem risiko og fortjeneste for dem, der er rede til at investere. Det kan ligeledes sætte en stopper for fragmentering af udbuddet af tjenester, således at alle brancher og brugere i EU kan drage fuld nytte af dem. For at fremme disse mål vil Kommissionen sammen med dette forslag vedtage en henstilling om sammenhængende forpligtelser vedrørende ikke-diskriminering og metoder til beregning af omkostninger for at fremme konkurrencen og forbedre investeringsmiljøet for bredbånd.[1] Henstillingen skal fremme konkurrencen og øge investeringerne i højhastighedsnet ved at sikre varig stabilitet i priserne på adgangen til kobbernet, lige adgang for dem, der søger adgang til etablerede operatørers net og dermed lige konkurrencevilkår, samt ved at fastlægge de vilkår, hvorunder prisregulering af næste generation af accesnet ikke længere er berettiget, således af investorer i disse net vil have større frihed til at udarbejde hensigtsmæssige prissætningsstrategier for at sikre afkast, når der er konkurrerende infrastrukturer, såsom regulerede kobber- og kabelnet i visse områder og i stigende grad 4. generation af mobilnet. Forslaget skal således ses i sammenhæng med andre nye eller forestående initiativer på området. Forslaget bygger på og fremmer de vigtigste direktiver fra 2002 om udbud af elektroniske kommunikationsnet, som ændret i 2009, ved at indføre umiddelbart gældende bestemmelser, som skal anvendes sammen med bestemmelserne i direktiverne på områder såsom tilladelse, frekvenstildeling og netadgang. Forslaget vedtages på baggrund af Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om foranstaltninger for at reducere omkostningerne ved udbygning af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation[2], hvori man allerede har valgt i ét instrument til at tage fat på en række bestemte lovgivningsmæssige omkostningselementer på forskellige stadier af netinvesteringsprocessen, som til sammen gør det muligt at reducere omkostningerne til udbygningen af bredbåndsnettet med op til 30 %. Forslaget er også vedtaget vel vidende, at Kommissionens henstilling om relevante markeder[3] skal revideres i 2014, og at det forberedende arbejde skrider godt fremad. Såfremt vedtagelsen og gennemførelsen af dette forslag går hurtigt, vil man kunne reducere antallet eller omfanget af markeder, som er underlagt forhåndsregulering som led i den fremadrettede analyse af konkurrenceudviklingen på et indre marked. 1.2. Generel baggrund I vore dage er mange digitale tjenester og applikationer online på EU's indre marked. De aktuelle innovations- og vækstmuligheder er ofte digitale i stort set alle økonomiske sektorer lige fra bilsektoren (internetforbundne biler) til energi (intelligente net), offentlige forvaltninger (e-forvaltning) og generelle tjenester (e-sundhed). Uanset om man skal drive små nystartede virksomheder eller store koncerner er der inden for næsten alle felter behov for adgang til de nyeste og bedste tjenester og infrastrukturer. Hele dette økosystem er afhængigt af den konnektivitet, der opnås via elektroniske kommunikationsnet. I dag er Europa delt op i 28 forskellige nationale kommunikationsmarkeder, som hver har et begrænset antal aktører. Selv om ingen operatør opererer i mere end halvdelen af medlemsstaterne og oftest i langt færre, er der alt i alt mere end 200 operatører, der betjener et marked med over 510 millioner kunder. EU-reglerne om f.eks. tilladelser, lovgivningsmæssige betingelser, frekvenstildeling og forbrugerbeskyttelse gennemføres på forskellig vis. Dette brogede billede skaber hindringer for markedsadgangen og øger omkostningerne for de operatører, der ønsker at udbyde tjenester på tværs af grænser, og hæmmer således deres udvidelse. Dette står i stærk kontrast til USA og Kina, som har ét marked på henholdsvis 330 og 1 400 millioner kunder, der betjenes af fire eller fem store operatører med én lovgivning, et licenssystem og én frekvenstildelingspolitik. Stordriftsfordele og nye vækstmuligheder kan forbedre afkastet på investeringer i højhastighedsnet og kan samtidig fremme konkurrencen og konkurrencedygtigheden globalt. Inden for EU kan operatørerne dog ikke drage tilstrækkelig nytte af dem. I andre dele af verden gør man en stor indsats på det digitale område og foretager store investeringer – disse investeringer betaler sig for både investorerne og forbrugerne – men i Europa sker moderniseringen ikke hurtigt nok. Samtidig har forbrugerne på grund af opsplittede nationale markeder færre valgmuligheder, de har adgang til tjenester, der er mindre innovative og af lavere kvalitet, og de betaler stadig dyrt for at ringe på tværs af grænserne og benytte sig af roaming inden for EU. Dette betyder, at de ikke er i stand til at få det bedste ud af de digitale tjenester, der potentielt er til rådighed i dag. Som resultat heraf går Europa glip af en vigtig potentiel kilde til vækst. I en verden, hvor ikt er vidt udbredt, undergraves effektiviteten og produktiviteten i hele økonomien af et fragmenteret marked for elektronisk kommunikation. Det uudnyttede potentiale i et indre EU-marked for elektronisk kommunikation anslås at svare til 0,9 % af BNP eller 110 mia. EUR om året.[4] Fordelene ved et indre marked for virksomhedskommunikationstjenester alene beløber sig til næsten 90 mia. EUR om året.[5] Et godt marked for telekommunikation understøtter den bredere digitale økonomi, hvis dynamik afspejles i den konstante vækst i beskæftigelsen. Det forhold, at der arbejder 4 millioner ikt-specialister i EU - et tal der hele tiden stiger trods den økonomiske tilbagegang – giver en idé om omfanget af denne bredere økonomi. Ser man på økonomien som helhed, kunne øgede ikt-investeringer, en forbedring af arbejdsstyrkens e-færdigheder og en omstrukturering af vilkårene for internetøkonomien øge BNP med yderligere 5 % frem til 2020[6] og skabe 3,8 millioner job.[7] Hindringer på markedet for elektronisk kommunikation gør det vanskeligt at udnytte fordelene ved EU-omspændende tjenester gennem bedre kvalitet, stordriftsfordele, øgede investeringer, større effektivitet og bedre forhandlingspositioner. Dette påvirker det bredere digitale økosystem negativt, herunder de europæiske fabrikanter af udstyr og udbyderne af indhold og applikationer, lige fra nystartede virksomheder til statsforvaltninger. Det påvirker ligeledes de økonomiske sektorer, såsom banksektoren og bil- logistik-, detail-, energi- og transportsektoren, der er afhængige af konnektivitet, hvis de skal øge produktiviteten, f.eks. ved hjælp af cloud computing, netforbundne objekter og integreret udbud af tjenester. 1.3. Politisk baggrund Den digitale dagsorden for Europa, der er et flagskibsinitiativ under EU's Europa 2020-strategi, understreger allerede den vigtige rolle, som ikt og netkonnektivitet spiller. Den indeholder adskillige initiativer, der skal fremme investeringerne, øge konkurrencen og reducere omkostningerne ved udrulning af højhastighedsnet, således at alle europæere sikres adgang til hurtigt bredbånd. Desuden har Kommissionen lanceret et storstilet samarbejde om job i IT-sektoren for at udnytte de muligheder for at skabe arbejdspladser, der ligger i denne sektor. Kommissionen gennemfører ligeledes initiativer, der skal sikre "et digitalt indre marked" og fremme onlineindhold, herunder e-handel og e-forvaltning. Den har også foreslået en reform af EU's databeskyttelsesforordning for at beskytte borgernes privatliv, samtidig med at innovationen og transaktionerne på det indre marked fremmes, samt en strategi til at fremme cypersikkerheden og forsvare EU's vigtige infrastrukturer og net, herunder et udkast til direktiv om net- og informationssikkerhed[8], som er et væsentlig bidrag til at sikre borgernes og forbrugernes tillid til onlinemiljøet. Et indre marked for elektronisk kommunikation vil fremme det digitale markeds økosystem. Et sådant marked vil ikke blot omfatte moderne infrastruktur, men også innovative og sikre digitale tjenester. I erkendelse heraf understregede Det Europæiske Råd på sit møde i foråret 2013 vigtigheden af et digitalt indre marked for vækst og opfordrede Kommissionen til at fremlægge konkrete foranstaltninger til etablering af et indre marked for ikt så hurtigt som muligt (forud for Det Europæiske Råds møde i oktober). Sammen med Kommissionens henstilling om sammenhængende forpligtelser vedrørende ikke-diskriminering og metoder til beregning af omkostninger for at fremme konkurrencen og forbedre investeringsmiljøet for bredbånd består dette forslag af en række velbalancerede foranstaltninger, der har til formål at komme det indre marked for elektronisk kommunikation nærmere og sætte skub i investeringerne. 2. RESULTATER AF HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSE 2.1. De interesserede parters synspunkter Siden Rådet i sine konklusioner fra mødet i foråret fastslog behovet for, at der forelægges konkrete forslag forud for dets møde i oktober, har der været iværksat offentlige høringer inden for denne meget korte frist. Udover de specifikke formelle høringer og høringsarrangementer har Kommissionen indgået et omfattende samarbejde med en lang række interesseorganisationer for at vurdere det elektroniske kommunikationsmarkeds generelle tilstand, og hvorledes der kan etableres et indre marked. Kommissionen har holdt møder med og modtaget høringssvar fra repræsentanter fra alle industriens segmenter, forbrugerorganisationer, civilsamfundet samt nationale lovgivere og forvaltninger. Derudover har Kommissionen tilrettelagt adskillige høringsarrangementer med deltagelse af repræsentanter fra alle segmenter af industrien, forbrugere og civilsamfundet[9]. Disse høringer har vist, at et stort flertal af interessenter tilslutter sig Kommissionens problemanalyse og anerkender, at der er behov for at handle omgående. Desuden var der drøftelser i Europa-Parlamentet og i ministerrådet (transport, telekommunikation og energi). I Rådet kunne de fleste repræsentationer tilslutte sig problemanalysen og behovet for at træffe foranstaltninger til at gøre fremskridt mod et indre marked med henblik på at sikre eller forbedre konkurrencen og forbrugernes valgmuligheder, gøre noget ved netneutralitet og roaming og undgå tilsynsarbitrage, samtidig med at man sikrer mere ensartet regulering, herunder inden for frekvenstildeling, og undgår overdreven centralisering af kompetencer. Drøftelserne i Europa-Parlamentet viste, at der var stor opbakning til det generelle sigte i Kommissionens forslag, og det blev især understreget, at der er behov for at forhindre roaming som led i et indre marked for telekommunikation samt for at indføre en god forbrugerbeskyttelse og klare regler om netneutralitet. 2.2. Ekspertbistand Der blev gennemført en større undersøgelse i 2012 om "steps towards a truly internal market for e-communications", også kendt som "omkostninger ved ikke at have et indre marked for telekommunikation".[10] I undersøgelsen vurderede man EU's indre marked for elektronisk kommunikation og anslog det økonomiske potentiale ved et indre marked. Kommissionen anvendte også mange andre dokumentationskilder, f.eks. den årlige resultattavle for den digitale dagsorden og økonomiske undersøgelser udarbejdet af GD ECFIN, bl.a. vedrørende fragmenteringen af telekommunikationsmarkedet i Europa.[11] EU-høringsordningen i rammebestemmelserne har også påpeget inkonsekvent praksis blandt nationale tilsynsmyndigheder for så vidt angår reguleringen af relevante markeder. Hvad angår radiofrekvenspolitikprogrammet kunne Kommissionen endvidere konstatere en væsentlig mangel på sammenhæng mellem de forskellige medlemsstaters tilladelser og åbning af frekvensbånd for teknologineutral anvendelse, navnlig med hensyn til betingelser og tidsramme. 2.3. Analyse af den foreslåede forordnings konsekvenser Kommissionens tjenestegrene har i overensstemmelse med sin politik for bedre lovgivning foretaget en konsekvensanalyse af alternative politikker. Hovedårsagerne til den lovgivningsmæssige fragmentering skyldes til dels de overordnede sektorspecifikke krav til udbud af elektronisk kommunikation, som er omfattet af EU-lovgivning (tilladelse, adgang til faste og trådløse ressourcer, efterlevelsen af regler om beskyttelse af slutbrugere). Selv om hvert af disse elementer har meget forskellige særtræk, og løsningerne på fragmentering derfor nødvendigvis må være meget forskellige, er de alle af afgørende betydning for, at de vigtigste hindringer for et integreret udbud af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester i EU kan afskaffes. Analysen af løsningerne er blevet opdelt med henvisning til a) hindringer, der skyldes nationale tilladelsesordninger samt inkonsekvens i de regelsæt, der gennemføres af de nationale tilsynsmyndigheder, b) manglende ensartethed i frekvenstildelingen og -betingelserne samt manglende retssikkerhed med hensyn til, hvorvidt der er frekvenser til rådighed, c) mangel på engrosprodukter, som gør det muligt at udbyde tjenester ved at benytte en anden operatørs net med forenelige tjenesteinteroperabilitetsniveauer i forbindelse med afhjælpende foranstaltninger eller forhandlinger, og d) forskellige forbrugerbeskyttelsesregler, som fører til forskellige niveauer af forbrugerbeskyttelse og forskellige handelsvilkår, herunder høje omkostninger til roaming og internationale opkald, og blokering eller regulering af tjenester. Der blev valgt tre politiske løsningsmodeller, som skulle analyseres nærmere, til at tackle disse kilder til fragmentering. Den første løsningsmodel bygger på det aktuelle regelsæt for elektronisk kommunikation. Den anden løsningsmodel består af et lovgivningsinstrument (en forordning) som kun tilpasser rammebestemmelserne, i det omfang det er en forudsætning for et indre EU-marked for elektroniske kommunikation, og som bygger på øget EU-samordning. Den tredje løsningsmodel består af anden løsningsmodel, men erstatter den nuværende forvaltningsstruktur med en fælles EU-forvaltning for at sikre fuld samordning af reglerne. For hver løsningsmodel blev der set på, hvor effektivt den opfylder de politiske mål med fokus på omkostningerne og fordelene på henholdsvis udbuds- og efterspørgselssiden, herunder indflydelsen på strukturen i EU's elektroniske kommunikationsindustri, økonomien, beskæftigelsen, merværdien for forbrugerne og miljøet. Det konkluderes i konsekvensanalyserapporten, at den anden løsningsmodel er den bedste af de tre. En europæisk tilladelse har primært til formål er at mindske den administrative byrde for europæiske operatører, og den vil sikre ensartethed i de regler, de skal følge. Ved en samordnet brug af radiofrekvenser inden for det indre marked sikres en synkroniseret rådighed over frekvensressourcer og anvendelsen af ensartede betingelser for deres brug i hele Europa, hvorved frekvenserne udnyttes effektivt. Samtidig vil dette fremme et forudsigeligt investeringsmiljø for højhastighedsnet, herunder deres omfattende geografiske dækning, hvilket på længere sigt også er i slutbrugernes interesse. Udbuddet af standardiserede engrosadgangsprodukter på EU-niveau som en potentiel afhjælpende foranstaltning for en stærk markedsposition vil give fastnetoperatører mulighed for at udbyde konnektivitetstjenester af høj kvalitet til deres kunder i hele EU. Dette udbud forventes at få en positiv afsmittende virkning på investeringer, navnlig på tværs af medlemsstaternes grænser, hvilket vil gøre det lettere for virksomheder at få adgang til nye markeder for at følge kundernes efterspørgsel og give dem mulighed for at gøre det med adgangsprodukter af høj kvalitet, hvilket igen vil øge konkurrencen og stille krav til operatørerne om at forbedre deres udbud ved at investere i infrastruktur og tjenester. Fælles regler om tjenesternes kvalitet vil sikre brugernes frihed til at søge adgang til tjenester og applikationer, som de ønsker, og på klare kontraktvilkår i hele EU uden unødig blokering eller regulering af deres internetadgang. Sådanne regler vil samtidig sikre muligheden for at købe specialiserede tjenester af højere kvalitet til levering af særligt indhold og særlige applikationer og tjenester. Større gennemsigtighed og bedre kontraktlige rettigheder sikrer forbrugernes interesse i pålidelige tjenester af høj kvalitet og styrker markedets konkurrencemæssige dynamik. Endelig er formålet med foranstaltninger til bekæmpelse af uberettigede prisforskelle mellem indenlandske og EU-interne opkald og foranstaltninger til fremme af muligheden for tilbud om "Roaming like at Home" gennem roamingaftaler at afskaffe uberettigede ekstraomkostninger til elektroniske kommunikationstjenester, der udbydes på tværs af grænser. Det kan således konkluderes, at denne løsningsmodel vil fremme lovgivningsmæssig forudsigelighed og gennemsigtighed hurtigst og mest effektivt. Navnlig bør større konkurrence på markederne, flere fælles driftsbetingelser (ressourceadgang og forbrugerspecifikke regler) samt videreførelsen af stordriftsfordele som følge af forbrugerpriselasticitet eller konkurrencepres føre til større konvergens. Større konkurrencepres, som giver incitament til at differentiere, samt flere stordriftsfordele, større forudsigelighed i reglerne og bedre vilkår for massedistribution af innovative tjenester bør alle på et tidspunkt forbedre investeringsmiljøet. Selv om disse forslag forventes at få positiv indflydelse på beskæftigelsen, er det vanskeligt på nuværende tidspunkt at vurdere de sociale og beskæftigelsesmæssige konsekvenser. Kommissionen vil være særlig opmærksom på dette forhold i forbindelse med overvågningen og evalueringen af lovgivningen. Sammenlignet med den foretrukne løsningsmodel ville der med løsningsmodel 1 (ved anvendelse af de aktuelle bestemmelser) og løsningsmodel 3 (fuldstændig ændring af tilsynet med tværeuropæiske tjenester) være behov for yderligere 3-5 år for at opnå det ønskede resultat med en urealiseret potentiel stigning i BNP på 3,7 % i perioden 2015-2020. Ud af de tre løsningsmodeller er det er også denne løsningsmodel, der hurtigst kan give resultater og opfylde alle de specifikke mål og således give de største økonomiske og sociale fordele. Udvalget for konsekvensanalyse afgav en udtalelse om udkastet til konsekvensanalyse den 6. september 2013. Rapporten og et resumé er offentliggjort sammen med forslaget. 3. JURIDISKE ASPEKTER AF FORSLAGET 3.1. Retsgrundlag Forslaget bygger på artikel 114 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde, da det vedrører det indre marked for elektronisk kommunikation og dets virkemåde. 3.2. Nærhedsprincippet De eksisterende rammebestemmelser har ikke fuldt ud kunnet opfylde målet om etablering af et indre marked for elektronisk kommunikation. Selv om de eksisterende nationale regler kan forenes med gældende EU-lovgivning, skaber forskellene ikke desto mindre hindringer for drift og køb af grænseoverskridende tjenester, og således begrænses den frihed til at udbyde elektronisk kommunikation, der garanteres i EU-lovgivningen. Dette har direkte indvirkning på det indre marked. Medlemsstaterne har hverken kompetence eller incitament til at ændre det aktuelle lovgivningsmæssige landskab. Der er brug for foranstaltninger på EU-plan til at afhjælpe de underliggende årsager til problemet. Indførelsen af én fælles EU-tilladelse vil modvirke den nuværende fragmentering, som er resultatet af den nationale dimension af de generelle tilladelsessystemer. En fælles EU-tilladelsesordning sammen med hjemlandskontrollen af tilbagetrækningen og/eller suspensionen af sådanne tilladelser vil fremme registreringen af EU-operatørerne og samordningen af de fleste alvorlige håndhævelsesforanstaltninger, der gælder for dem. Forslaget garanterer en større grad af lovgivningsmæssig ensartethed og forudsigelighed for sådanne virksomheder ved at give Kommissionen beføjelse til at kræve, at nationale tilsynsmyndigheder trækker foreslåede afhjælpende foranstaltninger, der ville være uforenelige med EU-lovgivningen, tilbage. Forslaget vil sikre langt større konvergens i de regulerede betingelser for adgang til faste og trådløse ressourcer, hvilket fremmer udbuddet af tværeuropæiske tjenester. Den fuldkomne harmonisering af slutbrugernes rettigheder sikrer, at borgere og udbydere i hele EU har de samme rettigheder og forpligtelser, særligt muligheden for at markedsføre og købe tjenester på tværs af grænser på samme betingelser. Nærhedsprincippet respekteres, idet EU kun griber ind i det omfang, det er nødvendigt for at afskaffe bestemte hindringer for det indre marked. For det første er den fælles EU-tilladelse til rådighed for operatører, der har til hensigt at udøve deres virksomhed på europæisk plan, mens de forskriftsmæssige forpligtelser, der uløseligt er forbundet til det sted, hvor et net er placeret, eller hvor en tjeneste ydes, fortsat skal fastlægges af den nationale tilsynsmyndighed i den pågældende medlemsstat. Indtægter, der opkræves ved frekvenstildelinger, vil fortsat høre under den pågældende medlemsstats område, og de mere detaljerede reguleringsprincipper for brugen af frekvenser, som supplerer de overordnede mål i EU's rammebestemmelser, giver stadig medlemsstaterne stor manøvrefrihed med hensyn til de nærmere detaljer. Med hensyn til proceduren for anmeldelse til Kommission af frekvenser bygger denne ligeledes på kontrol af lovgivningens forenelighed fremfor at overføre medlemsstaternes skønsbeføjelser til Kommissionen, og den er omfattet af yderligere beskyttelsesforanstaltninger, såsom undersøgelsesproceduren efter komitologiproceduren. Udvidelsen af fordelen ved generel tilladelse til at anvende trådløse adgangspunkter for et lille område skal begrænses til ikke iøjefaldende installationer med lav effekt, der defineres præcist i gennemførelsesforanstaltninger. Endelig forbliver pålæggelsen af krav om udbud af europæiske virtuelle adgangsprodukter en opgave for den nationale tilsynsmyndighed i den medlemsstat, hvor nettet er, efter en markedsanalyse baseret på de gældende bestemmelser; samtidig bruges der ved harmoniseringen af virtuelle adgangsprodukter den samme mekanisme, som den der allerede findes i de gældende bestemmelser for fysiske engrosadgangsprodukter. 3.3. Proportionalitetsprincippet EU skal kun sætte ind, hvor det er nødvendigt for at opnå de definerede mål. Foranstaltningerne vil sigte mod at afhjælpe indlysende flaskehalse for det indre marked med det minimum af ændringer af de gældende bestemmelser, som er nødvendigt for at skabe betingelserne for, at der kan udvikles nye markeder for elektronisk kommunikation på tværs af grænser i EU. Herved vil det dobbelte mål med det indre marked om frihed til at udbyde og til at forbruge elektroniske tjenester kunne opfyldes. Ved stort set at lade de gældende bestemmelser forblive uændrede, herunder måden, hvorpå de nationale tilsynsmyndigheder skal føre tilsyn med markederne, undgår man at gribe forstyrrende ind i de operationer, der forestås af operatører, som foretrækker at forblive nationale (eller lokale). Endvidere bør udviklingen af nye grænseoverskridende markeder ske efter princippet om bedre lovgivning, dvs. ved gradvist at mindske reguleringspresset, såfremt det viser sig, at markederne er konkurrencedygtige i en mere integreret europæisk sammenhæng, men i overensstemmelse med de nationale tilsynsmyndigheders overvågningskompetencer og med efterfølgende konkurrencekontrol. Dette er en fordel, da de nationale tilsynsmyndigheder også vil være dem, der bedst kan tage hensyn til særlige nationale forhold, når i) der skal fastsættes regler for adgangen til fysiske infrastrukturer, som grundet deres natur er geografisk begrænset til det nationale eller regionale niveau, og ii) når der skal tages hånd om forbrugerspørgsmål i national sammenhæng (navnlig på det nationale sprog). De foreslåede foranstaltninger vil derfor ikke indebære betydelige ændringer af forvaltningen eller på at flytte kompetencer op på EU-niveau, f.eks. ved hjælp af en EU-reguleringsmyndighed eller tværeuropæisk frekvenslicensudstedelse. Løsningerne vil sætte de relevante interessenter i stand til at udnytte synergierne på et stort indre marked og forbedre effektiviteten hvad angår deres drift og investeringer på den hurtigste og mest effektive måde. Forslaget sikrer desuden videreførelse af de nuværende regler for de operatører, som vælger at udbyde tjenester i én medlemsstat, samtidig med at de nyder godt af bedre og klarere regler om slutbrugeres rettigheder og mere forudsigelige vilkår for adgang til frekvensressourcer og fastnetadgangsprodukter af høj kvalitet. 3.4. Grundlæggende rettigheder Forslagets indvirkning på grundlæggende rettigheder såsom ytrings- og informationsfriheden, friheden til at drive egen virksomhed og retten til ikke-forskelsbehandling, forbrugerbeskyttelse og beskyttelse af personoplysninger, er blevet analyseret. Forordningen vil især sikre adgang til det åbne internet, den sætter en høj standard for fuldt ud harmoniserede slutbrugerrettigheder, øger virksomhedernes frihed på europæisk plan og bør med tiden mindske den sektorspecifikke lovgivning. 3.5. Reguleringsmiddel/reguleringsform Kommissionen foreslår en forordning, idet denne sikrer afskaffelse af hindringer for det indre marked ved at supplere de eksisterende rammebestemmelser for elektronisk kommunikation. Dette omfatter specifikke og umiddelbart gældende rettigheder og forpligtelser for udbydere og slutbrugere, og det omfatter ligeledes koordineringsmekanismer vedrørende visse ressourcer på europæisk plan for at fremme udbuddet af elektroniske kommunikationstjenester på tværs af grænser. Det er vigtigt at have en forordning på et område som f.eks. åbent internet og trafikstyring, hvor der er brug for en reel fælles tilgang, hvis man fra starten vil undgå den nuværende tendens til forskellige nationale løsninger og muliggøre både integreret netstyring og udvikling af onlineindhold, -applikationer og -tjenester, som kan stilles til rådighed på samme måde i hele EU. 3.6. Forslagets opbygning og de vigtigste rettigheder og forpligtelser Generelle bestemmelser (kapitel I, artikel 1 og 2) Kapitel I indeholder de generelle bestemmelser, herunder relevante definitioner. Det fastsætter de reguleringsprincipper, som de involverede tilsynsmyndigheder skal følge, når de anvender denne forordning sammen med de eksisterende rammebestemmelser. Fælles EU-tilladelse (kapitel II, artikel 3-7) I dag skal operatører, der ønsker at udbyde tjenester i flere medlemsstater, have tilladelse i hver enkelt medlemsstat. Forordningen indfører en fælles EU-tilladelse, der er baseret på et fælles anmeldelsessystem i den medlemsstat, hvor den europæiske udbyder af elektronisk kommunikation har sit hovedsæde (hjemlandet), og opstiller de betingelser, der gælder herfor. Tilbagetrækning og/eller suspension af den fælles EU-tilladelse er underlagt hjemlandets kontrol. Indehavere af en fælles EU-tilladelse er berettigede til lige juridiske behandling i lignende situationer i og på tværs af medlemsstater, og nye aktører og mindre grænseoverskridende operatører er undtaget fra administrative gebyrer og bidrag til finansiering af forsyningspligten i andre medlemsstater end hjemlandet (værtsmedlemsstater). Indehavere af en fælles EU-tilladelse vil udbyde tjenester i hele EU på grundlag af en mere konsekvent anvendelse af forskriftsmæssige forpligtelser. Den fælles EU-tilladelse vil således mindske unødvendige administrative byrder og garantere europæiske udbydere mere ensartede rettigheder og forpligtelser, så de kan drive forretning i hele EU og vokse. Europæiske ressourcer (kapitel III) Afsnit 1 (artikel 8-16) De udbydere af mobile tjenester, der findes i Europa i dag, mangler forudsigelighed, når det gælder de frekvensressourcer, der er til rådighed i hele EU, og de skal arbejde under forskellige fordelingsbetingelser. Det er således vanskeligere at planlægge langsigtet, investere på tværs af grænser og i sidste ende ekspandere. En så uensartet situation betyder, at udstyrsfabrikanterne fremstiller deres produkter med henblik på andre markeder, der er større og har bedre vækstmuligheder. Hvis der skal sættes en stopper for denne uholdbare situation, skal der sikres en harmonisering af frekvensressourcer ved: · at fastlægge fælles reguleringsprincipper, som gælder medlemsstater, når der fastlægges betingelser for frekvensanvendelsen, som er harmoniseret for trådløs bredbåndskommunikation · at give Kommissionen gennemførelsesbeføjelser til at vedtage gennemførelsesretsakter med det formål at harmonisere de frekvensressourcer, der er til rådighed, tidspunktet for tildeling og varigheden af retten til at anvende frekvensressourcer · at indføre en høringsmekanisme, der sætter Kommissionen i stand til at revidere udkast til nationale foranstaltninger vedrørende tildeling og anvendelse af frekvensressourcer · at forenkle betingelserne for udrulning og udbud af adgang til trådløse adgangspunkter med lav effekt (wi-fi, små celler) for at fremme konkurrencen og mindske overbelastningen af nettet. Afsnit 2 (artikel 17-20) Harmoniseret virtuel højkvalitetsadgang til fastnet vil lette adgangen til markedet og udbuddet af grænseoverskridende tjenester både for slutbrugerne og virksomhederne samt bidrage til at sætte skub i konkurrencen og investeringerne. I dag defineres virtuel adgang til fastnet på en række forskellige måder i EU. Virtuel adgang til fastnet med det formål at udbyde grænseoverskridende tjenester harmoniseres ved: · at definere fælles egenskaber ved EU-harmoniserede virtuelle bredbåndsadgangsprodukter (virtuel adskillelse af pakkede produkter, IP-bitstrøm og termineringsdelene af lejede kabler), der kræves af operatører med en stærk markedsposition · at kræve af de nationale tilsynsmyndigheder, at der tages højde for indførelsen af sådanne harmoniserede adgangsprodukter, når der indføres regulerende indgreb, idet der tages behørigt hensyn til konkurrencen og investeringerne på infrastrukturområdet og overordnede krav om proportionalitet. Forslaget afspejler også beslutningspraksis i en bestemmelse, der knytter forbindelse mellem hensynet til engrospriskontrolforpligtelser i forbindelse med næste generation af accesnet og konkurrencemæssige begrænsninger, der skyldes alternative infrastrukturer, effektive garantier for ikke-diskriminerende adgang og konkurrencen på detailplan hvad angår priser, udvalg og kvalitet · at give udbydere af elektronisk kommunikation ret til på rimelige vilkår at udbyde og tilgå harmoniserede konnektivitetsprodukter med sikkerhed for servicekvalitet for at fremme nye former for onlinetjenester. Slutbrugernes rettigheder (kapitel IV, artikel 21-29) I Europa er både udbyderne af elektronisk kommunikation og slutbrugerne oppe imod usammenhængende regler vedrørende slutbrugernes rettigheder, hvilket fører til uensartet beskyttelse og en lang række forskellige regler, der skal overholdes i forskellige medlemsstater. Denne fragmentering er dyr for operatørerne, uhensigtsmæssig for slutbrugerne, og i den sidste ende hindrer den udbuddet af grænseoverskridende tjenester og påvirker forbrugernes vilje til at købe dem negativt. For at garantere en passende grad af forbrugerbeskyttelse i hele EU, er de regler, der definerer slutbrugernes rettigheder, blevet harmoniseret, herunder: – ikke-diskrimination mellem indenlandsk kommunikation og kommunikation inden for EU (EU-intern) (medmindre forskellen kan retfærdiggøres objektivt) – obligatorisk information forud for kontraktindgåelse og ved kontraktindgåelse – øget gennemsigtighed og faciliteter, der skal undgå ubehagelige overraskelser på regningen – retten til at opsige kontrakten efter seks måneder uden omkostninger (eksklusive restværdien af subsidieret udstyr eller andre reklamefremstød) – udbydernes forpligtelse til at tilbyde uhindret opkobling til alle de former for indhold, applikationer eller tjenester, som slutbrugerne tilgår, hvilket også kaldes netneutralitet, samt regulering af operatørernes anvendelse af trafikstyringsforanstaltninger med det formål at respektere den generelle adgang til internettet. Samtidig tydeliggøres de relevante retsregler for specialtjenester af øget kvalitet. Lettere skift af udbyder (kapitel V, artikel 30) Bedre overdragelsesregler fremmer markedsadgang og konkurrence mellem udbydere af elektronisk kommunikation og gør det lettere for slutbrugerne at vælge den udbyder, der bedst opfylder deres specifikke behov. Der opstilles ligeledes harmoniserede principper for overdragelsesprocedurer, såsom omkostningsbaserede priser, en proces, der styres af den modtagende udbyder, og automatisk opsigelse af kontrakten med den overdragende udbyder. Organisatoriske og afsluttende bestemmelser (kapitel VI, artikel 31-40) Dette kapitel indeholder generelle bestemmelser vedrørende de kompetente nationale myndigheders sanktionsbeføjelser samt regler om Kommissionens beføjelser til at vedtage delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter. Der opstilles ligeledes tilpasninger af rammedirektiverne og roaming- og BEREC-forordningerne. Særligt hvad angår forudgående markedsregulering, og fordi hver enkelt national tilsynsmyndighed stadig er ansvarlig for sit respektive (indenlandske) marked, sigter tilpasningerne mod at fremme en større grad af ensartethed og stabilitet i hele EU, for så vidt angår de nationale tilsynsmyndigheders vurdering af markederne og indførelse af lovgivningsmæssige forpligtelser for indehavere af en fælles EU-tilladelse, for at undgå at de har forskellige forpligtelser for det samme markedssvigt i de forskellige medlemsstater, hvor de er til stede. For at opnå dette indeholder bestemmelserne en beføjelse af Kommissionen til at kræve tilbagekaldelse af afhjælpende foranstaltninger, der er pålagt virksomheder med en fælles EU-tilladelse, samt retlig sikkerhed vedrørende kriterierne for identifikation af markeder, der er underlagt sådanne afhjælpende forhåndsforanstaltninger, idet der også tages højde for konkurrencebegrænsninger forårsaget af tilsvarende tjenester, der udbydes af "over-the-top"-aktører. Selvom roaming III-forordningen med dens strukturelle foranstaltninger vil skabe større konkurrence på markedet, forventes det ikke, at forordningen alene vil skabe en situation, hvor kunder kan opretholde det typiske forbrugsmønster i deres hjemland, når de rejser til udlandet, og dermed sætte en stopper for roaminggebyrer generelt i hele EU. Artikel 37 bygger derfor videre på roamingforordningen og giver operatørerne incitamenter til at udbyde roaming til hjemmemarkedspriser. Forslaget indfører en frivillig mekanisme for mobiloperatører, så de kan indgå bilaterale eller multilaterale roamingaftaler, der gør det muligt for dem at internalisere engrosroamingomkostningerne og gradvis indføre roamingtjenester til hjemmemarkedspriser indtil juli 2016, samtidig med at risikoen for prisarbitrage mindskes. Sådanne roamingaftaler er som sådan ikke noget nyt på markedet. Roamingaftaler findes allerede, og de giver deltagerne (forudsat at de overholder konkurrencelovgivningen) mulighed for at opnå stordriftsfordele ved udbud af roamingtjenester mellem de kontraherende parter. Forslaget kræver imidlertid, at de anmeldes for at forbedre deres gennemsigtighed. Det er meningen, at den foreslåede frivillige ordning skal fremme videregivelsen af sådanne lovlige stordriftsfordele til forbrugerne gennem udbud af roamingtjenester til hjemmemarkedspriser på betingelser, som sikrer, at roaming i hele EU er omfattet, og at forbrugerne i hele EU i sidste ende får gavn af sådanne tilbud. Samtidig sikrer forslaget den nødvendige balance, der giver operatører mulighed for at tilpasse deres detailudbud og gradvist sikre, at alle deres kunder kan få gavn af dem. Uden bilaterale eller multilaterale roamingaftaler er det urealistisk at forestille sig, at en operatør ensidigt ville kunne udbyde roamingtjenester til hjemmemarkedspriser i hele EU inden for den planlagte tidsramme. Endelig er det nødvendigt med ændringer i BEREC-forordningen for at skabe en højere grad af stabilitet i dette organ og give det mulighed for at spille en mere strategisk rolle, særligt gennem udpegelse af en professionel formand med et mandat på tre år. 4. VIRKNINGER FOR BUDGETTET Den foreslåede forordning har ingen indvirkning på EU's budget. Navnlig har forslaget om ændring af forordning (EF) nr. 1211/2009 ingen virkninger på hverken antallet af stillinger i stillingsfortegnelsen eller på EU's finansielle bidrag til BEREC-kontoret, og det er i overensstemmelse med tallene i meddelelsen til Europa-Parlamentet og Rådet (COM(2013) 519 final). 2013/0309 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om foranstaltninger vedrørende EU's indre marked for elektronisk kommunikation med henblik på at opnå et netforbundet europæisk område, og om ændring af direktiv 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF samt forordning (EF) nr. 1211/2009 og forordning 531/2012 (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[12], under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[13], efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) Det er nødvendigt, at Europa udnytter alle kilder til vækst for at overvinde krisen, skabe arbejdspladser og genvinde konkurrencedygtigheden. Europa 2020-strategien har til formål at genopbygge væksten og skabe nye arbejdspladser. På sit møde i foråret 2013 understregede Det Europæiske Råd det digitale indre markeds betydning for væksten og efterlyste konkrete foranstaltninger med det formål at etablere et indre marked for informations- og kommunikationsteknologi (ikt) så hurtigt som muligt. I overensstemmelse med målene i Europa 2020-strategien og denne anmodning sigter denne forordning mod at etablere et indre marked for elektronisk kommunikation ved at gennemføre og tilpasse det eksisterende EU-regelsæt for elektronisk kommunikation. (2) Den digitale dagsorden for Europa, der er et af flagskibsinitiativerne i Europa 2020-strategien, anerkender allerede IKT og netkonnektivitet som et uundværligt grundlag for udviklingen af vores økonomi og samfundet. For at EU kan høste frugterne af den digitale overgang, er der behov for et dynamisk indre marked for elektronisk kommunikation inden for alle sektorer i hele Europa. Et sådant ægte indre kommunikationsmarked vil blive rygraden i en innovativ og intelligent digital økonomi og en grundpille i det digitale indre marked, hvor onlinetjenester kan udbydes frit på tværs af grænserne. (3) Friheden til at udbyde elektroniske kommunikationsnet og -tjenester til alle kunder i EU og alle slutbrugeres ret til at vælge det bedste tilbud, der findes på markedet, skal sikres gennem et sømløst digitalt indre marked for elektronisk kommunikation, der ikke hæmmes af opsplitning af markederne langs landegrænserne. De eksisterende rammebestemmelser om elektronisk kommunikation er ikke fuldt ud egnet til at takle en sådan opsplitning, der skyldes generelle tilladelsesordninger, som fungerer på nationalt snarere end på EU-plan, nationale ordninger for tildeling af radiofrekvenser, forskelle i de adgangsprodukter, der er til rådighed for udbyderne af elektronisk kommunikation i forskellige medlemsstater og anvendelse af forskellige sektorspecifikke forbrugerregelsæt. I mange tilfælde udgør EU-reglerne blot en referencemodel, og de bliver ofte gennemført på forskellig vis i de enkelte medlemsstater. (4) Et ægte indre marked for elektronisk kommunikation vil fremme konkurrencen, investeringerne og innovationen i nye og forbedrede net og tjenester ved at sætte skub i markedsintegrationen og det grænseoverskridende udbud af tjenester. Det vil således bidrage til, at de ambitiøse mål om højhastighedsbredbånd, der er sat i den digitale dagsorden, bliver nået. Det voksende udbud af digitale infrastrukturer og tjenester vil på sin side øge valgmulighederne for forbrugerne, tjenesternes kvalitet og mangfoldigheden på indholdssiden, bidrage til territorial og social sammenhæng og fremme mobiliteten i hele EU. (5) De fordele, der høstes som resultat af et indre marked for elektronisk kommunikation, bør komme det bredere digitale økosystem til gode, herunder EU’s udstyrsfabrikanter, udbydere af indhold og applikationer samt den bredere økonomi, herunder f.eks. bank-, bil-, logistik, detail-, energi- og transportsektorerne, der er afhængige af konnektivitet for at kunne øge deres produktion ved hjælp af f.eks. allestedsnærværende cloud-applikationer, netforbundet udstyr og mulighed for integreret udbud af tjenester til forskellige dele af virksomheden. De offentlige forvaltninger og sundhedssektoren vil også drage fordel af en bredere tilgang til e-forvaltning og e-sundhedstjenester. Udbuddet af kulturelt indhold og kulturelle tjenester og den kulturelle mangfoldighed generelt vil også kunne styrkes på et indre marked for elektronisk kommunikation. Konnektivitet via elektroniske kommunikationsnet og -tjenester er så vigtigt for den bredere økonomi og samfundet, at uberettigede sektorspecifikke byrder, såvel reguleringsmæssige som andre byrder, bør undgås. (6) Denne forordning sigter mod at få det indre marked for elektronisk kommunikation fuldt på plads ved hjælp af foranstaltninger på tre brede, indbyrdes sammenhængende akser. For det første skal den sikre friheden til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester på tværs af grænser og net i forskellige medlemsstater på baggrund af princippet om en fælles EU-tilladelse, der skal danne grundlag for en langt højere grad af ensartethed og forudsigelighed i indholdet og gennemførelsen af sektorspecifik lovgivning i hele EU. For det andet er det nødvendigt at sikre adgang til ressourcer, der er afgørende for udbud af elektroniske kommunikationsnet og –tjenester, på langt mere ensartede betingelser, ikke kun hvad angår trådløs bredbåndskommunikation, hvor både tilladelseskrævende og tilladelsesfri radiofrekvenser er af yderste vigtighed, men også hvad angår fastnetkonnektivitet. For det tredje skal forordningen sikre en indbyrdes tilnærmelse af forretningsvilkårene og opbygge forbrugernes tillid til den digitale verden ved at harmonisere reglerne om beskyttelse af slutbrugerne, især forbrugerne. Ud over regler om adgang til onlineindhold, applikationer og tjenester er der brug for regler om ikkediskrimination, kontraktrelateret information, opsigelse af kontrakter og skift af udbyder, der ikke blot beskytter forbrugerne, men samtidig sikrer, at internettet forsat kan fungere som en drivkraft for innovation. Desuden skal yderligere reformer på roamingområdet indgyde slutbrugerne tillid, så de forbliver opkoblede, når de rejser i EU, og efterhånden bør reformerne medføre konvergerende priser og vilkår i EU. (7) Denne forordning skal derfor supplere det eksisterende EU-regelsæt (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF[14], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF[15], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF[16], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF[17], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF[18], Kommissionens direktiv 2002/77/EF[19] samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1211/2009[20], Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 531/2012[21] og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 243/2012/EU[22]) samt gældende national lovgivning, der er vedtaget i overensstemmelse med EU-lovgivningen; forordningen bør således fastlægge specifikke rettigheder og forpligtelser både for udbydere af elektronisk kommunikation og for slutbrugere ved at indføre væsentlige ændringer i de eksisterende direktiver og forordning (EU) nr. 531/2012, der har til formål at sikre en højere grad af konvergens, samt væsentlige ændringer, der er i overensstemmelse med et indre marked med mere konkurrence. (8) De foranstaltninger, der opstilles i denne forordning, respekterer princippet om teknologisk neutralitet, hvilket vil sige, at de hverken pålægger eller diskriminerer til fordel for anvendelse af en speciel teknologi. (9) Udbud af elektronisk kommunikation på tværs af grænserne er stadig forbundet med større byrder end de tjenester, der holder sig inden for de nationale grænser. Navnlig skal udbydere af grænseoverskridende tjenester anmelde sig og betale gebyrer i hver enkelt værtsmedlemsstat. Indehavere af en fælles EU-tilladelse bør være underlagt et fælles anmeldelsessystem i den medlemsstat, hvor virksomheden har sit hovedsæde (hjemlandet), hvilket vil mindske den administrative byrde for operatører af grænseoverskridende tjenester. Den fælles EU-tilladelse skal gælde for enhver virksomhed, der udbyder eller har til hensigt at udbyde elektroniske kommunikationstjenester i mere end én medlemsstat for at sikre, at udbydere af elektronisk kommunikation er berettigede til at nyde godt af de rettigheder, der er forbundet med friheden til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester og -net i alle medlemsstater i overensstemmelse med denne forordning. En fælles EU-tilladelse, der fastlægger den lovgivningsmæssige ramme for udbydere af elektronisk kommunikation, som udbyder tjenester på tværs af medlemsstaterne på grundlag af en generel tilladelse i hjemlandet, bør sikre reel frihed til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester og –net i hele EU. (10) Udbuddet af grænseoverskridende elektroniske kommunikationstjenester eller -net kan udmønte sig forskelligt afhængigt af en række faktorer såsom hvilken slags net eller tjeneste der udbydes, hvor omfattende en fysisk infrastruktur der er behov for, eller abonnentsgrundlaget i de forskellige medlemsstater. Intentionen om at udbyde elektroniske kommunikationstjenester eller drive et elektronisk kommunikationsnet på tværs af grænserne kan påvises gennem aktiviteter såsom forhandling om aftaler vedrørende adgang til net i en given medlemsstat eller markedsføring via et netsted på målmedlemsstatens sprog. (11) Uanset hvordan en udbyder vælger at drive elektroniske kommunikationsnet eller udbyde elektroniske kommunikationstjenester på tværs af grænserne, skal den reguleringsordning, der gælder for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, være neutral i forhold til de forretningsmæssige valg, der ligger til grund for, hvordan funktionerne og aktiviteterne tilrettelægges i de forskellige medlemsstater. Derfor skal en europæisk elektronisk kommunikationsudbyders hjemland anses for at være den medlemsstat, hvor de strategiske beslutninger vedrørende udbud af elektroniske kommunikationsnet eller -tjenester bliver truffet, uanset hvilken struktur virksomheden måtte have. (12) Den fælles EU-tilladelse skal baseres på en generel tilladelse i hjemlandet. Den bør ikke omfatte vilkår, som allerede gælder i medfør af anden eksisterende national lovgivning, der ikke udelukkende vedrører sektoren for elektronisk kommunikation. Desuden skal bestemmelserne i denne forordning og forordning (EU) nr. 531/2012 også gælde for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation. (13) De fleste sektorspecifikke betingelser, f.eks. vedrørende adgang til net samt nettenes sikkerhed og integritet eller adgang til alarmtjenester, hænger i høj grad sammen med det sted, hvor det pågældende net er beliggende, eller hvor den pågældende tjenesten leveres. Derfor kan en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation være underlagt betingelser, der gælder i de medlemsstater, hvor de driver virksomhed, i den udstrækning denne forordning ikke fastsætter andet. (14) I tilfælde, hvor medlemsstater kræver bidrag til finansieringen af forsyningspligtydelser og til de nationale tilsynsmyndigheders forvaltningsrelaterede omkostninger, skal kriterierne og procedurerne vedrørende fordelingen af bidragene være forholdsmæssige og ikkediskriminerende for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, så de ikke hindrer grænseoverskridende markedsadgang, især for nye aktører og mindre operatører; derfor bør der ved fastsættelsen af de enkelte virksomheders bidrag tages hensyn til bidragyderens markedsandel målt i omsætning i den relevante medlemsstat, og der bør gælde en minimumstærskel. (15) Det er nødvendigt at sikre, at medlemsstaterne, når omstændighederne ellers er ens, ikke behandler europæiske udbydere af elektronisk kommunikation forskelligt, og at der anvendes en ensartet reguleringspraksis på det indre marked, særligt hvad angår de foranstaltninger, der falder ind under artikel 15 eller 16 i direktiv 2002/21/EF eller artikel 5 eller 8 i direktiv 2002/19/EF. Europæiske udbydere af elektronisk kommunikation bør derfor have ret til at blive behandlet ens i de forskellige medlemsstater i situationer, der objektivt ses er ens, så der bliver mulighed for en mere integreret drift på tværs af grænserne. Der bør desuden være specifikke procedurer på EU-plan for gennemgang af udkast til afgørelser om afhjælpende foranstaltninger i medfør af artikel 7a, i direktiv 2002/21/EF i sådanne tilfælde for at undgå uberettigede forskelle i de forpligtelser, der gælder for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation i forskellige medlemsstater. (16) Regulerings- og tilsynsbeføjelserne bør fordeles mellem den europæiske udbyders hjemland og eventuelle værtsmedlemsstater for at mindske hindringerne for markedsadgang, samtidig med at man sikrer, at de gældende betingelser for udbud af elektroniske kommunikationstjenester og –net håndhæves på passende vis. Så selv om hver enkelt tilsynsmyndighed skal overvåge overholdelsen af de betingelser, der gælder på deres område i overensstemmelse med EU-lovgivningen, bl.a. ved hjælp af sanktioner og foreløbige foranstaltninger, er det kun den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet, der har beføjelser til at suspendere eller tilbagekalde en europæisk udbyders ret til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester og ‑net i hele EU eller dele heraf. (17) Radiofrekvenser er et offentligt gode og en vigtig ressource for det indre marked for mobilt trådløst bredbånd og satellitkommunikation i EU. Udvikling af trådløs bredbåndskommunikation bidrager til gennemførelsen af den digitale dagsorden for Europa og særligt målet om at sikre bredbåndsadgang med en hastighed på mindst 30 mbps for alle EU-borgere, når vi når 2020, og målet om at give EU den højest mulige bredbåndshastighed og den størst mulige kapacitet. Europa er dog kommet bagud i forhold til andre større globale regioner - Nordamerika, Afrika og dele af Asien - når det gælder udrulning og udbredelse af den nyeste generation af trådløse bredbåndsteknologier, der er nødvendig for at nå disse politiske mål. Den stykvise proces med at tillade og gøre 800 MHz-båndet tilgængeligt for trådløs bredbåndskommunikation, hvor mere end halvdelen af medlemsstaterne anmoder om undtagelser eller på anden vis ikke opfylder dette inden den tidsfrist, der er fastsat i radiofrekvenspolitikprogrammet, Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 243/2012[23], viser, hvor vigtigt det er at skride til handling allerede i perioden for det nuværende radiofrekvenspolitikprogram. EU’s foranstaltninger, der har til formål at harmonisere betingelserne for adgang til og effektiv udnyttelse af radiofrekvenserne i forbindelse med elektronisk kommunikation i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 676/2002/EF[24] har ikke været tilstrækkelige til at løse problemet. (18) De forskellige nationale politikker skaber uoverensstemmelser og opsplitning på det indre marked, hvilket både hæmmer udrulningen af EU-dækkende tjenester og gennemførelsen af det indre marked for trådløs bredbåndskommunikation. Dette kan især skabe ulige betingelser for adgang til sådanne tjenester, hindre konkurrencen mellem virksomheder, der er etableret i forskellige medlemsstater, og bremse investeringerne i mere avancerede net og teknologier og udviklingen af innovative tjenester; dermed berøves borgerne og virksomhederne for allestedsnærværende integrerede tjenester af høj kvalitet, og udbyderne af trådløst bredbånd berøves for den øgede effektivitetsgevinst af en storstilet og mere integreret drift. Derfor bør en almen integreret udbredelse af avancerede trådløse bredbåndskommunikationstjenester i hele EU ledsages af tiltag på EU-plan vedrørende visse aspekter af tildelingen af radiofrekvenser. Samtidig bør medlemsstaterne bevare retten til at tilrettelægge brugen af deres radiofrekvenser til formål vedrørende den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og forsvaret. (19) Udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, herunder mobiloperatører og konsortier bestående af sådanne operatører, skal have mulighed for i fællesskab at tilrettelægge en effektiv dækning af en stor del af EU’s område til en rimelig pris for at tilgodese slutbrugerne på lang sigt; derfor bør de kunne anvende radiofrekvenser i flere medlemsstater, idet der gælder ensartede betingelser, procedurer, omkostninger, tidsrammer og varighed i harmoniserede frekvensbånd, samt supplerende pakker af radiofrekvensressourcer, f.eks. en kombination af lavere og højere frekvenser til dækning af tætbefolkede og mindre tætbefolkede områder. Initiativer til fordel for en højere grad af koordinering og ensartethed vil også øge forudsigeligheden i netinvesteringsmiljøet. Denne forudsigelighed vil ligeledes kunne styrkes af en klar politik, der fremmer brugsrettigheder til radiofrekvenser af langsigtet varighed, uden at det berører disse rettigheders tidsubegrænsede karakter i visse medlemsstater, og som på sin side er forbundet med klare betingelser for overdragelse, leje eller fælles brug af dele af eller samtlige radiofrekvenser, der er genstand for en sådan individuel brugsret. (20) Der bør sikres en bedre koordinering og sammenhæng mellem brugsrettighederne til radiofrekvenser, specielt for de frekvensbånd, der er blevet harmoniseret med henblik på trådløst fastnet, nomadisk og mobil bredbåndskommunikation. Dette omfatter de frekvensbånd, der er udpeget på ITU-niveau til avancerede IMT-systemer (International Mobile Telecommunications) og frekvensbånd, der bruges til radiobaserede lokale datanet (RLAN), f.eks. 2,4 GHz-båndet og 5 GHz-båndet. Det bør også udvides til at omfatte frekvensbånd, der muligvis bliver harmoniseret til trådløs bredbåndskommunikation i fremtiden, som det fremgår af artikel 3b i radiofrekvenspolitikprogrammet og Frekvenspolitikgruppens udtalelse af 13. juni 2013 om de strategiske udfordringer, som Europa står over for, når det gælder håndteringen af den stigende efterspørgsel efter radiofrekvenser til trådløst bredbånd, som f.eks. i nær fremtid 700 MHz-båndet, 1,5 GHz-båndet og 3,8-4,2 GHz-båndene. (21) Sammenhængen mellem de forskellige nationale radiofrekvenstildelingsprocedurer kunne styrkes af mere udtrykkelige bestemmelser om de kriterier, der er relevante for tidsplanerne for tilladelsesprocedurerne, brugsrettighedernes gyldighedsperiode, gebyrerne og de nærmere regler for betaling heraf, kapacitets- og dækningsforpligtelser, fastlæggelse af størrelsen af frekvensbånd og frekvensblokke, der er underlagt en tilladelsesprocedure, krav om objektive tærskelværdier til fremme af effektiv konkurrence, betingelser for handel med brugsret til frekvenser, herunder betingelser for fælles brug af frekvenser. (22) Begrænsning af afgifterne til det minimum, der kræves for at forvalte radiofrekvenserne optimalt, med en balance mellem betalinger der gennemføres straks og periodiske afgifter vil fremme investeringerne i infrastruktur og udrulning af teknologi samt videregivelse af de medfølgende omkostningsfordele til slutbrugerne. (23) En mere samordnet af tildeling af radiofrekvenser og efterfølgende udrulning af trådløst bredbånd vil bidrage til, at der opnås stordriftsfordele i tilgrænsende sektorer såsom netværks- og terminaludstyr. Disse sektorer kunne på deres side tage hensyn til EU-initiativer og -politikker vedrørende anvendelse af radiofrekvenser i højere grad, end det er tilfældet nu. Der bør derfor fastsættes en harmoniseringsprocedure for tidsplanerne for tildeling og en minimums- eller standardgyldighedsperiode for brugsrettigheder til sådanne frekvensbånd. (24) Hvad angår de andre væsentlige hovedbetingelser, der kan være knyttet til brugsret til radiofrekvenser til trådløst bredbånd, vil det fremme en mere ensartet anvendelse i medlemsstaterne af de reguleringsprincipper og ‑kriterier, der opstilles i denne forordning, hvis der indføres en koordineringsordning, der giver Kommissionen og de andre medlemsstaters kompetente myndigheder mulighed for at fremsætte bemærkninger, inden en given medlemsstats tildeler brugsrettigheder, og som giver Kommissionen mulighed for at gribe ind over for forslag, der ser ud til ikke at være i overensstemmelse med EU-lovgivningen, idet den tager medlemsstaternes synspunkter i betragtning. (25) I betragtning af den enorme vækst i efterspørgslen på radiofrekvenser til trådløst bredbånd bør man fremme løsninger på alternativ frekvenseffektiv adgang til trådløst bredbånd. Dette indebærer anvendelse af trådløse adgangssystemer med lav effekt, der opererer i et lille område, som f.eks. de såkaldte hotspots på de radiobaserede lokale datanet (RLAN, også kendt som wi-fi) samt net, der består af små cellulære adgangspunkter med lav effekt, (også kaldet femto-, pico- eller metroceller). (26) Supplerende trådløse adgangssystemer såsom RLAN, særligt offentligt tilgængelige RLAN-adgangspunkter, giver i stigende grad slutbrugerne adgang til internettet og giver mobiloperatørerne mulighed for mobiltrafikfordeling ved hjælp af harmoniserede radiofrekvenser, uden at det kræver en individuel tilladelse eller brugsret til radiofrekvenser. (27) De fleste RLAN-adgangspunkter anvendes indtil videre af private brugere som en lokal trådløs udvidelse af deres faste bredbåndsforbindelse. Hvis slutbrugerne vælger at dele adgangen til deres RLAN med andre inden for rammerne af deres eget internetabonnement, burde dette særligt i tætbefolkede områder maksimere den trådløse datakapacitet gennem genanvendelse af radiofrekvenser og skabe en omkostningseffektiv, komplementerende trådløs infrastruktur, der er tilgængelig for andre slutbrugere. Derfor bør unødvendige restriktioner for slutbrugerne med hensyn til at dele adgang til deres egne RLAN-adgangspunkter med andre slutbrugere eller koble sig på disse adgangspunkter enten fjernes eller forhindres. (28) Desuden bør unødige restriktioner for udrulning og sammenkobling af RLAN-adgangspunkter fjernes. Offentlige myndigheder og udbydere af offentlige tjenester anvender i stigende grad RLAN-adgangspunkter i deres lokaler til egne formål, f.eks. til brug for deres personale, for at fremme omkostningseffektiv adgang for borgerne til e-forvaltningstjenester på stedet eller for at understøtte udbuddet af intelligente offentlige tjenester med tidstro information, f.eks. vedrørende offentlig transport eller trafikstyring. Disse instanser kunne også give adgang til sådanne adgangspunkter for borgerne i al almindelighed som en accessorisk tjeneste ud over de tjenester, der tilbydes offentligheden fra disse lokaler, og de bør kunne gøre dette i overensstemmelse med konkurrencereglerne og reglerne for offentlige indkøb. Tilrådighedsstillelse af lokal adgang til elektroniske kommunikationsnet inden for eller omkring en privat ejendom eller et begrænset offentligt område som en accessorisk tjeneste som supplement til en anden aktivitet, der ikke er afhængig af denne form for adgang, såsom RLAN-hotspots, der stilles til rådighed for kunder, der betaler for andre ydelser, eller for den offentligheden i området, bør ikke medføre, at en sådan udbyder anses som en udbyder af elektronisk kommunikation. (29) Trådløse adgangspunkter med lav effekt i et lille område benytter meget småt og ikke iøjnefaldende udstyr, der ligner private wi-fi-routere, og der bør udarbejdes tekniske specifikationer på EU-plan for udrulning og anvendelse af disse i forskellige lokale sammenhænge på grundlag af generelle tilladelser, uden urimelige restriktioner hidrørende fra individuelle planlægnings- eller andre tilladelser. Forholdsmæssigheden af foranstaltninger, der fastlægger de tekniske egenskaber ved en sådan anvendelse, som er omfattet af generelle tilladelser, bør sikres ved hjælp af egenskaber, der er betydeligt mere restriktive end de gældende højeste værdier i EU-foranstaltningerne vedrørende parametre såsom effekt. (30) Medlemsstaterne bør sikre, at forvaltningen af radiofrekvenser på nationalt plan ikke forhindrer andre medlemsstater i at bruge de radiofrekvenser, de har ret til, eller i at overholde deres forpligtelser angående anvendelse af frekvensbånd, der er blevet harmoniseret på EU-plan. Idet der bygges videre på Frekvenspolitikgruppens nuværende aktiviteter, bør der etableres en koordineringsmekanisme for at sikre, at hver enkelt medlemsstat har retfærdig adgang til radiofrekvenser, og at resultaterne af koordineringen er ensartede og mulige at håndhæve. (31) Erfaringerne med gennemførelsen af EU's regelsæt viser, at de eksisterende bestemmelser, der kræver ensartet anvendelse af reguleringsforanstaltningerne, sammen med målet om at bidrage til udviklingen af det indre marked ikke har skabt et tilstrækkeligt stærkt incitament til at udvikle adgangsprodukter på grundlag af harmoniserede standarder og processer, særligt ikke i forbindelse med fastnet. Når operatørerne driver virksomhed i forskellige medlemsstater, har de vanskeligt ved at finde adgangsressourcer, der har den rette kvalitet og det rette interoperabilitetsniveau hvad angår tjenester og net, og når disse ressourcer findes, har de forskellige tekniske egenskaber. Dette øger omkostningerne og udgør en hindring for udbud af tjenester på tværs af nationale grænser. (32) Det vil sætte skub i integreringen af det indre marked for elektronisk kommunikation, hvis der skabes en ramme for fastlæggelse af visse europæiske virtuelle nøgleprodukter, der er særligt vigtige for udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, som vil tilbyde grænseoverskridende tjenester, samt hvis der vedtages en tværeuropæisk strategi, baseret på nøgleparametre og minimumskrav til egenskaber, i et miljø, der i stigende grad er baseret udelukkende på IP-teknologi. (33) Det er nødvendigt at tage hånd om de operationelle behov, der kan opfyldes ved hjælp af forskellige virtuelle produkter. Der bør være europæiske virtuelle bredbåndsadgangsprodukter til rådighed i tilfælde, hvor en operatør med en stærk markedsposition i medfør af betingelserne i rammedirektivet og adgangsdirektivet er blevet forpligtet til at tilbyde adgang på regulerede betingelser ved et bestemt adgangspunkt i sit net. For det første bør effektiv grænseoverskridende markedsadgang fremmes ved hjælp af harmoniserede produkter, der sætter udbydere af grænseoverskridende tjenester i stand til at levere tjenester til deres slutkunder for første gang, uden forsinkelse og på en måde, der er forudsigelig og af tilstrækkelig kvalitet; dette omfatter også tjenester rettet mod virksomhedskunder med afdelinger i forskellige medlemsstater, hvor dette er nødvendigt og forholdsmæssigt ifølge markedsanalyser. Disse harmoniserede produkter skal være til rådighed i en tilstrækkelig periode, så udbyderne og de adgangssøgende kan planlægge investeringer på mellemlang og lang sigt. (34) For det andet er avancerede virtuelle adgangsprodukter, der kræver, at adgangssøgende investerer mere, og som giver dem en højere grad af kontrol og differentiering, særligt ved at give adgang på et mere lokalt plan, altafgørende, når det gælder om at skabe vilkår for vedvarende konkurrence på det indre marked. Derfor skal disse engrosadgangsprodukter, der er afgørende for næstegenerationsaccessnet (NGA-net), også harmoniseres for at fremme grænseoverskridende investeringer. Sådanne virtuelle bredbåndsadgangsprodukter skal udformes, så deres funktionaliteter svarer til fysisk adskillelse af pakkede produkter, for at øge udvalget af mulige afhjælpende foranstaltninger på engrosniveau, som de nationale tilsynsmyndigheder kan tage i betragtning i proportionalitetsvurderingen i medfør af direktiv 2002/19/EF. (35) For det tredje er det også nødvendigt at harmonisere et engrosadgangsprodukt med henblik på termineringsdelen af faste kredsløb med udvidede grænseflader for at muliggøre grænseoverskridende udbud af opgavekritiske konnektivitetstjenester til de mest krævende virksomhedsbrugere. (36) I forbindelse med den stigende overgang til net, der udelukkende er IP-baserede, forhindrer manglen på adgang til konnektivitetsprodukter, der er baseret på IP-protokollen for forskellige kategorier af tjenester med en garanteret tjenestekvalitet, der muliggør kommunikationsveje på tværs af netdomæner og netgrænser, både inden for og på tværs af medlemsstaterne, udviklingen af applikationer, der er afhængige af adgang til andre net, hvilket begrænser den teknologiske innovation. Desuden forhindrer denne situation en videre udbredelse af de effektivitetsfordele, der er forbundet med styring og udbud af IP-baserede net og konnektivitetsprodukter med garanteret tjenestekvalitet, særligt øget sikkerhed, pålidelighed og fleksibilitet, omkostningseffektivitet og hurtigere levering, der er til gavn for netoperatørerne, tjenesteudbyderne og slutbrugerne. Det er derfor nødvendigt med en harmoniseret tilgang til udformningen og tilrådighedsstillelsen af disse produkter på rimelige vilkår, bl.a. muligheden for gensidig levering mellem udbyderne af elektronisk kommunikation, hvor dette ønskes. (37) Fastsættelsen af europæiske virtuelle bredbåndsprodukter i medfør af denne forordning bør afspejles i de nationale tilsynsmyndigheders vurdering af, hvilke afhjælpende adgangsforanstaltninger der er mest formålstjenlige over for net, der tilhører operatører med en stærk markedsposition; samtidig bør man undgå overregulering som følge af en unødig vækst i udbuddet af adgangsprodukter på engrosniveau, uanset om disse indføres i medfør af markedsanalyser eller tilbydes på andre betingelser. Navnlig bør indførelsen af europæiske virtuelle adgangsprodukter ikke i sig selv føre til en stigning i antallet af regulerede adgangsprodukter, der pålægges en given operatør. Endvidere bør den omstændighed, at de nationale tilsynsmyndigheder i medfør af denne forordning skal vurdere, om der bør indføres krav om et europæisk virtuelt bredbåndsadgangsprodukt i stedet for eksisterende adgangsforanstaltninger på engrosniveau, og om det er hensigtsmæssigt at indføre krav om et europæisk virtuelt bredbåndsadgangsprodukt i forbindelse med fremtidige markedsundersøgelser, hvor de konstaterer, at en udbyder har en stærk markedsposition, ikke berøre deres ansvar for at vælge den mest hensigtsmæssige og forholdsmæssige foranstaltning for at afhjælpe det konstaterede konkurrenceproblem i overensstemmelse med artikel 16 i direktiv 2002/21/EF. (38) Af hensyn til forudsigelighed i reguleringen bør hovedelementerne i den beslutningspraksis, der er under udvikling i medfør af det nuværende regelsæt, og som påvirker de betingelser, på hvilke engrosadgangsprodukter, herunder europæiske virtuelle bredbåndsadgangsprodukter, stilles til rådighed for NGA-net, også afspejles i lovgivningen. Disse hovedelementer bør omfatte bestemmelser, der afspejler, hvor vigtig en rolle forholdet mellem konkurrencemæssige begrænsninger, der hidrører fra alternative faste og trådløse infrastrukturer, faktiske garantier for ikke-diskriminerende adgang samt den eksisterende grad af konkurrence hvad angår pris, udvalg og kvalitet på detailniveau spiller i analysen af engrosadgangsmarkederne og særlig af, hvorvidt der er behov for priskontrol for denne adgang til NGA-net. Graden af konkurrence på pris, udvalg og kvalitet er det, der i sidste ende er afgørende for fordelene for slutbrugerne. For eksempel kan de nationale tilsynsmyndigheder i forbindelse med deres vurdering af hver enkelt sag i medfør af artikel 16 i direktiv 2002/21/EF, uden at det berører vurderingen af, om der er tale om stærk markedsposition, og anvendelsen af EU's konkurrenceregler, anse betingelserne på et marked med to faste næstegenerationsnet for at skabe tilstrækkelig konkurrence til at kunne sætte skub i netopgraderinger og fremme udviklingen hen imod udbud af ultrahurtige tjenester, hvilket er et af de vigtige parametre i detailkonkurrence. (39) Det må forventes, at øget konkurrence på et indre marked med tiden vil føre til begrænsning af sektorspecifik regulering på baggrund af markedsanalyse. Et af resultaterne af gennemførelsen af det indre marked bør netop være en stærkere tendens til effektiv konkurrence på relevante markeder, idet efterfølgende anvendelse af konkurrencereglerne i stadigt stigende grad anses for at være tilstrækkelig til at sikre markedets funktion. For at sikre juridisk klarhed og forudsigelighed, hvad angår reguleringsstrategierne på tværs af grænserne, bør der opstilles klare og bindende kriterier for, hvordan det vurderes, om betingelserne på et givet marked stadig retfærdiggør forudgående reguleringsmæssige forpligtelser, idet der henvises til flaskehalsenes varige karakter og udsigterne til konkurrence, særligt infrastrukturbaseret konkurrence, samt konkurrencebetingelserne på detailniveau hvad angår parametre såsom pris, udvalg og kvalitet, der i sidste ende er det, der er relevant for slutbrugerne og EU's økonomis globale konkurrencedygtighed. Disse kriterier bør danne grundlag for regelmæssige revisioner af listen over markeder, hvor forudgående regulering kan være berettiget, og hjælpe de nationale tilsynsmyndigheder med at målrette deres indsats på konvergerende vis, hvor konkurrencen endnu ikke er effektiv. Endelig vil etableringen af et ægte indre marked for elektronisk kommunikation muligvis indvirke på den geografiske afgrænsning af markederne med henblik på både sektorspecifik regulering på baggrund af konkurrenceprincipperne og anvendelse af selve konkurrencelovgivningen. (40) Forskelle i den nationale gennemførelse af sektorspecifikke regler for beskyttelse af slutbrugerne skaber store hindringer på det indre digitale marked, særligt i form af øgede overholdelsesomkostninger for udbydere, der tilbyder elektronisk kommunikation til offentligheden, og som ønsker at udbyde tjenester på tværs af medlemsstaterne. Desuden undergraver opsplitningen og usikkerheden omkring graden af det beskyttelsesniveau, der tilbydes i forskellige medlemsstater, slutbrugernes tillid og afskrækker dem fra at købe elektroniske kommunikationstjenester i udlandet. For at opnå EU’s mål om at fjerne hindringerne på det indre marked er det nødvendigt at udskifte de eksisterende divergerende nationale lovforanstaltninger med et fælles og fuldt ud harmoniseret sæt sektorspecifikke regler, der skaber et fælles højt beskyttelsesniveau for slutbrugerne. Denne form for fuld harmonisering af de lovgivningsmæssige bestemmelser bør ikke forhindre de udbydere af elektronisk kommunikation, der tilbyder tjenester til offentligheden, i at tilbyde slutbrugerne kontrakter, der går videre end dette beskyttelsesniveau. (41) Eftersom denne forordning kun harmoniserer visse sektorspecifikke regler, berører den ikke de generelle forbrugerbeskyttelsesregler, der er fastsat i EU-retsakter og den nationale lovgivning, der gennemfører dem. (42) I de tilfælde hvor bestemmelserne i kapitel 4 og 5 i denne forordning henviser til slutbrugere, skal bestemmelserne ikke kun gælde for forbrugere, men også for andre kategorier af slutbrugere, primært mikrovirksomheder. Hvis de anmoder herom, skal individuelle slutbrugere, der ikke er forbrugere, have mulighed for at indgå individuelle aftaler om at afvige fra visse bestemmelser. (43) Gennemførelsen af det indre marked for elektronisk kommunikation kræver også, at der fjernes hindringer for slutbrugernes adgang til elektroniske kommunikationstjenester i hele EU. De offentlige myndigheder bør derfor ikke skabe eller opretholde hindringer for grænseoverskridende køb af sådanne tjenester. Udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden bør ikke nægte eller begrænse adgang eller diskriminere slutbrugere på baggrund af deres nationalitet eller bopælsmedlemsstat. Det skal dog være muligt at differentiere på baggrund af forskelle, der kan retfærdiggøres objektivt, hvad angår omkostninger, risici og markedsbetingelser, som f.eks. forskelle i efterspørgslen og konkurrenternes priser. (44) Der hersker stadigvæk betydelige prisforskelle, både inden for fastnet- og mobilkommunikation, mellem tale- og sms-kommunikation i hjemlandet og kommunikation, der terminerer i en anden medlemsstat. Selv om der er store forskelle mellem lande, operatører og takstpakker og mellem mobil- og fastnettjenester, bliver dette problem ved med at berøre svage kundegrupper og skabe hindringer for smidig kommunikation i EU. Problemet forekommer på trods af en meget kraftig sænkning, og konvergens i absolutte tal, af termineringstaksterne i de forskellige medlemsstater og lave priser på transitmarkederne. Desuden vil overgangen til udelukkende at bruge IP-baserede net til elektronisk kommunikation med tiden indebære et yderligere fald i omkostningerne. Enhver væsentlig forskel i detailtaksterne mellem på den ene side indenlandsk fjernkommunikation via fastnet, dvs. al anden kommunikation end den, der foregår inden for et lokalområde, der identificeres ved et geografisk nummer i den nationale nummerplan, og på den anden side fastnetkommunikation, der terminerer i en anden medlemsstat, bør derfor retfærdiggøres, idet der henvises til objektive kriterier. Detailtaksterne for international mobilkommunikation må ikke overstige de tale- og sms-eurotakster for henholdsvis regulerede roamingopkald og sms-beskeder, der er fastsat i forordning (EU) nr. 531/2012, medmindre dette retfærdiggøres under henvisning til objektive kriterier. Sådanne kriterier kan omfatte ekstraomkostninger og en rimelig relateret fortjeneste. Andre objektive faktorer kan være forskelle i relateret priselasticitet og let adgang for alle slutbrugere til alternative takster hos udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden, som tilbyder grænseoverskridende tjenester inden for EU til en lav eller ingen ekstratakst, eller til informationssamfundstjenester, der har sammenlignelige funktionaliteter, forudsat at slutbrugerne aktivt gøres opmærksomme på sådanne alternativer af deres udbydere. (45) I løbet af de seneste årtier har internettet udviklet sig som en åben platform for innovation med lave adgangsbarrierer for slutbrugere, udbydere af applikationer og indhold og internettjenesteudbydere. Det eksisterende regelsæt har til formål at fremme slutbrugernes muligheder for at få adgang til og formidle information og bruge applikationer og tjenester, som de selv vælger. For nylig viste rapporten fra Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation (BEREC) om trafikstyringspraksis, der blev offentliggjort i maj 2012, og en undersøgelse iværksat af Forvaltningsorganet for Sundhed og Forbrugere og udgivet i december 2012 om markedet for internetadgang og -udbud set ud fra et forbrugerperspektiv dog, at et væsentligt antal slutbrugere bliver berørt af trafikstyringspraksis, der blokerer eller bremser specifikke applikationer. Disse tendenser kræver klare regler på EU-plan for at bibeholde det åbne internet og for at undgå opsplitning på det indre marked som følge af de enkelte medlemsstaters foranstaltninger. (46) Slutbrugernes frihed til at have adgang til og formidle oplysninger og lovligt indhold og bruge applikationer og tjenester, de selv vælger, er underlagt EU-lovgivningen og den nationale lovgivning, der er i overensstemmelse hermed. Nærværende forordning fastlægger begrænsningerne for de restriktioner for denne frihed, som udbyderne af elektroniske kommunikationstjenester til offentligheden pålægger, men berører ikke anden EU-lovgivning, herunder ophavsretsreglerne og direktiv 2000/31/EF. (47) På et åbent internet bør udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden ikke inden for begrænsninger vedrørende datamængder og hastighed i forbindelse med internetadgangstjenester, der fremgår af kontraktlige aftaler, blokere, bremse, degradere eller diskriminere specifikt indhold, specifikke applikationer eller tjenester eller specifikke kategorier heraf, undtagen med baggrund i et begrænset antal rimelige trafikstyringsforanstaltninger. Sådanne foranstaltninger skal være gennemsigtige, forholdsmæssige og ikke-diskriminerende. Denne form for rimelig trafikstyring indebærer forebyggelse og hindring af alvorlig kriminalitet, herunder frivillige foranstaltninger fra udbydernes side, der skal forhindre adgang til og udbredelse af børnepornografi. Det bør anses for rimeligt at minimere virkningerne af overbelastning af nettet, forudsat at denne form for belastning kun forekommer i begrænsede tidsrum eller under særlige forhold. (48) Mængdebaserede takster bør anses for at være i overensstemmelse med princippet om et åbent internet, så længe det er muligt for slutbrugerne at vælge den takst, der svarer til deres normale dataforbrug på baggrund af gennemsigtig information om betingelserne for og konsekvenserne af et sådant valg. Samtidig bør sådanne takster sætte udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden i stand til bedre at tilpasse netværkskapaciteten til de forventede datamængder. Det er af yderste vigtighed, at slutbrugerne bliver informeret tilstrækkeligt, før de indgår en aftale om en given datamængde eller hastighedsbegrænsning samt de gældende takster, således at de løbende kan overvåge deres forbrug og med lethed anmode om udvidelse af de datamængder, de har til rådighed, hvis de ønsker det. (49) Der er også forbrugerefterspørgsel på tjenester og applikationer med garanteret tjenestekvalitet, som tilbydes af udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden eller udbydere af indhold, applikationer eller tjenester. Sådanne tjenester kan omfatte f.eks. tv-spredning via internet-protokollen (IP-tv), videokonferencer og visse sundhedsapplikationer. Derfor skal slutbrugerne også have frihed til at indgå aftaler om udbud af specialtjenester med garanteret tjenestekvalitet enten med udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden eller udbydere af indhold, applikationer eller tjenester. (50) Desuden efterspørger udbyderne af indhold, applikationer og tjenester transmissionstjenester, der er baseret på fleksible kvalitetsparametre, herunder lavere prioriteringsniveauer for trafik, der kan tåle forsinkelse. Indholds- applikations- og tjenesteudbydernes mulighed for at forhandle en sådan fleksibel kvalitet af tjenesteniveauer med udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden er nødvendig for at de kan udbyde specialtjenester, og dette forventes at spille en afgørende rolle i udviklingen af nye tjenester såsom kommunikation mellem maskiner. Samtidig bør sådanne ordninger gøre det muligt for udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden at balancere trafikken bedre og forhindre overbelastning af nettet. Derfor skal udbyderne af indhold, applikationer og tjenester og udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden have frihed til at indgå specialtjenesteaftaler om definerede tjenestekvalitetsniveauer, så længe disse aftaler ikke i væsentlig grad forringer internetadgangstjenesternes generelle kvalitet. (51) De nationale tilsynsmyndigheder spiller en afgørende rolle, når det gælder om at sikre, at slutbrugerne reelt har mulighed for at benytte sig af denne frihed til åben internetadgang. Derfor bør de nationale tilsynsmyndigheder pålægges forpligtelser vedrørende overvågning og rapportering og til at sikre, at udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden overholder kravene, og at der er ikke-diskriminerende internetadgangstjenester til rådighed, som ikke forringes af specialtjenester. I vurderingen af, om der er tale om en mulig general forringelse af internetadgangstjenesterne, bør de nationale tilsynsmyndigheder se på kvalitetsparametre som f.eks. tids- og pålidelighedsparametre (reaktionstid, jitter, tab af pakker), graden og virkningerne af overbelastning af nettet, reel hastighed i forhold til annonceret hastighed, internetadgangstjenesternes performans sammenlignet med specialtjenesternes og kvaliteten, som den opleves af slutbrugerne. De nationale tilsynsmyndigheder skal have beføjelser til at pålægge alle eller individuelle udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden krav om garanteret minimumstjenestekvalitet, hvis dette er nødvendigt for at forhindre en generel forringelse af internetadgangstjenesternes kvalitet. (52) De foranstaltninger, der skal sikre gennemsigtighed og sammenlignelighed hvad angår priser, takster, vilkår og betingelser, servicekvalitetsparametre, herunder dem, der er specifikke for udbud af internetadgangstjenester, bør øge slutbrugernes mulighed for at optimere deres valg af udbydere, og således kan de drage fuld nytte af konkurrencen. (53) Slutbrugerne skal oplyses tilstrækkeligt om prisen og den type tjeneste, der bliver tilbudt, før de køber en tjeneste. Disse oplysninger bør ligeledes gives umiddelbart før en bruger foretager et opkald, når dette gælder et bestemt nummer eller en tjeneste, der er underlagt særlige prisbetingelser, som f.eks. opkald til særtjenester med overtaksering, der således ofte er pålagt en speciel takst. I tilfælde hvor en sådan forpligtelse er uforholdsmæssig, idet der tages hensyn til udbyderens omkostninger og varigheden af oplysningen om taksten sammenlignet med opkaldets gennemsnitlige varighed og den omkostningsrisiko, slutbrugeren er udsat for, kan de nationale tilsynsmyndigheder bevilge en afvigelse. Slutbrugerne skal ligeledes informeres, hvis et gratis opkald pålægges ekstragebyrer. (54) Udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden skal informere slutbrugerne tilstrækkeligt f.eks. om deres tjenester og takster, servicekvalitetsparametre, adgang til nødtjenester og eventuelle begrænsninger, samt udvalget og udformningen af tjenester og produkter, der findes for forbrugere med handicap. Disse oplysninger skal gives på klar og gennemsigtig vis, og de skal være tilpasset den medlemsstat, hvor tjenesterne udbydes, og hvis der forekommer ændringer, skal oplysningerne opdateres. Udbydere kan fritages fra sådanne krav om information i forbindelse med tilbud, der forhandles individuelt. (55) Sammenlignelige oplysninger om produkter og tjenester er altafgørende for at slutbrugerne kan gennemføre en uafhængig evaluering af tilbud. Erfaringen viser, at pålidelige og sammenlignelige oplysninger styrker slutbrugernes tillid og gør dem mere villige til at udnytte deres valgmuligheder. (56) Kontrakterne er et vigtigt middel til at give slutbrugerne oplysninger med en høj grad af gennemsigtighed og retlig sikkerhed. Udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden skal give slutbrugerne klare og forståelige oplysninger om alle de væsentlige dele af kontrakten, før slutbrugeren bliver bundet af kontrakten. Oplysningerne skal være obligatoriske og må ikke ændres, undtagen ved efterfølgende aftale mellem slutbrugeren og udbyderen. Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder har for nylig fundet omfattende uoverensstemmelser mellem den hastighed, der bliver reklameret med i forbindelse med internetadgangstjenester og den hastighed, der reelt er til rådighed for slutbrugerne. Udbyderne af elektroniske kommunikationstjenester til offentligheden skal derfor informere slutbrugerne om den hastighed og de øvrige tjenestekvalitetsparametre, som de realistisk kan forvente at få leveret til deres hovedadresse, før der indgås en kontrakt. (57) Hvad angår terminaludstyr skal kontrakten udspecificere de eventuelle begrænsninger, som udbyderen pålægger i forbindelse med anvendelse af udstyret, f.eks. ved hjælp af en sim-lås på mobilt udstyr og eventuelle gebyrer, der skal betales ved ophævelse af kontrakten inden den aftalte udløbsdato. Der bør ikke pålægges nogen gebyrer, efter at den indgåede kontrakt er udløbet. (58) For at undgå ubehagelige overraskelser på regningen bør slutbrugerne kunne definere et økonomisk loft for gebyrerne i forbindelse med opkald og internetadgangstjenester. Denne facilitet bør stilles gratis til rådighed med en passende advarsel, der kan konsulteres igen senere, når grænsen er ved at være nået. Når loftet er nået, skal slutbrugerne ikke længere have adgang til eller betale for disse tjenester, medmindre de udtrykkeligt anmoder om fortsat adgang til tjenesten efter aftale med udbyderen. (59) Erfaringer fra medlemsstaterne og fra en undersøgelse, der for nylig blev iværksat af Forvaltningsorganset for Sundhed og Forbrugere viste, at lange kontraktperioder og automatisk eller stiltiende fornyelse udgør væsentlige forhindringer for udskiftning af udbyder. Det er derfor ønskeligt, at en slutbruger kan ophæve en kontrakt seks måneder efter, at den er indgået, uden at blive pålagt nogen omkostninger. I sådanne tilfælde kan slutbrugerne blive anmodet om at kompensere udbyderen for det subsidierede udstyrs restværdi eller pro rata temporis-værdien af eventuelle andre tilbud. Kontrakter, der er blevet stiltiende forlænget, skal kunne opsiges med en måneds varsel. (60) Væsentlige ændringer af de kontraktlige betingelser, der pålægges til skade for slutbrugeren af udbyderen af elektroniske kommunikationstjenester til offentligheden, for eksempel hvad angår gebyrer, takster, begrænsning af datamængden, datahastigheden, dækningen eller behandlingen af personoplysninger anses for at give anledning til slutbrugerens ret til at ophæve kontrakten uden at blive pålagt nogen omkostninger. (61) Pakkede produkter, der består af elektronisk kommunikation og andre tjenester såsom lineær tv-spredning er blevet mere og mere udbredt og udgør en vigtig del af konkurrencen. I tilfælde, hvor der gælder divergerende kontraktlige regler for de forskellige tjenester i pakken vedrørende ophævelse af kontrakten og udskiftning af udbyder er slutbrugerne reelt forhindret i at skifte til konkurrencedygtige tilbud hvad angår hele pakken eller dele af den. Bestemmelserne i denne forordning vedrørende ophævelse af kontrakten og udskiftning af udbyder bør derfor gælde for alle dele af en sådan pakke. (62) Slutbrugerne bør kunne træffe velinformerede valg og skifte udbyder, når det er i deres interesse, således at de kan få fuldt udbytte af konkurrencen. Slutbrugerne bør derfor være i stand til at skifte uden at der er retlige, tekniske eller proceduremæssige hindringer i vejen, Herunder kontraktbetingelser og gebyrer. Nummerportabilitet er en vigtig nøgle til at opnå frit valg for forbrugerne og effektiv konkurrence. Dette bør gennemføres så hurtigt som muligt således at nummeret er reelt aktiveret inden for en arbejdsdag efter indgåelse af en aftale om portering af et nummer. Betaling af udestående regninger bør ikke være en betingelse for at gennemføre en anmodning om portering. (63) For at understøtte etstedsbestilling og for at fremme en gnidningsløs udskiftningsoplevelse for slutbrugerne skal udskiftningsprocessen styres af den modtagende udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden. Den overdragende udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden bør ikke forsinke eller hindre udskiftningsprocessen. Der bør så vidt muligt anvendes automatiske processer, og man bør sikre en høj grad af beskyttelse af personoplysninger. Gennemsigtige, præcise og rettidige oplysninger om udskiftning bør øge slutbrugernes tryghed ved at skifte udbyder og gøre dem mere villige til at deltage aktivt i konkurrenceprocessen. (64) Kontrakter med overdragende udbydere af e-kommunikation til offentligheden bør annulleres automatisk efter udskiftningen, uden at slutbrugerne skal foretage yderligere skridt. Hvis der er tale om forudbetalte tjenester, skal en eventuel resterende saldo tilbagebetales til den forbruger, der ønsker at skifte udbyder. (65) Det er nødvendigt, at slutbrugerne oplever kontinuitet, når de skifter vigtige midler til identifikation, såsom e-mailadresser. For at opnå dette og for at undgå, at der går e-mailkommunikation tabt, skal den overdragende udbyder af internetadgangstjenester tilbyde slutbrugerne muligheden for at vælge en gratis facilitet med videresendelse af e-mails i de tilfælde, hvor slutbrugeren har fået en e-mailadresse hos den overdragende udbyder. (66) De kompetente nationale myndigheder kan fastsætte de globale processer vedrørende nummerportabilitet og udskiftning af udbyder, idet der tages højde for den teknologiske udvikling og behovet for at sikre EN hurtig, effektiv og forbrugervenlig udskiftningsproces. De kompetente nationale myndigheder skal kunne pålægge forholdsmæssige foranstaltninger, der skal beskytte slutbrugerne tilstrækkeligt i løbet af hele udskiftningsprocessen, herunder passende sanktioner, der har til formål at minimere risiciene for misbrug eller forsinkelser og for at slutbrugerne bliver overdraget til en anden udbyder uden deres samtykke. De bør også kunne opstille en automatisk kompensationsmekanisme for slutbrugerne i sådanne tilfælde. (67) De nationale tilsynsmyndigheder bør også kunne tage effektive forholdsregler med henblik på overvågning og for at sikre overholdelse af bestemmelserne i denne forordning, hvilket indebærer en beføjelse til at indføre effektive sanktioner i tilfælde af brud på denne forordning. (68) For at tage hensyn til markedets udvikling og de tekniske fremskridt bør Kommissionen i henhold til artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde have beføjelse til at vedtage retsakter om ændring af bilagene. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. (69) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelse af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser hvad angår beslutningen om at pålægge medlemsstaterne at tilpasse deres overholdelsesplaner med en fælles tidsplan for tildeling af frekvenser og tilladelse til faktisk brug af frekvenser. (70) Implementeringsbeføjelserne, der vedrører harmonisering og koordinering af tilladelse til brug af radiofrekvenser, egenskaberne ved trådløse adgangspunkter for et lille område, koordinering mellem medlemsstaterne hvad angår allokering af radiofrekvenser, mere detaljerede tekniske og metodiske regler ved europæiske virtuelle adgangsprodukter og sikring af internetadgang samt rimelig trafikstyring og tjenestekvalitet bør forventes i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011[25]. (71) For at sikre sammenhæng mellem målene og de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre det indre marked for elektronisk kommunikation i medfør af denne forordning og visse specifikke eksisterende retlige bestemmelser og for at afspejle hovedelementerne i den beslutningspraksis, der er under udvikling, bør direktiv 2002/21/EF, 2002/20/EF og 2002/22/EF samt forordning (EU) nr. 531/2012 ændres. Dette omfatter indføjelse af bestemmelser om, at direktiv 2002/21/EF og de relaterede direktiver skal læses i sammenhæng med denne forordning, indførelse af øgede beføjelser til Kommissionen når det gælder om at sikre ensartethed hvad angår de afhjælpende foranstaltninger, der pålægges de europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, der har en stærk markedsposition inden for konteksten af den europæiske høringsmekanisme, harmonisering af de kriterier, der er vedtaget i forbindelse med definitionen af og konkurrencen på relevante markeder, tilpasning af anmeldelsessystemet i medfør af direktiv 2002/20/EF med henblik på en fælles EU-tilladelse samt ophævelse af bestemmelser vedrørende minimumsharmonisering af slutbrugernes rettigheder, der fremgår af direktiv 2002/22/EF, som er blevet gjort overflødige af den fuldstændige harmonisering, der fremgår af denne forordning. (72) Mobilkommunikationsmarkedet i EU er fortsat opsplittet, og der er ikke er noget net, der dækker alle medlemsstater. Som følge heraf skal roamingudbyderne købe engrostjenester af operatørerne i de medlemsstater, deres kunder besøger, for at kunne udbyde mobilkommunikationstjenester til dem, når de rejser i EU. Disse engrosgebyrer udgør en væsentlig hindring for udbud af roamingtjenester til priser, der svarer til indenlandske mobilpriser. Derfor bør der vedtages yderligere foranstaltninger, der skal gøre det lettere at sænke disse gebyrer. Forretningsaftaler eller tekniske aftaler mellem roamingudbyderne, der sætter dem i stand til at gennemføre en virtuel udvidelse af deres netdækning i hele EU, gør det muligt for dem at internalisere engrosomkostningerne. For at give et passende incitament bør visse lovgivningsmæssige forpligtelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 531/2012 tilpasses[26]. Navnlig bør den forpligtelse, der påhviler indenlandske udbydere til at give deres kunder adgang til alternative roamingudbyderes tale-, sms- og dataroamingtjenester, ikke gælde for udbydere, der ved hjælp af deres egne net eller i kraft af bilaterale eller multilaterale roamingaftaler sikrer, at alle kunder i EU tilbydes standardroamingtakster, der svarer til indlandstaksterne; dog bør der fastsættes en overgangsperiode for tilfælde, hvor der allerede er indrømmet den nævnte adgang. (73) Bilaterale eller multilaterale roamingaftaler kan gøre det muligt for en mobiloperatør at behandle sine indenlandske kund