Dette direktiv har til formål at sikre balance mellem behovet for en vis ensartethed i implementeringen af BEPS-resultaterne i hele EU og medlemsstaternes behov for at tilpasse de særlige kendetegn ved deres skattesystemer til disse nye regler. Det fastlægger således principbaserede regler, mens de nærmere detaljer vedrørende gennemførelsen overlades til medlemsstaterne, ud fra den betragtning at de har bedre forudsætninger for at forme reglernes præcise indhold på en måde, der passer bedst ind i deres selskabsskattesystemer. Direktivet bør således skabe ensartede betingelser for et minimumsniveau af beskyttelse af alle medlemsstaternes selskabsskattesystemer.

For det andet bebudede Kommissionen i sin handlingsplan fra juni 2015, at den vil genfremsætte forslaget om et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag (FKSSG) som overordnet løsning for at skabe et mere fair og effektivt skattesystem. Den opfordrede også medlemsstaterne til at arbejde videre med visse internationale aspekter af det fælles skattegrundlag, der vedrører OECD's BEPS-projekt, samtidig med at Kommissionen udarbejder det reviderede FKSSG-forslag. Nærværende direktiv tager højde for udfaldet af medlemsstaternes drøftelser om disse spørgsmål i Rådet.

For det første har de fleste medlemsstater som led i OECD's BEPS-initiativ forpligtet sig til at gennemføre foranstaltningerne i de endelige BEPS-rapporter, som blev offentliggjort den 5. oktober 2015, og som G20-lederne tilsluttede sig i november 2015. Hvis medlemsstaterne hver især ensidigt implementerer BEPS-initiativet på hver deres måde, risikerer det indre marked at blive fragmenteret som følge af divergerende nationale politikker, forvridninger og skattehindringer for virksomhederne i EU. Det kan desuden skabe nye smuthuller og uoverensstemmelser, som virksomhederne kan udnytte for at undgå beskatning, hvilket underminerer medlemsstaternes indsats for at bekæmpe en sådan praksis. For at sikre et velfungerende indre marked er det derfor altafgørende, at medlemsstaterne som minimum gennemfører OECD's BEPS-foranstaltninger i deres nationale systemer på sammenhængende og koordineret vis.

De ordninger, der er omfattet af direktivet, vedrører situationer, hvor skattesubjekter handler imod reglernes reelle formål ved at udnytte divergenser mellem de nationale skatteordninger til at nedbringe deres skattetilsvar. Skattesubjekter kan f.eks. drage fordel af lavere skattesatser eller dobbelte fradrag eller sørge for, at deres indkomst ikke beskattes ved at gøre den fradragsberettiget i en jurisdiktion, samtidig med at den heller ikke indgår i skattegrundlaget på den anden side af grænsen. Sådanne situationer er med til at forvride forretningsbeslutningerne i det indre marked, og medmindre der gøres en effektiv indsats for at bekæmpe dette, risikerer det at føre til en unfair skattekonkurrence. Dette direktiv har til formål at bekæmpe metoder til skatteundgåelse, der direkte påvirker det indre markeds funktionsmåde, og fastlægger regler til bekæmpelse af skatteundgåelse inden for seks specifikke områder: fradrag for rentebetalinger, exitbeskatning, en switch over-klausul, en generel anti-misbrugsregel, regler for kontrollerede udenlandske selskaber (CFC-regler) og en ramme for håndtering af hybride mismatch.

Det Europæiske Råd understregede i sine konklusioner af 18. december 2014, at "der er et akut behov for at gøre fremskridt med indsatsen for at bekæmpe skatteundgåelse og aggressiv skatteplanlægning, såvel på globalt plan som på EU-plan". Kommissionen har siden december 2014 været hurtig til at tage de første skridt til en samlet EU-indsats. I mellemtiden har Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) afsluttet sit arbejde med at fastlægge globale regler og standarder med henblik herpå.

I anden halvdel af 2014 lancerede det italienske formandskab for Rådet ideen om en "EU-BEPS-køreplan". Rådet drøftede FKSSG-forslaget med særligt fokus på dets internationale og BEPS-relaterede aspekter. I den forbindelse opfordrede formandskabet til, at planen følger de parallelle OECD-initiativer under fuld respekt af EU-retten. Fiskalgruppen tilsluttede sig dette initiativ, som blev videreført af de efterfølgende formandskaber. Drøftelserne om EU-BEPS-køreplanen fortsatte ind i 2015. Formålet var at give input til drøftelserne i OECD og bane vejen for en gnidningsløs gennemførelse af kommende OECD-henstillinger under hensyntagen til særlige EU-forhold.

De spørgsmål, der tages op i dette direktiv, er gennem flere år blevet drøftet med interesserede parter som led i det foreslåede FKSSG-direktiv. Medlemsstaternes repræsentanter har med jævne mellemrum fremsat bemærkninger i den tekniske Fiskalgruppe i Rådet. Siden kommissærkollegiet vedtog FKSSG-forslaget i marts 2011, er Fiskalgruppen blevet samlet flere gange under hvert formandskab for at gennemgå de tekniske og politiske spørgsmål i detaljer. Kommissionens tjenestegrene har desuden været i kontakt med alle større interessenter inden for erhvervslivet og indhentet deres syn på forslagets forskellige elementer. Ligeledes er mange af forslagets - hovedsageligt tekniske - elementer blevet drøftet ved akademiske konferencer, som Kommissionens tjenestegrene har deltaget i.

De påtænkte foranstaltninger går ikke videre end at sikre det nødvendige minimumsniveau af beskyttelse af det indre marked. Direktivet indeholder således ingen bestemmelser om en fuldstændig harmonisering, men fastsætter blot et minimumsniveau af beskyttelse af medlemsstaternes selskabsskattesystemer. Direktivet sikrer den grad af koordinering inden for EU, der skal til for at opfylde målene. Ud fra den betragtning går forslaget ikke videre, end hvad der nødvendigt for at nå målene, og det er derfor i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

Et EU-initiativ vil desuden bringe større værdi sammenlignet med de mange forskellige metoder, der ville følge af en rent national implementering. Eftersom de påtænkte regler til bekæmpelse af misbrug har en grænseoverskridende dimension, er det særlig vigtigt, at der i forbindelse med alle forslag foretages en afvejning af de divergerende interesser i det indre marked og tages udgangspunkt i et bredere perspektiv, når der skal findes frem til fælles mål og løsninger. Dette kan kun sikres ved at udforme lovgivningen på centralt plan. Hvis foranstaltningerne til gennemførelses af BEPS-initiativet vedtages efter den gældende ret, vil skattesubjekter desuden have retssikkerhed for, at de er i overensstemmelse med EU-reglerne.

Direktivets bestemmelser sigter mod at bekæmpe grænseoverskridende skatteundgåelse og at skabe en fælles ramme for en koordineret implementering af resultaterne af BEPS-rapporterne i medlemsstaternes nationale love. Dette formål kan ikke i tilstrækkelig grad opnås gennem individuelle tiltag fra medlemsstaternes side. En sådan tilgang vil blot føre til en gentagelse af og muligvis forværre den eksisterende fragmentering i det indre marked og fastholde den nuværende ineffektivitet og de forvridninger, der følger af samspillet mellem de mange forskellige foranstaltninger. Hvis målet er at nå til enighed om løsninger, der fungerer for det indre marked som helhed (bl.a. fjerne de uoverensstemmelser, der følger af forskelle i nationale skattesystemer) og øger dets (interne og eksterne) modstandsdygtighed over for aggressiv skatteplanlægning, er den bedste vej frem at vedtage koordinerede foranstaltninger på EU-plan.

Lovgivning om direkte skatter falder ind under artikel 115 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). I henhold hertil skal tilnærmelse af love og administrative bestemmelser under denne artikel have form af et direktiv.

Der benyttes ofte switch over-klausuler til at bekæmpe en sådan praksis. Det betyder, at skattesubjektet beskattes (i stedet for at være fritaget) og gives en skattelempelse for den skat, der er betalt i udlandet. På den måde opmuntres selskaber ikke til at flytte deres fortjeneste ud af jurisdiktioner med et højt skattetryk til områder med lav beskatning, medmindre der findes en tilstrækkelig kommerciel begrundelse for sådanne overførsler.

I betragtning af de iboende vanskeligheder ved at beregne skattelempelsen for skat betalt i udlandet er staterne i stigende grad begyndt at fritage udenlandsk indkomst for beskatning. De utilsigtede negative følger af denne tilgang er, at det kan opmuntre til en tilstrømning af ikkebeskattet eller lavt beskattet indkomst i det indre marked, som derefter cirkulerer i Unionen – ofte uden at blive beskattet – idet der anvendes instrumenter, der findes inden for EU-lovgivningen.

Exitbeskatning har til formål at forhindre udhuling af skattegrundlaget i kildestaten, når aktiver, der indeholder en urealiseret fortjeneste, føres ud af den pågældende stats skattejurisdiktion, uden at der foretages ejerskifte. Eftersom anvendelsen af exitbeskatning i EU skal være i overensstemmelse med de grundlæggende friheder og EU-Domstolens retspraksis, vedrører dette direktiv også det EU-retlige aspekt ved exitbeskatning, idet skattesubjekter har mulighed for henstand med betalingen af skatten over et vist antal år og at afvikle gælden via afdrag.

Skattesubjekter kan søge at mindske deres skattetilsvar ved at flytte deres skattemæssige hjemsted og/eller overføre aktiver til en jurisdiktion med et lavt skattetryk. En sådan praksis forvrider markedet, fordi den udhuler skattegrundlaget i fraflytningsstaten og indebærer, at fremtidig fortjeneste beskattes i destinationsjurisdiktionen med et lavt skattetryk. Hvis skattesubjekter flytter deres skattemæssige hjemsted ud af en given medlemsstat, mister denne stat sin fremtidige ret til at opkræve skat af disse skattesubjekters fortjeneste, som eventuelt allerede er genereret men endnu ikke realiseret. Samme problem opstår, hvis skattesubjekter fører aktiver (uden at afhænde dem), som indeholder en urealiseret fortjeneste, ud af en medlemsstat.

Selv om det er almindeligt accepteret, at finansielle selskaber (dvs. finansieringsinstitutter og forsikringsselskaber) også bør underlægges begrænsninger af retten til fradrag for rentebetalinger, er det også almindeligt anerkendt, at disse to sektorer har særlige kendetegn, som kræver en mere tilpasset tilgang. Dette skyldes navnlig, at de finansielle udgifter og indtægter i modsætning til de øvrige sektorer i økonomien afholdes af eller tilfalder de finansielle selskaber som en del af deres hovedaktivitet. Eftersom drøftelserne på området endnu ikke hverken på internationalt plan eller EU-plan har givet tilstrækkelige resultater, har det indtil videre ikke været muligt at fastsætte specifikke regler for finans- og forsikringssektorerne. Det skal dog præciseres, at selv om disse finansielle selskaber indtil videre ikke er omfattet af reglerne, er hensigten i sidste instans at indføre en bredt favnende regel om begrænsning af rentebetalinger, som ikke er genstand for undtagelser.

Formålet med den foreslåede regel er at bekæmpe ovennævnte praksis ved at indføre en grænse for det rentebeløb, som skattesubjektet har ret til at fradrage i et skatteår. Det ventes derfor også at nedbringe tilbøjeligheden til ikke at anvende egenkapitalfinansiering. Således vil nettorenteudgifter kun være fradragsberettigede op til en fast sats baseret på skattesubjektets bruttodriftsoverskud. Eftersom direktivet fastsætter et minimumsniveau af beskyttelse af det indre marked, fastsættes fradragssatsen i den øverste ende af den skala, der anbefales af OECD (10 til 30 %). Medlemsstaterne kan derefter selv indføre strengere regler.

Multinationale koncerner finansierer typisk deres koncernenheder i jurisdiktioner med et højt skattetryk gennem gæld og sørger for, at disse selskaber betaler "inflaterede" renter til datterselskaber i jurisdiktioner med et lavere skattetryk. På den måde reduceres koncernens skattegrundlag (nærmere bestemt for de eneheder, der udbetaler de "inflaterede renter") i jurisdiktionerne med et højt skattetryk, mens det øges i de lande med et lavt skattetryk, hvor renterne indbetales. Overordnet set medfører det et lavere skattegrundlag for den samlede multinationale koncern.

De ordninger, der er omfattet af direktivet, vedrører situationer, hvor skattesubjekter handler imod reglernes reelle formål ved at udnytte divergenser mellem de nationale skatteordninger til at nedbringe deres skattetilsvar. Skattesubjekter kan f.eks. drage fordel af lavere skattesatser eller dobbelte fradrag, eller sørge for at deres indkomst ikke beskattes ved at gøre den fradragsberettiget i en jurisdiktion, samtidig med at den heller ikke indgår i skattegrundlaget på den anden side af grænsen. Sådanne situationer er med til at forvride forretningsbeslutningerne i det indre marked, og medmindre der gøres en effektiv indsats for at bekæmpe dette, risikerer det at føre til en unfair skattekonkurrence. Dette direktiv har til formål at bekæmpe metoder til skatteundgåelse, der direkte påvirker det indre markeds funktionsmåde, og fastlægger regler til bekæmpelse af skatteundgåelse inden for seks specifikke områder: fradrag for rentebetalinger, exitbeskatning, en switch over-klausul, en generel anti-misbrugsregel, regler for kontrollerede udenlandske selskaber (CFC-regler) og en ramme for håndtering af hybride mismatch.

Direktivudkastet ledsages af et separat arbejdsdokument, som indeholder ajourførte analyser og dokumentation og giver et bredt overblik over det eksisterende akademiske arbejde og den økonomiske dokumentation inden for udhuling af skattegrundlaget og flytning af overskud. Det tager udgangspunkt i nyere undersøgelser, som bl.a. er foretaget af OECD, Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet. Arbejdsdokumentet kaster lys over drivkræfterne og de mest almindelige mekanismer, der ifølge OECD's rapporter anvendes i forbindelse med aggressiv skatteplanlægning. Det opsummerer konklusionerne i den dybtgående undersøgelse af de centrale mekanismer til aggressiv skatteplanlægning baseret på analyser af hver medlemsstat, der blev foretaget på vegne af Kommissionen i 2015. Arbejdsdokumentet redegør for, hvordan direktivet supplerer de øvrige initiativer til implementering af resultaterne af OECD's BEPS-rapporter i EU og bidrager til indførelsen af et fælles minimumsniveau af beskyttelse mod skatteundgåelse.

Mange medlemsstater har i kraft af deres medlemskab af OECD forpligtet sig til at gennemføre tiltagene i BEPS-projektet i deres nationale lovgivning, og at gøre dette hurtigt. Det er derfor afgørende, at der gøres hurtige fremskridt med at nå til enighed om reglerne for en koordineret implementering af BEPS-konklusionerne i EU. I betragtning af den store risiko for fragmentering af det indre marked som en mulig følge af ukoordinerede og ensidige tiltag i de enkelte medlemsstater fremsætter Kommissionen med dette forslag fælles minimumsløsninger til gennemførelse. Kommissionen har gjort en stor indsats for at nå frem til en løsning, der både imødekommer behovet for hurtig handling og samtidig det tvingende behov for at undgå en svækkelse af det indre markeds funktionsmåde, enten som følge af ensidige foranstaltninger i medlemsstaterne (uanset om de er OECD-medlemmer eller ej) eller blot manglende handling i andre medlemsstater. Der blev også set på muligheden for at vedtage soft law, men dette blev ikke anset for egnet til at sikre en koordineret indsats.

Efter at OECD offentliggjorde sin rapport "Addressing Base Erosion and Profit Shifting" i begyndelsen af 2013, og at G20-lederne tilsluttede sig BEPS-handlingsplanen i september 2013, har organisationen i to år arbejdet intenst med emnet, hvilket førte til fremlæggelsen af de 13 rapporter i november 2015. Disse rapporter fastlægger nye skærpede internationale standarder samt konkrete foranstaltninger til at hjælpe landene med at bekæmpe BEPS. OECD-/G20-medlemmerne har givet deres fulde opbakning til denne omfattende pakke og til en konsekvent gennemførelse heraf.

Både Gruppen vedrørende Adfærdskodeksen (erhvervsbeskatning) og OECD har undersøgt problemet. For at sikre at medlemsstaterne indfører bestemmelser til effektivt at bekæmpe sådanne mismatch, fastslår dette direktiv, at den retlige kvalificering af et hybridt instrument eller en hybrid enhed i den medlemsstat, hvor en betaling, udgift eller et tab, afhængigt af tilfældet, har oprindelse, skal gælde i den anden medlemsstat, som mismatchet vedrører.

Hybride mismatch skyldes forskelle i den retlige kvalificering af betalinger (finansielle instrumenter) eller enheder i samspillet mellem to retssystemer. Sådanne mismatch kan ofte føre til dobbelte fradrag (dvs. et fradrag på begge sider af grænsen) eller til et fradrag af indkomsten på den ene side af grænsen og en fritagelse af indkomsten på den anden side. Skattesubjekter, navnlig dem der er organiseret i grænseoverskridende strukturer, udnytter ofte sådanne forskelle i de nationale skattesystemer til at nedbringe deres samlede skattetilsvar i Unionen.

Under CFC-reglerne henføres det kontrollerede udenlandske selskabs lavt beskattede indkomst til moderselskabet. Det betyder, at moderselskabet pålægges skat af denne indtægt i den stat, hvor det er hjemmehørende, dvs. typisk en stat med et højt skattetryk. CFC-reglerne har derfor til formål at fjerne incitamentet til at flytte fortjeneste til en anden jurisdiktion for at opnå en lavere beskatning.

Den indkomst, der flyttes til datterselskabet, er typisk mobil passiv indkomst. En typisk ordning består f.eks. i først at overføre ejerskabet, inden for en koncern, over immaterielle aktiver (f.eks. IP-rettigheder) til et kontrolleret udenlandsk selskab, og derefter at flytte store indkomstbeløb i form af royalties for retten til at benytte de aktiver, der ejes og drives af det kontrollerede udenlandske selskab. Det indre markeds funktionsmåde påvirkes tydeligt af en sådan praksis for flytning af fortjeneste, især når indkomsten flyttes ud af EU til lavt beskattede tredjelande.

Skattesubjekter, som kontrollerer datterselskaber i jurisdiktioner med et lavt skattetryk, kan give sig af med en form for skatteplanlægning, hvor de flytter betydelige fortjenester ud af et (højt beskattet) moderselskab til datterselskaber, som beskattes lavt. Det medfører, at koncernen samlet set får en lavere skattebyrde. Ovenstående undersøgelse af tærsklen for lav beskatning gælder også CFC-regler.

Ordninger for skatteplanlægning er meget komplicerede, og skattelovgivningen udvikler sig ofte ikke hurtigt nok til at omfatte alle de specifikke beskyttelsesforanstaltninger, der er nødvendige for at bekæmpe sådanne ordninger. Derfor kan et skattesystem have gavn af en anti-misbrugsregel, da det giver mulighed for at identificere skadelig skattepraksis, selv om der ikke findes en specifik anti-misbrugsregel.

Den foreslåede ordning tager højde for, at der ikke findes harmoniserede selskabsskattesatser i Unionen. For at sikre, at fokus er rettet mod bekæmpelse af skatteundgåelse, bør tærsklen under alle omstændigheder dække situationer, hvor skattesatsen er mere end 50 % lavere end i staten for det modtagende skattesubjekt. Tærsklen bør dog heller ikke sættes så lavt, at ordningen gøres fuldstændig meningsløs, idet den kun vil omfatte de mest aggressive skattejurisdiktioner. Derfor kan en undersøgelse af, hvorvidt den lovbestemte selskabsskattesats i enhedens hjemland eller i det land, hvor det faste driftssted er beliggende, er mere end 40 % lavere end den lovbestemte selskabsskattesats i skattesubjektets medlemsstat, bidrage til at skabe balance mellem relevansen af at sikre en fair skattekonkurrence og nødvendigheden af at forhindre skatteundgåelse.

Da nærværende direktiv hverken indfører et uafhængigt selskabsskattesystem eller indeholder en mekanisme til at konsolidere skattegrundlaget for koncernselskaber i Unionen (som i FKSSG-direktivet), vil det være logisk at tage udgangspunkt i den lovbestemte selskabsskat i medlemsstaten for det skattesubjekt, der modtager den udenlandske indkomst – i det mindste indtil der atter sættes gang i planerne om indførelsen af et FKSSG som bebudet af Kommissionen.

I forslaget til FKSSG-direktivet indførte Kommissionen en switch over-klausul, som skulle finde anvendelse i de tilfælde, hvor den indkomst, der kommer ind i det indre marked fra et tredjeland, er omfattet af en skat på fortjeneste i tredjelandet til en lovbestemt skattesats, som er mere end 40 % lavere end gennemsnittet af de lovbestemte skattesatser i Unionen. Denne klausul skulle sikre, at indkomst med oprindelse i et tredjeland først indføres i Unionen efter at være blevet beskattet på et niveau, der som minimum svarer til det laveste beskatningsniveau, som denne indkomst ville have været omfattet af, hvis den havde haft oprindelse i en medlemsstat. Med henblik herpå anvender FKSSG-forslaget gennemsnittet af de lovbestemte selskabsskattesatser i Unionen som sammenligningsgrundlag.

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 115,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg,

efter en særlig lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger:

(1)De nuværende politiske prioriteter inden for international beskatning understreger behovet for at sikre, at skatten betales, der hvor fortjenesten genereres og værdien skabes. Det er derfor særdeles vigtigt at genoprette tilliden til retfærdigheden af skattesystemerne og sætte regeringerne i stand til effektivt at udøve deres skattemæssige suverænitet. De nye politiske målsætninger er blevet omsat til konkrete aktioner som led i OECD's initiativ om bekæmpelse af udhuling af skattegrundlaget og flytning af fortjeneste (BEPS-initiativet). I sin meddelelse af 17. juni 2015 fremlagde Kommissionen som reaktion på behovet for en mere fair beskatning en handlingsplan for et fair og effektivt system for selskabsbeskatning i Den Europæiske Union (handlingsplanen)

(2)De fleste medlemsstater har i kraft af deres medlemskab af OECD forpligtet sig til at implementere resultaterne i rapporterne om de 15 aktioner til bekæmpelse af udhuling af skattegrundlaget og flytning af fortjeneste, der blev offentliggjort den 5. oktober 2015. Af hensyn til et velfungerende indre marked er det afgørende, at medlemsstaterne som minimum opfylder deres forpligtelser under BEPS, og at de mere generelt træffer foranstaltninger til at bekæmpe skatteundgåelse og sikre en fair og effektiv beskatning i Unionen på en tilstrækkelig sammenhængende og koordineret måde. Et marked med stærkt integrerede økonomier kræver en fælles strategisk indsats og koordinerede tiltag for at forbedre det indre markeds funktionsmåde og få maksimalt udbytte af BEPS-initiativets positive virkninger. Desuden kan alene en fælles ramme forhindre en fragmentering af markedet og bringe en ende på de nuværende divergenser og markedsforvridninger. Endelig vil nationale gennemførelsesbestemmelser, der tager udgangspunkt i en fælles linje på EU-plan, give skattesubjekterne retssikkerhed for, at foranstaltningerne er forenelige med EU-retten.

(3)Der bør fastsættes regler for at øge det gennemsnitlige niveau af beskyttelse mod aggressiv skatteplanlægning i det indre marked. Eftersom reglerne skal kunne passe ind i 28 forskellige selskabsskattesystemer, bør de være begrænset til generelle bestemmelser, mens gennemførelsen heraf overlades til medlemsstaterne, da de har bedre forudsætninger for at forme reglernes specifikke indhold på en måde, der passer bedst til deres selskabsskattesystemer. Denne målsætning kan nås ved at skabe et minimumsniveau af beskyttelse for de nationale selskabsskattesystemer i hele EU. For at øge det indre markeds effektivitet som helhed og bekæmpe skatteundgåelse er det derfor nødvendigt at koordinere medlemsstaternes tiltag til at implementere tiltagene under de 15 BEPS-aktioner til bekæmpelse af udhuling af skattegrundlaget og flytning af fortjeneste. Der bør derfor fastsættes et minimumsniveau af beskyttelse af det indre marked på specifikke områder.

(4)Det er nødvendigt at fastsætte regler, der gælder for alle skattesubjekter, som er underlagt selskabsbeskatning i en medlemsstat. Disse regler bør også finde anvendelse for de erhvervsmæssige skattesubjekters faste driftssteder, som er beliggende i andre medlemsstater. Erhvervsmæssige skattesubjekter kan være skattemæssigt hjemmehørende i en medlemsstat eller være etableret i henhold til en medlemsstats love. Hvis enheder, der er skattemæssigt hjemmehørende i et tredjeland, har faste driftssteder i en eller flere medlemsstater, bør disse driftssteder også være omfattet af reglerne.

(5)Det er nødvendigt at fastsætte regler til bekæmpelse af udhuling af skattegrundlaget i det indre marked og af flytning af fortjeneste ud af det indre marked. For at opfylde dette mål er der behov for regler på følgende områder: en begrænsning af retten til fradrag for rentebetalinger, exitbeskatning, en switch over-klausul, en generel anti-misbrugsregel, CFC-regler og en ramme for håndtering af hybride mismatch. Hvis anvendelsen af disse regler giver anledning til dobbeltbeskatning, bør skattesubjekterne indrømmes en skattelempelse i form af et fradrag for den skat, der er betalt i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, alt efter omstændighederne. Reglerne bør derfor ikke alene sigte mod at bekæmpe skatteundgåelse, men også mod at undgå at skabe yderligere hindringer på markedet såsom dobbeltbeskatning.

(6)For at nedbringe deres samlede skattetilsvar er grænseoverskridende koncerner i stigende grad begyndt at flytte deres fortjeneste ud af højt beskattede jurisdiktioner til lande med et lavere skattetryk, ofte ved hjælp af inflaterede rentebetalinger. Bestemmelsen om begrænsning af rentebetalinger er nødvendig for at bekæmpe en sådan praksis, idet den begrænser fradrag for skattesubjektets finansielle nettoudgifter (dvs. det beløb, med hvilket de finansielle udgifter overstiger de finansielle indtægter). Der bør derfor fastsættes en sats for fradrag, der tager udgangspunkt i skattesubjektets resultat før renter, skat og af- og nedskrivninger (EBITDA). Finansielle indtægter, der er fritaget for skat, bør ikke modregnes finansielle udgifter. Det skyldes, at der ved fastsættelsen af det fradragsberettigede rentebeløb alene bør tages hensyn til skattepligtig indkomst. For at lette opgaven for skattesubjekter, der udgør en lavere risiko med hensyn til udhuling af skattegrundlaget og flytning af fortjeneste, bør nettorenter altid kunne fradrages op til et fast maksimumsbeløb, som gælder i de tilfælde, hvor dette fører til et større fradrag end ved anvendelse af EBITDA-satsen. Hvis skattesubjektet indgår i en koncern, som indgiver obligatoriske konsoliderede regnskaber, bør der tages højde for den samlede koncerns gæld med henblik på at give skattesubjekterne ret til at fradrage højere finansielle nettoudgifter. Begrænsningen af rentebeløbet bør gælde i forbindelse med et skattesubjekts finansielle nettoudgifter, uanset om disse udgifter skyldes nationalt stiftet gæld, grænseoverskridende gæld inden for Unionen eller gæld til et tredjeland. Selv om det er almindeligt accepteret, at finansielle selskaber (dvs. finansieringsinstitutter og forsikringsselskaber) også bør underlægges begrænsninger af retten til fradrag for rentebetalinger, er det også almindeligt anerkendt, at disse to sektorer har særlige kendetegn, som kræver en mere tilpasset tilgang. Eftersom drøftelserne på området endnu ikke hverken på internationalt plan eller EU-plan har givet tilstrækkelige resultater, er det indtil videre ikke muligt at fastsætte specifikke regler for finans- og forsikringssektorerne.

(7)Exitskat har til formål at sikre, at en stat, såfremt et skattesubjekt flytter sine aktiver eller sit skattemæssige hjemsted ud af denne stats skattejurisdiktion, kan opkræve skat af den økonomiske værdi af enhver fortjeneste, der er skabt på dens område, selv om denne fortjeneste endnu ikke er blevet realiseret på udflytningstidspunktet. Det er derfor nødvendigt at præcisere de tilfælde, hvor skattesubjekter er underlagt regler om exitskat og skal beskattes af urealiseret fortjeneste, som er indeholdt i de overførte aktiver. For at beregne disse beløb er det vigtigt, at markedsværdien af de overførte aktiver fastslås på grundlag af armslængdeprincippet. Det er nødvendigt at fastslå, hvordan denne exitbeskatning anvendes inden for Unionen, samt at beskrive betingelserne for at være i overensstemmelse med EU-retten. I sådanne situationer bør skattesubjekter have ret til enten at betale den beregnede exitskat øjeblikkeligt eller til at få henstand med betalingen af skatten over et vist antal år, eventuelt med renter og sikkerhedsstillelse, og at afvikle skattegælden via afdrag. Der bør ikke opkræves exitskat, hvis bl.a. overførslen af aktiver er midlertidig, og hensigten er, at aktiverne skal føres tilbage til den overførende enheds medlemsstat, hvis overførslen sker med henblik på at opfylde tilsynsmæssige krav eller af hensyn til likviditetsstyring, eller hvis det drejer sig om værdipapirfinansieringstransaktioner eller aktiver stillet som sikkerhed.

(8)I betragtning af de iboende vanskeligheder ved at beregne lempelser for skat betalt i udlandet er staterne i stigende grad begyndt at fritage udenlandsk indkomst for beskatning i hjemlandet. Denne tilgang har imidlertid de utilsigtede negative følger, at det kan opmuntre til situationer, hvor ikkebeskattet eller lavt beskattet indkomst føres ind i det indre marked og derefter - ofte uden at blive beskattet - cirkulerer inden for Unionen, idet der anvendes instrumenter under EU-lovgivningen. Der anvendes ofte switch over-klausuler til at bekæmpe en sådan praksis. Det er derfor nødvendigt at indføre en switch over-klausul, som er rettet mod visse typer af udenlandsk indkomst, f.eks. overskudsfordeling, provenu ved afhændelse af andele og overskud fra faste driftssteder, som er skattefritaget i Unionen og har oprindelse i tredjelande. En sådan indkomst bør beskattes i Unionen, hvis den er blevet beskattet under et vist niveau i tredjelandet. Eftersom switch over-klausulen ikke kræver, at den lavt beskattede enhed er en kontrolleret enhed, og at der derfor ikke nødvendigvis er adgang til enhedens lovpligtige regnskaber, kan det være yderst vanskeligt at beregne den effektive skattesats. Medlemsstaterne bør derfor anvende den lovbestemte skattesats, når de gør brug af switch over-klausulen. Medlemsstater, der gør brug af switch over-klausulen, bør med henblik på at undgå dobbeltbeskatning give en lempelse for den skat, der er betalt i udlandet.

(9)Skattesystemer indeholder generelle anti-misbrugsregler for at bekæmpe skadelig skattepraksis, som endnu ikke er omfattet af specifikke bestemmelser. Generelle anti-misbrugsregler har således til formål at dække huller, og bør ikke påvirke anvendelsen af specifikke anti-misbrugsregler. Inden for Unionen bør generelle anti-misbrugsregler alene anvendes ved "rent kunstige" (ikke reelle) arrangementer, og skattesubjektet bør i øvrigt have ret til at vælge den skattemæssigt mest fordelagtige struktur til sin forretningsaktivitet. Det er desuden vigtigt at sikre, at generelle anti-misbrugsregler anvendes på samme vis i indenlandske sammenhænge, inden for Unionen og over for tredjelande, så de ikke anvendes forskelligt i indenlandske og grænseoverskridende situationer.

(10)CFC-regler har til formål at henføre et kontrolleret selskabs lavt beskattede indkomst til moderselskabet. Moderselskabet bliver således skattepligtigt af den henførte indkomst i den stat, hvor det er skattemæssigt hjemmehørende. Afhængigt af statens politiske prioriteter kan CFC-reglerne vedrøre hele det lavt beskattede datterselskab eller blot indkomst, der på kunstig vis er blevet overført til datterselskabet. Det vil være hensigtsmæssigt at rette op på sådanne situationer, både i tredjelande og i Unionen. Af hensyn til de grundlæggende friheder bør reglernes anvendelse inden for Unionen være begrænset til arrangementer, der resulterer i kunstig flytning af fortjeneste ud af moderselskabets medlemsstat til det kontrollerede udenlandske selskab. I disse tilfælde bør de indkomstbeløb, der henføres til modersleskabet, tilpasses efter armslængdeprincippet, så moderselskabets hjemland udelukkende beskatter den del af det kontrollerede udenlandske selskabs indkomst, der ikke er i overensstemmelse med dette princip. CFC-reglerne bør ikke finde anvendelse for finansielle selskaber, der er skattemæssigt hjemmehørende i Unionen, eller for sådanne selskabers faste driftssteder i Unionen. Det skyldes, at den legitime anvendelse af CFC-reglerne inden for Unionen bør være begrænset til kunstige situationer uden økonomisk substans, hvilket betyder, at de stærkt regulerede finans- og forsikringssektorer sandsynligvis ikke vil blive fanget af disse regler.

(11)Hybride mismatch skyldes forskelle i den retlige kvalificering af betalinger (finansielle instrumenter) eller enheder, og disse forskelle bliver synlige i samspillet mellem retssystemerne i to jurisdiktioner. Sådanne mismatch fører ofte til dobbelte fradrag (dvs. et fradrag i begge stater) eller til, at der gives et fradrag i den ene stat, mens indkomsten ikke medregnes i skattegrundlaget i den anden. For at forhindre dette bør der fastsættes regler, hvorved den ene af de to jurisdiktioner i en sådan situation bestemmer den retlige kvalificering af det hybride instrument eller den hybride enhed, som den anden jurisdiktion anerkender. Selv om medlemsstaterne inden for Gruppen vedrørende Adfærdskodeksen (erhvervsbeskatning) er blevet enige om retningslinjer for skattebehandlingen af hybride enheder og for hybride faste driftssteder i Unionen samt for skattebehandlingen af hybride enheder i forbindelse med tredjelande, bør der stadig vedtages bindende regler. Endelig er det nødvendigt at begrænse anvendelsen af disse regler til hybride mismatch mellem medlemsstater. Der skal stadig ses nærmere på hybride mismatch mellem medlemsstater og tredjelande.

(12)Det er nødvendigt at præcisere, at gennemførelsen af dette direktivs regler til bekæmpelse af skatteundgåelse ikke bør berøre skattesubjektets pligt til at overholde armslængdeprincippet eller medlemsstatens ret til at opregulere skattetilsvaret i overensstemmelse med armslængdeprincippet, hvis det er relevant.

(13)Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001. Retten til beskyttelse af personoplysninger i henhold til artikel 8 i EU's charter om grundlæggende rettigheder samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF gælder for behandlingen af personoplysninger inden for rammerne af direktivet.