Særberetning Forvalter 
Kommissionen EU’s 
fiskeripartnerskabsaftaler 
hensigtsmæssigt?DA 2015  nr. 11
DEN
EUROPÆISKE
REVISIONSRET
DEN EUROPÆISKE REVISIONSRET  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tlf. +352 4398-1
E-post: eca-info@eca.europa.eu  
Internet: http://eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA  
YouTube: EUAuditorsECA
Yderligere oplysninger om EU fås på internet via Europaserveren (http://europa.eu)
Luxembourg: Den Europæiske Unions Publikationskontor, 2015
Print ISBN 978-92-872-2684-6 ISSN 1831-0796 doi:10.2865/27157 QJ-AB-15-010-DA-C
PDF ISBN 978-92-872-2683-9 ISSN 1977-5636 doi:10.2865/299779 QJ-AB-15-010-DA-N
EPUB ISBN 978-92-872-2728-7 ISSN 1977-5636 doi:10.2865/31714 QJ-AB-15-010-DA-E
© Den Europæiske Union, 2015
Eftertryk tilladt med kildeangivelse
Tilladelse til at anvende eller gengive kortet på side 46 skal indhentes direkte hos indehaveren af ophavsretten.
Printed in Luxembourg
Forvalter 
Kommissionen EU’s 
fiskeripartnerskabsaftaler 
hensigtsmæssigt?
(artikel 287, stk. 4, andet afsnit, TEUF)SærberetningDA 2015  nr. 11
02
 Revisionsholdet
Revisionsrettens særberetninger præsenterer resultaterne af forvaltningsrevisioner og juridisk‑kritiske revisioner vedrø ‑
rende specifikke EU‑budgetområder eller forvaltningsspørgsmål. Med henblik på at opnå maksimal effekt udvælger og 
udformer Revisionsretten sine revisionsopgaver under hensyntagen til de risici, der knytter sig til forvaltningens resultat ‑
opnåelse eller regeloverholdelsen, de pågældende indtægters eller udgifters omfang, den fremtidige udvikling samt den 
politiske og offentlige interesse.
Denne forvaltningsrevision blev udført af Revisionsafdeling I ‑ der ledes af Augustyn Kubik, medlem af Revisionsretten ‑ 
hvis speciale er udgiftsområdet beskyttelse og forvaltning af naturressourcer. Revisionsarbejdet blev ledet af Jan Kinšt, 
medlem af Revisionsretten, med støtte fra kabinetschef Alejandro Ballester Gallardo, kontorchef Colm Friel, ledende 
revisor Maria Luisa Gómez‑Valcárcel, revisor Oana Dumitrescu og revisor Frédéric Soblet.
Fra venstre til højre: F. Soblet, M. L. Gómez‑Valcárcel, C. Friel, J. Kinšt, 
A. Ballester Gallardo og O. Dumitrescu.

03
 Indhold
Punkt
 Forkortelser
I–XIII  Resumé
1–13 Indledning
1–3 Behovet for internationale fiskeriaftaler
4–8 Fiskeripartnerskabsaftalerne
9–13 EU’s højsøflåde og fiskeripartnerskabsaftalerne
14–16 Revisionens omfang og revisionsmetoden
17–83 Bemærkninger
17–53 Del I - Forhandlingerne om fiskeripartnerskabsaftalerne
17–25 Kommissionen forhandlede og fornyede fiskeripartnerskabsaftalerne tidsnok til at undgå afbrydelser i fiskeriet
26–28 Kommissionen har sørget for et relevant net af aftaler, men der kan med fordel sikres større ensartethed 
i Det Indiske Ocean
29–32 Det var svært at opfylde fiskeripartnerskabsaftalernes mål om at sikre, at de forhandlede fiskerimuligheder 
kun gælder overskydende fiskeressourcer
33–46 Omkostningerne til de fiskeripartnerskabsaftaler, Kommissionen har forhandlet, var forholdsvis høje 
i betragtning af den hidtidige udnyttelse
47–53 Oplysningerne i de efterfølgende evalueringer var ikke altid nyttige i forbindelse med 
beslutningsprocessen og forhandlingerne
54–83 Del II - Gennemførelsen af fiskeripartnerskabsaftalernes bestemmelser om adgangsrettigheder og 
sektorstøtte
55–60 Processen for opnåelse af fiskeritilladelser (licenser) var langvarig og besværlig, men Kommissionen havde 
ikke taget skridt til at finde ud af, hvordan den kan forbedres
61–65 Den centrale fangstovervågning var utilstrækkelig, hvilket skabte risiko for, at problemer ikke blev 
identificeret rettidigt, og at betalingerne ikke blev beregnet korrekt
66–70 Kommissionen og partnerlandene var enige om de relevante aktiviteter, der skal finansieres med 
sektorstøtte, men der manglede koordinering med de andre partnere i sektoren
71–76 Kommissionens kontrol af sektorstøttefinansierede aktioner var begrænset, og i nogle tilfælde 
gennemførte partnerlandene andre aktioner end de aftalte
77–83 Kommissionen sektorstøttebetalinger var ikke knyttet til partnerlandenes fremskridt med hensyn til at 
gennemføre de aftalte aktioner
04 Indhold
84–95 Konklusioner og anbefalinger
 Bilag I  —  Fiskeripartnerskabsaftalerne: flere oplysninger om deres forhandling og 
gennemførelse
 Bilag II — Gældende fiskeripartnerskabsaftaler i 2015
 Bilag III  — Fiskeripartnerskabsaftaler
 Kommissionens svar
05
 Forkortelser
EIS: Elektronisk indberetningssystem (eller elektronisk logbog)
EU: Den Europæiske Union
EUF : Den Europæiske Udviklingsfond
EØZ : Eksklusiv økonomisk zone
FAO : FN’s Fødevare ‑ og Landbrugsorganisation
FOS : Fartøjsovervågningssystem
GD: Generaldirektorat
IOC : Kommissionen for Det Indiske Ocean
IOTC : Kommissionen for Tunfisk i Det Indiske Ocean
MSY : Maksimal bæredygtig fangst
RFFO : Regional fiskeriforvaltningsorganisation
STECF : Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri
UNCLOS : FN’s havretskonvention
06
 Resumé
IV
Procedurerne i forbindelse med forhandling og forny ‑
else af fiskeripartnerskabsaftaler er ofte komplekse og 
langvarige, men Kommissionen håndterede vanskelig ‑
hederne godt og undgik ‑ med nogle få undtagelser 
‑ at flådens fiskeriaktiviteter blev afbrudt. Nettet af 
indgåede aftaler var relevant set i sammenhæng med 
EU‑flådens behov og prioriteter.
V
I tilfælde, hvor langvarige forhandlinger om en ny 
protokol truede med at afbryde fiskeriaktiviteterne, 
kunne fartøjerne i overensstemmelse med artikel 9 
i forordning (EF) nr. 1006/2008 gennem Kommissio ‑
nen sende ansøgninger om fiskeritilladelser til det 
pågældende tredjeland, mens man afventede under ‑
skrivelsen af den nye protokol. Det er imidlertid ikke 
i overensstemmelse med et andet lovkrav, nemlig 
»eksklusivitetsklausulen«, og anvendelsen af bestem ‑
melsen førte til misforståelser mellem et partnerland 
og Kommissionen.
VI
Fiskeripartnerskabsaftaler præsenteres som instru ‑
menter, der sikrer bæredygtigheden af det berørte 
fiskeri. Som fastsat i grundforordningen for den fælles 
fiskeripolitik må de fiskerimuligheder, der er omfattet, 
kun give EU‑fartøjerne adgang til at fiske partner ‑
landenes overskydende ressourcer. Det er imidlertid 
meget svært at anvende begrebet overskydende 
ressourcer i praksis, fordi der mangler pålidelige oplys ‑
ninger om fiskebestande og om den fiskeriindsats, 
der gøres af de nationale fiskerflåder og af de andre 
udenlandske fiskerflåder, som partnerlandene også 
har givet adgang.I
Den Europæiske Union (EU) indgår aftaler med kyst ‑
stater for at skaffe EU’s højsøflåde adgang til disse 
landes fiskeriområder. Aftalerne har udviklet sig fra 
simple adgangsaftaler i 1980’erne til bæredygtige 
fiskeripartnerskabsaftaler, der har til formål at bevare 
fiskeressourcerne og samtidig udvikle partnerlandenes 
fiskerisektor ved hjælp af sektorstøtte. Kommissionen 
arbejder på at udvide nettet af disse aftaler, da de ikke 
kun indebærer væsentlige fordele for EU‑flåden, men 
også for partnerlandene.
II
Rettens revision vedrørte fiskeriaftaler, hvor der beta ‑
les en finansiel modydelse fra EU‑budgettet (aftaler 
baseret på udveksling af fiskekvoter var således ikke 
omfattet). Retten undersøgte fire af de 12 aftaler, der 
var gældende, da revisionen fandt sted: aftalen med 
Mauretanien (der omfatter flere arter i Atlanterhavet) 
og aftalerne med Madagaskar, Mozambique og Sey ‑
chellerne (der omfatter tunfisk i Det Indiske Ocean). 
Disse fire fiskeripartnerskabsaftaler tegnede sig til ‑
sammen for 77 % af betalingerne vedrørende sådanne 
aftaler i 2013.
III
Formålet med revisionen var at vurdere, om Kommis ‑
sionen forvalter fiskeripartnerskabsaftalerne hen ‑
sigtsmæssigt. Med dette for øje undersøgte Retten 
forhandlingerne om fiskeripartnerskabsaftalerne og 
gennemførelsen af bestemmelserne om adgangs ‑
rettigheder og sektorstøtte. Retten konkluderede, 
at Kommissionen generelt forvalter fiskeripartner ‑
skabsaftalerne hensigtsmæssigt, men at der på flere 
områder stadig kan ske forbedringer med hensyn 
til forhandlingsprocessen og gennemførelsen af 
protokollerne.
Resumé 07
VII
Den enhedspris, der i praksis blev betalt for et ton 
fisk, var ofte højere end den forhandlede enhedspris. 
Selv om der i forhandlingerne blev taget hensyn til de 
fangster, der var indberettet under tidligere proto ‑
koller, var de aftalte referencemængder i de seneste 
protokoller fortsat ofte større, hvilket medførte, at 
de regelmæssigt blev underudnyttet. EU’s finansielle 
modydelse blev imidlertid betalt fuldt ud, uanset om 
fiskerimulighederne var udnyttet. Underudnyttelsen 
af protokollerne og de deraf følgende høje omkost ‑
ninger kunne delvis tilskrives de tekniske betingelser, 
der var aftalt med partnerlandene med henblik på at 
overholde den nationale lovgivning eller for at sikre 
fiskeriets bæredygtighed.
VIII
Oplysningerne i de uafhængige efterfølgende eva ‑
lueringer af fiskeripartnerskabsaftalerne er ikke altid 
fuldstændige, ensartede og sammenlignelige, og 
deres anvendelighed som grundlag for beslutninger 
i forbindelse med protokolforhandlingerne er derfor 
begrænset.
IX
Retten konkluderede, at gennemførelsen af bestem ‑
melserne om adgangsbetingelser ikke var tilstræk ‑
kelig solid. Kommissionen foretog ikke en hensigtsmæs ‑
sig overvågning af workflowet i de langvarige og 
besværlige licensprocesser for at fastslå, hvorfor der 
opstår forsinkelser, og på hvilke områder der kan ske 
forbedringer.
X
Retten konstaterede, at der var mangler i forvaltningen 
af fangstdata, hvilket illustreres af forskellene mellem 
de fangstdata, den modtog fra medlemsstaterne, fra 
Kommissionen og fra de efterfølgende evalueringer. 
Eftersom betalingerne under fiskeripartnerskabsaf ‑
talerne er baseret på fangstdata, indebærer dette en 
finansiel risiko.XI
Planlægningen af sektorstøtten er blevet bedre, men 
Kommissionen har stadig kun en begrænset rolle med 
hensyn til at overvåge gennemførelsen af protokollerne. 
Der mangler en klar struktur, som fastsætter støttebe ‑
tingelser og sporbarhedsregler i forbindelse med de 
finansierede aktioner. Endvidere har Kommissionen 
ikke tilstrækkelige revisions‑  og kontrolrettigheder, 
f.eks. har partnerlandene i nogle tilfælde iværksat 
andre aktioner end de planlagte, og disse bidrager 
måske ikke effektivt til at opfylde fiskeripartnerskabs ‑
aftalernes mål.
XII
Protokollerne gør det endvidere muligt at suspendere 
sektorstøttebetalingerne, men ikke at reducere dem 
delvist, når kun en del af de aftalte aktioner eller resul ‑
tater realiseres. Hertil kommer, at selv om sektorstøtten 
bygger på samme udviklingskoncept som budget ‑
støtten fra Den Europæiske Udviklingsfond, er betin ‑
gelserne for udbetaling ikke de samme, og det fører 
undertiden til manglende konsekvens.
XIII
Retten har følgende anbefalinger.
For at forbedre forhandlingerne om nye fiskeripartner ‑
skabsaftaler og protokoller bør Kommissionen:
a) gennemgå passive aftaler og overveje, hvordan 
den afbrydelse af fiskeriaktiviteterne, som eksklu ‑
sivitetsklausulen pålægger, kan tackles under over ‑
holdelse af principperne for den fælles fiskeripolitik. 
Endvidere bør Kommissionen indføre passende og 
præcist formulerede bestemmelser i protokollerne 
for at sikre, at fiskeriet kan fortsætte mellem to 
protokoller
b) fastlægge regionale strategier for udvikling af 
partnerlandenes fiskeriforvaltning og sikre, at 
protokoller inden for samme region er i overens ‑
stemmelse med den relevante strategi og med 
anvendelsen af andre EU‑midler
Resumé 08
i) foreslå, at der i nye protokoller indføres støttebe ‑
tingelser til brug i forbindelse med vurderingen af 
aktioner, der forelægges med henblik på sektor ‑
støttefinansiering (andre betingelser kunne vedrøre 
sporbarhed, udvælgelse, rapportering, resultatmå ‑
ling og Kommissionens kontrolbeføjelser)
j) sikre en effektiv koordinering af fiskeripartner ‑
skabsaftalernes sektorstøtte med andre udvik ‑
lingspartnere, der er aktive i fiskerisektoren
k) sikre, at sektorstøttebetalingerne passer sammen 
med andre EU‑budgetstøttebetalinger og er 
baseret på de resultater, som partnerlandene har 
opnået med hensyn til at gennemføre de aftalte 
aktioner i matrixen for sektorstøtte.c) ved forhandlinger om fiskerimuligheder under 
nye protokoller tage udnyttelsen af de foregående 
protokoller i betragtning og bestræbe sig på at sikre, 
at betalingerne for adgangsrettigheder kobles 
bedre sammen med de faktiske fangster, uden at 
det får negative virkninger for fiskeriet
d) foretage en bedre analyse af den potentielle ind ‑
virkning af klausulerne i bæredygtige fiskeripart ‑
nerskabsaftaler på den praktiske anvendelse af 
protokollen, samtidig med at de gensidige fordele 
for EU og partnerlandene bevares, eventuelt ved 
at høre de relevante interessenter med henblik på 
at identificere, hvor der er brug for mere detaljerede 
vurderinger af kritiske klausuler
e) sørge for bedre fokus i de efterfølgende evaluerin ‑
ger, så de både giver en ensartet og sammenlignelig 
analyse af udbyttet af de offentlige midler, der 
bliver brugt under protokollerne, og en omfattende 
og kritisk analyse af deres effektivitet for EU og det 
berørte partnerland.
For at forbedre gennemførelsen af fiskeripartnerskabs ‑
aftalerne bør Kommissionen snarest:
f) udarbejde procedurer, der gør det muligt at 
overvåge de enkelte trin i licensprocessen og bl.a. 
registrere, hvor lang tid der bruges af medlems ‑
staterne, partnerlandene og dens egne tjenester, 
så den kan identificere og følge op på svagheder 
i proceduren
g) arbejde på at sikre accept af elektroniske licenser 
eller en liste over fartøjer, som er godkendt i hele 
den periode, hvor licenserne er gyldige
h) sikre, at flagmedlemsstaterne anvender den nye 
fangstdatabase fuldt ud, og at denne giver pålide ‑
lige fangstdata, der kan konsolideres, overvåges 
og holdes ajour
09
 Indledning
Behovet for 
internationale 
fiskeriaftaler
01 
Fra midten af 1970’erne og i kølvan ‑
det på FN’s tredje havretskonfe ‑
rence (UNCLOS III) blev princippet om 
fri adgang til det åbne hav gradvist 
afskaffet. I 1982 trådte FN’s havrets ‑
konvention i kraft efter ni års forhand ‑
linger, og dermed blev det fastsat 
i folkeretten, at en stat har ret til at 
gøre krav på farvande ud til 200 sømil 
fra kysten (den eksklusive økonomiske 
zone (EØZ)) med henblik på at udforske 
og udnytte, bevare og forvalte de 
naturlige ressourcer i disse farvande. 
Flere og flere lande bestemte sig for at 
udvide deres territoriale suverænitet til 
200 ‑sømilegrænsen, og det betød, at 
kyststaterne fik kontrol over ca. 90 % 
af fiskeressourcerne. Mange højsøflå ‑
der1, der tidligere havde fisket i disse 
farvande, måtte nu indgå adgangsafta ‑
ler med kyststaterne.
02 
Som følge af dette begyndte EU (på 
daværende tidspunkt »Det Europæ ‑
iske Fællesskab«) at indgå bilaterale 
fiskeriaftaler med forskellige kyststater, 
hovedsagelig udviklingslande. I begyn ‑
delsen var der tale om simple adgangs ‑
aftaler, der gav EU’s højsøflåde fiskeri ‑
muligheder og gav udviklingslandene 
en væsentlig indtægtskilde. Aftalerne 
var af kommerciel art og byggede 
generelt på princippet »betal, fisk og 
farvel«.03 
Siden 1981 har EU også indgået en 
række »nordiske aftaler«. Der er tale 
om gensidige aftaler, der omhandler 
udveksling af fiskerimuligheder mel ‑
lem EU’s, Norges, Islands og Færøernes 
fiskerflåder uden modydelse. Disse 
aftaler er ikke omfattet af denne 
beretning.
Fiskeripartnerskabsafta -
lerne
04 
De simple adgangsaftaler blev kriti ‑
seret, navnlig for at have en negativ 
effekt på overfiskede bestande, for at 
mangle gennemsigtighed og for ikke 
at sikre håndhævelse og overholdelse 
af gældende bestemmelser. Kritikken 
gik endvidere på, at aftalerne udnyttede 
kyststaternes svage forhandlings ‑ og 
håndhævelseskapacitet, og at de ikke 
var velegnede til udviklingssamarbejde 
inden for fiskeriet.
05 
Som reaktion på kritikken indførte man 
ved reformen af den fælles fiskeripolitik 
i 2002 begrebet »partnerskab« for at 
fremhæve EU’s mål om at støtte udvik ‑
lingen af partnerlandenes nationale 
fiskerisektor, styrke politikdialogen 
mellem EU og udviklingslandene og 
fremme bæredygtigt fiskeri. Denne 
nye generation af aftaler blev kaldt 
fiskeripartnerskabsaftaler (jf. tekst -
boks 1 ). Den finansielle modydelse 
til partnerlandene blev opdelt i to 
separate dele: en betaling for adgangs ‑
rettighederne til EØZ og en »sektor ‑
støtte«, der skal fremme udviklingen af 
bæredygtigt fiskeri i partnerlandene.1 Fiskerfartøjer, der fisker uden 
for deres nationale farvande.
10 Indledning
Målene for fiskeripartnerskabsaftalerne2
 οAt sikre en rational og bæredygtig udnyttelse af partnerlandenes levende marine ressourcer (med indførelse 
af begrebet overskydende ressourcer fra FN’s havretskonvention)3
 οAt sikre beskæftigelsen i de af Unionens regioner, der er afhængige af fiskeri
 οAt sikre EU’s fiskerisektor dens fortsatte eksistens og konkurrenceevne
 οAt sikre EU‑markedet tilstrækkelige forsyninger
 οAt skabe merværdi for Unionen
 ο At forbedre partnerlandenes fiskeriforvaltning ved at udvikle deres kapacitet til at forvalte og kontrollere 
deres fiskeressourcer
 οAt fremme den økonomiske udvikling af fiskerisektoren i partnerlandene såvel som beskæftigelsen, sund ‑
hedsforholdene og erhvervsklimaet i denne sektor.
2 Konklusionerne fra samlingen i Rådet (fiskeri og landbrug) den 19. juli 2004 og den 19. ‑20. marts 2012.
De fleste af disse mål er også anført i Rådets forordning (EF) nr. 861/2006 af 22. maj 2006 om EF‑finansieringsforanstaltninger til gennemførelse af 
den fælles fiskeripolitik og havretten (artikel 7) (EUT L 160 af 14.6.2006, s. 1).
Artikel 31 i Europa‑Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets 
forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets 
afgørelse 2004/585/EF (EUT L 354 af 28.12.2013, s. 22) fastsætter principperne og målene for bæredygtige fiskeripartnerskabsaftaler.
3 Artikel 62, stk. 2, i FN’s havretskonvention (UNCLOS) definerer dette overskud som den andel af den tilladte fangstmængde, som kyststaten ikke 
selv kan eller vil udnytte.Tekstboks 1
06 
Efter Kommissionens mening er der 
væsentlige fordele ved at indgå fiskeri ‑
partnerskabsaftaler frem for at bruge 
andre metoder til at skaffe EU’s høj ‑
søflåde adgang til tredjelandes farvande 
og ressourcer. Blandt disse fordele kan 
især nævnes følgende:
‑ Fiskeripartnerskabsaftaler giver 
EU‑flåden adgang til fiskeom ‑
råder inden for retlige rammer, 
som er klarere, mere ensartede 
og mere stabile end private aftaler 
mellem redere i EU og lande uden 
for EU, og de giver derfor større 
retssikkerhed. Også rederne i EU 
har tilkendegivet en præference 
for fiskeripartnerskabsaftaler og 
anmodet Kommissionen om at udvide nettet af aftaler, selv om 
det måtte føre til en forhøjelse af 
den modydelse, de skal betale for 
adgangsrettighederne.
‑ Fiskeripartnerskabsaftaler fremmer 
videnskabeligt samarbejde mellem 
EU og partnerlandene. Det er fast ‑
sat i protokollerne, at videnskabe ‑
lige udvalg skal evaluere fiskebe ‑
standene og vurdere resolutioner 
fra de regionale fiskeriorganisa ‑
tioner. Somme tider samarbejder 
partnerlandene med videnskabs ‑
mænd i EU, der beskæftiger sig 
med disse landes flådeaktiviteter.

11 Indledning
4 Data om højsøflåden i 2012 
hentet fra »2014 Annual 
Economic Report on the EU 
Fishing Fleet« (STECF 14 ‑16). 
Efter den definition, der 
anvendes i denne beretning, 
omfatter EU’s højsøflåde alle 
EU‑registrerede fartøjer på 
over 24 meter, der opererer 
i fiskeriregioner uden for EU, 
inklusive nogle af regionerne 
i EU’s yderste periferi.‑ For at skabe lige vilkår for de for ‑
skellige højsøflåder, der opererer 
i kyststaternes EØZ, indeholder 
protokollerne også en klausul 
om ikkeforskelsbehandling. Det 
betyder, at de tekniske standarder 
og andre bæredygtighedsprincip ‑
per, der gælder for fiskeripartner ‑
skabsaftalerne, også skal gælde 
for aftaler mellem de pågældende 
partnerlande og andre højsøflåder, 
der opererer i deres EØZ. Dette 
skulle også fremme en bæredygtig 
forvaltning af fiskeressourcerne.
‑ Fiskeripartnerskabsaftalerne 
tilskynder til bedre forvaltning af 
den lokale fiskerisektor i partner ‑
landene ved at støtte kontrollen 
og overvågningen af de nationale 
og de udenlandske flåders aktivi ‑
teter. Under fiskeripartnerskabs ‑
aftalerne ydes der betydelige 
finansielle bidrag til en bæredygtig 
udvikling af det lokale fiskeri.
07 
Ved reformen af den fælles fiskeri ‑
politik i 2014 indførte man begrebet 
bæredygtige fiskeripartnerskabs ‑
aftaler. Formålet med reformen er 
at forbedre en række aspekter ved 
fiskeripartnerskabsaftalerne, f.eks. 
ved at øge mængden af oplysninger, 
der lægges til grund for fastlæggelsen 
af overskydende ressourcer i part ‑
nerlandenes EØZ, ved at fremme 
bæredygtigt fiskeri i partnerlandenes 
farvande gennem bedre målretning 
og regelmæssig overvågning af EU’s 
sektorstøtte og ved at indføre en 
menneskerettighedsklausul. Hoved ‑
formålet med bæredygtige fiskeripart ‑
nerskabsaftaler er at fastsætte retlige, 
miljømæssige, økonomiske og sociale 
forvaltningsrammer for EU‑fartøjers 
fiskeri i tredjelandsfarvande, hvor der 
bør anvendes lignende standarder 
som dem, der gælder for EU‑fartøjer, 
der fisker i EU‑farvande.08 
For at styrke forvaltningsrammen for 
EU‑højsøflådens fiskeri har Kommissi ‑
onen for flere år siden indført en eks ‑
klusivitetsklausul, som skulle anvendes 
på alle gældende fiskeripartnerskabs ‑
aftaler. Når først en aftale mellem 
EU og et partnerland er trådt i kraft, 
må fiskerfartøjer fra EU kun operere 
i partnerlandets farvande, hvis de 
har en fiskeritilladelse, der er udstedt 
i medfør af en protokol til denne aftale 
(jf. punkt 10).
EU’s højsøflåde og 
fiskeripartnerskabsafta -
lerne
09 
Højsøflåden omfatter kun 335 af de 
86 283 fartøjer, der er registreret i EU, 
og udgør således under 1 % af EU‑flå ‑
den, men ser man på den samlede 
EU‑flådes fiskerikapacitet, tegner den 
sig for 18 % af bruttotonnagen og 7 % 
af maskineffekten4. Højsøflåden er 
en vigtig leverandør af fisk til EU‑marke ‑
det, da den skønnes at levere 15 % af 
EU‑flådens samlede fangster. Den teg ‑
ner sig endvidere for 4 % af beskæf ‑
tigelsen i EU‑flåden. Ca. halvdelen af 
højsøflådens fangster foretages under 
fiskeripartnerskabsaftaler.
12 Indledning
10 
En fiskeripartnerskabsaftale udar ‑
bejdes, ved at EU og partnerlandet 
forhandler sig frem til en aftale med 
tilhørende gennemførelsesprotokoller. 
Aftalen danner rammen om et langsig ‑
tet samarbejde inden for fiskeriet, og 
protokollerne fastsætter de detaljerede 
vilkår og betingelser. Protokollerne 
tages normalt op til forhandling hvert 
tredje til sjette år efter aftale med 
partnerlandet. Når begrebet fiskeri ‑
partnerskabsaftaler anvendes i denne 
beretning, henvises der hovedsagelig 
til protokollerne. I  bilag I  gives der flere 
oplysninger om forhandlingsprocessen 
og ansvarsopgaverne i forbindelse 
med fiskeripartnerskabsaftalerne.
11 
I 2014 blev der over EU‑budgettet 
afholdt 69  millioner  euro i betalinger 
vedrørende fiskeripartnerskabsafta ‑
lerne, hvilket er et væsentligt fald fra 
de over 200 millioner euro, der blev 
udbetalt årligt i 1990’erne. En del af 
forklaringen på dette er, at protokollen 
med Mauretanien udløb i december 
2014, og at der derfor ikke blev afholdt 
betalinger i 2014, men blev udbetalt 
67 millioner euro i 2013. Marokko alene 
tegnede sig for over 40 % af det samle ‑
de beløb i 2014. Under fiskeripartner ‑
skabsaftalerne betaler operatørerne 
endvidere en finansiel modydelse til 
gengæld for de fiskeritilladelser, som 
de får. Denne modydelse er steget støt 
i de seneste år.12 
I bilag II  vises de 13 gældende fiskeri ‑
partnerskabsaftaler i 2015, som tegner 
sig for en årlig finansiel modydelse 
på 72 millioner euro. Tre af de 13 gæl ‑
dende aftaler er blandede aftaler, der 
giver EU‑flåden adgang til forskellige 
fiskebestande i partnerlandenes EØZ. 
De resterende aftaler drejer sig om 
tunfiskeri og giver fiskerirettigheder 
i partnerlandenes EØZ til EU‑fartøjer, 
der følger vandrende tunfiskebestande 
og andre stærkt vandrende arter i deres 
bevægelser omkring Afrika samt i Det 
Indiske Ocean og Stillehavet.
13 
Andre fiskeripartnerskabsaftaler uden 
aktive protokoller er aftalen med 
Gambia (siden 1.7.1996), Ækvatorial ‑
guinea (siden 30.6.2001), Salomon ‑
øerne (siden 9.10.2012), Mikronesien 
(siden 25.2.2010), Mauretanien (siden 
december 2014)5 og Mozambique (si ‑
den januar 2015). Når en aftale stadig 
er gældende, men protokollerne til 
den ikke er blevet fornyet ‑ som det er 
tilfældet med disse aftaler (»passive af ‑
taler«) ‑  indebærer eksklusivitetsklau ‑
sulen (jf. punkt 8), at EU‑flåden ikke 
har adgang til det pågældende lands 
fiskeriområde.5 Forhandlingerne mellem 
Europa‑Kommissionen og 
Mauretanien om en ny 
protokol blev afsluttet den 
10. juli 2015. Den nye fireårige 
protokol beløber sig til 
59,125 millioner euro om året. 
Den er endnu ikke godkendt 
af Rådet og 
Europa‑Parlamentet.
13
 Revisionens omfang 
og revisionsmetoden
14 
Formålet med revisionen var at 
vurdere, om Kommissionen forvalter 
fiskeripartnerskabsaftalerne hensigts ‑
mæssigt, ved at søge svar på følgende 
spørgsmål:
1)  Forvalter Kommissionen forhand ‑
lingerne om fiskeripartnerskabs ‑
aftalerne og protokollerne til dem 
hensigtsmæssigt?
For at besvare dette spørgsmål gen ‑
nemgik Retten forhandlingsproces ‑
sen vedrørende de fire undersøgte 
fiskeripartnerskabsaftaler for at se, 
om Kommissionen forhandlede eller 
fornyede protokollerne tidsnok til, 
at EU‑flåden kunne fortsætte sine 
aktiviteter. Endvidere vurderede 
Retten, om der ved forhandlingerne 
om fiskerimuligheder og finansielle 
modydelser blev taget hensyn til 
fiskeripartnerskabsaftalernes mål 
om at sikre fiskebestandenes bære ‑
dygtighed med rimelige omkostnin ‑
ger for EU, forbedre partnerlandenes 
fiskeriforvaltning og fremme den 
økonomiske udvikling af deres 
fiskerisektor.
2)  Forvalter Kommissionen gennem ‑
førelsen af fiskeripartnerskabsafta ‑
lerne hensigtsmæssigt?
For at besvare dette spørgsmål 
undersøgte Retten Kommissionens 
forvaltning af licensprocessen og 
pålideligheden af systemet til rap ‑
portering af fangstdata. Endvidere 
vurderede Retten, om Kommis ‑
sionens udformning, kontrol og 
overvågning af de aktioner, der 
blev finansieret med sektorstøtte 
under fiskeripartnerskabsaftalerne, 
var hensigtsmæssig.15 
Revisionsmetoden omfattede møder 
med relevante interessenter6, en ana ‑
lyse af oplysninger fra Kommissionen 
og besøg på stedet i udvalgte med ‑
lemsstater (Spanien og Frankrig) og 
i fire partnerlande, som EU har indgået 
fiskeripartnerskabsaftaler med. For at 
få et regionalt perspektiv blev der til 
revisionen udvalgt tre partnerlande i Det 
Indiske Ocean (Madagaskar, Mozam ‑
bique og Seychellerne). Som det fjerde 
partnerland valgte Retten Maureta ‑
nien, fordi fiskeripartnerskabsaftalen 
med dette land er et eksempel på en 
aftale, der omfatter flere arter, og fordi 
den beløbsmæssigt er den største. De 
fire undersøgte fiskeripartnerskabsaf ‑
taler tegnede sig tilsammen for 77 % 
af betalingerne vedrørende sådanne 
aftaler i 2013.
16 
Det opnåede revisionsbevis blev 
suppleret med en spørgeundersøgelse 
henvendt til operatørerne af EU’s høj ‑
søflåde. Redere repræsenterende 70 % 
af denne flåde svarede7.6 Interessenterne omfattede 
Europa‑Parlamentet og 
NGO’er, der arbejder med 
beskæftigelse på fartøjer og 
med det marine miljø. Retten 
besøgte også sammenslutnin ‑
ger af fartøjsoperatører og 
fiskeforarbejdningsvirksom ‑
heder i Spanien og Frankrig.
7 Rettens spørgeundersøgelse 
blev besvaret af 21 redere/
sammenslutninger, som 
tilsammen drev 319 fartøjer, 
der fisker uden for EU’s 
farvande (heraf 233 fartøjer, 
der fører EU‑medlemsstaters 
flag). Disse 233 fartøjer 
udgjorde 70 % af de 
335 fartøjer i EU’s højsøflåde. 
79 % af de fartøjer, der var 
omfattet af 
spørgeundersøgelsen, 
opererede i Atlanterhavet og 
Det Indiske Ocean, og af disse 
var 32 % fartøjer til bundfiskeri, 
22 % trawlere til pelagisk 
fiskeri, 7 % notfartøjer, 7 % 
langlinefartøjer med høj 
kapacitet, 7 % trawlere og 
langlinefartøjer med bundline 
til kulmulefiskeri og 4 % 
stangfiskerfartøjer til 
tunfiskeri.
14
 Bemærkninger
Del I - Forhandlingerne om 
fiskeripartnerskabsafta -
lerne
Kommissionen 
forhandlede og fornyede 
fiskeripartnerskabsaftalerne 
tidsnok til at undgå 
afbrydelser i fiskeriet
17 
Forhandlingerne om de aftaler, der 
giver EU‑flåden adgang til fiskeriom ‑
råder i kyststaters EØZ, bør som mål 
have at sikre kontinuerlig adgang for 
at undgå eventuelle negative virknin ‑
ger for sektoren. Rådet har bedt Kom ‑
missionen om at forhindre, at fiskeriet 
afbrydes efter udløbet af en aftale eller 
en protokol. I forbindelse med proto ‑
kolforhandlinger forsøger Kommissionen 
derfor at indføre mulighed for en 
midlertidig anvendelse af protokollen 
fra underskrivelsen indtil den endelige 
ratificering.
18 
Retten gennemgik Kommissionens 
forhandlingsproces i forbindelse med 
de fire gældende fiskeripartnerskabs ‑
aftaler, der var omfattet af revisionen. 
Retten undersøgte, om protokollerne 
blev fornyet rettidigt med henblik på 
at undgå afbrydelser i EU‑højsøflådens 
fiskeriaktiviteter.19 
Det er en lang og kompleks proces 
at forhandle en ny protokol. Kommis ‑
sionen forhandler på grundlag af et 
mandat fra Rådet, som underskriver 
protokollen med partnerlandet. 
Derefter skal Parlamentet godkende 
protokollen. Forhandlingsprocessen 
er beskrevet nærmere i  bilag I . For at 
sikre kontinuiteten i flådens aktiviteter 
skal Kommissionen derfor påbegyn ‑
de forhandlingen af en ny protokol 
i god tid før udløbet af den aktuelle 
protokol.
20 
Hele forhandlingsprocessen vedrørende 
de fire protokoller, der var omfattet af 
revisionen ‑ fra udstedelsen af Rådets 
mandat til protokollens ikrafttrædelse 
efter Parlamentets godkendelse eller 
partnerlandets ratificering ‑  varede 
fra 71 uger til 134 uger (jf. figur 1 ). 
Forhandlingernes varighed afhænger 
af faktorer, som forhandlerne ikke fuldt 
ud kan forudse eller styre. Kommissionen 
har anslået, at den fra afslutningen af 
forhandlingerne (»paraferingen« af 
protokollen) mindst skal bruge 12 uger 
til at forberede protokollen til under ‑
skrivelse i Rådet, og at Rådet derefter 
skal bruge seks til otte uger til at 
gennemgå den. Det forventes således, 
at der går mindst 20 uger fra afslut ‑
ningen af forhandlingerne til Rådets 
underskrivelse, når der tages hensyn 
til, at der kan opstå forsinkelser under 
drøftelserne i Rådet om vedtagelsen 
af protokollen, men i forbindelse med 
protokollerne for Madagaskar, Mozam ‑
bique og Seychellerne gik der fra 29 til 
35 uger.
15 Bemærkninger
21 
Retten konstaterede, at Kommissio ‑
nen forvalter forhandlingsprocessen 
hensigtsmæssigt og, når det er muligt, 
bruger de disponible lovgivnings ‑
værktøjer til at undgå afbrydelser 
i fiskeriet. I Rettens spørgeundersø ‑
gelse til operatørerne anførte 83 % af 
respondenterne med ansvar for ca. 
30 % af højsøflåden imidlertid, at de 
havde oplevet forsinkelser i forhandlin ‑
gen af protokoller, hovedsagelig med 
Mauretanien og Marokko, som er to 
væsentlige, men usædvanlige tilfælde.22 
Forhandlingerne med Mauretanien var 
meget langvarige (syv forhandlings ‑
runder på i alt 71 uger), og den fore ‑
gående protokol udløb næsten fem 
måneder, før den nye blev underskre ‑
vet. Eftersom der ikke var mulighed 
for midlertidigt at anvende den nye 
protokol, før Rådet havde underskrevet 
den, valgte Kommissionen i et forsøg 
på at undgå afbrydelser i EU‑flådens 
aktiviteter at gøre brug af bestemmel ‑
serne i EU‑lovgivningen8 og foreslog 
de mauretanske myndigheder, at der 
fortsat kunne indsendes ansøgninger 
om fiskeritilladelser i denne periode, 
som varede fem måneder. Denne 
mulighed blev kun brugt af rederne 
i forbindelse med fire fiskerikategorier9 
i perioden fra 1. august 2012 til 15. de ‑
cember 2012. I disse kategorier kunne 
fiskeriet således fortsætte, men ikke i de 
resterende kategorier, hvor fiskeriet 
måtte indstilles midlertidigt. Retten 
bemærker, at hensigten med at sende 
ansøgninger om fiskeritilladelser 
uden en underskrevet protokol var at 
beskytte EU‑flådens interesser, men at 
dette ikke var i overensstemmelse med 
eksklusivitetsklausulen (jf. punkt 8).8 Artikel 9 i Rådets forordning 
(EF) nr. 1006/2008 af 
29. september 2008 om 
tilladelser til EF‑fiskerfartøjers 
fiskeri uden for EF‑farvande og 
tredjelandsfartøjers adgang til 
EF‑farvande, om ændring af 
forordning (EØF) nr. 2847/93 
og (EF) nr. 1627/94 og om 
ophævelse af forordning (EF) 
nr. 3317/94 (EUT L 286 af 
29.10.2008, s. 33). Denne 
artikel fastsætter, at såfremt en 
protokol er udløbet, og 
Kommissionen har paraferet 
en ny protokol, men denne 
endnu ikke er blevet 
underskrevet af Rådet, eller 
ikke kan anvendes 
midlertidigt, kan 
Kommissionen i en periode på 
seks måneder fra den 
foregående protokols udløb 
fremsende ansøgninger om 
fiskeritilladelser til det 
pågældende tredjeland.
9 Kategori 2 (kulmulefiskeri), 3 
(bundfiskeri af andre arter end 
kulmule), 5 (tunfiskeri) og 6 
(frysetrawlere til pelagisk 
fiskeri).Figur 1Forhandlingsprocessens varighed
uger140 120 100 80 60 40 20 0Den midlertidige anvendelses 
begyndelseTid fra underskrivelsen til Parlamentets 
godkendelse eller partnerlandets ratiﬁceringTid fra forhandlingernes afslutning til 
Rådets og partnerlandets underskrivelseTid fra mandatets udstedelse til 
forhandlingernes afslutning (parafering)Madagaskar (1 runde)  
1/2013-12/2014
Mauretanien (7 runder)  
12/2013-12/2014
Mozambique (2 runder)                  
2/2012-1/2015
Seychellerne (3 runder)         
1/2014-1/2020
Kilde:  Revisionsretten, baseret på forhandlingsdokumenter og EU‑lovgivningen.
16 Bemærkninger
23 
Selv om Kommissionen gjorde brug af 
alle lovgivningens muligheder, kunne 
den ikke forhindre en afbrydelse af 
fiskeriet. Efter de mauretanske myndig ‑
heders opfattelse havde aktiviteterne 
i perioden fra august til december 2012 
fundet sted under midlertidig anven ‑
delse af den nye protokol. De lukkede 
derfor tidligt for fiskeriet i de fire 
kategorier, hvor der var givet tilladelse 
til fortsat fiskeri før underskrivelsen af 
den nye protokol. Det førte til tab for 
de redere, som også havde betalt for 
licenser frem til den faktiske udløbsdato 
den 15. december 2014.
24 
For Marokkos vedkommende blev der 
i februar 2011 underskrevet en proto ‑
kol, der blev anvendt midlertidigt ind ‑
til december 2011, hvor Europa‑Parla ‑
mentet nægtede at godkende den10. 
Efter nye forhandlinger blev der den 
24. juli 2013 paraferet en ny protokol, 
som Europa‑Parlamentet ratificerede 
den 10. december 2013,og som ikke 
indeholdt en klausul om midlertidig 
anvendelse, fordi de marokkanske 
forhandlere ikke kunne godkende den. 
På grund af Marokkos sene ratificering 
af protokollen trådte den først i kraft 
den 15. juli 2014, hvilket både førte til 
ekstraudgifter for EU‑budgettet11 og 
havde direkte finansielle virkninger 
for rederne og EU’s fiskeindustri, fordi 
fiskeriet blev afbrudt.
25 
Med hensyn til de undersøgte proto ‑
koller vedrørende Det Indiske Ocean 
konstaterede Retten, at der var sikret 
fortsat fiskeri i Madagaskars og Sey ‑
chellernes EØZ, fordi der før udløbet 
af de foregående protokoller blev underskrevet nye protokoller med en 
klausul om midlertidig anvendelse. 
I Mozambiques tilfælde var der ingen 
gældende protokol i en periode på en 
måned (fra udløbet af den foregående 
protokol (1.1.2012) til den midlertidige 
anvendelse af den nye (1.2.2012)), men 
dette havde ingen væsentlig indvirkning 
på EU‑flåden, eftersom tunbestandene 
ikke var til stede og kunne fiskes i Mo ‑
zambiques farvande i denne periode.
Kommissionen har sørget 
for et relevant net af aftaler, 
men der kan med fordel 
sikres større ensartethed 
i Det Indiske Ocean
26 
Efter Rettens mening er det vigtigt at 
have et sammenhængende og relevant 
regionalt net af aftaler. For det første 
giver den større retssikkerhed EU‑flå ‑
den mulighed for at følge vandrende 
arter. For det andet styrker et sådant 
net Kommissionens forhandlingsposi ‑
tion, fordi det mindsker presset for at 
indgå en aftale, når der er risiko for en 
afbrydelse af flådens aktiviteter. End ‑
videre kan den positive indvirkning på 
forvaltningen, som sektorstøtten og 
EU’s kontrol med EU‑flåden forventes 
at have, fungere som en katalysator for 
de regionale fiskeriaktiviteter. Denne 
effekt er stærkere, jo større omfanget 
af EU‑flådens aktiviteter i regionerne 
er (f.eks. tegnede notfartøjer fra EU 
sig for 66 % af notfartøjsfangsterne 
i den vestlige del af Det Indiske Ocean 
i 201112, og notfartøjernes fangster 
udgjorde 49 % af de samlede fangster 
i regionen det pågældende år).10 Europa‑Parlamentets 
lovgivningsmæssige 
beslutning af 14. december 
2011 (P7_TA(2011)0569).
11 Ifølge de spanske 
myndigheder blev der betalt 
4,5 millioner euro til den 
spanske flåde i kompensation 
for de tab, som den led på 
grund af afbrydelsen 
i aktiviteterne (heraf blev 
4,3 millioner  euro betalt af 
Den Europæiske Fiskerifond).
12 Tabel 4.2 og 4.4 i »Review of 
tuna fisheries in the western 
Indian Ocean«, endelig 
rapport, 2014, POSEIDON, 
MRAG, NFDS og COFREPECHE.
17 Bemærkninger
27 
Kommissionens aktuelle strategi har 
som mål at udvide nettet af aftaler 
med udgangspunkt i industriens 
behov og prioriteter. I deres svar på 
Rettens spørgeundersøgelse anførte 
rederne, at de primært var interesse ‑
rede i Angola, Guinea‑Bissau og Sierra 
Leone efterfulgt af Guinea, Liberia, 
Tanzania, Kenya og Senegal. Kommis ‑
sionen havde indledt drøftelser med 
Tanzania, afsluttet forhandlingerne 
med Liberia og fornyet aftalerne med 
Gabon, Marokko og Mauritius (proto ‑
kollerne til disse aftaler var allerede 
trådt i kraft, da spørgeundersøgelsen 
blev foretaget) samt Guinea‑Bissau og 
Senegal (protokollerne til disse aftaler 
var allerede blevet underskrevet). Da 
revisionen fandt sted, var forhandlin ‑
gerne om fornyelse af aftalerne med 
Mozambique og Mauretanien imidlertid 
blevet suspenderet, fordi Kommissionen 
ikke kunne nå til enighed med de to 
partnerlande.
28 
Revisionen i Det Indiske Ocean viste 
imidlertid, at der med fordel kan 
sikres større ensartethed i fiskeripart ‑
nerskabsaftalerne og bedre samspil 
mellem disse aftaler og EU’s andre 
regionale aktioner og finansieringskilder 
i fiskerisektoren. Det var f.eks. tilfældet 
i forbindelse med fiskeriovervågnings ‑
centrene. Der er mellem landene i Kom ‑
missionen for Det Indiske Ocean (IOC) 
(Comorerne, Mauritius, Madagaskar, 
Réunion og Seychellerne) indgået en 
aftale om regional udveksling af data 
fra fartøjsovervågningssystemet (FOS) 
via en server, der med støtte fra IOC 
er udviklet med regionale EUF‑midler. 
Mozambique er ikke medlem af IOC 
og har for øjeblikket ikke adgang til 
disse data, selv om landet er en vigtig 
partner i det regionale net af lande med fiskeripartnerskabsaftaler. I stedet 
for at arbejde på at skaffe Mozam ‑
bique adgang til det eksisterende 
regionale system for udveksling af 
FOS‑data støtter Kommissionen landets 
udvikling af et regionalt fiskeriover ‑
vågningscenter ved at finansiere en 
feasibilityundersøgelse gennem ACP 
Fish II, som finansieres af EUF. Samtidig 
har Kommissionen også støttet landets 
nationale FOS med sektorstøtte ydet 
under fiskeripartnerskabsaftalen.
Det var svært at opfylde 
fiskeripartnerskabsaftalernes 
mål om at sikre, 
at de forhandlede 
fiskerimuligheder kun 
gælder overskydende 
fiskeressourcer
29 
Det centrale bæredygtighedsprincip 
i fiskeripartnerskabsaftalerne er, at 
de fiskerimuligheder, der er omfattet 
af protokollerne (fiskemængder og 
antal licenser), kun må give EU‑fartøjer 
adgang til at fiske overskydende res ‑
sourcer13. Dette forudsætter pålidelige 
oplysninger om bestandene (baseret 
på den bedste tilgængelige videnska ‑
belige rådgivning) samt om kyststater ‑
nes fiskeriindsats14 og andre aftaler. På 
denne baggrund skal protokollerne så 
give adgangsrettigheder til en bestemt 
del af de overskydende ressourcer. 
Kommissionen skal desuden sikre, at 
fiskeripartnerskabsaftalerne er i over ‑
ensstemmelse med princippet om 
maksimal bæredygtig fangst (MSY)15 
og de regionale fiskeriforvaltningsor ‑
ganisationers (RFFO’ernes) resolutioner 
og anbefalinger vedrørende fiskebe ‑
standenes tilstand.13 Artikel 31 i forordning (EU) 
nr. 1380/2013.
14 Fiskeriindsatsen er produktet 
af et fiskerfartøjs kapacitet og 
aktivitet; for en fartøjsgruppe 
er det summen af 
fiskeriindsatsen for alle fartøjer 
i gruppen.
15 MSY, som er en indikator for 
den optimale udnyttelsesgrad, 
defineres af FN’s Fødevare‑og 
Landbrugsorganisation (FAO) 
som den maksimale fangst, 
der kan opnås på et 
bæredygtigt grundlag.
18 Bemærkninger
30 
Retten undersøgte, hvordan de over ‑
skydende ressourcer var beregnet, og 
om de fiskemængder, der måtte fanges 
i henhold til aftalerne, lå inden for de 
overskydende ressourcer. Endvidere 
analyserede og sammenlignede Retten 
de forskellige fiskeripartnerskabsaftaler 
for at undersøge, om aftaleteksterne 
var sammenhængende.
31 
Retten konstaterede, at det er ekstremt 
vanskeligt at anvende begrebet 
overskydende ressourcer i praksis. 
Artikel 61 i FN’s havretskonvention 
fastsætter, at det er partnerlandets 
ansvar at beregne de overskydende 
ressourcer baseret på den bedste til ‑
gængelige videnskabelige rådgivning. 
Retten konstaterede imidlertid, at 
partnerlandene ikke har kapacitet til at 
beregne de overskydende ressourcer. 
Det gælder navnlig, når der er tale om 
blandede aftaler (f.eks. aftalen med 
Mauretanien), og når der er tale om 
meget spredte fiskeressourcer ‑  f.eks. 
små pelagiske arter og stærkt van ‑
drende arter ‑ fordi det så er svært at 
beregne de overskydende ressourcer 
i en bestemt kyststats EØZ, især hvis 
der ikke findes et fiskekvotesystem på 
regionalt niveau16. Hertil kommer, at 
oplysningerne om den fiskeriindsats, 
der gøres af de nationale fiskerflåder 
eller de andre udenlandske fiskerflåder, 
som partnerlandene også har givet 
adgang17, ikke altid er pålidelige. Det er 
derfor meget svært for Kommissionen 
at beregne, hvor stor en del af den sam ‑
lede fiskeriindsats EU‑flåden tegner sig 
for, og dermed hvilke fangstgrænser 
der skal fastsættes, for at EU‑flåden kan 
holde sig inden for de overskydende 
ressourcer.32 
I Det Indiske Ocean har Kommissionen 
for Tunfisk i Det Indiske Ocean (IOTC) 
fremsat anbefalinger til en maksimal 
bæredygtig fangst (MSY) for nogle 
arter (f.eks. sværdfisk) som led i sin 
videnskabelige rådgivning18 og vedta ‑
get resolutioner om beskyttelse af to 
hajarter. På landeniveau er det imidler ‑
tid vanskeligt at anvende MSY‑standar ‑
den med hensyn til stærkt vandrende 
arter som dem, der er omfattet af 
fiskeripartnerskabsaftalerne.
Omkostningerne til de 
fiskeripartnerskabsaftaler, 
Kommissionen har 
forhandlet, var forholdsvis 
høje i betragtning af den 
hidtidige udnyttelse
33 
Når Kommissionen forhandler, bør 
den sørge for, at klausulerne i de proto ‑
koller, der har økonomisk betydning 
for EU‑flåden og for partnerlandene 
(dvs. protokollens varighed og be ‑
stemmelserne om priser, mængder, 
arter, tekniske betingelser, modydel ‑
ser fra redere, rapporteringskrav og 
landingsforpligtelser), gør det muligt 
for EU‑flåden at gøre effektivt brug 
af aftalerne og giver den adgang til 
en passende andel af de tilgængelige 
overskydende ressourcer til en pris, der 
er rimelig for partnerlandene. Kom ‑
missionen bør også sørge for, at der 
under forberedelserne til forhandlinger 
om fiskeripartnerskabsaftaler tages 
hensyn til principperne om sparsom ‑
melighed, produktivitet og effektivitet. 
Rådet har anmodet19 Kommissionen 
om sammen med medlemsstaterne at 
forpligte sig til at optimere udnyttelsen 
af fiskerimulighederne for at sikre, at 
man får valuta for pengene, og for at 
sikre overholdelse af principperne for 
forsvarlig økonomisk forvaltning.16 IOTC’s resolution 14/02 
fastsætter, at der skal indføres 
et kvotesystem på regionalt 
niveau.
17 I de regionale fiskeriforvalt ‑
ningsorganisationer opfordrer 
EU til større gennemsigtighed, 
hvilket navnlig bør sikres ved 
at kræve, at parterne 
fremlægger alle data om 
tredjelandes fiskeriaktiviteter 
i og adgang til deres EØZ. IOTC 
har vedtaget resolution 14/05 
om et register over uden ‑
landske fartøjer med tilladelse 
til at fiske IOTC‑arter i IOTC’s 
kompetenceområde og 
oplysninger om 
adgangsaftaler.
18 IOTC’s videnskabelige 
rapporter fra 2013 og 2014.
19 Den 3155. samling i Rådet 
(fiskeri og landbrug), Bruxelles, 
den 19. ‑20. marts 2012.
19 Bemærkninger
34 
EU’s finansielle modydelse til part ‑
nerlandene består af to elementer: en 
betaling for adgangsrettighederne 
til EØZ og en finansiel »sektorstøtte« 
(jf. punkt 5). Der fastsættes ingen betin ‑
gelser for partnerlandets anvendelse 
af den første betaling, der alene vedrø ‑
rer adgangen til de nationale fiskeri ‑
områder, men sektorstøttemidlerne 
må kun udbetales til partnerlandet, 
hvis det gennemfører de foranstalt ‑
ninger vedrørende forvaltningen af 
fiskerisektoren, som er aftalt med EU. 
Denne betingelse er fastsat i den nye 
fælles fiskeripolitik og i de fiskeripart ‑
nerskabsaftaler, der er underskrevet 
siden vedtagelsen af den. Fordelingen 
af den samlede finansielle modydelse 
på de to elementer er et vigtigt punkt 
i forhandlingsprocessen.
Forhandlinger om betaling for 
adgangsrettigheder
35 
Protokollerne fastsætter, hvilken type 
fisk der gives adgang til at fiske, og 
hvilke betingelser der gælder for ad ‑
gangen: antal licenser, fartøjstyper og 
referencemængde. »Referencemæng ‑
den« er den fangstmængde, som EU 
skal betale et minimumsbeløb for at 
få adgang til20. Hvis denne mængde 
overskrides, skal EU betale et supple ‑
rende beløb for yderligere fangster. 
Protokollerne fastsætter også tekniske 
og operationelle betingelser.36 
Når Kommissionen forhandler om 
betaling for adgangsrettigheder, 
forsøger den at opnå det antal licenser, 
som medlemsstaterne har anmodet 
om (inden for de disponible grænser21), 
idet den også tager hensyn til eksterne 
faktorer, som vil kunne indvirke på op ‑
nåelsen af fiskerilicenser. Partnerlandet 
forsøger normalt at opnå en finansiel 
modydelse, der er så stor som muligt. 
Derefter »omregnes« denne finansielle 
modydelse til en referencemængde.
37 
Figur 2  viser den historiske udnyttelse 
af fiskerimulighederne (fangsterne) 
i de besøgte partnerlande i Det Indiske 
Ocean i forhold til referencemængden. 
Selv om fiskerimulighederne i de 
foregående protokoller ikke var blevet 
udnyttet fuldt ud, har referencemæng ‑
derne i de seneste protokoller stort set 
ikke ændret sig.
38 
Eftersom EU’s finansielle modydelse 
er baseret på en referencemængde 
og ikke på de faktiske fangster, betyder 
den regelmæssige underudnyttelse af 
protokollerne, at der i praksis betales 
en enhedspris, der ofte er højere end den 
enhedspris, der blev lagt til grund for for ‑
handlingerne. Figur 3  viser de faktiske 
omkostninger for de enkelte aftaler 
om tunfiskeri, når der er taget højde 
for den samlede finansielle modydel ‑
se i fiskeripartnerskabsaftalerne. Det 
fremgår f.eks., at den reelle pris for et 
ton tunfisk, der blev fanget i Mozam ‑
bique i 2013, var ca. seks gange højere 
end den forhandlede pris. Det skyldes, 
at den finansielle modydelse var 
meget høj (og blev forhøjet yderligere 
i protokollen for perioden 2/2012 ‑
1/2015, fra 900 000 til 980 000 euro), og 
at udnyttelsen af fiskerimulighederne 
var meget lav.20 Den minimale finansielle 
modydelse for 
adgangsrettigheder beregnes 
ved at gange 
referencemængden med den 
aftalte enhedspris.
21 I Det Indiske Ocean er antallet 
af fartøjer og bruttotonnagen 
fastfrosset på niveauet i 2006 
for fartøjer, der fisker tropisk 
tunfisk, og på niveauet i 2007 
for fartøjer, der fisker sværdfisk 
og hvid tun, 
i overensstemmelse med 
IOTC’s resolution 12/11 om 
indførelse af en begrænsning 
af fiskerikapaciteten for 
kontraherende parter og 
samarbejdende 
ikkekontraherende parter.
20 Bemærkninger Figur 2Udnyttelsen af mulighederne for tunfiskeri i de besøgte partnerlande  
i Det Indiske Ocean
Kilde:  Revisionsretten, baseret på data fra GD for Maritime Anliggender og Fiskeri om udnyttelsen af fiskerimulighederne.0 %10 %20 %30 %40 %50 %60 %70 %80 %90 %100 %
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013Udnyttet procentdel af 
referencemængdeUudnyttet procentdel af 
referencemængde
Seychellerne Mozambique MadagaskarFigur 3Enhedsomkostninger pr. ton tunfisk betalt af EU
Kilde:  Revisionsretten, baseret på protokollerne og data fra GD for Maritime Anliggender og Fiskeri om udnyttelsen af fiskerimulighederne.01002003004005006007008009001 000
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013
Madagaskar Mozambique Seychellerneeuro
Faktisk pris pr. ton
Aftalt pris pr. ton beregnet på grundlag 
af betaling for adgangsrettigheder og sektorstøtte
21 Bemærkninger
39 
Markedsværdien af de fiskebestande, 
der forhandles i protokollerne, har 
direkte effekt på protokollernes værdi. 
Kommissionen bør derfor tage dette 
i betragtning, når den forhandler proto ‑
kollernes samlede pris. Det var imid ‑
lertid ikke altid tilfældet. Kategorien 
blæksprutter blev trukket ud af den 
seneste protokol med Mauretanien 
(2013 ‑2014) på grund af anvendelsen af 
begrebet overskydende ressourcer, og 
fordi de nationale myndigheder havde 
besluttet, at blæksprutter skulle være 
forbeholdt den nationale flåde. Denne 
kategori har en høj kommerciel værdi 
og blev af EU‑flåden udnyttet med gen ‑
nemsnitlig 93 % under protokollen for 
2008 ‑2012. Fordi der var tale om en ka ‑
tegori med høj værdi og høj udnyttelse, 
fik denne beslutning en betydelig 
negativ konsekvens for EU‑flåden. Pro ‑
tokollen for 2013 ‑2014 øgede mulighe ‑
derne for at fiske pelagiske arter, som 
har en lavere kommerciel værdi. Den 
finansielle modydelse for at få adgang 
blev forhøjet fra et gennemsnit på 60 millioner euro om året i perioden 
2008 ‑2012 (og kun 50 millioner euro 
i 2012) til 67 millioner euro om året 
i 2013 og 2014. Den nye protokol var 
således relativt dyrere for EU end den 
foregående. Det fremgår af den efter ‑
følgende evaluering af protokollen 
(som omfattede de første 11 måneder), 
at den direkte merværdi for samtlige 
deltagere var 0,8 euro. For EU var den 
direkte merværdi i form af den værdi, 
der blev skabt for EU for hver investe ‑
ret euro, imidlertid kun 0,39  euro22. 
I perioden 2006 ‑2009 var dette forhold 
i gennemsnit 0,63 euro.
40 
I Mauretanien var den endelige 
enhedspris pr. ton samlet set meget 
højere end de teoretiske adgangs ‑
omkostninger ved fuld udnyttelse 
af fiskerimulighederne. Figur 4  viser 
EU’s anslåede adgangsomkostninger 
baseret på den faktiske udnyttelse af 
fiskerimulighederne23.22 Som det ses i  tabel 3 , var dette 
forhold 5,53 for Seychellerne, 
4,09 for Madagaskar og 0,91 
for Mozambique.
23 Der foreligger kun data for 
2014 frem til september, og 
beløbene er tilpasset pro rata 
temporis. Retten har anslået 
adgangsbetalingens fordeling 
på de forskellige kategorier 
ved hjælp af 
referencemængderne og 
markedspriserne på fisk (fra 
den efterfølgende evaluering 
og data fra GD for Maritime 
Anliggender og Fiskeri). 
Denne fordeling er ikke 
foretaget for den foregående 
protokol, da kategorierne ikke 
er sammenlignelige.Figur 4Anslåede omkostninger til udnyttede fiskerimuligheder i Mauretanien
Kilde:  Revisionsretten, baseret på protokollen for 2013 ‑2014, data fra GD for Maritime Anliggender og Fiskeri og den efterfølgende evaluering fra 
2014.Udnyttede adgangsomkostningerBetalte adgangsomkostningertusind euro
2014 (indtil september) 201370 000
60 000
50 000
40 000
30 000
20 000
10 000
0
22 Bemærkninger
41 
Accepten af visse klausuler, der førte 
til implementeringsproblemer ‑  især 
i Mauretanien og Mozambique ‑ kan 
have bidraget til underudnyttelsen af 
protokollerne. I Mozambique var det 
væsentligste problem et krav om, at 
33 % af fartøjerne skulle inspiceres, før 
de begyndte at fiske24.
42 
I Mauretanien var det væsentligste 
problem de restriktive tekniske betin ‑
gelser i protokollen for 2013 ‑2014, bl.a. 
at fiskeriområderne var snævert defi ‑
neret. De fleste af disse betingelser var 
udformet for at beskytte overfiskede 
bestande og for at undgå utilsigtede 
fangster og beskytte økosystemerne. 
I perioden fra august 2012 til decem ‑
ber 2013 var udnyttelsesgraden meget 
lav hos de dele af EU‑flåden, der var 
mest påvirket af disse tekniske betingel ‑
ser25: I kategorien krabber var udnyt ‑
telsesgraden for eksempel nul, og 
den var ekstremt lav for fartøjer uden frysere til pelagisk fiskeri og i katego ‑
rien krebsdyr. Dette blev bekræftet 
af svarene på Rettens spørgeunder ‑
søgelse, idet 70 % af de operatører, 
der kommenterede protokollen med 
Mauretanien, anførte, at de tekniske 
betingelser var uhensigtsmæssige, 
og 58 % udtalte, at dette påvirkede 
rentabiliteten.
Forhandlinger om sektorstøtte
43 
Sektorstøtte er et vigtigt redskab til 
opfyldelse af målene om at forbedre 
partnerlandenes fiskeriforvaltning og 
fremme den økonomiske udvikling 
af deres fiskerisektor. For at forpligte 
partnerlandene til at forbedre forvalt ‑
ningen i fiskerisektoren forsøger 
Kommissionen ved forhandlingerne at 
øge sektorstøtten. Denne kan dog kun 
udgøre 50 % af EU’s samlede modydel ‑
se (jf. tabel 1 ).24 33 % af de EU‑fartøjer, der har 
tilladelse til at fiske 
i Mozambiques farvande, skal 
inspiceres, før de begynder at 
fiske. Fartøjsoperatørerne 
anførte i deres svar på Rettens 
spørgeundersøgelse, at de 
anser dette for at være 
uforholdsmæssigt 
omkostningskrævende.
25 De tekniske betingelser var 
meget restriktive, og da 
udnyttelsen i de første 
måneder var meget lav, 
vedtog Den Blandede Komité 
at lempe restriktionerne, men 
fastholde de miljømæssige 
hensyn. Problemet med de 
tekniske betingelser har 
forsinket den faktiske 
gennemførelse af protokollen 
med næsten et år.Tabel 1Sektorstøttens betydning i de to seneste protokoller med de besøgte partnerlande
Land Protokol1 og2Madagaskar Mauretanien Mozambique Seychellerne
Modydelse i  alt1 (euro) 1 525 000 76 250 0003650 000 5 600  000
Sektorstøtte i % 36,1 % 21,3 % 38,5 % 39,6 %
Modydelse i  alt2 (euro) 1 526  875370 000  000 980 000 5 116 6673
Sektorstøtte i % 45,8 % 4,3 % 45,9 % 49,5 %
1 Tidligere protokoller: Madagaskar (2005 ‑2011), Mauretanien (2008 ‑2012), Mozambique (2008 ‑2011) og Seychellerne (2011 ‑2013).
2  Protokoller, som var gældende, da revisionen fandt sted: Madagaskar (2013 ‑2014), Mauretanien (2013 ‑2014), Mozambique (2012 ‑2014) og Sey ‑
chellerne (2014 ‑2020).
3 Der blev beregnet et gennemsnit for denne protokol, da modydelsen ændrer sig fra år til år.
Kilde:  Revisionsretten, baseret på protokollerne.
23 Bemærkninger
44 
Retten mener, at den forholdsmæs ‑
sige forhøjelse af sektorstøtten er 
i overensstemmelse med fiskeripart ‑
nerskabsaftalernes mål om at forbedre 
tredjelandenes fiskeriforvaltning og 
fremme den økonomiske udvikling af 
deres fiskerisektor.
45 
Kun i protokollen med Mauretanien ser 
man ikke den positive tendens, at 
sektorstøttens andel af EU’s samlede 
finansielle modydelse forhøjes. I dette 
tilfælde accepterede Kommissionen, 
at sektorstøttens andel af den samlede 
modydelse i henhold til fiskeripartner ‑
skabsaftalen blev reduceret kraftigt fra 
21 % i protokollen for 2008 ‑2012 til kun 
4 % i protokollen for 2013 ‑2014. Redukti ‑
onen blev foretaget som følge af Kom ‑
missionens problemer med at indhente 
oplysninger fra de mauretanske myn ‑
digheder om de aktioner, der var blevet 
finansieret med sektorstøtte under pro ‑
tokollen for 2008 ‑2012 (jf. tekstboks 2 ). 
Som det fremgår af tabel 1 , aftalte 
Kommissionen næsten den samme årlige finansielle modydelse i de to 
protokoller. Det vil sige, at Kommissio ‑
nen reducerede sektorstøttens andel 
af modydelsen og foretog en forholds ‑
mæssig forhøjelse af betalingen for 
adgangsrettigheder, hvor kravene til 
partnerlandet om gennemsigtighed 
eller rapportering er begrænsede. Efter 
Rettens mening harmonerer dette 
ikke med fiskeripartnerskabsaftalernes 
udviklingsmål.
46 
Retten mener også, at det i forbindel ‑
se med forhandlingerne er vigtigt at 
tage EU’s samlede finansielle bidrag til 
partnerlandene i betragtning. Som det 
fremgår af tabel 2 , spiller de involverede 
beløb en stor rolle for partnerlandenes 
udvikling. Modydelserne i henhold til 
fiskeripartnerskabsaftalerne og bidra ‑
gene fra EUF, målene og gennemførel ‑
sesordningerne forhandles imidlertid 
uafhængigt. Retten mener, at dette ikke 
gør det nemmere for Kommissionen at 
forhandle med partnerlandene.Tabel 2EU’s bidrag til de besøgte partnerlande og bidragenes betydning i forhold til 
fiskeribudgettet og det samlede nationale budget (2013)
2013 Madagaskar Mauretanien Mozambique Seychellerne
Modydelsen i henhold til fiskeripartnerskabsaftalen 
i forhold til det nationale fiskeribudget 41 % 689 %120 % 250 %2
Det samlede EU‑bidrag i forhold til det samlede 
nationale budget5 % 11 % 2 % 2 %
1  Fiskeriministeriets budget, som det fremgår af Mauretaniens finanslov. Betydelige udgifter som for eksempel havneudgifter er ikke 
medregnet.
2 Kun driftsomkostningerne for Seychellernes fiskerimyndighed, eksklusive kapitalinvesteringer.
Kilde:  Revisionsretten, baseret på nationale dokumenter, dokumenter fra Kommissionens GD for Internationalt Samarbejde og Udvikling samt 
fiskeripartnerskabsaftalerne.
24 Bemærkninger
Oplysningerne i de 
efterfølgende evalueringer 
var ikke altid nyttige 
i forbindelse med 
beslutningsprocessen og 
under forhandlingerne
47 
Rådet, Parlamentet og Kommissionen 
bruger de forudgående og efterføl ‑
gende evalueringer26 i deres beslut ‑
ningsproces. Evalueringerne skal give 
pålidelige oplysninger om udnyttelsen 
af aftalerne og deres merværdi for EU 
og partnerlandene, vurdere partner ‑
skabsaftalernes miljømæssige, økono ‑
miske og sociale virkninger og kon ‑
trollere, at de resultater, der opnås ved 
hjælp af fiskeripartnerskabsaftalerne, 
er i overensstemmelse med de opstil ‑
lede mål, jf. Rådets bestemmelser27 og 
den nye fælles fiskeripolitik28.
48 
Før Kommissionen kan få mandat til 
at forhandle en ny protokol, kræver 
Rådet, at den foretager både en uaf ‑
hængig efterfølgende evaluering og 
en uafhængig forudgående vurdering, 
hvis der allerede findes en protokol, 
eller at den foretager en forudgående 
vurdering, hvis der ikke i forvejen fin ‑
des en fiskeripartnerskabsaftale. Dette 
krav er blevet skærpet, i og med at 
det er blevet indføjet i den nye fælles 
fiskeripolitik.
49 
De interessenter, som Retten talte med 
under revisionen, var glade for, at der 
forelå en rapport om efterfølgende 
evaluering. De betragter rapporten som et nyttigt redskab, da den giver 
et overblik over, hvordan fiskerimulig ‑
hederne i aftalen er blevet udnyttet 
(licenser og fangster), hvordan aftalen 
har fungeret, og hvor stor merværdi 
den har haft. Det er imidlertid ikke de 
seneste fangstdata, der præsenteres 
i rapporten, selv om Kommissionen 
som dataforvalter rettidigt skal stille 
data til rådighed for de beslutningsta ‑
gende interessenter.
50 
Den tid, det tager at foretage evalue ‑
ringen, skal så lægges til den allerede 
langvarige forhandlingsproces. Før 
indførelsen af den nye fælles fiskeri ‑
politik havde de fleste protokoller en 
meget kort løbetid (på ca. tre år29). 
Evalueringerne kunne derfor kun 
dække en kort anvendelsesperiode på 
et år eller mindre. Dette reducerede 
evalueringernes brugbarhed som red ‑
skab i forbindelse med beslutningstag ‑
ningen. Det er positivt, at de seneste 
protokoller har en længere løbetid (på 
fire til seks år), da det kan medvirke til, 
at dataene i de efterfølgende evalue ‑
ringer bliver mere fuldstændige.
51 
De efterfølgende evalueringer af fiske ‑
ripartnerskabsaftalerne i Det Indiske 
Ocean giver oplysninger om bestan ‑
de og fangster på regionalt niveau 
og indeholder også ikkevæsentlige 
beskrivelser, som gentages fra den ene 
evalueringsperiode til den anden og 
gør rapporterne for omfattende.26 Forudgående vurderinger og 
efterfølgende evalueringer af 
fiskeripartnerskabsaftalerne er 
i henhold til 
finansforordningen ‑  
forordning (EU) nr. 966/2012 
(EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1) 
‑ obligatoriske i forbindelse 
med alle de programmer og 
aktiviteter, der giver anledning 
til store udgifter (over 
5 000 000 euro), så det kan 
kontrolleres, at de afsatte 
ressourcer og de opnåede 
resultater er 
i overensstemmelse med de 
opstillede mål.
27 Den 2599. samling i Rådet 
(fiskeri og landbrug), Bruxelles, 
den 19. juli 2004.
28 Artikel 31 i forordning (EU) 
nr. 1380/2013.
29 Årsagen til den korte varighed 
var, at Kommissionen ikke 
ønskede, at de eksisterende 
protokoller skulle anvendes 
længe efter ikrafttrædelsen af 
den nye fælles fiskeripolitik, 
men at ændringerne i medfør 
af denne politik skulle finde 
anvendelse så hurtigt som 
muligt.
25 Bemærkninger
52 
På den anden side konstaterede Retten, 
at evalueringerne ikke indeholder 
tilstrækkelige vurderinger af, hvorvidt 
fiskeripartnerskabsaftalerne opfylder 
alle deres mål (jf. punkt 5 og tekst -
boks 1 ) (f.eks. mangler der oplysninger 
om beskæftigelsen i de EU‑regioner, 
der er afhængige af fiskeri, og om 
fiskeforsyningen på EU‑markedet). 
Endvidere er merværdien af fiskeripart ‑
nerskabsaftalerne ikke beregnet på en 
ensartet måde i evalueringerne vedrø ‑
rende Det Indiske Ocean. Det begræn ‑
sede evalueringernes anvendelighed 
i beslutningsprocessen, at der ikke var 
anvendt sammenlignelige metoder til 
beregning af protokollernes merværdi, 
og at der i Mozambiques tilfælde frem ‑
kom et meget anderledes resultat (jf. 
tabel 3 ).53 
Mens Rettens revision fandt sted, 
udviklede Kommissionen som reak ‑
tion på en intern revision af evalue ‑
ringsprocessen en ny metodologi til 
beregning af merværdi, som er blevet 
anvendt siden januar 2015. Den me ‑
todologi, der blev brugt til at evaluere 
protokollerne med Madagaskar (febru ‑
ar 2014) og Mozambique (april 2014), 
var også forholdsvis ny (januar 2014), 
men de anvendte metoder til be ‑
regning af merværdi var stadig ikke 
sammenlignelige.Tabel 3Manglende konsekvens i beregningen af afkastet af EU’s offentlige investeringer 
i de forskellige lande oplyst i de efterfølgende evalueringer af protokollerne i Det 
Indiske Ocean
Beregnet afkast pr. euro 
i offentlige midler investe ‑
ret af EU (efterfølgende)Bemærkninger 
Madagaskar
(udsendt i februar 2014)4,09Modellen beregner kun fordele og omkostninger i  brede kategorier (f.eks. brændstof, 
vedligeholdelse, havneafgifter og forsikring), som ikke altid svarer til de kategorier, der 
anvendes i  andre evalueringer (specificeringen er f.eks. mere detaljeret for Seychellerne 
med yderligere kategorier såsom besætning, afskrivninger på fartøjer og udstyr samt 
indirekte omkostninger). Efter Rettens mening sikrer denne model1 dog en god vurde -
ring af omkostninger og fordele.
Mozambique  
(udsendt i april 2014)2,08Evaluatorerne fordeler ikke fordelene mellem EU og Mozambique, og beregningen 
omfatter ikke alle EU’s offentlige omkostninger (sektorstøtten er udelukket). Da Retten 
foretog en genberegning efter den model, der var anvendt for Madagaskar, blev resulta -
tet et afkast på kun 0,91 euro pr. euro i offentlige midler investeret af EU.
Seychellerne  
(udsendt i januar 2013)4,5Redernes betalinger er medregnet i  denne evaluering, mens de andre evalueringer 
kun omfatter offentlige midler. Omkostningerne er korrekt fordelt på parterne, og alle 
offentlige omkostninger er taget i  betragtning. Da Retten foretog en genberegning efter 
den model, der var anvendt for Madagaskar, blev resultatet et højere afkast på 5,53 euro 
pr. euro i offentlige midler investeret af EU.
1 Forholdet: direkte merværdi leveret til EU/EU’s samlede modydelse (adgangsrettigheder og sektorstøtte).
Kilde:  De efterfølgende evalueringer.
26 Bemærkninger
Del II - Gennemførelsen af 
fiskeripartnerskabsafta -
lernes bestemmelser om 
adgangsrettigheder og 
sektorstøtte
54 
Gennemførelsen af fiskeripartnerskabs ‑
aftalerne vedrører to hovedaspekter: 
EU‑fartøjernes adgang til fiskerimu ‑
ligheder (jf. punkt 55 ‑65) og støtte til 
udvikling af partnerlandenes fiskeri ‑
sektorer (jf. punkt 66 ‑83). Kommissionen 
har brug for passende systemer til at 
overvåge gennemførelsen, så den kan 
sikre, at begge aspekter fungerer hen ‑
sigtsmæssigt (dvs. at flåden kan fiske 
på gode vilkår, og at sektorstøtten 
forbedrer forvaltningen af partnerlan ‑
denes fiskerisektor). Retten undersøgte 
disse overvågningssystemer.
Processen for opnåelse af 
fiskeritilladelser (licenser) 
var langvarig og besværlig, 
men Kommissionen havde 
ikke taget skridt til at finde 
ud af, hvordan den kunne 
forbedres
55 
Den proces, hvorved fartøjer får licens 
til at fiske under protokollerne, bør 
ikke være unødvendigt kompleks eller 
tidskrævende for fiskerioperatørerne. 
Kommissionen bør gennemgå de 
forskellige faser i processen og vurde ‑
re, om der kan opnås effektivitetsge ‑
vinster. Efter Rettens mening er det 
afgørende at have fuldt overblik over, 
hvor lang tid de forskellige trin i pro ‑
cessen varer, så man kan identificere 
ineffektivitet og træffe korrigerende 
foranstaltninger. Retten konstaterede, 
at Kommissionen ikke har tilstrække ‑
lige oplysninger om licensprocessens 
tidslinje.56 
Protokollerne fastlægger, hvordan 
licensprocessen skal foregå mellem 
partnerlandene og EU, f.eks. med hen ‑
syn til indsendelse af ansøgninger til 
den relevante offentlige myndighed. 
Protokollerne indeholder også be ‑
stemmelser om elektronisk udveksling 
af oplysninger om fiskeriaktiviteter. 
Processen involverer Kommissionen, 
medlemsstaterne, EU‑delegationerne 
og partnerlandene. Der gives en mere 
detaljeret beskrivelse af den i  bilag I . 
Rettens revision var koncentreret 
om de data, der var til rådighed for 
at overvåge processen og analysere 
eventuelle forsinkelser.
57 
Der er tegn på, at forsinkelser i licens ‑
processen har indvirket negativt på 
fiskeriet: 78 % af respondenterne 
i Rettens spørgeundersøgelse udtrykte 
bekymring over disse forsinkelser, og 
det samme har fiskerioperatørernes 
repræsentanter gjort i henvendelser til 
Kommissionen.
58 
Retten konstaterede, at de besøgte 
partnerlande enten var modvillige til 
at acceptere elektroniske fiskeritilla ‑
delser, eller at de ikke kunne accep ‑
tere dem på grund af den nationale 
lovgivning. Alle landene krævede, at 
den originale licens skulle være om 
bord på det godkendte fartøj under 
fiskeriaktiviteterne.
27 Bemærkninger
59 
Som det fremgår af figur 5 , havde 
delegationerne og fiskeriattachéerne 
i Mozambique og Seychellerne oplys ‑
ninger om, hvor lang tid der gik fra 
operatørens ansøgning til partnerlan ‑
dets udstedelse af tilladelsen, mens 
delegationen i Madagaskar kun havde 
oplysninger om, hvor lang tid der 
gik fra delegationens modtagelse af 
ansøgningen, til den blev sendt videre 
til Kommissionen. I Mauretanien forelå 
der ingen overvågningstabel.
60 
Retten konstaterede, at der i nogle 
tilfælde opstod væsentlige forsinkel ‑
ser, før ansøgningen nåede frem til 
partnerlandenes myndigheder. I for ‑
bindelse med de undersøgte proto ‑
koller havde Kommissionen imidlertid 
ikke noget informationssystem til at registrere, hvor lang tid der blev brugt 
på de enkelte trin i det workflow, som 
den havde udviklet, og den kunne 
derfor ikke fastslå, hvor forsinkelser ‑
ne var opstået (hos medlemsstaten, 
partnerlandet eller Kommissionen). 
Retten konstaterede endvidere, at 
der som foreskrevet i forordning (EF) 
nr. 1006/2008 findes en database over 
fiskeritilladelser, og at den indeholder 
ajourførte oplysninger om de eksi ‑
sterende licenser, men at den ikke 
indeholder tilstrækkelige data til, at 
eventuelle forsinkelser kan analyseres. 
Retten kunne derfor ikke fastslå årsa ‑
gerne til forsinkelserne. Den revision 
af forordningen om fiskeritilladelser, 
der blev varslet i 2011, kan måske gøre 
det lettere at identificere og afhjælpe 
proceduremæssige flaskehalse, men 
Kommissionen har endnu ikke fær ‑
diggjort sit forslag og forelagt det 
med henblik på vedtagelse under den 
fælles beslutningsprocedure.Figur 5Viden om licensprocessens varighed
Operatøren‑med ‑
lemsstaten
Medlemssta ‑
ten‑Kommissionen
Kommissionen‑dele ‑
gationen
Delegationen‑part ‑
nerlandet
Partnerlandets 
myndigheder
Partnerlandet‑dele ‑
gationen
Delegationen‑Kom ‑
missionen
Kommissionen‑med ‑
lemsstaten
Medlemsstaten‑ope ‑
ratøren
Madagaskar Der foreligger ingen oplysninger 41 dage Der foreligger ingen oplysninger
Mauretanien Der foreligger ingen overvågningstabel
Mozambique Over 5 måneder 1 dag1Der foreligger ingen oplysninger
SeychellerneDer foreligger ingen oplysninger 19 dage Der foreligger ingen oplysninger
126 dageIkke relevant (licensen sendes direkte til 
operatøren)
1 Fiskeritilladelserne var udstedt samme dag, som ansøgningsfilerne var registreret, hvilket rejser tvivl om registreringsdatoens pålidelighed.
Kilde:  Overvågningstabeller fra delegationerne og fiskeriattachéerne.
28 Bemærkninger
Den centrale 
fangstovervågning var 
utilstrækkelig, hvilket skabte 
risiko for, at problemer ikke 
blev identificeret rettidigt, 
og at betalingerne ikke blev 
beregnet korrekt
61 
Kommissionen og medlemsstaterne 
skal overvåge og kontrollere nøjagtig ‑
heden af dataene om de faktiske fang ‑
ster for at kunne identificere gennem ‑
førelsesproblemer, træffe kvalificerede 
beslutninger ved forhandling af nye 
protokoller og sikre korrekt beregning 
af betalinger for yderligere fangster, 
når dette måtte være tilfældet.
62 
Forordning (EF) nr. 1006/2008 fast ‑
sætter, at fartøjerne skal sende deres 
medlemsstater fangstdata hver uge. 
På grundlag af disse oplysninger skal 
medlemsstaterne hver måned sende 
Kommissionen alle fangstdata for 
fiskeriområderne i alle EØZ’er (uanset 
om de er omfattet af aftaler eller ej) og 
internationale farvande. I  bilag I  gives 
en mere detaljeret beskrivelse af med ‑
lemsstaternes rolle i den forbindelse. 
Kommissionen skal føre en database 
over de modtagne fangstdata. For ‑
ordningen fastsætter også, at Kom ‑
missionen skal føre en database over 
fiskeritilladelser, som medlemsstaterne 
regelmæssigt skal ajourføre.63 
Retten identificerede mangler i Kom ‑
missionens forvaltning af fangstda ‑
taene for de undersøgte protokoller. 
Retten konstaterede, at der var 
adskillige væsentlige forskelle mel ‑
lem de fangstdata, den modtog fra 
de forskellige kilder: fra medlems ‑
staterne, fra GD for Maritime Anlig ‑
gender og Fiskeri og fra de efterføl ‑
gende evalueringer. I  tabel 4  vises 
der eksempler på sådanne forskelle. 
I Kommissionen manglede der pålide ‑
lige, ensartede og fuldstændige data 
om de faktiske fangster i henhold til 
fiskeripartnerskabsaftalerne.
64 
Der blev konstateret tilsvarende 
forskelle mellem de data, som Retten 
modtog fra henholdsvis medlemssta ‑
terne og Kommissionen. Disse forskelle 
kan også skyldes, at medlemsstaterne 
sendte Kommissionen fangstdata (for 
fartøjer og arter) i forskellige formater. 
Herefter behandlede Kommissionen 
dataene manuelt uden at konsolidere 
dem i en central database. Kommis ‑
sionen har for nylig truffet foranstalt ‑
ninger til at afhjælpe denne situation. 
I januar 2015 blev dataforvaltningen 
overført til den tjeneste, der har 
ansvaret for fiskeripartnerskabsaf ‑
talerne. Endvidere er der foretaget 
konsolidering af historiske fangstdata 
‑ der forelå dog ikke konsoliderede 
oplysninger for den periode, som de 
undersøgte protokoller omfattede. Og 
endelig har Kommissionen oprettet en 
database (med fangstdata fra og med 
2013) ‑ som dog ikke var operationel, 
da revisionen fandt sted, fordi med ‑
lemsstaterne endnu ikke overholdt 
deres rapporteringskrav.
29 Bemærkninger
65 
Manglen på konsoliderede og kon ‑
trollerede data kan få negative kon ‑
sekvenser. Hvis den samlede fangst 
er større end referencemængden, kan 
det f.eks. kræve en yderligere beta ‑
ling, dvs. indebære en finansiel risiko. 
Faktisk har Retten allerede tidligere 
fundet et tilfælde, hvor utilstrækkelig 
overvågning af fangster medførte uforudsete udgifter for Kommissionen30. 
Det skal endvidere bemærkes, at regel ‑
mæssig overvågning og ajourføring af 
fangstoplysninger ville gøre det muligt 
at lægge aktuelle data til grund for 
beslutningstagningen i forbindelse 
med forhandlinger, hvor de efterføl ‑
gende evalueringer ikke indeholder de 
seneste oplysninger (jf. punkt 49).30 Punkt 4.46 i Rettens 
årsberetning for 2011 
omhandler protokollen for 
2008 ‑2012 med Mauretanien. 
De nationale myndigheder 
informerede Kommissionen 
om, at kvoten på 300 000 ton 
for det år, der sluttede den 
31. juli 2010, var overskredet. 
Kommissionen måtte betale 
1,9 millioner  euro til 
Mauretanien for de 47 346 ton 
fisk, der var fanget ud over 
kvoten. Bedre overvågning af 
fiskefangster ville have 
betydet, at Kommissionen 
kunne have overvejet at træffe 
forebyggende 
foranstaltninger med henblik 
på at undgå at foretage 
supplerende betalinger.Tabel 4Eksempler på forskellige fangstdata fra GD for Maritime Anliggender og Fiskeri og 
fra de efterfølgende evalueringer af protokollerne i Det Indiske Ocean
(ton)
2009 2010 2011 2012
Madagaskar
Samlede fangster ifølge den efterfølgende evaluering 14 596 10 055 10 282 8 053
Samlede fangster ifølge GD for Maritime Anliggender og Fiskeri 14 653 9 916 9 870 8 083
Difference (ton) -57 139 412 -30
Difference (%) 0 % 1 % 4 % 0 %
Mozambique
Samlede fangster ifølge den efterfølgende evaluering 3 840 4 261 2 330 1 156
Samlede fangster ifølge GD for Maritime Anliggender og Fiskeri 3 426 4 261 1 442 1 132
Difference (ton) 414 0 888 24
Difference (%) 12 % 0 % 62 % 2 %
Seychellerne
Samlede fangster ifølge den efterfølgende evaluering Foreligger ikke Foreligger ikke 40 545 Foreligger ikke
Samlede fangster ifølge GD for Maritime Anliggender og Fiskeri 23 762 41 668 40 078 34 779
Difference (ton) Foreligger ikke Foreligger ikke 467 Foreligger ikke
Difference (%) Foreligger ikke Foreligger ikke 1 % Foreligger ikke
Kilde:  GD for Maritime Anliggender og Fiskeri på tidspunktet for revisionen og de efterfølgende evalueringer.
30 Bemærkninger
Kommissionen og 
partnerlandene var enige 
om de relevante aktiviteter, 
der skal finansieres med 
sektorstøtte, men der 
manglede koordinering med 
de andre partnere i sektoren
66 
Fiskeripartnerskabsaftalerne fastsæt ‑
ter, at Den Blandede Komité med ud ‑
gangspunkt i partnerlandenes behov 
og prioriteter for fiskerisektoren skal 
udarbejde et flerårigt sektorprogram 
i form af en matrix. Det er angivet 
i Kommissionens retningslinjer for for ‑
valtning af sektorstøtte, at aktionerne 
i denne matrix bør udformes under 
hensyntagen til målet om at forbedre 
forvaltningen gennem udvikling af et 
effektivt forvaltnings ‑ og kontrolsy ‑
stem for fiskerisektoren og en bære ‑
dygtig udnyttelse af fiskeressourcerne. Matrixen skal ledsages af klare mål, 
kriterier, procedurer og indikatorer, der 
kan bruges til at evaluere resultaterne 
af de aftalte aktioner. Sektorstøtten 
til fiskeriet skal koordineres med 
andre finansielle partneres aktioner 
i partnerlandene.
67 
I alle de fire besøgte lande konstatere ‑
de Retten, at de aktioner, der var fore ‑
slået til sektorstøttefinansiering, var 
i overensstemmelse med de nationale 
strategier. De fleste aktioner vedrørte 
forvaltning og investeringer i fiskeri ‑
sektoren. De udgjorde en god basis for 
den planlagte sektorstøtte og passede 
godt sammen med aktionerne under 
de foregående protokoller. Dette er 
illustreret i  tabel 5 .
Foto 1 - Tankanlæg til Seychellernes ikkeindustrielle fiskerflåde.
Kilde:  Revisionsretten.
31 Bemærkninger Tabel 5De vigtigste finansierede aktioner og deres andel af den samlede sektorstøtte (SS) 
(budgetterede omkostninger for 2013)
De vigtigste aktioner planlagt for 2013Madagaskar1
% af SSMauretanien2
% af SS (2012 ‑2013)Mozambiqiue1, 5
% af SSSeychellerne1
% af SS
Tilsyns‑, kontrol‑ og overvågnings‑
aktiviteter (patruljer, inspektioner, 
FOS, EIS)52 % 38 % 7 % 16 %
Tilsyns‑, kontrol‑ og overvågnings‑
aktiviteter (observatører)4 % - 4 % 2 %
Videnskabelig forskning i bestande - 3 % 63 % 10 %
Laboratorier/føde  varesikkerhed (eksport) 44 % 2 %Aktioner gennemført 
tidligere3 %
Kapacitets opbygning og deltagelse i møder - 3 % 22 % 22 %
Infrastruktur med direkte tilknytning til 
fiskeri aktiviteter/‑sektoren- 53 %38 % af restbeløbet fra 
den foregående proto -
kol, brugt i 2012538 %
Infrastruktur uden tilknytning til 
fiskeri aktiviteter-3,4-46 % af restbeløbet fra 
den foregående proto -
kol, brugt i 20125-
Lånefond for den lokale fiskerisektor - - - 10 %
1 Beregning baseret på budgetterede omkostninger.
2 Beregning baseret på betalinger i perioden 2012 ‑2013.
3 Der er tidligere gennemført aktioner.
4 Beløbet foreligger ikke.
5 Summen af de omkostninger, der er foreslået af partnerlandet, matcher ikke det samlede EU‑budget for det pågældende år.
Kilde:  Matrixer og aktivitetsrapporter.
68 
Protokollerne indeholder imidlertid 
ikke formelle støttebetingelser, der 
skal opfyldes, for at aktioner kan 
finansieres med sektorstøttemidler. 
I referaterne fra møderne i de blandede 
komitéer for de undersøgte protokol ‑
ler i Det Indiske Ocean er der ingen 
dokumentation for, at de kriterier, 
procedurer og indikatorer, der skulle 
anvendes til at evaluere sektorstøttens resultater, blev drøftet i detaljer. Proto ‑
kollen med Mauretanien for 2008 ‑2012 
var et positivt eksempel, fordi den fast ‑
lagde specifikke aktivitetsområder og 
indikatorer, men dette eksempel blev 
ikke fulgt i protokollerne i Det Indiske 
Ocean, selv om de blev godkendt 
senere.
32 Bemærkninger
Foto 2 - Skolefartøjer finansieret med sektorstøtte i  Seychellerne.
Kilde:  Revisionsretten.
69 
I de besøgte lande i Det Indiske Ocean 
konstaterede Retten også, at koordine ‑
ringen var svag mellem de udviklings ‑
partnere, der var aktive i fiskerisektoren. 
Sektorstøtten bliver ikke drøftet på 
de regelmæssige koordineringsmø ‑
der mellem de repræsentanter for 
EU‑delegationen, der er ansvarlige for 
EUF‑støtten, og de andre finansielle 
partnere, og fiskeriattachéen deltager 
ikke i disse møder. Dette til trods for, at 
Cotonouaftalen31 fastsætter bæredyg ‑
tig udvikling af fiskerisektoren som en 
prioritet i den generelle økonomiske 
udvikling.70 
Hertil kommer, at fiskeripartnerskabs ‑
aftalernes sektorstøtte i de besøgte 
lande ikke indgik i en samlet matrix 
sammen med de andre midler, der var 
beregnet til anvendelse i fiskerisek ‑
toren. I Mozambique, hvor forskellige 
partnere finansierer aktioner, der 
ligner hinanden, er der f.eks. risiko for 
dobbeltfinansiering, især med hensyn 
til deltagelse i møder og inspektions ‑
aktiviteter. Mozambique har ganske 
vist en samlet matrix, men den omfat ‑
ter hverken alle de relevante partnere 
eller sektorstøtten. Det samme gør sig 
gældende i Madagaskar.31 Partnerskabsaftalen mellem 
stater i Afrika, Vestindien og 
Stillehavet og Den Europæiske 
Union, artikel 23 og 23a, som 
revideret den 11. marts 2010.
33 Bemærkninger
Kommissionens kontrol af 
sektorstøttefinansierede 
aktioner var begrænset, og 
partnerlandene gennemførte 
i nogle tilfælde andre 
aktioner end de aftalte
71 
For at sikre sig, at målene for sektor ‑
støtten under en fiskeripartnerskabs ‑
aftale bliver opfyldt, og at EU‑mid ‑
lerne bliver brugt efter hensigten, 
bør Kommissionen overvåge de 
gennemførte aktioners effektivitet og 
kontrollere, om de svarer til dem, som 
Den Blandede Komité har godkendt. 
Dette kræver også, at partnerlandet 
fremlægger tilstrækkelige oplysninger, 
så Den Blandede Komité kan vurdere 
de støttede aktioners resultater og 
omkostningseffektivitet. Kommissio ‑
nen har udarbejdet retningslinjer for 
opfølgningen af sektorstøtte. Disse 
retningslinjer fastsætter, at fiskeriat ‑
tachéen er ansvarlig for at kontrollere 
gennemførelsen af aktioner på stedet, 
varetage politikdialogen, overvåge de 
andre finansielle partneres aktiviteter 
og opbevare en landefil.72 
I praksis overvåger Kommissionen gen ‑
nemførelsen af de aftalte sektorstøt ‑
tefinansierede aktioner ved at deltage 
i det årlige møde i Den Blandede 
Komité. De undersøgte protokoller 
indeholder imidlertid ingen bestem ‑
melser om, hvilken dokumentation 
partnerlandene skal fremlægge med 
henblik på overvågning, og de fast ‑
sætter heller ingen procedurer for Den 
Blandede Komités håndtering af gen ‑
nemførelsesproblemer. Overvågningen 
af sektorstøtten blev kompliceret af, 
at protokollerne manglede specifikke 
overvågningsregler og bestemmelser 
om kontrolrettigheder. I praksis har 
fiskeriattachéen for Det Indiske Ocean 
ikke de nødvendige ressourcer til at 
foretage en grundig overvågning i de 
fem partnerlande (dvs. kontrol på ste ‑
det af de støttede projekter), navnlig 
hvis samarbejdet med myndighederne 
er komplekst.
73 
I tilgift til de vanskeligheder, som 
skyldtes manglen på en omfattende 
overvågningsramme, blev Kommissio ‑
nens kontrol af sektorstøtten yderligere 
vanskeliggjort af, at oplysningerne fra 
partnerlandene ikke altid kunne veri ‑
ficeres og normalt kun omhandlede 
output. De fleste aktioner kunne ikke 
spores i budgetterne, og Kommissionen 
havde kun begrænset sikkerhed for, 
at de anmeldte aktioner faktisk var 
gennemført, og at omkostningerne var 
rimelige.
34 Bemærkninger
74 
Retten konstaterede, at Den Blandede 
Komité ikke systematisk kontrollerede, 
om de sektorstøttefinansierede aktioner 
var omkostningseffektive, som den 
havde gjort det i forbindelse med 
protokollen med Seychellerne for 2011 ‑
2013. Her var der blevet foretaget en 
forvaltningsrevision for at vurdere de 
sektorstøttefinansierede aktioner, der 
blev gennemført i 2012 med et bud ‑
get på 8,45 millioner euro. Revisionen 
konkluderede, at kun nogle få aktioner 
var gennemført (f.eks. FOS), at nogle ak ‑
tioner var under gennemførelse (f.eks. 
databaser, undersøgelser og infra ‑
strukturprojekter for den industrielle 
og halvindustrielle flåde), og at andre 
enten havde en gennemførelsesgrad 
på under 50 % (forvaltningsplaner og 
forskningsundersøgelser) eller slet ikke 
var iværksat (f.eks. observatører om 
bord, kommunikationsudstyr og ikke ‑
industriel infrastruktur). På sit næste 
møde drøftede Den Blandede Komité 
revisionsresultaterne og de fremskridt, 
der var sket med hensyn til at følge 
anbefalingerne og træffe yderligere 
foranstaltninger. I Mozambiques tilfælde 
blev der i protokollen for 2012 ‑2014 
indført en bestemmelse om, at det 
skulle vurderes, om de EU‑finansierede 
investeringer gav valuta for pengene, men Retten fandt ingen dokumenta ‑
tion for, at der var foretaget en sådan 
vurdering.
75 
Endvidere konstaterede Retten, at 
Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad 
var opmærksom på partnerlandenes 
problemer med at absorbere sek ‑
torstøtten, og at dette havde betyd ‑
ning i forbindelse med tre af de fire 
undersøgte protokoller. Tabel 6  viser 
sektorstøttebudgetternes restbeløb 
ved udløbet af de fire undersøgte 
protokoller. Selv om der var tale om 
betydelige beløb, blev Kommissionen 
først tæt på protokollernes udløb op ‑
mærksom på omfanget af de ubrugte 
midler og de aktioner, som de skulle 
finansiere gennemførelsen af. I en så ‑
dan situation ‑ især når en protokol er 
tæt på at udløbe ‑ er der en risiko for, 
at partnerlandet for ikke at miste pen ‑
gene vil bruge resten af sektorstøtten 
på aktioner, som kan absorbere en stor 
del af de ubrugte midler, men som ikke 
er i overensstemmelse med fiskeripart ‑
nerskabsaftalens prioriterede mål om 
at forbedre fiskeriforvaltningen.Tabel 6Sektorstøttemidler, der ikke var brugt ved udløbet af de foregående protokoller, 
men blev anvendt under de protokoller, der var gældende på tidspunktet for 
revisionen
Land Madagaskar Mauretanien Mozambique Seychellerne
Restbeløb ved den foregående proto ‑
kols udløb (euro)0 25 000  000 788 555 5 568 928
Restbeløbet som andel af den samlede 
sektorstøtte i protokollens løbetid0 % 38 % 63 % 63 %
Kilde:  Protokollerne, referater fra møderne i de blandede komitéer og gennemførelsesrapporterne.
35 Bemærkninger
76 
Retten konstaterede, at udvælgelsen 
af projekter samlet set var relativt 
forsvarlig, men at midlerne ikke i alle 
besøgte partnerlande blev brugt fuldt 
ud efter hensigten (som illustreret 
i tekstboks 2 ). I nogle tilfælde blev midlerne i stedet brugt til andre pro ‑
jekter, der ikke var lige så relevante for 
fiskeriforvaltningen som de planlagte 
aktioner og ikke svarede til aktionsty ‑
perne på den vejledende liste i Kommis ‑
sionens retningslinjer for anvendelse 
af sektorstøtte.
Eksempler på, at sektorstøttemidler ikke kunne spores i det nationale budget eller 
ikke blev brugt som aftalt mellem Kommissionen og partnerlandene
Madagaskar
Der var ikke sørget for, at midlerne kunne spores i det nationale budget, selv om delegationen gentagne 
gange havde anmodet om, at der blev oprettet en specifik budgetpost til sektorstøtte. Fordi EU‑bidraget og 
midlerne fra andre udviklingspartnere ikke var øremærket og ikke kunne identificeres i det nationale budget, 
var det svært at overvåge overførslerne. Den manglende sporbarhed kan også gøre det vanskeligt at konsta ‑
tere, om denne finansiering overlapper med det regionale inspektionsprogram.
Kommissionen suspenderede betalingerne i et år (2011) på grund af gennemførelsesproblemer.
Mauretanien
Mauretanien modtog 65 millioner euro i sektorstøtte under protokollen for 2008 ‑2012. Fra 2011 til protokollens 
udløb i juli 2012 oplyste myndighederne ikke Kommissionen tilstrækkeligt om, hvordan de brugte sektor ‑
støttemidlerne. Først i august 2012 afslørede partnerlandet efter adskillige anmodninger fra Kommissionen, 
at 25 millioner euro af de tildelte sektorstøttemidler ikke var brugt ved protokollens udløb. Ca. 90 % af dette 
restbeløb var øremærket til infrastruktur, f.eks. i havne, og til et patruljefartøj. Partnerlandet havde brugt ca. 
50 % af beløbet uden forudgående aftale med Kommissionen.
Mozambique
Myndighederne angiver projektkoder i budgettet. I sig selv er det imidlertid ikke nok til at mindske risikoen 
for overlapninger mellem de forskellige finansielle partneres finansiering af aktioner såsom observatører, 
inspektionsdage og rejsedage i forbindelse med internationale møder.
De resterende sektorstøttemidler fra en tidligere protokol (2007 ‑2011) blev brugt til at finansiere aktioner, der 
hverken indgik i den flerårige (2012 ‑2014) eller den årlige matrix (2012) og dermed ikke var forhåndsgodkendt 
af Den Blandede Komité. I dette tilfælde suspenderede Kommissionen ikke betalingerne. 84 % af de midler, 
der blev brugt i 2012, gik til infrastruktur. Kommissionen fik først besked, da aktionerne var gennemført. Ud ‑
gifterne var ikke altid direkte knyttet til udvikling af Mozambiques fiskerisektor eller til forbedring af fiskeri ‑
forvaltningen (46 % af restbeløbet for 2012 gik til opførelse af en ministeriel bygning, og 38 % gik til indheg ‑
ning af fiskeriskolen).Tekstboks 2
36 Bemærkninger
Kommissionens 
sektorstøttebetalinger 
var ikke knyttet til 
partnerlandenes 
fremskridt med hensyn til 
at gennemføre de aftalte 
aktioner
77 
For at sikre overholdelse af konditiona ‑
litetsprincippet bør protokollerne ikke 
kun give mulighed for at suspendere 
betalingerne, men også for at justere 
dem, hvis aktionerne ikke gennemføres 
som planlagt, eller hvis partnerlande ‑
nes økonomiske forvaltning ikke er 
forsvarlig.
78 
Retten konstaterede, at protokollerne 
ikke gør det muligt at reducere sektor ‑
støtten på grundlag af partnerlandenes 
faktiske fremskridt med hensyn til at 
gennemføre de aftalte aktioner.
79 
Protokollerne i Det Indiske Ocean 
fastsætter, at sektorstøtten kan sus ‑
penderes efter høring af Den Blandede 
Komité, hvis de gennemførte aktioner 
ikke er i overensstemmelse med det 
budgetterede program (aktioner og 
finansiel gennemførelse). Med en så 
vag definition er det svært for Kom ‑
missionen at anvende bestemmelsen 
om suspension af sektorstøtten på en 
hensigtsmæssig måde. Faktisk har der 
kun været ét tilfælde af suspension ‑  
i Madagaskar i 2011 ‑ og det havde in ‑
gen relation til landets fremskridt med 
hensyn til at anvende sektorstøtten.80 
I protokollen med Mauretanien for 
2013 ‑2014 styrkede Kommissionen 
konditionaliteten i forbindelse med 
sektorstøtten ved at indføre mere eks ‑
plicitte betingelser. Nærmere bestemt 
blev den første betaling under proto ‑
kollen gjort betinget af, at restbeløbet 
fra den foregående protokol var absor ‑
beret, og udbetalingen af sektorstøtten 
blev knyttet til gennemførelsen af de 
aftalte aktioner. Kommissionen gjorde 
brug af disse bestemmelser og udbe ‑
talte ikke sektorstøtten, fordi restbelø ‑
bet ikke var opbrugt. Men i lighed med 
protokollerne i Det Indiske Ocean gav 
denne protokol heller ikke mulighed 
for delvis udbetaling.
81 
Den nye fælles fiskeripolitik har indført 
princippet om at afkoble sektorstøtte 
fra betalinger for adgangsrettigheder32. 
Det betyder, at sektorstøtten ikke 
længere har en fast betalingsdato, 
som det er tilfældet med betalingen 
for adgangsrettigheder, men at den 
skal udbetales, når partnerlandene 
kan dokumentere de opnåede resul ‑
tater. Efter Rettens mening er dette 
bedre end den tidligere fokusering på 
aktioner. Princippet kan imidlertid ikke 
anvendes i praksis, fordi de gældende 
protokoller ikke giver Kommissionen 
mulighed for at justere betalingerne 
med henvisning til, at resultaterne kun 
delvist er opnået, men kun giver mu ‑
lighed for at suspendere betalingerne 
med henvisning til, at resultaterne er 
utilfredsstillende.32 Artikel 32 i forordning (EU) 
nr. 1380/2013 fastsætter, at 
sektorstøtte er betinget af, at 
visse specifikke resultater nås, 
og skal være et supplement til 
og i overensstemmelse med 
de udviklingsprojekter og 
‑programmer, der er iværksat 
i de pågældende tredjelande. 
Sektorstøtte afkobles fra 
betalinger for adgang til 
fiskeressourcerne. Unionen 
kræver opnåelse af specifikke 
resultater som betingelse for 
udbetaling af finansiel bistand 
og overvåger nøje 
fremskridtene.
37 Bemærkninger
82 
Retten konstaterede også, at der var 
forskel på håndteringen af sektorstøtte 
under fiskeripartnerskabsaftalerne 
(i Kommissionens GD for Maritime 
Anliggender og Fiskeri) og budget ‑
støttebetalinger under EUF (i GD for In ‑
ternationalt Samarbejde og Udvikling). 
Sektorstøtte (fiskeripartnerskabsafta ‑
lerne) og budgetstøtte (EUF) bygger 
på samme princip, idet betalingerne 
afholdes direkte til partnerlandenes 
offentlige myndigheder på grundlag af 
de fremskridt, der er gjort på en række 
tidligere definerede områder. I nogle 
tilfælde udsatte Kommissionen EUF‑be ‑
talinger på grund af diverse problemer 
med relation til den politiske situation 
eller forvaltningen af de offentlige fi ‑
nanser. En sådan fremgangsmåde blev 
ikke anvendt i GD for Maritime Anlig ‑
gender og Fiskeri i forbindelse med 
sektorstøttebetalinger. I  tekstboks 3  
illustreres denne forskel med eksem ‑
pler fra Madagaskar og Mozambique.83 
I modsætning til EU’s retningslinjer for 
budgetstøtte33 indeholder protokollerne 
ingen regler om budgetgennemsig ‑
tighed i partnerlandet. Mozambique 
havde prisværdigt valgt at identificere 
aktionerne i budgettet ved hjælp af 
projektkoder, men i de tre andre lande, 
som Retten besøgte, var det svært 
at spore midlerne, hvilket forringede 
støttens synlighed og mulighederne 
for efterfølgende at overvåge anven ‑
delsen af EU’s sektorstøttemidler. Det 
forhold, at protokollerne ikke pålæg ‑
ger partnerlandene at sørge for spor ‑
barhed og gennemsigtighed, betyder, 
at der ikke er overensstemmelse mel ‑
lem protokollernes bestemmelser og 
bestemmelserne om budgetstøtte til 
sektorreformer under Cotonouaftalen.
Forskellig håndtering af EU -betalinger i partnerlandene
Næsten al finansiel bistand fra EU til Madagaskar var suspenderet fra 2010 til maj 2014 i medfør af artikel 96 
i Cotonouaftalen eller i afventning af passende foranstaltninger vedrørende menneskerettigheder, de demo ‑
kratiske principper og retsstaten. Betalingerne i henhold til fiskeripartnerskabsaftalen fortsatte imidlertid.
I Mozambique blev én budgetstøttebetaling udsat i syv måneder, indtil regeringen på anmodning af Den In ‑
ternationale Valutafond og donorerne af generel budgetstøtte løste et problem med betydning for gennemsig ‑
tigheden af de nationale offentlige finanser. Sektorstøttebetalingerne i henhold til fiskeripartnerskabsaftalen 
fortsatte imidlertid i denne periode.
Kilde:  Revisionsretten, baseret på oplysninger fra GD for Maritime Anliggender og Fiskeri og GD for Internationalt Samarbejde og Udvikling.Tekstboks 333 Der gælder kriterier for ydelse 
af budgetstøtte (afsnit 5.1 
i retningslinjerne for 
budgetstøtte fra 2012). To af 
disse kriterier er:  
‑ at den offentlige finansielle 
forvaltning er god, eller at der 
findes et troværdigt og 
relevant program til at 
forbedre den  
‑ at budgettet er 
gennemsigtigt, og at der føres 
budgetkontrol.  
Endvidere fastsætter 
Cotonouaftalens artikel 61, 
stk. 2, følgende: »Der ydes 
direkte budgetstøtte til 
makroøkonomiske eller 
sektorspecifikke reformer, 
såfremt: […] c) den offentlige 
finansielle forvaltning er 
tilstrækkelig gennemsigtig, 
ansvarlig og effektiv.«
38
 Konklusioner og 
anbefalinger
84 
De fiskeripartnerskabsaftaler, som 
EU indgår med partnerlande, giver 
EU’s fiskerflåde mulighed for at fiske 
i partnerlandenes farvande og støtter 
en bæredygtig udvikling af deres 
nationale fiskerisektor. For at vurdere, 
om Kommissionen forvalter fiskeripart ‑
nerskabsaftalerne hensigtsmæssigt, 
undersøgte Retten forhandlingerne 
om fiskeripartnerskabsaftalerne og 
protokollerne til dem, udnyttelsen af 
fiskerirettighederne og anvendelsen af 
støtten til den nationale fiskerisektor. 
Retten konkluderede, at Kommissionen 
generelt forvalter fiskeripartnerskabs ‑
aftalerne hensigtsmæssigt, men at 
der stadig kan ske forbedringer på 
flere områder, især med hensyn til 
gennemførelsen.
85 
Det er en lang og kompliceret proces 
at forhandle en fiskeripartnerskabs ‑
aftale og protokollerne til den, men 
Kommissionen håndterede vanske ‑
lighederne godt og undgik ‑ med 
nogle få undtagelser ‑ at EU‑flådens 
fiskeriaktiviteter blev afbrudt. Ikke 
desto mindre identificerede Retten 
en række svagheder i Kommissionens 
håndtering af forhandlingsprocessen 
(punkt 17 ‑25).
86 
For at sikre kontinuiteten i EU‑flådens 
aktiviteter kan Kommissionen gøre 
brug af artikel 9 i forordning (EF) 
nr. 1006/2008, der giver mulighed for gennem Kommissionen at sende 
ansøgninger om fiskeritilladelser til 
det pågældende tredjeland, mens 
man afventer underskrivelsen af en ny 
protokol. Denne mulighed stemmer 
imidlertid ikke overens med en anden 
forordningsbestemmelse, nemlig eks ‑
klusivitetsklausulen, og anvendelsen 
af den gav anledning til misforståelser 
mellem et partnerland og Kommissio ‑
nen (punkt 22 og 23).
87 
Kommissionens strategi om at udvide 
nettet af fiskeripartnerskabsaftaler 
er relevant set i sammenhæng med 
EU‑flådens behov og prioriteter. Når 
det gælder fiskeripartnerskabsaftaler 
indgået i den samme region, er det 
dog stadig muligt at opnå bedre kom ‑
plementaritet og større ensartethed 
med det formål at maksimere fiskeri ‑
partnerskabsaftalernes potentiale med 
hensyn til at forbedre fiskeriforvaltningen 
på regionalt niveau (punkt 26 ‑28).
88 
Et af fiskeripartnerskabsaftalernes 
hovedmål er at sikre, at der kun fiskes 
overskydende ressourcer. Det har imid ‑
lertid vist sig meget svært at opfylde 
dette mål i praksis, fordi der mangler 
pålidelige oplysninger om fiskebestande 
og om den fiskeriindsats, der gøres 
af de nationale fiskerflåder eller de 
andre udenlandske fiskerflåder, som 
partnerlandene også har givet adgang 
(punkt 29 ‑32).
39 Konklusioner og anbefalinger
89 
Den enhedspris, der i praksis blev be ‑
talt for et ton fisk, var ofte højere end 
den forhandlede enhedspris. Selv om 
der under forhandlingerne blev taget 
hensyn til de fangster, der var rap ‑
porteret under tidligere protokoller, 
var de aftalte referencemængder i de 
seneste protokoller fortsat ofte større, 
hvilket medførte, at de regelmæssigt 
blev underudnyttet. EU’s finansielle 
modydelse skal imidlertid betales fuldt 
ud, uanset om fiskerimulighederne er 
udnyttet. Underudnyttelsen af pro ‑
tokollerne og de deraf følgende høje 
omkostninger kunne somme tider 
tilskrives klausuler, der var forhandlet 
med partnerlandene med henblik på 
at overholde den nationale lovgivning 
eller sikre fiskeriets bæredygtighed 
(punkt 33 ‑46).
90 
Efterfølgende uafhængige evalueringer 
kan kun i begrænset omfang støtte 
beslutningstagningen i forhandlings ‑
processen, da de indeholder ufuld ‑
stændige oplysninger om udnyttelsen 
af protokollerne, ikke er sammenlig ‑
nelige og mangler en kritisk analyse af 
fiskeripartnerskabsaftalernes effektivi ‑
tet (punkt 48 ‑53).Anbefaling 1  
Forhandling af 
fiskeripartnerskabsaftaler
I forbindelse med fremtidige protokol ‑
ler og aftaler bør Kommissionen:
a) gennemgå passive aftaler og 
overveje, hvordan den afbrydelse 
af fiskeriet, der skyldes eksklusivi ‑
tetsklausulen, kan tackles, samtidig 
med at principperne for den fælles 
fiskeripolitik overholdes. Endvidere 
bør Kommissionen indføre pas ‑
sende og præcist formulerede 
bestemmelser i protokollerne for 
at sikre fortsat fiskeri mellem to 
protokoller
b) fastlægge regionale strategier 
for udvikling af partnerlandenes 
fiskeriforvaltning og sikre, at pro ‑
tokoller inden for samme region 
er i overensstemmelse med den 
relevante strategi og med anven ‑
delsen af andre EU‑midler
c) ved forhandlinger om fiskerimulig ‑
heder under nye protokoller tage 
udnyttelsen af de foregående pro ‑
tokoller i betragtning og bestræbe 
sig på at sikre, at betalingerne for 
adgangsrettigheder kobles bedre 
sammen med de faktiske fangster, 
uden at det får negative virkninger 
for fiskeriet
d) foretage en bedre analyse af den 
potentielle indvirkning af klausu ‑
lerne i bæredygtige fiskeripart ‑
nerskabsaftaler på den praktiske 
anvendelse af protokollen, samti ‑
dig med at de gensidige fordele 
for EU og partnerlandene bevares, 
eventuelt ved at høre de relevante 
interessenter med henblik på at 
identificere, hvor der er brug for 
mere detaljerede vurderinger af 
kritiske klausuler
e) sørge for bedre fokus i de efter ‑
følgende evalueringer, så de giver 
en ensartet og sammenlignelig 
analyse af udbyttet af de offentlige 
40 Konklusioner og anbefalinger
midler, der bliver brugt under 
protokollerne, samt en omfattende 
og kritisk analyse af protokollernes 
effektivitet for EU og de pågældende 
partnerlande.
91 
Retten konkluderede også, at gen ‑
nemførelsen af bestemmelserne om 
adgangsbetingelser og sektorstøtte 
ikke var tilstrækkelig solid.
92 
Licensprocessen er langvarig og be ‑
sværlig, og forsinkelser kan komplicere 
eller reducere fiskerflådens aktiviteter. 
Kommissionen har imidlertid ikke noget 
informationssystem til at registrere de 
forskellige trin i ansøgningsprocessen, 
og det gør det sværere at fastslå, hvor ‑
for der opstår forsinkelser, og på hvilke 
områder der kan ske forbedringer 
(punkt 55 ‑60).
93 
Trods de initiativer, Kommissionen har 
taget for nylig, konstaterede Retten, 
at der var svagheder i forvaltningen 
af fangstdata, og at der manglede 
pålidelige, ensartede og fuldstændige 
oplysninger (punkt 61 ‑65).Anbefaling 2  
Forvaltning af 
adgangsbetingelser
Kommissionen bør snarest:
a) udarbejde procedurer, der gør det 
muligt at overvåge de enkelte trin 
i licensprocessen og bl.a. registrere, 
hvor lang tid der bruges af med ‑
lemsstaterne, partnerlandene og 
dens egne tjenester, så den kan 
identificere og følge op på svaghe ‑
der i proceduren
b) arbejde på at sikre accept af elek ‑
troniske licenser eller en liste over 
fartøjer, som er godkendt i hele 
den periode, hvor licenserne er 
gyldige
c) sikre, at flagmedlemsstaterne 
anvender den nye fangstdatabase 
fuldt ud, og at den giver pålidelige 
fangstdata, der kan konsolideres, 
overvåges og holdes ajour.
94 
Planlægningen af aktioner, der finan ‑
sieres med sektorstøtte, er gradvis 
blevet bedre. Kommissionen har 
dog stadig kun en begrænset rolle 
med hensyn til overvågning af sek ‑
torstøttens gennemførelse. Retten 
konstaterede, at der manglede en klar 
struktur, og at der i forbindelse med de 
finansierede aktioner ikke var fastsat 
støttebetingelser, sporbarhedsregler 
eller rapporteringskrav. Der blev derfor 
fundet tilfælde, hvor partnerlandene 
gennemførte andre aktioner end dem, 
der var planlagt i samarbejde med 
Kommissionen, hvilket medførte en 
risiko for forringelse af sektorstøttens 
effektivitet (punkt 66 ‑76).
41 Konklusioner og anbefalinger
95 
Endelig gør protokollerne det muligt at 
suspendere sektorstøttebetalingerne, 
men ikke at reducere dem på grundlag 
af den faktiske gennemførelse af aftalte 
aktioner eller opnåede resultater. Hertil 
kommer, at betingelserne for udbeta ‑
ling af sektorstøtte ikke er de samme 
som for udbetaling af budgetstøtte 
fra EUF, hvilket undertiden kan føre til 
manglende konsekvens (punkt 78 ‑83).Anbefaling 3  
Forvaltning af sektorstøtte
Kommissionen bør snarest:
a) foreslå, at der i nye protokoller 
indføres støttebetingelser til brug 
i forbindelse med vurderingen 
af aktioner, der forelægges med 
henblik på sektorstøttefinansiering 
(andre betingelser kunne vedrøre 
sporbarhed, udvælgelse, rapporte ‑
ring, resultatmåling og Kommissio ‑
nens kontrolbeføjelser)
b) sikre en effektiv koordinering af fiske ‑
ripartnerskabsaftalernes sektor ‑
støtte med andre udviklingspart ‑
nere, der er aktive i fiskerisektoren
c) sikre, at sektorstøttebetalingerne 
passer sammen med andre bud ‑
getstøttebetalinger og er baseret 
på de resultater, som partnerlan ‑
dene har opnået med hensyn til 
at gennemføre de aftalte aktioner 
i matrixen for sektorstøtte.
Vedtaget af Afdeling I, der ledes af Augustyn KUBIK, medlem af Revisionsretten, 
i Luxembourg på mødet den 15. juli 2015.
 På Revisionsrettens vegne
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
 Formand
42
 Bilag
Fiskeripartnerskabsaftalerne: flere oplysninger om deres forhandling og 
gennemførelseBilag IIndledning
01 
En fiskeripartnerskabsaftale udarbejdes, ved at EU og partnerlandet forhand ‑
ler sig frem til en aftale med tilhørende gennemførelsesprotokoller. Aftalen 
danner rammen for et langsigtet samarbejde på fiskeriområdet og fastsætter 
de generelle principper og standarder, der skal overholdes, for at EU‑fartøjer 
kan få adgang til at fiske i farvande under partnerlandets jurisdiktion. Pro ‑
tokollerne fastsætter detaljerede vilkår og betingelser, f.eks. vedrørende de 
omfattede fiskerimuligheder og arter, den finansielle modydelse (både beta ‑
ling for adgangsrettigheder og sektorstøtte), størrelsen af de afgifter, rederne 
skal betale, antallet og størrelsen af de fartøjer, der kan få tilladelse til at fiske, 
og de specifikke områder, hvor der må fiskes.
Ansvar
02 
Fiskeripartnerskabsaftalerne forvaltes af Kommissionen ved direkte central 
forvaltning. For hver ny aftale eller protokolfornyelse giver Rådet Kommissio ‑
nen ‑ repræsenteret ved GD for Maritime Anliggender og Fiskeri ‑ mandat til 
at indlede forhandlinger på EU’s vegne. Siden Lissabontraktatens ikrafttræden 
har aftalerne og protokollerne skullet indgås af Rådet med Europa‑Parlamen ‑
tets godkendelse. Når en aftale er trådt i kraft, tages protokollerne normalt 
op til forhandling hvert tredje til sjette år efter aftale med partnerlandet.
03 
Ansvaret for den daglige forvaltning af fiskeripartnerskabsaftalerne ligger 
hos GD for Maritime Anliggender og Fiskeri og de seks fiskeriattachéer, 
der er ansvarlige for opfølgning og regelmæssig kommunikation med 
partnerlandene.
04 
Partnerlandene er ansvarlige for at overholde og håndhæve bevarelses ‑ og 
forvaltningsforanstaltninger samt for at etablere effektive mekanismer 
til overvågning og kontrol af fiskerfartøjernes aktiviteter. EU og flagmed ‑
lemsstaterne1 er imidlertid ansvarlige for at føre effektiv kontrol med deres 
fartøjer og sikre, at de opfylder alle deres forpligtelser, navnlig med hensyn til 
indsamling af fangst ‑ og FOS‑data.1 Flagstaten er den stat, hvor 
fartøjet er registreret.
43 Bilag
Forhandlinger om fiskeripartnerskabsaftaler
05 
Forhandlingsprocessen består af flere faser, men for at sikre kontinuiteten 
i flådens aktiviteter skal Kommissionen senest påbegynde forhandlingen 
af en ny protokol ca. et år før udløbet af den aktuelle protokol. På initiativ 
fra Kommissionen udsteder Rådet et mandat, og derefter gennemføres en 
eller flere forhandlingsrunder mellem Kommissionen og partnerlandet. Ved 
afslutningen af disse forhandlinger paraferer Kommissionen og partnerlandet 
aftalen, hvorefter den godkendes og underskrives af Rådet og partnerlandet. 
Hvis parterne er enige om det, kan protokollen anvendes midlertidigt, indtil 
den formelt ratificeres. Protokollen træder i kraft, når den er ratificeret af 
partnerlandet og godkendt af Europa‑Parlamentet.
Fiskeritilladelser
06 
Det er fastsat i forordning (EF) nr. 1006/2008 om fiskeritilladelser, at Kommis ‑
sionen skal føre en licensdatabase, der regelmæssigt ajourføres af medlems ‑
staterne, som er ansvarlige for at kontrollere berettigelsen af operatørernes 
licensansøgninger. Disse ansøgninger videresendes derefter til efterprøvelse 
hos Kommissionen. Kommissionen videresender ansøgningerne til partnerlan ‑
dene via sine delegationer. Når et partnerland har givet en tilladelse, sendes 
det originale dokument tilbage til operatøren via delegationen, Kommissio ‑
nen og medlemsstaten.
De blandede komitéer
07 
Det er fastsat i hver enkelt fiskeripartnerskabsaftale, at der skal nedsættes en 
blandet komité til at overvåge aftalens gennemførelse. Den Blandede Komité 
består af repræsentanter fra Kommissionen og partnerlandet og har ansva ‑
ret for at overvåge, at fiskeripartnerskabsaftalen gennemføres, fortolkes og 
anvendes korrekt, udarbejde de årlige og flerårige sektorstøtteprogrammer og 
evaluere deres gennemførelse, sørge for kontakt i fiskerispørgsmål af fælles 
interesse, fungere som et forum for mindelig bilæggelse af tvister, som for ‑
tolkningen eller anvendelsen af fiskeripartnerskabsaftalen måtte give anled ‑
ning til, og efter behov revurdere fiskerimulighederne og dermed størrelsen 
af den finansielle modydelse.Bilag I
44 Bilag
Fiskeriattachéerne
08 
Fiskeriattachéerne repræsenterer GD for Maritime Anliggender og Fiskeri 
i partnerlandene og spiller en direkte rolle i forbindelse med overvågningen 
af protokollernes gennemførelse. Fiskeriattachéerne medvirker ved forbere ‑
delsen af forhandlingerne og møderne i Den Blandede Komité, opretholder 
kontakten til de nationale myndigheder, kontrollerer, at protokolbestemmel ‑
serne og sektorstøtten gennemføres korrekt, rapporterer regelmæssigt til 
GD for Maritime Anliggender og Fiskeri, analyserer dokumenter og deltager 
i RFFO’ernes videnskabelige møder, overvåger den internationale udvikling 
i spørgsmål med relation til GD for Maritime Anliggender og Fiskeris politik ‑
område, overvåger aktiviteter, der gennemføres af andre partnere i fiskerisek ‑
toren, og udarbejder ajourførte projektmapper vedrørende alle EU‑finansierede 
projekter.
09 
GD for Maritime Anliggender og Fiskeri har på nuværende tidspunkt seks 
fiskeriattachéer, én i Det Indiske Ocean2, fire i Vestafrika (det centrale Atlan ‑
terhav)3 og én med ansvar for Stillehavet, navnlig Kiribati.
Medlemsstaternes overvågning
10 
Medlemsstaterne overvåger deres flåders aktiviteter og disse aktiviteters 
lovlighed gennem deres fiskeriovervågningscentre. De følger desuden op på 
deres flåders fangster ved hjælp af EIS. Medlemsstaterne sender Kommissionen 
disse fangstdata sammen med FOS‑oplysningerne om fiskeriområderne. 
Med hensyn til tunprotokollerne validerer medlemsstaternes videnskabelige 
institutter de årlige fangster ved årets udgang efter deres egne videnskabelige 
procedurer. De konsoliderede data om de årlige fangster bruges som grund ‑
lag for udarbejdelsen af de endelige afgiftsopgørelser, der drøftes med part ‑
nerlandene, for drøftelser med partnerlandene om udnyttelsen af fiskeripart ‑
nerskabsaftalerne og for betalinger i henhold til protokolbestemmelserne 
i tilfælde, hvor referencemængden er overskredet. De validerede data om de 
årlige fangster sendes også til de relevante RFFO’er i overensstemmelse med 
EU’s rapporteringskrav.2 Denne fiskeriattaché arbejder 
i delegationen i Mauritius og 
har ansvaret for de fem aftaler 
i Det Indiske Ocean 
(Comorerne, Mozambique, 
Mauritius, Madagaskar og 
Seychellerne).
3 Én med ansvar for Kap Verde, 
Elfenbenskysten, Senegal og 
Guinea‑Bissau, én med ansvar 
for São Tomé og Príncipe samt 
Gabon, én med ansvar for 
Mauretanien og én med 
ansvar for Marokko.Bilag I
45 Bilag
Gældende fiskeripartnerskabsaftaler i 2015  Bilag II
Land Art PeriodeSamlet EU ‑ 
modydelse 
(euro)Sektorstøt ‑
te (euro)Betaling for 
adgangsrettig ‑
heder (euro)Referencemængde (ton)
Kap Verde1TunfiskMidlertidig anvendelse 
23.12.2014-22.12.2018525 000 262 500 262 500 5 000 og bestemmelser om antallet af fartøjer.
Comorerne Tunfisk 1.1.2014-1.1.2017 600  000 300 000 300 000 6 000
Elfenbenskysten Tunfisk 1.7.2013-30.6.2018 680 000 257 500 422 500 6 500
Gabon Tunfisk 24.7. 2013-2 3.7. 2016 1 350 000 450 000 900  000 20 000
Grønland Blandet aftale 1.1.2013-31.12.2015 17 847 244 2 743 041 15 104 203 Torsk 2 200. Pelagisk rødfisk 3 000. Demersal rødfisk 2 000. Hellefisk - vest 
2 500. Hellefisk - øst 4 315. Rejer - vest 3 400. Rejer - øst 7 500. Helleflynder  - 
vest 200. Helleflynder - øst 200. Lodde 60 000. Arktisk krabbe 250. Skolæst 
- vest 100. Skolæst - øst 100.
Guinea-Bissau Blandet aftale 24.11.2014-23.11.2017 9 200 000 3 000  000 6 200 000 Rejer, demersale arter, blæksprutter og tunfisk.
Ingen referencemængde. Kun bestemmelser om antallet af fartøjer og 
den samlede fiskerikapacitet. 
Kiribati Tunfisk 16.9.2012-15.9.2015 1 325 000 350 000 975 000 15 000
Madagaskar Tunfisk 1.1.2015-31.12.2018 1 566 250 700 000 866 250 15 750
Mauritius Tunfisk 28.1.2014-27.1.2017 660 000 302 500 357 500 5 500
Marokko Blandet aftale 15.7. 2014 -14.7. 2018 30 000 000 14 000  000 16 000  000 Pelagiske arter, demersale arter og tunfisk.
Pelagiske arter 80  000. Andre arter: ingen referencemængde. Kun 
bestemmelser om antallet af fartøjer og den samlede fiskerikapacitet. 
Mozambique Tunfisk 1.2.2012-31.1.2015 980 000 460 000 520 000 8 000
São Tomé og Príncipe Tunfisk 23.5.2014-22.5.2018 710 000 325 000 385 000 7 000
Senegal1Tunfisk 20.11.2014-19.11.2019 1 738 000 750 000 988 000 14 000
Seychellerne1Tunfisk 18.1.2014-17.1.2020 5 116 666 2 533  333 2 583 333 50 000
Årlige betalinger i alt 72 298 160 26 433 874 45 864 286 
Senest indgåede protokoller med lande, hvor forhandlingerne med EU var blevet udsat
Mauretanien2Blandet aftale 16.12.2012-15.12.2014 70 000  000 3 000  000 67 000  000 Krebsdyr 5 000 (kvote). Kulmule 4 000 (kvote). Fiskeri efter andre de -
mersale arter end kulmule med andre redskaber end trawl 2 500 (kvote). 
Tunfiskerfartøj med fryseanlæg 5  000. Stangfiskerfartøjer til tunfiskeri 
og langlinefartøjer med flydeline 10  000. Frysetrawlere til pelagisk fiskeri 
285 000 (kvote). Krabbefiskeri 200 (kvote). Fartøjer uden fryseanlæg til 
pelagisk fiskeri 15 000 (kvote).
Mozambique Tunfisk 1.2.2012-31.1.2015 980 000 460 000 520 000 8 000
1 Den finansielle modydelse for adgangsrettighederne er beregnet som et gennemsnit af de årlige betalinger.
2 Forhandlingerne mellem Europa ‑Kommissionen og Mauretanien om en ny protokol blev afsluttet den 10. juli 2015. Den nye fireårige protokol beløber sig til 59,125 millioner euro.
Kilde:  GD for Maritime Anliggender og Fiskeris websted og forordningen.
46 Bilag
FiskeripartnerskabsaftalerBilag III
EU-farvande
Nordiske aftalerBlandet aftale Aftale om tunﬁskeri og
Grønland
18
Madagaskar
1,5Marokko
30
Mauretanien
-
Kap Verde
0,5
Gabon
1,4Guinea-Bissau
9Seychellerne 
5Kiribati
1,3
Gambia
-
Elfenbenskysten
0,7Salomonøerne
-Mikronesien
-
Senegal
1,8Comorerne
0,6
Mauritius
0,7Mozambique
- -São Tomé
og Príncipe
0,7Ækvatorial-
guinea
-Lande med aftaler, men uden gældende 
protokoller:
Ækvatorialguinea, Gambia,Mauretanien
1, Mikronesien,
Mozambique, Salomonøerne.
1 Forhandlingerne mellem Europa-Kommissionen 
og Mauretanien om en ny protokol blev afsluttet den 10. juli 2015. Den nye ﬁreårige protokol beløber sig til 59,125 millioner euro om året.Den er endnu ikke godkendt af Rådet og Europa-Parlamentet.Gældende ﬁskeripartnerskabsaftale
i 2015:
Kap Verde, Comorerne, Elfenbenskysten, 
Gabon, Kiribati, Madagaskar, Mauritius, São Tomé og Príncipe, Senegal, Seychel-lerne.Gældende ﬁskeripartnerskabsaftalei 2015:
Grønland, Guinea-Bissau, Marokko.
AftaletypeLand (passiv aftale)AftaletypeEU-bidrag for 2015
i millioner euroLand
Kilde:  Kort baseret på Flanders Marine Institute, 2015. MarineRegions.org. Hentet fra http://www.marineregions.org  den 20.4.2015.
47
VI
Når det er relevant, indebærer dette koncept, at 
forvaltningsmål, forvaltningsforanstaltninger og 
fordelingsnøgler, som kyststaten har fastlagt for 
de forskellige interessenter, angives tydeligt og er 
velkendte, således som det er tilfældet for de blan ‑
dede aftaler med Grønland, Marokko, Mauretanien og 
Guinea‑Bissau.
For så vidt angår tunaftalerne fastsættes fiskerimu ‑
lighederne på grundlag af de forvaltningsmål og 
foranstaltninger, der er vedtaget af de relevante regi ‑
onale fiskeriforvaltningsorganisationer (RFFO’er), der 
er bemyndiget til at udføre disse opgaver på regionalt 
plan, og understøttes af RFFO’ernes videnskabelige 
arbejde og rådgivning.
VII
Kommissionen tager hensyn til den tidligere udnyttel ‑
sesgrad af fiskerimuligheder, de eksterne faktorer, der 
kan påvirke udnyttelsen af fiskerimulighederne afhæn ‑
gigt af fangsternes tilgængelighed og mangfoldighed.
Referenceniveauer for fangsterne, som fastsættes 
i »protokollerne til fiskeripartnerskabsaftaler for tun« – 
som ikke er fangstgrænser – er baseret på tidligere 
indberettede fangster fra EU’s fiskerflåder. Den aftalte 
referencetonnage i de forskellige protokoller, en 
væsentlig forudsætning for vores partnere, udgør 
retsgrundlaget for betalingen af EU’s adgangsbidrag. 
Men i disse referenceniveauer for fangster skal der 
ligeledes tages hensyn til de store årlige udsving 
i fangsterne i de forskellige områder, som skyldes 
udsving i fordelingen og rigelige forekomster af 
stærkt vandrende arter fra år til år.
Med hensyn til sammenhængen mellem en mulig 
underudnyttelse af fiskerimulighederne og gennem ‑
førelsen af mere restriktive tekniske bevarelsesforan ‑
staltninger skal der erindres om, at sådanne tekniske 
bevarelsesforanstaltninger aftales mellem de to parter 
for at sikre en bæredygtig udnyttelse af de forskellige 
bestande, for at mindske fiskeriaktiviteternes indvirk ‑
ning på marine økosystemer og for at undgå konflikter 
mellem udenlandske industriflåder på åbent hav og 
kyststatens ikkeindustrielle fiskere, der fisker tæt på 
kysten.Resumé
I
Efter den nylige reform af den fælles fiskeripolitik 
er bæredygtige fiskeripartnerskabsaftaler primært 
et redskab til at forbedre fiskeriforvaltningen i den 
eksklusive økonomiske zone tilhørende partnerlande, 
der er kyststater, i henhold til de samme principper, 
som anvendes i EU. Formålet med dette er at sikre en 
bæredygtig udnyttelse af ressourcerne og samtidig 
understøtte vores partneres kapacitet til at udvikle 
deres fiskerisektor.
Aftalerne er baseret på den bedste tilgængelige viden ‑
skabelige rådgivning og er fuldstændig gennemsigtige 
og ikkediskriminerende. Disse principper er indskrevet 
i de protokoller til fiskeripartnerskabsaftaler, der er ble ‑
vet vedtaget for nylig. Ved forhandlingerne om proto ‑
kollerne har man bestræbt sig på at maksimere udbyt ‑
tet af de penge, der betales for adgangen til partnernes 
fiskeriområder, og på at levere støtte til sektoren.
Svar på III og IV
Forhandlingerne om protokollerne til fiskeripartner ‑
skabsaftaler afhænger af en række faktorer, hvoraf 
mange ligger uden for Kommissionens kontrol. Der er 
regler at følge, som involverer andre EU‑institutioner, 
f.eks. Rådet og Parlamentet. Forhandlingsprocessens 
samlede varighed afhænger også i høj grad af de 
interne vedtagelsesprocedurer i partnerlandet.
Når forhandlingerne blev afbrudt, var det normalt kort ‑
varigt og påvirkede ikke EU‑flådens fiskeriaktiviteter.
V
Denne overgangsordning er baseret på artikel 9 
i forordning (EF) nr. 1006/2008 om fiskefartøjers fiskeri, 
som vil sikre kontinuitet i fiskeriaktiviteterne i en 
begrænset periode på seks måneder i en situation, 
hvor EU og partnerlandet har aftalt en protokol, men 
hvor protokollen endnu ikke anvendes midlertidigt. 
Sådanne overgangstilladelser, som partnerlandet 
udsteder på et fuldstændigt frivilligt grundlag efter 
anmodning fra Kommissionen, bør stadig betragtes 
som fiskerilicenser, der udstedes i henhold til hoved ‑
aftalen (selv om der ikke foreligger en protokol), og 
er dermed ikke i strid med eksklusivitetsklausulen 
(i modsætning til rent »private fiskerilicenser«, som 
Domstolen forklarer i sag C ‑565/13).Kommissionens  
svar
Kommissionens svar 48
XI
De retningslinjer, som Kommissionens tjenestegrene 
udarbejdede i 2013 og ajourførte i 2014 vedrørende 
overvågning og gennemførelse af sektorstøtten, 
indeholder de principper, der skal følges i forbindelse 
med definition og overvågning af sektorstøtten samt 
specifikke regler vedrørende indberetningskrav. Dette 
giver mulighed for tilpasning af det program, der skal 
godkendes af Den Blandede Komité.
Disse retningslinjer er blevet suppleret i de seneste 
protokoller gennem indførelse af specifikke bestem ‑
melser vedrørende gennemførelsen og overvågningen 
af sektorstøtten.
Heri kræver man bl.a., at der udformes og aftales en 
matrix af aktiviteter, der skal finansieres af sektorstøt ‑
ten, hvori man entydigt identificerer de foranstaltnin ‑
ger, der skal støttes, målsætningerne og de opnåede 
resultater.
Den Blandede Komité gennemgår matrixen regel ‑
mæssigt, og den overvåges af fiskeriattachéen for at 
sikre, at matrixprogrammet overholdes.
XII
Efter vedtagelsen af den nye fælles fiskeripolitik i 2013, 
der omfattede afkobling af sektorstøttebetalinger 
fra betalinger vedrørende adgangsrettigheder og 
konditionaliteten i forbindelse med disse, hænger 
sektorstøttebetalingerne nu direkte sammen med 
resultaterne og anvendelsen af sektorstøtten.
Sektorstøtten under partnerskabsaftalen om bære ‑
dygtigt fiskeri ydes på grundlag af et begrænset antal 
specifikke foranstaltninger, der foreslås af partner ‑
landet, og ikke i henhold til en systemisk tilgang 
som inden for EUF, hvor der bl.a. ydes budgetstøtte. 
Desuden er sektorstøtten generelt langt lavere end 
støtten under EUF.
Der findes bestemmelser vedrørende Den Blandede 
Komités revision af sektorstøtten i tilfælde, hvor 
partnerlandet anmoder om en omfordeling af midler 
inden for programmet med en hensigtsmæssig 
begrundelse eller om nødvendigt suspendering af 
sektorbetalinger, indtil man opnår en tilfredsstillende 
gennemførelse af sektorstøtten.I mange tilfælde er tekniske bevarelsesforanstaltninger 
indskrevet i partnerlandenes nationale lovgivning og 
står derfor ikke til forhandling. De skal indarbejdes 
i partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri.
Princippet om forskudsbetaling af adgangsbidraget 
fra EU sikrer partnerlandet en stabil indtægt og gør 
dermed partnerskabsaftalerne om bæredygtigt fiskeri 
til attraktive forvaltningsredskaber.
VIII
Kommissionen var opmærksom på problemerne med 
sammenlignelighed i den metodologi, som de uafhæn ‑
gige konsulenter anvender ved evalueringerne. Efter 
en intern revision og på grundlag af de retningslinjer, 
der blev udarbejdet efter denne revision, har Kommis ‑
sionen udarbejdet en fælles skabelon for mandatet for 
de evalueringer, der skal foretages i forbindelse med 
partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri. I begyn ‑
delsen af 2015 aftalte og gennemførte man en enkelt 
og fælles metodologi for vurderingen af fiskeripart ‑
nerskabsaftalers økonomiske virkninger.
IX
I løbet af de senere år har Kommissionen været i gang 
med at ændre sine IT‑værktøjer og har iværksat 
det såkaldte »IT Licence Project« i begyndelsen af 
2013, hvor man vil registrere både udstedelsen af og 
opfølgningen på tilladelserne digitalt. De eksisterende 
IT‑værktøjer giver Kommissionen mulighed for bedre 
administration af procedurerne vedrørende ansøgning 
om og udstedelse af fiskeritilladelser, lige fra medlems ‑
statens indgivelse af en udfyldt ansøgning til tredjelan ‑
dets udstedelse af en tilladelse.
X
Kommissionen har siden 2011 været i gang med at 
udforme nye dataindsendelsesprocedurer og nye 
databaser, navnlig det såkaldte »DataWareHouse«, for 
at sikre en bedre og korrekt overvågning af alle fang ‑
ster på EU’s fiskefartøjer. De blev færdige ved udgan ‑
gen af 2013 og blev gradvist operationelle i løbet af 
2014, afhængigt af medlemsstaternes kapacitet til at 
indføre systemet. Når der konstateres specifikke pro ‑
blemer, drøftes disse med medlemsstaterne.
Kommissionens svar 49
Ved forhandlingerne om fornyelsen af protokollerne 
fremmer Kommissionen aktivt brugen af elektroniske 
tilladelser for EU‑fartøjer.
XIII h)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede nu træffer de nødvendige for ‑
anstaltninger for at rette op på denne situation.
Kommissionen er i løbende kontakt med medlemssta ‑
terne for at løse alle tekniske spørgsmål.
XIII i)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede er delvist gennemført, efter ‑
som den har indført specifikke retningslinjer for 
forvaltning og overvågning af sektorstøtte, og efter 
forhandlinger med partnerlandene vil Kommissionen 
træffe de nødvendige forholdsregler med henblik på 
den fuldstændige gennemførelse.
XIII j)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede er delvist gennemført.
I den nye fælles fiskeripolitik er »overensstemmelse 
med andre EU‑politikker« gjort til et af principperne for 
forsvarlig forvaltning (artikel 3, litra h), i EU ‑forordning 
nr. 1380/2013). På dette grundlag indarbejdes fiskeri ‑
aspekter i stadig højere grad i udviklingspolitikken.
XIII k)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede gennemføres delvist.
Overførslerne behandles hvert år af Den Blandede 
Komité for hver af fiskeripartnerskabsaftalerne. Hvis 
Den Blandede Komité har konstateret og er enig i, at 
den leverede finansiering ikke er blevet anvendt kor ‑
rekt, kan udbetalingen af de følgende års sektorstøtte 
blive suspenderet.XIII a)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
XIII b)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og har 
indledt gennemførelsen.
XIII c)
Kommissionen kan acceptere denne anbefaling, hvis 
gennemførelse skal forhandles og aftales med både 
EU og det pågældende tredjeland.
XIII d)
Kommissionen kan acceptere denne anbefaling og er 
allerede gået i gang med høringsprocessen over for 
interessenterne.
XIII e)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
Kommissionen fik forelagt en ny metodologi i decem ‑
ber 2014, som blev godkendt i januar 2015. Den 
kommer til at udgøre et fælles grundlag for vurderin ‑
ger af protokollernes økonomiske konsekvenser, som 
vil blive foretaget forud for kommende forhandlinger. 
Når denne metodologi er blevet indført systematisk, 
vil den være i fuld overensstemmelse med Revisions ‑
rettens anbefalinger.
XIII f)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede nu træffer de nødvendige for ‑
anstaltninger for at rette op på denne situation.
I løbet af de senere år har Kommissionen været i gang 
med at ændre sine IT‑værktøjer og har iværksat det 
såkaldte »IT Licence Project«, hvor man vil registrere 
både udstedelsen af og opfølgningen på tilladelserne 
digitalt.
XIII g)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede nu træffer de nødvendige for ‑
anstaltninger for at rette op på denne situation.
Kommissionens svar 50
EU‑sektorstøtten ydes bl.a. for at fremme forbedringer 
af styringen på nationalt plan, mens finansieringen 
fra EUF til IOC på regionalt niveau er rettet imod 
videreudvikling af det regionale samarbejde. Fiskeri ‑
attachéen i EU‑delegationen på stedet bidrager også 
via sine regelmæssige kontakter med IOC til at sikre 
komplementaritet i de finansierede foranstaltninger.
31
Gennem fiskeripartnerskabsaftalerne og navnlig 
gennem sektorstøtten søger EU også at fremme en 
samarbejdsbaseret videnskabelig proces for vurdering 
af bestande, fiskeri og forvaltningsforanstaltninger 
mellem EU og videnskabsfolk fra partnerlandene 
i Fælles Videnskabelige Komitéer under blandede 
partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri, og EU 
støtter ligeledes muligheden for, at partnerlande ‑
nes videnskabsfolk og fiskeriforvaltere kan deltage 
i RFFO‑møder i forbindelse med partnerskabsafta ‑
lerne om bæredygtigt tunfiskeri.
Med hensyn til tunaftalerne skal der kun gives 
adgangsrettigheder i protokollerne, hvis disse er 
i overensstemmelse med forvaltningsprincipperne 
i UNCLOS. Derfor skal Kommissionen sikre, at fiskeri ‑
partnerskabsaftalerne er i overensstemmelse med  
de regionale fiskeriforvaltningsorganisationers 
(RFFO’ernes) resolutioner og anbefalinger vedrørende 
fiskebestandenes tilstand.
I forbindelse med blandede aftaler gennemgår Den 
Fælles Videnskabelige Komité regelmæssigt alle 
relevante og tilgængelige oplysninger om fangster, 
fiskeriindsats og status for bestandene for fiskeri i for ‑
bindelse med protokollerne til de respektive partner ‑
skabsaftaler for bæredygtigt fiskeri.
Ifølge artikel 61 i UNCLOS gælder det, at selv om en 
kyststat fastsætter overskuddet, har EU og flagstaten 
også et ansvar for at sikre, at der ikke foregår overfiskeri. 
Derfor sigter EU imod at sikre fuld gennemsigtighed 
vedrørende fiskerimuligheder og forvaltningsmål. 
Overskudsbegrebet betyder imidlertid ikke, at der skal 
vedtages en forvaltningsramme baseret på fangst ‑
grænser. Fiskeridødeligheden kan begrænses gennem 
andre former for foranstaltninger såsom kapacitetsbe ‑
grænsninger, begrænsninger af fiskeriindsatsen osv.Bemærkninger
21
For Mauretaniens vedkommende har der ikke været 
nogen afbrydelse af fiskeriaktiviteterne mellem proto ‑
kollerne for 2008 ‑2012 og 2013 ‑2014.
22
I henhold til artikel 9 i forordningen om fiskerfartøjers 
fiskeri accepterede de mauretanske myndigheder at 
udstede tilladelser for de ansøgninger, de modtog. 
Hvis EU’s redere bad om at få udstedt tilladelser for 
andre fiskerikategorier, kan disse være blevet udstedt 
for disse andre fiskerikategorier. Imidlertid havde man 
ikke modtaget nogen ansøgninger fra rederne på 
daværende tidspunkt.
23
Løsningen, som man forhandlede sig frem til med 
Mauretanien i juli 2014, er et kompromis vedrørende 
spørgsmålet om slutdatoen, og Kommissionen har 
accepteret løsningen med de berørte medlemsstaters 
samtykke.
24
Muligheden for at yde erstatning for afbrydelsen af 
fiskeriaktiviteterne har hjemmel i forordningen for Den 
Europæiske Fiskerifond (EFF). Disse kompensations ‑
beløb er allerede opført på EU‑budgettet, og der vil 
derfor ikke blive tale om yderligere udgifter for EU.
28
I den nye fælles fiskeripolitik er »overensstemmelse 
med andre EU‑politikker« gjort til et af principperne 
for forsvarlig forvaltning (artikel 3, litra h), i forordning 
(EU) nr. 1380/2013).
Et styrket samarbejde med DG DEVCO, både på ledel ‑
sesniveau og på sagsbehandlerniveau, vil sikre effektiv 
udnyttelse af den økonomiske bistand fra EU, enten 
via partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri eller 
EUF, og fra andre donorer.
Kommissionens svar 51
41
Under forhandlingerne med Mozambique om den nye 
protokol accepterede medlemsstaterne disse tekniske 
betingelser, idet Kommissionen endda opnåede en 
undtagelse fra den nationale lovgivning (inspektion 
af 1/3 af fiskerflåden i stedet for af hele flåden) med 
henblik på at maksimere anvendelsen af protokollen.
46
Budgetstøtten under partnerskabsaftalen om bære ‑
dygtigt fiskeri og EUF er væsensforskellige og forhand ‑
les hver for sig. Tidsplanen for forhandlingerne om 
støtten under EUF og partnerskabsaftalen for bære ‑
dygtigt fiskeri er faktisk sjældent sammenfaldende. 
EUF‑programmeringen drøftes hvert syvende år, mens 
partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri havde en 
gennemsnitlig varighed på tre til fire år.
Derfor mener Kommissionen ikke, at dette påvirker 
Kommissionens synspunkter under forhandlingerne 
om partnerskabsaftalen for bæredygtigt fiskeri.
Generelt er de foranstaltninger, der træffes over for 
vores partnerlande, kendetegnet ved sammenhæng 
og konsekvens.
49
Kommissionen baserer sine synspunkter på oplysnin ‑
ger fra medlemsstaterne, som de leverer i henhold 
til EU‑lovgivningen. Eventuelle forskelle vil blive 
afhjulpet gennem det nye centraliserede fangstind ‑
beretningssystem, der giver mulighed for løbende 
opfølgning. Datatilgængeligheden vil blive forbedret 
gennem løbende sammenligning af de indberet ‑
tede fangster med den fastlagte referencetonnage 
i protokollen.
50
Protokollens korte gyldighedsperiode forud for 
reformen af den fælles fiskeripolitik skyldes, at man 
ønskede at give mulighed for at gennemføre den nye 
fælles fiskeripolitik. Nu er denne trådt i kraft, og man 
vil forsøge at forhandle sig frem til protokoller af læn ‑
gere varighed, i gennemsnit fire til fem år.32
Fiskeridødeligheden begrænses af de kapacitetsgræn ‑
ser, der er fastsat på grundlag af udviklingsplanerne 
for fiskerflåden hos parterne i IOTC, og kapacitetsni ‑
veauerne vedrørende EU overholdes i protokollerne.
Svar på 33-34
Ved alle de seneste forhandlinger har spørgsmålet 
om forsvarlig økonomisk forvaltning og valuta for 
pengene spillet en vigtig rolle for forhandlingernes 
forløb. Dette kommer til udtryk i omstruktureringen 
af den økonomiske komponent, hvor branchen nu 
afholder en større andel af den økonomiske byrde ved 
adgangsbetalingerne, således at EU slipper for det.
39
Oplysningerne i evalueringen viser også, at den 
direkte merværdi for alle støttemodtagerne kun er 
faldet en smule i 2013 ‑2014 ‑protokollen sammenlignet 
med den foregående protokol (fra 0,86 til 0,8), idet 
ændringen af fordelene ved merværdien har været til 
fordel for Mauretanien.
Der skal også tages højde for, at evalueringen kun 
vedrørte 11 måneder ud af protokollens varighed 
på to år, som faldt sammen med en periode med lav 
udnyttelsesgrad. Desuden skal man også tage hensyn 
til de store udsving i markedspriserne for små pelagiske 
arter, som helt klart har indflydelse på skønnene over 
merværdien. Derfor skal konklusionerne af evaluerin ‑
gen fortolkes med forsigtighed.
40
Af samme grund er forhandlingerne med Mauretanien 
om en ny protokol indstillet.
Kommissionens svar 52
60
Det nuværende IT‑system giver kun Kommissionen 
mulighed for at spore ansøgninger om fiskeritilladel ‑
ser, når de er indsendt i udfyldt stand af den relevante 
flagstat. Formålet med projektet ved navn »IT Licence 
Project«, der blev indledt i starten af 2013 for at 
forbedre processen, er at give mulighed for en bedre 
overvågning af procedurerne vedrørende ansøgning 
om og udstedelse af fiskeritilladelser. I mellemtiden er 
Kommissionen i færd med at revidere alle sine interne 
procedurer.
62
Rapporteringsbestemmelserne i den relevante EU‑lov ‑
givning overholdes, og Kommissionen fører hen ‑
sigtsmæssige registre. Desuden er man i færd med at 
udvikle de nødvendige IT‑værktøjer med henblik på 
oprettelse af fangstdatabasen.
63
Kommissionen har siden 2011 været i gang med at 
udforme nye dataindsendelsesprocedurer og nye 
databaser, navnlig det såkaldte »DataWareHouse«, 
for at sikre en bedre og korrekt overvågning af alle 
fangster på EU’s fiskefartøjer. Dette blev færdigt i slut ‑
ningen af 2013 og blev gradvist operationelt i løbet af 
2014, efterhånden som medlemsstaterne havde kapa ‑
citet til at indføre systemet. Når der konstateres speci ‑
fikke problemer, drøftes disse med medlemsstaterne.
65
Kommissionen har allerede identificeret dette 
problem og samarbejder i øjeblikket med med ‑
lemsstaterne og fiskeriforskningsinstitutter i EU og 
tredjelande om at blive enige om fælles og delte 
metodologier til vurdering af fangster i farvande, der 
er omfattet af fiskeripartnerskabsaftaler.
Selv om der kan være en potentiel risiko for yderligere 
udgifter for EU, gælder dette imidlertid ikke for Det 
Indiske Ocean, hvor fangsterne ikke overskred referen ‑
cetonnagen i nogen af de aftaler, som Revisionsretten 
har gennemgået, undtagen for Madagaskar i 2005 og 
20 07.52
Eftersom målsætningerne for den fælles fiskeripoli ‑
tik med hensyn til fiskeripartnerskabsaftalerne ikke 
omfatter deres indvirkning på EU‑regionerne eller 
leverancer af fisk til EU‑markedet, forventes det ikke, at 
der foretages en evaluering af disse aspekter.
I begyndelsen af 2015 har de konsulenter, som Kom ‑
missionen har hyret til at foretage evalueringer af 
partnerskabsaftalerne for bæredygtigt fiskeri, udarbej ‑
det og indgået aftaler med Kommissionens tjeneste ‑
grene om en fælles, ensartet metode til vurdering af 
de økonomiske virkninger i forbindelse med partner ‑
skabsaftaler om bæredygtigt fiskeri.
57
Kommissionens verifikationsprocedure overholder 
fuldt ud bestemmelserne i den gældende protokol.
Kommissionen er i øjeblikket i færd med at udforme et 
nyt system, hvor man både registrerer overførslen og 
opfølgningen på tilladelserne, alt sammen ad digital 
vej (LICENCE‑projektet), og som giver Kommissionen 
bedre mulighed for at forvalte dele af procedurerne 
vedrørende ansøgning om og udstedelse af fiskeri ‑
tilladelser lige fra medlemsstaternes indgivelse af en 
fuldstændig ansøgning til tredjelandets udstedelse af 
tilladelsen.
58
Metoden til indsendelse af ansøgningerne afhænger 
i høj grad af de specifikke bestemmelser i partnerlan ‑
dets nationale lovgivning samt af deres respektive 
personalemæssige og administrative kapacitet.
59
For Mauretaniens vedkommende overvåger EU’s 
delegation tilladelsesprocessen nøje og er i løbende 
kontakt med Mauretaniens kompetente tjenester for 
at sikre, at forsinkelserne minimeres. Desuden lettes 
processen gennem eksistensen af agenter, der repræ ‑
senterer rederne over for de lokale myndigheder.
Kommissionens svar 53
73
Kommissionen sigter mod, at det nationale budget 
skal indeholde en klar henvisning til bidraget fra 
sektorstøtten, men dette afhænger af partnerlandets 
nationale lovgivning på det finansielle område.
Kommissionen har den holdning, at den ydede 
sektorstøtte kan spores i partnerlandenes respektive 
matrixer.
Kommissionen er også nødt til at have tillid til, at 
partnerlandets foranstaltninger med henblik på at 
gennemføre den pågældende matrix vedrørende 
gennemførelsen af sektorstøtten normalt er omfattet 
af de relevante nationale regler vedrørende udbud og 
offentlige indkøb.
74
De blandede komitéer under protokollerne overvåger 
gennemførelsen af sektorstøtten, herunder omkost ‑
ningseffektiviteten, når dette er relevant.
For Mozambiques vedkommende mangler man 
endnu ud over den regelmæssige overvågning i Den 
Blandede Komité at foretage den endelige vurde ‑
ring af gennemførelsen af sektorstøtten, der er ydet 
i henhold til protokollen for 2012 ‑2014. Mozambique 
er i øjeblikket i færd med at udfærdige dokumentati ‑
onen til denne vurdering, og der skal indkaldes til et 
møde i Den Blandede Komité, hvor man vil vurdere 
fremskridtene.
75
Der henvises til svaret på punkt XII i resuméet.
For Mauretaniens vedkommende blev udnyttelses ‑
graden påvirket af den vanskelige politiske situation 
i begyndelsen af perioden 2008 ‑2012. Desuden blev 
sektorstøtten i protokollen for 2013 ‑2014 sænket til 
3 mio. EUR om året på udtrykkelig anmodning af de 
mauretanske myndigheder: Dette var ikke Kommissi ‑
onens oprindelige mål og ikke en direkte reaktion på 
den manglende gennemsigtighed hos den mauretan ‑
ske partner.68
Der henvises til svaret på punkt XI i resuméet.
69
Når det er muligt i lande, hvor flere donorer er aktive, 
har EU indført koordineringsmøder med andre udvik ‑
lingsaktører (jf. Mauretanien og for nylig i Mozam ‑
bique). Fiskeriattachéen deltager i koordinerings ‑
møderne. Der er aktiv kontakt mellem de forskellige 
afdelinger af delegationen, der beskæftiger sig med 
udviklingssamarbejde.
Valget af EU’s prioriteringer afspejles i koordinerings ‑
møderne med andre donorer.
70
Delegationen i Mozambique deltager i koordinerings ‑
møder for donorer inden for sektoren, som afholdes af 
ministeriet, og delegationen er repræsenteret som en 
vigtig donor inden for sektoren. Desuden udarbejder 
fiskerimyndighederne en aktivitetsplan i overens ‑
stemmelse med de nationale regler, som vedrører 
gennemsigtigheden af de aktiviteter, der finansieres af 
forskellige donorer og EU. Kommissionen mener ikke, 
at der er nogen risiko for dobbeltfinansiering.
72
Der henvises også til svaret på punkt XI i resuméet.
Kommissionens svar 54
Forvaltningen af sektorstøtten er blevet forbedret 
efter reformen af den fælles fiskeripolitik, hvor man 
afkobler finansieringen af sektorstøtte og adgangsbe ‑
talingerne og styrker overvågningen og konditionali ‑
teten i proceduren med Den Blandede Komité.
Der henvises til svaret på punkt XII i resuméet.
80
Overførslerne behandles og gennemgås regelmæssigt 
hvert år i forbindelse med Den Blandede Komité for 
hver af fiskeripartnerskabsaftalerne. Hvis Den Blan ‑
dede Komité har konstateret og er enig om, at den 
leverede finansiering ikke er blevet anvendt korrekt, 
kan udbetalingen af de følgende års sektorstøtte 
blive suspenderet, indtil der sker en forbedring i anven ‑
delse af midlerne. Dette gjaldt navnlig Seychellerne, 
Mozambique og Comorerne.
81
Hvis der ikke er opnået nogen eller kun begrænsede 
resultater for en prioriteret aktion/prioriterede projek ‑
ter, suspenderes udbetalingen af sektorstøtten i det 
efterfølgende år, indtil målsætningerne er opfyldt.
Dette skal ses i den sammenhæng, at aktionerne 
generelt ikke er begrænset til varigheden af det 
pågældende finansår, men kan være flerårige.
82
Selv om principperne er de samme, er der betydelige 
forskelle på målsætningerne på grund af den forskel ‑
lige dækning og det forskellige omfang, der gør sig 
gældende for støtten og forvaltningen af den.Absorptionskapaciteten overvåges nøje på alle møder 
i Den Blandede Komité, hvor man systematisk vurde ‑
rer og kommenterer udnyttelsesgraden af midlerne 
og har opnået betydelige forbedringer for Seychel ‑
lerne og Mozambique sammenlignet med de tidligere 
protokoller.
76
Anvendelsen af sektorstøtten til partnerlandene fast ‑
lægges fra sag til sag på grundlag af, hvordan part ‑
nerlandet ønsker at anvende støtten til sin nationale 
politik for udvikling af fiskeriet.
Tekstboks 2 – Madagaskar
EU‑midlerne er fungible på det offentlige budget 
i lighed med statens øvrige indtægter.
Tekstboks 2  – Mauretanien
Beløbet på 25 mio. EUR i ikkeanvendte sektorstøtte ‑
bevillinger er resultatet af en fælles revision. I marts 
2013 sendte Mauretanien en rapport til EU, hvori man 
angav, at de resterende midler på daværende tids ‑
punkt udgjorde 13 mio. EUR. Men der herskede ikke 
enighed om dette tal, eftersom Mauretanien ikke fuldt 
ud begrundede beregningsgrundlaget.
Tekstboks 2 – Mozambique
På sit møde i juni 2012 enedes Den Blandede Komité 
om at ændre programmet efterfølgende, eftersom 
en række infrastrukturprojekter, som var omfattet 
af den overordnede ramme for aftalte aktioner, var 
blevet indarbejdet i forbindelse med den nationale 
budgetprocedure.
78
Der henvises til svaret på punkt XII i resuméet.
Kommissionens svar 55
Kommissionen bestræber sig på at få bidragene fra 
sektorstøtten medtaget i partnerlandenes finanslov 
for at sikre gennemsigtigheden af disse midler.
Konklusioner og anbefalinger
85
Forhandlingerne om protokollerne til fiskeripartner ‑
skabsaftaler afhænger af en række faktorer, hvoraf 
mange ligger uden for Kommissionens kontrol. Der er 
regler at følge, som involverer andre EU‑institutioner, 
f.eks. Rådet og Parlamentet. Forhandlingsprocessens 
samlede varighed afhænger også i høj grad af de 
interne vedtagelsesprocedurer i partnerlandet.
86
Denne overgangsordning er baseret på artikel 9 
i forordning (EF) nr. 1006/2008 om fiskefartøjers fiskeri, 
som vil sikre kontinuitet i fiskeriaktiviteterne i en 
begrænset periode på seks måneder i en situation, 
hvor EU og partnerlandet har aftalt en protokol, men 
hvor protokollen endnu ikke anvendes midlertidigt. 
Sådanne overgangstilladelser, som partnerlandet 
udsteder på et fuldstændigt frivilligt grundlag efter 
anmodning fra Kommissionen, bør stadig betragtes 
som fiskerilicenser, der udstedes i henhold til hoved ‑
aftalen (selv om der ikke foreligger en protokol), og 
er dermed ikke i strid med eksklusivitetsklausulen 
(i modsætning til rent »private fiskerilicenser«, som 
Domstolen forklarer i sag C ‑565/13).
87
Man følger allerede denne fremgangsmåde for 
»tunaftalerne«, navnlig i Det Indiske Ocean, hvor man 
driver fiskeri med partnerlande, der afspejler tunens 
vandreruter. Det vil være vanskeligere at sikre for de 
»blandede« aftaler på grund af de forskellige involve ‑
rede fiskerityper.Der er imidlertid tale om en forbedret sammenhæng 
og konsekvens i gennemførelsen af disse politikker 
mellem Kommissionens tjenestegrene med hensyn 
til brugen og udbetalingen af sektorstøtten. Den 
anvendes i henhold til målrettede og identificerbare 
aktioner med klare resultatindikatorer, der kan anven ‑
des til at måle resultaterne.
Sektorstøtteprogrammer udformes og baseres på 
partnerlandets behov og drøftes af begge parter i Den 
Blandede Komité, og det endelige aktivitetsprogram 
er resultatet af denne høringsproces.
Tekstboks 3 – Madagaskar
I Madagaskar fortsatte betalingerne under partner ‑
skabsaftalen for bæredygtigt fiskeri efter beslutningen 
om, at Madagaskar ikke ville være berettiget til mere 
budgetstøtte. Denne beslutning blev truffet i fuld 
koordinering mellem de relevante tjenestegrene 
i EU‑institutionerne, eftersom betalingerne klart var 
målrettet fiskeriforvaltning og bidrog til sikring af 
beskæftigelse og vækst inden for fiskerisektoren samt 
fødevaresikkerhed i landet i forbindelse med den 
politiske krise.
Tekstboks 3 – Mozambique
Selv om budgetstøtten var forsinket, havde det ingen 
sammenhæng med udbetalingen af sektorstøtten, 
eftersom der ikke var tale om direkte indvirkning på 
gennemførelsen af det aftalte specifikke arbejdspro ‑
gram for sektorstøtte. Herved erkender man, at de to 
støtteordninger er adskilte.
Kommissionen mener, at en bedre sammenhæng mel ‑
lem udviklings‑  og fiskeripolitikkerne ikke nødvendig ‑
vis betyder en identisk fremgangsmåde for udbetaling 
af midler under de respektive politikker, eftersom de 
styres af specifikke retsakter og med bestemte betin ‑
gelser, der skal overholdes.
83
Der henvises til svaret på punkt XI i resuméet.
Kommissionens svar 56
I mange tilfælde er tekniske bevarelsesforanstaltninger 
indskrevet i partnerlandenes nationale lovgivning og 
står derfor ikke til forhandling. De skal indarbejdes 
i partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri.
Princippet om forskudsbetaling af adgangsbidraget 
fra EU sikrer partnerlandet en stabil indtægt og gør 
dermed partnerskabsaftalerne om bæredygtigt fiskeri 
til attraktive forvaltningsredskaber.
90
Kommissionen var opmærksom på problemerne med 
sammenlignelighed i den metodologi, som de uafhæn ‑
gige konsulenter anvender ved evalueringerne. Efter 
en intern revision og på grundlag af de retningslinjer, 
der blev udarbejdet efter denne revision, har Kommis ‑
sionen udarbejdet en fælles skabelon for mandatet for 
de evalueringer, der skal foretages i forbindelse med 
partnerskabsaftalen om bæredygtigt fiskeri. I begyn ‑
delsen af 2015 aftalte og gennemførte man en enkelt 
og fælles metodologi for vurderingen af fiskeripart ‑
nerskabsaftalers økonomiske virkninger.
Anbefaling 1 a)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
Anbefaling 1 b)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og har 
indledt gennemførelsen.
Anbefaling 1 c)
Kommissionen accepterer denne anbefaling, hvis gen ‑
nemførelse skal forhandles og aftales med både EU og 
det pågældende tredjeland.
Anbefaling 1 d)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og er 
allerede gået i gang med høringsprocessen over for 
interessenterne.88
Når det er relevant, indebærer dette koncept, at 
forvaltningsmål, forvaltningsforanstaltninger og 
fordelingsnøgler, som kyststaten har fastlagt for 
de forskellige interessenter, angives tydeligt og er 
velkendte, således som det er tilfældet for de blandede 
aftaler med Grønland, Marokko, Mauretanien og 
Guinea‑Bissau.
For så vidt angår tunaftalerne fastsættes fiskerimulig ‑
hederne på grundlag af de forvaltningsmål og foran ‑
staltninger, der er vedtaget af de relevante regionale 
fiskeriforvaltningsorganisationer (RFFO’er), der er 
bemyndiget til at udføre disse opgaver på regionalt 
plan, og som understøttes af RFFO’ernes videnskabe ‑
lige arbejde og rådgivning.
89
Kommissionen tager hensyn til den tidligere udnyt ‑
telsesgrad af fiskerimuligheder og de eksterne 
faktorer, der kan påvirke udnyttelsen af fiskerimulig ‑
hederne afhængigt af fangsternes tilgængelighed og 
mangfoldighed.
Referenceniveauer for fangsterne, som fastsættes 
i »protokollerne til fiskeripartnerskabsaftaler for tun« – 
som ikke er fangstgrænser – er baseret på tidligere 
indberettede fangster fra EU’s fiskerflåder. Den aftalte 
referencetonnage i de forskellige protokoller, en 
væsentlig forudsætning for vores partnere, udgør 
retsgrundlaget for betalingen af EU’s adgangsbidrag. 
Men i disse referenceniveauer for fangster skal der 
ligeledes tages hensyn til de store årlige udsving 
i fangsterne i de forskellige områder, som skyldes 
udsving i fordelingen og rigelige forekomster af 
stærkt vandrende arter fra år til år.
Med hensyn til sammenhængen mellem en mulig 
underudnyttelse af fiskerimulighederne og gennem ‑
førelsen af mere restriktive tekniske bevarelsesforan ‑
staltninger skal der erindres om, at sådanne tekniske 
bevarelsesforanstaltninger aftales mellem de to parter 
for at sikre en bæredygtig udnyttelse af de forskellige 
bestande, for at mindske fiskeriaktiviteternes indvirk ‑
ning på marine økosystemer og for at undgå konflikter 
mellem udenlandske industriflåder på åbent hav og 
kyststatens ikkeindustrielle fiskere, der fisker tæt på 
kysten.
Kommissionens svar 57
I løbet af de senere år har Kommissionen været i gang 
med at ændre sine IT‑værktøjer og har iværksat det 
såkaldte »IT Licence Project«, hvor man vil registrere 
både udstedelsen af og opfølgningen på tilladelserne 
digitalt.
Anbefaling 2 b)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede nu træffer de nødvendige for ‑
anstaltninger for at rette op på denne situation.
Ved forhandlingerne om fornyelsen af protokollerne 
fremmer Kommissionen aktivt brugen af elektroniske 
tilladelser for EU‑fartøjer.
Anbefaling 2 c)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede nu træffer de nødvendige for ‑
anstaltninger for at rette op på denne situation.
Kommissionen er i løbende kontakt med medlemssta ‑
terne for at løse alle tekniske spørgsmål.
94
De retningslinjer, som Kommissionens tjenestegrene 
udarbejdede i 2013 og ajourførte i 2014 vedrørende 
overvågning og gennemførelse af sektorstøtten, 
indeholder de principper, der skal følges i forbindelse 
med definition og overvågning af sektorstøtten samt 
specifikke regler vedrørende indberetningskrav. Dette 
giver mulighed for tilpasning af det program, der skal 
godkendes af Den Blandede Komité.
I de seneste protokoller er disse retningslinjer blevet 
suppleret gennem indførelsen af specifikke bestem ‑
melser vedrørende gennemførelsen og overvågnin ‑
gen af sektorstøtten.
Heri kræver man bl.a., at der udformes og aftales en 
matrix af aktiviteter, der skal finansieres af sektorstøt ‑
ten, hvor man klart identificerer de aktioner, der skal 
støttes, målsætningerne og de opnåede resultater.Anbefaling 1 e)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
Kommissionen fik forelagt en ny metodologi i decem ‑
ber 2014, som blev godkendt i januar 2015. Den 
kommer til at udgøre et fælles grundlag for vurderin ‑
ger af protokollernes økonomiske konsekvenser, som 
vil blive foretaget forud for kommende forhandlinger. 
Når denne metodologi er blevet indført systematisk, 
vil den være i fuld overensstemmelse med Revisions ‑
rettens anbefalinger.
92
I løbet af de senere år har Kommissionen været i gang 
med at ændre sine IT‑værktøjer og har iværksat 
det såkaldte »IT Licence Project« i begyndelsen af 
2013, hvor man vil registrere både udstedelsen af og 
opfølgningen på tilladelserne digitalt. De eksisterende 
IT‑værktøjer giver Kommissionen mulighed for bedre 
administration af procedurerne vedrørende ansøgning 
om og udstedelse af fiskeritilladelser, lige fra med ‑
lemsstatens indgivelse af en udfyldt ansøgning til 
tredjelandets udstedelse af en tilladelse.
93
Kommissionen har siden 2011 været i gang med at 
udforme nye dataindsendelsesprocedurer og nye 
databaser, navnlig det såkaldte »DataWareHouse«, 
for at sikre en bedre og korrekt overvågning af alle 
fangster på EU’s fiskefartøjer. Dette blev færdigt i slut ‑
ningen af 2013 og blev gradvist operationelt i løbet af 
2014, efterhånden som medlemsstaterne havde kapa ‑
citet til at indføre systemet. Når der konstateres speci ‑
fikke problemer, drøftes disse med medlemsstaterne.
Anbefaling 2 a)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede nu træffer de nødvendige for ‑
anstaltninger for at rette op på denne situation.
Kommissionens svar 58
Anbefaling 3 c)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede gennemføres delvist.
Overførslerne behandles hvert år af Den Blandede 
Komité for hver af fiskeripartnerskabsaftalerne. Hvis 
Den Blandede Komité har konstateret og er enig i, at 
den ydede finansiering ikke er blevet anvendt korrekt, 
kan udbetalingen af de følgende års sektorstøtte blive 
suspenderet.
Svar på tabel 4
For Mozambiques vedkommende førte den efterføl ‑
gende verifikation fra Kommissionens side til en kor ‑
rektion af tallene. De oplysninger, som Kommissionen 
i øjeblikket ligger inde med, viser, at fangsterne var på 
2 330 ton, hvilket ligger tæt på de indberettede mæng ‑
der fra Spanien og Frankrig samme år (2 326 ton).Den Blandede Komité gennemgår matrixen regel ‑
mæssigt, og den overvåges af fiskeriattachéen for at 
sikre, at matrixprogrammet overholdes.
95
Efter vedtagelsen af den nye fælles fiskeripolitik i 2013, 
der omfattede afkobling af sektorstøttebetalinger 
fra betalinger vedrørende adgangsrettigheder og 
konditionaliteten i forbindelse med disse betalinger, 
hænger de nu direkte sammen med resultaterne og 
anvendelsen af sektorstøtten.
Sektorstøtten under partnerskabsaftalen om bære ‑
dygtigt fiskeri ydes på grundlag af et begrænset antal 
specifikke foranstaltninger, der foreslås af partner ‑
landet, og ikke i henhold til en systemisk tilgang 
som inden for EUF, hvor der bl.a. ydes budgetstøtte. 
Desuden er sektorstøtten generelt langt lavere end 
støtten under EUF.
Der findes bestemmelser vedrørende Den Blandede 
Komités revision af sektorstøtten i tilfælde, hvor 
partnerlandet anmoder om en omfordeling af midler 
inden for programmet med en hensigtsmæssig 
begrundelse eller om nødvendigt suspendering af 
sektorbetalinger, indtil man opnår en tilfredsstillende 
gennemførelse af sektorstøtten.
Anbefaling 3 a)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede er delvist gennemført, efter ‑
som den har indført specifikke retningslinjer for 
forvaltning og overvågning af sektorstøtte, og efter 
forhandlinger med partnerlandene vil Kommissionen 
træffe de nødvendige forholdsregler med henblik på 
den fuldstændige gennemførelse.
Anbefaling 3 b)
Kommissionen accepterer denne anbefaling og 
mener, at den allerede er delvist gennemført.
I den nye fælles fiskeripolitik er »overensstemmelse 
med andre EU‑politikker« gjort til et af principperne for 
forsvarlig forvaltning (artikel 3, litra h), i EU ‑forordning 
nr. 1380/2013). På dette grundlag indarbejdes fiskeri ‑
aspekter i stadig højere grad i udviklingspolitikken.
SÅDAN FÅR MAN FAT I PUBLIKATIONER FRA EU
Gratis publikationer:
  et eksemplar:  
via EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu)
  /f_lere eksemplarer eller plakater/kort:  
hos Den Europæiske Unions repræsentationer (http://ec.europa.eu/represent_da.htm)  
hos delegationerne i ikke-EU-lande (http://eeas.europa.eu/delegations/index_da.htm)  
ved at kontakte Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_da.htm)  
eller ringe på 00 800 6 7 8 9 10 11 (frikaldsnummer fra overalt i EU) (*).
(*)  Oplysningerne er gratis ligesom de /f_leste opkald (nogle operatører, telefonbokse eller hoteller kan dog kræve  
penge for opkaldet).
Betalingspublikationer:
 via EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Den Europæiske Union (EU) indgår aftaler med kyststater for 
at skaffe EU -fartøjer fiskerirettigheder og for at støtte 
forvaltningen af den lokale fiskerisektor og dens 
bæredygtige udvikling. Retten konstaterede, at 
Kommissionen generelt forvaltede disse aftaler 
tilfredsstillende, men at der var brug for en række 
forbedringer. De indgåede aftaler omfattede regelmæssigt 
flere fisk, end EU -flåden faktisk fangede, hvilket gjorde 
aftalerne relativt dyrere for EU end forventet. 
Overvågningen af fangstdata og tildelingen af licenser var 
ikke tilstrækkelig solid, og der var behov for klarere 
betingelser i forbindelse med støtten til den lokale 
fiskerisektors bæredygtige udvikling samt bedre 
koordinering og sammenhæng med andre former for 
udviklingsstøtte fra EU.
DEN
EUROPÆISKE
REVISIONSRET