23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197!1 
II 
(Forberedende  retsakter) 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
Udtalelse  om  mulighederne  for  at fremme  de teknologisk  avancerede  industrisektorer 
i Fællesskabet  gennem  liberalisering  af offentlige  købsaftaler 
Udvalgets  udtalelse  har  ingen  offentliggjort  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 132.  plenarforsamling  den  17.  juli  1975  på forslag  fra sit 
præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg  vedtog  på sin  139.  plenarforsamling  holdt  i 
Bruxelles  den  25. og 26. maj  1976  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  20, fjerde  afsnit,  i sin for-
retningsorden, 
under  henvisning  til plenarforsamlingens  beslutning 
af 17.  juli  1975  om  efter  præsidiets  forslag  at udar-
bejde  en udtalelse  om det nævnte  emne, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for industri,  handel,  håndværk  og tjenesteydelser  på 
mødet  den  7. og 8. april  1976, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af 
ordføreren,  hr. de Ferranti, 
under  henvisning  til »Første  meddelelse  til Rådet  fra 
Kommissionen  om situationen  med  hensyn  til åbning 
af markederne  for  offentlige  aftaler  og aftaler  for 
virksomheder,  som  varetager  tjenester  af almen  øko-nomisk  interesse,  for så vidt  angår  leverancer«  ajour-
ført i juni  1975, 
under  henvisning  til tidligere  udtalelser  fra Det  øko-
nomiske  og sociale  Udvalg  på området  offentlige 
bygge-  og anlægskontrakter  og offentlige  leverings-
kontrakter  (*), inden  for databehandling  (2), telekom-
munikation  (3), luftfartsindustrien  (4) samt  nuklear 
sikkerhed  (5), 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  139.  ple-
narforsamling  den  25.  og 26.  maj  1976,  mødet  den 
26. maj  1976  — 
C1) EFT  nr.  63 af 13.  4. 1965  og EFT  nr.  C 30 af 
25. 3. 1972. 
(2) EFT  nr. C 255  af 7. 11. 1975. 
(3) EFT  nr. C 286  af 15. 12. 1975. 
(4) EFT  nr. C 13f  af 12. 6. 1976. 
(5) EFT  nr. C 263  af 17. 11. 1975. 
Nr. C 197/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 23. 8. 76 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
énstemmigt,  idet  dog  2 undlod  at stemme 
Fællesskabet  sigter  i sin politik  for offentlige  indkøb 
ikke mod  kontrol  med  eller  indgreb  i den  offentlige 
eller halvoffentlige  sektors  indkøbsbeslutninger.  Hen-
sigten  er ganske  enkelt  at gøre  disse  beslutninger 
mere  gennemsigtige,  således  at der tillægges  argumen-
terne  for et frit  europæisk  marked  rimelig  vægt,  når 
beslutninger  træffes. højne  den  materielle  levestandard,  og hvis  det sociale 
service-system  — derunder  f. eks.  ældreomsorgen  — 
og livskvaliteten  i det hele  taget  skal  forbedres.  På 
den anden  side  kan  denne  udvikling  på kort  sigt 
have  negative  virkninger  på visse  enkelte  virksom-
heder  og regioner.  At virksomheder  må  lukke  og 
mennesker  miste  deres  arbejde,  er de vigtigste  eksem-
pler på, at visse  af »teknologiens«  negative  korttids-
virkninger  slår  igennem.  Effektiviteten  af de foran-
staltninger,  der  sættes  ind for at befordre  mobilitet, 
genansættelse,  genoplæring,  boligskift  og effektivt 
gennemført  omstrukturering  er således  afgørende  for, 
hvor  hurtigt  den  teknologiske  udvikling  kan  accep-
teres  socialt  og højere  levestandard  opnås. 
Det er usikkert,  hvilke  virkninger  Kommissionens  di-
rektiv  af 17.  december  1969  vil få. De foreliggende 
direktiver  om offentlige  bygge-  og anlægsarbejder  og 
det foreslåede  Rådsdirektiv  om  leverancer  tager  ho-
vedsagelig  sigte  på bekendtgørelse  af visse  offentlige 
licitationer  i EFT.  Udvalget  mener,  at de sandsynlig-
vis ikke  vil være  tilstrækkelig  effektive  i deres  nuvæ-
rende  formulering.  Desuden  er Udvalget  bekymret 
over mangelen  på gensidig  bekendtgørelse  af kontrak-
ter fra tredjelandes  side,  og understreger,  at man  ved 
OECD-forhandlingerne  om offentlige  indkøb  fortsat 
må have  dette  for øje. 1.3. Den  teknologiske  udvikling  har  også  konse-
kvenser  for miljøet  og indgår  i et samspil  med  regio-
nalpolitikken.  Der  er ingen  tvivl  om,  at hastigheden  i 
fremskridtet  kommer  til at afhænge  af, hvor  godt  alle 
institutioner  i Fællesskabet  er i stand  til at tage  sig af 
disse  virkninger. 
Udvalget  er af den  opfattelse,  at en fællesskabspolitik 
på dette  felt er afgørende  for,  at de fordele,  traktaten 
tilstræber,  kan  opnås,  og at politikken  på dette  om-
råde må udformes  efter  de retningslinjer,  der er af-
stukket  i denne  udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Indtil  for  tyve  år siden  byggede  næsten  al 
teknologi  på anvendelse  af energi  som  erstatning  for 
manuelt  arbejde  inden  for  transport,  landbrug,  ud-
vinding  og forarbejdning  af råstoffer.  Takket  være 
nye energikilder  vil denne  proces  kunne  fortsætte.  I 
de sidste  tyve  år har  vi imidlertid  set elektronikken 
forbedre  vilkårene  for  intellektuelt  arbejde  og øge 
dets effektivitet.  Anvendelsen  af telekommunikation 
og datamater  må formodes  at fremme  denne  proces 
yderligere,  og i forbindelse  med  fortsatte  landvindin-
ger i udnyttelsen  af energi  at danne  grundlag  for et 
fortsat  stræben  efter  en højere  levestandard. 
1.2. På  den  ene  side  er det  således  uomgængelig 
nødvendigt  at gøre  brug  af denne*  udvikling,  hvis 
man skal  øge  ressourcerne  og dermed  bidrage  til at 1.4. Da  skabelsen  af ét stort  enhedsmarked  er den 
vigtigste  økonomiske  forudsætning,  vi arbejder  heni-
mod,  er det  vigtigt  at slå fast,  hvorfor  dette  skulle 
kunne  fremskynde  anvendelsen  af teknologi.  For  det 
første  er det klart,  at forbrugerne  og de private  virk-
somheder  sammen  har  frembragt  en stor  stigning  i 
samhandelen  inden  for Fællesskabet.  Dette  er i virke-
ligheden  forbrugervalget  i funktion.  Virksomhederne 
er følgelig  rede  til at påtage  sig større  risici  ved  be-
slutninger  om at investere  i faste  anlæg,  produktud-
vikling  og markedsføring,  samtidig  med  at konkur-
rencen  opretholdes  takket  være  det store  antal  virk-
somheder,  et fælleseuropæisk  marked  kan  rumme. 
Talmaterialet  viser  imidlertid,  at der stort  set ikke  er 
sket nogen  forøgelse  af samhandelen  med  varer  og 
tjenester  indkøbt  af stater  og offentlige  myndigheder 
inden  for Fællesskabet.  Hvis  dette  skyldes,  at den  of-
fentlige  sektor  køber  en anden  type  produkter  end 
den private  sektor,  og at der ikke  er nogen  fordele  at 
hente  på et friere  marked,  ja, så er der ingen  grund 
til bekymring.  Datamater,  telekommunikationsudstyr 
og flyvemaskiner  viser  imidlertid,  at der er rigelig  an-
ledning  til bekymring.  Mange  af verdens  mest  effek-
tive producenter  af disse  varegrupper  findes  i USA 
på grund  af de fordele,  et stort  enhedsmarked  byder, 
og der  kunne  sandsynligvis  opnås  store  potentielle 
omkostningsfordele  ved  i Europa  at skabe  et fælles 
marked  for offentlige  indkøb  inden  for sådanne  om-
råder. 
23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197/3 
1.5. Der  er vægtige  grunde  til at hævde,  at et stort 
marked  er en nødvendig  forudsætning  for at gøre  visse 
virksomheder  og produktgrupper  konkurrencedyg-
tige, men  Udvalget  mener,  at virkningen  på evnen  til 
i Fællesskabet  at skabe  og opretholde  små  og mel-
lemstore  virksomheder  må tillægges  endnu  større  be-
tydning.  Det  ligger  i teknologiens  natur,  at der uafla-
deligt  og meget  hurtigt  skabes  muligheder  for små  og 
mellemstore  virksomheder.  Alle  former  for specialise-
ring bliver  gennemførlige  og en lang  række  forskelli-
ge foretagender  bliver  lønsomme.  1 nogle  medlems-
stater  arbejder  over  halvdelen  af samtlige  lønmodta-
gere uden  for den  offentlige  sektor  i små  eller  private 
virksomheder  eller  som  selvstændige;  denne  sektor  er 
således  væsentlig  som  skaber  af nye arbejdspladser. 
1.6. De  fleste  af de erhvervsgrene,  som  er nærmere 
omtalt  i denne  udtalelses  kapitel  tre, optræder  på den 
ene eller  anden  måde  som  leverandører  af udstyr  til 
det nationale  forsvar.  Kommissionen  har rejst  spørgs-
målet  om  disse  indkøb  i sit dokument  om  Den 
europæiske  Union  og fremsat  henstillinger.  Disse  ind-
købs  omfang  og karakter  samt  fornyelseseffekt  er af 
en sådan  betydning,  at Udvalget  finder  det rigtigt,  at 
Kommissionen  rejste  dette  spørgsmål.  Selv  om trak-
taten  ikke  omfatter  forsvarsområdet,  omfatter  den 
samhandelen,  og en udelukkelse  af forsvarsudstyr 
svarer  til at nægte  ikke  blot  stater,  men  også  andre 
forbrugergrupper  bestemte  ydelser.  Også  her  er det 
et spørgsmål  om  politisk  vilje,  men  denne  vilje  har 
allerede  klart  manifesteret  sig i en række  igangværen-
de fælles  projekter.  De fordele,  der er forbundet  med 
handel  inden  for Fællesskabet  på dette  område,  er af 
et sådant  omfang,  at et europæisk  samarbejde  opstod 
helt naturligt  for nogle  år siden.  Imidlertid  må driv-
kraften  i dette  arbejde  holdes  ved  lige  og bliver  vigti-
gere,  efterhånden  som  de erhvervsgrene,  der  leverer 
produkter  til markedet  for  erhvervsudstyr,  kommer 
til at operere  i en mere  europæisk  sammenhæng. nytte  sine  økonomiske  muligheder;  men  det  er ikke 
mindre  væsentlig,  at Fællesskabet  sørger  for,  at dets 
virksomheder  på verdensplan  kan  betjene  deres  kun-
dekreds  bedst  muligt,  og at de kan  udvikle  sig og 
forhandle  på lige  fod  med  deres  konkurrenter  — 
enten  ved hjælp  af importerede  teknikker  eller  licenser 
eller gennem  aftaler  direkte  mellem  virksomhederne. 
Det er under  alle  omstændigheder  vigtigt,  at euro-
pæiske  virksomheder  har  fuld  handlingsfrihed  på 
dette  område. 
1.8. Efter  Udvalgets  opfattelse  bør  hel-  og halv-
statslige  organer  stræbe  mod  at øge  samhandelen  in-
den for Fællesskabet.  Udvalget  henstiller,  at offentlige 
organers  afgørelser  om indkøb  bliver  så gennemsigti-
ge som  muligt;  og henstillingerne  til disse  organer 
bør ikke  blot  gå ud på, at man  får mest  muligt  for 
pengene,  hvilket  alle  går ind  for,  men  også  sigte  på 
at behovet  for  at opretholde  beskæftigelsen  lokalt 
eller begunstige  den  lokale  industri  afvejes  med  forde-
lene ved  det frie  europæiske  marked.  Udvalget  anbe-
faler  også,  at ikke-toldmæssige  hindringer  for  sam-
handelen  mindskes  gennem  anvendelse  af direktiver 
udarbejdet  på grundlag  af artikel  90, 100  og 101,  for 
så vidt  dette  er muligt,  samt  gennem  andre  midler, 
der frembyder  sig som  muligheder. 
2. Faktorer,  som  gælder  alle  sektorer 
2.1. Offentlige  indkøbs  betydning  for  den  højtud-
viklede  teknologi 
1.7. Udvalget  lægger  stor  vægt  på, som  anført  an-
detsteds  i denne  udtalelse,  at de enkelte  sektorer  be-
handles  hver  for sig og på, at der udarbejdes  tidspla-
ner. 2.1.1.  På  markeder  for  højtudviklet  teknologisk 
udstyr,  er staten  og offentlige  myndigheder  storkun-
de, ja undertiden  eneste  kunde,  i ind-  eller  udland. 
Liberalisering  af offentlige  købsaftaler  er en sammen-
sat proces,  som  indebærer  fordele,  men  også  risici, 
hvis der ikke  gives  tilstrækkelig  lang  frist  til, at man 
sammen  med  samtlige  berørte  kan  nå at drøfte  for-
holdene  i hver  enkelt  sektor  og dens  fremtidige  ud-
vikling. 
Skabelse  af et europæisk  hjemmemarked  er en 
væsentlig  forudsætning  for,  at Fællesskabet  kan  ud-2.1.2.  Dette  er tydeligvis  tilfældet  med  indkøb  til 
forsvaret.  Med  hensyn  til civile  indkøb  gælder  det 
også,  især  hvis  man  medtager  indkøb  til selskaber, 
der yder  offentlige  tjenester,  til nationaliserede  indu-
strier,  osv.  Det  gælder  alle  de vigtigste  former  for 
avanceret  teknologisk  udstyr  og produkter,  f. eks.  luft-
og rumfarts-,  elektronisk,  databehandlings-,  telekom-
munikationsydstyr,  tungt  elektrisk  udstyr  inkl.  udstyr 
til kernekraftværker,  jernbane-,  mine-  og medicinsk 
udstyr. 
Nr. C 197/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 23. 8. 76 
2.1.3.  Det  er ikke  blot  de store,  kendte  producen-
ter, der er afhængige  af de offentlige  indkøb  i nævnte 
omfang;  hvis  man  medtager  deres  underentreprenø-
rer, materiel-  og reservedelsleverandører  og endvidere 
tænker  på andre  producenter,  der anvender  avanceret 
teknologi,  men  i mere  beskedent  omfang,  er det kun 
en meget  lille  del af den  højt  udviklede  teknologi, 
der ikke  i betydeligt  omfang  er koncentreret  om  le-
verancer  til staten  og offentlige  myndigheder. 
2.1.4.  For  de europæiske  producenter  af teknolo-
gisk avancerede  produkter  udgør  eksportsalget  især 
til de mindre  højt  industrialiserede  lande  uden  for 
Europa  en meget  væsentlig  del af omsætningen.  På 
disse  verdensmarkeder  er konkurrencen  stærk,  og 
verdens  førende  producenter  inden  for  denne  indu-
strisektor  sætter  et krævende  niveau.  Europæiske  virk-
somheder  har vist,  at de kan  leve  op til disse  normer 
og øge  deres  markedsandel  til trods  for konkurren-
cen. De eksportmarkeder,  de trænger  ind på på denne 
måde,  aftager  en meget  væsentlig  del af deres  pro-
duktion  og vil stadig  gøre  dette  i fremtiden.  Men 
sammenlignet  med  deres  vigtigste  oversøiske  konkur-
renter  hæmmes  de af mangelen  på et stort  »hjemme-
marked«  af europæisk  omfang  med  alle  de fordele  et 
sådant  indebærer  i form  af stordriftsfordele,  politisk 
sikkerhed  inden  for markedet  og en stærk  forhand-
lingsposition  udadtil.  Enhver  fællesskabspolitik  for li-
beralisering  af offentlige  købsaftaler  bør  derfor  tage 
hensyn  hertil  og i størst  muligt  omfang  støtte  de be-
rørte  industrier  i deres  forsøg  på at opnå  en euro-
pæisk  eller  global  dimension,  og på at styrke  deres 
internationale  forhandlingsposition. dører,  især  amerikanske,  etableret  produktionsfacili-
teter  i køberlandene  eller  leveret  deres  produkter 
gennem  filialer  i disse  lande  fra forhåndenværende 
virksomheder  andetsteds:  i sådanne  tilfælde  er der 
ofte en tendens  til, at deres  leverancer  behandles  som 
lokale,  hvorved  de nyder  godt  såvel  af nationale 
præferencer  som  af stordriftsfordele  af kontinental-
målestok.  Sådanne  multinationale  selskaber  gør  det 
vanskeligere  for rent  nationale  selskaber  at konkur-
rere på deres  hjemmemarkeder,  for ikke  at tale  om 
andre  dele  af Fællesskabet  eller  verdensmarkederne. 
2.2.2.  Der  er også  en stærk  tendens  til, at forholdet 
indkøber/leverandør  i de enkelte  lande  bliver  polari-
seret  omkring  ganske  bestemte  specifikationer,  proce-
durer  og sædvaner,  som  til trods  for harmoniserings-
bestræbelser  udvikler  sig stadig  mere  forskelligt  og 
uafhængigt  af tilsvarende  specifikationer  i andre  lande. 
Man  når  således  hurtigt  det  stade,  hvor  forenelig-
heden  og derfor  konkurrencen  er udelukket.  På man-
ge områder  inden  for  den  højtudviklede  teknologi 
står Fællesskabets  ni medlemsstater  netop  i denne  si-
tuation.  Fordelene  ved  den  fri handel  og varernes  fri 
passage  over  medlemsstaternes  landegrænser  — nogle 
af målsætningerne  i Rom-traktaten  — er det derfor 
meget  vanskeligt  at realisere.  Nationale  producenter 
befinder  sig hyppigt  i en situation,  hvor  deres  leve-
rancer  er baseret  på en forsknings-  og udviklingsind-
sats, som  er blevet  finansieret  gennem  en bevidst 
vedholdende  strøm  af indkøbsordrer  fra en offentlig 
indkøbsmyndighed.  Ved  forsøg  på at levere  til andre 
markeder  må der  overvindes  alvorlige  forhindringer, 
som skyldes: 
2.2. Den  højtudviklede  teknologi  er nationalt  orien-
teret med  stærk  konkurrence  fra  USA 
2.2.1.  Markederne  for  højtudviklede  teknologiske 
produkter  har,  hvilket  er naturligt,  haft  tendens  til at 
udvikle  sig ad lukkede  nationale  baner.  Overalt,  hvor 
man på nationalt  plan  har været  i stand  til at produ-
cere et givet  produkt,  har der været  en tendens  til, at 
de nationale  producenter  er blevet  de foretrukne  og 
beskyttede  leverandører.  Dette  gælder  først  og frem-
mest  de større  lande.  I de mindre  lande,  hvor  pro-
duktionen  på grund  af markedets  størrelse  er stærkt 
specialiseret  og således  omfatter  færre  produkter,  fo-
retages  offentlige  indkøb  i vid udstrækning  i udlan-
det. I nogle  sektorer  er konkurrencen  begrænset, 
mens  der i andre  er stærk  konkurrence  fra USA,  hvor 
de amerikanske  leverandører  kan  drage  fordel  af et 
langt  mere  homogent  og tillige  langt  større  hjemme-
marked.  I en række  tilfælde  har udenlandske  leveran-— divergerende  specifikation; 
— manglende  adgang  til forskning  og udvikling  ved-
rørende  de  krav,  der  stilles  på  det  særlige 
marked; 
— nationalpræference  hos  indkøbsmyndigheden, 
enten  med  hensyn  til udbydelse  i licitation,  eller 
med hensyn  til tildeling  af kontrakter. 
2.2.3.  Selv  om staternes  nationalorientering  i almin-
delighed  har  til formål  at styrke  erhvervslivet,  har 
den tendens  til gradvis  at reducere  de europæiske 
virksomheders  konkurrenceevne  over  for virksomhe-
der i USA  og i andre  lande.  En åbning  af markedet 
vil give  de hjemmemarkedsproducenter,  der  er i 
stand  til at tage  konkurrencen  op, en styrket  stilling. 
Det vil også  skabe  en rimeligere  balance  over  for de 
mindre  medlemsstater,  som  i vid udstrækning  foreta-
ger offentlige  indkøb  i andre  medlemsstater,  men 
23. 8. 76 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende 
som under  de nuværende  omstændigheder  har meget 
begrænsede  muligheder  for at levere  til andre  lande. 
2.3. En kommentar  til eksisterende  og foreslåede  for-
anstaltninger  til liberalisering  af offentlige  ind-
køb 
2.3.1.  Kommissionen  har udarbejdet  fire  direktiver 
på området  offentlige  indkøb,  de tre er allerede  vedta-
get og sat i kraft.  Det  ene  af disse  vedrører  offentlig 
leveringskontakter,  og de to andre  offentlige  bygge-
og anlægsarbejder.  Det  endnu  ikke  vedtagne  rådsdi-
rektiv  om leverancer  er i den  øjeblikkelige  situation 
en foranstaltning  af stor  betydning  for den  avancere-
de teknologi.  Der  fastlægges  fremgangsmåder  for ud-
bud af kontrakter  om alle  offentlige  leverancer  over 
en vis tærskel  (sandsynligvis  150  000 til 200  000 RE) 
og det tilsigtes  at dække  alle  arter  af varer  og tje-
nesteydelser  fra småting  til større  kapitalinvesteringer. 
I disse  direktiver  stilles  bl.a.  krav  om bekendtgørelse 
af kontrakter  i De Europæiske  Fællesskabers  Ti-
dende,  og selv  om det stadig  er for tidligt  at udtale  sig 
herom,  vil de sikkert  kun  yde  et underordnet  bidrag. 
I punkt  2.4.  angives,  hvorledes  man  kan  komme 
videre  i retningen  af en mere  effektiv  gennemsigtighed. 
2.3.2.  Adskillige  områder  med  højt  udviklet  tekno-
logi omfattes  ikke  af direktivforslagets  bestemmelser, 
i det mindste  ikke  indtil  videre,  men  telekommunika-
tions-  og databehandlingsudstyr  er udtrykkelig  med-
taget. 
2.3.3.  Udvalget  mener,  at under  forudsætning  af at 
betingelserne  bliver  som  skitseret  i denne  udtalelse, 
vil de berørte  erhvervsgrene  være  parate  til at tilstræ-
be en åbning  og liberalisering  af offentlige  indkøbs-
aftaler.  Virksomhederne  ønsker  at konkurrere  om 
kontrakter  på et videre  europæisk  marked  og at have 
frihed  til at tilpasse  sig det nye  aktivitetsomfang  gen-
nem naturlig  vækst,  fælles  projekter,  sammenslut-
ninger,  forbindelsesled  til underentreprenører  osv. 
Når man  bevæger  sig ind i denne  helt  nye  situation,  er 
det vigtigt,  at der træffes  foranstaltninger  for at sikre 
rimelig  adfærd,  effektiv  gensidighed  og (om  nødven-
digt)  kompensation,  og derfor  bliver  det nødvendigt 
at indføre  regler.  Udvalget  mener,  at foranstaltnin-
gerne  må træffes  for hver  enkelt  sektor  på basis  af et 
indgående  kendskab  til de komplicerede  teknologiske 
og proceduremæssige  problemer  inden  for de enkelte 
sektorer,  at den  tid,  der vil hengå,  indtil  leverandører 
fra andre  lande  kan  deltage  i licitationer,  vil afvige 
fra sektor  til sektor,  ja endog  fra varegruppe  til vare-
gruppe  inden  for den  samme  sektor,  og at realistiske Nr. C 197/5 
tidsskemaer  for  gennemførelsen  af disse  ændringer 
kun kan  udarbejdes  på basis  af et tæt samarbejde  mel-
lem de implicerede  indkøbere  og leverandører.  De 
må samarbejde  om  alle  programmer  vedrørende 
Fællesskabets  hjemmemarked.  Dette  samarbejde  bør 
fra starten  også  omfatte  repræsentanter  for de berørte 
arbejdstagere.  Når  der  er opnået  enighed  herom, 
kunne  det være  hensigtsmæssigt  at gennemføre  dette 
ved hjælp  af yderligere  direktiver.  I et enkelt  direktiv 
eller i en samling  af bestemmelser  kan  der imidlertid 
umuligt  tages  hensyn  til de komplicerede  forhold  i 
alle ni medlemsstater  og inden  for alle  områder  med 
højt udviklet  teknologi.  Det  er ønskeligt  at de foran-
staltninger  der skal  træffes  derfor  baseres  på indgåen-
de viden  og tager  sigte  på at formalisere  og autori-
sere de planer,  programmer  osv.,  som  både  de im-
plicerede  købere  og leverandører  anser  for realistiske 
og gennemførlige. 
2.3.4.  Hidtil  har  drøftelser  på fællesskabsplan  om 
at koordinere  foranstaltninger  og mere  permanente 
samarbejdsmøder  med  henblik  på at indplacere  så-
danne  drøftelser  på virksomhedsniveau  under  ingen 
omstændigheder  været  så hyppige,  som  de burde  have 
været,  hverken  blandt  indkøbere  eller  blandt  leveran-
dører.  I begyndelsen  vil der  naturligt  nok  være  en 
tendens  til, at købere  slutter  sig sammen  i en gruppe 
og leverandører  i en anden.  Dette  bør  imidlertid  kun 
betragtes  som  et første  skridt,  og hvis  det viser  sig, at 
nogen  af parterne  vægrer  sig ved  at tage  det næste 
skridt  og mødes  med  den  anden  part,  bør  Kommis-
sionen  gøre  sin indflydelse  gældende  ved  at skride 
ind og fjerne  denne  tøven.  Hver  part  kan  yde  et af-
gørende  bidrag  ved  at udarbejde  planer  og overens-
komster  for  sin egen  sektor;  tidsplaner  eller  pro-
grammer  udarbejdet  af indkøberne  alene,  kan  næppe 
uden  videre  accepteres  af leverandørerne,  og omvendt. 
Kommissionen  bør  derfor  sikre  sig, at alle  parter  har 
haft sin fulde  andel  i formuleringen  af forslag,  der 
forelægges  myndighederne  •— herunder  at arbejdsta-
gerrepræsentanterne  er blevet  hørt  — og bør kun  an-
befale  godkendelse  af sektoroverenskomster,  når 
denne  betingelse  er opfyldt. 
2.4. Harmoniseringens  tekniske  aspekter 
2.4.1.  Licitationsprocedurer 
Kommissionen  vil være  den  rette  til at vejlede  og råd-
give om egnede  licitationsprocedurer  for sektorerne, 
Nr. C 197/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 23. 8. 76 
fordi  den  selv  har arbejdet  med  de bestemmelser  og 
fremgangsmåder,  der skal  anvendes  efter  direktiverne 
i forbindelse  med  egentlig  offentlig  indkøbsvirksom-
hed, dvs.  statslig  og kommunal  indkøbsvirksomhed  i 
modsætning  til  offentlige  forsyningsforetagenders 
indkøbsvirksomhed.  De potentielle  fordele,  der knyt-
ter sig hertil  — f. eks.  derved,  at der  anvendes  en 
ordning  med  en godkendt  fortegnelse  over  udvalgte 
leverandører  i hele  Fællesskabet,  som  kan  anmodes 
om at give  tilbud  på licitationer,  eller  ved  at antallet 
af licitationsprocedurer  nedbringes  til et minimum  og 
defineres  klart,  således  at alle  leverandører  ved  nøj-
agtigt,  hvad  de skal  gøre,  og ved  at alle  entrepriser 
tildeles  på basis  af en specificeret  række  kriterier  — 
disse  fordele  synes  at være  mindst  lige  så store  for de 
teknologiske  højtudviklede  sektorer  som  for den  di-
rekte  offentlige  indkøbsvirksomhed.  Kommissionen 
bør hjælpe  til at sikre,  at disse  fordele  rent  faktisk 
opnås. 
2.4.2.  Indberetnings-  og  ankeproce-
durer 
Kommissionen  bør  også  være  i stand  til gennem  sin 
indflydelse  og mellemkomst  at sikre,  at aftaler,  der 
indgås  mellem  indkøbere  og leverandører  indeholder 
egnede  bestemmelser,  der sigter  på åbenhed,  rimelig-
hed og gensidighed.  Der  bør  med  regelmæssige  mel-
lemrum  af køberne  gøres  rede  for entrepriserne,  og 
leverandørerne  bør  have  mulighed  for at rette  hen-
vendelse  til eller  klage  til et passende  overvågnings-
organ  inden  for sektoren.  Kun  få folk  uden  for en gi-
ven sektor  vil have  særlig  indgående  kendskab  til 
dens  problemer.  For  mange  sektorer  gælder  det der-
for, at sektorens  egen  ekspertise  kan  sørge  for indbe-
retninger,  kontrol  samt  behandling  af klager  samtidig 
med,  at den  fornødne  information  rutinemæssigt  sen-
des til Kommissionen  og regeringerne  samt  arbejdsta-
gerrepræsentanterne. være,  at det i en særlig  sårbar  sektor  kun  er muligt  at 
opnå  eller  på sikker  måde  komme  igennem  med  of-
fentlige  indkøbsoverenskomster  af den  type,  der blev 
diskuteret  i de foregående  afsnit,  hvis  sektoren  får 
sikkerhed  for,  at støtte  stilles  til rådighed  inden  for 
rammerne  af en bredere  politik  for  denne  sektor  i 
en tilpasnings-  og reorganiseringsperiode,  således  at 
denne  erhvervsgren  og den  dertil  knyttede  virksom-
hed, som  indkøberne  udøver,  hjælpes  over  deres 
vanskeligheder. 
2.4.4.  Gensidighed 
Der skal  ikke  blot  opnås  gensidighed,  men  man  skal 
kunne  se reelle  beviser  herpå,  hvis  man  skal  kunne 
komme  videre  med  åbningen  af de nationale  marke-
der for andre  fællesskabslande.  Fremskridtet  skal  der-
for styres  af Kommissionen  på grundlag  af regelmæs-
sige beretninger  og forbedrede  statistikker  fra rege-
ringerne  og indkøbsmyndighederne. 
Gensidighed  er også  væsentlig  i forbindelse  med  of-
fentlige  købsaftaler  fra tredjelande.  I enhver  bilateral 
eller bredere  aftale  med  tredjelande  bør Fællesskabet 
derfor  opnå  parallel  behandling  af europæiske  produ-
center,  der ønsker  at forsyne  markeder  uden  for Eu-
ropa.  I lyset  af den  i punkt  2.2.1.  beskrevne  situation 
bør forhandlingerne  specielt  søge  at fjerne  de be-
grænsninger,  som  i Buy  American  Aet  er fastsat  for 
levering  af avanceret  teknologi. 
2.5. Udvalget  har noteret  sig Kommissionens  rap-
port om  »Offentlige  indkøb  i Fællesmarkedet«, 
udarbejdet  af sir Richard  Clarke  og hr. Charpentier, 
som indeholder  vægtig  dokumentation  og autorita-
tive udtalelser  om generelle  spørgsmål. 
2.4.3.  Behandling  af  hver  sektor 
for sig 
Kommissionen  erkender,  og dette  underbygges  af en 
række  undersøgelser,  der er foretaget  inden  for for-
skellige  industrigrene,  at det er mest  relevant  at tage 
udgangspunkt  i de enkelte  sektorer;  i disse  undersø-
gelser  afdækkes  spørgsmål  som  sektormarkedernes 
struktur  og tilstand  både  på nationalt,  fællesskabs-
og verdensplan,  de implicerede  producenters  markeds-
position  og -struktur  osv.  I undersøgelserne  er det 
lige så afgørende  som  i en indkøbssammenhæng,  at 
både  indkøbere  og leverandører  deltager  i drøftelser-
ne og formuleringen  af anbefalede  foranstaltninger. 
Hvis  begge  disse  elementer  mangler,  er der en risiko 
for, at forbindelsen  mellem  det  offentliges  indkøbs-
målsætninger  og den  bredere  omsorg  for tilstanden  i 
en given  industrigren  vil blive  overset.  F.eks.  kan  det 3. Situationen  i nogle  vigtige  sektorer 
3.1. Databehandling 
3.1.1.  I  sin udtalelse  om databehandling  (*) under-
stregede  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  betyd-
ningen  af en politik  for  det  offentliges  indkøb  på 
dette  område;  udtalelsen  supplerede  Udvalgets  hen-
stillinger  om,  at der vedtages  direktiver  med  henblik 
på fjernelse  af de tekniske  hindringer  for  samhan-
delen. 
3.1.2.  På  baggrund  af udbygningen  af den  offentli-
ge indkøbspolitik  på dette  område  fremsættes  der 
yderligere  følgende  relevante  kommentarer. 
C1) EFT  nr. C 255  af 7. 11.  1975. 
23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197/7 
3.1.3.  Der  er gode  chancer  for små  og mellemstore 
virksomheder.  Allerede  nu spiller  de en væsentlig  rol-
le inden  for denne  erhvervsgren,  og det er sandsyn-
ligt, at de i fremtiden  vil øge  deres  markedsandel  på 
nationalt  og EF-plan,  såfremt  de nuværende  handels-
hindringer  mindskes.  For  disse  virksomheder  er det 
offentlige  en god  kunde,  og øget  samhandel  mellem 
medlemsstaterne  vil sikkert  forbedre  fremtidsudsig-
terne  for disse  virksomheder. 
3.1.4.  På  telekommunikationsområdet  har køberne 
af udstyr  mulighed  for at mødes  og drøfte  en fælles 
politik  i CEPT  (Den  europæiske  konference  for Post-
og Telegrafvæsnerne).  I næsten  enhver  organisation 
inden  for Fællesskabet  findes  der imidlertid  købere  af 
databehandlingsudstyr,  men  der  findes  ingen  enkelt 
organisation,  der  kan  varetage  samtlige  køberes  be-
hov. De offentlige  organer,  som  benytter  databehand-
ling,  har mange  fælles  interesser  og samarbejder  sik-
kert allerede  nu med  Kommissionen  om udformning 
af en fælles  politik.  Derudover  er der  mange  andre 
grupper,  som  repræsenterer  brugerne,  selv  om de ho-
vedsageligt  er organiseret  således,  at de kun  varetager 
deres  interesser  over  for én enkelt  leverandør.  Derfor 
kan Kommissionen  sikkert  anerkende,  at en fælles  or-
ganisation  er nødvendig  til at varetage  samtlige  data-
behandlingsbrugeres  interesser,  og derfor  er den  sik-
kert også  parat  til at fremsætte  direktivforslag,  hvori 
tages  hensyn  til EDB-brugernes  interesser. 
3.1.5.  Der  kan  ikke  være  tvivl  om,  at det  for 
Fællesskabet  som  helhed  er ønskeligt,  at der vedtages 
direktiver,  som  skal  give  indseende  med  de offentlige 
organers  indkøbsbeslutninger.  Der  må imidlertid  gø-
res en stor  indsats,  hvis  der skal  skabes  tilstrækkelig 
stor enighed  til at sikre,  at sådanne  direktiver  bliver 
effektive  i passende  grad. 
3.2. Telekommunikation 
3.2.1.  På  et møde  i Torremolinos  i Spanien  i 
april  1975  accepterede  CEPT  (hvor  postvæsnerne  fra 
20 europæiske  lande  mødes)  Kommissionens  anmod-
ning om at tage  ansvaret  for harmonisering  af udsty-
ret, ligesom  CEPT  skulle  iværksætte  et koordineret 
program  med  henblik  på opfyldelse  af denne  målsæt-
ning.  Følgende  spørgsmål  er ved at blive  løst: 
— på hvilke  områder  skal  der ske en harmonisering 
— hvorledes  skal  erhvervslivet  medinddrages 
3.2.2.  Siden  udviklingen  i telekommunikationen  i 
1920erne  fik sin praktiske  betydning,  har hvert  land foretaget  sin egen  udvikling  og anvender  nu syste-
mer,  som  bygger  på uforenelige  fremgangsmåder. 
Indtil  fremtidens  teknologi  harmoniseres  tilstrække-
ligt, vil det næsten  altid  være  sådan,  at hvad  ét land 
frembringer  i dag,  er uanvendeligt  for andre  lande. 
3.2.3.  Derfor  er det  af største  vigtighed,  at der 
sker en harmonisering,  og indførelsen  af avanceret 
teknologi  kan  være  en passende  lejlighed  til at foreta-
ge en sådan  harmonisering. 
3.2.4.  Udvalget  mener  ikke,  at telekommunikation 
bør medtages  i direktivet  om offentlige  leveringskon-
trakter,  så længe  harmoniseringen  ikke  er så vidt 
fremskreden,  at den  skaber  en egentlig  konkurrence 
inden  for Fællesskabet.  Udvalget  finder,  at direktivet 
bør sammenkædes  med  harmoniseringen,  efterhånden 
som denne  gennemføres. 
3.2.5.  CEPT  har  fremlagt  en tidsplan  for liberali-
seringen  og  må  nu  på  tilfredsstillende  vis  løse 
spørgsmålet  om producenternes  rolle,  således  at der i 
EF-direktiver  kan  tages  hensyn  hertil.  Når  tiden  er 
moden,  vil  det  blive  nødvendigt  med  direktiver, 
hvorved  der  for  forskellige  produktgruppers  ved-
kommende  åbnes  for  konkurrence  i form  af licita-
tion;  tidsplanen  herfor  afhænger  imidlertid  hovedsa-
gelig  af de fremskridt,  der  gøres  i post-  og tele-
grafvæsnernes  sammenslutning  CEPT. 
3.3. Jernbaner 
3.3.1.  Jernbaneindustrien  i Europa,  dvs.  både  jern-
banerne  som  sådan,  som  er sluttet  sammen  i UIC 
(Union  International  des  Chemins  de Fer),  og den 
jernbanematerielproducerende  industri,  som  er sluttet 
sammen  i en producentorganisation,  arbejder  udmær-
ket sammen. 
3.3.2.  Jernbanematerielproducenterne  går  ind  for, 
at der indtages  en pragmatisk  holdning,  og mener,  at 
selv om adgangen  til markederne  kun  langsomt  åb-
nes, er viljen  og midlerne  til stede. 
3.3.3.  Det  andet  direktiv  om  leveringskontrakter 
omfatter  ikke  transportsektoren,  og man  mener,  at 
en pragmatisk  løsning  bør foretrækkes  i alle tilfælde. 
3.3.4.  Harmonisering  er vigtig,  og det  ventes,  at 
avanceret  teknologi  vil spille  en rolle  og at den  vil 
medføre  større  indkøbsmuligheder. 
Nr. C 197/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 23. 8. 76 
3.4. Flyindustrien 
3.4.1.  EF's  Ministerråd  har  i 1975  vedtaget  en re-
solution,  hvori  det hedder,  at det er nødvendigt,  at 
Europa  fremmer  udbygningen  af sin fly-  og rumfarts-
industri.  Kommissionen  har  tilsendt  Rådet  en beret-
ning  med  vidtgående  forslag,  og Udvalget  har  udar-
bejdet  en udtalelse  herom  (dok.  CES  206/76).  I udta-
lelsen  understreger  Udvalget  nødvendigheden  åf, at 
EF har en egentlig  luftfartsindustri.  Efter  at have  ana-
lyseret  basiskendsgerningerne  og  problemerne 
fremlægger  Udvalget  nogle  programpunkter,  som 
umiddelbart  eller  gradvist  kan  iværksættes,  såsom 
normaliseringsindsats,  fælles  finansieringsmekanismer 
og endelig  mere  generelle  forudsætninger  for  et 
egentligt  fælles  marked.  Udvalget  finder  det  bl.a. 
nødvendigt,  at regeringerne  og luftfartsselskaberne 
koordinerer  deres  indkøbspolitik  og mener,  at det of-
fentliges  midler  generelt  i stadig  stigende  grad  bør 
bruges  på programmer,  som  omfattes  af en fælles-
skabsaftale. 3.4.3.  Inden  for den  europæiske  luftfartsindustri  er 
man ved  at gennemføre  bilaterale  og multilaterale 
samarbejdsprogrammer  for så vidt  angår  helikoptere, 
flystel  samt  motorer.  AECMA  (Association  eu-
ropéenne  de constructeurs  Matériel  Aérospatiales) 
har forsynet  Kommissionen  med  statistik  og bag-
grundsinformation,  der kan  tjene  som  grundlag  for 
et fælles  program. 
3.4.4.  »Six  Company  Association«  er en  sam-
menslutning  af seks  producenter  af flydele  i Frank-
rig, Tyskland  og Det  forenede  Kongerige,  som  står  i 
snæver  forbindelse  med  deres  respektive  nationale 
luftfartsselskaber,  så der kan  opnås  enighed  om f.eks. 
specifikationer  for nye  kort-  og mellemdistancefly  til 
de tre berørte  flyselskaber. 
3.5. Kerneenergi 
3.4.2.  Udvalget  kommer  til følgende  konklusioner 
i sin udtalelse: 
Skabelsen  af en teknisk  og finansiel  ramme  til frem-
me af udviklingen  af den  europæiske  luftfartsindustri, 
fastlæggelsen  af de nærmere  retningslinjer  for dens 
udvikling  og tilvejebringelsen  af enighed  om  pro-
grammerne  udgør  det første  sæt præcise  målsætnin-
ger, som  det skulle  være  muligt  at nå uden  uovervin-
delige  vanskeligheder.  Gennemførelsen  af en sådan 
første  etape  ville  være  et væsentligt  skridt  henimod  de 
af Kommissionen  fastlagte  målsætninger. 
Indførelsen  af finansielt,  økonomisk  og industrielt 
tilsyn  fra Fællesskabets  side  med  hele  luftfartsindu-
strien  er udtryk  for  et nyt  og væsentligt  politisk 
skridt.  Det  kan  under  alle  omstændigheder  kun  ske 
gradvist  og vil uden  tvivl  give  anledning  til proble-
mer,  når man  skal  fastlægge  en prioritering  for forde-
ling af Fællesskabets  samlede  budget.  En fuldstændig 
gennemførelse  forudsætter,  at der  skabes  en egentlig 
europæisk  politisk  organisation.  Det  samlede  hand-
lingsprogram,  foreslået  af Kommissionen,  både  på 
det civile  og  det  militære  område  bør  således 
iværksættes  parallelt  med  gennemførelsen  af den  eu-
ropæiske  unions  politiske  organisation. 
Det er af afgørende  betydning,  at der snarest  muligt 
bliver  givet  udtryk  for  politisk  vilje  til udvikling  af 
en luftfartsindustri  og et luftfartsmarked  på fælles-
skabsplan.  Denne  vilje  bør ufortøvet  tilkendegives  på 
præcise  og konkrete  punkter. 3.5.1.  Stort  set er kerneenergiudviklingen  i EF hid-
til sket  på nationalt  plan,  og der  består  større  for-
skelle  mellem  de enkelte  stater,  Storbritannien  og 
Frankrig  begyndte  arbejdet  i 1945,  dvs.  10 år før de 
fleste  andre  medlemsstater,  og oprindeligt  var  deres 
programmer  næsten  udelukkende  beregnet  på militær 
anvendelse.  De byggede  på dette  allerede  udførte  ar-
bejde  med  militært  sigte,  da de begyndte  at udvikle 
kerneenergi  til fredelige  formål  (f.eks.  reaktorer  for 
naturligt  uran). 
3.5.2.  Alle  de andre  EF-lande,  som  begyndte  på 
atomforskning,  sigtede  straks  fra starten  udelukken-
de mod  anvendelse  i erhvervslivet.  Denne  erhvervs-
orienterede  indstilling  hos de andre  EF-lande  var en af 
hovedgrundene  til, at de valgte  den  amerikansk  kon-
struerede  letvandsreaktor  (LWR)  i stedet  for britiske 
eller franske  typer.  Dette  medførte,  at også  før Stor-
britanniens  medlemsskab  var det europæiske  marked 
såvel  som  EFs  marked  i lang  tid og i vidt  omfang 
delt i to overfor  hinanden  stående  lejre,  idet  den 
tilstræbte  målsætning  og den  anvendte  teknik  var 
forskellig.  Denne  opdeling  forhindrede  integrering  af 
medlemsstaternes  markeder  med  undtagelse  af pro-
duktion  af nogle  få enkeltdele.  De forskellige  reak-
torsystemer  medførte  også  forskellige  sikkerhedshen-
syn og normer,  hvis  virkninger  stadig  kan  mærkes, 
selv om Frankrig  siden  er gået  over  til letvandsreak-
torer. 
3.5.3.  En  anden  faktor  var,  at enkeltstaterne  i deres 
forsknings-  og udviklingsprogrammer  har  haft  ten-
dens  til at fremme  udviklingen  af deres  egen  atomin-
23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197/9 
dustri.  Denne  tendens  ses også  på andre  teknologisk 
avancerede  områder,  men  er dog  særlig  stærk  inden 
for kerneenergien.  Når  de enkelte  lande  først  selv 
havde  skabt  en atomindustri  ved  hjælp  af statsmidler, 
var målet  at beskytte  og udbygge  den.  Denne  tendens 
styrkedes  af det traditionelt  snævre  bånd  mellem  lan-
dets egne  el-virksomheder  og  leverandørerne  af 
brændstof  til kraftværker.  Dette  bånd  gjorde  det me-
get svært  for udenlandske  interesserede  at komme  ind 
på markedet. 
3.5.4.  Det  europæiske  Atomenergifællesskabs  for-
søg på at opbygge  en europæisk  kerneindustri  er alt-
så blevet  hæmmet  af følgende  to hindringer:  (a) for-
skellene  i målene  for  kerneforskningen  og dermed  i 
de anvendte  systemer,  og (b) EF-landenes  ønske  om 
at skabe  hver  deres  egen  kerneindustri.  Det  er heller 
ikke lykkedes  for Fællesskabet  at udforme  et omfat-
tende,  fælles  forsknings-  og udviklingsprogram,  som 
det kunne  bruge  som  grundlag  for en fælles  kernein-
dustri;  det  skal  dog  siges,  at man  har  haft  en del 
held med  samarbejdet  med  fremstilling  af kompo-
nenter  og avancerede  reaktorer  som  f. eks.  højtempe-
raturreaktorer  og hurtig-formeringsreaktorer.  Tilba-
ge står  imidlertid  den  barske  kendsgerning,  at uden-
landske  leverandører  næsten  aldrig  tildeles  kontrakter 
om levering  af atomanlæg.  Mulighederne  for  et 
egentligt  fælles  marked  på dette  område  skulle  blive 
bedre,  efterhånden  som  enkeltstaternes  kerneindustri 
styrkes.  Forskellene  i sikkerhedskrav  og -normer  er 
også  ved  at mindskes,  hvilket  også  ville  bidrage  til 
åbning  af markederne  — I denne  forbindelse  henvi-
ser Udvalget  til sin udtalelse  om »Meddelelse  til Rå-
det fra Kommissionen  om  teknologiske  problemer  i 
forbindelse  med  nuklear  sikkerhed«.  En af de største 
hindringer  for skabelse  af et fælles  marked  var  tidli-
gere,  at beslutninger  om  tildeling  af kontrakter  — 
der er oftest  tale  om meget  store  statsfinansierede  in-
vesteringer  — ikke  i tilstrækkelig  grad  var påvirket  af 
tanken  på Fællesskabet  og af fælleseuropæiske  moti-
veringer. 4.2. Der  bør  tilskyndes  til større  gennemsigtighed  i 
offentlige  indkøb  af højt  udviklet  teknologisk  udstyr. 
I denne  forbindelse  vil »indberetnings-  og klagepro-
ceduren«,  »tærskelværdi«  og andre  elementer  være  af 
værdi  tillige  med  »fortegnelsessystemet«  i de sekto-
rer, hvor  det er acceptabelt. 
4.3. Regeringerne  bør  gøre  det  klart,  hvilke  ind-
købsorganisationer  og  forsyningssektorer  der  skal 
være  omfattet  af det  rådsdirektiv  om  leverancer,  der 
nu er til behandling,  og bør  med  de berørte  sektorer 
drøfte  med  hvilke  fremtidige  fællesskabsaktioner,  og 
hvornår  der skal  sættes  ind. 
4.4. Kun  hvis  der  er en positiv  holdning  til direk-
tiverne,  i offentligheden,  kan  de gennemføres  med 
held i praksis.  I drøftelserne  bør derfor  samtlige  rele-
vante  erhvervs-  og samfundskredse  inddrages  på en 
for dem  acceptabel  måde. 
4.5. På  grund  af offentlige  indkøbs  betydning  for 
små og mellemstore  virksomheder  og de vanskelighe-
der, de har  ved  at opnå  sådanne  kontrakter,  bør 
Kommissionen  arbejde  på at indføre  ordninger,  der 
sikrer,  at små  og mellemstore  virksomheder  får en ri-
melig  andel  af de offentlige  indkøbskontrakter  inden 
for den  højtudviklede  teknologi.  I denne  forbindelse 
bør man  tage  hensyn  til eksisterende  relevante  ord-
ninger  i de enkelte  medlemsstater.  Udover  at tildele 
offentlige  indkøbskontrakter  direkt  til små  og mel-
lemstore  virksomheder  bør  man  også  overveje  mulig-
heden  af i visse  tilfælde  at angive,  at sådanne  virk-
somheder  skal  have  en del af arbejdet  i underentre-
prise. 
4. Henstillinger Udfærdiget  i Bruxelles,  den  26.  maj  1976. 
4.1. Kommissionen  og Rådet  bør  fremlægge  for-
slag om og Rådet  bør  give  prioritet  til fremme  af han-
delen  med  højt  udviklede  teknologiske  produkter  in-
den for Fællesskabet  gennem  både  formelle  og ufor-
melle  foranstaltninger. Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE