Forslag til Rådets direktiv til sikring af, at arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Den Europæiske Union, kan bevare deres supplerende pensionsrettigheder (98/C 5/04) (EØS-relevant tekst) KOM(97) 486 endelig udg. - 97/0265(CNS)

(Forelagt af Kommissionen den 19. november 1997)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 51 og 235,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

En af de fundamentale rettigheder i Fællesskabet er retten til fri bevægelighed for personer; i traktaten hedder det, at Rådet med enstemmighed skal vedtage de foranstaltninger vedrørende social tryghed, der er nødvendige for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed;

arbejdstagerne er socialt sikrede gennem lovbestemte socialsikringsordninger og supplerende socialsikringsordninger;

det retsforskrifter, Rådet allerede har vedtaget med henblik på at beskytte arbejdstagerne og deres familiemedlemmers sociale sikringsrettigheder, når de flytter inden for Fællesskabet, særlig forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) og (EØF) nr. 574/72 (2), angår udelukkende lovbestemte pensionsordninger;

Det Europæiske Råd bekræftede på mødet i Amsterdam den 16.-17. juni 1997, at et velfungerende indre marked er et særdeles vigtigt led i den overordnede politik til fremme af konkurrenceevnen, den økonomiske vækst og beskæftigelsen overalt i EU;

i en resolution om vækst og beskæftigelse (3) enedes Det Europæiske Råd på ovennævnte møde om en konkret indsats for at gøre størst muligt fremskridt i færdiggørelsen af det indre marked, nemlig at gøre reglerne mere effektive, at tage fat på de vigtigste resterende eksempler på markedsforvridning, at undgå skadelig konkurrence på skatteområdet, at fjerne sektorhindringerne for markedsintegrationen og at skabe et indre marked, der er til gavn for alle borgere;

i henstilling 92/442/EØF af 27. juli 1992 om overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse (4) henstiller Rådet i punkt I.B.5h) til medlemsstaterne, at de »[om nødvendigt] fremmer tilpasningen af betingelserne for at opnå pensionsrettigheder, navnlig ret til supplerende pension, for at undgå, at lønmodtagernes mobilitet hæmmes«;

denne målsætning kan kun nås, hvis der træffes passende foranstaltninger til, at supplerende pensionsrettigheder kan bevares, når en arbejdstager flytter fra en medlemsstat til en anden;

arbejdskraftens frie bevægelighed, som er en af Fællesskabets grundpiller, er ikke begrænset til lønmodtagere, men omfatter i medfør af etableringsfriheden og retten til fri udveksling af tjenesteydelser også selvstændige erhvervsdrivende;

hvis arbejdstagerne skal kunne udnytte retten til fri bevægelighed effektivt, bør de have visse garantier for, at de kan bevare de rettigheder, de har erhvervet under supplerende pensionsordninger;

alle restriktioner for betalinger og kapitalbevægelser er nu forbudt i henhold til artikel 73 B i traktaten og medlemsstaterne bør derfor træffe de fornødne foranstaltninger til at sikre udbetaling i alle medlemsstater af ydelser fra supplerende pensionsordninger til nuværende og tidligere medlemmer samt til deres familiemedlemmer eller efterladte;

for at gøre det lettere at udøve retten til fri bevægelighed bør medlemsstaternes bestemmelser tilpasses, således at det bliver muligt at fortsætte indbetaling af bidrag til en godkendt supplerende pensionsordning, der er etableret i en medlemsstat, af eller på vegne af arbejdstagere, som for en kortere periode udstationeres i en anden medlemsstat;

i denne henseende kræver traktaten ikke alene ophør af enhver forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, men også ophævelse af nationale bestemmelser, som kan have til følge, at arbejdstagerne finder det mindre attraktivt eller helt forhindres i at gøre brug af de grundlæggende rettigheder, der ifølge flere på hinanden følgende domme afsagt af EF-Domstolen er garanteret i traktaten;

selv om det konkrete problem vedrørende beskatning af udstationerede arbejdstagere finder sin løsning med dette direktiv, er der fortsat behov for at finde en passende løsning på det overordnede problem vedrørende beskatning af supplerende pensioner i EU;

lederne af supplerende pensionsordninger skal give arbejdstagere, der benytter sig af retten til fri bevægelighed, ordentlig information om deres valgmuligheder;

dette direktiv har ingen indflydelse på, i hvilket omfang reglerne for det indre marked og konkurrencereglerne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab finder anvendelse på de supplerende pensionsordninger;

i betragtning af de store forskelle mellem eksisterende supplerende pensionsordninger bør Fællesskabet kun fastlægge de generelle målsætninger og overlade det til medlemsstaterne frit at vælge, hvilke foranstaltninger de vil vedtage for at virkeliggøre målsætningerne;

eftersom medlemsstaterne nødvendigvis må foretage en tilpasning af deres nationale lovgivninger for at virkeliggøre disse målsætninger, er et direktiv det mest hensigtsmæssige retsinstrument;

i overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 3B, kan målene for dette direktiv ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne alene, men derimod bedre på fællesskabsplan; direktivet er begrænset til det minimum, der er nødvendigt for at nå målene, og det går ikke videre, end hvad der er nødvendigt til dette formål -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

KAPITEL I Formål og anvendelsesområde

Artikel 1

Dette direktiv har til formål at sikre tilstrækkelig beskyttelse af de rettigheder, som medlemmer af en supplerende pensionsordning, der flytter fra en medlemsstat til en anden, har erhvervet eller erhverver. Beskyttelsen vedrører navnlig bevarelse af pensionsrettigheder erhvervet under såvel frivillige som obligatoriske supplerende pensionsordninger, bortset fra ordninger, der allerede er omfattet af forordning (EØF) nr. 1408/71.

Artikel 2

Direktivet omfatter alle medlemmer af en supplerende pensionsordning, som derigennem har erhvervet eller erhverver rettigheder i en eller flere medlemsstater, samt deres familiemedlemmer eller efterladte.

KAPITEL II Definitioner

Artikel 3

I dette direktiv forstås ved:

a) »supplerende pension«: invalide-, alders- eller efterladtepension, som supplerer eller erstatter ydelser, der udbetales i de nævnte kategorier under lovbestemte sociale sikringsordninger

b) »supplerende pensionsordning«: alle erhvervstilknyttede pensionsordninger og kollektive ordninger med samme formål, såsom en gruppeforsikringsaftale, en branche- eller sektorspecifik ordning med løbende finansiering, en bidragsfinansieret ordning eller pensionstilsagn garanteret ved henlæggelser, der har til formål at sikre arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende en supplerende pension

c) »godkendt supplerende pensionsordning«: en supplerende pensionsordning, der i den medlemsstat, hvor den er oprettet, opfylder den pågældende medlemsstats betingelser for tilståelse af særlige skattebegunstigelser for supplerende pensionsordninger

d) »pensionsrettigheder«: enhver form for ydelse, som et medlem af en pensionsordning er berettiget til fra en supplerende pensionsordning

e) »erhvervede pensionsrettigheder«: enhver ydelsesberettigelse, som opnås mod opfyldelse af en given supplerende pensionsordnings minimumskrav, navnlig med hensyn til karensperioder; »karensperioder«: enhver periode, der lægges til grund for optagelse i en supplerende pensionsordning og for erhvervelse af rettigheder under ordningen

f) »arbejdstager«: en lønmodtager eller en selvstændig erhvervsdrivende

g) »udstationeret arbejdstager«: en arbejdstager, der er udstationeret for at arbejde i en anden medlemsstat, og som i henhold til afsnit II i forordning (EØF) nr. 1408/71 fortsat er omfattet af oprindelsesmedlemsstatens lovgivning; »udstationering« forstås i overensstemmelse hermed

h) »oprindelsesmedlemsstat«: den medlemsstat, hvor arbejdstageren har været beskæftiget umiddelbart inden udstationering, og i hvilken den supplerende pensionsordning, som vedkommende er medlem af, er etableret

i) »værtsmedlemsstat«: den medlemsstat, i hvilken arbejdstageren er udstationeret.

KAPITEL III Foranstaltninger til sikring af, at arbejdstagere, der flytter inden for Den Europæiske Union, kan bevare deres ret til supplerende pension

Artikel 4

Medlemsstaterne træffer de fornødne foranstaltninger til at sikre, at medlemmer af en supplerende pensionsordning kan bevare deres erhvervede pensionsrettigheder, når de flytter fra en medlemsstat til en anden. I dette øjemed sikrer medlemsstaterne, at medlemmer, der i forbindelse med flytning til en anden medlemsstat ophører med at betale bidrag til en supplerende pensionsordning, har garanti for, at de kan bevare deres erhvervede rettigheder uindskrænket eller i det mindste i samme udstrækning som andre medlemmer, der ligeledes ophører med at betale bidrag til ordningen, men forbliver i den pågældende medlemsstat. Denne artikel gælder også for arbejdstagernes familiemedlemmer og efterladte.

Artikel 5

Medlemsstaterne sikrer, at medlemmer af en supplerende pensionsordning, samt deres familiemedlemmer eller efterladte, uindskrænket får udbetalt samtlige de ydelser, de har krav på under en sådan ordning, i andre medlemsstater.

Artikel 6

1. Medlemsstaterne træffer sådanne foranstaltninger, der er nødvendige for at skabe mulighed for fortsat indbetaling af bidrag til en supplerende pensionsordning i oprindelsesmedlemsstaten fra eller på vegne af en udstationeret arbejdstager, der under udstationeringen i værtsmedlemsstaten er medlem af en sådan ordning.

2. Når der i medfør af stk. 1 under udstationeringen fortsat betales bidrag til en supplerende pensionsordning i oprindelsesmedlemsstaten, skal værtsmedlemsstaten anerkende disse bidrag på lige fod med bidrag, der er indbetalt til en supplerende pensionsordning i værtsmedlemsstaten.

Artikel 7

Når der i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, fortsat indbetales bidrag til en godkendt supplerende pensionsordning, skal værtsmedlemsstaten, såfremt den har en beskatningsret, behandle sådanne bidrag på samme måde som bidrag, der indbetales til tilsvarende godkendte supplerende pensionsordninger i værtsmedlemsstaten.

Artikel 8

Medlemsstaterne træffer foranstaltninger med henblik på at sikre, at lederne af de supplerende pensionsordninger i tilstrækkeligt omfang oplyser medlemmerne om deres pensionsrettigheder og muligheder, når de flytter til en anden medlemsstat.

KAPITEL IV Afsluttende bestemmelser

Artikel 9

Medlemsstaterne kan beslutte, at bestemmelserne i artikel 6 kun skal gælde for udstationeringer, der påbegynder på eller efter dette direktivs ikrafttrædelsesdato.

Artikel 10

Medlemsstaterne indfører de foranstaltninger i deres nationale retssystemer, som er nødvendige for at give personer, som mener sig forurettede på grund af manglende overholdelse af bestemmelserne i dette direktiv, mulighed for at anlægge sag ved en domstol, eventuelt efter at have klaget til andre kompetente myndigheder.

Artikel 11

Medlemsstaterne fastsætter et bødesystem, der skal anvendes i tilfælde af overtrædelse af de nationale bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at dette system håndhæves. Bøderne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de pågældende bestemmelser senest 18 måneder efter dette direktivs ikrafttræden. Eventuelle senere ændringer meddeles så hurtigt som muligt.

Artikel 12

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 18 måneder efter dets ikrafttræden, eller de sikrer, at arbejdsmarkedets parter senest pr. denne dato træffer aftale om indførelse af de krævede bestemmelser. Medlemsstaterne er forpligtede til at tage de nødvendige skridt til at sikre, at de til enhver tid kan garantere de af dette direktiv krævede resultater. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om de trufne foranstaltninger.

Når medlemsstaterne vedtager ovennævnte love og bestemmelser, skal disse indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. Medlemsstaterne vedtager selv de nærmere regler for denne henvisning.

Ydermere giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse om, hvilke nationale myndigheder der kan kontaktes angående direktivets anvendelse.

2. Senest to år efter dette direktivs ikrafttræden giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse om indholdet af de nationale retsforskrifter, de vedtager til gennemførelse af direktivet.

Medlemsstaterne forelægger inden for samme frist en oversigtstabel over allerede eksisterende nationale bestemmelser eller de nationale bestemmelser, der er blevet vedtaget med henblik på at efterkomme de enkelte bestemmelser i direktivet.

3. Seks år efter dette direktivs ikrafttræden udarbejder Kommissionen på grundlag af medlemsstaternes oplysninger en rapport, som forelægges for Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.

Rapporten skal omhandle anvendelsen af direktivet og i påkommende tilfælde indeholde forslag til eventuelle nødvendige ændringer.

Artikel 13

Direktivet træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 14

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

(1) EFT L 149 af 5. 7. 1971, s. 2. Forordning ajourført ved forordning (EF) nr. 118/97 (EFT L 28 af 30. 1. 1997, s. 1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1290/97 (EFT L 176 af 4. 7. 1997, s. 1).

(2) EFT L 74 af 27. 3. 1972, s. 1. Forordning ajourført ved forordning (EF) nr. 118/97 (se fodnote 1).

(3) EFT C 236 af 2. 8. 1997, s. 3.

(4) EFT L 245 af 26. 8. 1992, s. 49.