DA Den Europæiske Unions Tidende C 42/10

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer

(2014/C 42/10)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1).

ENHEDSDOKUMENT

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 510/2006

om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (2)

»BŒUF DE CHAROLLES«

EF-Nr.: FR-PDO-0005-0873-07.04.2011

BGB ( ) BOB ( X )

1. Betegnelse

»Bœuf de Charolles«

2. Medlemsstat eller tredjeland

Frankrig

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren

3.1. Produkttype

Kategori 1.1: Kød (og slagteaffald), fersk

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1

Oprindelsesbetegnelsen »Bœuf de Charolles« må udelukkende anvendes for oksekød hidrørende fra dyr af charolais-racen:

— kvier på under 28 måneder

— køer på under otte år

— kastrerede handyr på under 30 måneder.

Klassificeringen af dyrenes slagtekroppe foretages i overensstemmelse med EUROP-klassificeringsskemaet og ud fra følgende kriterier:

— Slagtekroppene falder inden for kategorierne R og E.

— Slagtekroppenes mindstevægt varierer alt efter dyrenes kategori: — 360 kg for slagtekroppe af køer og kastrerede handyr — 320 kg for slagtekroppe af kvier.

— Den indre og ydre fedningsgrad er på mellem 2+ og 3+.

— Farven tenderer i vidt omfang mod kraftig rød.

— Fedtlagets farve kan gå fra cremehvid til gul.

— Meget fine til normale knogler.

— Teksturen varierer fra »meget fin« til »normal«.

— Slagtekroppenes endelige pH er under eller lig med 5,8.

Kødet har en kraftig rød farve, er marmoreret og har en fin intramuskulær fedtmarmorering. Kødet er næsten uden sener, fint, mørt og meget saftigt, hvilket giver det en let syrlig smag. Dets typiske duft og smag kommer til udtryk under tilberedningen gennem dets intense og fyldige aromaer (dyr, fedt, planter, kornprodukter osv.).

Kødet markedsføres udelukkende kølet. Det må hverken have været frosset eller dybfrosset.

3.3. Råvarer (kun for forarbejdede produkter)

—

3.4. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse)

Kalvene dier naturligt og går sammen med deres mor eller eventuelt en ammeko, og de har adgang til deres foder, indtil de skal fravænnes.

Kvægets foder er baseret på græs, som de alt efter de skiftende årstider får enten på engen eller i stalden. De er på græs ad mindst to omgange. Opfedningsperioden, der svarer til færdigfedningsfasen, følger efter kvægopdrætsfasen. Dyrenes liv og foder følger vinter- og sommermånederne.

Bedriftens samlede gennemsnitlige årlige belægning er mindre end eller lig med 1,8 storkreaturer (SK) pr. ha udnyttet landbrugsareal (ULA) med en maksimal øjeblikkelig belægning på 2 SK pr. ha.

I sommermånederne er dyr i opdrætsfasen på græs i mindst 200 dage om året, hvad enten der er tale om på hinanden følgende dage eller ej. Dyrene kan gives hø, som udelukkende kommer fra det geografiske område i punkt 4, og tilskudsfoder, der gives under nedenstående vilkår, som et supplement til græsressourcerne. Dyrene skal tilbringe mindst to perioder på græs. I vinterhalvåret består kvægets foder af foder, der udelukkende kommer fra det geografiske område, og af tilskudsfoder, som gives under nedenstående vilkår. Foderet består af frisk eller konserveret grøntfoder, som omfatter rodfrugtplanter, engplanter (græs, ærteblomst, honningurt) og halm.

Dyrene fedes op på en eller flere marker, der lokalt går under betegnelsen »opfedningsmarker«, som ligger i det geografiske område. Om sommeren græsser dyrene udelukkende på opfedningsmarkerne. Om vinteren færdigfedes de på opfedningsmarker og i stalden. Dyrene skal græsse på opfedningsmarkerne i mindst 30 på hinanden følgende dage. I stalden består dyrenes foder udelukkende af tørt hø af højeste kvalitet, som kommer fra det geografiske område. Det skal have mange blade, være grønt og appetitligt og afgive en tør planteduft. Det er forbudt at give kvæget nogen som helst form for gæret foder. I en periode på højst 10 dage efter at dyrene er kommet på græs — en periode, hvor kvæget skal vænne sig til det nye foder — kan de lokale ressourcer suppleres med et tilskud af hø.

Planter, biprodukter og tilskudsfoder skal komme fra ikke-genmodificerede produkter. I opdrætsfasen er den gennemsnitlige årlige mængde tilskudsfoder, der gives i sommer- og vinterperioden, begrænset til 2 kg råmateriale pr. dag og pr. dyr.

I færdigfedningsfasen er mængden begrænset til 1 kg råmateriale pr. 100 kg levende vægt.

Når kvæget fodres med oliefrøkager, skal rationen af hørfrøkager udgøre mindst 70 % af vægten af oliefrøkagerationen.

3.5. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område

Dyrene skal fødes, opdrættes, opfedes og slagtes i det geografiske område.

3.6. Særlige regler vedrørende udskæring, rivning eller emballering osv.

—

3.7. Specifikke mærkningsregler

Helt frem til den endelige forhandler bærer slagtekroppen og de udskårne stykker heraf en etiket, der navnlig omfatter følgende elementer:

— oprindelsesbetegnelsens navn

— EU-logoet for beskyttede oprindelsesbetegnelser

— dyrets identifikationsnummer eller partinummer

— dyrets kategori

— slagtedatoen

— påtegningen »modningstiden mellem datoen for slagtning af dyrene og salget i detailhandelen til den endelige forbruger er på mindst 14 hele dage«, for så vidt angår grillkød eller kød til stegning, med undtagelse af nyretappe, den tykke del af mellemgulvsmusklen og fileten.

For så vidt angår kød, der sælges som lokale specialiteter, skal denne etiket være påført oprindelsesgaranticertifikatet, som sammenslutningen har udarbejdet en skabelon for.

4. Præcis afgrænsning af det geografiske område

Det geografiske område for oprindelsesbetegnelsen »Bœuf de Charolles« omfatter følgende kantoner og kommuner:

Departementet Loire: kantonerne Charlieu og Perreux samt kommunerne Ambierle, Briennon, Changy, Cuinzier, La Bénisson-Dieu, La Gresle, La Pacaudière, Le Crozet, Lentigny, Mably, Noailly, Ouches, Pouilly-les-Nonains, Pradines, Régny, Renaison, Riorges, Roanne, Sail-les-Bains, Saint-Alban-les-Eaux, Saint-André-d'Apchon, Saint-Forgeux-Lespinasse, Saint-Germain-Lespinasse, Saint-Haon-le-Châtel, Saint-Haon-le-Vieux, Saint-Léger-sur-Roanne, Saint-Martin-d'Estréaux, Saint-Romain-la-Motte, Saint-Victor-sur-Rhins, Urbise, Villerest, Vivans.

Departementet Nièvre: kantonen Luzy samt kommunerne La Nocle-Maulaix, Saint-Seine, Ternant.

Departementet Rhône: kommunen Bourg-de-Thizy.

Departementet Saône et Loire: kantonerne Autun-Nord, Autun-Sud, Bourbon-Lancy, Charolles, Chauffailles, La Clayette, Le Creusot-Est, Digoin, Gueugnon, La Guiche, Issy l'Evêque, Marcigny, Matour, Mesvres, Montceau-les-Mines-Nord, Montceau-les-Mines-Sud, Montcenis, Montchanin, Mont-Saint-Vincent, Palinges, Paray-le-Monial, Semur-en-Brionnais, Toulon-sur-Arroux samt kommunerne Ameugny, Barnay, Beaubery, Bergesserin, Bissy-sur-Fley, Bonnay, Bourgvilain, Bray, Buffières, Burzy, Cersot, Chapaize, Château, Châtel-Moron, Chérizet, Chiddes, Chissey-lès-Mâcon, Clermain, Cluny, Collonge-la-Madeleine, Cordesse, Cormatin, Cortambert, Cortevaix, Couches, Curtil-sous-Buffières, Donzy-le-National, Dracy-lès-Couches, Epertully, Epinac, Essertenne, Etang-sur-Arroux, Flagy, Fley, Germagny, Germolles-sur-Grosne, Igornay, Jalogny, La Comelle, La Vineuse, Lournand, Malay, Marcilly-lès-Buxy, Massilly, Massy, Mazille, Morey, Morlet, Mornay, Passy, Perreuil, Pressy-sous-Dondin, Reclesne, Sailly, Saint-André-le-Désert, Saint-Bérain-sur-Dheune, Saint-Bonnet-de-Joux, Saint-Didier-sur-Arroux, Sainte-Cécile, Sainte-Hélène, Saint-Emiland, Saint-Gervais-sur-Couches, Saint-Huruge, Saint-Jean-de-Trézy, Saint-Léger-du-Bois, Saint-Léger-sous-la-Bussière, Saint-Léger-sur-Dheune, Saint-Martin-d'Auxy, Saint-Martin-de-Commune, Saint-Martin-du-Tartre, Saint-Pierre-de-Varennes, Saint-Pierre-le-Vieux, Saint-Point, Saint-Privé, Saint-Vincent-des-Prés, Saint-Ythaire, Saisy, Salornay-sur-Guye, Sassangy, Savianges, Savigny-sur-Grosne, Sigy-le-Châtel, Sivignon, Suin, Sully, Taizé, Thil-sur-Arroux, Tintry, Tramayes, Verosvres, Villeneuve-en-Montagne, Vitry-lès-Cluny.

5. Tilknytning til det geografiske område

5.1. Det geografiske områdes egenart

Det geografiske område, som kødet »Bœuf de Charolles« kommer fra, svarer til Massif Centrals grænse mod øst med jordforskydninger og -sammenstyrtninger i forskellige niveauer, som delvist er blevet fyldt op med sedimentære aflejringer fra sekundær-, tertiær- og kvartærtiden. Denne dalsænkning er omkranset af primære krystallinske bjergarter og af metamorfe bjergarter. Terrænet er kuperet og ligger under 500 m over havets overflade. Klimaet er ifølge klimatologer fra Bourgogne (Pierre Pagney et Jean-Pierre Chabin, Atlas de Bourgogne, 1976) et såkaldt charolais-klima med mellemhøje temperaturer og regelmæssig nedbør året rundt, som er gunstigt for græsvæksten og opretholdelsen af græsningsarealerne. Denne geomorfologi betyder, at der findes mange forskellige jordtyper i området, som giver en mosaik af komplementære engarealer. Disse arealer udnyttes af opdrætterne alt efter deres egnethed rent græsmæssigt (opdræt, foder, opfedning) og er afgrænset af et net af levende hegn.

Dette strukturerede kratlandskab, der består af græsplanter, buske og træer, giver dyrene varieret ernæring, ly og fred og ro og bidrager til den rige biodiversitet, der vedligeholder de permanente engarealer. Hele økosystemets balance sikres af opretholdelsen og vedligeholdelsen af disse hegn. Den synlige tilstedeværelse af dyr i dette kratlandskab er i øvrigt med til at strukturere og beskytte landskabet.

Denne geografiske enhed drager ligeledes nytte af et tæt hydrologisk netværk, som fremmer græsvæksten og giver naturligt drikkevand til dyrene.

Produktionssystemet i det geografiske område er kendetegnet ved den måde, hvorpå opdrætterne permanent tilpasser charolais-racen, som oprindeligt stammer fra dette område, til det omgivende miljøs ressourcer.

Opdrætterne har en særlig måde at udvælge avlsdyr på, hvor der tages hensyn til den flok hundyr, som opdrætteren er i besiddelse af, som går videre fra generation til generation, og bedriftens marker. Opdrætternes mål er at skabe dyr med en specifik morfologi, kendetegnet ved kraftige muskler, et lille skelet, et afbalanceret forhold mellem for- og bagparti og en opfedningskapacitet, der er forenelig med denne morfologi.

Opdrætssystemet bygger på traditionelle fremgangsmåder, der respekterer dyrenes naturlige cyklusser: naturlig diegivning, lange græsningsperioder, hvilket indebærer tidlig uddrivning af dyrene til græsning, et begrænset antal dyr pr. ha alt efter græsvæksten, opdræt på græs i mindst to græsningsperioder, respekt for dyrenes fysiologiske rytme ved uddrivning på den mark, der passer bedst til dyrenes vækststadie, vinterfoder, der kommer fra det geografiske område. Dette system tvinger dyrene til at vokse med årstiderne, idet der skiftes mellem perioder med kraftig vækst (græsning) og stadier uden vægttab (vinterperioden). Denne diskontinuerlige vækst går også under betegnelsen »kompensatorisk vækst«.

I kraft af deres kendskab til jorden og vegetationen bruger opdrætterne de bedste græsgange til opfedning af dyrene. Det er disse marker, der går under betegnelsen »opfedningsmarker«. Deres ernæringsmæssige fortrin sikres af dyb jord med fin tekstur, som er rig på organisk materiale og omfattende vandreserver (Caractérisation floristique des prés d'engraissement Bœuf de Charolles, B. Dury, 2006). Disse kendetegn sikrer, at der udvikles gode græs- og bælgplanter (f.eks. almindelig rajgræs, almindelig rapgræs, engrævehale, hvenegræs, kløver og almindelig kællingetand). Disse blomstrer skiftevis året rundt og garanterer plantedækkets ernæringsværdi. Disse opfedningsmarker, på hvilke der ikke bruges syntetisk gødning, bliver aldrig pløjet og skal plejes (vedligeholdelse af hegn, slåning af uspist græs osv.). Uden denne pleje bliver de hurtigt ødelagt. Opfedningsmarkerne identificeres i henhold til specifikke kriterier.

De vigtigste traditionelle opfedningsteknikker bygger på tilpasning af antallet af dyr til opfedning på en mark efter den pågældende marks opfedningskapacitet. Alt efter hvor hurtigt græsset gror, indsætter eller fjerner opdrætteren kvæg på eller fra de permanente engarealer for at opretholde en konstant ernæringsmæssig kvalitet.

I takt med dyrenes vækst og udvikling sorterer opdrætteren dem alt efter deres egenskaber — ved hver overgang fra sommer til vinter og omvendt, ved fravænning, ved indsætning til reproduktion, ved uddrivning til græsning og ved hvert markskift — med henblik på opfedning. I 1908 havde P. Diffloth (i Bernadette Lizet, L'herbe violente. Enquête ethnobotanique en pays brionnais, Études rurales, Sauvage et domestique), avlsekspert, konstateret denne bemærkelsesværdige kapacitet hos charolais-kødproducenterne: »De har et ganske særligt håndelag og en ganske særlig evne til ved første øjekast at bedømme, hvor stort et udbytte dyret vil give slagteriet, og hvor lang tid der skal bruges på dyrets opfedning. Alt efter det købte dyrs tilstand, dets modenhed, kommer det ud på netop den mark, der passer bedst til det«. Med henblik på slagtning foretager opdrætteren en sidste sortering, hvor han udtager dyrene fra deres mark, når de har nået deres ypperste fedningsgrad.

Det betyder, at kun en del af bedriftens dyr bliver anvendt til produktionen af »Bœuf de Charolles«.

De lokale kødhandlere og slagtere behersker slagte- og forarbejdningsprocesser, der gør det muligt at bevare kødets oprindelige særpræg, som det har opnået i kraft af opdrætsvilkårene, og optimere slagtekroppenes modningskapacitet. Der er tale om en let afpudsning for fedt, der har til formål at bevare et fedtlag på højreb og mørbrad, gradvis sænkning af slagtekroppenes temperatur og fastlæggelse af en endelig pH-værdi.

De foretager ligeledes en vigtig udvælgelse af slagtekroppene med udgangspunkt i fastlagte specifikke kendetegn for produktet.

Det betyder, at kun en del af slagtekroppene bliver anvendt til produktionen af »Bœuf de Charolles«.

5.2. Produktets egenart

Slagtekroppene til »Bœuf de Charolles« er kendetegnet ved deres afbalancerede forhold mellem for- og bagparti og en kraftig farve, der kan variere fra lys rød til mørk rød. Med en mindstevægt på 320 kg for kvier og 360 kg for køer og kastrerede handyr går deres kropsbygning (fyldige skuldre, lår og fileter) fra R til E i EUROP-klassificeringen.

Fedtlaget, som vurderes ud fra den eksterne fedningsgrad, dækker slagtekroppens højreb og mørbrad. Det ligger mellem 2+ og 3+ i EUROP-klassificeringen, og dets farve varierer mellem cremehvid og gul.

Fedtinfiltrationen, der evalueres ud fra den interne fedningsgrad, trænger ind i brystkassen, men lader ribbenene træde frem. Den ligger på mellem 2+ og 3+ i EUROP-klassificeringen.

En standardslagtekrop svarer således til et trindt, velbygget dyr med en fin knoglebygning, en veludviklet muskelmasse og et afbalanceret forhold mellem for- og bagparti. En sådan slagtekrop går under betegnelsen en »koket« slagtekrop blandt slagterne i det geografiske område.

De særlige kendetegn ved kødet »Bœuf de Charolles« beror på slagtekroppenes oprindelige kvalitet med deres særlige tekstur, der også kaldes »kødfibre«, som afslører kødets endelige mørhed. Denne varierer mellem »meget fin« og »normal«.

Kødet har en ensartet kraftig rød farve, er marmoreret og har en fin intramuskulær fedtmarmorering. Slagtere og teknikere betegner kødet som havende »fine fedtstriber«.

Disse kendetegn gør det muligt at skelne slagtekroppe til »Bœuf de Charolles« fra de øvrige slagtekroppe til charolais-oksekød.

Kødet er næsten uden sener, fint, mørt og meget saftigt, hvilket giver det en let syrlig smag. Dets typiske duft og smag kommer til udtryk under tilberedningen gennem dets intense og fyldige aromaer (dyr, fedt, planter, kornprodukter osv.).

5.3. Årsagssammenhængen mellem det geografiske område og produktets kvalitet eller egenskaber

I dette geografiske område giver den måde, hvorpå produktionsmetoderne traditionelt udnytter omgivelsernes kendetegn, et originalt og karakteristisk stykke kød.

Opdrættet af charolais-racen på racens oprindelsessted, den strenge udvælgelse af dyr gennem hele deres levetid, den langsomme færdigfedning i voksenalderen på særlige marker og det rationerede tilskudsfoder giver tunge slagtekroppe, som er dækket af fedt og har fedtinfiltrationer. Slagtekroppenes kropsbygning og fedningsgrad ligger til grund for kødet »Bœuf de Charolles« marmorerede udseende med den fine intramuskulære fedtmarmorering.

Overholdelsen af de årstidsafhængige vækstcyklusser uden vægttab gør det muligt at begrænse udviklingen af kollagen i vævene, som gør kødet hårdt. Den muskelmørhed, der hermed opnås, kombineret med slagtekroppenes modningskapacitet giver kødet dets fine og møre tekstur.

Den lange periode på græs øger den oxidative metabolisme i dyrenes muskler, som giver kødet dets karakteristiske duft og smag. Opdrætsmetoden i kuperet terræn tvinger dyrene til at udfolde sig rent fysisk. Dermed indfanges det vand, der er i musklerne, af deres metabolske struktur. Dette gør kødet meget saftigt og giver det en let syrlig smag.

Foderet, der består af græs og hø af høj kvalitet, giver kødet dets kraftige røde farve og tilfører det naturlige antioxydanter, der gør det muligt at stabilisere denne farve. Dyrenes alder har betydning for farvens intensitet, som kan variere fra lys rød til mørk rød.

Dyrenes sundhedstilstand og fysiologiske modenhed kombineret med deres foder, der i færdigfedningsperioden er baseret på græsressourcer med et tilskud, som ikke indeholder gæret foder, er med til at sikre en velafbalanceret glykolytisk metabolisme i musklerne, hvilket forbedrer kødets farve og mørhed og udvikler slagtekroppenes modningskapacitet.

Den botaniske diversitet i området påvirker kødets fedtkvalitet. Derfor kan fedtets farve variere fra gul til cremefarvet. Fedtets særlige kendetegn (mængde, kvalitet) og kødets høje saftighed giver »Bœuf de Charolles« bemærkelsesværdigt intense og fyldige dufte og aromaer.

Dyrenes slagtning, der finder sted, når de har nået den ypperste fedningsgrad, bidrager til balancen mellem musklernes udvikling og fedtinfiltrationen i vævene.

Takket være deres beherskelse af slagte- og forarbejdningsprocesserne beskytter og understøtter de lokale kødhandlere og slagtere det arbejde, opdrætterne har påbegyndt. Den lette afpudsning for fedt beskytter slagtekroppen mod udtørring og fremmer kødets modning. Styringen af slagtekroppenes temperatur og pH-værdi er med til at holde kødet mørt.

Al den knowhow, opdrætterne og slagterne har oparbejdet, og kødet »Bœuf de Charolles« særlige kendetegn bevares og vedligeholdes i kraft af den permanente kontakt mellem disse aktører i området (kreaturmarkeder, stævner for dyr til opfedning, markeder for avlsdyr og diverse arrangementer …).

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen

(Artikel 5, stk. 7, i forordning (EF) nr. 510/2006 (3))

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCBoeufDeCharolles2013.pdf

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1.

(2) EUT L 93 af 31.3.2006, s. 12. Erstattet af forordning (EU) nr. 1151/2012.

(3) Se fodnote 2.