Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "XXX Beretning om Konkurrencepolitikken (2000)"

(2002/C 48/02)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 10. maj 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "XXX Beretning om Konkurrencepolitikken (2000)".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Mario Sepi til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. november 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 386. plenarforsamling, mødet den 28. november 2001, følgende udtalelse med 108 stemmer for, 1 imod og 1 hverken for eller imod.

1. Indledning: generel baggrund

1.1. Den 30. beretning om konkurrencepolitikken indeholder ikke alene en nøje redegørelse for aktiviteterne i Generaldirektoratet for Konkurrence, men også en række vigtige oplysninger om konkurrencepolitikkens fremtid.

1.2. Vigtige "institutionelle" begivenheder som euroens indførelse, internationale forhold som globaliseringens udvikling og den forestående udvidelse samt konkurrencepolitikkens tiltagende synlighed i en periode med teknologiske ændringer og virksomhedsfusioner har fået Generaldirektoratet for Konkurrence til at foretage grundlæggende strukturelle og holdningsmæssige ændringer.

1.3. Som følge af disse omstændigheder er det vigtigt at udarbejde denne udtalelse, hvor ØSU ikke alene sigter mod at kommentere det, der er sket, men også mod at understrege disse ændringer og pege på de perspektiver, de måtte åbne.

1.4. Som bemærket i tidligere udtalelser ville en udtalelse udelukkende om begivenhederne i 2000, som først offentliggøres i slutningen af 2001, være af liden interesse i betragtning af den meget dynamiske udvikling, vi er vidner til, og den kunne meget vel fremstå som forældet i vore institutionelle partneres øjne.

1.5. I udtalelsen om den 29. beretning om konkurrencepolitikken støttede ØSU ganske vist Kommissionens beretning, men det advarede samtidig mod de potentielle risici, hvis man slækkede på programmet for modernisering af lovgivningen. En sådan modernisering er en tvingende forudsætning for, at de nye problemstillinger i forbindelse med EU's konkurrenceret kan løses.

1.6. Som nævnt i den 30. konkurrenceberetning er moderniseringen nødvendig på grund af den hurtige udvikling af tre særskilte økonomiske fænomener, der forstærker hinanden, nemlig markedernes globalisering, udviklingen af den nye økonomi og omfanget af grænseoverskridende fusioner, der vokser i både tal og størrelse og har betydelige konsekvenser ikke alene for økonomien, men også for beskæftigelsen.

1.7. For at skabe et fuldstændigt billede af den arena, hvor de nye regelsæt skal fungere, skal man tage højde for den forestående indførelse af euroen, den forestående gradvise udvidelse og behovet for, at borgerne/forbrugerne som nævnt i konkurrenceberetningen sættes i centrum af EU's konkurrencepolitik.

2. Indholdet i den 30. beretning om konkurrencepolitikken 2000

2.1. I indledningen til den 30. beretning redegør Kommissionen meget klart for de kriterier, der ligger til grund for dens strategi.

Den teknologiske udvikling og de politiske initiativer er ved at ændre de økonomiske rammevilkår, og økonomierne baseres i stadig stigende grad på tidstro informationer.

Dette har på den ene side medført en vækst i servicesektoren og på den anden side tvunget virksomhederne til at genoverveje og tilpasse deres forretningsforbindelser, dels med kunderne, dels med leverandørerne. Hertil kommer, at liberaliseringen har åbnet mange vigtige, hidtil lukkede sektorer for konkurrence. Konkurrencepolitikken bygger på traktatens princip om "en åben markedsøkonomi med fri konkurrence" og er en af grundpillerne i Europa-Kommissionens arbejde på det økonomiske område. Princippet indebærer dog ikke "blind tillid til markedsmekanismerne, eller indifferens, men kræver tværtimod en konstant årvågenhed for at bevare disse mekanismer ... og at fremme konkurrencen ved at forbedre forholdene for erhvervslivet(1)".

Derfor støtter ØSU konkurrenceberetningen, og af ovennævnte grunde er det blevet bydende nødvendigt at tilpasse konkurrencereglerne og deres praktiske anvendelse til de nye forhold.

2.1.1. Den 30. konkurrenceberetning gennemgår disse aktiviteter i fire kapitler: I Karteller og monopoler: artikel 81 og 82, statsmonopoler og monopolrettigheder: artikel 31 og 86; II Fusionskontrol; III Statsstøtte; IV Internationalt samarbejde. Endelig fremlægger Kommissionen statistiske tal for sine aktiviteter, og beretningen indeholder et kapitel om opgaverne og initiativerne i 2001.

2.2. Kapitel I

Den 27. september 2000 vedtog Kommissionen et forslag til en forordning om Fællesskabets konkurrenceregler for konkurrencebegrænsende praksis mellem virksomhederne og misbrug af dominans (traktatens artikel 81 og 82). Dette forslag betragtes som det vigtigste lovgivningsmæssige initiativ på konkurrenceområdet i EU siden vedtagelsen af fusionsforordningen i 1989. Inden for vertikale aftaler er der vedtaget en ny gruppefritagelsesforordning og retningslinjer for distribution, som omfatter alle sektorer undtagen bilforhandling. Med hensyn til horisontale aftaler har Kommissionen udstedt nye gruppefritagelsesforordninger for aftaler om forskning og udvikling og for specialiseringsaftaler.

2.3. Kapitel II

2.3.1. Ifølge beretningen er fusionsspørgsmålet det mest kildne spørgsmål, både i forbindelse med moderniseringen af lovgivningen og i forbindelse med kontrolfunktionen.

Kommissionen er meget forsigtig i sine vurderinger, bl.a. på grund af objektive forhold, som der endnu ikke er fundet en definitiv løsning på. Det er f.eks. spørgsmålet, om omsætningstærsklerne ligger på det mest hensigtsmæssige niveau, og om fusionsbegrebet fortsat er det rigtige i en verden med strategiske alliancer, minoritetsaktieposter, produktions-joint ventures osv.

Her har Kommissionen valgt at operere på to fronter: indførelse af en forenklet procedure og ændring af fusionsforordningen.

2.3.2. Den forenklede procedure blev indført ved hjælp af en meddelelse om behandling af bestemte fusioner efter den gældende forordning, og proceduren trådte i kraft den 1. september 2000.

Proceduren finder anvendelse ved behandling af bestemte typer fusioner, der opfylder tre nøglekriterier og normalt ikke rejser konkurrenceproblemer.

2.3.3. Kommissionen og International Bar Association (IBA) afholdt en fusionskonference i september 2000, hvor man fik lejlighed til at drøfte en lang række forskellige spørgsmål, som nu indgår i overvejelserne i forbindelse med revisionsarbejdet på fusionsområdet.

Kommissionen befinder sig nu i en sonderingsfase med samråd med medlemsstaterne, ansøgerlandene, erhvervslivet og juristkredse.

I løbet af 2001 vil Kommissionen offentliggøre sine konklusioner og ideer om ændring af systemet i et dokument, der skal tjene som oplæg til endnu en officiel høringsrunde.

2.4. Kapitel III

I 2000 vedtog Kommissionen tre forordninger om støtte til små og mellemstore virksomheder, om uddannelsesstøtte og om anvendelsen af de minimis-reglen.

Den ottende oversigt over statsstøtte i Den Europæiske Union viser, at de femten medlemsstater i perioden 1996-1998 gennemsnitligt udbetalte 93 mia. EUR i støtte om året til fremstillingsvirksomhed, landbrug, fiskeri, kul- og stålsektoren samt transport- og servicesektoren.

Kommissionen anfører, at dette beløb ganske vist er meget højt i absolutte tal, men ikke desto mindre udgør et fald på 11 % i forhold til den foregående periode.

2.5. Kapitel IV

2.5.1. Udvidelsen

Kommissionen rapporterer jævnligt om de fremskridt, der gøres i de enkelte ansøgerlande hen imod tiltrædelse. Resultaterne vedrørende konkurrence og fusioner er ifølge beretningen generelt tilfredsstillende, og dette gælder såvel lovgivning som oprettelse af den nødvendige administrative kapacitet. Samtlige lande har således vedtaget en grundlæggende konkurrencelovgivning, og de fleste har ligeledes indført fusionskontrol.

I modsætning til fremskridtene på konkurrenceområdet har indførelsen af statsstøttekontrol i ansøgerlandene vist sig at være et noget mere vanskeligt og politisk kildent spørgsmål.

De fleste ansøgerlande har oprettet nationale myndigheder for statsstøttekontrol, men for at sikre den nødvendige gennemsigtighed er der i flere lande fortsat behov for at udarbejde en omfattende oversigt over eksisterende støtte.

2.5.2. Bilateralt samarbejde

Inden for rammerne af de indgåede aftaler videreførte Kommissionen sit tætte samarbejde med konkurrencemyndighederne i USA og Canada i et voksende antal sager. Tendensen mod globalisering af markederne fortsatte usvækket året igennem, og der var i 2000 en væsentlig stigning i antallet af transaktioner, der blev anmeldt til såvel Kommissionen som konkurrencemyndighederne i de nævnte lande.

Kommissionen har indledt intensive, uformelle udforskende samtaler med Japan, og det er lykkedes de to delegationer at løse alle udestående spørgsmål. På topmødet mellem EU og Japan i juli i Tokyo blev det således bekendtgjort, at de to sider var nået til "gensidig forståelse om væsentlige elementer i deres planlagte samarbejdsaftale på konkurrenceområdet", som efter planen skal indgås inden udgangen af 2001.

2.5.3. Multilateralt samarbejde

Kommissionen spillede fortsat en aktiv rolle i arbejdet inden for rammerne af WTO og OECD og deltog i den fjerde FN-revisionskonference om principperne om lige konkurrence.

Eftersom den stigende internationalisering af økonomierne udgør en stadig større udfordring for konkurrencemyndighederne, har kommissær Mario Monti foreslået, at man ud over at skabe multilaterale rammebestemmelser i WTO-regi opretter et bredt "Internationalt Konkurrenceforum". Dette skal tjene som grundlag for, at de nationale konkurrencemyndigheder udveksler erfaringer og opnår en fælles forståelse af centrale elementer af konkurrencelovgivningen.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU har i en række udtalelser fremhævet Kommissionens lovgivningsbestræbelser i denne fase, hvor konkurrencepolitikken omlægges og decentraliseres. Initiativernes indhold sammenfattes i de særlige bemærkninger i punkt 4.

3.2. Det er positivt, at det i dag er muligt at gennemføre denne omlægning og sikre, at Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence kan spille sin egentlige rolle som retningsviser og nøjes med at gribe ind i de vigtigste sager. Det skyldes en langvarig indsats for at indføre en konkurrencekultur i medlemsstaterne, som nu i vid udstrækning er kronet med held.

3.3. Det forhold, at der i alle lande er indført konkurrencemyndigheder, er det tydeligste institutionelle vidnesbyrd herom. Takket være disse konkurrencemyndigheder kan beføjelserne i dag fordeles på en mere rationel måde, så Kommissionen får mulighed for at manøvrere i et område, der passer sig bedre for den.

3.4. Den uddeling af kompetencen til de nationale myndigheder, som Kommissionen slår til lyd for, rejser dog visse bekymringer i den forbindelse.

3.4.1. Her tænkes især på kravet om ensartet gennemførelse af konkurrencepolitikken. Gennemførelsen overlades til organer, der er indbyrdes vidt forskellige med hensyn til beføjelser, institutionel status og sammensætningskriterier, hvilket kan føre til forskelle i deres afgørelser og adfærd.

3.4.1.1. Der kan især være anledning til bekymring over aktiviteterne i de nye konkurrencemyndigheder, der for nylig er oprettet i ansøgerlandene, dels fordi de endnu ikke har den nødvendige erfaring, dels fordi Kommissionens reform af konkurrencepolitikken giver dem større ansvar. I den forbindelse vil det være hensigtsmæssigt, hvis Generaldirektoratet for Konkurrence opstiller nogle kriterier, der kan sikre, at disse nye organer fungerer effektivt og på ensartet vis.

3.4.2. Hertil kommer, at virksomheder, der opererer i flere lande, helt lovligt kunne undgå at være underlagt for strenge konkurrencemyndigheder i et givet land ved at vælge det lempeligste sted.

3.4.3. Endelig står det ikke klart, om alle nationale myndigheder, også og især i de små lande, råder over de ressourcer, der er nødvendige for at varetage deres opgaver.

3.5. Kommissionen synes at være sig disse vanskeligheder bevidst - det er ikke tilfældigt, at den har valgt at bruge en forordning som retsakt i forbindelse med denne reform, at der foreslås et informationsnetværk og samarbejdsinstrument for de nationale myndigheder, og at der planlægges fælles uddannelseskurser for deres forskellige tjenester og for de berørte embedsmænd.

3.6. Disse foranstaltninger fortjener støtte og opmuntring, men ØSU er fortsat af den overbevisning, at det er nødvendigt at holde et vågent øje med iværksættelsen af denne nye kompetencefordeling.

3.7. Sagen Honeywell-GE er meget betydningsfuld, fordi den afdækker i hvert fald tre grundlæggende elementer, der skal medtænkes i fremtiden.

3.7.1. Det første er, at størrelsen af det europæiske marked bevirker, at selv økonomiske giganter som de to nævnte virksomheder må rette sig efter EU's konkurrenceregler. Kommissionen bør tage konsekvensen heraf og udvide sine undersøgelser til andre multinationale selskaber i nye sektorer.

3.7.2. Det andet element er bekræftelsen af det princip, at konkurrencepolitikken skal afpasses efter de faktiske økonomiske forhold og ikke være ren juridisk formalisme. Som det påpeges i kommissærens forord er "håndhævelsen af konkurrencereglerne ikke [...] en statisk opgave", men en opgave, der kræver beslutninger, der tager højde for problemernes økonomiske betydning og de generelle målsætninger for EU's økonomiske politik.

3.7.3. Denne konflikt rejser et andet problem, nemlig behovet for, at konkurrencepolitikkens principper internationaliseres. Kommissionens forslag om at lade WTO spille en rolle på dette område kan ØSU kun bifalde, ikke mindst fordi det er et spørgsmål, ØSU har rejst i sine udtalelser gennem de sidste 4-5 år. Det forum, Kommissionen foreslår, kan dog kun betragtes som et første skridt i den rigtige retning. Det er også nødvendigt at videreføre det bilaterale samarbejde med de vigtigste industrilande.

3.8. ØSU ser også positivt på Kommissionens planer om i stigende grad at inddrage forbrugerne og andre berørte parter i konkurrencepolitikken, dels for at synliggøre de fordele, denne politik bringer, dels for at tilskynde dem til at indgive anmeldelser og vurderinger, således som det allerede er sket i nogle tilfælde.

3.9. Det bør nok alligevel understreges, at ØSU, der i kraft af sin sammensætning repræsenterer forskellige interessegrupper, kunne spille en betydelig større rolle for at sikre en tættere sammenhæng med holdningen i befolkningen generelt og ikke mindst forbrugernes synspunkter.

3.10. I den forbindelse bør Generaldirektoratet for Konkurrence forbedre sin kommunikationspolitik; det er nok korrekt, at udarbejdelsen af den officielle beretning kræver sin tid, men man kunne fremskynde offentliggørelsen af kommissærens forord og et kort resumé af de lovgivningsmæssige tiltag og de sagsafgørelser, der er truffet i Generaldirektoratet for Konkurrence.

3.11. Online-offentliggørelsen af informationer om statsstøtte bør udvides til andre områder, og der bør regelmæssigt samles op på disse informationer med udsendelse af publikationer.

3.12. ØSU er fortsat af den opfattelse, at ikke bare statsstøtte, men også enhver anden form for offentlig støtte bør kontrolleres, så det undgås, at konkurrencen mellem virksomheder forvrides.

3.12.1. I en situation med svage konjunkturer, som i forvejen gjorde sig gældende i Europa og i USA, og som vil tilspidses yderligere efter terrorhandlingerne i september 2001, især som følge af den usikkerhed på markederne og den faldende efterspørgsel, der er fulgt i kølvandet, kan et offentligt økonomisk indgreb være påkrævet, om end man skal være opmærksom på at sigte mod produktive investeringer inden for rammerne af de målsætninger, EU fastsatte i Lissabon.

3.12.2. På den anden side kan udvidelsesprocessen få til følge, at EU-støtten til de svageste regioner i det nuværende EU nedsættes, og det kan blive nødvendigt at give yderligere regionaludviklingsstøtte, i det mindste i en overgangsperiode.

3.13. Når det gælder liberaliseringsprocesserne og mere generelt forholdet mellem det offentlige og det private i erhvervssektoren, forekommer det i stigende grad nødvendigt, at Kommissionen som nævnt i udtalelsen om den 28. beretning om konkurrencepolitikken(2) regelmæssigt undersøger ikke alene de økonomiske, men også de sociale og sikkerhedsmæssige resultater af de seneste års liberaliseringsprocesser.

3.14. Denne analyse er der i høj grad brug for i dag, hvor vi står midt i en debat om EU's fremtidige opbygning. Efter ØSU's mening er det derfor nødvendigt at udvide drøftelsen af de institutionelle aspekter til også at omfatte en drøftelse af "den uskrevne grundlov" for at kortlægge de sociale strukturer, der skal understøtte denne nye institutionelle situation.

3.15. Udvidelsen stiller os over for den store udfordring, at vi skal fremme konkurrence- og moderniseringskulturen i ansøgerlandene, en udfordring, som har en betydeligt mere markant og hastende karakter, end det har været tilfældet med de nuværende 15 medlemslande. ØSU forstår bevæggrundene bag den intensivering af processen, der gives udtryk for i kommissærens forord, men man må ikke undervurdere de dybtgående sociale traumer, det kan foranledige, hvis gennemførelsen sker for hurtigt og uden passende sociale afbødeforanstaltninger, dels i ansøgerlandene, dels i de nuværende medlemsstater.

3.15.1. ØSU mener, at disse samfunds længe ventede indtræden i EU kunne føre til stor skuffelse og afstandtagen, hvis de sociale aspekter ofres. Det er derfor nødvendigt, at denne proces går hånd i hånd med solide, målrettede økonomisk- og socialpolitiske foranstaltninger og med en forbedring af vilkårene for udvikling af erhvervsaktiviteter, især for de små og mellemstore virksomheder. Dette vil efter ØSU's opfattelse kræve langt mere omfattende ressourcer end dem, EU i dag kan stille til rådighed.

3.16. Kampen bør tages op med nogle velkendte karteller på internationalt plan, som sætter dagsordenen for verdensøkonomien, således som det er tilfældet med olie- og metangaskartellerne. OPEC's og ligeledes olieselskabernes kartelpolitik er i åbenbar modstrid med konkurrencepolitikken. Den skal derfor bekæmpes med passende instrumenter og politisk vilje. I en global økonomi skal de økonomiske aktiviteter, der er underlagt direkte statsstyre, også baseres på et økonomisk korrekt grundlag og overholde de konkurrencepolitiske spilleregler.

3.17. Bevarelse af kontraktuelt, administrativt eller lovgivningsmæssigt beskyttede erhvervssektorer i de enkelte lande er udtryk for en utilstedelig tilsidesættelse af EU's konkurrencepolitiske principper. I det øjeblik, de offentlige servicemonopoler liberaliseres, de multinationale selskaber sanktioneres, og det kræves af alle, at de øger konkurrenceevnen, vil disse erhvervskarteller, der er et levn fra fortiden, være tvunget til at tilpasse sig de nye vilkår. Dette er en opgave, som Kommissionen skal påtage sig, ikke kun i ord, men også i handling, og dette vil også tilskynde de nationale myndigheder til at handle derefter.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Det skønnes hensigtsmæssigt at sammendrage de udtalelser, ØSU har fremsat om Kommissionens vigtigste nyere lovgivningstiltag inden for konkurrencepolitikken, så vore partnere får et samlet billede af ØSU's holdninger.

4.2. Der henvises først til udtalelsen om ændringen af artikel 81 og 82, hvor ØSU konkluderer følgende:

"ØSU støtter helt og fuldt reformen af ordningen for anvendelse af konkurrencereglerne og hermed dette første lovgivningsinitiativ, hvori strukturen og vigtige mekanismer fastlægges, og det bifalder den klare og dristige formulering af bestemmelserne. I betragtning af emnets kompleksitet og i ønsket om at kunne bidrage til Kommissionens prisværdige indsats, kunne ØSU dog ønske flere og mere præcise oplysninger i form af konkrete støtte- og ledsageforanstaltninger til forslaget, som nævnt i ØSU's udtalelse fra december 1999. ØSU vil med stor interesse følge Kommissionens fremtidige arbejde, især de bebudede vigtige supplerende bestemmelser, og vil som hidtil samarbejde konstruktivt med Kommissionen."

4.3. Den næste er udtalelsen om "Kommissionens forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis".

4.3.1. ØSU bifaldt hovedtrækkene i den foreslåede reform, som i høj grad afspejlede henstillingerne og forslagene i ØSU's tidligere udtalelser.

4.3.2. I forbindelse med gruppefritagelsens anvendelsesområde påpegede ØSU, at en positiv vurdering af individuelle anmeldelser ville være mulig i tilfælde, hvor omsætningstærsklen blev oversteget af et begrænset antal virksomheder. ØSU fandt det i øvrigt positivt, at retningslinjerne måtte forventes at give en klarere udlægning af, hvordan Kommissionen agtede at fortolke begrebet "potentiel konkurrent". En realistisk fortolkning af dette begreb ville være nødvendig for at undgå, at et stort antal industrielle leveringsaftaler faldt uden for gruppefritagelsens anvendelsesområde.

4.3.3. Hvad angik markedsandele, burde afgrænsningen af det relevante marked efter ØSU's opfattelse gøres klarere i retningslinjerne ved hjælp af en række typiske eksempler, som virksomhederne kunne støtte sig til ved beregningen af deres markedsandel på regionalt, nationalt og europæisk plan. ØSU henstillede også til Kommissionen, at den indføjede klausuler, der begrænsede koncessionsgiverens beføjelser i forhold til distributions-SMV'er, eller som i det mindste ville sikre SMV'er en effektiv beskyttelsesmekanisme.

4.4. Den tredje udtalelse er udtalelsen om "Konkurrenceregler vedrørende horisontale samarbejdsaftaler ...".

4.4.1. ØSU udtrykte tilfredshed med den store indsats, Kommissionen havde ydet, og kunne generelt set støtte den foreslåede reform af bestemmelserne om horisontale samarbejdsaftaler.

4.4.2. ØSU fandt det ikke desto mindre bekymrende, at der var tale om en fragmenteret reform, og beklagede især risikoen for, at der ville være forskelle på medlemsstaternes vurderinger og indgreb som følge af en uensartet udlægning og anvendelse af reglerne. ØSU mente, at de nye gruppefritagelsesforordninger skulle være udformet, så de kunne anvendes decentralt, og slog til lyd for en enkelt bredtfavnende gruppefritagelse for horisontale aftaler.

4.4.3. ØSU så også gerne, at der blev indført efterfølgende anmeldelse af horisontale samarbejdsaftaler, ligesom det var tilfældet med vertikale aftaler, og opfordrede Kommissionen til at tage skridt til at løse dette problem.

4.4.4. ØSU anbefalede følgende:

- en markedsandelsgrænse på 30 % for forsknings- og udviklingsaftaler

- en markedsandelsgrænse på 25 % for specialiseringsaftaler

- en markedsandelsgrænse på 20 % for aftaler om fælles indkøb indgået af små og mellemstore virksomheder

- en forlængelse af overgangsperioden for tilpasning af de eksisterende ordninger til de nye bestemmelser fra et til to år, altså frem til 31. december 2002. Indtil da skulle aftaler, som opfyldte de nugældende bestemmelser, kunne fortsætte uændret.

4.5. I den fjerde udtalelse, der omhandlede meddelelsen om aftaler af ringe betydning, især for små og mellemstore virksomheders vedkommende, konkluderede ØSU følgende:

"Den foreliggende meddelelse(3) er et led i ajourføringen af konkurrencereglerne. ØSU understreger betydningen af de forbedringer, der er foretaget i forhold til den tidligere meddelelse: oprettelse af 'kategorier'; forhøjelse af tærsklerne; indførelse af en ny tærskel; øget retssikkerhed.

ØSU henstiller, at definitionen af 'relevant marked' genovervejes, at de kategorier af aftaler, der skaber alvorlige konkurrencebegrænsninger, forenkles yderligere, og at man sikrer større ensartethed i den tilladte margen for overskridelse af de fastsatte markedsandele."

Bruxelles, den 28. november 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) SEK(2001) 694 endelig - Indledning.

(2) EFT C 51 af 23.2.2000, s. 1.

(3) Meddelelse fra Kommissionen om revision af Kommissionens meddelelse fra 1997 om aftaler af ringe betydning, der ikke falder ind under traktatens artikel 81, stk. 1 (SEK(2001) 747 endelig).