DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/9

Høringskonsulentens endelige rapport i sag COMP/38.606 — Groupement des cartes bancaires

(udarbejdet i henhold til artikel 15 og 16 i Kommissionens afgørelse (2001/462/EF, EKSF) af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager — EUT L 162, 19.6.2001, s. 21)

2009/C 183/06

Det beslutningsudkast, der er forelagt Kommissionen, giver anledning til en række bemærkninger om parternes ret til at blive hørt under procedurer, der iværksættes på grundlag af traktatens artikel 81.

SAGSFORLØB

Den 11. december 2002 sendte Groupement des cartes bancaires (GCB) Kommissionen en anmeldelse af koncernens planer om at indføre en interbank-gebyrordning (indført den 1. januar 2003) for de medlemmer, hvis aktiviteter i væsentlig højere grad tager sigte på indgåelse af tilslutningskontrakter med handlende end med (bankkort)udstedelse.

Bankerne fik tilsendt flere anmodninger om oplysninger, jf. artikel 11 i Rådets forordning nr. 17/62. I maj 2003 blev der foretaget inspektioner hos GCB og en række banker på grundlag af artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17/62.

Som noget særligt blev der i denne sag opstillet to klagepunktsmeddelelser: den første den 7. juli 2004 og den anden den 17. juli 2006.

Første klagepunktsmeddelelse (juli 2004)

Den første klagepunktsmeddelelse var rettet til GCB og følgende banker: La Poste, BNP Paribas, Confédération Nationale du Crédit Mutuel, Crédit Industriel et Commercial, La Banque Fédérale des Banques Populaires, Natexis Banques Populaires, La Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et De Prévoyance, Société Générale og Crédit Lyonnais SA.

Adgang til sagen

Visse dokumenters fortrolighed blev ved flere lejligheder drøftet i detaljer af parterne. Jeg blev derfor nødsaget til at træffe to beslutninger på grundlag af artikel 9 i høringskonsulentens mandat, idet jeg gav afslag på GCB's og La Poste's anmodning om fortrolig behandling af visse dokumenter. Ved udløbet af den frist på otte dage, der er fastsat i mandatet, besluttede parterne ikke at udøve deres ret til at appellere direkte til formanden for Førsteinstansretten; dette betød, at de pågældende dokumenter kunne udsendes til samtlige berørte virksomheder.

Det skal til slut nævnes, at alle parter anmodede om adgang til referatet af mødet den 29. marts 2004 mellem Kommissionen og GCB, da punkt 20 i klagepunktsmeddelelsen byggede på nævnte referat. Det hed i punkt 20 i klagepunktsmeddelelsen, at det ville være sandsynligt, at gennemførelsen af de anmeldte foranstaltninger — hvis de var konkurrencefordrejende — ville udgøre en skærpende omstændighed, navnlig hvis de havde et konkurrencebegrænsede formål. Det var et af de emner, der blev drøftet på mødet den 29. marts 2004.

Mit standpunkt var, at dette ikke var en indvending, der fastslog, at der var sket en overtrædelse, men derimod en udtalelse om, at gennemførelsen af de anmeldte foranstaltninger — ifald det blev fastslået, at de var konkurrencefordrejende ville kunne blive betragtet som en skærpende omstændighed i forbindelse med fastsættelsen af eventuelle bøder.

Generaldirektoratet sendte på mit råd parterne et resumé, ikke det komplette mødereferat. Domstolen har ved flere lejligheder eksplicit fastslået, at Kommissionen ikke er forpligtet til at stille sådanne interne mødereferater til rådighed, med den begrundelse, at Kommissionen skal kunne fungere normalt, eller med andre ord, at Kommissionens interne beslutningsproces må beskyttes. Jeg kontrollerede personligt, at mødereferatet var korrekt.

Frist for besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen

Alle parter fremsendte flere anmodninger om udsættelse af fristen. Jeg tog hensyn til den omstændighed, at der havde været en forsinkelse i parternes tilrettelæggelse af deres forsvar på grund af forholdene omkring adgangen til sagen på CD-ROM, og virksomhederne fik derpå en frist på fire måneder til at besvare klagepunktmeddelsen.

Berørte tredjeparter

Jeg modtog 7 henvendelser fra parter, der ønskede status som berørte tredjeparter, med anmodning om tilladelse til at tage del i eventuelle høringer.

Efter at have behandlet de argumenter, der blev fremsat af disse parter, og efter at have hørt generaldirektoratet konstaterede jeg, at alle havde godtgjort tilstrækkelig interesse til at blive hørt som tredjeparter, jf. artikel 27, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003; jeg accepterede følgelig deres anmodninger.

De berørte virksomheder fik mulighed for at fremlægge deres argumenter såvel skriftligt som mundtligt som led i en formel undersøgelse. Som fastsat i lovgivningen fik nævnte tredjeparter tilsendt et skriftligt ad hoc-resumé om procedurens art og behandlede emner. Følgende virksomheder var til stede ved høringen: bankerne Accord og Cofidis, selskaberne Covefi og CDCK og forbrugersammenslutningerne ADEIC, UFC Que Choisir og BEUC.

I den formelle høring af virksomhederne

Der blev overværet af repræsentanter for de nationale konkurrencemyndigheder, der ønskede at deltage, deltog de berørte departementer i Kommissionen og generaldirektoratet for konkurrence, samt de berørte tredjeparter, der havde fået adgang.

Høringen fandt sted den 16. og 17. december 2004. Jeg aftalte med de juridiske repræsentanter for GCB og bankerne, at de skulle forelægge en fælles redegørelse vedrørende de klagepunkter, der vedrørte alle, både for at undgå talrige gentagelser og for at sikre et produktivt møde.

Under høringen herskede der en stærkt spændt atmosfære mellem parterne og generaldirektoratet for konkurrence

Efter mødet anmodede Nellie Kroes på mit forslag et internt panel i generaldirektoratet om at afgive udtalelse om de klagepunkter, der var blevet forelagt for GCB og bankerne, og herunder spørgsmålet om, hvorvidt der forelå en hemmelig konkurrencebegrænsende aftale i den i traktatens artikel 81 omhandlede forstand, for at få afklaret dette punkt med henblik på følgerne med hensyn til bøden. Efter denne nybehandling af sagen besluttede man at frafalde denne del af klagepunktsmeddelelsen, fordi generaldirektoratets bevismateriale var utilstrækkeligt til at opfylde kravene i Fællesskabets retspraksis.

Sagen blev imidlertid videreført med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt den anmeldte aftale indebar konkurrencefordrejning (traktatens artikel 81, stk. 1), og hvorvidt den kunne henføres under fritagelsen i traktatens artikel 81, stk. 3.

Anden klagepunktsmeddelelse (17. juli 2006)

Den anden klagepunktsmeddelelse var rettet til GCB alene. Kommissionen afsluttede sagen mod de »vigtigste« banker den 19. juli 2006.

GCB besvarede denne klagepunktsmeddelelse den 20. oktober 2006.

Adgang til sagen

Sagen blev stillet til rådighed på CD-ROM; dette affødte ingen særlige problemer. GCB udtalte dog, at Kommissionens økonomiske analyse indeholdt mange fejl, og at den adgang til sagen, som GCB havde fået, gjorde det umuligt at afgive svar, eftersom visse økonometriske data manglede. Jeg besluttede følgelig den 24. oktober 2006 at sende GCB alle de ønskede oplysninger.

Dette betød, at GCB kunne afgive endnu et svar på klagepunktsmeddelelsen.

Anden formelle høring (13. november 2006)

GCB blev hørt; tre »vigtige« banker, Paribas, Caisse d'Epargne and Société Générale, overværede høringen i deres egenskab af berørte tredjeparter (artikel 13 i forordning (EF) nr. 773/2004). Bankerne Accord, Monabanq og GE Money Bank gjorde rede for deres standpunkt, og det samme gjorde forbrugersammenslutningen ADEIC (Association de Défense, d'Éducation et d'Information du Consommateur).

Det er min opfattelse, at det udkast til en negativ beslutning, der er forelagt Kommissionen, ikke indeholder andre klagepunkter end dem, der omhandles i den anden klagepunktsmeddelelse.

Jeg mener derfor, at virksomhedernes og de berørte tredjeparters ret til at blive hørt er blevet tilgodeset, jf. artikel 10 og 13 i forordning (EF) nr. 773/2004.