Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens udkast til Rådets henstilling om et parkeringskort for handicappede« (96/C 174/06)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 30. januar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 75 og 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Britta Christina Wahrolin til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. marts 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 334. plenarforsamling af 27.-28. marts 1996, mødet den 27. marts 1996, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionen har fremlagt et forslag til henstilling om parkeringskort for handicappede (KOM(95) 696 endelig udg.).

1.2. For langt de fleste fysisk handicappede er bilen et uovertruffet transportmiddel. Det er ikke blot vigtigt, men nødvendigt, at der træffes foranstaltninger med henblik på at lette de handicappedes anvendelse af kollektive transportmidler og trafikmiljøer. Desuden bør særlig transport være tilgængelig for dem, der hverken har mulighed for at køre selv eller benytte kollektiv trafik. Intet af dette kan dog give den handicappede den samme bevægelsesfrihed og uafhængighed som bilen. Man bør her have in mente, at deltagelse i et normalt socialt og kulturelt livs forskellige aktiviteter er blevet mere og mere transportkrævende.

1.3. Der er også flere og flere, der rejser mellem EU's medlemsstater. Antallet af mennesker, der i kortere eller længere perioder opholder sig i en anden medlemsstat, stiger i takt med samarbejdets udvikling. Der er ikke kun tale om turisme, men også om midlertidige arbejdsopgaver, konferencer m.m., hvor man må kunne kræve, at handicappede kan deltage på samme vilkår som andre. Det bør f.eks. være muligt for den handicappede at bruge sin egen bil på rejsen eller at leje en bil på bestemmelsesstedet. Samtidig bør den handicappede have mulighed for at parkere bilen på samme vilkår som handicappede i det pågældende land.

2. Baggrund

2.1. Den henstilling, som Den Europæiske Transportministerkonference vedtog i 1977, og som gælder for OECD-landene i Europa, lader flere problemer uløste. De parkeringskort, der benyttes i de enkelte EU-lande, har meget forskellig udformning, selv om nogle dog ligner den model, Kommissionen har udarbejdet. Forskellene er så store, at det ikke er sikkert, at kortet af myndighederne i andre lande umiddelbart vil blive opfattet som et parkeringskort. Dertil kommer de sproglige problemer, idet kortets tekst i de fleste tilfælde kun er affattet på det eller de sprog, der tales dér, hvor kortet er udstedt.

2.2. Erfaringen viser, at der blandt kortindehaverne er stor usikkerhed om, hvor kortet er gyldigt. Det er også vanskeligt at finde ud af, hvilke regler der gælder for parkeringskortets anvendelse.

2.3. Et andet problem er, at der både mellem medlemsstaterne og i de enkelte lande er forskellige opfattelser af, hvilke betingelser man skal opfylde for at få et parkeringskort. Det vil sikkert være meget kompliceret at udarbejde ensartede regler på dette område. Men det er vigtigt at påpege, at det ikke kun er bevægelseshæmmede, der kan have behov for parkeringskort. Dette spørgsmål må dog løses nationalt.

2.4. Med den løsning, Kommissionen foreslår, er der heller ikke behov for, at EU går ind i denne komplicerede proces, idet forslaget indebærer, at hvert enkelt land accepterer de øvrige landes udstedelsesgrundlag. Hvem der er berettiget til et kort, er således et nationalt spørgsmål.

3. Forslagets indhold

3.1. Det foreslås, at kortet overtrækkes med kunststoffolie, hvilket skulle yde en vis beskyttelse mod forfalskning. Andre foranstaltninger, der tager sigte på at forebygge forfalskning, kan træffes, forudsat det ikke påvirker kortets udformning og karakter.

3.2. Kortets bundfarve er lyseblå. Forsidens venstre halvdel er forsynet med piktogrammet for en kørestolsbruger i hvidt på mørkeblå baggrund - et symbol, der snart vil gælde over hele verden, og som genfindes på færdselstavlen »vejledning for invalide«, der f.eks. bruges i forbindelse med særlig handicapparkering. (Det er et generelt problem, at der ofte er for få parkeringspladser til handicappede). I øvrigt er alle nødvendige oplysninger anført på kortet, dvs. gyldighedsperiode, serienummer samt udstedende myndighed. Dette gør det muligt at kontrollere kortets ægthed.

3.3. På venstre side kan som fakultativ oplysning anføres motorkøretøjets indregistreringsnummer. Denne oplysning skal sikre, at kortet bruges af den rigtige person i den rigtige bil. En konsekvens af dette er imidlertid, at kortet ikke kan bruges, når indehaveren lejer eller låner en bil, hvadenten det sker i hjemlandet eller i et andet land. ØSU mener, at dette væsentligt undergraver hensigten med den fælles udformning af parkeringskortet. ØSU erkender, at det er - og fortsat skal være - medlemsstaterne, der træffer bestemmelse om tildeling af parkeringskortet. Men kortet bør tildeles den enkelte handicappede person, så det kan anvendes, uanset om den pågældende kører i egen bil, låner eller lejer en bil eller er passager i en andens bil. Efter ØSU's opfattelse bør køretøjets registreringsnummer derfor ikke anføres på kortet.

3.4. Øverst til højre på kortets forside står »Parkeringskort for handicappede« på den medlemsstats sprog, der har udstedt kortet. Under denne påtegning følger ordet »parkeringskort« på alle øvrige EU-sprog. Dette i kombination med handicapsymbolet burde bortvejre al tvivl om kortets funktion. På højre side finder man desuden nationalitetsbetegnelsen i hvidt omgivet af EU-stjernerne og nederst på forsiden påtegningen »De Europæiske Fællesskabers model«.

3.5. På kortets bagside finder man de oplysninger, der er nødvendige for at identificere indehaveren, samt en påtegning om, hvad kortet berettiger til, og hvordan det skal være placeret i bilen.

3.6. Efter ØSU's opfattelse virker den foreslåede kortstørrelse rimelig.

4. Øvrige bemærkninger

4.1. Da der er visse forskelle landene imellem og endog inden for de enkelte landes grænser med hensyn til parkeringskortets anvendelse, foreslår ØSU, at den handicappede sammen med parkeringskortet får udleveret en pjece på sit eget sprog om de regler, der gælder for kortets anvendelse i de enkelte EU-lande. Heri bør også indgå oplysninger om eventuelle lokale særregler. Det forudsættes, at indehaveren selv indhenter nærmere oplysninger om sådanne særregler, idet pjecen ellers ville blive for omfattende.

4.2. ØSU mener i øvrigt, at Kommissionens forslag til henstilling er gennemtænkt og på udmærket vis opfylder sin hensigt. ØSU foreslår derfor, at forslaget gennemføres.

Bruxelles, den 27. marts 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg