EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 30.11.2016 COM(2016) 759 final 2016/0375(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om forvaltning af energiunionen,



om ændring af direktiv 94/22/EF, direktiv 98/70/EF, direktiv 2009/31/EF, forordning (EF) nr. 663/2009, forordning (EF) nr. 715/2009, direktiv 2009/73/EF, Rådets direktiv 2009/119/EF, direktiv 2010/31/EU,

direktiv 2012/27/EU, direktiv 2013/30/EU og Rådets direktiv (EU) 2015/652 og om ophævelse af forordning (EU) nr. 525/2013 (EØS-relevant tekst) {SWD(2016) 394 final}

{SWD(2016) 395 final}

{SWD(2016) 396 final}

{SWD(2016) 397 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål En modstandsdygtig energiunion med en ambitiøs klimapolitik og en grundlæggende omlægning af vores energisystem kan kun opnås gennem en kombination af en koordineret indsats – lovgivningsmæssig og ikkelovgivningsmæssig – på EU-plan og på nationalt plan. Derfor har energiunionen brug for en stærk forvaltningsramme, der sikrer, at politikker og foranstaltninger på forskellige niveauer er sammenhængende, supplerer hinanden og er tilstrækkeligt ambitiøse. Hovedformålet med nærværende initiativ er at skabe det nødvendige lovgivningsmæssige grundlag for denne proces med henblik på at gennemføre energiunionen; dette grundlag skal suppleres af ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger, for at forvaltningsrammen kan virke efter hensigten. I overensstemmelse med Kommissionens stærke engagement i bedre lovgivning vil forslaget medføre en betydelig reduktion af den administrative byrde for medlemsstaterne, Kommissionen og andre EU-institutioner. De nuværende planlægnings- og indberetningskrav (for både Kommissionen og medlemsstaterne) på energi- og klimaområdet indebærer fordele i form af detaljerede oplysninger om specifikke politikområder og støtter gennemførelsen af sektorlovgivningen. Kravene er imidlertid fastsat i en lang række særskilte retsakter, der er vedtaget på forskellige tidspunkter, hvilket har ført til en vis redundans, inkonsekvens og overlapning samt manglende integration mellem energi- og klimaområdet. Desuden er nogle af de nugældende krav blevet fastlagt med henblik på at nå de tilsvarende mål for 2020, og de er derfor ikke egnede til at støtte virkeliggørelsen af 2030-rammen for energi og klima og er heller ikke bragt på linje med planlægnings- og indberetningsforpligtelserne i henhold til Parisaftalen. Nærværende forslag går ud på at samle de eksisterende spredte planlægnings- og indberetningsforpligtelser fra de vigtigste EU-retsakter inden for energi, klima og andre energiunionsrelaterede politikområder og derved opnå en væsentlig forenkling af forpligtelserne. Formålet er at reducere, tilpasse og ajourføre forpligtelserne og at undgå den hidtidige overlapning. Alt i alt integrerer, strømliner eller ophæver forslaget mere end 50 eksisterende individuelle planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelser i energi- og klimalovgivningen (31 forpligtelser integreres og 23 udgår). Den strømlinede politiske forvaltningsproces mellem Kommissionen og medlemsstaterne, med tæt inddragelse af andre EU-institutioner, indebærer, at hyppigheden af og tidsplanen for forpligtelserne indrettes efter hinanden, og at gennemsigtigheden og samarbejdet styrkes betydeligt, og derved opnås der yderligere fordele i form af en mindsket administrativ byrde. Den 24. oktober 2014 nåede Det Europæiske Råd til enighed om 2030-rammen for klima- og energipolitikken på grundlag af Kommissionens forslag. Det Europæiske Råd konkluderede, at det er nødvendigt at udvikle et pålideligt og gennemsigtigt forvaltningssystem uden unødige administrative byrder for at bidrage til at sikre, at EU når sine energipolitiske mål, med den nødvendige fleksibilitet for medlemsstaterne og med fuld respekt for deres ret til at fastsætte deres energimiks. Det understregede, at dette forvaltningssystem bør udvikles på grundlag af de eksisterende byggesten såsom nationale klimaprogrammer og nationale planer for vedvarende energi og energieffektivitet samt behovet for at strømline og sammenføre separate planlægnings- og indberetningselementer. Strategien for energiunionen af 25. februar 2015 udvidede forvaltningens rækkevidde – ud over 2030-rammen for klima- og energipolitikkerne – til at omfatte alle fem dimensioner af energiunionen (energisikkerhed, solidaritet og tillid; det indre energimarked; begrænsning af efterspørgslen; dekarbonisering, herunder vedvarende energi; samt forskning, innovation og konkurrenceevne). Kommissionens meddelelse af 18. november 2015 om status over energiunionen og den dertil knyttede vejledning til medlemsstaterne om de nationale energi- og klimaplaner indeholdt yderligere oplysninger og præciserede, at forvaltningsprocessen bør være forankret i lovgivning. Rådet (energiministrene) anerkendte i sine konklusioner af 26. november 2015, at forvaltningssystemet vil være et væsentligt redskab til en effektiv opbygning af energiunionen. Sideløbende hermed finder der regelmæssige drøftelser sted mellem Kommissionen og medlemsstaterne inden for rammerne af Den Tekniske Arbejdsgruppe vedrørende Nationale Energi- og Klimaplaner. Ifølge Europa-Parlamentets beslutning "På vej til en europæisk energiunion" af 15. december 2015 skal forvaltningsrammen for energiunionen være ambitiøs, pålidelig, gennemsigtig, demokratisk og fuldt ud inddrage Europa-Parlamentet samt sikre, at 2030-målene for klima og energi nås. På denne baggrund sigter nærværende forslag mod at fastlægge en lovgivningsmæssig ramme for forvaltningen af energiunionen, der hviler på to grundpiller: For det første en strømlining og integration af de eksisterende planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelser på energi- og klimaområdet for at afspejle principperne om bedre regulering. For det andet fastlæggelse af en robust politisk proces mellem medlemsstaterne og Kommissionen, med tæt inddragelse af andre EU-institutioner, med henblik på at gennemføre målsætningerne for energiunionen, navnlig 2030-målene for energi og klima. Den 5. oktober 2016 ratificerede Den Europæiske Union Parisaftalen, der trådte i kraft den 4. november 2016. Den foreslåede forordning bidrager til gennemførelsen af Parisaftalen, herunder dens den femårige revisionscyklus, og sikrer, at overvågnings-, indberetnings- og verifikationskravene i henhold til FN's klimakonvention og Parisaftalen integreres harmonisk i forvaltningen af energiunionen. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Den forordningsforslaget bygger på resultaterne af en kvalitetskontrol af den gældende EU-ret på energiområdet og de relevante dele af den gældende EU-ret på klimaområdet og bevarer, ophæver eller ændrer de planlægnings- og indberetningsforpligtelser, der påhviler medlemsstaterne, og de overvågningsforpligtelser, der påhviler Kommissionen i henhold til den nugældende sektorspecifikke lovgivning. Forslaget er udarbejdet sideløbende med Kommissionens gennemgang af direktivet om energieffektivitet, direktivet om bygningers energimæssige ydeevne, direktivet om vedvarende energi og de forskellige dele af lovgivningen, der er omfattet af initiativet om markedets udformning, med henblik på at sikre fuld sammenhæng mellem disse initiativer. Der er også sikret overensstemmelse med andre dele af Unionens lovgivning på klima- og energiområdet. Desuden er forordningen om en klimaovervågningsmekanisme fuldt ud indarbejdet i forslaget for at sikre integration mellem energi- og klimaområdet. Generelt viderefører forslaget fremgangsmåden i de eksisterende planlægnings-, indberetnings- og overvågningsbestemmelser i henhold til den nævnte forordning, der var resultatet af en tidligere strømlining på klimaområdet. Forslaget bringer imidlertid de eksisterende bestemmelser om overvågning og indberetning af drivhusgasemissioner på linje med lovgivningen på energiområdet og ajourfører dem, så de er egnede til overvågning af gennemførelsen af den foreslåede indsatsfordeling og arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug (LULUCF) og til opfyldelse af Unionens forpligtelser i henhold til Parisaftalen. Da forslaget omfatter en række områder, blev det besluttet ikke at foreslå en omarbejdning af forordningen om overvågningsmekanismen. Ikke desto mindre lægger Kommissionen stor vægt på at bevare alt det indhold i forordningen om overvågningsmekanismen, som ikke foreslås ændret i det nuværende forslag. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Initiativet er også forbundet med andre politikområder som f.eks. transport, miljø, erhvervspolitik, økonomi, forskning og konkurrence. Det er dog vigtigt at bemærke, at dette initiativ — for så vidt angår strømlining og integration af planlægning og indberetning — fokuserer på de energi- og klimapolitiske områder og samtidig indarbejder visse specifikke indberetnings- og planlægningselementer i andre områder. Dette er nødvendigt for at sikre, at der skabes en håndterbar proces med fokus på de vigtigste mål for energiunionen. De henstillinger fra Kommissionen til medlemsstaterne, der indgår i den foreslåede forordning, er et supplement til og i overensstemmelse med de henstillinger, der udstedes som led i det europæiske semester, hvor hovedvægten ligger på aspekter vedrørende makroøkonomisk og strukturel reform (sjældent forbundet med energi og klima), mens forvaltningsprocessen i forordningsforslaget vedrører specifikke energi- og klimapolitiske spørgsmål. Når klima- og energispecifikke politiske spørgsmål har betydning for makroøkonomiske og strukturelle reformer, bør de fortsat være en del af det europæiske semester.

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for samtlige bestemmelser i forordningen er artikel 191, 192 og 194, i TEUF. Den foreslåede forordning forfølger en legitim målsætning inden for anvendelsesområdet for disse artikler. Ved vedtagelse af foranstaltninger i henhold til artikel 192, stk. 1, og artikel 194, stk. 2, i TEUF finder den almindelige lovgivningsprocedure finder generelt anvendelse. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Overholdelse af nærhedsprincippet er et af de grundlæggende hensyn bag forvaltningsrammen, der bygger på det princip, at medlemsstaterne selv bør fastsætte de nationale planer og de målsætninger og foranstaltninger, der er fastsættes deri. Nødvendigheden af handling på EU-plan: Eftersom en række elementer i strategien for energiunionen vedrører målsætninger på EU-niveau, er en indsats på EU-plan nødvendig for at sikre, at disse målsætninger opfyldes, og at der er sammenhæng mellem energi- og klimapolitikkerne i EU og medlemsstaterne, samtidig med at medlemsstaternes fleksibilitet bevares. Desuden kan størstedelen af de udfordringer, som Unionen står over for på energiområdet, ikke takles gennem ukoordinerede nationale tiltag. Det samme gælder for problemerne i forbindelse med klimaændringerne, som i sagens natur er grænseoverskridende og ikke kan løses gennem en indsats op lokalt, nationalt eller endda EU-plan alene. Da hver af energiunionens dimensioner har grænseoverskridende betydning, er der desuden behov for handling på EU-plan for yderligere at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne. Ingen af energiunionens dimensioner kan gennemføres effektivt uden en EU-forvaltningsproces mellem medlemsstaterne og Kommissionen, der fremmer det regionale samarbejde om energi- og klimapolitikken. Der er også brug for handling på EU-plan for at sikre, at EU er klar til at deltage fuldt ud i revisionsprocesserne i henhold til Parisaftalen. Endelig er en EU-indsats nødvendig for at strømline de eksisterende planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelser, da de eksisterende krav i denne henseende er fastlagt i EU-lovgivningen og kun kan ændres og/eller ophæves ved et lovgivningsforslag på EU-plan. EU-merværdi Et solidt forvaltningssystem for energiunionen vil medvirke til at sikre, at EU og dets medlemsstater i fællesskab når de aftalte målsætninger for energiunionen, herunder 2030-målene for energi og klima, og finder frem til samordnede og fælles løsninger på fælles udfordringer på en effektiv måde og til en overkommelig pris. Dette er bydende nødvendigt i betragtning af de store investeringsbehov i energisektoren i de kommende årtier. Medlemsstaterne vil nyde godt af en strømlinet og forenklet planlægnings- og indberetningsramme for deres energi- og klimapolitikker. Mere effektive og sammenhængende administrative procedurer både inden for de nationale myndigheder og mellem medlemsstaterne vil muliggøre en mere effektiv udvikling og gennemførelse af energi- og klimapolitikkerne. Den private sektor vil nyde godt af mere gennemsigtige nationale reguleringsrammer som grundlag for beslutninger om

investeringer på energi- og klimaområdet. Og borgere vil drage fordel af bedre oplysninger om gennemførelsen af energiunionen og de dertil knyttede politikker. •Proportionalitetsprincippet Et forvaltningssystem, der er baseret på lovgivning (snarere end en ikke-lovgivningsmæssig tilgang), er nødvendigt for at sikre, at alle medlemsstater bidrager til processen og opfyldelsen af fælles målsætninger og specifikke mål på sammenlignelig vis, for at opnå større stabilitet i reguleringen og sikkerhed for investorerne og for at sikre en fælles overvågning i medlemsstaterne og Unionen. Tilgangen til national planlægning og indberetning er baseret på kvalitetskontrollen (se nedenfor), der havde som hovedformål at vurdere proportionaliteten af den nuværende tilgang og om nødvendigt forbedre overholdelsen af princippet. Den iterative proces mellem medlemsstaterne og Kommissionen er baseret på kommissionshenstillinger snarer end f.eks. kommissionsafgørelser for at sikre proportionalitet og fuld respekt for medlemsstaternes rettigheder i henhold til artikel 194 i TEUF. •Valg af retsakt Der er brug for en forordning (snarere end et direktiv) for at sikre, at bestemmelserne er direkte anvendelige, og dermed sikre sammenlignelighed mellem de nationale energi- og klimaplaner og rapporter. Den direkte anvendelighed har den yderligere fordel, at planerne kan være på plads i god tid inden 2021. Endvidere er mange af forordningens bestemmelser ikke er rettet til medlemsstaterne og ville derfor ikke kunne gennemføres i national ret (f.eks. forpligtelser for Kommissionen, processen omkring Kommissionens henstillinger, Det Europæiske Miljøagentur, osv.).

3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Målrettet regulering og forenkling At sikre en målrettet regulering og forenkling er et af de centrale mål for den foreslåede forordning. I overensstemmelse med Kommissionens engagement i bedre lovgivning er forslaget udelukkende udarbejdet på en inkluderende måde, baseret på gennemsigtighed og løbende samarbejde med de interesserede parter. Kvalitetskontrollen (Refit), der understøtter den foreslåede forordning, tyder på, at den nye tilgang vil kunne nedbringe den administrative byrde betydeligt for såvel medlemsstaterne som Kommissionen; på grund af den begrænsede mængde pålidelige data, der er til rådighed, kan denne virkning dog kun delvis kvantificeres. Samtidig vil den nye tilgang resultere i en række betydelige fordele i form af væsentligt forbedret sammenhæng og effektivitet. Forslaget omfatter ingen undtagelser for mikrovirksomheder og heller ingen særlige bestemmelser for SMV'er, da disse virksomhedstyper ikke berøres af initiativet. Den foreslåede forordning vil styrke elektroniske indberetning, der forventes yderligere at mindske den administrative byrde. •Konsekvensanalyse Den konsekvensanalyse, der ledsager forslaget, er forberedt og udarbejdet i overensstemmelse med den gældende vejledning om bedre lovgivning, og Udvalget for Forskriftskontrol og afgivet en positiv udtalelse om forslaget. Forbedringer, der er anbefalet af udvalget, er blevet indarbejdet i den endelige version. De politiske løsningsmodeller til strømlining af planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelserne, der er blevet undersøgt, strækker sig fra (ikkelovgivningsmæssig) vejledning til medlemsstaterne til forskellige retlige tilgange til strømlining og integration af de eksisterende forpligtelser. Forskellige løsningsmodeller er også blevet vurderet med hensyn til bl.a. følgende aspekter: ajourføring og hyppigheden af de nationale planer og rapporter og Kommissionens overvågning; den iterative proces mellem medlemsstaterne og Kommissionen, herunder henstillinger til medlemsstaterne; den mulige politiske reaktion i tilfælde af, at medlemsstaternes samlede indsats ikke er tilstrækkelig til at nå de aftalte mål på EU-plan; og den rolle, som regionale høringer spiller i forbindelse med udarbejdelsen af nationale planer. Det konkluderes i konsekvensanalysen, at én enkelt ny retsakt, hvori forordningen om overvågningsmekanismen fuldt indarbejdes, er den foretrukne løsning. Det anses for nødvendigt at give mulighed for formelle ajourføringer af de nationale planer og toårige statusrapporter fra medlemsstaterne og rapporterne fra Kommissionen (herunder årlige rapporter om specifikke politikområder). Det konkluderes, at den iterative proces mellem medlemsstaterne og Kommissionen bør dække både udarbejdelse (ambitionsniveau) og gennemførelse (realisering) af de nationale planer, og at det er nødvendigt, at Kommissionen fremsætter henstillinger om de nationale planer og statusrapporter. Endvidere konkluderes det, at det bør være obligatorisk at gennemføre regionale høringer af andre medlemsstater om udkast til nationale planer og de endelige udgaver heraf for at sikre en passende koordinering af de nationale planlægningsprocesser og politikker inden for rammerne af energiunionen. Ovennævnte kombination af de foretrukne politikmuligheder vil give det bedste resultat i form af en reduceret administrativ byrde og fleksibilitet for medlemsstaterne, og samtidig vil det sikre et forvaltningssystem, der er stærkt nok til at sikre, at målsætningerne for energiunionen opfyldes. Resuméet af konsekvensanalysen findes i: SWD(2016) 395. Den positive udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol findes i: SEC(2016) 494. •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Som led i forberedelsen af forordningsforslaget er der foretaget en kvalitetskontrol (Refit) af de eksisterende planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelser i EU-retten på energiområdet. Kvalitetskontrollen omfattede også en vurdering af de indbyrdes sammenhænge mellem disse forpligtelser og forpligtelserne i henhold til den vigtigste EU-lovgivning på klimaområdet. Den overordnede konklusion af kvalitetskontrollen er, at det eksisterende planlægnings-, indberetnings- og overvågningssystem i EU's energiregelværk generelt har medført gode resultater, men at der er rum for en væsentlig forbedring af EU's nuværende energiregelværk på dette område samt for at styrke sammenhængen med EU's klimaregelværk og derved forbedre det nuværende cost/benefit-forhold betydeligt. På dette grundlag viste kvalitetskontrollen klare tegn på, at en systematisk integration af medlemsstaternes planlægning og indberetning samt af Kommissionens overvågning er nødvendig for at sikre sammenhæng og sætte medlemsstaterne og Kommissionen i stand til fuldt ud at udnytte synergivirkninger og sikre overensstemmelse mellem forskellige planlægnings- og indberetningselementer, og desuden for at systemet kan tjene sit formål under den nye overordnede energiunionsramme, herunder klima- og energimålene for 2030. Forordningsforslaget følger anbefalingerne fra kvalitetskontrollen med undtagelse af nogle få tilfælde, hvor det ikke var muligt, hovedsagelig fordi hyppigheden ikke stemte overens med den, der var planlagt i forordningen, eller at forpligtelsen viste sig at være for teknisk. •Høringer af interesserede parter Der blev iværksat en offentlig høring den 11. januar 2016 for at indhente synspunkter og bidrag fra de interesserede parter og borgerne. Høringen varede 12 uger og blev afsluttet den 22. april 2016. Onlineundersøgelsen resulterede i i alt 103 svar med supplerende bemærkninger via e-mail, heraf 15 fra medlemsstaterne. Svarene på den offentlige høring blev anvendt i Kommissionens evaluering og kvalitetskontrol af de eksisterende planlægnings- og indberetningsforpligtelser samt i den konsekvensanalyse, der er knyttet til forordningsforslaget. Et stort flertal af respondenterne anerkendte vigtigheden af de eksisterende planlægnings- og indberetningsforpligtelser, men var også enige i, at det er nødvendigt at strømline, harmonisere og integrere disse forpligtelser for at undgå huller, overlapning og uoverensstemmelser samt at koncentrere strømliningen om de planlægningsforpligtelser, der hænger tæt sammen med målsætningerne for 2030. Flere interessenter påpegede, at der er behov for en bedre integration af de nuværende nationale planer på disse områder, og understregede samtidig, at det er nødvendigt at strømline planlægningsforpligtelser og reducere deres omfang.

Langt hovedparten af respondenterne mente, at én enkelt retsakt er det foretrukne middel til strømlining af planlægnings- og indberetningsforpligtelserne på energi- og klimaområdet efter 2020. Medlemsstaterne var mere splittede i spørgsmålet om lovgivningsmæssige over for ikke-lovgivningsmæssige løsninger. De fleste respondenter mente, at de nationale planer bør afspejle alle fem dimensioner af energiunionen, udarbejdes på basis af en detaljeret model (hvilket blev bekræftet af medlemsstaterne i den tekniske arbejdsgruppe) og klart lægge hovedvægten på områder med kvantificerbare EU-mål. Et begrænset antal respondenter — herunder en række medlemsstater — foretrak imidlertid korte strategiske nationale planer. Flere interessenter, herunder et flertal af medlemsstaterne, understregede nødvendigheden af at undgå nye administrative byrder og yderligere omkostninger. Med hensyn til den politiske proces i forbindelse med færdiggørelse og revision af planerne gik mange respondenter ind for en gennemsigtig og deltagerorienteret planlægningsproces, der kan fremme investorernes tillid og en bred offentlig accept. Endelig var respondenterne generelt enige om, at det nye økonomiske forvaltningssystem bør lette koordineringen af de nationale energipolitikker og fremme regionalt samarbejde, og at Kommissionen bør spille en vigtig rolle i processen. En mere omfattende sammenfatning af resultaterne af den offentlige høring findes i konsekvensanalysen. •Indhentning og brug af ekspertbistand Kvalitetskontrollen og konsekvensanalysen, der er knyttet til forordningsforslaget, blev understøttet af to undersøgelser, der blev gennemført for Kommissionen af Trinomics og Amec Foster Wheeler i første halvdel af 2016. Rækkevidden af og tilgangen til de nationale planer som fastsat i den foreslåede forordning og bilag 1 hertil (model for de nationale handlingsplaner) bygger på det arbejde, der er udført af Den Tekniske Arbejdsgruppe vedrørende Nationale Energi- og Klimaplaner, under forsæde af Kommissionen og med repræsentation af alle medlemsstaterne. Ekspertise, der er afspejlet i bidragene fra de interesserede parter under den offentlige høring, er blevet udnyttet som en ekstra kilde til viden med henblik på at supplere analysen. •Grundlæggende rettigheder Da den foreslåede foranstaltning primært er rettet til medlemsstaterne som institutionelle aktører, er den i overensstemmelse med chartret for grundlæggende rettigheder. 4. VIRKNINGER FOR BUDGETTET Hovedformålet med forslaget er at strømline planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelserne og at etablere en forvaltningsordning. Medlemsstaterne vil være forpligtede til at forelægge integrerede planer og rapporter for Kommissionen med jævne mellemrum. På grundlag af oplysningerne fra medlemsstaterne bør Kommissionen udarbejde de nødvendige overvågningsrapporter. Inden for rammerne af Kommissionens eksisterende samlede personaleressourceplan vil der blive afsat tjenestemænd, midlertidigt ansatte og eksternt personale, der arbejder inden for energi- og klimapolitiske områder, til at udføre Kommissionens opgaver. Til Det Europæiske Miljøagentur (EEA) anmodes der om en indfasning af yderligere kontraktansatte (op til 3 i 2020) oven i de allerede planlagte personaleressourcer for EEA. Omkostningerne ved GD ENER's og GD CLIMA's bidrag til anvendelsen af den foreslåede forordning, som er nærmere beskrevet i vedlagte finansieringsoversigt, vil blive fuldt ud dækket under den nuværende programmerede bevillingsramme for de pågældende budgetposter frem til 2020. Hvad angår de finansielle midler til Det Europæiske Miljøagentur, er der behov for ekstra ressourcer i forhold til den nuværende finansielle programmering. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Kommissionens og medlemsstaternes indberetning og evaluering som fastsat i denne forordning vil sikre en nøje overvågning af forordningens anvendelse. Forordningen vil blive underkastet en formel revurdering i 2026. Ved den lejlighed bør der også tages hensyn til resultaterne af den samlede statusopgørelse inden for rammerne af Parisaftalen. •Forklarende dokumenter (for direktiver) Ikke relevant.

•Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Kapitel 1 i forordningsforslaget fastlægger forordningens anvendelsesområde og genstand og indeholder definitioner af de anvendte begreber. Kapitel 2 i forslaget forpligter medlemsstaterne til inden den 1. januar 2019 at udarbejde nationale integrerede energi- og klimaplaner for perioden 2021-2030 samt til at udarbejde tilsvarende planer for efterfølgende tiårige perioder. Bilag I indeholder en bindende model for planerne med yderligere elementer vedrørende bl.a. politikker, foranstaltninger og analytiske grundlag. Dette kapitel fastsætter også en iterativ høringsproces mellem Kommissionen og medlemsstaterne inden færdiggørelsen af de nationale planer, der er baseret på de udkast, der skal forelægges for Kommissionen senest den 1. januar 2018 og derefter hvert tiende år for de følgende tiårige perioder. Inden for denne ramme vil Kommissionen kunne fremsætte henstillinger om ambitionsniveauet for de målsætninger, specifikke mål og bidrag såvel som de specifikke politikker og foranstaltninger, der indgår i de enkelte planer. De øvrige medlemsstater får også mulighed for at udtale sig om udkast til planer som led i regionale høringer. Planerne skal ajourføres senest den 1. januar 2024 (stadig med henblik på 2030-målene). Kapitel 3 fastsætter krav om, at medlemsstaterne skal udarbejde og aflægge rapport til Kommissionen om langsigtede lavemissionsstrategier 50 år frem i tiden, der er afgørende for at bidrage til økonomisk omstilling, beskæftigelse, vækst og opfyldelsen af mere overordnede mål om bæredygtig udvikling såvel som for at bevæge os på en retfærdig og omkostningseffektiv måde i retning af Parisaftalens langsigtede mål. Kapitel 4 i forordningsforslaget fastsætter en forpligtelse for medlemsstaterne til hvert andet år fra og med 2021 at udarbejde en statusrapport om gennemførelsen af planerne inden for de fem dimensioner af energiunionen med det formål at overvåge udviklingen. I disse statusrapporter skal medlemsstaterne desuden hvert andet år aflægge rapport om deres nationale klimatilpasningsplaner og -strategier; herved bringes tidsplanen i overensstemmelse med Parisaftalen. Dette kapitel indeholder også bestemmelser om rapporter der skal udarbejdes hvert år, f.eks. med henblik på at overholde Den Europæiske Unions og medlemsstaternes internationale forpligtelser og på at tilvejebringe det nødvendige grundlag for overensstemmelsesvurderingen i henhold til forordning [OP: XXX om bindende årlige reduktioner af drivhusgasemissionerne fra medlemsstaterne fra 2021 til 2030 for en modstandsdygtig energiunion og for at opfylde forpligtelserne i henhold til Parisaftalen og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 525/2013 om en mekanisme til overvågning og rapportering af drivhusgasemissioner og rapportering af andre oplysninger vedrørende klimaændringer] og forordning [OP: XXX om medtagelse af drivhusgasemissioner og optag fra arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug i klima- og energirammen for 2030 og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 525/2013 om en mekanisme til overvågning og rapportering af drivhusgasemissioner og rapportering af andre oplysninger vedrørende klimaændringer]. Disse rapporter vedrører f.eks. drivhusgasopgørelser og støtte til udviklingslandene og gør det muligt for Unionen og dens medlemsstater at påvise fremskridt med opfyldelsen af deres forpligtelser i henhold til FN's klimakonvention og Parisaftalen. Kapitlet indeholder også bestemmelser om gennemsigtighed i brugen af indtægter fra auktion af kvoter i henhold til direktivet om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner (ETS-direktivet). I kapitel 4 fastsættes det endvidere, hvilke oplysninger disse rapporter skal indeholde inden for de fem dimensioner, og der oprettes en e-rapporteringsplatform, der skal bygge videre på og drage nytte af de eksisterende rapporteringsprocesser, databaser og elektroniske værktøjer, herunder dem, der forvaltes af Det Europæiske Miljøagentur (EEA), Eurostat (ESTAT) og Det Fælles Forskningscenter (JRC). Kapitel fem indeholder bestemmelser om overvågning og vurdering, som Kommissionen skal gennemføre for at overvåge medlemsstaternes fremskridt i forhold til de mål, der er opstillet i de nationale planer. Det fastlægger desuden en procedure for Kommissionens udarbejdelse af henstillinger om, hvordan ambitionsniveauet i de nationale planer kan øges, og om gennemførelsen af planerne for at opfylde de målsætninger, der allerede er fastlagt. Dette kapitel indeholder endvidere bestemmelser om en samlet vurdering af det første sæt nationale planer med henblik på at påpege eventuelle mangler i forhold til EU's mål som helhed. På grundlag af statusrapporterne kan Kommissionen fremsætte henstillinger. Hvis vurderingen af fremskridtene tyder på, at Unionens 2030-mål for energi og klima ikke vil blive opfyldt, skal Kommissionen træffe foranstaltninger på EU-plan eller anmode om foranstaltninger fra medlemsstaternes side (for at reducere eller lukke en eventuel ambitions- eller realiseringskløft). Endelig fastsætter kapitlet også fremgangsmåden i forbindelse med Kommissionens årlige statusrapport om energiunionen. I kapitel seks fastsættes kravene til medlemsstaternes og Unionens systemer til opgørelse af drivhusgasemissioner, politikker, foranstaltninger og fremskrivninger. Det er et internationalt krav, at der oprettes sådanne systemer, som også vil støtte gennemførelsen af nationale planer med hensyn til dekarboniseringsdimensionen. Kapitlet fastsætter også retsgrundlaget for oprettelse af EU-registre og nationale registre, så der kan foretages opgørelser over nationalt bestemte bidrag, og giver mulighed for at anvende internationalt overførte modvirkningsresultater i medfør af artikel 4, stk. 13, og artikel 6 i Parisaftalen. Kapitel syv fastsætter mekanismer og principper for samarbejde og bistand mellem medlemsstaterne og Unionen. Endvidere beskrives Det Europæiske Miljøagenturs rolle med hensyn til at bistå Kommissionen, hvor det er passende, med overvågnings- og rapporteringsarbejdet i henhold til denne forordning. Kapitel otte i forordningsforslaget tillægger Kommissionen beføjelser til at vedtage delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter i klart afgrænsede situationer. Kapitel ni indeholder bestemmelser om nedsættelse af et udvalg vedrørende energiunion (et undersøgelsesudvalg i henhold til forordning (EU) nr. 182/2011), om revision af forordningen i 2026, om ophævelse og ændring af andre EU-retsakter for at sikre sammenhæng samt om overgangsforanstaltninger og ikrafttræden. 2016/0375 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om forvaltning af energiunionen,



om ændring af direktiv 94/22/EF, direktiv 98/70/EF, direktiv 2009/31/EF, forordning (EF) nr. 663/2009, forordning (EF) nr. 715/2009, direktiv 2009/73/EF, Rådets direktiv 2009/119/EF, direktiv 2010/31/EU,

direktiv 2012/27/EU, direktiv 2013/30/EU og Rådets direktiv (EU) 2015/652 og om ophævelse af forordning (EU) nr. 525/2013 (EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 192, stk. 1, og artikel 194, stk. 2, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, [under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg,] [under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget,] efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Denne forordning fastlægger det nødvendige lovgivningsmæssige grundlag for en pålidelig og gennemsigtig forvaltning, der sikrer opfyldelsen af målsætningerne og de specifikke mål for energiunionen gennem indbyrdes supplerende, sammenhængende og ambitiøse tiltag fra Unionens og dens medlemsstaters side, samtidig med at Unionens principper om bedre regulering fremmes. (2)Den europæiske energiunion bør omfatte fem nøgledimensioner: energisikkerhed, det indre energimarked, energieffektivitet, dekarbonisering samt forskning, innovation og konkurrenceevne. (3)Målet for en modstandsdygtig energiunion med en ambitiøs klimapolitik er at give Unionens forbrugere – husholdninger såvel som virksomheder – sikker, bæredygtig, konkurrencedygtig og billig energi, hvilket kræver en grundlæggende omlægning af energisystemet i Europa. Dette mål kan kun nås gennem en koordineret indsats, der kombinerer lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige tiltag på EU-plan og nationalt plan. (4)Kommissionens forslag er udarbejdet sideløbende med og vedtages sammen med en række sektorspecifikke energipolitiske initiativer, navnlig vedrørende vedvarende energi, energieffektivitet og udformning af energimarkedet. Disse initiativer udgør en pakke, hvis overordnede temaer er "energieffektivitet først", "Unionen som global leder inden for vedvarende energi" og "fair betingelser for energiforbrugerne". (5)Det Europæiske Råd nåede den 24. oktober 2014 til enighed om 2030-rammen for Unionens klima- og energipolitik, der er baseret på fire centrale mål: en reduktion af drivhusgasemissionerne for hele økonomien på mindst 40 %, en forbedring af energieffektiviteten på mindst 27 %, idet der tilstræbes et niveau på 30 %, en forøgelse af andelen af vedvarende energi, der forbruges i Unionen, til mindst 27 % samt et mål for elsammenkobling på mindst 15 %. Det Europæiske Råd bestemte, at målet for vedvarende energi er bindende på EU-plan, og at det vil blive opfyldt gennem medlemsstaternes bidrag, der baseres på behovet for i fælleskab at nå EU-målet. (6)Det bindende mål om senest i 2030 at reducere Unionens egne drivhusgasemissioner for hele økonomien med mindst 40 % i forhold til 1990 blev formelt godkendt som Unionens og dens medlemsstaters tilsigtede nationalt bestemte bidrag til Parisaftalen på rådsmødet (miljøministrene) den 6. marts 2015. Parisaftalen blev ratificeret af Unionen den 5. oktober 2016 og trådte i kraft den 4. november 2016. Den erstatter fremgangsmåden i Kyotoprotokollen fra 1997, som ikke videreføres efter 2020. Derfor bør Unionens system til overvågning og indberetning af emissioner og optag ajourføres i lyset heraf. (7)Det Europæiske Råd konkluderede også den 24. oktober 2014, at der bør udvikles et pålideligt og gennemsigtigt forvaltningssystem uden unødige administrative byrder for at bidrage til at sikre, at EU når sine energipolitiske mål, med den nødvendige fleksibilitet for medlemsstaterne og med fuld respekt for deres ret til at fastsætte deres energimiks. Det understregede, at et sådant forvaltningssystem bør udvikles på grundlag af de eksisterende byggesten såsom nationale klimaprogrammer og nationale planer for vedvarende energi og energieffektivitet samt behovet for at strømline og sammenføre separate planlægnings- og indberetningselementer. Det besluttede også at styrke forbrugernes rolle og rettigheder og gennemsigtigheden og forudsigeligheden for investorer, bl.a. ved systematisk at overvåge nøgleindikatorer for et prismæssigt overkommeligt, sikkert, konkurrencedygtigt, trygt og bæredygtigt energisystem, og at lette koordineringen af de nationale energipolitikker og fremme regionalt samarbejde medlemsstaterne imellem. (8)I Kommissionens strategi for energiunionen af 25. februar 2015 fastslås det, at der er behov for en integreret forvaltning for at sikre, at energirelaterede foranstaltninger på EU-plan og på regionalt, nationalt og lokalt plan bidrager til målene for energiunionen, idet forvaltningens rækkevidde udvides – ud over 2030-rammen for klima- og energipolitikken – til at omfatte alle energiunionens fem nøgledimensioner. (9)I meddelelsen om status over energiunionen af 18. november 2015 forklarede Kommissionen nærmere, at integrerede nationale energi- og klimaplaner, der omfatter alle fem dimensioner af energiunionen, er nødvendige for en mere strategisk planlægning på det energi- og klimapolitiske område. Statusrapporten omfattede en vejledning fra Kommissionen om integrerede nationale energi- og klimaplaner, der dannede grundlag for, at medlemsstaterne kunne begynde at udforme deres integrerede nationale energi- og klimaplaner for perioden fra 2021 til 2030, og skitserede hovedelementerne i forvaltningsprocessen. Meddelelsen om status over energiunionen præciserede ligeledes, at forvaltningen bør være forankret i lovgivning. (10)Rådet anerkendte i sine konklusioner af 26. november 2015, at forvaltningssystemet for energiunionen vil være et væsentligt redskab til en effektiv opbygning af energiunionen og opnåelsen af målene med den. Det understregede, at forvaltningssystemet bør bygge på principperne om integration af strategisk planlægning og rapportering om gennemførelsen af klima- og energipolitikkerne samt koordinering mellem de aktører, der er ansvarlige for klima- og energipolitikken på EU-plan og på regionalt og nationalt plan. Det understregede også, at forvaltningssystemet bør sikre, at de aftalte energi- og klimamål for 2030 nås, og at EU's samlede fremskridt henimod opfyldelsen af de politiske mål inden for de fem dimensioner af energiunionen overvåges. (11)Ifølge Europa-Parlamentets beslutning "På vej til en europæisk energiunion" af 15. december 2015 skal forvaltningsrammen for energiunionen være ambitiøs, pålidelig, gennemsigtig, demokratisk og fuldt ud inddrage Europa-Parlamentet samt sikre, at klima- og energimålene for 2030 nås. (12)Derfor bør det vigtigste mål for forvaltningen af energiunionen være at gøre det muligt at nå målsætningerne for energiunionen og navnlig målene i 2030-rammen for klima- og energipolitikken. Denne forordning er derfor forbundet med sektorspecifik lovgivning til gennemførelse af 2030-målene for energi og klima. Medlemsstaterne har brug for fleksibilitet, så de kan vælge de politikker, der bedst passer til deres nationale energimiks og præferencer, men denne fleksibilitet bør kunne forenes med en yderligere markedsintegration, øget konkurrence, opfyldelse af klima- og energimålene og en gradvis overgang til en lavemissionsøkonomi.

(13)Overgangen til en lavemissionsøkonomi kræver en ændret investeringsadfærd og incitamenter over hele det politiske spektrum. Reduktion af drivhusgasemissionerne kræver øget effektivitet og innovation i den europæiske økonomi; en sådan reduktion burde navnlig også føre til en forbedring af luftkvaliteten. (14)Da drivhusgasser og luftforurenende stoffer i vid udstrækning stammer fra de samme kilder, kan en politik, der har til formål at nedbringe drivhusgasser, samtidig have fordele for luftkvaliteten, som vil kunne opveje alle eller nogle af de umiddelbare omkostninger til modvirkning af drivhusgasemissioner. Eftersom data, der indberettes i henhold til direktiv 2001/81/EF, er vigtige for udarbejdelsen af opgørelsen over drivhusgasser og de nationale planer, bør det anerkendes, at der skal være sammenhæng mellem data, der indsamles og indberettes i forbindelse med henholdsvis det nævnte direktiv og opgørelsen over drivhusgasser. (15)Erfaringerne med gennemførelsen af forordning (EU) nr. 525/2013 har vist, at det er nødvendigt at skabe synergi og sammenhæng med indberetningen i medfør af andre retsakter, navnlig direktiv 2003/87/EF, forordning (EF) nr. 166/2006, forordning (EF) nr. 517/2014 og forordning (EF) nr. 1099/2008. Det er afgørende for kvaliteten af indberetningen om drivhusgasemissioner, at de indberettede data er sammenhængende. (16)I overensstemmelse med Kommissionens stærke engagement i bedre regulering bør forvaltningen af energiunionen medføre, at den administrative byrde for medlemsstaterne, Kommissionen og Unionens andre institutioner nedbringes betydeligt, og den bør medvirke til at sikre, at politikkerne og foranstaltningerne på EU-plan og nationalt plan er sammenhængende og tilstrækkelige til at opfylde målet om omstilling af energisystemet til en lavemissionsøkonomi. (17)Energiunionens målsætninger bør opfyldes ved hjælp af en kombination af EU-initiativer og sammenhængende nationale politikker, der fastlægges i integrerede nationale energi- og klimaplaner. Den sektorspecifikke EU-lovgivning på energi- og klimaområdet indeholder krav om planlægning, der har været nyttige redskaber til at skabe forandring på nationalt plan. Disse krav er imidlertid indført på forskellige tidspunkter, hvilket har ført til overlapning og til, at der ikke er gjort nok for at skabe synergi og samspil mellem forskellige politikområder. Den aktuelle særskilte planlægning, indberetning og overvågning på klima- og energiområdet bør derfor så vidt muligt strømlines og integreres. (18)De integrerede nationale energi- og klimaplaner bør dække tiårige perioder og give et overblik over det aktuelle energisystem og den politiske situation. De bør fastsætte nationale mål for hver af de fem nøgledimensioner af energiunionen samt tilsvarende politikker og foranstaltninger for at opfylde disse mål, og de bør være baseret på et analytisk grundlag. De nationale planer for den første periode fra 2021 til 2030 bør navnlig lægge vægt på 2030-målene for reduktion af drivhusgasemissionerne, vedvarende energi, energieffektivitet og elsammenkobling. Medlemsstaterne bør tilstræbe at sikre, at de nationale planer er forenelige med og bidrager til at nå målene for bæredygtig udvikling. (19)Der bør opstilles en obligatorisk model for de nationale planer for at sikre, at alle nationale planer er tilstrækkeligt omfattende og for at lette sammenligning og aggregering af de nationale planer; samtidig bør medlemsstaterne have tilstrækkelig fleksibilitet til at fastlægge de nærmere bestemmelser i de nationale planer, som afspejler nationale præferencer og særlige forhold. (20)Gennemførelsen af politikker og foranstaltninger på energi- og klimaområdet indvirker på miljøet. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at offentligheden i en tidlig fase får reel mulighed for at deltage i og blive hørt om udarbejdelsen af de integrerede nationale energi- og klimaplaner i overensstemmelse, hvor det er relevant, med direktiv 2001/42/EF og UNECE-konventionen (De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa) om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet af 25. juni 1998 ("Århuskonventionen"). Medlemsstaterne bør også sikre, at arbejdsmarkedets parter inddrages i udarbejdelsen af de integrerede nationale energi- og klimaplaner. (21)Regionalt samarbejde er nøglen til at sikre, at målene for energiunionen nås i praksis. Medlemsstaterne bør have mulighed for at udtale sig om andre medlemsstaters planer, før de færdiggøres, for at undgå uoverensstemmelser og potentielle negative virkninger for andre medlemsstater samt sikre, at de fælles mål opfyldes i fællesskab. Det er afgørende, at der samarbejdes på regionalt plan om udarbejdelsen og færdiggørelsen af nationale planer og om den efterfølgende gennemførelse af planerne for at øge foranstaltningernes virkning og effektivitet og fremme markedsintegration og energisikkerhed. (22)De nationale planer bør være stabile og sikre gennemsigtighed og forudsigelighed i de nationale politikker og foranstaltninger, så der skabes sikkerhed for investorerne. Planerne bør dog kunne ajourføres én gang i løbet af den tiårige periode, de dækker, så medlemsstaterne har mulighed for at tilpasse dem til væsentlige ændrede omstændigheder. De planer, der dækker perioden fra 2021 til 2030, bør medlemsstaterne have mulighed for at ajourføre i 2024. Målsætninger, specifikke mål og bidrag bør kun ændres for at afspejle et øget generelt ambitionsniveau, navnlig hvad angår 2030-målene for energi og klima. Som led i ajourføringen bør medlemsstaterne bestræbe sig på at modvirke de negative miljøvirkninger, der afdækkes i forbindelse med den integrerede indberetning. (23)Stabile langsigtede lavemissionsstrategier er afgørende for at bidrage til økonomisk omstilling, beskæftigelse og vækst samt opfyldelsen af mere overordnede mål om bæredygtig udvikling såvel som for at nå Parisaftalens langsigtede mål på en retfærdig og omkostningseffektiv måde. Desuden opfordres parterne i Parisaftalen til inden 2020 at fremlægge deres langsigtede lavemissionsudviklingsstrategier for perioden frem til midten af dette århundrede. (24)Ligesom det er tilfældet i forbindelse med planlægning, fastsætter den sektorspecifikke EU-lovgivning på energi- og klimaområdet krav om rapportering, hvoraf mange har været nyttige redskaber til at skabe forandring på nationalt niveau; disse krav er imidlertid blevet indført på forskellige tidspunkter, hvilket har ført til overlapning og til, at der ikke er gjort nok for at skabe synergi og samspil mellem forskellige politikområder som f.eks. modvirkning af drivhusgasemissioner, vedvarende energi, energieffektivitet og markedsintegration. For at skabe den rette balance mellem behovet for at sikre en passende opfølgning af gennemførelsen af de nationale planer og behovet for at nedbringe den administrative byrde bør medlemsstaterne derfor hvert andet år udarbejde statusrapporter om gennemførelsen af planerne og andre fremskridt i energisystemet. I nogle tilfælde, især i forbindelse med de indberetningskrav på klimaområdet, der følger af De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer ("FN's klimakonvention") og Unionens forskrifter, vil det dog stadig være nødvendigt at aflægge rapport på årsbasis. (25)Medlemsstaternes integrerede statusrapporter bør afspejle de elementer, der er anført i modellen for de nationale planer. I betragtning af de integrerede statusrapporters tekniske karakter og den omstændighed, at de første rapporter skal foreligge i 2021, bør der fastlægges en model for disse rapporter i en eller flere senere gennemførelsesretsakter. Statusrapporterne bør udarbejdes for at sikre åbenhed over for Unionen, de øvrige medlemsstater og markedsaktørerne, herunder forbrugerne. De bør dække de fem dimensioner af energiunionen og for den første periode samtidig lægge vægt på områder, der er omfattet af målene i klima- og energirammen for 2030. (26)I henhold til FN's klimakonvention skal Unionen og medlemsstaterne udvikle, jævnligt ajourføre, offentliggøre og meddele partskonferencen nationale opgørelser baseret på sammenlignelige metoder, der er godkendt af partskonferencen, over menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og over drivhusgasoptag, opdelt på dræn. Disse opgørelser er afgørende for overvågningen af, hvordan gennemførelsen af energiunionens dekarboniseringsdimension skrider frem, og for vurderingen af overholdelsen af lovgivningen på klimaområdet, navnlig forordning (EU) [OP: XXX om bindende årlige reduktioner af drivhusgasemissionerne fra medlemsstaterne fra 2021 til 2030 for en modstandsdygtig energiunion og for at opfylde forpligtelserne i henhold til Parisaftalen og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 525/2013 om en mekanisme til overvågning og rapportering af drivhusgasemissioner og rapportering af andre oplysninger vedrørende klimaændringer ("forordning [ ] [ESR]") og forordning [OP: XXX om medtagelse af drivhusgasemissioner og optag fra arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug i klima- og energirammen for 2030 og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 525/2013 om en mekanisme til overvågning og rapportering af drivhusgasemissioner og rapportering af andre oplysninger vedrørende klimaændringer ("forordning [ ] [LULUCF]". (27)Ifølge beslutning 1/CP.16 truffet af partskonferencen under FN's klimakonvention skal der indføres nationale ordninger til estimering af alle menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, samt af drivhusgasoptag, opdelt på dræn. Nærværende forordning bør gøre det muligt at oprette sådanne nationale ordninger. (28)Erfaringerne fra gennemførelsen af forordning (EU) nr. 525/2013 har vist, hvor vigtigt det er at råde over gennemsigtige, nøjagtige, sammenhængende, fuldstændige og sammenligne oplysninger. På grundlag af denne erfaring bør forordningen sikre, at medlemsstaterne aflægger rapport om deres politikker og foranstaltninger og fremskrivninger som et centralt element i statusrapporterne. Oplysningerne i disse rapporter bør være afgørende for at påvise en rettidig gennemførelse af forpligtelserne i medfør af forordning [ ] [ESR]. Brug og løbende forbedring af systemerne på EU- og medlemsstatsniveau kombineret med bedre vejledning om rapporteringen burde bidrage væsentligt til en vedvarende forbedring af de oplysninger, der er nødvendige for at overvåge fremskridtene inden for dekarbonisering. (29)Denne forordning bør sikre, at medlemsstaterne aflægger rapport om tilpasningen til klimaændringerne og om økonomisk og teknologisk støtte samt støtte til kapacitetsopbygning i udviklingslandene, således at gennemførelsen af Unionens forpligtelser i henhold til FN's klimakonvention og Parisaftalen fremmes. Endvidere er oplysninger om nationale tilpasningsforanstaltninger og støtte også vigtige i forbindelse med de integrerede nationale energi- og klimaplaner, navnlig oplysninger om tilpasning til de skadelige virkninger af klimaændringerne, der har betydning for Unionens energiforsyningssikkerhed, herunder for forsyningen af kølevand til kraftværker og af biomasse til energiproduktion, samt oplysninger om støtte, der er relevant for energiunionens eksterne dimension. (30)Med henblik på at begrænse den administrative byrde for medlemsstaterne og Kommissionen bør sidstnævnte oprette en onlineplatform til rapportering for at lette kommunikationen og fremme samarbejdet. Dette bør sikre en rettidig indsendelse af rapporter og forbedre gennemsigtigheden i den nationale indberetning. E-rapporteringsplatformen bør supplere, bygge videre på og drage nytte af de eksisterende rapporteringsprocesser, databaser og elektroniske værktøjer, herunder dem, der forvaltes af Det Europæiske Miljøagentur (EEA), Eurostat (ESTAT) og Det Fælles Forskningscenter (JRC), samt erfaringerne fra Unionens ordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS). (31)Data, som medlemsstaterne skal indberette til Kommissionen som led i den nationale planlægning og indberetning, bør ikke overlappe data og statistikker, der allerede er stillet til rådighed via Eurostat i forbindelse med forordning (EF) nr. 223/2009 om europæiske statistikker i samme form som den, der kræves i henhold til planlægnings- og indberetningsforpligtelserne i nærværende forordning, og som stadig er til rådighed hos Eurostat med samme værdier. Hvor sådanne oplysninger foreligger og er formålstjenlige, tidsplanen taget i betragtning, bør de indberettede data og fremskrivninger i de nationale energi- og klimaplaner bygge på og være sammenhængende med Eurostats data og den anvendte metode til indberetning af europæiske statistikker i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 223/2009. (32)Det er vigtigt, at Kommissionen vurderer udkastene til nationale planer såvel som gennemførelsen af de anmeldte nationale planer ved hjælp af statusrapporter for at sikre en fælles opfyldelse af målene i strategien for energiunionen, for den første periode navnlig Unionens 2030-mål for energi og klima og de nationale bidrag til disse mål. Denne vurdering bør foretages hvert andet år og kun om nødvendigt hvert år og bør konsolideres i Kommissionens rapporter om status over energiunionen.

(33)Luftfarten påvirker det globale klima som følge af udledninger af CO2 samt gennem andre emissioner og mekanismer, herunder emissioner af kvælstofoxider og mekanismer såsom forstærkninger af cirrusskyer. I lyset af den hastige udvikling i den videnskabelige forståelse af disse virkninger blev det allerede fastsat i forordning (EU) nr. 525/2013, at der regelmæssigt skal foretages ajourførte vurderinger af luftfartens ikke-CO2-relaterede virkninger for det globale klima. Den modellering, der anvendes i denne forbindelse, bør tilpasses den videnskabelige udvikling. Kommissionen kan på grundlag af sine vurderinger af sådanne virkninger overveje relevante politiske løsningsmodeller. (34)For at bidrage til at sikre sammenhæng mellem de nationale politikker, Unionens politikker og målsætningerne for energiunionen bør der være en løbende dialog mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Hvor det er hensigtsmæssigt, bør Kommissionen rette henstillinger til medlemsstaterne, herunder om ambitionsniveauet i de nationale planer, om den efterfølgende gennemførelse af politikkerne og foranstaltningerne i de nationale planer og om andre nationale politikker og foranstaltninger af betydning for gennemførelsen af energiunionen. Medlemsstaterne bør tage størst muligt hensyn til sådanne henstillinger og i efterfølgende statusrapporter gøre rede for, hvordan de er blevet fulgt. (35)Hvis ambitionsniveauet i de integrerede nationale energi- og klimaplaner eller ajourførte udgaver heraf er utilstrækkeligt til at sikre en fælles opfyldelse af energiunionens målsætninger og, for den første periode, navnlig 2030-målene for vedvarende energi og energieffektivitet, bør Kommissionen træffe foranstaltninger på EU-plan for at sikre, at disse målsætninger og specifikke mål nås i fællesskab (og dermed lukke en eventuel "ambitionskløft"). Hvis Unionens fremskridt i retning af disse målsætninger og specifikke mål er utilstrækkelige til, at de ønskede resultater nås, kan Kommissionen ud over at fremsætte henstillinger træffe foranstaltninger på EU-plan eller anmode om yderligere foranstaltninger fra medlemsstaternes side for at sikre, at målsætningerne og de specifikke mål nås (og dermed lukke en eventuel "resultatkløft"). Når indsatsen med henblik på en fælles opfyldelse af målene fordeles som led i de nævnte foranstaltninger, bør ambitiøse bidrag, som medlemsstaterne i forvejen måtte have ydet til 2030-målene for vedvarende energi og energieffektivitet, tages med i betragtning. Hvad angår vedvarende energi, kan sådanne foranstaltninger også omfatte finansielle bidrag fra medlemsstaterne til en finansieringsplatform, der forvaltes af Kommissionen, og hvorfra der ydes bidrag til projekter for vedvarende energi i hele Unionen. I forbindelse med henstillinger og foranstaltninger inden for vedvarende energi bør ambitiøse bidrag, som medlemsstaterne i forvejen måtte have ydet med henblik på i fællesskab at nå Unionens 2030-mål, tages med i betragtning. Medlemsstaternes nationale mål for vedvarende energi for 2020 bør tjene som referenceværdi for andelen af vedvarende energi fra 2021 og fremefter. Med hensyn til energieffektivitet kan supplerende foranstaltninger navnlig tage sigte på at forbedre energieffektiviteten for produkter, bygninger og transport. (36)Unionen og medlemsstaterne bør bestræbe sig på at forelægge de mest muligt ajourførte oplysninger om deres drivhusgasemissioner og optag. Denne forordning bør gøre det muligt at udarbejde sådanne estimater inden for de kortest mulige frister ved hjælp af statistiske og andre oplysninger, f.eks., når det er hensigtsmæssigt, rumbaserede data fra programmet for global miljø- og sikkerhedsovervågning og andre satellitsystemer. (37)Fremgangsmåden med en årlig forpligtelsesprocedure, der blev indført med beslutning 406/2009/EF, vil fortsætte i henhold til forordning [ ] [ESR]. Dette kræver en omfattende revurdering af medlemsstaternes drivhusgasopgørelser for at muliggøre en vurdering af overholdelsen og anvendelsen af korrigerende foranstaltninger, hvor det er nødvendigt. Det er nødvendigt at foretage revurderingen af drivhusgasopgørelserne fra medlemsstaterne på EU-plan for at sikre, at overholdelsen af forordning [ ] [ESR‏] vurderes på en troværdig, sammenhængende, gennemsigtig og rettidig måde. (38)Medlemsstaterne og Kommissionen bør sikre et tæt samarbejde om alle spørgsmål vedrørende gennemførelsen af energiunionen og denne forordning, med tæt inddragelse af Europa-Parlamentet. Kommissionen bør, hvor det er hensigtsmæssigt, bistå medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af denne forordning, især med udarbejdelsen af de nationale planer og den tilhørende kapacitetsopbygning. (39)Medlemsstaterne bør sikre, at de integrerede nationale energi- og klimaplaner tager hensyn til de seneste landespecifikke henstillinger i forbindelse med det europæiske semester. (40)Det Europæiske Miljøagentur bør, hvor det er hensigtsmæssigt og i overensstemmelse med dets årlige arbejdsprogram, bistå Kommissionen med vurderings-, overvågnings- og indberetningsaktiviteter. (41)Beføjelsen til at vedtage retsakter bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) med henblik på at ændre den generelle ramme for de integrerede nationale energi- og klimaplaner (model), oprette en finansieringsplatform, som medlemsstaterne kan bidrage til, hvis Unionen ikke i fællesskab opfylder det planlagte forløb i retning af 2030-målet for vedvarende energi, tage hensyn til ændringer i de globale opvarmningspotentialer ("GWP") og de internationalt aftalte retningslinjer for opgørelser, fastsætte væsentlige krav til Unionens opgørelsessystem og oprette registre i medfør af artikel 33. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning. For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter bør Europa-Parlamentet og Rådet navnlig modtage alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter bør have systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter. Kommissionen bør også om nødvendigt tage hensyn til beslutninger, der vedtages i henhold til FN's klimakonvention og Parisaftalen. (42)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af artikel 15, stk. 3, artikel 17, stk. 4, artikel 23, stk. 6, artikel 31, stk. 3 og 4, og artikel 32, stk. 3, i denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser. (43)Kommissionen bør under udførelsen af sine opgaver i henhold til denne forordning, herunder udarbejdelsen af gennemførelsesretsakter, bistås af et udvalg vedrørende energiunionen. Dette udvalg bør erstatte og overtage opgaverne fra Udvalget for Klimaændringer og, hvor det er hensigtsmæssigt, andre udvalg. (44)Kommissionen bør evaluere anvendelsen af denne forordning i 2026 og om nødvendigt fremsætte ændringsforslag for at sikre, at forordningen gennemføres korrekt, og at dens målsætninger nås. Denne evaluering bør tage hensyn til ændrede omstændigheder og resultaterne af den samlede statusopgørelse inden for rammerne af Parisaftalen, hvor det er nødvendigt. (45)For at sikre en strømlinet og integreret tilgang til de vigtigste planlægnings-, indberetnings- og overvågningselementer på energi- og klimaområdet integrerer, ændrer, erstatter og ophæver denne forordning visse planlægnings-, indberetnings- og overvågningsforpligtelser i den nuværende sektorspecifikke EU-lovgivning. Direktiv 94/22/EF, 98/70/EF og 2009/31/EF, forordning (EF) nr. 663/2009 og (EF) nr. 715/2009, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF, Rådets direktiv 2009/119/EF, direktiv 2010/31/EU og 2012/27/EU, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/30/EU og Rådets direktiv (EU) 2015/652 bør derfor ændres. (46)Denne forordning integrerer også alle bestemmelserne i forordning (EU) nr. 525/2013. Forordning (EU) nr. 525/2013 bør derfor ophæves med virkning fra den 1. januar 2021. For at sikre, at gennemførelsen af beslutning 406/2009/EF fortsætter i henhold til forordning (EU) nr. 525/2013, og at visse aspekter, der hænger sammen med gennemførelsen af Kyotoprotokollen, fortsat er omfattet af lovgivningen, er det dog nødvendigt, at visse af forordningens bestemmelser fortsat anvendes efter denne dato. (47)Målsætningerne for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af den foreslåede foranstaltnings omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål — VEDTAGET DENNE FORORDNING:



KAPITEL 1

ALMINDELIGE BESTEMMELSER Artikel 1

Genstand og anvendelsesområde 1. Ved denne forordning fastlægges et forvaltningssystem til

a)gennemførelse af strategier og foranstaltninger med det formål at nå målsætningerne og de specifikke mål for energiunionen samt, for den første tiårige periode fra 2021 til 2030, særlig Unionens 2030-mål for energi og klima b)sikring af, at Unionens og medlemsstaternes rapportering til sekretariatet for FN's klimakonvention og Parisaftalen fremsendes til tiden, er gennemsigtig, nøjagtig, sammenhængende, sammenlignelig og fuldstændig. Forvaltningssystemet bygger på integrererede nationale energi- og klimaplaner for tiårige perioder, hvoraf den første løber fra 2021-2030, tilsvarende integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter fra medlemsstaterne og integrerede overvågningsordninger iværksat af Europa-Kommissionen. Den fastlægger en struktureret, iterativ proces mellem Kommissionen og medlemsstaterne med henblik på færdiggørelsen af de nationale planer og deres efterfølgende gennemførelse, herunder med hensyn til regionalt samarbejde, og tilsvarende handling fra Kommissionens side. 2. Denne forordning finder anvendelse på følgende fem dimensioner af energiunionen: 1)energisikkerhed 2)energimarkedet 3)energieffektivitet 4)dekarbonisering og 5)forskning, innovation og konkurrenceevne. Artikel 2

Definitioner I forbindelse med denne forordning gælder definitionerne i [omarbejdning af direktiv 2009/28/EF som foreslået i COM(2016) 767], direktiv 2010/31/EU og direktiv 2012/27/EU. Endvidere forstås ved: 1)"eksisterende politikker og foranstaltninger": gennemførte og vedtagne politikker og foranstaltninger 2)"gennemførte politikker og foranstaltninger": politikker og foranstaltninger, som på datoen for forelæggelsen af den nationale plan opfylder en eller flere af følgende betingelser: de er omfattet af gældende national lovgivning, der er indgået en eller flere frivillige aftaler herom, der er afsat budgetmidler hertil, eller der er tilvejebragt menneskelige ressourcer hertil 3)"vedtagne politikker og foranstaltninger": politikker og foranstaltninger, for hvilke der på datoen for forelæggelsen af den nationale plan eller statusrapport er truffet en officiel beslutning på regeringsplan, og for hvilke der er en klar forpligtelse til at gå videre med gennemførelsen 4)"planlagte politikker og foranstaltninger": handlemuligheder, der er til drøftelse, og som har en realistisk mulighed for at blive godkendt og ført ud i livet efter datoen for forelæggelsen af den nationale plan eller statusrapport 5)"fremskrivninger": prognoser over menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og drivhusgasoptag, opdelt på dræn, eller over udviklinger i energisystemet, herunder som minimum kvantitative estimater for en fireårig periode, der slutter på 0 eller 5, umiddelbart efter indberetningsåret 6)"fremskrivninger uden foranstaltninger": fremskrivninger af menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og drivhusgasoptag, opdelt på dræn, der ikke medtager virkningerne af de politikker og foranstaltninger, der planlægges, vedtages eller gennemføres efter det år, der vælges som udgangspunkt for den relevante fremskrivning 7)"fremskrivninger med foranstaltninger": fremskrivninger af menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og drivhusgasoptag, opdelt på dræn, der omfatter virkningerne - i form af reducerede drivhusgasemissioner eller udviklinger i energisystemet - af vedtagne og gennemførte politikker og foranstaltninger 8)"fremskrivninger med supplerende foranstaltninger": fremskrivninger af menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og drivhusgasoptag, opdelt på dræn, eller af udviklinger i energisystemet, der omfatter virkningerne - i form af reducerede drivhusgasemissioner - af politikker og foranstaltninger, som er vedtaget og gennemført for at modvirke klimaændringerne eller opfylde energimålsætningerne, samt politikker og foranstaltninger, som er planlagt med henblik herpå

9)"Unionens 2030-mål for energi og klima": det EU-dækkende bindende specifikke mål, der skal nås senest i 2030, om en reduktion i Unionens egne drivhusgasemissioner for hele økonomien på mindst 40 % i forhold til 1990, det bindende mål på EU-plan om, at andelen af vedvarende energi, der forbruges i Unionen, i 2030 skal være mindst 27 %, målet på EU-plan om, at energieffektiviteten i 2030 skal være forbedret med mindst 27 %, hvilket skal tages op til revision senest i 2020, idet der tilstræbes et mål på EU-plan på 30 %, og målet om, at 15 % af elnettet skal være sammenkoblet i 2030, samt eventuelle andre mål i denne henseende for 2030, der vedtages senere af Det Europæiske Råd eller Rådet og Parlamentet. 10)"nationalt opgørelsessystem": et system af institutionelle, retlige og proceduremæssige ordninger i en medlemsstat til estimering af menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og drivhusgasoptag, opdelt på dræn, samt til indberetning og arkivering af opgørelsesoplysninger 11)"indikator": en kvantitativ eller kvalitativ faktor eller variabel, der bidrager til bedre forståelse af fremskridtene med gennemførelsen 12)"politikker og foranstaltninger": alle instrumenter, der bidrager til at opfylde målsætningerne for de integrerede energi- og klimaplaner og/eller til at gennemføre forpligtelserne i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a) og b), i FN's klimakonvention, hvilket kan omfatte instrumenter, der ikke har begrænsning og reduktion af drivhusgasemissioner eller ændring af energisystemet som deres primære formål 13)"system for politikker og foranstaltninger og fremskrivninger": system af institutionelle, retlige og proceduremæssige ordninger oprettet til rapportering om politikker og foranstaltninger samt fremskrivninger vedrørende menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og drivhusgasoptag, opdelt på dræn, samt vedrørende energisystemet, jf. blandt andet kravet i artikel 32 i denne forordning 14)"tekniske korrektioner": justeringer af estimaterne i de nationale drivhusgasopgørelser, der foretages i forbindelse med revisionen i henhold til artikel 31, når de indsendte opgørelsesdata er ufuldstændige eller udarbejdet på en måde, som ikke er i overensstemmelse med relevante internationale regler eller EU-regler eller retningslinjer, og som skal erstatte de oprindeligt indsendte estimater 15)"kvalitetssikring": et planlagt system af revisionsprocedurer, der skal sikre, at målene for datakvalitet overholdes, og at der rapporteres de bedst mulige estimater og oplysninger for at sikre effektivitet i kvalitetskontrolprogrammet og for at bistå medlemsstaterne 16)"kvalitetskontrol": et system af rutinemæssige tekniske aktiviteter til måling af og kontrol med kvaliteten af de indsamlede oplysninger og estimater med henblik på at sikre dataintegritet, korrekthed og fuldstændighed, identificering og afhjælpning af fejl og mangler, dokumentering og arkivering af data og andet anvendt materiale samt registrering af alle kvalitetssikringsaktiviteter 17)"nøgleindikatorer": indikatorer for de fremskridt, der gøres med hensyn til de fem dimensioner af energiunionen som foreslået af Kommissionen 18)"SET-plan": den strategiske energiteknologiplan, der er beskrevet i Kommissionens meddelelse (2015) 6317. KAPITEL 2

INTEGREREDE NATIONALE ENERGI- OG KLIMAPLANER Artikel 3

Integrerede nationale energi- og klimaplaner 1. Senest den 1. januar 2019 og hvert tiende år derefter meddeler hver medlemsstat Kommissionen en integreret national energi- og klimaplan. Planerne skal indeholde de elementer, der er anført i stk. 2 og i bilag I. Den første plan skal omfatte perioden 2021 til 2030. De efterfølgende planer dækker den tiårige periode, som følger umiddelbart efter udløbet af den periode, som dækkes af den foregående plan. 2. De integrerede nationale energi- og klimaplaner skal indeholde følgende hovedafsnit: a)en oversigt over processen, efter hvilken den integrerede nationale energi- og klimaplan er opstillet, bestående af et resumé, en redegørelse for høringen og inddragelse af interessenter og resultater heraf, og en redegørelse for regionalt samarbejde med andre medlemsstater om udarbejdelsen af planen b)en redegørelse for de nationale målsætninger, specifikke mål og bidrag for hver af energiunionens fem dimensioner c)en redegørelse for de politikker og foranstaltninger, der påtænkes indført for at opfylde disse målsætninger, specifikke mål og bidrag, der er fastsat i litra b) d)en redegørelse for den aktuelle situation i energiunionens fem dimensioner, bl.a. for energisystemet og drivhusgasemissioner og -optag tillige med fremskrivninger i forhold til de målsætninger, der er nævnt i litra b), med allerede eksisterende (gennemførte og vedtagne) politikker og foranstaltninger e)en vurdering af virkningerne af de planlagte politikker og foranstaltninger med hensyn til at opfylde de i litra b) nævnte målsætninger f)et bilag, der opstilles ifølge kravene og strukturen i bilag II til denne forordning og angiver medlemsstaternes metoder og politiske foranstaltninger for at opfylde kravet om energibesparelser i overensstemmelse med energieffektivitetsdirektivets artikel 7, stk. 1, litra a) og b), og bilag IV [som ændret ved forslaget i COM(2016) 761].

3. Medlemsstaterne skal ved udarbejdelsen af de nationale planer, der er omhandlet i stk. 1, tage hensyn til indbyrdes sammenhænge mellem energiunionens fem dimensioner, og de skal benytte overensstemmende data og antagelser i de fem dimensioner, når dette er relevant. 4. Kommissionen tillægges beføjelser til i overensstemmelse med artikel 36 i denne forordning at vedtage delegerede retsakter for at ændre bilag I med henblik på at tilpasse det til ændringer af Unionens energi- og klimapolitiske ramme, udviklingen på energimarkedet samt nye krav hidrørende fra klimakonventionen og Parisaftalen. Artikel 4

Nationale målsætninger, specifikke mål og bidrag for hver af energiunionens fem dimensioner Medlemsstaterne fastlægger følgende hovedmålsætninger, specifikke mål og bidrag i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner, jf. afdeling A.2 i bilag I: a)hvad angår dimensionen "dekarbonisering": 1)for drivhusgasemissioners og -optags vedkommende og med henblik på at bidrage til opfyldelsen af EU’s reduktionsmål for drivhusgasser i økonomien som helhed: i)medlemsstatens bindende nationale specifikke mål for drivhusgasemissioner og de årlige bindende nationale grænseværdier i henhold til forordning [ ] [ESR] ii)medlemsstatens forpligtelser i henhold til forordning [ ] [LULUCF] iii)i givet fald andre nationale målsætninger og specifikke mål i overensstemmelse med eksisterende langsigtede lavemissionsstrategier iv)i givet fald andre målsætninger og specifikke mål, herunder sektorspecifikke mål og tilpasningsmål 2)for vedvarende energis vedkommende: i)med henblik på at nå Unionens bindende minimumsmål på 27 % for vedvarende energi i 2030 som omhandlet i artikel 3 i [omarbejdning af direktiv 2009/28/EF jf. forslaget i COM(2016) 767], et bidrag til opfyldelsen af dette specifikke mål i form af medlemsstatens andel af energi fra vedvarende energikilder i det udvidede endelige energiforbrug i 2030 med et lineært forløb for bidraget fra og med 2021 ii)forløbskurver opdelt på hver sektors andel af vedvarende energi i det endelige energiforbrug fra 2021 til 2030 inden for opvarmning og afkøling, elektricitet og transport iii)forløbskurver opdelt på vedvarende energi-teknologier, som medlemsstaten har til hensigt at bruge til at virkeliggøre det overordnede henholdsvis de sektorspecifikke udviklingsforløb for vedvarende energi fra 2021 til 2030 og herunder det samlede forventede udvidede endelige energiforbrug i Mtoe for hver teknologi og sektor, den samlede planlagte installerede mærkeeffekt i MW for hver teknologi og sektor b)hvad angår dimensionen "energieffektivitet": 1)det vejledende nationale energieffektivitetsbidrag til opfyldelsen af Unionens bindende specifikke mål om energieffektivitet på 30 % i 2030, jf. artikel 1, stk. 1, og artikel 3, stk. 4, i direktiv 2012/27/EU [som ændret ved forslaget i COM(2016) 761], baseret på enten primærenergiforbrug eller endeligt energiforbrug, primærenergibesparelser eller endelige energibesparelser eller energiintensitet medlemsstaterne skal angive deres bidrag i form af et absolut niveau for primærenergiforbruget og det endelige energiforbrug i 2020 og 2030 med et lineært forløb for dette bidrag fra og med 2021; de skal gøre rede for den anvendte metode og de anvendte konverteringsfaktorer 2)den kumulerede mængde energibesparelser, der skal opnås i perioden 2021-2030 i henhold til artikel 7 om energibesparelsesforpligtelser i direktiv 2012/27/EU [som ændret ved forslaget i COM(2016) 761] 3)målsætningerne for den langsigtede renovering af den nationale masse af (både offentlige og private) beboelses- og erhvervsejendomme 4)det samlede etageareal, der skal renoveres, eller tilsvarende årlige energibesparelser, der skal opnås fra 2020 til 2030 i medfør af artikel 5 om renovering af statslige bygninger i direktiv 2012/27/EU

5)andre nationale energieffektivitetsmålsætninger, herunder langsigtede specifikke mål eller strategier samt sektorspecifikke mål på områder såsom transport, opvarmning og køling c)hvad angår dimensionen "energisikkerhed": 1)nationale målsætninger med hensyn til diversificering af energikilder og forsyning fra tredjelande 2)nationale målsætninger med hensyn til nedbringelse af afhængigheden af energiimport fra tredjelande 3)nationale målsætninger med hensyn til parathed til at håndtere begrænset eller afbrudt energiforsyning – i tilknytning til de planer, der skal lægges i henhold til forordning [som foreslået ved COM(2016) 52 om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden og ophævelse af forordning (EU) nr. 994/2010] og forordning [som foreslået ved COM(2016) 862 om risikoberedskabet i elsektoren og om ophævelse af direktiv 2005/89/EF] og herunder en tidsplan for, hvornår målsætningerne bør være opfyldt 4)nationale målsætninger for ibrugtagning af indenlandske energikilder (navnlig vedvarende energi) d)hvad angår dimensionen "det indre energimarked": 1)den grad af sammenkobling af elnettet, som medlemsstaten stræber efter at opnå i 2030 i lyset af det specifikke mål om en grad af sammenkobling af elnettet inden 2030 på mindst 15 %; medlemsstaterne skal gøre rede for den anvendte metode 2)centrale nationale målsætninger for el- og gastransmissionsinfrastruktur, der er nødvendige for at opfylde målsætninger og specifikke mål i henhold til nogle af de fem dimensioner i strategien for energiunionen 3)nationale målsætninger vedrørende andre aspekter af det indre energimarked såsom markedsintegration og -kobling, herunder en tidsplan for, hvornår målsætningerne bør være opfyldt 4)nationale målsætninger med henblik på at sikre elsystemets tilstrækkelighed og energisystemets fleksibilitet med hensyn til produktion af vedvarende energi, herunder en tidsplan for, hvornår målsætningerne bør være opfyldt e)hvad angår dimensionen "forskning, innovation og konkurrenceevne" 1)nationale målsætninger og finansieringsmål for offentlig og privat forskning og innovation vedrørende energiunionen i givet fald med en tidsplan for, hvornår målsætningerne bør være opfyldt; sådanne målsætninger og specifikke mål bør hænge sammen med dem, der er fastlagt i strategien for energiunionen og SET-planen 2)nationale målsætninger for 2050 om ibrugtagning af lavemissionsteknologier, 3)nationale målsætninger angående konkurrenceevne. Artikel 5

Medlemsstaternes proces til fastsættelse af bidraget på området vedvarende energi 1. Medlemsstaterne skal tage hensyn til følgende ved fastsættelsen af deres bidrag til deres andel af energi fra vedvarende energikilder i det udvidede endelige forbrug i 2030 og det sidste år i den periode, der er omfattet af de efterfølgende nationale planer i henhold til artikel 4, litra a), nr. 2) i): a)de foranstaltninger, som er fastsat i [omarbejdning af direktiv 2009/28/EF som foreslået ved COM(2016) 767] b)de foranstaltninger, der er vedtaget for at opfylde det nationale specifikke mål om energieffektivitet, som er vedtaget i henhold til direktiv 2012/27/EU c)andre foranstaltninger til fremme af vedvarende energi i medlemsstaterne og på EU-plan og

d)omstændigheder, der påvirker udbredelsen af vedvarende energi, f.eks.: i) en rimelig fordeling af ibrugtagningen i Den Europæiske Union ii)det økonomiske potentiale iii)geografiske og naturlige begrænsninger, også i form af ikke-sammenkoblede områder og regioner og iv)energisammenkoblingsniveauet mellem medlemsstater. 2. Medlemsstaterne skal i fællesskab sikre, at deres kumulerede bidrag udgør mindst 27 % energi fra vedvarende kilder i det udvidede endelige energiforbrug på EU-plan senest i 2030. Artikel 6

Medlemsstaternes proces til fastsættelse af bidraget på området energieffektivitet 1. Medlemsstaterne skal tage hensyn til følgende ved fastsættelsen af deres vejledende nationale energieffektivitetsbidrag i 2030 og det sidste år i den periode, der er omfattet af de efterfølgende nationale planer i henhold til artikel 4, litra b), nr. i): a)Unionens energiforbrug i 2020 må maksimalt være 1 483 Mtoe primærenergi og maksimalt 1 086 Mtoe endelig energi; Unionens energiforbrug i 2030 må maksimalt være 1 321 Mtoe primærenergi og maksimalt 987 Mtoe endelig energi for den første tiårsperiode b)Unionens bindende specifikke mål i 2030, jf. artikel 1 og 3 i direktiv 2012/27/EU [som ændret ved forslaget i COM(2016) 761], skal opfyldes Medlemsstaterne tager desuden hensyn til følgende: a)de foranstaltninger, der er fastsat i direktiv 2012/27/EU b)andre foranstaltninger til fremme af energieffektivitet i medlemsstaterne og på EU-plan skal tages i betragtning. 2. Medlemsstaterne kan ved fastsættelsen af deres bidrag som omhandlet i stk. 1 tage hensyn til omstændigheder, der påvirker primærenergiforbruget og det endelige energiforbrug, såsom: a)det resterende potentiale for omkostningseffektive energibesparelser b)udviklingen i og prognoser for BNP c)ændringer i import og eksport af energi d)udviklingen inden for alle former for vedvarende energikilder, atomenergi, CO2-opsamling og -lagring og e)tidlige foranstaltninger. Artikel 7

Nationale politikker og foranstaltninger for hver af energiunionens fem dimensioner

I overensstemmelse med bilag I skal medlemsstaterne i deres integrerede nationale energi- og klimaplan gøre rede for de væsentligste eksisterende (gennemførte og vedtagne) og planlagte politikker og foranstaltninger til bl.a. at opfylde målsætningerne i den nationale plan og herunder foranstaltninger til at sikre regionalt samarbejde og passende finansiering på nationalt og regionalt niveau. Artikel 8

Analysegrundlag for de integrerede nationale energi- og klimaplaner 1. Medlemsstaterne skal i henhold til den struktur og det format, der angives i bilag I, gøre rede for den nuværende situation for hver af energiunionens fem dimensioner, herunder for energisystemet og drivhusgasemissioner og -optag på tidspunktet for forelæggelsen af den nationale plan eller på grundlag af de nyeste tilgængelige oplysninger. Medlemsstaterne skal også fastsætte og gøre rede for de fremskrivninger for hver af energiunionens fem dimensioner for den første tiårsperiode og mindst frem til 2040 (herunder for 2030), som forventes at følge af eksisterende (gennemførte og vedtagne) politikker og foranstaltninger. 2. Medlemsstaterne skal i deres integrerede nationale energi- og klimaplan gøre rede for deres vurdering på nationalt og i givet fald på regionalt niveau af: a)indvirkningen af de planlagte politikker og foranstaltninger på udviklingen af energisystemet og drivhusgasemissioner og -optag for den første tiårsperiode og mindst frem til 2040 (herunder for 2030), og denne sammenholdes med fremskrivningerne baseret på eksisterende (gennemførte og vedtagne) politikker og foranstaltninger, jf. stk. 1 b)indvirkningen i makroøkonomisk, miljømæssig, kompetencemæssig og samfundsmæssig henseende af de planlagte politikker og foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 7 og nærmere angivet i bilag I, for den første tiårsperiode og mindst frem til 2030, og denne sammenholdes med fremskrivningerne baseret på eksisterende (gennemførte og vedtagne) politikker og foranstaltninger, jf. stk. 1 c)en vurdering af samspillet mellem de eksisterende (gennemførte og vedtagne) og planlagte politikker og foranstaltninger inden for en politisk dimension og mellem de eksisterende (gennemførte og vedtagne) og planlagte politikker og foranstaltninger inden for forskellige dimensioner i de første ti år og mindst indtil 2030. Fremskrivninger om forsyningssikkerhed, infrastruktur og markedsintegration skal knyttes til robuste energieffektivitetsscenarier. Artikel 9

Udkast til integrerede nationale energi- og klimaplaner 1. Senest den 1. januar 2018 og hvert tiende år derefter udarbejder og forelægger medlemsstaterne Kommissionen et udkast til den integrerede nationale energi- og klimaplan, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1. 2. Kommissionen kan udstede henstillinger vedrørende udkastene til planer til medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 28. I disse henstillinger fastsættes navnlig: a)ambitionsniveauet for målsætninger, specifikke mål og bidrag med henblik på i fællesskab at opfylde energiunionens målsætninger og navnlig Unionens 2030-mål for vedvarende energi og energieffektivitet b)politikker og foranstaltninger i relation til medlemsstaternes og Unionens målsætninger og andre politikker og foranstaltninger med potentielle grænseoverskridende konsekvenser c)samspillet mellem og konsekvens i de eksisterende (gennemførte og vedtagne) og planlagte politikker og foranstaltninger i den integrerede nationale energi- og klimaplan i én dimension og mellem energiunionens forskellige dimensioner. 3. Medlemsstaterne skal tage størst muligt hensyn til Kommissionens eventuelle henstillinger i forbindelse med færdiggørelsen af deres integrerede nationale energi- og klimaplan. Artikel 10

Offentlig høring Uden at dette berører andre EU-retlige krav, skal medlemsstaterne sørge for, at offentligheden tidligt får reel lejlighed til at deltage i udarbejdelsen af udkast til planer, jf. denne forordnings artikel 9, og vedlægge et resumé af offentlighedens synspunkter, når de forelægger Kommissionen deres udkast til integreret national energi- og klimaplan. I det omfang, at bestemmelserne i direktiv 2001/42/EF finder anvendelse, skal høringer foretaget i henhold til dette direktiv anses for også at opfylde høringsforpligtelsen i henhold til denne forordning. Artikel 11

Regionalt samarbejde 1. Medlemsstaterne skal samarbejde indbyrdes på regionalt plan for på effektiv vis at nå de specifikke mål, målsætninger og bidrag, der er fastsat i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner. 2. Medlemsstaterne skal i god tid forud for forelæggelsen af deres udkast til integreret national energi- og klimaplan for Kommissionen i medfør af artikel 9, stk. 1, kortlægge mulighederne for regionalt samarbejde og høre nabomedlemsstater og andre medlemsstater, som tilkendegiver interesse. Medlemsstaterne angiver i deres udkast til integreret energi- og klimaplan resultaterne af en sådan regional høring, bl.a. hvordan bemærkninger i givet fald er taget i betragtning. 3. Kommissionen letter samarbejde og høring mellem medlemsstaterne om udkastene til planer, som den har fået forelagt i henhold til artikel 9, med henblik på deres færdiggørelse.

4. Medlemsstaterne skal tage andre medlemsstaters bemærkninger i henhold til stk. 2 og 3 i betragtning i deres endelige integrerede nationale energi- og klimaplan og gøre rede for, hvordan bemærkningerne er taget i betragtning. 5. Medlemsstaterne skal med henblik på stk. 1 fortsat samarbejde på regionalt plan under gennemførelsen af politikker og foranstaltninger inden for rammerne af deres planer. Artikel 12

Vurdering af de integrerede nationale energi- og klimaplaner Kommissionen skal vurdere de integrerede nationale energi- og klimaplaner og ajourføringer heraf som meddelt i medfør af artikel 3 og 13. Den skal navnlig vurdere, om: a)de specifikke mål, målsætningerne og bidragene er tilstrækkelige til i fællesskab at nå energiunionens målsætninger for den første tiårsperiode, særlig de specifikke mål for Unionens klima- og energiramme for 2030 i henhold til artikel 25 b)planerne er i overensstemmelse med kravene i artikel 3-11 og de kommissionshenstillinger, der er udstedt i henhold til artikel 28. Artikel 13

Ajourføring af den integrerede nationale energi- og klimaplan 1. Senest den 1. januar 2023 og hvert tiende år derefter forelægger medlemsstaterne Kommissionen et udkast til ajourføring af den senest meddelte integrerede nationale energi- og klimaplan, der er omhandlet i artikel 3, eller bekræfter planens fortsatte gyldighed over for Kommissionen. 2. Senest den 1. januar 2024 og hvert tiende år derefter meddeler medlemsstaterne Kommissionen en ajourføring af den senest meddelte integrerede nationale energi- og klimaplan, der er omhandlet i artikel 3, medmindre de har bekræftet planens fortsatte gyldighed over for Kommissionen i medfør af stk. 1. 3. Medlemsstaterne ændrer alene de specifikke mål, målsætninger og bidrag, der er fastsat i ajourføringen, jf. stk. 2, for at afspejle øgede ambitioner sammenholdt med dem, som var fastsat i den senest meddelte integrerede nationale energi- og klimaplan. 4. Medlemsstaterne skal gøre en indsats for i den ajourførte plan at modvirke miljøskadelige virkninger, der afdækkes i forbindelse med den integrerede rapportering i henhold til artikel 15-22. 5. Medlemsstaterne skal ved udarbejdelsen af den ajourføring, der er omhandlet i stk. 2, tage hensyn til de seneste landespecifikke henstillinger i forbindelse med det europæiske semester. 6. De procedurer, der er fastsat i artikel 9, stk. 2, og artikel 11, finder anvendelse i forbindelse med udarbejdelsen og vurderingen af de ajourførte integrerede nationale energi- og klimaplaner. KAPITEL 3

LANGSIGTEDE LAVEMISSIONSSTRATEGIER Artikel 14

Langsigtede lavemissionsstrategier 1. Senest den 1. januar 2020 og hvert tiende år derefter skal medlemsstaterne opstille deres langsigtede lavemissionsstrategier med en 50-årig horisont og rapportere denne til Kommissionen for derigennem at bidrage til at: a)opfylde Unionens og medlemsstaternes forpligtelser i henhold til klimakonventionen og Parisaftalen med henblik på at reducere menneskeskabte drivhusgasemissioner og øge optaget gennem dræn b)opfylde målsætningen om at holde stigningen i den globale gennemsnitstemperatur et godt stykke under 2 °C over det førindustrielle niveau og fortsætte bestræbelserne på at begrænse temperaturstigningen til 1,5 °C over det førindustrielle niveau c)opnå langsigtede reduktioner af drivhusgasemissionerne og forbedret optag gennem dræn inden for alle sektorer i tråd med Unionens målsætning om i forbindelse med de nødvendige reduktioner, som ifølge IPCC skal foretages af de udviklede lande i fællesskab, for på en omkostningseffektiv måde at reducere emissionerne med 80 til 95 % frem til 2050 sammenholdt med 1990-niveauet. 2. De langsigtede lavemissionsstrategier skal omfatte:

a)de samlede reduktioner af drivhusgasemissionerne og forbedrede optag gennem dræn b)emissionsreduktioner og forbedret optag i individuelle sektorer og herunder elproduktion, industri, transport, bygninger (bolig- og tertiærsektoren), landbrug og arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug (LULUCF) c)forventede fremskridt mht. overgangen til en økonomi med lave drivhusgasemissioner og herunder drivhusgasintensitet, BNP’s CO2-intensitet og strategier for forskning, udvikling og innovation på området d)forbindelser til anden national, langsigtet planlægning. 3. Der bør være indbyrdes overensstemmelse mellem de langsigtede lavemissionsstrategier og de integrerede nationale energi- og klimaplaner, der nævnes i artikel 3. 4. Medlemsstaterne giver straks offentligheden adgang til deres respektive langsigtede lavemissionsstrategier og ajourføringer heraf. KAPITEL 4

RAPPORTERING Afdeling 1

Toårige statusrapporter og opfølgning heraf Artikel 15

Integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter 1. Uden at dette berører artikel 23 skal hver medlemsstat senest den 15. marts 2021 og hver andet år derefter aflægge rapport til Kommissionen om status for gennemførelsen af den integrerede nationale energi- og klimaplan i form af integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter, der omfatter energiunionens fem dimensioner. 2. Rapporten, der er nævnt i stk. 1, skal omfatte følgende: a)oplysninger om de fremskridt, der er gjort for at nå de specifikke mål, målsætninger og bidrag, der er fastsat i den integrerede nationale energi- og klimaplan, og mht. gennemførelsen af de dertil fornødne politikker og foranstaltninger b)de oplysninger, der nævnes i artikel 18-22, og i givet fald ajourføringer om politikker og foranstaltninger i henhold til disse artikler c)politikker og foranstaltninger og fremskrivninger af menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og af drivhusgasoptag, opdelt på dræn i henhold til artikel 16 d)oplysninger om nationale planer og strategier for tilpasning til klimaændringer i henhold til artikel 17, stk. 1 e)kopier af toårige rapporter og i de relevante år nationale meddelelser, som forelægges klimakonventionens sekretariat f)estimater over forbedret luftkvalitet og nedbringelse af mængden af luftforurenende stoffer i givet fald og andre fordele ved specifikke energieffektivitetsforanstaltninger g)de i artikel 17, stk. 2, og artikel 23 omhandlede årsrapporter. Unionen og medlemsstaterne forelægger klimakonventionens sekretariat toårige rapporter i overensstemmelse med beslutning 2/CP.17 truffet på klimakonventionens partskonference og nationale meddelelser i overensstemmelse med klimakonventionens artikel 12. 3. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med henblik på at fastsætte strukturen, formatet, tekniske enkeltheder og processer for de oplysninger, der er nævnt i stk. 1 og 2. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter den undersøgelsesprocedure, som er nævnt i artikel 37, stk. 3.

4. Hyppighed og omfang af rapportering af de oplysninger og ajourføringer, der er nævnt i stk. 2, litra b), skal afvejes mod behovet for at sikre tilstrækkelig retssikkerhed for investorerne. 5. Har Kommissionen udstedt henstillinger i henhold til artikel 27, stk. 2 eller 3, skal den pågældende medlemsstat i sin rapport, jf. stk. 1, angive oplysninger om de politikker og foranstaltninger, der er eller påtænkes vedtaget og gennemført for at tage højde for disse henstillinger. Disse oplysninger skal vedlægges en udførlig tidsplan for gennemførelsen. Artikel 16

Integreret rapportering om politikker og foranstaltninger angående drivhusgasemissioner og fremskrivninger 1. Senest den 15. marts 2021 og hvert andet år derefter rapporterer medlemsstaterne oplysninger til Kommissionen om: a)deres nationale politikker og foranstaltninger som fastlagt ved bilag IV og b)deres nationale fremskrivninger af menneskeskabte drivhusgasemissioner, opdelt på kilder, og af drivhusgasoptag, opdelt på dræn opdelt på gas eller gruppe af gasser (hydrofluorcarboner og perfluorcarboner) som angivet i bilag III, del 2. I nationale fremskrivninger tages der hensyn til eventuelle politikker og foranstaltninger, som vedtages på EU-niveau, og de skal indeholde de i bilag V angivne oplysninger. 2. Medlemsstaterne rapporterer de mest ajourførte fremskrivninger, som de har til rådighed. Hvis en medlemsstat ikke indsender fuldstændige fremskrivningsestimater inden den 15. marts hvert andet år, og Kommissionen har fastslået, at manglerne ved estimaterne ikke kan afhjælpes af denne medlemsstat, når de er identificeret gennem Kommissionens kvalitetssikrings- og kvalitetskontrolprocedurer, kan Kommissionen udarbejde de estimater, der er nødvendige for at kompilere EU-fremskrivningerne i samråd med den berørte medlemsstat. 3. Senest den 15. marts i det år, der følger efter den foregående rapport, meddeler medlemsstaterne Kommissionen enhver væsentlig ændring, som er indtruffet i rapporteringsperiodens første år, i de oplysninger, der rapporteres i henhold til stk. 1. 4. Medlemsstaterne offentliggør i elektronisk form deres nationale fremskrivninger i medfør af stk. 1 og i givet fald en vurdering af omkostningerne ved og virkningerne af de nationale politikker og foranstaltninger til gennemførelse af Unionens politikker af relevans for begrænsning af drivhusgasemissionerne tillige med alle relevante understøttende tekniske rapporter. Disse fremskrivninger og vurderinger bør omfatte beskrivelser af de anvendte modeller og metoder, definitioner og underliggende hypoteser. Artikel 17

Integreret rapportering om nationale tilpasningsforanstaltninger, finansiel og teknisk støtte til udviklingslande samt auktionsindtægter 1. Senest den 15. marts 2021 og hvert andet år derefter rapporterer medlemsstaterne oplysninger til Kommissionen om deres nationale planer og strategier for tilpasning til klimaændringer, hvori de skitserer de gennemførte eller planlagte foranstaltninger med henblik på at lette tilpasningen til klimaændringer og herunder de oplysninger, der er angivet i bilag VI, del 1. 2. Senest den 15. marts 2021 og hvert år derefter (år X) rapporterer medlemsstaterne oplysninger til Kommissionen om: a)støtte til udviklingslande og herunder de oplysninger, der er angivet i bilag VI, del 2 b)anvendelsen af de indtægter, medlemsstaterne opnår ved auktionen over emissionskvoter i henhold til artikel 10, stk. 1, og artikel 3d, stk. 1 eller 2, i direktiv 2003/87/EF og herunder de oplysninger, der er angivet i bilag VI, del 3. 3. Medlemsstaterne skal offentliggøre de rapporter, der forelægges Kommissionen i henhold til denne artikel. 4. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med henblik på at fastsætte strukturen, formatet og indsendelsesprocessen for medlemsstaternes rapportering af oplysninger i henhold til denne artikel. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter proceduren i artikel 37, stk. 3. Artikel 18

Integreret rapportering om vedvarende energi Medlemsstaterne skal i deres integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter oplyse om: a)gennemførelsen af følgende forløbskurver og målsætninger 1)national forløbskurve for den vedvarende energis samlede andel i det udvidede endelige energiforbrug fra 2021 til 2030

2)nationale forløbskurver opdelt på hver sektors andel af vedvarende energi i det endelige energiforbrug fra 2021 til 2030 inden for elektricitet, opvarmning og afkøling og transport 3)forløbskurver opdelt på vedvarende energi-teknologier, som bruges til at virkeliggøre det overordnede henholdsvis de sektorspecifikke udviklingsforløb for vedvarende energi fra 2021 til 2030 og herunder det samlede forventede udvidede endelige energiforbrug i Mtoe for hver teknologi og sektor og den samlede planlagte installerede mærkeeffekt i MW for hver teknologi og sektor 4)forløbskurver for efterspørgsel efter bioenergi opdelt efter varme, elektricitet og transport såvel som for forsyningen med biomasse opdelt på indenlandsk produktion af råbrændstof henholdsvis import. For så vidt angår skovbiomasse en vurdering af dens kilde og indvirkning på LULUCF-drænet 5)i givet fald andre nationale forløbskurver og målsætninger, herunder langsigtede eller sektorspecifikke forløbskurver (f.eks. andelen af biobrændstoffer, andel af avancerede biobrændstoffer, andel af biobrændstoffer fremstillet på grundlag af hovedafgrøder fra landbrugsjord, andel af elektricitet produceret af biomasse uden udnyttelse af overskudsvarme, andel af vedvarende energi inden for fjernvarme, brugen af vedvarende energi i bygninger, vedvarende energi produceret af byer, energifællesskaber og egenforbrugere) b)gennemførelsen af følgende politikker og foranstaltninger: 1)gennemførte, vedtagne og planlagte politikker og foranstaltninger med henblik på at opnå det nationale bidrag til det bindende 2030-mål for vedvarende energi på EU-plan som angivet i artikel 4, litra a), nr. 2) i), herunder sektor- og teknologispecifikke foranstaltninger, med en særlig revision af gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i artikel 23, 24 og 25 i [omarbejdning af direktiv 2009/28/EF som foreslået i COM(2016) 767] 2)særlige foranstaltninger vedrørende regionalt samarbejde 3)uden at dette berører artikel 107 og 108 i TEUF, særlige foranstaltninger med henblik på finansiel støtte, herunder EU-støtte og anvendelse af EU-midler, til fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende kilder til elektricitet, opvarmning og køling og transport 4)særlige foranstaltninger til opfyldelse af kravene i artikel 15, 16, 17, 18, 21 og 22 i [omarbejdning af direktiv 2009/28/EF som foreslået i COM(2016) 767] 5)foranstaltninger til fremme af anvendelsen af energi fra biomasse, særlig for mobilisering af ny biomasse under hensyntagen til biomassens tilgængelighed (både indenlandsk potentiale og import fra tredjelande) og andre anvendelser af biomasse (landbrugs- og skovbaserede sektorer) samt foranstaltninger målrettet bæredygtighed for den producerede og udnyttede biomasse 6)yderligere oplysninger, jf. bilag VII, del 1. Artikel 19

Integreret rapportering om energieffektivitet Medlemsstaterne skal i deres integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter oplyse om gennemførelsen af følgende: a)gennemførelsen af følgende nationale forløbskurver, målsætninger og specifikke mål: 1)forløbskurven for primærenergiforbrug og endeligt energiforbrug fra 2020 til 2030, som illustrerer de nationale energibesparelsers bidrag til opfyldelsen af Unionens 2030-mål, og herunder den underliggende metode 2)målsætninger for den langsigtede renovering af den nationale masse af (både offentlige og private) beboelses- og erhvervsejendomme 3)i givet fald en ajourføring af andre nationale målsætninger ifølge den nationale plan b)gennemførelsen af følgende politikker og foranstaltninger: 1