Regionsudvalgets udtalelse om »Den fælles fiskeripolitik - beskyttelse af fiskeriafhængige regioner« (97/C 379/01)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til sin beslutning af 18. oktober 1996 om i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive udtalelse om »Den fælles fiskeripolitik - beskyttelse af de fiskeriafhængige regioner« og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«,

under henvisning til Underudvalg 2's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 179/97 rev.), som blev vedtaget den 25. juni 1997 med Simon Day og Duncan McPherson som ordførere -

på den 19. plenarforsamling den 17.-18. september 1997 (mødet den 17. september) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Regionsudvalget har vedtaget en initiativudtalelse om de regionale konsekvenser af den fælles fiskeripolitik (). I denne udtalelse behandles mange af de problemer, som gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik rejser for regionerne. I korthed rettes der henstilling om i højere grad at inddrage »brugerne« (fiskerivirksomheder og stærkt fiskeriafhængige regioner) i forvaltningen af fiskeressourcerne. Det konkluderes, at dette vil sikre en bedre overholdelse af reglerne for bevarelse af fiskebestandene samt muliggøre en mere fleksibel gennemførelse af eksisterende foranstaltninger til omstrukturering af fiskerisektoren. Der foreslås en indfaldsvinkel, hvor man tager fat på erhvervets egentlige problemer og ikke bare symptomerne på disse problemer.

1.2. Kommissionen offentliggjorde sit svar på ovennævnte udtalelse i december 1996. I nærværende udtalelse gøres et forsøg på at præcisere nogle af hovedpunkterne i den første udtalelse, som Kommissionen efter sit svar at dømme ikke har fuldt ud forstået eller accepteret. Endvidere vil Regionsudvalget gøre Kommissionen opmærksom på tre yderst vigtige spørgsmål:

i) der er ikke afsat tilstrækkelige finansielle midler til de skøn, der foretages over fiskebestandenes tilstand. Dette mindsker tilliden til de foretagne skøn og skaber frustration i de fiskeriafhængige lokalsamfund og regioner, når fiskeriindsatsen begrænses af videnskabelige skøn, som ikke svarer til fiskerierhvervets erfaringer;

ii) fiskeriafhængige lokalsamfund og regioner må defineres bedre, og ved kvotefordelingen må der tages hensyn til arter, som er af stor økonomisk betydning for et lokalsamfund;

iii)

der må skabes vilkår, som sikrer, at en medlemsstats kvotefordeling til fartøjer, der sejler under den pågældende medlemsstats flag, bliver til en direkte økonomisk fordel for de fiskeriafhængige samfund og regioner i medlemsstaten. I den forbindelse må de grundlæggende fællesskabsprincipper og Domstolens retspraksis respekteres.

2. Nærmere belysning af udtalelse CdR 14/96

2.1. Kommissionens afvisning af de særlige kritikpunkter, der rejses i udtalelse CdR 14/96, som værende stort set grundløse i lyset af den seneste udvikling i den fælles fiskeripolitik, kan ikke accepteres. Regionsudvalget erkender ganske vist, at der blev foretaget en form for høring af repræsentanter for de lokale og regionale myndigheder og fiskeriorganisationer under forberedelserne af MAGPIV, men påpeger, at dette er langt fra den deltagelse i beslutningstagningen, som der rettes henstilling om i udtalelsen. Regionsudvalget mener fortsat, at fiskebestandene kan forvaltes mere effektivt, hvis der kommer et reelt samarbejde i gang mellem fiskerierhvervet, medlemsstaterne og Kommissionen om fordelingen af ansvaret for fastsættelse og opnåelse af bæredygtige udnyttelsesniveauer.

2.2. Kommissionen mener, at medtagelsen af fiskeriafhængige områder som kriterium i strukturfondenes regionale mål har givet disse områder adgang til Den Europæiske Socialfond, Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet. Endvidere er Kommissionen af den opfattelse, at indførelsen af EF-initiativet PESCA vil fremme den økonomiske diversificering og inddrage lokale og regionale aktører i en »bottom up« fremgangsmåde. Regionsudvalget mener, at eftersom ESF og EFRU hverken er sektororienteret eller erhvervsmålrettet, er deres direkte indvirkning, ikke kun på symptomerne, men også på erhvervets problemer begrænset. FIUF er mere målrettet, og har derfor mulighed for at begynde at tackle erhvervets socio-økonomiske og fiskerimæssige aspekt. Tilsvarende vil PESCA, som tager sigte på at fremme økonomisk diversificering, ikke støtte de mennesker, som ikke kan forlade erhvervet, eller som vælger at blive der. Initiativet har kun en yderst begrænset, generel indvirkning på ressourceforvaltningen af ethvert specifikt fiskeri. Regionsudvalget mener derfor, at strukturinstrumenterne for fiskeri skal tilpasses bedre ved at sikre, at de kommer til at gælde for kystsamfundene. Der bør hertil afsættes flere midler, som står mål med de ofre, der pålægges erhvervet, de udfordringer, det står over for, samt det bidrag, erhvervet yder til EU's økonomi.

2.3. Regionsudvalget anerkender den betydning, som de strukturpolitiske foranstaltninger har for fremme af en bred, bæredygtig udvikling og økonomisk diversificeret omstilling af de fiskeriafhængige regioner. Det gælder især PESCA-initiativet, som overvejende er et instrument for regional udvikling, og derfor bør forvaltes i et partnerskab på regionalt niveau mellem lokale og regionale myndigheder og fiskerierhvervet. Regionsudvalget støtter Kommissionens intentioner i »Agenda 2000« om at styrke hensynet til kystsamfund og fiskeriafhængige regioner ved den næste reform af strukturfondene.

Regionsudvalget mener dog, at strukturinstrumenterne kan tilpasses bedre til de fiskeriafhængige områders særlige vilkår og problemer, især ved, at fiskerierhvervet og de lokale og regionale myndigheder i disse områder får en større rolle i tilrettelæggelsen og gennemførelsen. Det gælder også de foranstaltninger, som har mere sektorspecifik og erhvervsrettet karakter.

2.4. Kommissionen mener ikke, at de tekniske foranstaltninger vil få de virkninger, som forventes i den første udtalelse. Regionsudvalget mener fortsat, at tekniske bevarelsesforanstaltninger ud fra et økonomisk synspunkt vil kunne føre til en nedgang i nettofortjenesten via kortsigtede begrænsninger i effektivitet og indkomst. Desforuden skal det igen påpeges, at der er opstået vanskeligheder med at håndhæve dem, eftersom de er indviklede og på kort sigt kan få negative følgevirkninger. Tekniske foranstaltninger tager måske ikke sigte på en indkomstnedgang, men deres virkninger kan blive væsentligt forskellige fra de tilstræbte resultater, især på kort sigt.

2.5. Regionsudvalget er ikke enig med Kommissionen i, at kystområder er blevet beskyttet med fiskekvoter. Fiskekvoter er ikke kædet sammen med kystområder og er derfor ikke beregnet på at begrænse fiskeriindsatsen i disse områder. Endvidere sker der også en udnyttelse af ikke-TAC-arter i kystområder, for hvilke fiskeriindsatsen ikke er begrænset. Regionsudvalget er fortsat af den overbevisning, at man ved i højere grad at inddrage regionerne i beslutningstagning vil sikre, at der i kystområder gives præference til fartøjer fra små kystsamfund.

2.6. Kommissionen går ind for at udvikle idéer, som vil bringe den fælles fiskeripolitik i bedre overensstemmelse med de regionale forhold og karakteristika, men understreger, at dette skal foregå inden for de eksisterende institutionelle rammer, som er en fælles politik og ikke sidestillede politikker. Regionsudvalget mener, at det kritiske spørgsmål er de konsekvenser, som gennemførelsen af en generel politik har på specifikke lokale niveauer. Selv om den fælles fiskeripolitik udgør de institutionelle rammer, må der ved gennemførelsen på regionalt plan tages højde for de særlige sociale og økonomiske konsekvenser heraf.

3. Skøn over fiskeressourcer

3.1. Det er Regionsudvalgets opfattelse, at der ikke er afsat tilstrækkelige ressourcer til vurdering af fiskebestandene i EU. Eftersom enhver forvaltningsordning må bygge på en pålidelig vurdering af bestandene, underminerer mangelen på en sådan princippet om, at en politik skal sigte mod at afstemme fiskeriindsatsen efter de disponible fiskeressourcer. I mangel af pålidelige og verificerbare foranstaltninger må der desværre vælges en forsigtig linje. Dette problem vokser, når ikke-TAC-bestande medtages. I mange medlemsstater er der kun afsat sparsomme midler til fiskeriforskning på dette felt, og Kommissionen bør derfor opfordre medlemsstaterne til at stille tilstrækkelige midler til rådighed, så der kan indhentes pålidelige oplysninger.

3.2. Med den nuværende anvendelse af videnskabelige skøn, som bygger på fejlagtige oplysninger, kan de forhold, som opleves af dem, der gennem deres arbejde har et direkte kendskab til fiskebestandene, ikke virke ind på fastsættelsen eller ændringer af TAC-grænser. Der er stor forskel på, hvordan videnskaben vurderer bestandenes tilstand, og hvordan fiskeriflåden oplever situationen, og dette får fiskerisektoren til at nære mistro og tvivl. Dette fører til en manglende tillid til den grundlæggende idé med den fælles fiskeripolitik og i yderste fald til en tydelig misbilligelse af TAC-niveauerne fra fiskerierhvervets side.

3.3. Hvis der ikke er et indgående kendskab til omfanget af det naturlige ressourcegrundlag, er det umuligt at udarbejde rationelle forvaltningsplaner for dets udnyttelse. For øjeblikket foreslår Kommissionen omfattende flådereduktioner under MAGPIV-programmet for at afstemme fangstkapaciteten efter de disponible fiskebestande. Regionsudvalget finder det forkert at gå sådan til værks, så længe fiskebestandene ikke er bedre belyst. En ustruktureret oplægning af fartøjer, hvor der ikke følges en strategi, der er baseret på en nøjagtig vurdering af bestandene, kan meget vel få den modsatte effekt end den tilstræbte, som består i at afstemme fiskeriindsatsen efter fiskebestandene. Sådanne flådenedskæringer kan føre til en forfordeling af de fiskeriafhængige lokalsamfund og regioner. Medlemsstaterne bør opfordres til at udarbejde oplægningsplaner, hvor der indføres strukturer, der tager hensyn til fiskeriafhængige regioner og naturlige udsving i fiskebestandene.

3.4. Drastiske kvoteændringer fra det ene år til det andet, som er baseret på ufuldstændige og forældede videnskabelige oplysninger, har ført til yderligere ustabilitet inden for sektoren. Kapitalinvesteringer i fiskeproduktion er helt klart ikke tillokkende. Dette påvirker ikke blot fornyelsen af gamle fartøjer, men også investeringer i fiskeforædlingsanlæg på land, som ville kunne øge værdien af primærprodukterne i fiskeriafhængige regioner og således forbedre den lokale økonomi.

3.5. Processen fra vurdering af bestandene frem til den endelige TAC-fordeling må tages op til revision, således at fremtidige kvoter fastsættes før udgangen af det løbende kvoteår. Der må foretages mere langsigtede vurderinger af bestandene og dermed kvotefastsættelser, og der må sættes hurtigere ind med at forhøje TAC for arter, når der foreligger videnskabeligt belæg herfor. Regionsudvalget mener, at indførelse af flerårige TAC vil skabe et mere stabilt grundlag for planlægning og forvaltning på regionalt plan. Det bør overvejes at ændre kvoteåret for at tage hensyn til biologiske forhold (såsom yngleperioder for vigtige fiskebestande) og økonomiske forhold (såsom markedsudsving). Kvoteåret kunne variere fra region til region. Det væsentligste er fortsat, at det på baggrund af fiskeproducenternes egen viden og erfaring bør være muligt at justere kvoterne inden for de enkelte fiskerier.

4. Definition af fiskeriafhængighed

4.1. Der må efter Regionsudvalgets mening indføres nye økonomiske kriterier for vurdering af regionale samfunds afhængighed af fiskeri. Der bør således tages hensyn til de bestande, der er af stor betydning for områdets fiskeri, dvs. de arter, der er nødvendige for, at den lokale fiskerflåde kan overleve.

4.2. Eftersom der ikke er afsat tilstrækkelige ressourcer til en videnskabelig vurdering af bestandenes størrelse, bør der for hver region foretages en identificering af de arter, som er af stor økonomisk betydning, og den videnskabelige evalueringsindsats bør være fokuseret på disse. Ved således at koncentrere sig om arter, der er særdeles vigtige for en regions økonomi, vil man sikre en så bæredygtig udnyttelse af den pågældende bestand som muligt, og den lokale fiskeriindsats kan blive afstemt herefter. Større gennemsigtighed i den videnskabelige vurdering og medtagelse af lokale fiskeproducenters viden i vurderingsprocessen vil i højere grad få fiskerierhvervet i de enkelte regioner til at acceptere et forvaltningsansvar.

5. Bevarelse af den økonomiske fordel

5.1. Der sættes ikke spørgsmålstegn ved behovet for at afstemme fiskerikapaciteten efter et bæredygtigt fiskeressourceniveau, og det accepteres, at kontrolmekanismen under den nuværende fælles fiskeripolitik går ud på at tildele medlemsstaterne fiskekvoter for de enkelte arter. For imidlertid at opfylde behovene hos regioner og lokalsamfund, der er afhængige af fiskeri og følgeindustrien, må kriteriet for kvotetildeling til fartøjer, der sejler under en medlemsstats flag, sikre, at der er en reel økonomisk forbindelse mellem de pågældende fartøjer og de fiskeriafhængige regioner i medlemsstaterne. I den forbindelse må de grundlæggende fællesskabsprincipper og Domstolens retspraksis dog overholdes.

Bruxelles, den 17. september 1997.

Pasqual MARAGALL i MIRA

Formand for Regionsudvalget

() CdR 14/96 af 18. 1 1996 - EFT C 129 af 2. 5. 1996, s. 1.