MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, DET ØKONO-
MISKE OG SOCIALE UDVALG, REGIONSUDVALGET OG DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK
Indførelse af eurosedler og -mønter — et år senere
(2003/C 36/02)
1.RESUMÉ
Det er snart et år siden, eurosedler og -mønter blev indført, og
i mellemtiden har euroen indtaget sin plads i europæernes
dagligdag.
En undersøgelse, der blev foretaget af Eurobarometer i
november 2002, viser, at de fleste europæere har det godtmed euroen. For hver enkelt person, som stadig oplever vissevanskeligheder, er der over fem, som ikke har nogen problemer
med euroen. Langt de fleste er hurtigt blevet vant til eurokon-
tanter: 92,8 % finder det let at håndtere pengesedler, og mereend to tredjedele (68,8 %) har ingen problemer med euromøn-terne. Langt størstedelen af europæerne mener, at de nuvæ-rende denomineringer for pengesedler (83,7 %) og mønter(53,5 %) er passende.
Europæerne er nu godt bekendt med mønter fra de andre
eurolande. Især i grænseegne, storbyer og turistområderkommer en stigende del af de mønter, der er i omløb, fra»udlandet«. De forskellige nationale sider på mønterne vækkerstor interesse, og 92,6 % af deltagerne i undersøgelsenbekræfter, at de ikke har nogen problemer med de forskellig-artede mønter. Mange er endda begyndt at samle på dem.Møntsamlere er også blevet interesseret i de 80 »ægte« samle-mønter, der blev udstedt i 2002 af forskellige medlemsstater,og som ikke er beregnet til at blive brugt som betalingsmiddel.
Indførelsen af eurosedler og -mønter har også haft indflydelse
på brugen af den nye valuta uden for eurozonen, ikke blot iEuropa, men også i andre verdensdele. Blandt andet har deeuropæiske turister indflydelse på dette område: 53 % af demoplyser, at de tager kontanter i euro med, når de rejser udenfor eurozonen, mens kun 16 % tager amerikanske dollar med.Det lader til, at der ofte tages imod euro i de tre medlemsstateruden for eurozonen (Danmark, Sverige og Det ForenedeKongerige) samt i de tolv tiltrædelseslande, selv om dennetendens er mest udbredt i hovedstæder og turistområder.
Adskillige handlende skilter med priser i euro. I visse
områder i Balkan, f.eks. Montenegro og Kosovo, er euroen irealiteten blevet den lokale valuta, ofte som erstatning for dentidligere D-mark. I andre verdensdele har indførelsen af euro-sedler og -mønter også haft en vis indflydelse, men i mindreomfang. Bortset fra de oversøiske franske departementer, somgeografisk set ligger uden for Europa, men som er en del af EU,og hvor euroen har erstattet den franske franc, er euroen ogsåblevet et accepteret betalingsmiddel i turistområderne i ameri-kanske, asiatiske og afrikanske lande, og visse steder skiltes der
også med priser i euro.
I visse lande mener borgerne, at overgangen til euro har
medført væsentlige prisstigninger. Denne opfattelse er ikkeunderbygget af fakta. En grundig statistisk analyse af prisudvik-lingen på grundlag af det harmoniserede forbrugerprisindeksviser netop, at indførelsen af eurosedler og -mønter har enindflydelse på priserne på mellem 0,0 % og 0,20 %. Yderligereanalyser viser, at der er en kløft mellem forbrugernes opfattelseaf inflationen og den faktiske inflation. Dette kan forklares vedvæsentlige prisstigninger på hyppigt købte varer og tjeneste-ydelser (der er klare tegn på, at priserne er steget inden forservicesektoren, især i restauranter, hoteller, barer m.v.), fordi
disse områder er mere synlige for forbrugeren.
Det står endnu ikke klart, om indførelsen af eurokontanter har
haft indflydelse på folks betalingsvaner. Der er konstateret en
væsentlig stigning i antallet af betalinger uden brug afkontanter i løbet af 2002, men denne ændring skyldesformentlig mere end indførslen af eurokontanter. De gennem-snitlige beløb, der hæves i pengeautomater, lader ligeledes til atvære steget.
Den seneste undersøgelse fra Eurobarometer viser, at den
»mentale overgang« i Europa er godt i gang, men langt fraafsluttet: 42,2 % af forbrugerne regner allerede nu overvejendei euro, men dette tal falder til 12,5 %, når der foretages størreindkøb (f.eks. hus eller bil), da de fleste mennesker fortsatregner i den nationale valuta ved sådanne store transaktioner.De handlende anvender stadig dobbelt prisskiltning, da dette erpopulært i visse forbrugergrupper, især blandt dem, som stadigregner i den nationale valuta. Mens et lille flertal (50,6 %) afforbrugerne ikke længere ønsker, at detailhandelen skilter medbåde nye og gamle priser, foretrækker 47,2 % stadig dobbeltprisskiltning. Samtidig bør det anerkendes, at dobbelt prisskilt-ning uvægerligt forsinker den mentale overgang til euroen og
endda kan forhindre en glidende overgang. I forening med
Eurocommerce anbefaler Kommissionen derfor, at detail-handelen stopper med dobbelt prisskiltning senest den 30.juni 2003 , samtidig med at kunderne får besked om denne
ændring i god tid. Den samme metode anbefales i andresektorer, hvor priser og beløb stadig vises i både nationalevalutaer og euro. Dette gælder for eksempel for fakturaer fravisse virksomheder og regnskaber fra finansieringsinstitutter tilderes kunder.DA C 36/2 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
INDFØRELSEN AF EUROSEDLER OG -MØNTER — ET ÅR SENERE
FACTS OG TAL OM EUROZONEN
OKTOBER 2002
Sedler Mønter
Samlet omløbsmængde
Kontanter i omløb i alt (tal) 7,42 mia. sedler 38,2 mia. mønter
Kontanter i omløb i alt (værdi) 320,9 mia. EUR 11,9 mia. EURVærdi i procent af BNP 4,54 % 0,17 %Per capita
Gennemsnitligt antal pr. person 24,7 sedler 126,5 mønter
Gennemsnitligt værdi pr. person 1 062,8 EUR 39,4 EURMest udbredte sedler og mønter
Antal i alt (% af total) 50 EUR (28,8 %) 1 cent (17,4 %)
Værdi i alt (% af total) 50 EUR (33,4 %) 2 EUR (39,8 %)Samlemønter (*)
Forskellige udstedelser i alt 80 (30 guldmønter,
50 sølvmønter)
Laveste pålydende værdi 25 cent
Højeste pålydende værdi 400 EUR
(*) Tal for samlemønter dækker hele 2002.
2.OVERGANGEN TIL EURO: EN STOR SUCCES
Et år efter indførelsen af eurosedler og -mønter er euroen
blevet en del af vores hverdag. Denne meddelelse omhandlerde forskellige praktiske aspekter ved euroen, især sedler ogmønter. Den følger i kølvandet på Kommissionens meddelelseKOM(2002) 124 af 6. marts 2002, som gennemgik indførelsenaf eurosedler og -mønter. De økonomiske virkninger af euroensom fælles valuta for de tolv medlemsstater i eurozonendækkes ikke her, men diskuteres i Kommissionens meddelelse»Euroområdet i verdensøkonomien — udviklingen de første treår« (KOM(2002) 332 af 19. juni 2002). Endelig skal indførelsenaf euroen også ses som et vigtigt skridt i retning af fuld-endelsen af det indre marked. Den kommende meddelelse»Det indre marked — ti år uden grænser« fortæller om denne
store præstation ti år efter.3.
SEDLER OG MØNTER I OMLØB I EUROZONEN
3.1. Sedler
I begyndelsen af januar 2002 sendte de nationale centralbanker
i euroområdet ca. 7,8 mia. eurosedler i omløb. I løbet af åretfaldt omløbsmængden frem til foråret (7,16 mia.) og stegnæsten konstant derefter frem til udgangen af oktober til7,42 mia. (se figur 1).
Denne midlertidige nedgang i omløbsmængden kan i første
omgang forklares ved en vis grad af forsigtighed underforhåndsudleveringen af kontakter, der skete for at sikre engnidningsløs overgang: de fleste banker og handlende bestiltebetydelige reservebeholdninger, da deres behov for kontanter isagens natur var baseret på prognoser. Overskydende reserverDA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/3
begyndte derefter at strømme tilbage til centralbankerne. For
det andet havde detailhandelen forpligtet sig til kun at udbetalebyttepenge i euro, og mange forbrugere benyttede detailhan-delen til at veksle deres gamle valuta til ny (undertiden ved atkøbe for et lille beløb med en stor pengeseddel), og derfor
havde detailhandelen brug for væsentlig flere sedler endnormalt, da nationale kontanter, der kom ind, ikke kunnegenbruges eller bruges som byttepenge.
Figur 1
Den samlede værdi af pengesedlerne i omløb nåede221,5 mia. EUR ved udgangen af januar 2002 og steg støt til320,9 mia. EUR i oktober. Disse forskellige udviklinger ihenholdsvis det samlede antal pengesedler og deres samledeværdi kan især forklares ved, at der under forhåndsudleveringenaf kontanter og den dobbelte omløbsperiode blev lagt vægt påsmå pengesedler. Der blev tilsyneladende udstedt flere småpengesedler end nødvendigt, og disse begyndte efterfølgendeat strømme tilbage til centralbankerne.Disse tal svarer til 24,7 sedler i omløb per capita ved udgangen
af oktober eller et beløb på 1 062,8 EUR per capita. Densamlede værdi af pengesedler i omløb svarede til 4,5 % afBNP for eurozonen som helhed.
På figur 2 ses sedler i omløb fordelt på denominering inden for
eurozonen ved udgangen af oktober.
Figur 2
50-eurosedlen er den mest udbredte pengeseddel, både hvadangår antal og den samlede værdi, og den tegner sig for entredjedel af den samlede omløbsværdi. I de fleste lande er detden seddel, der hyppigst udbetales i pengeautomater. Detteafspejler helt klart kontantbetalernes præference og det beløb,der normalt bruges på indkøb. Den næstmest udbredte seddeler 20 EUR, som tegner sig for næsten en fjerdedel af alle sedler.
Hvad værdien angår, er det dog 500-eurosedlen, som ligger påandenpladsen. De to største pengesedler (200 og 500 EUR)udgør kun 1,5 % og 2 % af de samlede pengesedler, der er iomløb.DA C 36/4 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
I visse medlemsstater, især Italien og Grækenland, opstod der
en offentlig diskussion om behovet for 1- og 2-eurosedler udover eller i stedet for 1- og 2-euromønterne. Imidlertidafkræftes dette behov af de seneste tal fra Eurobarometer(november). 83,7 % af de adspurgte mente, at antallet af seddel-størrelser er passende. Denne holdning deles også af 78 % afitalienerne og 68,5 % af grækerne.
3.2. Mønter
I begyndelsen af 2002 sendte de europæiske centralbanker
40,4 mia. mønter i omløb. Allerede i løbet af januar faldtmængden af mønter i omløb drastisk til 37,8 mia. (se neden-stående figur). Antallet af mønter i omløb faldt frem til april.Siden da blev der konstateret en stabil stigning til 38,2 mia.
euromønter ved udgangen af oktober 2002. For mønternesvedkommende svarer udviklingen i den samlede værdi tiludviklingen i antallet (se figur 3). Oprindelig blev der sendtmønter til en værdi af 13 mia. EUR i omløb i eurozonen.Den samlede værdi nåede et minimum på omkring11 mia. EUR i april og steg derefter til 11,9 mia. EUR vedudgangen af oktober 2002.
De mønter, der udstedes af Monaco (1/500 af de mønter, der
udstedes af Frankrig), San Marino (1 944 000 EUR) og Vati-kanet (670 000 EUR) indgår ligeledes i den samlede værdi afmønterne i omløb.
Figur 3
Antallet af mønter, der sendes i omløb per capita i euroom-
rådet, svinger betydeligt mellem deltagerlandene, hvilket
afspejler forskellige nationale betalingsmønstre. I gennemsnitblev der sendt 134 euromønter per capita i omløb i begyn-delsen af året, hvilket svarer til en gennemsnitsværdi på43 EUR per person. Den samlede værdi af de mønter, der eri omløb, svarer til 0,17 % af eurozonens BNP i oktober.Mængden af euromønter i omløb er forholdsvis ligeligt fordelt
mellem de forskellige denomineringer. Den mindst udbredte
mønt er 2 EUR, som tegner sig for 40 % af den samledeomløbsværdi. De to bimetalliske mønter (1 og 2 EUR) stårfor 68 % af værdien af samtlige mønter i omløb. De mindstemønter (1 og 2 cent) tegner sig for henholdsvis 16,6 % og17,4 % af det samlede antal mønter. Derimod udgør de kun1,1 % og 0,6 % af den samlede værdi.
Figur 4
DA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/5
I Grækenland og Italien er der opstået debat om de mindste
centmønters anvendelighed, især hvad angår 1- og 2-centmøn-terne. Antallet af mønter i omløb i de enkelte lande tyder dogikke på, at de mindste mønter ikke bliver anvendt. Foreksempel udgør 1-centmønten i eurolandene mellem 9,1 %og 21,3 % af de samlede mønter. Hvad angår 2 cent, er forde-lingen mere jævn, da den varierer mellem 12,7 % og 18,8 %. IFinland er brugen af 1 og 2 cent mere begrænset, da kontant-
betalinger i eurocent ifølge finsk lovgivning skal afrundes til
nærmeste fem cent. Derfor har det finske møntværk kun frem-stillet de to mindste mønter i begrænsede mængder, som liggervæsentlig under gennemsnitsmængden i andre lande.
Ifølge seneste Eurobarometer mener et flertal af befolkningen i
eurozonen (53,5 %), at antallet af forskellige mønter erpassende. Det bør heller ikke glemmes, at de små mønter varmed til at sikre, at omregningen fra nationale valutaer sketekorrekt og på centniveau.
3.3. Grænseoverskridende eurosedler og -mønter
Eurosedler og -mønter kan bruges i hele eurozonen, ikke kun i
deres oprindelsesland. Derfor er eurosedler og -mønter »omrej-sende«, og folk i eurozonen har typisk en blanding af euro-sedler og -mønter fra forskellige deltagerlande i deres tegnebogeller pengepung.
Der er forskellige grunde til, at eurosedler og -mønter bevæger
sig over grænserne. For det første tager europæere, som rejsertil udlandet, penge med sig, hvad enten det sker til forretnings-formål, ferierejse eller blot grænsehandel. Desuden kan sedlerog mønter bevæge sig over grænserne i fordelingsprocessenmellem nationale centralbanker, forretningsbanker og detail-handlende. Udenlandske besøgende og turister fra landeneuden for eurozonen bidrager også til euroens mobilitet. Når
de før rejsen bestiller kontanter i euro fra deres lokale bank,
har deres bank ofte købt disse kontanter fra et andet land enddet, hvor pengene til sidst bliver brugt.
Blandingen af eurosedler og -mønter fra forskellige lande vil
tiltage med tiden og muligvis nå en balance, hvor de forskellige
mønter mere eller mindre svarer til hvert lands andel af desamlede mønter, hvert land i eurozonen har sat i omløb. Detstår dog ikke klart, hvor hurtigt dette vil ske, selv om etmønster begynder at aftegne sig. Det lader til, at mønter medforskellig værdi blandes med forskellig fart, og at de størremønter bevæger sig mere over grænserne. Blandingen afmønter afhænger i en vis grad også af området. Der fore-kommer typisk en større andel af udenlandske mønter ibyerne end i landområderne. Desuden har folk, som bor i et
område, der grænser op til et andet land i eurozonen, typiskflere udenlandske mønter på sig. En undersøgelse fra denøstrigske centralbank viste i denne forbindelse, at 11,8 % afmønterne i Østrig den 10. september 2002 stammede fra Tysk-land, mens tallet i områderne tæt på grænsen lå på 23,4 %.
3.4. Eurosamlemønter
For mange europæere og udenlandske turister er de nye euro-
mønter blevet et samleobjekt på grund af de mange nationalesider. I mange medlemsstater er der imidlertid også en langtradition for at udstede samlemønter med det formål at fejresærlige begivenheder eller vigtige nationale symboler. Ligesom
de mønter, der er beregnet til at blive sendt i omløb, udstedes
samlemønter officielt af medlemsstaterne, har en pålydendeværdi og er lovligt betalingsmiddel, selv om de sjældentbruges som betalingsmiddel, da deres markedsværdi normalter højere end deres pålydende værdi. De fleste fremstilles afædelmetaller som guld eller sølv.
Denne tradition bliver opretholdt og videreudviklet, og samle-
mønter fra deltagerlandene bliver nu præget i euro. Mensalmindelige euromønter er lovligt betalingsmiddel i alle euro-lande, har medlemsstaterne besluttet, at eurosamlemønternekun har status som lovligt betalingsmiddel i det land, hvorde er udstedt. For at undgå forvirring havde medlemsstaterne
tillige indvilget i ikke at fremstille eurosamlemønter i over-
gangsperioden (1999-2001), da de euromønter, der skullesendes i omløb, endnu ikke var blevet udsendt. Siden 2002har de fleste lande i eurozonen udsendt samlemønter i EUR.Som aftalt mellem medlemsstaterne er disse mønters tekniskekarakteristika forskellige fra de normale euromønter på enrække områder, så man undgår forvirring blandt brugerne. Afparametrene farve, diameter og vægt skal mindst to adskille sigfra de almindelige euromønters karakteristika. Derudover ersamlemønternes pålydende værdi aldrig den samme som dealmindelige mønters, og de har desuden altid et andet design.
Inden udgangen af 2002 vil der findes samlet 80 eurosamle-
mønter, hvoraf 30 vil være af guld. De fleste mønter er udstedtaf Frankrig, Østrig, Tyskland og Spanien. Mønternes pålydendeværdi er fra 25 cent til 400 EUR, og den mest normale værdi er5, 10 og 20 EUR. Denne pålydende værdi svarer normalthverken til metalværdien eller salgsprisen. Markedsværdien afdisse samleobjekter er naturligvis afhængig af antallet, somnormalt oplyses ved køb, og som kan svinge fra meget småudgaver (f.eks. 99 stykker) til ubegrænsede prægninger.DA C 36/6 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
Ud over disse officielle mønter præger mange offentlige og
private møntværker medaljer, som ikke er lovligt betalings-middel. For at undgå forvirring med sådanne medaljer harKommissionen udsendt en henstilling til medlemsstaterne ombeskyttelse af euromønterne. Hvis medaljerne har samme stør-relse som euromønterne, må de ikke udstedes i euro, og de børheller ikke præges med eurotegnet eller have andre kende-mærker, der ligner euromønternes.
3.5. Særudgaver af euromønter
Særudgaver er en anden møntkategori, som også udstedes offi-
cielt af medlemsstaterne. Sådanne mønter er lovligt betalings-middel i hele eurozonen og er beregnet til at blive sendt iomløb, selv om der ikke er udstedt særudgaver indtil videre.Deres tekniske karakteristika, mål og pålydende værdi svarer
nøjagtigt til de normale euromønters. Den eneste forskel er, at
den normale udformning af den nationale side erstattes med etsærligt design, der skal markere en særlig begivenhed ellerafbilde nationale vartegn. Normalt udstedes særudgaver ibegrænset omfang, men i tilstrækkeligt antal til, at de kanbruges sammen med normale mønter. For at give europæernemulighed for at lære de forskellige nationale sider at kende ogfor at undgå eventuel forveksling er medlemsstaterne blevetenige om, at der ikke vil blive udstedt særmønter i de tidligeår efter indførelsen af eurosedler og -mønter.
3.6. Nikkel i euromønter
Det er udbredt viden, at en lille del af befolkningen ikke kan
tåle, at deres hud kommer i kontakt med nikkel. Længereva-rende kontakt kan endda medføre visse former for allergi. Selvom ganske få euromønter stadig indeholder nikkel, er 85 % afalle mønter nu nikkelfri. Før overgangen til euro indeholdt75 % af de forskellige nationale mønter nikkel. Der var foreksempel nikkel i 4 ud af 8 mønter i Tyskland, 4 ud af 5 iBelgien, 9 ud af 10 i Frankrig og 7 ud af 9 i Spanien, og flereaf disse mønter indeholdt udelukkende nikkel. Antallet afnikkelholdige mønter er således faldet drastisk. 1- og 2-euro-mønterne indeholder overvejende af sikkerhedsårsager enbegrænset mængde nikkel, mest i møntens indre del og ikkepå overfladen. Brugen af nikkel gør det sværere at forfalske
euromønterne og sikrer, at de kan identificeres i automater.
Mens der i begyndelsen af året opstod en vis forvirring vedrø-
rende euromønternes nikkelindhold og dettes mulige konse-kvenser for følsomme brugere, er det nu fastslået, at euromønt-erne er særdeles sikre, endda i højere grad end de fleste natio-nale mønter. For nylig fremlagde nobelpristageren i fysikprofessor Pierre-Gilles de Gennes, at nikkelindholdet var
faldet (
1). Denne undersøgelse, der blev udført under omstæn-
digheder, der afspejler normal brug af mønter, viser, at 1- og2-euromønterne kun afgiver halvt så meget nikkel som vissenationale mønter.
3.7. Forfalskning af euro
I løbet af 2002 begyndte mange banker og vekselkontorer at
oplære deres medarbejdere i sikkerhedsforanstaltningernevedrørende de nye sedler og mønter med henblik på at gøredet lettere at konstatere falskmøntneri og bekæmpe svig.Kommissionen og medlemsstaterne har etableret et netværkaf institutioner med det formål at bekæmpe falskmøntneri. Isamarbejde med ECB og Europol sikrer dette netværk, at allerelevante oplysninger om falske pengesedler og mønter bliverklassificeret.
På grund af de moderne sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse
med eurosedler og -mønter har forfalskningen af euro i 2002ligget på et væsentligt lavere niveau end de gamle valutaer i deforegående år. Der er indtil nu kun konstateret et ganske lilleantal falske eurosedler og -mønter, som med ganske få undta-gelser stammer fra »amatører«. Hvad pengesedlerne angår, viserECB's tal fra årets første halvdel, at der er konstateret mindreend 22 000 falske eurosedler, hvoraf 65 % var 50-eurosedler.Dette tal svarer til omkring 7 % af det samlede antal forfalskedenationale pengesedler, som blev rapporteret af de nationalecentralbanker i eurozonen i samme periode i 2001. Dettesamme tal betyder desuden, at der for hver dag er indberettetmindre end én forfalsket pengeseddel for hver 59 mio. penge-
sedler. Antallet af falske mønter er ligeledes meget lavt. I første
halvår af 2002 blev der kun opdaget 68 falske mønter, hvilketer et ubetydeligt antal sammenholdt med, at der er mere end38 mia. mønter i omløb.
4.
BORGERNE OG EUROEN (2)
4.1. Offentlighedens opfattelse af euroen
Ifølge oplysninger fra undersøgelsen fra Eurobarometer, som
foretoges i november 2002 på grundlag af interviews med
1 200 personer, har et flertal (51,5 %) i eurozonen slet ingen
problemer med at bruge euroen. Dette positive resultat svingerfra 71,7 % i Irland til 36,5 % i Frankrig. Kun 9,5 % af deadspurgte mener, at de har mange problemer (se detaljernefor de enkelte lande i figuren nedenfor). Andelen af personer,som slet ikke har problemer, er højere blandt mænd (57 %) endblandt kvinder (46,4 %). Omvendt er antallet af adspurgte medmange problemer højere blandt kvinder (11,8 %) end blandtmænd (7,0 %).DA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/7
(1) Se Fournier, P-G., Govers, T.R., Fournier, J. og Abani, M.: Contami-
nation by nickel and other metals resulting from the manipulationof coins — Comparison between French Francs and euro, offentlig-
gjort i: Comptes Rendu de l'Académie des Sciences: C.R. Physique,
Vol. 3 (2002), nr. 6, s. 749-758.
(
2) Oplysningerne i afsnit 4.1.-4.5 stammer fra seneste Eurobarometer
(Flash EB 139, saml. AB, november 2002).
Spørgsmål: Mener De, at euroen stadigvæk giver mange problemer, nogle problemer eller slet ingen problemer?
Figur 5
4.2. Tænk i euro
I november 2002 siger 42,2 % af de adspurgte, at de for det meste tænker i euro, når de køber dagligvarer.
Omvendt tænker 32,4 % stadig mest i den nationale valuta, når de foretager daglige indkøb. Irlændere ladertil at have vænnet sig mest til euroen, da 85,5 % af dem foretager de fleste af deres beslutninger pågrundlag af euroudregninger. Disse tal er væsentlig lavere, når der er tale om større køb. Ved køb for storebeløb, f.eks. hus eller bil, regner kun 12,5 % mest i euro. Også her er tallet for Irland (43,1 %) det, derligger mest over gennemsnittet.
Spørgsmål: Når De køber ind, regner De så mest i den nationale valuta, i euro eller lige meget i begge valutaer?
(procentdel, der regner mest i euro)
Figur 6
DA C 36/8 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
4.3. Holdning til dobbelt prisskiltning
Dobbelt prisskiltning i euro og national valuta har gjort over-
gangen til euro væsentlig lettere ved at gøre det muligt forforbrugerne at sammenligne og bedømme priser. Fra novemberønsker et lille flertal blandt de adspurgte (50,6 %) ikke længeredobbelt prisskiltning i detailhandelen. 47,2 % mener derimod,at der fortsat bør være dobbelt prisskiltning. Kvinder går ihøjere grad ind for dobbelt prisskiltning (50,9 %) end mænd(43,1 %). Fortsat dobbelt prisskiltning har både fordele ogulemper. På den ene side hjælper det visse grupper med atvænne sig til den nye valuta, men samtidig forsinker det ogsåfolks mentale omstilling til euroen. I visse lande kan det enddamedføre forvirring om priserne, især hvis omregningskursenkan medføre forkerte fortolkninger blandt forbrugerne. I over-ensstemmelse med Eurocommerce anbefaler Kommissionen
derfor, at dobbelt prisskiltning gradvis afvikles og heltstopper senest den 30. juni 2003. Denne henstilling gælderogså for dobbelt beløbsangivelse på fakturaer og kontoudtogfra banker.
4.4. Tilfredshed med euroen
49,7 % af borgerne i eurozonen siger, at de er »meget« eller
»nogenlunde« tilfredse med at have fået euroen som valuta.11,1 % er hverken tilfredse eller utilfredse, mens 38,7 % siger,at de er forholdsvis eller meget utilfredse. I landene i eurozonener der størst tilfredshed i Luxembourg (84,2 %) og mindst iTyskland (27,8 %). Se flere detaljer på nedenstående figur.
Spørgsmål: Er De selv meget eller nogenlunde tilfreds med, at euroen er blevet vores valuta?
Figur 7
Hvad angår brugen af sedler og mønter, viser der sig en merepositiv indstilling til euroen. Ifølge seneste Eurobarometer(november 2002) finder et stort flertal blandt europæerne dettemmelig eller meget nemt at anvende eurosedler og -mønter.Mere end to tredjedele (68,8 %) har let ved at bruge euro-mønter. Hvad angår pengesedler, er tallet endnu højere(92,8 %). Dette billede underbygges af europæernes positiveindstilling til de forskellige denomineringer af mønter. Flertalletaf europæere (53,5 %) mener, at det forskellige antal mønter erpassende. Dette tal ligger væsentlig højere for sedlernesvedkommende. Her mener 83,7 % af de adspurgte, at der eret passende antal denomineringer i omløb.
Indførelsen af euromønter har også medført, at der er kommet
et stort antal mønter i omløb på grund af de forskellige natio-nale sider. Samlet blev der sendt 120 forskellige euromønter i
omløb. Denne forskellighed har gjort mønterne til et inter-essant samleobjekt. 92,6 % af de adspurgte siger, at de ikkehar problemer med de forskellige nationale sider. Et stort flertalaf brugerne lader derfor til at mene, at de forskellige nationalesider giver en velkommen mangfoldighed.
4.5. Indførelsen af eurokontanter fremmer den grænse-
overskridende handel og prisgennemsigtigheden
Indførelsen af eurosedler og -mønter styrker integrationen af
markederne i EU. Med den fælles valuta har man ikke kunfjernet valutakursrisici og transaktionsudgifter, men også enpsykologisk barriere ved handel på tværs af grænserne, da pris-gennemsigtighed gør sammenligning lettere. Siden indførelsenaf eurosedler og -mønter er 12 % af de europæiske forbrugereDA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/9
blevet mere interesserede i at købe ind i andre EU-lande.
Andelen af forbrugere, som er blevet opmuntret til at købeind i udlandet, ligger fra 31 % i Nederlandene til 6 % iDanmark. Tallene lader til at ligge højest i de mindre lande,dvs. Østrig (27 %), Luxembourg (22 %) og Irland (22 %), hvormange er meget positivt indstillede over for indkøb over græn-
serne. Omvendt har finnernes indstilling (7 %) kun forandretsig lidt. Den ringe interesse blandt briterne (7 %) og danskerne(6 %) kommer ikke som nogen overraskelse, da euroen ikke erindført i disse lande.
Spørgsmål: Nu, hvor euroen er blevet indført, er De så blevet interesseret i at købe ind i udlandet, eller opmuntrer De
til at sælge Deres produkter i udlandet? (JA i %)
Figur 8
Erhvervslivets indstilling er forandret endnu mere. I gennemsnitmener 32 % af virksomhederne i EU-15, at de er blevet mereinteresseret i at sælge deres produkter i udlandet efter indfø-relsen af eurosedler og -mønter. Portugisiske iværksættereindtager førstepladsen på dette område, idet 57 % af dem nuer mere interesserede i at fremme grænseoverskridende handel
med deres produkter. Derefter følger irske (50 %), svenske
(48 %) og østrigske virksomheder (47 %). I bunden finder vivirksomhederne i Det Forenede Kongerige (16 %), Danmark(15 %) og Finland (8 %).
5.
OVERGANGEN TIL EUROEN OG INFLATIONEN
I de fleste lande har der været bekymring i offentligheden for
de mulige konsekvenser for priserne ved overgangen til euro-kontanter. I denne del ser vi på bevismaterialet på detteområde, og på grundlag af de officielle data kan det konklu-deres, at der rent faktisk har været prisstigninger inden for vissesektorer. Generelt har overgangen til eurokontanter dog haft entemmelig begrænset indvirkning på det generelle forbruger-
pristal.
Samtidig må det ikke glemmes, at indførelsen af euroen på
mellemlang og lang sigt vil have en positiv indflydelse påpriserne. På grund af euroen bliver det langt lettere at sammen-ligne priserne på tværs af eurozonen. Denne forøgede prisgen-nemsigtighed fører til et mere velfungerende indre marked oget mere konkurrencebetonet miljø, hvilket i sig selv fremmerden økonomiske effektivitet og presser forbrugerprisernenedad.
5.1. Forbrugerprisudviklingen i eurozonen
Efter at have nået et maksimum på 3,3 % årligt i maj 2001
viser det harmoniserede forbrugerprisindeks (HICP), at prisernevar for nedadgående i resten af 2001 (figur 9). I januar 2002,hvor eurokontanterne blev indført i eurozonen, steg den gene-relle HICP-inflation mærkbart fra 2,0 % i december 2001 til2,7 % i januar 2002. Derefter aftog inflationen igen, og i junilå den på 1,8 %, hvilket var det laveste tal i over to et halvt år.DA C 36/10 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
Figur 9
5.2. Mulige konsekvenser for inflationen ved overgangen
til euro
Eurostat har offentliggjort prognoser for konsekvenserne for
inflationen ved overgangen til euro i løbet af i år (1). I de
første to undersøgelser sås det, at størstedelen af inflationsstig-ningen kunne forklares ved normale inflationsmønstre i defleste grupper og en række særlige faktorer, der ikke havdeforbindelse til euroen, f.eks. dårligt vejr, der påvirkede priserne
på frugt og grønt, stigende energipriser og væsentlige afgifts-
stigninger på tobak. Derudover kan 0-0,16 procentpoint (pp)have forbindelse med overgangen til eurosedler og -mønter.
I den seneste analyse fra Eurostat er der sket en mindre
ændring af de mulige inflationsvirkninger som følge af over-førslen, fra 0-0,20 pp. Mens der af og til anvendes forskelligemetoder og stikprøver, støttes Eurostats resultater af en rækkestudier fra medlemsstaterne, som er udført af de nationale stati-
stikinstitutter og/eller centralbanker.
Imidlertid udviser de fleste studier også, at der er sket væsent-
lige prisstigninger inden for servicesektoren, især turistfagene(hoteller og lign.) og i mindre tjenester til husholdningerne(reparation, frisører m.v.), samt i visse lavprisvarer, der købeshyppigt (aviser og magasiner). For eksempel udgør prisstig-ningen på caféer og restauranter 4,3 % (på årsbasis), hvilketer næsten dobbelt så meget som den generelle inflation(ifølge HICP).
Et yderligere tegn på, at der ikke har været særlige inflations-
konsekvenser, ses ved en sammenligning af prisindekset i euro-zonen og medlemsstaterne uden for eurozonen (
2). Udviklingen
er stort set den samme (figur 10), hvilket bekræfter, at over-
gangen til eurokontanter har haft en begrænset virkning.DA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/11
(1) Se bilag til Eurostats pressemeddelelser nr. 23/2002 (28.2.2002), nr.
58/2002 (16.5.2002) og nr. 84/2002 (17.7.2002).(2) Denne sammenligning giver et groft billede, da der er statistiske
ulemper. For eksempel kan en række elementer uden forbindelsetil overgangen til euro have den samme virkning på tværs aflandene.
Figur 10
5.3. Forskellen på opfattelsen af inflationen og den reelle
inflation
Mange forbrugere forbinder overgangen med prisstigninger.
Medierne har i vidt omfang rapporteret om enkeltstående
tilfælde af »udnyttelse af euroen«, hvilket har givet et indtrykaf inflationspres på grund af overgangen til eurokontanter.
Den tyske regering holdt et møde med detailhandels- og
forbrugerorganisationer for at tage stilling til fænomenet —som i Tyskland ofte kaldes »teuro-debatten«, et ordspil påeuro og det tyske ord »teuer« (dyr). I Grækenland og Italienafholdt forbrugerorganisationer nationale »eurostrejker«, mensder opstod skarp kritik af de officielle prisindeks i Frankrig
og Nederlandene.
Offentlighedens holdning i eurozonen blev senest afspejlet i
Eurobarometers undersøgelse i november 2002 (
1). 84,4 % af
de adspurgte i eurozonen mente, at priserne var blevetomregnet til skade for forbrugerne, mens 10,9 % mente, atder var ligevægt mellem prisstigninger og prisfald. Kun 2,7 %mente, at priserne blev rundet nedad til fordel for forbrugerne.
(1) Eurobarometer Flash EB 139, november 2002.
Figur 11
DA C 36/12 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
De adspurgte mente, at priserne konsekvent blev rundet op i
små fødevarerbutikker (80 %), i servicefagene (80 %), caféer ogrestauranter (85 %), offentlige transportmidler (55 %), forfritidsaktiviteter (biografer, svømmehaller m.v.), automater(62 %) og bankgebyrer (53 %).
EU-forbrugerundersøgelsernes spørgsmål om den tidligere pris-
udvikling inden for eurozonen viser tydeligt den forskel påopfattelsen af inflationen og den faktiske inflation, der eropstået efter overgangen til eurokontanter (
1). Som man kan se
i figur 12, har denne indikator tidligere ramt den faktiskeinflation ganske godt, men siden begyndelsen af 2002 ertallet steget til hidtil uset højder, selv om inflationen rentfaktisk har været faldende.
(1) Kommissionens tjenestegrene: »Quarterly Report on the Euro Area«,
juli og september 2002. ECB »Monthly Bulletin«, juli og oktober2002.
Figur 12
Der er forskellige forklaringer på forskellen mellem opfattelsen
af inflationen og den reelle inflation. Den første er, at forbrug-ernes indtryk normalt dannes på grundlag af prisstignings-takten på de mest købte varer og tjenesteydelser (
1). Det lader
til at være netop de varer og tjenesteydelser, der er steget mestefter overgangen (f.eks. caféer og restauranter, reparationer,frisører, aviser og magasiner m.v.) Prisen på andre varer ogtjenesteydelser, som ikke indkøbes med samme hyppighed, erimidlertid steget mindre eller er endda faldet, som det ertilfældet med computere samt foto- og audioudstyr. I en så
omfattende kurv som HICP kan selv usædvanlig store prisstig-
ninger på visse produktkategorier udlignes af lavere prisstig-ninger eller prisfald inden for andre kategorier, som vejertungere, men som forbrugerne køber mindre hyppigt.
En yderligere grund til, at der er en opfattelse af, at inflations-
presset er øget på grund af overgangen, kan skyldes såkaldte»menu costs«. Faste omkostninger ved at ændre priser kan haveført til, at en usædvanlig høj andel af virksomhederne harændret deres priser ved årsskiftet. Hvis der sker flere relativeprisstigninger end sædvanligt, har forbrugerne en mindre klar
opfattelse af de inflationsmæssige konsekvenser ved over-gangen. Denne forklaring kan underbygges af visse faktorer. ITyskland har indsamlere af prissammenligninger for eksempelkonstateret betydelig flere prisændringer end normalt for ennormal indkøbskurv af varer og tjenesteydelser, der forbrugtesaf husholdningerne i den første måned efter overgangen (
2).
Hvis sådanne prisændringer medførte oprunding og omfattedeindkøb, som indgår i forbrugernes billede af priserne, erforskellen på opfattelsen af inflationen og den faktiske inflation
ikke overraskende.
6.
SEKTOROVERSIGT
6.1. Bankvæsenet
Inden for bankvæsenet er der konstateret visse mindre
ændringer i adfærden hos bankkunder og forbrugere, isærhvad angår brug af kontanter og betalingsmetoder.DA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/13
(1) Se f.eks. J. Walschots (2002) »Why does inflation feel so high?«, CBS
Webmagazine, 10.6.2002. http://www.cbs.nl (2) Deutsche Bundesbank, månedsberetning, marts 2002.
6.1.1. Valg af betalingsmiddel
Indførelsen af euroen har tilsyneladende ført til en mindre
ændring af den gennemsnitlige kundes adfærd, hvad angårvalg af betalingsmiddel. Alle tilgængelige oplysninger tyderpå, at der i 2002 har været stigende brug af andre betalings-midler end kontanter. Tallene fra Italien udviser for eksempelen stigning i antal betalinger med debetkort på 30 % og 15 %med kreditkort. Samtidig viser tallene fra Finland, at der er sketen stigning på 15-20 % for betalinger med kredit- og debetkort.Tallene fra Belgien viser ligeledes en klar stigning i betalingeruden brug af kontanter på op til 17 %, hvad debetkortangår (
1). Kreditkortbetalingerne steg med 2 % i samme periode,
mens brugen af elektroniske penge steg med hele 120 % (2).
Derudover viser de østrigske tal, at betalinger uden brug afkontanter er steget med 15 %.
De tal, der er nævnt her, henviser til den seneste udvikling i
2002. Det er imidlertid ikke muligt at fastslå, i hvilken graddenne udvikling skyldes euroen. Man må ikke glemme, atmange andre faktorer påvirker valget af betalingsmiddel, somf.eks. kampagner for brug af andre betalingsmidler endkontanter eller indførelse af moderne automater, hvor derkan anvendes kreditkort, debetkort eller elektroniske penge.Desuden bortfaldt garantimekanismen for eurocheck-systemetved udgangen af 2001, og da der i mange medlemsstater sletikke udstedes checks til kunderne længere, bruges checks nukun i meget begrænset omfang i de fleste lande. Dette kan ogsåhave ført til øget brug af alternative betalingsmidler. Desudenhar der allerede før indførelsen af euroen været en tydelig
tendens til øget brug af andre betalingsmidler end kontanter.
6.1.2. Kontanthævninger i pengeautomater
Tallene for det gennemsnitlige beløb, der hæves i penge-
automaterne, er steget i en lang række lande. I Tyskland er
det gennemsnitlige beløb, der hæves med kredit- og debetkortinden for Maestro-systemer, for eksempel steget med gennem-snitligt 12,4 %. Tallene fra de italienske banker viser tilsva-rende, at der i gennemsnit hæves 10-20 % mere. En størrebelgisk bank melder om en stigning på 9 %. Tallene fraFrankrig, Østrig og Nederlandene udviser ligeledes en lille stig-ning. En mulig forklaring på denne forandring, som måske ikkeer den samme i hele eurozonen, er afrunding, som især erforbundet med, at de nye denomineringer af eurosedler, derhæves i pengeautomaterne, er meget forskellige fra de tidligerenationale denomineringer. Hvis det typiske beløb, der blevhævet i Østrig, for eksempel tidligere var 1 000 ATS(72,67 EUR), ville det typiske hævebeløb nu ligge på enten50 EUR (688,02 ATS) eller 100 EUR (1 376,03 ATS). I dette
eksempel kan alene afrundingen til et helt eurobeløb medføreenten et fald på 31,2 % eller en stigning på 37,6 %.
Hvad angår grænseoverskridende kontanthævninger i penge-
automater, er billedet uklart. Der meldes om mindre stigningeri Tyskland og Belgien. Omvendt viser tallene fra MastercardEurope (
3), at der er sket færre grænseoverskridende hævninger
i pengeautomaterne. Bankerne i den offentlige sektor i Østrighar indberettet, at hævninger, der foretages af udlændinge iØstrig, er faldet med 30 %. Østrigernes adfærd i udlandet eruforandret. Dette utydelige billede er ikke overraskende, davalutaunionen gør det muligt for europæerne at rejse tiludlandet med deres kontanter, og et eventuelt incitament tilat hæve kontanter hjemme eller i udlandet afhænger af degebyrer, der opkræves. Der er derfor faktorer, der kan
medføre både stigende og faldende grænseoverskridende
hævninger i pengeautomater. Begge faktorer kan udlignehinanden. Desuden trådte EU's forordning om grænseoverskri-dende pengeoverførsler i kraft den 1. juli 2002, hvilketmedfører samme gebyrer for grænseoverskridende og nationaleoverførsler, som i gennemsnit kostede 4 EUR i eurozonen indtilden 1. juli. Kunder, der ikke betaler gebyr for indenlandskeoverførsler, har dermed en yderligere grund til at hævekontanter i udlandet. For kunder, der betaler gebyr, f.eks. forindenlandske hævninger i andre bankers pengeautomater,gælder samme gebyr ved grænseoverskridende hævninger. Deforetrækker muligvis stadigvæk ikke at øge deres hævninger iudlandet. Det er endnu ikke muligt at vurdere, om denneforanstaltning har ført til flere grænseoverskridende hævninger.
6.1.3. Dobbelt beløbsangivelse
For at lette overgangen til euroen har banksektoren opgivet
dobbelt beløbsangivelse, især på kontoudtog. For kundernes
skyld har mange banker anvendt dobbelt skiltning i løbet af
2002, og nogle overvejer endda at fortsætte denne praksis i2003. I visse tilfælde har bankerne endnu ikke besluttet,hvornår den dobbelte skiltning skal ophøre.
6.2. Detailhandelen
Da de europæiske forbrugere var interesserede i at anvende
deres nye eurokontanter og desuden ville bruge deres nationalevaluta, ventedes en stigning i antallet af kontantbetalinger ibegyndelsen af året, hvilket viste sig at holde stik. Derefterforandredes situationen, og detailhandelen melder nu om enstigende andel af betalinger uden brug af kontanter.DA C 36/14 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
(1) Henviser til transaktioner med Bancontact/MisterCash.
(2) Henviser til Proton. (3) Omfatter både Mastercard og Maestros debetkort.
Den dobbelte prisskiltning har gjort overgangen væsentlig
lettere for forbrugerne, både under og efter den dobbelteomløbsperiode. Oprindelig var det planlagt at skilte meddobbelte priser indtil udgangen af andet kvartal i 2002, mendet viste sig, at mange forbrugere satte pris på denne service.Mange detailhandlere har derfor besluttet at fortsætte meddobbelt prisskiltning i 2002, hvilket af nogle betragtes somet konkurrenceinstrument i detailsektoren. Nogle detailhandlere
oplyser, at de endnu ikke har besluttet, hvornår de ophører
med den dobbelte prisskiltning, og agter at fortsætte dennepraksis i 2003, i det mindste for totalsummen på regningerne(se også afsnit 4.3).
6.3. Pengetransportsektoren
Denne sektor spillede en vigtig rolle i den gnidningsløse
indførsel af eurosedler og -mønter. Kontantcentrene, som stårfor optælling og sortering af kontanter, arbejdede under stærktpres i adskillige måneder, især på grund af den hurtige tilbage-strømning af gamle valutaer. Nu, hvor alle lande i eurozonen
har samme valuta, er problemerne med grænseoverskridende
pengetransporter blevet tydeligere end før. Da de relevanteregler for pengetransport er meget forskellige i de enkeltelande, idet de ikke er blevet harmoniseret, er det stort setumuligt at harmonisere sådanne transporter.
6.4. Automatbranchen
Automatfabrikanterne prøvede at omstille deres automater
hurtigst muligt for at undgå at miste omsætning. Imidlertidmeldte visse operatører om midlertidige omsætningstab, under-tiden op til 20 %, ved årets begyndelse (
1).
Kontantbaserede automater, som udgør et klart flertal blandt
samtlige automater (85-95 % i visse lande), er den største
udfordring i forhold til automater, der tager imod kort eller
poletter, da disse kun skulle omprogrammeres og have nyepriser. Mange automatoperatører benyttede lejligheden til aterstatte valideringsmekanismen i deres maskiner. I Tysklandog Frankrig blev for eksempel 90 % og 70 % af validerings-mekanismerne udskiftet. Kun de tilbageværende gamle valide-ringsmekanismer skulle omstilles. I Irland ligger tallet for erstat-ninger på 50 %, og i Italien er tallet 25 %. Erstatningen afgamle valideringsmekanismer kan betragtes som en investeringi fremtiden, da maskinerne dermed bedre kan genkende sedlerog mønter (og især de nye sikkerhedsforanstaltninger), hvilketforebygger svig. Omvendt udgør investeringen i nye valide-ringsmekanismer en væsentlig udgift i størrelsesordenen375-600 EUR pr. maskine. Udgifterne til implementering afet kontantløst system er lavere og ligger i gennemsnit på400 EUR.I de medlemsstater (Belgien, Luxembourg og Nederlandene),
hvor der ofte anvendes elektroniske penge, er mange auto-mater, der tidligere tog imod mønter, blevet omstillet til elek-troniske penge. Den hurtige omstilling af parkometre betødproblemer for nogle borgere og turister, som typisk ikke er ibesiddelse af det nødvendige lokale kort.
Automatbranchen understreger, at der ikke mangler specielle
møntstørrelser, og at euromønternes kvalitet er særdelestilfredsstillende. Dette bekræfter, at euromønterne opfylder destrenge krav, der stilles af valideringsmekanismerne i moderneautomater, herunder mønter fra forskellige lande i eurozonen.Typisk accepterer automater alle denomineringer bortset fra 1og 2 cent. Priserne er typisk multipla af 5 cent. Hvad angårprisændringer på grund af indførelsen af euro, er billedetuklart. Priserne er blevet rundet både opad og nedad for atbibeholde runde beløb.
7.
EUROKONTANTERNES ROLLE UDEN FOR EUROZONEN
I dette afsnit ser vi på, i hvilket omfang eurosedler og -mønter
er begyndt at cirkulere og blive anvendt uden for eurozonen.Euroen bruges tilsyneladende i stigende omfang i europæiskelande uden for eurozonen. På andre kontinenter bruges denovervejende i turistområder.
De europæiske turister spiller også en vigtig rolle på dette
område. Ifølge den seneste undersøgelse fra Eurobarometertog 53 % af alle turister fra eurozonen euro med sig påudrejsen, mens 16 % medbragte amerikanske dollar.
7.1. De tre medlemsstater uden for eurozonen
Indførelsen af eurosedler og -mønter er blevet fulgt nøje af de
tre EU-medlemsstater uden for eurozonen (de såkaldte»pre-ins«). Ifølge en undersøgelse fra september 2002 følerborgerne i alle tre pre-ins sig godt eller meget godt informeretom euroen (68 % i Danmark, 56 % i Sverige og 53 % i Det
Forenede Kongerige). Et flertal blandt befolkningerne har alle-
rede været i kontakt med eurosedler eller -mønter (55 % iDanmark, 56 % i Sverige og 55 % i Det Forenede Kongerige),mens mange har bemærket produkter i deres eget land, der varprissat i euro (47 % af de adspurgte havde bemærket dettefænomen i Danmark, 37 % i Sverige og 38 % i Det ForenedeKongerige). Et stort flertal i alle tre lande er bevidst om, ateuroen gør det lettere at sammenligne priser på tværs af lande-grænserne.DA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/15
(1) Samtlige tal i dette afsnit er baseret på en undersøgelse af 5 lande i
eurozonen (Frankrig, Tyskland, Italien, Irland og Nederlandene),som dækker 80 % af markedet for automater.
I Danmark er der en klar tendens til at tage imod eurokon-
tanter (1). I september 2002 var 83 % af danske forretninger
parat til at modtage eurokontanter fra turister, mens 72 %ligeledes tog imod euro fra danskere. 15 % af dem, der togimod euro, skiltede med det, og hele 35 % skilter med detsamlede beløb i euro ved siden af beløbet i danske kroner.Dobbelt prisskiltning på i hvert fald en del af sortimentetbruges af 13 % af alle forretninger, der tager imod euro,
mens 12 % endda giver byttepenge i euro.
I Sverige tager et stort antal butikker, hoteller og restauranter
både i og uden for de større byer og turistområderne imod
eurokontanter, selv om der tidligere ikke blev taget imod denationale europæiske valutaer. De fleste tager dog kun imodeurosedler og giver tilbage i svenske kroner. Euroen brugesmere langs grænsen til Finland. Haparanda, som ligger langtmod nord og tæt på den finske by Tornio, men meget langt fraandre svenske byer, indtager en særstilling, da den praktisk talter gået over til euro. Euroen bruges som almindeligt betalings-middel, og alle priser oplyses i euro. Selv kommunalbudgettetfor 2002 blev fremlagt i euro og svenske kroner. Den svenskehandelssammenslutning gør meget for at fremme brugen afeuro i butikkerne ved at omdele et klistermærke, der angiver,at der tages imod euro. Den 14. september 2003 holdes derfolkeafstemning om indførelse af euroen i Sverige.
I Det Forenede Kongerige tages der også somme tider imod
euro, især i London og turistområderne. Der gives normalttilbage i pund sterling. Undertiden skiltes der også med priseri euro. 74 % af briterne har indset, at en fælles valuta gør detlettere at sammenligne priser på tværs af landegrænserne. I Det
Forenede Kongerige mener 83 % af befolkningen, at indførelsen
af euroen i de 12 deltagerlande var en historisk begivenhed.
7.2. Tiltrædelseslandene
Indførelsen af euroen har også sat sine spor i tiltrædelsesland-
ene. På grund af deres beliggenhed opad eurozonen har euroenfået megen omtale i medierne. Offentligheden er typisk megetpositivt indstillet, især fordi disse lande planlægger at tilsluttesig eurozonen efter at have tiltrådt EU.
Det er enkelt at skaffe og veksle euro til den nationale valuta i
bankerne i alle tiltrædelseslandene, og i de fleste af dem er detmuligt at betale med euro i butikker, hoteller og restauranter.Dette giver ikke nødvendigvis ekstra omkostninger. I turistom-
råderne kan man også se dobbelt prisskiltning. I Bulgarien ogTyrkiet er brugen af euro mere udbredt, og af og til kan euroennærmest betragtes som en parallelvaluta på linje med denamerikanske dollar.
7.3. Euroen på verdensplan (
2)
7.3.1. Andre dele af Europa
Fællesskabet har tidligere indgået valutaaftaler med Monaco,
San Marino og Vatikanstaten, hvorefter euroen er blevet
national valuta i disse tre lande og har status som lovligt beta-
lingsmiddel. I henhold til disse aftaler har disse lande ret til atudstede et vist antal euromønter, som er lovligt betalingsmiddeli hele eurozonen. De har imidlertid ikke ret til at udstedeeurosedler eller andre pengesedler. I Andorra har euroenerstattet den franske franc og den spanske peseta, som tidligerecirkulerede side om side, da dette land ikke har egen nationalvaluta.
Euroen bruges også reelt som betalingsmiddel i Kosovo og
Montenegro, som begge indgår i Den Jugoslaviske Republik. IKosovo, som administreres af FN, blev brug og besiddelse affremmed valuta lovliggjort i september 1999. Denne regionhavde en økonomi, som stort set var baseret på kontanter,og hvor den tyske mark for det meste blev anvendt frem til2002. I begyndelsen af 2002 indførte Kosovos bank- og beta-lingsmyndighed (BPK) 413,3 mio. EUR i pengesedler og5,5 mio. EUR i mønter for at lette overgangen, mens de
private banker indførte yderligere 142 mio. EUR til Kosovo.
BPK gjorde særlige anstrengelser for at lette overgangen i deserbiske enklaver i Kosovo, hvor den jugoslaviske dinar stadigbruges som betalingsmiddel. En positiv bivirkning ved over-gangen til euro var, at banksystemet blev styrket, idet mangeborgere satte deres penge ind på bankkonti under overgangen.I Montenegro har euroen også erstattet den tyske mark, somvar blevet antaget som betalingsmiddel i 1999. Der har euroeni modsætning til i Kosovo status som lovligt betalingsmiddel.
I det øvrige Europa spiller euroen nu en endnu vigtigere rolle
end den oprindelige tyske mark, som den har erstattet sombetalingsmiddel. Eurokontanter er lette at skaffe og veksle tillokal valuta. Generelt tager butikker, hoteller, restauranter m.v.imod betalinger i euro, og dette medfører ikke nødvendigvisvæsentlige omkostninger. I mange lande, især på Balkan og iØsteuropa, bruges euro og amerikanske dollar ofte til trans-
aktioner og kan betragtes som parallelvalutaer. Derfor pris-
skiltes der ofte i euro, især i turistområderne.DA C 36/16 Den Europæiske Unions Tidende 15.2.2003
(1) Tallene i dette afsnit henviser til en undersøgelse fra Dansk Handel
& Service.(2) Oplysningerne i dette afsnit stammer fra et spørgeskema om den
nye valutas rolle og, hvorvidt den accepteres uden for eurozonen,som blev besvaret af Den Europæiske Unions delegationer iudlandet.
7.3.2. Afrika
På grund af de historiske forbindelser med visse europæiske
lande har euroen en stor markedsandel af internationale trans-aktioner i visse dele af Afrika, især i de lande, hvis nationalevaluta er forbundet med euroen i et fastkurssystem. Dettegælder for alle lande i CFA-franczonen, dvs. det centralafri-kanske økonomiske og monetære fællesskab (CEMAC) og denvestafrikanske økonomiske og monetære union (WAEMU) samti Kap Verde. I disse lande er der væsentlig højere interesse foreuroen end i andre lande.
Generelt har overgangen til euro kun haft en begrænset virk-
ning i Afrika. Eurokontanter er ikke lette at fremskaffe ellerveksle til den lokale valuta i Afrika, især fordi visse landeanvender valutarestriktioner. Normalt kan der kun fås euro-sedler og -mønter i større banker og lufthavne, og det erlettere at skaffe amerikanske dollar. I de fleste lande er detdog muligt at betale med euro. Dobbelt prisskiltning anvendeskun i turistområderne i nogle få afrikanske lande som Came-roun og Egypten.
Øen Reunion i det indiske ocean er et oversøisk fransk depar-
tement og har derfor officielt indført euroen. Mayotte, som eren fransk ø i det indiske ocean, har status som »collectivitéterritoriale« og har ligeledes officielt indført euroen, da dentidligere anvendte den franske franc.
7.3.3. Amerika
Hele det amerikanske kontinent er stærkt orienteret mod den
amerikanske dollar. Dette har ikke ændret sig efter indførelsenaf eurokontanter. I de fleste lande er det vanskeligt at veksleeuro til den lokale valuta eller få udleveret euro i bankerne. Dertages derfor sjældent mod euro i hoteller eller restauranter.Undtagelserne er Den Dominikanske Republik, Cuba ogSurinam. Sidstnævnte er en tidligere nederlandsk koloni, hvorder normalt tages imod betaling i euro mod ekstra gebyr, oghvor der også prisskiltes i euro i turistområderne. Surinams
særlige situation kan også forklares ved, at naboterritoriet
Fransk Guyana er en del af Frankrig og derfor fuldt ud harindført euroen. Euroen bruges tillige i alle oversøiske franskedepartementer, som geografisk hører hjemme i Caraibien, dvs.Guadeloupe og Martinique. St. Pierre-et-Miquelon (en øgruppe i
Nordatlanten ud for den canadiske kyst, som har status somfransk »collectivité territoriale«), har ligeledes indført euroen.
7.3.4. Asien og Oceanien
I Mellemøsten har indførelsen af euroen haft en meget
begrænset indflydelse. Eurokontanter kan normalt skaffes og
veksles til den lokale valuta. Der tages imod euro i butikker,
hoteller og restauranter i visse lande. I Israel er brugen af euronoget mere udbredt. Selv om dette ikke officielt er tilladt,accepteres euroen i større turistområder uden væsentlige yder-ligere omkostninger.
I resten af Asien har overgangen til euro haft noget mere
indflydelse. I langt de fleste asiatiske lande kan der skaffes
eurokontanter og veksles til den lokale valuta, medmindreder findes valutarestriktioner. I visse lande, f.eks. Thailand,Sydkorea og Laos, tages der i vidt omfang imod euro ibutikker, restauranter og hoteller, uden at dette normaltmedfører væsentlige omkostninger. Selv om det ses sjældent,prisskiltes der i euro i visse asiatiske lande som Thailand ogFilippinerne, især i turistområder. Hvor der anvendes en paral-lelvaluta til den lokale valuta, er det for det meste den ameri-kanske dollar eller nabolandets valuta. Da Asien for det mesteer orienteret mod dollaren, spiller euroen ikke nogen væsentligrolle i internationale transaktioner. Euroen tiltrækker sig dog endel opmærksomhed i medierne. Især i Japan er der stor inter-esse for eurokursen.
Det er let at veksle eurokontanter til lokal valuta over hele
Oceanien. Generelt er der ingen udenlandsk parallelvaluta vedsiden af den nationale. Som regel er det ikke muligt at betalemed euro i butikker, hoteller og restauranter. Situationen ernoget anderledes i de franske oversøiske territorier som NyKaledonien og Fransk Polynesien. Da disse territorier anvenderCFP-franc, som har fast kurs over for euro, er der en naturliginteresse for euroen, og der tages ofte imod euro i hoteller,
restauranter og butikker. I Australien og New Zealand er der
generelt en positiv indstilling til euroen som et alternativ til denamerikanske dollar på de internationale markeder, hvilketmindsker disse landes afhængighed af den amerikanske valuta.DA 15.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende C 36/17