[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |

Bruxelles, den 4.4.2006

KOM(2006) 160 endelig

2004/0001 (COD)

Ændret forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV

om tjenesteydelser i det indre marked

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

Kommissionen forelægger hermed et ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tjenesteydelser i det indre marked. I det ændrede forslag har Kommissionen indarbejdet de af Europa-Parlamentets ændringsforslag ved førstebehandlingen, som den kan acceptere, samt mange af de præciseringer, som Rådet har drøftet. Forslaget er også helt i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde, hvori det understreges, at det indre marked for tjenesteydelser skal gøres fuldt funktionsdygtigt, samtidig med at den europæiske sociale model bevares.

1. BAGGRUNDEN FOR FORSLAGET

Kommissionen vedtog sit forslag den 13. januar 2004. Det blev formelt oversendt til Europa-Parlamentet og Rådet den 6. februar 2004.

Regionsudvalget afgav udtalelse den 29. september 2004, og Det Europæiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 9. februar 2005. Europa-Parlamentet vedtog en lovgivningsmæssig beslutning ved førstebehandlingen den 16. februar 2006 og fremsatte en række ændringsforslag til Kommissionens forslag.

2. FORMÅLET MED KOMMISSIONENS FORSLAG

At forbedre grundlaget for økonomisk vækst og beskæftigelse i EU. Forslaget indgår i den økonomiske reformproces, som blev igangsat med Lissabon-strategien. Da tjenesteydelser udgør størstedelen af EU's økonomi, er konkurrencedygtige markeder for tjenesteydelser afgørende for økonomisk vækst. I øjeblikket forhindrer en lang række hindringer for det indre marked mange tjenesteydere, særlig små og mellemstore virksomheder, i at vokse ud over de nationale grænser og få fuldt udbytte af det indre marked. Dette hæmmer også den globale konkurrenceevne, ikke blot for EU's tjenesteydelsessektor, men også for fremstillingssektoren, som i stigende grad er afhængig af tjenesteydelser af høj kvalitet. Det gør også Europa til et mindre attraktivt sted for udenlandske investeringer.

At nå frem til et ægte indre marked for tjenesteydelser ved at fjerne lovgivningsmæssige og administrative hindringer for udviklingen af servicevirksomhed . Disse hindringer opstår, både når tjenesteydere fra én medlemsstat ønsker at etablere sig i en anden medlemsstat, og når de ønsker at levere tjenesteydelser fra den medlemsstat, hvor de er etableret, til en anden medlemsstat, f.eks. ved midlertidigt at flytte til denne anden medlemsstat. Formålet med forslaget er at lette udøvelsen af disse to grundlæggende friheder, som er forankret i EF-traktaten - etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser - og at forbedre retssikkerheden for tjenesteyderne.

At styrke forbrugernes rettigheder som brugere af tjenesteydelser . Forbrugerne får ikke deres ønske om at gøre brug af tjenesteydelser på tværs af grænserne opfyldt, fordi der er mange juridiske og administrative vanskeligheder forbundet med det, og fordi der mangler oplysning om og tillid til tjenesteydelser fra andre medlemsstater. Med forslaget vil der blive taget fat på dette problem, idet medlemsstaterne forpligtes til at fjerne hindringer for anvendelsen af tjenesteydelser på tværs af grænserne, og idet princippet om forbud mod forskelsbehandling anvendes. Desuden vil tjenesteyderne blive pålagt større gennemsigtigheds- og informationskrav.

At fastlægge retligt bindende forpligtelser til et effektivt administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne. Hvis det indre marked skal fungere efter hensigten, er det vigtigt med et effektivt og velfungerende administrativt samarbejde. Myndighederne i medlemsstaterne har kun ringe viden om og derfor også kun meget lille tillid til lovgivningen og tilsynsprocedurerne i andre medlemsstater. Dette medfører mangedobling af reglerne og overlappende kontrol i forbindelse med udførelse af servicevirksomhed på tværs af grænserne og kan også udnyttes af erhvervsdrivende, der bevæger sig på kanten af loven, for at undgå tilsyn eller for at omgå de gældende nationale regler for tjenesteydelser, hvilket indebærer en risiko for brugerne af tjenesteydelserne. Der skal ifølge forslaget være en retlig forpligtelse til informationsudveksling og gensidig bistand mellem medlemsstaterne, og der skal med henblik herpå indføres et effektivt fungerende elektronisk informationssystem, som vil give de kompetente myndigheder mulighed for nemt at finde frem til deres relevante kontakter i de øvrige medlemsstater og at kommunikere med hinanden.

3. KOMMISSIONENS BEMÆRKNINGER TIL EUROPA-PARLAMENTETS ÆNDRINGSFORSALG

3.1. Anvendelsesområde og andre almindelige bestemmelser (artikel 1 til 4)

Forsyningspligtydelser. Ændringsforslag 13 og 44 og dele af ændringsforslag 72 og 289 vedrørende artikel 1 og 2 og de dertil hørende betragtninger præciserer, at tjenesteydelser af almen økonomisk interesse er omfattet af direktivets anvendelsesområde, men at direktivet ikke indebærer en liberalisering af dem eller en privatisering af offentlige organer, der leverer sådanne tjenesteydelser, ligesom direktivet heller ikke vedrører finansiering deraf eller statsstøtte til dem. Med ændringsforslag 73 præciseres det i artikel 2, at forsyningspligtydelser ikke er omfattet af direktivet. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 44 og de relevante dele af ændringsforslag 72 og 289. Kommissionen kan også acceptere ændringsforslag 13 og 73, men har foretaget mindre redaktionelle ændringer i ændringsforslag 73 (artikel 2) og i ændringsforslag 13 (ny betragtning 7a), hvor det forklares, at tjenesteydelser af almen økonomisk interesse - med undtagelse af bestemte, udtrykkeligt nævnte sektorer - falder ind under direktivets anvendelsesområde, da disse tjenesteydelser er af økonomisk art.

Sundhedsydelser. Med ændringsforslag 78 undtages både private og offentlige sundhedsydelser fra anvendelsesområdet, og der tilføjes en hertil svarende ændring i artikel 2. Med ændringsforslag 304 præciseres det i betragtning 10c, at denne undtagelse omfatter sundhedspleje og farmaceutiske tjenester, der ydes af fagfolk i sundhedssektoren til patienter med henblik på at vurdere, vedligeholde eller rehabilitere deres sundhedstilstand. Ændringsforslag 233/403 præciserer i artikel 1, at direktivet ikke berører offentlige sundhedsydelser og sundhedsinstitutioners adgang til offentlige midler. Med ændringsforslag 305 indsættes der en ny betragtning 10d, hvoraf det fremgår, at direktivet ikke berører refusion af udgifter til sundhedsydelser, der er ydet i en anden medlemsstat, og det understreges, at dette spørgsmål bør være omfattet af en anden retsakt for at opnå større retssikkerhed og retlig klarhed. Kommissionen kan acceptere, at sundhedsydelser undtages fra direktivets anvendelsesområde, og bekræfter, at den vil tage et særligt initiativ vedrørende disse ydelser. Ændringsforslag 78, 304 og 305 accepteres derfor. Ændringsforslag 233/403 om offentlige sundhedsydelser er ikke længere relevant på grund af overlapningen med definitionen i artikel 2.

Sociale tjenesteydelser. Ændringsforslag 292 vedrørende artikel 1 præciserer, at direktivet ikke vedrører tjenesteydelser, der har et velfærdsmæssigt sigte, og ændringsforslag 252 vedrørende artikel 2 undtager sociale tjenesteydelser som f.eks. socialt boligbyggeri, børnepasning og familierelaterede tjenesteydelser fra direktivets anvendelsesområde. Med ændringsforslag 294 og 296 indsættes der to nye betragtninger, som forklarer, hvad sociale tjenesteydelser er, særligt hvad angår socialt boligbyggeri, børneforsorg og familietjenester. Med ændringsforslag 295 indsættes der en ny betragtning, som præciserer, at direktivet ikke vedrører støtte til - eller de støttemuligheder, der er forbundet med - socialt boligbyggeri, eller de kriterier eller betingelser, som medlemsstaterne har fastsat for socialt boligbyggeri. Med ændringsforslag 10 tilføjes det i en anden betragtning, at direktivet ikke vedrører betingelser for adgang til offentlige økonomiske midler, f.eks. på det sociale område. Kommissionen er af den opfattelse, at enhver undtagelse fra direktivets anvendelsesområde skal defineres klart for at sikre så stor retssikkerhed som muligt og for at undgå divergerende fortolkninger i medlemsstaterne. Kommissionen har derfor omformuleret definitionen i ændringsforslag 252 (artikel 2) og slået ændringsforslag 294 og 296 sammen i en ny betragtning 10h for at præcisere, at undtagelsen fra direktivets anvendelsesområde kun vedrører de sociale tjenesteydelser, der har tilknytning til socialt boligbyggeri, børnepasning og støtte til familier og personer, og som på grund af deres samfundsmæssige interesse enten ydes af staten selv eller af tjenesteydere, som har fået til opgave af staten at udføre disse tjenesteydelser, med det formål at støtte særlig trængende personer. Heraf følger, at ændringsforslag 292 ikke er relevant. Ændringsforslag 295 er blevet omformuleret for at præcisere, at det vedrører sociale tjenesteydelser i almindelighed og ikke blot socialt boligbyggeri. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 10 i dets helhed. I ændringsforslag 232 understreges den sociale betydning, som ikke-indtægtsgivende sportsudøvelse har. Det accepteres og er indføjet i en ny betragtning 16a, men med redaktionelle ændringer for at sikre tekstens retlige kohærens.

Andre sektormæssige undtagelser og fuldstændig undtagelse af beskatning. Ændringsforslag 300 og 302/332 vedrører artikel 2 og undtager henholdsvis vikarbureauer og sikkerhedstjenester fra direktivets anvendelsesområde. Betragtningerne hertil, der indføjes ved ændringsforslag 301 og 303, understreger, at bestemmelserne om disse sektorer bør harmoniseres fuldt ud. I henhold til ændringsforslag 77 undtages juridiske tjenesteydelser fra direktivets anvendelsesområde, i det omfang de er omfattet af andre fællesskabsinstrumenter. Ændringsforslag 79, 80 og 81 vedrørende artikel 2 og ændringsforslag 16 , 17 og 18 vedrørende de dertil hørende betragtninger undtager fra direktivets anvendelsesområde audiovisuelle tjenesteydelser - uanset deres produktions-, distributions- og transmissionsform - spilleaktiviteter og erhverv og virksomhed, der er forbundet med udøvelse af offentlig myndighed , navnlig notarvirksomhed. Kommissionen kan acceptere, at vikarbureauers tjenesteydelser og private sikkerhedstjenester som anført i ændringsforslag 300 og 302/333 undtages fra direktivets anvendelsesområde. Behovet for en fuldstændig harmonisering vedrørende vikarbureauer og sikkerhedstjenester er imidlertid ikke dokumenteret, og Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 301 og 303. Kommissionen accepterer ikke ændringsforslag 77 om, at juridiske tjenesteydelser ikke skal være omfattet. Ændringsforslaget er ikke nødvendigt, da det i artikel 3 allerede er fastsat, at hvis der er konflikt mellem bestemmelserne i servicedirektivet og en bestemmelse i et andet fællesskabsinstrument, der regulerer særlige aspekter af servicevirksomheden, har det andet fællesskabsinstrument forrang. Hvad angår audiovisuelle tjenesteydelser kan Kommissionen acceptere, at de i overensstemmelse med ændringsforslag 79 undtages, og Kommissionen har omformuleret ændringsforslag 19 (ny betragtning 10e) for at bringe det i overensstemmelse med ændringen af artiklen og for at præcisere, at direktivet ikke finder anvendelse på støtte inden for den audiovisuelle sektor, som er omfattet af Fællesskabets konkurrencebestemmelser. Kommissionen accepterer også indholdsmæssigt, at spilleaktiviteter ikke skal være omfattet af direktivet, men har foretaget redaktionelle ændringer i ændringsforslag 17 og 80 for klart at begrænse undtagelsen til spilleaktiviteter som sådan. Kommissionen kan kun delvist acceptere ændringsforslag 18 og 81 vedrørende erhverv og virksomhed, der er forbundet med udøvelse af offentlig myndighed, og har ensrettet ordlyden af denne undtagelse med de præcise begrænsninger i EF-traktatens artikel 45, som fastsætter en undtagelse fra etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser for særlige former for virksomhed, som indebærer direkte og specifik udøvelse af offentlig myndighed, og ikke for hele erhverv som sådan.

Kommissionen kan acceptere, at skatte- og afgiftsområdet slet ikke skal være omfattet, jf. ændringsforslag 82 vedrørende artikel 2 og ændringsforslag 19 (betragtning 11).

Ændringsforslag 14, 15, 20, 74, 75 og 306 vedrører undtagelser af bestemte sektorer (i artikel 2 og de dertil hørende betragtninger) som oprindeligt foreslået, nemlig finansielle tjenesteydelser, elektroniske kommunikationstjenester og transporttjenester , men indebærer en yderligere præcisering. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 14, 15, 20, 74 og 306 i deres helhed eller med redaktionelle ændringer for at sikre tekstens retlige kohærens (jf. artikel 2 og betragtning 9, den nye betragtning 10a og den nye betragtning 10b), men ikke ændringsforslag 75, fordi betragtning 10a allerede indeholder den relevante redegørelse vedrørende telekommunikationstjenester.

Særlige retsområder . Med ændringsforslag 298 vedrørende artikel 1 præciseres direktivets tilknytning til de grundlæggende rettigheder , der anerkendes i medlemsstaterne og i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og med ændringsforslag 299 indføjes der en ny betragtning, hvori det fastslås, at direktivet bør fortolkes således, at der skabes overensstemmelse mellem udøvelsen af de grundlæggende rettigheder og de grundlæggende friheder i traktatens artikel 43 og 49. Med ændringsforslag 8 præciseres det, at direktivet fuldt ud respekterer EF-initiativer med hjemmel i traktatens artikel 137 vedrørende fremme af beskæftigelsen og forbedring af leve- og arbejdsvilkårene. I henhold til ændringsforslag 297 vedrørende artikel 1 og ændringsforslag 9 vedrørende betragtningen hertil skal direktivet ikke finde anvendelse på eller berøre arbejdsretlige regler , dvs. enhver form for retlige eller kontraktlige bestemmelser vedrørende ansættelsesvilkår og arbejdsforhold, herunder sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, og forholdet mellem arbejdstagere og arbejdsgivere, ligesom det fuldt ud skal respektere retten til at gennemføre faglige aktioner og heller ikke skal berøre medlemsstaternes lovgivning om social sikring. I henhold til ændringsforslag 290 vedrørende artikel 1 og ændringsforslag 291 (betragtning) skal direktivet ikke berøre strafferetten . Ændringsforslag 7 og en del af ændringsforslag 72 præciserer, både i en betragtning og i artikel 1, at direktivet ikke berører de bestemmelser, som medlemsstaterne i overensstemmelse med fællesskabsretten har truffet for at beskytte eller fremme den kulturelle eller sproglige mangfoldighed eller mediepluralismen . Kommissionen kan med hensyn til de grundlæggende rettigheder acceptere ændringsforslag 298, men med redaktionelle ændringer for at sikre tekstens retlige kohærens, og ændringsforslag 299 i dets helhed. Kommissionen er enig i, at direktivet som anført i ændringsforslag 297 ikke berører arbejdsretlige bestemmelser, herunder retten til at gennemføre faglige aktioner, samt medlemsstaternes lovgivning om social sikring. For at sikre tekstens retlige kohærens og for at gøre den klarere og lettere forståelig har Kommissionen imidlertid omformuleret ændringsforslag 297 og 298, således at arbejdsret er behandlet i artikel 1, stk. 6, og spørgsmålet om grundlæggende rettigheder, herunder rettigheder i tilknytning til kollektive aftaler, i artikel 1, stk. 7. Med hensyn til strafferet kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 290, hvori det præciseres, at direktivet ikke berører strafferetlige bestemmelser, og ændringsforslag 291 (ny betragtning 6e), dog med redaktionelle ændringer for yderligere at præcisere, at strafferetlige regler ikke må misbruges med henblik på at omgå de bestemmelser, der er fastsat i direktivet. Med hensyn til beskyttelse eller fremme af den kulturelle eller sproglige mangfoldighed eller mediepluralismen kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 7 i dets helhed og har foretaget redaktionelle ændringer i den relevante del af ændringsforslag 72 for at sikre tekstens retlige kohærens. Endelig kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 8 i dets helhed (ny betragtning 6f).

Forholdet mellem direktivet og andre fællesskabsbestemmelser. Dette spørgsmål behandles i ændringsforslag 83 og 21 vedrørende henholdsvis artikel 3 og den dertil hørende betragtning 13. Kommissionen kan acceptere præciseringen i ændringsforslag 83 af, at direktivet ikke har forrang frem for andre fællesskabsinstrumenter, og at det i tilfælde af uoverensstemmelse mellem bestemmelserne i direktivet og andre fællesskabsinstrumenter om adgang til og udøvelse af servicevirksomhed inden for særlige områder er de særlige bestemmelser i disse fællesskabsinstrumenter, der har forrang. For at sikre den overordnede sammenhæng i teksten og for i højere grad at koordinere resultatet af Europa-Parlamentets og Rådets drøftelser har Kommissionen foretaget yderligere præciseringer (betragtning 13a og 13b). I ændringsforslag 307 og 219 (slået sammen med ændringsforslag 83) præciseres det, at dette direktiv ikke berører international privatret, særlig den internationale privatret om kontraktlige og ikke-kontraktlige forpligtelser, og der redegøres for konsekvenserne heraf for forbrugerbeskyttelsesreglerne. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 307 og 219 med mindre redaktionelle ændringer for at gøre henvisningen til forbrugerbeskyttelse retligt velfunderet.

Definitioner (artikel 4). Ændringsforslag 23 til 26, 39, 84 til 90, 308 og 92 til 98 vedrører definitionerne af de begreber, der anvendes i direktivets tekst (jf. artikel 4 og de dertil hørende betragtninger). Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 25 og 26, 93 og 94 og 97 og 98 i deres helhed og ændringsforslag 23 og 24 i en let omskrevet form og slået sammen. Kommissionen kan desuden acceptere indholdet i ændringsforslag 39, 84, 88 til 90, 95 og 308, men har omskrevet dem for at bringe teksten i overensstemmelse med den øvrige fællesskabsret eller med direktivets anvendelsesområde. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 85 og 86. Ændringsforslag 96 om begrebet "arbejdstager" er også unødvendigt, efter at anvendelsesområdet er blevet omdefineret, og kan ikke accepteres. Ændringsforslag 92 vedrørende begrebet "kompetent myndighed" og ændringsforslag 87 vedrørende begrebet "tjenesteyder" kan ikke accepteres, fordi de gør teksten mindre klar, og fordi det er vigtigt, at teksten er i overensstemmelse med den øvrige fællesskabsret. Endelig kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 22, ifølge hvilket den eksemplificerende liste over tjenesteydelser, der er omfattet af direktivet, i betragtning 14 skulle udgå. Denne betragtning er nyttig som en præcisering af direktivet og indsættes derfor igen, dog i en let ændret form for at afspejle det nye anvendelsesområde. Kommissionen har desuden for at tage hensyn til den nyttige yderligere præcisering, som Rådet har givet, suppleret betragtning 18a ( ændringsforslag 25 ) og betragtning 20a og tilføjet en ny betragtning 18b.

Kommissionen kan med mindre redaktionelle ændringer acceptere ændringsforslag 1 til 3, 5, 6 og 11 i deres helhed. Disse ændringsforslag vedrører betragtninger, der beskriver direktivets generelle mål, og hvori det præciseres, at direktivet ikke berører fordelingen af beføjelser internt i medlemsstaterne, men Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 4 .

3.2. Administrativ forenkling (artikel 5 til 8)

Forenkling af procedurerne (artikel 5). Med ændringsforslag 99 gøres afdeling 1 i kapitlet om etableringsfrihed for tjenesteydere til et nyt særskilt kapitel om "administrativ forenkling". Ændringsforslag 27 præciserer, at bestemmelserne om administrative procedurer ikke har til formål at harmonisere nationale administrative bestemmelser, men at fjerne alt for tyngende formaliteter, som er til hinder for etableringsfriheden. I henhold til ændringsforslag 100 vedrørende artikel 5 skal medlemsstaterne undersøge (verbet "verificere", der er anvendt i ændringsforslaget, forekommer ikke præcist) og, hvor det er relevant, forenkle procedurer og formaliteter i forbindelse med adgangen til at optage og udøve servicevirksomhed. Desuden skal der ifølge ændringsforslaget indføres en forpligtelse for medlemsstaterne til "i samarbejde med Kommissionen" at indføre harmoniserede europæiske formularer (det samme fremgår af ændringsforslag 29 ), og der tilføjes en liste over eksisterende fællesskabsret, som artikel 5, stk. 1a og 2, ikke finder anvendelse på. Det præciseres også i ændringsforslag 100, at medlemsstaternes ret til at kræve "uautoriserede" oversættelser af dokumenter til deres eget officielle sprog ikke berøres. I ændringsforslag 30 fremhæves det, at formelle krav såsom krav om fremlæggelse af originale dokumenter, herunder autoriserede oversættelser, ikke kan pålægges, medmindre det er objektivt begrundet i et tvingende alment hensyn. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 99, 27 og 29 og 30 i deres helhed og ændringsforslag 100 indholdsmæssigt, men med de redaktionelle ændringer, der er nødvendige for at gøre teksten retligt kohærent og for at drage nytte af resultaterne af drøftelserne i Rådet. Specielt præciseres det med Kommissionens tekst, at udarbejdelsen af europæiske formularer vil ske efter udvalgsproceduren, og der tilføjes en ny betragtning (22b), hvori der anføres en række kriterier, som medlemsstaterne kan tage hensyn til, når de undersøger behovet for at forenkle procedurer og formaliteter.

Kvikskranker (artikel 6) . Det præciseres i ændringsforslag 102 , at hvis der kræves en proformaregistrering, skal den kunne foretages via kvikskranken ad elektronisk vej. I henhold til ændringsforslag 103 skal Kommissionen koordinere kvikskrankerne ved at etablere en europæisk kvikskranke. I ændringsforslag 104 præciseres det, at indførelsen af kvikskranker ikke berører fordelingen af opgaver og beføjelser mellem de forskellige myndigheder inden for de enkelte nationale systemer. Med ændringsforslag 309 fastsættes der en ny tidsplan for oprettelsen af kvikskranker. I ændringsforslag 310 præciseres det, at det også bør være muligt at afvikle de procedurer og formaliteter, der er nødvendige for kontrollen med overholdelsen af direktiv 96/71/EF, ved disse kvikskranker. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 309 og 104 og præciserer desuden i en ny betragtning 25a, som afspejler drøftelserne i Rådet, at de gebyrer, som kvikskrankerne kan opkræve, bør stå i et rimeligt forhold til omkostningerne ved procedurerne og formaliteterne. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 102, eftersom proformaregistrering via kvikskranken ville være en unødvendig administrativ byrde. Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 103, fordi en europæisk kvikskranke ville udgøre en unødvendig administrativ struktur og ville være imod subsidiaritetsprincippet (eftersom administrativt samarbejde bedst kan klares af medlemsstaterne selv). Ændringsforslag 310 kan ikke accepteres, fordi henvisningen til kontrol med overholdelsen af direktiv 96/71/EF, som ikke på nogen måde er berørt af forslaget, ikke passer ind.

Ret til information (artikel 7 ). Det præciseres i ændringsforslag 105 , at retten til information kun vedrører klagemuligheder, der er alment tilgængelige. Ændringsforslag 31, 106 og 110 præciserer, at de kompetente myndigheders forpligtelse til at yde bistand ikke omfatter juridisk rådgivning i enkeltsager, at informationsforpligtelsen kan opfyldes ved, at oplysningerne gøres tilgængelige gennem et websted, at rådgivningen kan omfatte en trinvis vejledning, og at oplysningerne skal gives i et tydeligt og forståeligt sprog. Ændringsforslag 107 præciserer, at der bør være adgang til oplysninger og rådgivning, bl.a. på afstand og ad elektronisk vej. I ændringsforslag 108 fastsættes en frist for opfyldelsen af oplysningsforpligtelserne, og i ændringsforslag 109 præciseres det, at offentliggørelsen af oplysningerne på andre sprog skal være forenelig med medlemsstaternes lovgivning om brug af sprog. Ændringsforslag 33 , hvorved der indsættes en ny betragtning, skærper bestemmelserne i artikel 7. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 105 og 106, 108 til 110, 31 og 33 og tilføjer i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet i ændringsforslag 31 (betragtning 25c), at medlemsstaterne selv træffer beslutning om spørgsmål som f.eks. ansvaret for videregivelse af urigtige eller vildledende oplysninger. Til gengæld kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 107, da det ville fjerne forpligtelsen til at give adgang til oplysninger ad elektronisk vej, der er et vigtigt middel til at gennemføre administrativ forenkling.

Elektronisk procedure (artikel 8) . I ændringsforslag 111 fastsættes en ny tidsplan for gennemførelsen, og det fremhæves, at procedurer og formaliteter kan afvikles nemt, bl.a. ad elektronisk vej (det samme gælder ændringsforslag 32 ). Det anføres også, at elektroniske procedurer ikke bør finde anvendelse, når der kan kræves tilvejebringelse af originaldokumentation. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 111 - bortset fra den reviderede tidsplan - eller ændringsforslag 32, fordi elektroniske procedurer som anført ovenfor er et vigtigt middel til administrativ forenkling, og fordi de også kan anvendes som originaldokumentation, da ægthedskontrol også kan ske ved elektronisk autentifikation. Kommissionen finder det dog nødvendigt på grundlag af ændringsforslag 32 (betragtning 26), som er inspireret af drøftelserne i Rådet, at præcisere, at forpligtelsen til at indføre elektroniske procedurer ikke er til hinder for, at medlemsstaterne også kan stille andre systemer end de elektroniske til rådighed til at afvikle procedurer og formaliteter.

3.3. Etableringsfrihed for tjenesteydere (artikel 9 til 15)

Tilladelsesordninger. Det præciseres i ændringsforslag 35 vedrørende betragtning 27c, at direktivets bestemmelser om tilladelsesordninger ikke berører myndigheders afgørelser om at oprette en offentlig eller privat institution eller myndigheders indgåelse af kontrakter. Det hedder i ændringsforslag 37 , at tvingende almene hensyn som f.eks. den offentlige sundhed kan begrunde anvendelsen af tilladelsesordninger og andre restriktioner, hvad angår sociale tjenesteydelser, forudsat at princippet om forbud mod forskelsbehandling og nødvendigheds- og proportionalitetsprincippet respekteres. Ændringsforslag 112 og 113 indebærer en omstrukturering af kapitlet, og at afdelingens nummerering ændres. Ændringsforslag 116 (samt ændringsforslag 209 ) undtager tilladelsesordninger fra den gensidige evaluering. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 35 og 112 og 113 i deres helhed og ændringsforslag 37 med mindre redaktionelle ændringer. Kommissionen kan derimod ikke acceptere ændringsforslag 116 og 209, da forpligtelsen til at evaluere og rapportere om tilladelsesordninger er en afgørende foranstaltning til lettelse af adgangen til at optage eller udøve servicevirksomhed. Kommissionen præciserer imidlertid i en ny betragtning (27d) - i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet - at rapporteringspligten kun går på, om der findes en tilladelsesordning, og ikke på kriterier og betingelser for udstedelse af en tilladelse. Med hensyn til ændringsforslag 114, 115 og 117 , som indeholder hovedsageligt tekniske ændringer, kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 115 og ændringsforslag 117 med de redaktionelle ændringer, der er nødvendige for at sikre retlig kohærens. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 114, som ville gøre teksten mindre klar.

Betingelser for udstedelse af tilladelse. Det fastsættes i ændringsforslag 34 og 121 , at tilladelsen almindeligvis bør omfatte hele det nationale område, undtagen når et tvingende alment hensyn, f.eks. miljøbeskyttelse, berettiger, at tilladelsen begrænses til et mindre geografisk område. I henhold til ændringsforslag 34 og 123 skal lokale og regionale kompetencer ikke være berørt af direktivet. Med ændringsforslag 119 tilføjes "gennemsigtighed" og "tilgængelighed" til de kriterier, som tilladelsesordningerne skal opfylde. Med ændringsforslag 120 præciseres det, at ved vurderingen af, hvorvidt betingelserne for udstedelse af en tilladelse er tilsvarende eller i det væsentlige sammenlignelige med dem, som tjenesteyderen allerede er underlagt i en anden medlemsstat (kravet om, at betingelser ikke må være overlappende), skal der ikke blot tages hensyn til målet og formålet med dem, men også til deres virkning og effektiviteten af håndhævelsen af dem. I henhold til ændringsforslag 122 skal afgørelser om udstedelse af en tilladelse være undtaget fra begrundelseskravet og fra kravet om, at afgørelsen skal kunne prøves ved domstolene. Med ændringsforslag 118 udgår ordet "objektivt" fra udtrykket "begrundet i et tvingende alment hensyn" i artikel 10. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 34, 118, 119 og 123 i deres helhed. Kommissionen kan også acceptere ændringsforslag 120, hvis der indsættes en ny betragtning (27g). Formålet hermed er at præcisere, at kravet om, at betingelserne for tilladelse ikke må være overlappende, ikke er til hinder for, at medlemsstaterne kan anvende deres egne betingelser, men at de blot skal tage hensyn til tilsvarende betingelser, som tjenesteyderen allerede har opfyldt i en anden medlemsstat. Kommissionen er desuden indforstået med indholdet af ændringsforslag 121, men ønsker en anden formulering. Derimod kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 122, for hvis afgørelser om at udstede en tilladelse ikke skal begrundes, risikerer man at gøre en domstolsprøvelse af en administrativ afgørelse mindre effektiv eller helt umulig, særlig for tredjepart.

Tilladelsens varighed. Udvælgelse af ansøgere . Det anføres i ændringsforslag 128 og 36 , at medlemsstaternes mulighed for at inddrage tilladelser, navnlig hvis betingelserne for at udstede tilladelsen ikke længere er opfyldt, ikke berøres af direktivet. Ændringsforslag 124 til 127, 129, 38 og 30 giver nyttige præciseringer i artikel 11 og de dertil hørende betragtninger. I henhold til ændringsforslag 130 kan medlemsstaterne ved udvælgelsen tage hensyn til en række målsætninger af almen interesse. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 128 og 36, der er begrænset til situationer, hvor betingelserne for at udstede tilladelsen ikke længere er opfyldt. Desuden kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 124 til 127, 129 og 38 i deres helhed eller delvist og ændringsforslag 130 og 30 med mindre redaktionelle ændringer.

Tilladelsesprocedurer . Med ændringsforslag 134 og 28 udgår bestemmelsen om, at tilladelsen anses for at være udstedt, hvis der ikke foreligger et svar inden for den fastsatte frist ("stiltiende tilladelse"). I henhold til ændringsforslag 135 skal der kun fremsendes en kvittering for modtagelsen af en ansøgning om tilladelse, hvis ansøgeren anmoder herom, ligesom der ikke skal oplyses noget om klagemuligheder. Ændringsforslag 131 til 133 og 136 og 137 indeholder tekniske præciseringer, som Kommissionen kan acceptere, dog med mindre ændringer hvad angår ændringsforslag 136 og 137. Derimod kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 134 og 28, da stiltiende tilladelse (hvis der ikke foreligger svar fra myndighederne) er en vigtig måde at fremme etableringsfriheden på. Kommissionen præciserer imidlertid i en ny betragtning (28a) i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet, at der for stiltiende tilladelse kan fastsættes en anden ordning for bestemte former for virksomhed, hvis dette er objektivt begrundet i et tvingende alment hensyn. Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 135, fordi denne ændring ville indebære en yderligere byrde for ansøgerne og gøre domstolsprøvelse vanskeligere.

Forbudte krav (artikel 14) . Med ændringsforslag 138 ændres nummereringen af denne afdeling. Ændringsforslag 140 (og 41 ) præciserer, at forbuddet mod anvendelse i hvert enkelt tilfælde af en økonomisk test ikke vedrører planlægningskrav, der ikke forfølger økonomiske mål, men som er fastsat ud fra tvingende almene hensyn. Med ændringsforslag 141 præciseres det, at forbuddet mod direkte eller indirekte indgriben fra konkurrerende erhvervsdrivendes side i udstedelsen af tilladelser ikke omfatter høring af organisationer såsom handelskamre om andre spørgsmål end individuelle ansøgninger om tilladelse. Det fremhæves med ændringsforslag 40 , at det i visse tilfælde kan være berettiget at kræve, at en tjenesteyder er til stede under udøvelsen af sin virksomhed. I ændringsforslag 142 præciseres det, at forbuddet mod at stille krav om en finansiel sikkerhed eller en forsikring til en tjenesteyder, der etableret på en medlemsstats område, ikke berører medlemsstaternes mulighed for at kræve finansiel sikkerhed som sådan eller at kræve, at forsikringen tegnes via eller hos et selskab med særlige rettigheder eller monopolrettigheder. Forbuddet berører heller ikke kravene om deltagelse i en kollektiv kompensationsfond. Ændringsforslag 143 indebærer en præcisering af forpligtelsen til allerede at have været optaget i registre. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 138, 140, 441, 143 og 41 fuldt ud og ændringsforslag 40 med en yderligere præcisering. Kommissionen kan acceptere indholdet i ændringsforslag 142, men har omskrevet bestemmelsen for at bringe den i overensstemmelse med fællesskabsretten og foretaget en yderligere præcisering i den nye betragtning 32a i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet. Derudover indføres der med ændringsforslag 143 tekniske præciseringer, som Kommissionen kan acceptere, samtidig med at Kommissionen i en ny betragtning (32b), der er baseret på drøftelserne i Rådet, yderligere præciserer forbuddet mod allerede at skulle have været optaget i et register.

Krav, der skal evalueres (artikel 15) . Med ændringsforslag 42 præciseres det, at den gensidige evaluering ikke berører medlemsstaternes frihed til i deres lovgivning at fastsætte et højt niveau for beskyttelsen af samfundsinteresserne, og at evalueringen skal tage hensyn til de specifikke kendetegn ved tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og de særlige opgaver, som er tillagt disse, idet disse forhold kan begrunde visse restriktioner med hensyn til etableringsfriheden. Med ændringsforslag 144 og 145 udgår en række eksempler på krav vedrørende tjenesteyderens retlige form og krav vedrørende besiddelsen af kapitalandele i et selskab. Med ændringsforslag 147/242 undtages krav vedrørende salg med tab fra evalueringen. Ændringsforslag 149/242 indebærer, at ordet "objektivt" udgår i udtrykket "begrundet i et tvingende alment hensyn". Ændringsforslag 148/242 (samt ændringsforslag 43 ) undtager "must-carry"-forpligtelser fra evalueringen. På samme måde indebærer ændringsforslag 150 , at tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og socialsikringsordninger undtages fra artikel 15, stk. 1 til 4. Derudover fjernes med ændringsforslag 150 sammenholdt med ændringsforslag 151 forbuddet mod, at medlemsstaterne indfører nye krav af samme type, medmindre de opfylder betingelserne vedrørende forbud mod forskelsbehandling samt vedrørende nødvendighed og proportionalitet, ligesom medlemsstaternes forpligtelse til at give meddelelse om sådanne nye love eller administrative bestemmelser udgår. Med ændringsforslag 146 indsættes en henvisning til direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 42, 147 og 148/149/242. Kommissionen accepterer også, at en række eksempler udgår af de relevante artikler, jf. ændringsforslag 144 og 145. Kommissionen tilføjer desuden i betragtning 34 i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet en præcisering af, at evalueringen af krav, hvorved der pålægges minimums- og/eller maksimumspriser, kun berører de priser, som de kompetente myndigheder specifikt har fastsat for udførelsen af bestemte tjenesteydelser, og ikke almindelige regler om prisfastsættelse af bl.a. husleje. Kommissionen kan indholdsmæssigt acceptere ændringsforslag 150 om tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, og den præciserer, at artikel 15, stk. 1 til 3, kun finder anvendelse på lovgivningen om tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, hvis anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer de berørte tjenesteydere i at udføre den særlige opgave, der er tillagt dem. Det ville indebære en alvorlig udvanding af evalueringsprocessen, hvis notifikationskravet udgår (ændringsforslag 151), og dette ændringsforslag kan derfor ikke accepteres. Endelig indføres der med ændringsforslag 146, 148 og 149/242 forskellige tekniske ændringer, som Kommissionen kan acceptere (med hensyn til ændringsforslag 146 henvises der imidlertid til direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer som helhed, og ikke blot til afsnit II i direktivet).

3.4. Fri udveksling af tjenesteydelser og undtagelser herfra (artikel 16 til 19)

Fri udveksling af tjenesteydelser (artikel 16) . Med ændringsforslag 152 (vedrørende overskriften til kapitlet) og ændringsforslag 293/rev. 4 (vedrørende artikel 16) erstattes det tidligere oprindelseslandsprincip med en bestemmelse om fri udveksling af tjenesteydelser. Med ændringsforslag 293/rev. 4 bekræftes tjenesteyderes ret til at udføre en tjenesteydelse i en anden medlemsstat end den, de er etableret i, og den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres, forpligtes til at sikre fri adgang til at optage eller udøve servicevirksomhed på sit område. I henhold til artikel 16, stk. 1, kan den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres, desuden ikke anvende sine egne nationale krav på tjenesteydere, der er etableret i en anden medlemsstat, medmindre disse er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, den offentlige sundhed eller beskyttelsen af miljøet, og idet de skal overholde principperne om nødvendighed og proportionalitet og forbud mod forskelsbehandling. I stk. 3 understreges igen medlemsstaternes mulighed for som fastsat i stk. 1 at anvende deres nationale regler på tjenesteydere fra andre medlemsstater, der flytter til deres område, hvis det er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, den offentlige sundhed eller miljøbeskyttelse. Med stk. 3 præciseres det desuden, at medlemsstaterne i overensstemmelse med fællesskabsretten ikke er forhindret i at anvende deres bestemmelser vedrørende ansættelsesvilkår. I artikel 16, stk. 2, fastsættes en liste over krav, som medlemsstaterne ikke må pålægge tjenesteydere, der er etableret i andre medlemsstater, f.eks. et krav om at skulle have et forretningssted på medlemsstatens område for at få tilladelse til at udføre en tjenesteydelse. I henhold til ændringsforslag 293/rev. 4 skal Kommissionen desuden efter at have hørt medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter forelægge en rapport om anvendelsen af artikel 16, hvori den skal overveje behovet for at foreslå harmoniseringsforanstaltninger.

Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 152 og 293/rev. 4 med mindre redaktionelle ændringer i stk. 3, der skal præcisere, at nationale krav i henhold til EF-Domstolens praksis altid skal være i overensstemmelse med principperne om nødvendighed og proportionalitet og forbud mod forskelsbehandling. Kommissionen kan også med mindre redaktionelle ændringer acceptere ændringsforslag 45, der vedrører betragtning 37, og hvori det fastslås, at medlemsstaterne kan anvende egne krav, som er uomgængelige af hensyn til den offentlige orden eller offentlige sikkerhed eller for at beskytte den offentlige sundhed eller miljøet, samt ændringsforslag 46 og 47, ifølge hvilke betragtningerne vedrørende det tidligere oprindelseslandsprincip udgår. Kommissionen har desuden i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet tilføjet yderligere forklarende betragtninger, nærmere bestemt en betragtning hvori der henvises til EF-Domstolens praksis vedrørende medlemsstaternes ret til at træffe foranstaltninger for at forhindre, at tjenesteydere uberettiget udnytter principperne for det indre marked (betragtning 37a), en betragtning, hvori det understreges, at tjenesteydere skal kunne tage det udstyr, der er nødvendigt for udførelsen af deres tjenesteydelse, med sig, når de rejser for at udføre tjenesteydelser i en anden medlemsstat (betragtning 39a), samt en betragtning, hvori begrebet "udstyr" præciseres (betragtning 39b).

Yderligere undtagelser fra princippet om fri udveksling af tjenesteydelser (artikel 17) . Med ændringsforslag 400 ændres overskriften til artikel 17, og det fastsættes, at bestemmelsen om fri udveksling af tjenesteydelser ikke finder anvendelse på tjenesteydelser af almen økonomisk interesse , som udføres i en anden medlemsstat, bl.a. posttjenester, tjenester i elektricitets- og gassektoren, inden for vanddistribution, spildevandsafledning og affaldsbehandling. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 400. Derudover præciserer Kommissionen på grundlag af drøftelserne i Rådet i en betragtning (40a), at undtagelsen for posttjenester omfatter både tjenester, der er forbeholdt den befordringspligtige virksomhed, og andre posttjenester. Desuden kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 165, som præciserer undtagelsen i artikel 17, nr. 12, hvad angår tilladelsesordningen i artikel 3 og 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab.

Med hensyn til advokat- og notarvirksomhed udgår med ændringsforslag 160 undtagelsen af områder, der er omfattet af Rådets direktiv 77/249/EØF, for at gøre det lettere for advokater at gøre brug af den frie udveksling af tjenesteydelser, og med ændringsforslag 166 udgår undtagelsen af dokumenter, der i henhold til lovgivningen kræver medvirken af en notar. Disse ændringsforslag er ikke relevante, idet Kommissionen ikke kan acceptere en generel udelukkelse af advokat- og notarvirksomhed fra direktivets anvendelsesområde. Disse undtagelser bør derfor bibeholdes. Med ændringsforslag 161 indføres en ny undtagelse for retslig inkasso, og dette kan accepteres af Kommissionen. Samtidig præciserer Kommissionen i en ny betragtning (40b) i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet omfanget af denne undtagelse.

Med ændringsforslag 162/404 indføres der for krav om, at udøvelsen af en servicevirksomhed forbeholdes et bestemt erhverv - ud over undtagelsen vedrørende spørgsmål, der er omfattet af afsnit II i direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - en ny undtagelse. Ændringsforslag 162/404 samt ændringsforslag 48, som forklarer denne nye undtagelse i en betragtning (41c), kan accepteres indholdsmæssigt, men med redaktionelle ændringer, der gør ordlyden mere præcis.

Ændringsforslag 163 vedrørende fri bevægelighed for personer og deres ophold præciserer undtagelsen med hensyn til direktiv 2004/38/EF og kan accepteres.

Med hensyn til undtagelsen vedrørende tredjelandsstatsborgeres bevægelighed i forbindelse med udførelse af en tjenesteydelse omformuleres med ændringsforslag 164 undtagelsen i artikel 17, nr. 11. Da artikel 25 udgår, er det nødvendigt yderligere at omformulere undtagelsen i artikel 17, nr. 11. Ændringsforslag 50 og 51 , ved hvilke der indsættes en betragtning 41a og 41b, der forklarer undtagelserne i tilknytning til direktivet om udstationering af arbejdstagere, er blevet accepteret af Kommissionen med enkelte mindre redaktionelle ændringer.

Med hensyn til særlige forbud og særlige krav, der er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, den offentlige sundhed eller miljøbeskyttelse skulle der med ændringsforslag 167 og 168 indføres ændringer af undtagelserne i artikel 17, nr. 16 og 17. Efter Kommissionens opfattelse er disse ændringsforslag ikke længere relevante, da artikel 16 nu i mere generel forstand giver medlemsstaterne mulighed for at pålægge nationale krav af hensyn til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, den offentlige sundhed og miljøbeskyttelse, og de mere specifikke undtagelser i artikel 17, nr. 16 og 17, er derfor overflødige. Kommissionen har derfor ladet dem udgå sammen med de dertil hørende betragtninger.

Med hensyn til godtgørelse af udgifter til hospitalsbehandling udgår med ændringsforslag 169 undtagelsen for tilladelsesordningen for godtgørelse af hospitalsbehandling. I forlængelse af undtagelsen for sundhedsydelser fra direktivets anvendelsesområde og udeladelsen af artikel 23 om godtgørelse af udgifter til lægebehandling kan Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 169.

Med hensyn til international privatret indføres der med ændringsforslag 170 i artikel 17 en undtagelse for alle internationale privatretlige bestemmelser, navnlig bestemmelser vedrørende kontraktlige og ikke-kontraktlige forpligtelser, herunder kontraktformer. Kommissionen kan acceptere dette ændringsforslag, der er nødvendigt i forbindelse med artikel 17, da bestemmelsen om fri udveksling af tjenesteydelser er den bestemmelse i direktivet, der muligvis kan være i strid med anvendelsen af de internationale privatretlige regler. Med ændringsforslag 171, 172 og 173 udgår undtagelserne for forbrugeraftaler, den formelle gyldighed af kontrakter vedrørende fast ejendom og tjenesteyderens erstatningsansvar for ulykker, som nu er omfattet af den bredere undtagelse af alle internationale privatretlige bestemmelser. Kommissionen kan acceptere disse ændringsforslag samt de dertil svarende ændringer i betragtningerne ( ændringsforslag 53 og 54 vedrørende betragtning 45 og 46).

Desuden har Kommissionen tilføjet forskellige tekniske præciseringer, der afspejler drøftelserne i Rådet.

Midlertidige undtagelser (artikel 18) . Med ændringsforslag 174 udgår artikel 18 om midlertidige undtagelser til oprindelseslandsprincippet helt. Kommissionen kan acceptere dette, fordi spilleaktiviteter er blevet undtaget fra direktivets anvendelsesområde, fordi adgang til retslig inkasso er omfattet af en ny undtagelse i artikel 17, nr. 7a, og fordi transport af penge og værdigenstande nu er omfattet af artikel 40, stk. 1.

Individuelle undtagelser (artikel 19) . Med ændringsforslag 175 tilpasses overskriften i overensstemmelse med den nye artikel 16, der har fået ny overskrift. Ændringsforslag 176 vedrører betingelserne for individuelle undtagelser og indebærer, at forpligtelsen til at anvende proceduren for gensidig bistand, før der træffes sådanne foranstaltninger, fjernes. De individuelle undtagelser vedrørende den offentlige sundhed og den offentlige orden og vedrørende udøvelsen af erhverv i sundhedssektoren er ikke længere relevante, da sundhedsydelser ikke længere er omfattet af direktivets anvendelsesområde, og da artikel 16 nu mere generelt giver medlemsstaterne mulighed for at pålægge krav vedrørende den offentlige orden og den offentlige sundhed. Kommissionen lader derfor de pågældende individuelle undtagelser udgå og begrænser artikel 19 til sikkerheden i forbindelse med tjenesteydelser. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere, at proceduren for gensidig bistand udgår, idet denne er afgørende for at sikre, at undtagelsen ikke medfører unødvendige begrænsninger for den frie udveksling af tjenesteydelser.

3.5. Tjenestemodtageres rettigheder (artikel 20-23)

Forbudte restriktioner/forbud mod forskelsbehandling . I ændringsforslag 177 og 55 vedrørende artikel 21 og betragtning 50 fastsættes det, at der ikke må stilles diskriminerende krav til en tjenestemodtager begrundet "udelukkende" i dennes nationalitet eller opholdssted. Kommissionen kan ikke acceptere denne tilføjelse til bestemmelsen om forbud mod forskelsbehandling i artikel 21, fordi den kunne fortolkes, som om det er tilladt at udøve forskelsbehandling, hvis kravene også er baseret på andre grunde. Resten af ændringsforslag 55 præciser betragtning 50 og kan accepteres. Kommissionen har desuden tilføjet nogle præciseringer i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet vedrørende begrebet "finansiel bistand", som er omhandlet i artikel 20 (jf. betragtning 48 og den nye betragtning 48a).

Bistand til tjenestemodtagere. Ændringsforslag 178 til artikel 22 om bistand til tjenestemodtagere præciserer en række forhold vedrørende oplysninger og rådgivning, som kvikskrankerne stiller til rådighed over for tjenestemodtagere. I henhold til ændringsforslaget udgår desuden de europæiske informationscentre for forbrugere fra den række sammenslutninger og organisationer, hvis kontaktoplysninger tjenestemodtagerne skal have oplysning om, og som kunne yde praktisk bistand. Med ændringsforslag 179 tilføjes en ny artikel 22a vedrørende tjenesteyderes mulighed for at afvikle alle procedurer og formaliteter via kvikskrankerne. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 178 bortset fra den del, ifølge hvilken de europæiske informationscentre for forbrugere skal udgå, idet disse efter Kommissionens mening bør spille en særlig aktiv rolle ved at yde praktisk bistand til forbrugerne. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 179 og indsættelsen af en ny artikel 22a, da kvikskrankernes rolle og ansvarsområde allerede er tilstrækkeligt behandlet i direktivets kapitel om administrativ forenkling.

Godtgørelse af udgifter til lægebehandling i en anden medlemsstat . I henhold til ændringsforslag 56 til 62 og 180/247 udgår artikel 23, dvs. bestemmelserne om godtgørelse af udgifter til lægebehandling i en anden medlemsstat og de dertilhørende betragtninger. Kommissionen kan acceptere dette og vil som anført ovenfor sætte et særskilt initiativ i værk om sundhedsydelser.

3.6. Udstationering af arbejdstagere (artikel 24 og 25)

Specifikke bestemmelser om udstationering af arbejdstagere og udstationering af tredjelandsstatsborgere . I henhold til ændringsforslag 181, 182/248, 63 og 64, 183/249 og 65 og 66 udgår de relevante bestemmelser om fjernelse af administrative hindringer og om medlemsstaternes forpligtelse til at samarbejde om udstationering af arbejdstagere og udstationering af tredjelandsstatsborgere. Kommissionen finder, at det er meget vigtigt at fjerne unødige administrative byrder, som er til hinder for tjenesteyderes muligheder for at udføre grænseoverskridende tjenesteydelser ved at udstationere deres personale, og at det er vigtigt at forbedre det administrative samarbejde for at bekæmpe sort arbejde og social dumping, og kan derfor acceptere, at disse bestemmelser udgår som led i et overordnet kompromis. For at fjerne unødige administrative byrder og for at få det administrative samarbejde til at fungere bedre vil Kommissionen udarbejde en vejledning til medlemsstaterne om disse spørgsmål.

3.7. Tjenesteydelsernes kvalitet (artikel 26 til 32)

Oplysninger om tjenesteydere og deres tjenesteydelser (artikel 26) . I henhold til ændringsforslag 184 og 186 skal tjenesteydere systematisk være forpligtet til at stille oplysninger til rådighed for tjenestemodtagerne via kvikskrankerne. I henhold til ændringsforslag 185 skal det være obligatorisk at stille oplysninger til rådighed for tjenestemodtagerne om tjenesteyderens retlige form. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 185 med mindre redaktionelle ændringer. Derimod kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 184 og 186, fordi de ville medføre en unødvendig byrde for tjenesteyderne.

Erhvervsansvarsforsikring (artikel 27) . Første punktum i ændringsforslag 187 indebærer, at medlemsstaterne ikke skulle være forpligtet til at sikre, at tjenesteydere, hvis tjenesteydelser frembyder en særlig sundheds- eller sikkerhedsmæssig fare eller en særlig finansiel risiko for tjenestemodtageren, er dækket af en erhvervsansvarsforsikring. I stedet skal det ifølge ændringsforslaget være sådan, at medlemsstaterne blot kan forlange, at der er tegnet en sådan forsikring. Andet punktum præciserer, at forsikringen også skal dække de risici, som er forbundet med disse tjenesteydelser, når de udføres i andre medlemsstater. Kommissionen kan acceptere begge punktummer i dette ændringsforslag, men har foretaget mindre redaktionelle ændringer. Herudover er ændringsforslag 67 , der tilføjer betragtning 63a, accepteret, dog med de ændringer, der er nødvendige af hensyn til ændringerne i artikel 27, stk. 1. Betragtning 63 er tilpasset i overensstemmelse hermed. Ændringsforslag 188, 189 og 190 accepteres af Kommissionen, i det omfang de er nødvendige og ikke skaber yderligere byrder for tjenesteyderne. Kommissionen har desuden i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet præciseret artikel 27 og de dertil hørende betragtninger, særlig hvad angår anvendelsesområdet for denne artikel, og har taget højde for, at forsikringsmarkedet måske ikke kan tilbyde den ønskede løsning, ved at give mulighed for at indføre en procedure, der skal tages i anvendelse hvis forsikringsmarkedet påviseligt ikke kan tilbyde en passende forsikring.

Eftersalgsgaranti (artikel 28) . Med ændringsforslag 191 udgår tjenesteydernes forpligtelse til at give oplysning om den eftersalgsgaranti, de giver. Med ændringsforslag 192 udgår bestemmelsen om, at eftersalgsgarantier, som er omhandlet i andre fællesskabsinstrumenter, ikke berøres heraf. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 191, da det er nødvendigt, at tjenesteydere giver den relevante information om eftersalgsgaranti til tjenestemodtagere. Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 192, fordi det er nødvendigt eksplicit at nævne forbindelsen med anden fællesskabslovgivning om eftersalgsgaranti.

Kommerciel kommunikation (artikel 29) . Kommissionen har præciseret teksten i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet, i henhold til hvilke faglige regler om kommerciel kommunikation skal være i overensstemmelse med principperne om nødvendighed og proportionalitet og forbud mod forskelsbehandling.

Virksomhed på flere områder (artikel 30) . Med ændringsforslag 193 (og ændringsforslag 210 ) undtages virksomhed på flere områder fra den gensidige evaluering. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 193 og 210, fordi forpligtelsen til at evaluere og rapportere om restriktioner for virksomhed på flere områder er et afgørende element, når det gælder om at lette adgangen til og udøvelsen af servicevirksomhed. Kommissionen har på basis af drøftelserne i Rådet nærmere præciseret, hvilke restriktioner der kan være berettiget, og har redegjort herfor i en ny betragtning (64a).

Kvalitetspolitik (artikel 31) . Med ændringsforslag 194 præciseres det, at medlemsstaterne i samarbejde med Kommissionen skal fremme udviklingen af frivillige europæiske standarder. Kommissionen accepterer ændringsforslag 194, men har samtidig på grundlag af drøftelserne i Rådet understreget forbrugerorganisationernes rolle.

Bilæggelse af tvister (artikel 32) . Med ændringsforslag 195 indføres yderligere krav om kontaktoplysninger, som tjenesteyderne skal stille til rådighed. I ændringsforslag 196 erstattes ordet "passende" med "tilfredsstillende". Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 195 og 196 og har samtidig på grundlag af drøftelserne i Rådet præciseret, hvilke finansielle garantier der anses for at være ækvivalente som omhandlet i denne artikel, og forklaret dette i en ny betragtning (65a).

3.8. Administrativt samarbejde (artikel 34 til 38)

Gensidig bistand og tilsyn. Med ændringsforslag 199 til 202 og ændringsforslag 68 og 69 omstruktureres kapitlet om administrativt samarbejde, og de respektive medlemsstaters forpligtelser præciseres. I ændringsforslag 199 gives kapitlet en ny overskrift. Formålet med ændringsforslag 200 til 202 er at præcisere ansvarsfordelingen mellem den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, og den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres. Den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, skal ifølge ændringsforslaget være ansvarlig for tilsynet med tjenesteydere, der er etableret på dens område, og kan ikke nægte at træffe tilsyns- eller gennemførelsesforanstaltninger på sit område med den begrundelse, at tjenesteydelsen er udført i en anden medlemsstat. Den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, skal foretage kontroller, inspektioner og undersøgelser samt give oplysninger om tjenesteydere, der er etableret på dens område, hvis en anden medlemsstat anmoder herom. Den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres, er ansvarlig for tilsyn med tjenesteyderens aktivitet på dens område hvad angår spørgsmål, i forbindelse med hvilke den kan pålægge sine nationale krav i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1 (artikel 21, stk. 1, i Parlamentets konsoliderede tekst). I andre spørgsmål skal den gennemføre kontroller, inspektioner og undersøgelser på stedet, når det er objektivt begrundet og kan gøres uden forskelsbehandling, eller hvis den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, anmoder herom. I ændringsforslag 69 understreges det, at effektivt administrativt samarbejde er nødvendigt for at undgå, at der indføres alt for mange regler for tjenesteydelser eller opstår overlapning af kontrollen vedrørende grænseoverskridende aktiviteter, og at manglende administrativt samarbejde kan udnyttes af erhvervsdrivende, der bevæger sig på kanten af loven, for at undgå overvågning eller for at omgå de gældende nationale regler for tjenesteydelser. I ændringsforslag 68 præciseres behovet for, at der er et velfungerende elektronisk informationssystem. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 68-69 i deres helhed og ændringsforslag 200 til 202 indholdsmæssigt. Kommissionen har indarbejdet Europa-Parlamentets ændringsforslag i den struktur, som Rådet har indført, idet Kommissionen erkender, at der er behov for klart at definere de opgaver og forpligtelser, der påhviler den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, og den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres, hvis det administrative samarbejde skal fungere effektivt.

Advarselsordning . Med ændringsforslag 203 indføres der en advarselsordning, som skal anvendes, hvis en medlemsstat får kendskab til en specifik adfærd eller konkrete forhold, som kan være til alvorlig fare for menneskers sundhed eller sikkerhed. Den pågældende medlemsstat skal i så fald omgående underrette Kommissionen og de berørte medlemsstater. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 203 og har også tilføjet miljøhensyn som en faktor, der skal være omfattet advarselsordningen. Dette nye system har imidlertid et andet formål end ordningen for gensidig bistand i forbindelse med individuelle undtagelser og kan derfor ikke erstatte denne.

Oplysninger om tjenesteyderes hæderlighed. Med ændringsforslag 197 tilføjes det, at de oplysninger, som medlemsstaterne skal fremsende efter anmodning fra en kompetent myndighed i en anden medlemsstat, direkte skal vedrøre tjenesteyderens duelighed, og at selve anmodningen skal være behørigt begrundet. I ændringsforslag 198 fastsættes det, at bestemmelserne om fremsendelse af oplysninger skal være i overensstemmelse med bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger, og at forbrugerne skal have adgang til alle offentlige oplysninger. Kommissionen kan acceptere begge ændringsforslag og har i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet yderligere præciseret følgende: at medlemsstaterne skal fremsende oplysninger om disciplinære, administrative eller strafferetlige sanktioner samt afgørelser vedrørende svigagtige konkurser i overensstemmelse med deres nationale lovgivning; at der kun meddeles oplysninger om sanktioner, hvis der foreligger en endelig afgørelse; at direktivets bestemmelser om tjenesteyderes hæderlighed ikke foregriber initiativer inden for politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager (ny betragtning 66f).

Ledsageforanstaltninger. Med ændringsforslag 68 understreges det, at der kræves et velfungerende elektronisk informationssystem, hvis det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne skal fungere bedre. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 68, men har flyttet indholdet heraf til en artikel og gjort rede herfor i en ny betragtning (66g). Kommissionen har desuden i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet indført endnu en ledsageforanstaltning vedrørende udveksling af embedsmænd med ansvar for gennemførelsen af gensidig bistand.

3.9. Konvergensprogram og afsluttende bestemmelser (artikel 39 til 48)

Adfærdskodekser (artikel 39) . Med ændringsforslag 205 og 70 understreges vigtigheden af, at der på fællesskabsplan findes adfærdskodekser, og at disse navnlig bør udarbejdes af faglige foreninger og organisationer eller sammenslutninger. Det præciseres desuden, at adfærdskodekser supplerer medlemsstaternes retlige krav. Med ændringsforslag 71 flyttes beskrivelsen af de områder, som bør være omfattet af adfærdskodekserne, til en betragtning. Kommissionen har accepteret disse ændringsforslag og i overensstemmelse med drøftelserne i Rådet tilføjet en ny betragtning (67b), der beskriver målet med adfærdskodekserne.

Yderligere harmonisering (artikel 40) . I overensstemmelse med det ændrede anvendelsesområde for direktivet udgår med ændringsforslag 206 spilleaktiviteter og med ændringsforslag 208 andre områder af listen over emner for yderligere harmonisering, f.eks. områder, der har været genstand for individuelle undtagelser, og områder, der afdækkes i forbindelse med den gensidige evaluering. Med ændringsforslag 207 tilføjes sikkerhedstjenester til listen over områder, hvor det skal vurderes, om der er behov for yderligere harmonisering. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 206, 208 og 207 med en præcisering af, at der vil blive foretaget en vurdering af muligheden for yderligere harmonisering vedrørende sikkerhedstjenester og transport af penge og værdigenstande et år efter datoen for gennemførelsen af direktivet.

Desuden kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 211 og 212 om, hvornår Kommissionen skal forelægge rapporten om gensidig evaluering, og om revisionsklausulen.

Endelig indføres der med ændringsforslag 213 en treårsfrist for inkorporering af direktivet i medlemsstaternes lovgivning. Da det haster med at fremme det indre marked for tjenesteydelser, finder Kommissionen, at toårsfristen for inkorporeringen bør bibeholdes.

4. ÆNDRET FORSLAG

I henhold til EF-traktatens artikel 250, stk. 2, ændrer Kommissionen sit forslag som ovenfor angivet.

2004/0001 (COD)

Ændret forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV

om tjenesteydelser i det indre marked (EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 47, stk. 2, første og tredje punktum, artikel 55, artikel 71 og artikel 80, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen[1],

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[2],

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[3],

efter proceduren i traktatens artikel 251, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den Europæiske Union har som mål at skabe stadig tættere bånd mellem de europæiske stater og folk og at sikre økonomiske og sociale fremskridt. I henhold til traktatens artikel 14, stk. 2, indebærer det indre marked et område uden indre grænser med fri bevægelighed for tjenesteydelser og etableringsfrihed. En fjernelse af hindringerne for udviklingen af servicevirksomhed mellem medlemsstaterne er et vigtigt middel til at styrke integrationen af de europæiske folk og fremme afbalancerede og bæredygtige fremskridt på det økonomiske og det sociale område. Ved fjernelsen af sådanne barrierer er det vigtigt at sikre, at udviklingen af servicevirksomhed bidrager til opfyldelsen af de mål, der er fastsat i traktatens artikel 2, nemlig i Fællesskabet som helhed at fremme en harmonisk, afbalanceret og bæredygtig udvikling af den økonomiske virksomhed, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau, ligestilling mellem mænd og kvinder, en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, høj konkurrenceevne og en høj grad af konvergens med hensyn til de økonomiske resultater, et højt niveau for miljøbeskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten, højnelse af levestandarden og livskvaliteten, økonomisk og social samhørighed samt solidaritet mellem medlemsstaterne.

(1a) Et konkurrencedygtigt marked for tjenesteydelser er vigtigt til fremme af økonomisk vækst og jobskabelse i EU. På nuværende tidspunkt hindrer en lang række barrierer på det indre marked tjenesteyderne, specielt små og mellemstore virksomheder (SMV'er), i at udstrække deres aktiviteter ud over de nationale grænser og drage fuld fordel af det indre marked. Dette svækker konkurrenceevnen på verdensplan hos Den Europæiske Unions tjenesteydere. Et frit marked, som tvinger medlemsstaterne til at fjerne restriktionerne for grænseoverskridende udveksling af tjenesteydelser, samtidig med at den nødvendige gennemsigtighed og information over for forbrugerne øges, ville give forbrugerne et større udvalg og en bedre service til lavere priser.

(2) I Kommissionens rapport "Status over det indre marked for tjenester"[4] opregnes en lang række hindringer, der står i vejen for eller hæmmer udviklingen af tjenesteydelser mellem medlemsstaterne, især tjenesteydelser, som udføres af SMV'er, der som bekendt spiller en fremtrædende rolle i servicesektoren. Rapporten konkluderer, at ti år efter, hvad der skulle have været gennemførelsen af det indre marked, er der stadig stor afstand mellem visionen om et økonomisk integreret EU og den virkelighed, de europæiske borgere og tjenesteydere oplever. Hindringerne berører mange forskellige former for servicevirksomhed og alle etaper i tjenesteydernes virksomhed, og der er mange lighedspunkter mellem dem, navnlig at de ofte skyldes besværlige administrative procedurer, den retsusikkerhed, der er forbundet med grænseoverskridende virksomhed, og manglende tillid mellem medlemsstaterne.

(3) Da tjenesteydelser er drivkraften bag den økonomiske vækst og tegner sig for 70 % af BNI og af beskæftigelsen i størsteparten af medlemsstaterne, indvirker denne opsplitning af det indre marked negativt på hele EU's økonomi, især på SMV'ernes konkurrenceevne og arbejdstagernes mobilitet , og forhindrer forbrugerne i at få adgang til et større udvalg af tjenesteydelser til konkurrencedygtige priser. Det er vigtigt at påpege, at servicesektoren især er en central beskæftigelsessektor for kvinder, og at de derfor vil kunne drage stor nytte af de nye muligheder, som gennemførelsen af det indre marked for tjenesteydelser frembyder. Europa-Parlamentet og Rådet har fremhævet, at fjernelsen af de retlige hindringer for oprettelsen af et egentligt indre marked er et meget vigtigt led i gennemførelsen af det mål, der blev fastsat af Det Europæiske Råd i Lissabon, nemlig at forbedre beskæftigelsen og den sociale samhørighed og sikre en bæredygtig økonomisk vækst for at gøre EU til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede , beskæftigelsesskabende økonomi i verden inden år 2010. Fjernelse af disse hindringer , samtidig med at man sikrer en europæisk social model af høj standard, er således en afgørende forudsætning for at overvinde de vanskeligheder, der er opstået i forbindelse med gennemførelsen af Lissabon-strategien, og for at sætte skub i EU's økonomi, især hvad angår beskæftigelse og investeringer. Det er derfor vigtigt at gennemføre et indre marked for tjenesteydelser, hvor der er ligevægt mellem markedsåbning og bevarelse af offentlige tjenesteydelser og arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder samt forbrugerrettigheder.

(4) På den baggrund bør hindringerne for tjenesteyderes ret til frit at etablere sig i medlemsstaterne og for den frie bevægelighed for tjenesteydelser mellem medlemsstaterne fjernes, og tjenestemodtagere og tjenesteydere bør garanteres den retssikkerhed, der er nødvendig, for at de reelt kan udøve disse to grundlæggende traktatfæstede friheder. Da hindringerne for det indre marked for tjenesteydelser berører både erhvervsdrivende, der ønsker at etablere sig i andre medlemsstater, og erhvervsdrivende, der udfører en tjenesteydelse i en anden medlemsstat uden at være etableret dér, må tjenesteydere have mulighed for at udvikle deres servicevirksomhed i det indre marked enten ved at etablere sig i en anden medlemsstat eller ved at benytte sig af den frie bevægelighed for tjenesteydelser. Tjenesteydere skal kunne vælge mellem disse to friheder, alt efter hvilken udviklingsstrategi de har i den enkelte medlemsstat.

(5) Det er ikke muligt at overvinde disse hindringer udelukkende ved at forlade sig på direkte anvendelse af traktatens artikel 43 og 49, da det ville være ekstremt vanskeligt for de nationale myndigheder og Fællesskabets institutioner at gennemføre traktatbrudssager mod de pågældende medlemsstater i hvert enkelt tilfælde, især efter udvidelsen, og da mange hindringer kun kan fjernes gennem en forhåndskoordinering af de nationale lovgivninger, bl.a. ved at etablere et administrativt samarbejde. Som Europa-Parlamentet og Rådet har erkendt, må gennemførelsen af et ægte indre marked for tjenesteydelser ske ved hjælp af et lovgivningsinstrument på fællesskabsplan.

(6) Dette direktiv opstiller en generel retlig ramme, der kommer en lang række tjenesteydelser til gode, samtidig med at der tages hensyn til de særlige kendetegn ved hver enkelt form for virksomhed og erhverv og disses reguleringsordninger. Denne ramme er baseret på en dynamisk og selektiv tilgang, der består i først at fjerne de hindringer, der hurtigt kan ryddes af vejen, og derefter for de øvrige hindringer at igangsætte en procedure med evaluering, høring og supplerende harmonisering af specifikke aspekter med henblik på at muliggøre en gradvis og samordnet modernisering af de nationale ordninger for regulering af servicevirksomhed, hvilket er absolut nødvendigt for at gennemføre et ægte indre marked for tjenesteydelser inden 2010. Der bør indføres en afbalanceret kombination af foranstaltninger, der omfatter målrettet harmonisering, administrativt samarbejde, bestemmelsen om fri udveksling af tjenesteydelser og tilskyndelse til udarbejdelse af adfærdskodekser på bestemte områder. Denne koordinering af de nationale lovgivninger bør sikre et højt niveau af retlig integration i Fællesskabet og i høj grad tilgodese almene hensyn, især beskyttelse af forbrugerne, hvilket er absolut nødvendigt for at skabe tillid mellem medlemsstaterne. Dette direktiv tilgodeser også andre almene hensyn, herunder beskyttelse af miljøet, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed samt nødvendigheden af at overholde de arbejdsretlige regler.

(6a) Målene for den påtænkte handling, nemlig at fjerne hindringerne for tjenesteyderes etableringsfrihed i medlemsstaterne og for den frie udveksling af tjenesteydelser mellem medlemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens omfang bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(6b) Bestemmelserne i dette direktiv vedrørende etableringsfriheden og den frie bevægelighed for tjenesteydelser bør kun finde anvendelse i det omfang, den pågældende virksomhed er åben for konkurrence, og de forpligter derfor ikke medlemsstaterne til enten at liberalisere tjenesteydelser af almen økonomisk interesse eller at privatisere offentlige organer, der udfører sådanne tjenesteydelser, eller at afskaffe eksisterende monopoler vedrørende andre aktiviteter eller en række distributionstjenester .

(6c) Dette direktiv omhandler ikke bestemmelser vedrørende en række tjenesteyderes adgang til offentlige økonomiske midler. Der er bl.a. tale om bestemmelser, hvori er fastlagt de betingelser, der skal opfyldes, for at tjenesteydere kan modtage offentlige økonomiske midler, herunder specifikke kontraktbestemmelser, især kvalitetsnormer, der skal overholdes som betingelse for at modtage offentlige økonomiske midler, f.eks. på det sociale område.

(6d) Dette direktiv griber ikke ind i medlemsstaternes aktiviteter efter fællesskabsretten med hensyn til beskyttelse eller fremme af kulturel og sproglig mangfoldighed og mediepluralismen, herunder finansieringen af sådanne aktiviteter.

(6e) Dette direktiv har til formål at skabe en retlig ramme for at sikre etableringsfriheden og den frie bevægelighed for tjenesteydelser mellem medlemsstaterne, og det hverken harmoniserer eller berører strafferetten. D e strafferetlige bestemmelser berøres derfor generelt ikke af dette direktiv. Det bør dog ikke være muligt for en medlemsstat at omgå reglerne i dette direktiv og at begrænse den frie udveksling af tjenesteydelser ved at anvende strafferetlige bestemmelser, som specifikt berører adgangen til at optage eller udøve servicevirksomhed.

(6f) Det er ligeledes vigtigt, at dette direktiv fuldt ud respekterer EF-initiativer med hjemmel i traktatens artikel 137 med henblik på at virkeliggøre de i traktatens artikel 136 fastlagte mål om fremme af beskæftigelsen og forbedring af leve- og arbejdsvilkårene.

(6g) Dette direktiv berører ikke arbejds- og ansættelsesvilkår som f.eks. maksimal arbejdstid og minimal hviletid, mindste antal betalte feriedage pr. år, mindsteløn og sikkerhed, sundhed og hygiejne på arbejdspladsen, det berører ikke forholdet mellem arbejdsmarkedets parter, herunder retten til at forhandle og indgå kollektive aftaler, retten til at strejke og til at gennemføre faglige aktioner, og det gælder heller ikke for tjenesteydelser, der udføres af vikarbureauer. Direktivet berører heller ikke medlemsstaternes lovgivning om social sikring.

(6h) Dette direktiv bør fortolkes således, at der skabes overensstemmelse mellem udøvelsen af de grundlæggende rettigheder, der anerkendes i medlemsstaterne og i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og som fremgår af traktatens artikel 43 og 49. Disse grundlæggende rettigheder omfatter bl.a. rettigheden til at gennemføre faglige aktioner. Dette direktiv bør fortolkes således, at de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder får fuld gyldighed.

(6i) Dette direktiv vedrører udelukkende tjenesteydere, der er etableret i en medlemsstat, og omfatter ikke eksterne aspekter. Det vedrører ikke forhandlinger i internationale organisationers regi om handel med tjenesteydelser, navnlig inden for rammerne af GATS.

[Betragtning 7 udgår]

(7a) Dette direktiv omfatter kun tjenesteydelser, der udføres af økonomiske hensyn . Forsyningspligtydelser er ikke omfattet af definitionen i traktatens artikel 50 og falder derfor ikke ind under dette direktivs anvendelsesområde. Tjenesteydelser af almen økonomisk interesse er tjenesteydelser, der udføres af økonomiske hensyn, og falder derfor ind under dette direktivs anvendelsesområde. Visse tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, f.eks. de tjenesteydelser, der måtte findes på transportområdet, er dog ikke omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, og visse andre tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, f.eks. de tjenesteydelser, der måtte findes inden for postsektoren, er undtaget fra bestemmelsen om fri udveksling af tjenesteydelser. Dette direktiv vedrører ikke finansieringen af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og omfatter ikke støtte bevilget af medlemsstaterne, navnlig på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område, i overensstemmelse med Fællesskabets konkurrenceregler. Dette direktiv vedrører ikke opfølgningen af Kommissionens hvidbog om forsyningspligtydelser.

[Betragtning 8 flyttet]

(9) Finansielle tjenesteydelser bør udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde, da denne form for virksomhed er omfattet af specifik fællesskabslovgivning , der ligesom dette direktiv sigter mod at gennemføre et ægte indre marked for tjenesteydelser. Denne udelukkelse omfatter derfor alle finansielle tjenesteydelser såsom bank-, kredit-, forsikrings- og genforsikringsvirksomhed, erhvervstilknyttede eller personlige pensionsordninger, tjenesteydelser i forbindelse med værdipapirer, investerings-, fonds- og betalingsvirksomhed og investeringsrådgivning, herunder de tjenesteydelser, der er anført i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut[5].

(10) Der blev i 2002 vedtaget en række lovgivningsinstrumenter vedrørende elektroniske kommunikationstjenester og -netværk og tilhørende faciliteter og tjenesteydelser, som opstillede en reguleringsmæssig ramme med henblik på at lette adgangen til disse former for virksomhed i det indre marked, bl.a. gennem afskaffelse af de fleste ordninger for individuel tilladelse, og de spørgsmål, der er behandlet i disse instrumenter, bør derfor udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde.

(10a) De udelukkelser fra anvendelsesområdet, der angår spørgsmål om elektroniske kommunikationstjenester, som er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF [6] , 2002/20/EF [7] , 2002/21/EF [8] , 2002/22/EF [9] og 2002/58/EF [10] , bør ikke kun gælde for spørgsmål, der specifikt behandles i de pågældende direktiver, men også spørgsmål, for hvilke medlemsstaterne i henhold til udtrykkelige bestemmelser i direktiverne kan vedtage visse foranstaltninger på nationalt plan.

(10b) Transporttjenester , herunder bytransport, hyrevogns- og ambulancekørsel og havnetjenester, er udelukket fra dette direktivs anvendelsesområde.

(10c) Udelukkelsen af sundhedsydelser omfatter sundhedsydelser og farmaceutiske tjenester, der udføres af fagfolk i sundhedssektoren over for patienter med henblik på at vurdere, vedligeholde eller rehabilitere deres sundhedstilstand, når sådanne aktiviteter er forbeholdt et lovreguleret erhverv i den medlemsstat, hvor ydelserne udføres.

(10d) Dette direktiv berører ikke refusion af udgifter til sundhedsydelser, der er ydet i en anden medlemsstat end den, modtageren af sundhedsydelsen er bosiddende i. EF-Domstolen har behandlet dette spørgsmål ved talrige lejligheder, og den har anerkendt patientens rettigheder. Det er vigtigt at behandle dette spørgsmål i et andet fællesskabsretligt instrument for at opnå større retssikkerhed og retlig klarhed i det omfang, spørgsmålet ikke allerede er behandlet i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 [11] om koordinering af de sociale sikringsordninger.

(10e) Audiovisuelle tjenesteydelser bør også, uanset transmissionsform, herunder i biografer, udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde. Direktivet omfatter heller ikke støtte, der bevilges af medlemsstaterne i den audiovisuelle sektor, og som er omfattet af Fællesskabets konkurrenceregler.

(10f) Spil, som indebærer, at der gøres indsats med penge i hasardspil, herunder lotterier og væddemål, bør udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde i betragtning af den særlige beskaffenhed af disse aktiviteter, som medfører, at medlemsstaterne iværksætter strategier vedrørende den offentlige orden og beskyttelsen af forbrugerne.

(10g) Dette direktiv berører ikke anvendelsen af traktatens artikel 45, særlig for så vidt angår visse aktiviteter, der udføres af notarer og andre erhverv, i forbindelse med kompetence til at bekræfte dokumenters ægthed og udstede attester.

(10h) Dette direktiv omfatter ikke de sociale tjenesteydelser i forbindelse med boligbyggeri, børnepasning og støtte til trængende familier og personer, som udføres af staten eller af tjenesteydere med opdrag fra staten - på nationalt, regionalt eller lokalt plan - for at støtte personer, der er i særlig nød på grund af utilstrækkelig indkomst i familien eller en fuldstændig eller delvis mangel på uafhængighed, eller som er i fare for at blive marginaliseret. Disse tjenesteydelser er væsentlige for at sikre den grundlæggende ret til menneskelig værdighed og integritet og er udtryk for principperne om social samhørighed og solidaritet og bør ikke berøres af dette direktiv.

(10i) Dette direktiv berører ikke finansiering af sociale tjenesteydelser eller støttemuligheder i forbindelse hermed. Det berører heller ikke de kriterier eller betingelser, som medlemsstaterne har fastsat for at sikre, at de sociale tjenesteydelser kommer samfundet som helhed til gode og bidrager til social samhørighed.

(11) Da der i traktaten er fastsat specifikke hjemmelsbestemmelser for skatter og afgifter, og da der allerede er vedtaget fællesskabsinstrumenter på dette område, bør skatter og afgifter udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde.

[Betragtning 12 flyttet]

(13) Den gældende fællesskabsret om servicevirksomhed er allerede meget omfattende. Dette direktiv bygger på og kompletterer derved gældende fællesskabsret. Konflikter mellem dette direktiv og andre fællesskabsinstrumenter er identificeret og omhandlet i dette direktiv, bl.a. ved hjælp af undtagelser. Det er dog nødvendigt at fastsætte en regel for eventuelle yderligere tilfælde og undtagelsestilfælde, hvor der er en konflikt mellem en bestemmelse i dette direktiv og en bestemmelse i et andet fællesskabsinstrument. Eksistensen af en sådan konflikt bør konstateres i overensstemmelse med traktatens bestemmelser om etableringsret og fri bevægelighed for tjenesteydelser. En konflikt mellem en bestemmelse i direktivet og et fremtidigt fællesskabsinstrument bør undgås i forbindelse med udformningen af og forhandlingerne om et sådant instrument.

(13a) Dette direktiv er i overensstemmelse med og berører ikke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer[12]. Det behandler spørgsmål uden tilknytning til erhvervsmæssige kvalifikationer, f.eks. erhvervsansvarsforsikring, kommerciel kommunikation, virksomhed på flere områder og administrativ forenkling. Med hensyn til midlertidig udveksling af tjenesteydelser på tværs af grænserne sikrer en undtagelse fra bestemmelsen om fri udveksling af tjenesteydelser i nærværende direktiv, at afsnit II om fri udveksling af tjenesteydelser i direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer ikke berøres. Derfor berører bestemmelsen om fri udveksling af tjenesteydelser ingen af de foranstaltninger, der i henhold til direktiv 2005/36/EF finder anvendelse i den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres.

(13b) Dette direktiv er helt i tråd med de øvrige fællesskabsinitiativer vedrørende tjenesteydelser, især initiativerne vedrørende sikkerheden i forbindelse med tjenesteydelser. Det er også i tråd med de øvrige initiativer vedrørende det indre marked og initiativerne vedrørende forbrugerbeskyttelse som f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis[13] og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse[14] ("forordningen om forbrugerbeskyttelsessamarbejde").

(14) De tjenesteydelser, der er omfattet af dette direktiv, vedrører mange former for virksomhed i konstant udvikling, herunder forretningsservice som f.eks. ledelsesrådgivning, certificering og prøvning, vedligeholdelse og rengøring af kontorer, reklame, rekrutteringstjenester og sælgeres ydelser. Begrebet "tjenesteydelser" omfatter også ydelser til virksomheder og forbrugere som f.eks. juridisk og skattemæssig rådgivning, tjenester i forbindelse med fast ejendom, f.eks. ejendomsmæglervirksomhed, eller i forbindelse med bygge- og anlægsarbejder, herunder arkitektrådgivning, handel og distribution, tilrettelæggelse af messer og udstillinger, biludlejning og rejsebureauer. Det omfatter også forbrugertjenester som f.eks. turisttjenester, herunder turistguider, fritidstjenester, sportscentre og forlystelsesparker og , såfremt det ikke er udelukket fra direktivets anvendelsesområde, hjemmeservice, f.eks. hjælp til ældre. Disse former for virksomhed kan være både tjenesteydelser, der kræver, at tjenesteyderen og tjenestemodtageren befinder sig i nærheden af hinanden, tjenesteydelser, der indebærer, at tjenestemodtageren eller tjenesteyderen begiver sig til et andet sted, og tjenesteydelser, der teleformidles, herunder via internettet.

[Betragtning 15 udgår]

(16) I henhold til Domstolens praksis skal det vurderes i hvert enkelt tilfælde, om bestemte former for virksomhed, navnlig virksomhed, der finansieres af det offentlige eller udføres af offentlige enheder, udgør en "tjenesteydelse", og vurderingen skal bygge på samtlige virksomhedens egenskaber, navnlig den måde, hvorpå den udføres, tilrettelægges og finansieres i den pågældende medlemsstat. Domstolen har fundet, at betalingskriteriet i alt væsentligt består i, at betalingen udgør det økonomiske modstykke til de pågældende tjenesteydelser, og har erkendt, at betalingskriteriet ikke er opfyldt i forbindelse med de former for virksomhed, der udføres af eller på vegne af staten uden økonomisk modydelse i forbindelse med dennes pligter på det sociale, kulturelle, uddannelsesmæssige og retslige område, f.eks. undervisning inden for rammerne af det nationale uddannelsessystem eller forvaltning af sociale sikringsordninger, hvor der ikke udøves erhvervsaktivitet. Tjenestemodtageres betaling af et gebyr, f.eks. studerendes betaling af undervisningsgebyrer eller studieafgifter som delvist bidrag til udgifterne til driften af et system, udgør ikke i sig selv betaling, fordi tjenesteydelsen stadig hovedsagelig er finansieret af offentlige midler. Disse former for virksomhed er derfor ikke omfattet af definitionen af tjenesteydelse i traktatens artikel 50 og falder derfor ikke ind under dette direktivs anvendelsesområde.

(16a) Ikke-indtægtsgivende sportsudøvelse på amatørplan er af væsentlig social betydning. Denne form for sportsudøvelse tilgodeser hyppigt udelukkende sociale og rekreative formål. Derfor drejer det sig ikke nødvendigvis om erhvervsvirksomhed i fællesskabsrettens forstand, og sådanne aktiviteter falder uden for direktivets anvendelsesområde.

[Betragtning 17 flyttet]

(18) Begrebet "tjenesteyder" omfatter enhver fysisk person, der er statsborger i en medlemsstat, eller enhver juridisk person, der udøver servicevirksomhed i henhold til enten etableringsfriheden eller den frie bevægelighed for tjenesteydelser. Begrebet er således ikke begrænset til de tilfælde, hvor tjenesteydelsen leveres over grænserne som led i den frie bevægelighed for tjenesteydelser, men omfatter også de tilfælde, hvor en erhvervsdrivende etablerer sig i en medlemsstat for at udvikle sin servicevirksomhed dér. Begrebet omfatter derimod ikke filialer i en medlemsstat af selskaber fra tredjelande, idet etableringsfriheden og den frie bevægelighed for tjenesteydelser i henhold til traktatens artikel 48 kun gælder for selskaber, som er oprettet i overensstemmelse med en medlemsstats lovgivning, og hvis vedtægtsmæssige hjemsted, hovedkontor eller hovedvirksomhed er beliggende inden for Fællesskabet. Begrebet "tjenestemodtager" omfatter også tredjelandsstatsborgere, som allerede har rettigheder, der er dem tillagt ved fællesskabsretsakter som f.eks. forordning (EØF) nr. 1408/71[15] eller direktiv 2003/109/EF[16], forordning (EØF) nr. 859/2003[17] og direktiv 2004/38/EF[18]. Medlemsstaterne har desuden mulighed for at udvide begrebet "tjenestemodtager" til også at omfatte andre tredjelandsstatsborgere, der er til stede på deres område.

(18a) En tjenesteyders etableringssted bør fastsættes i overensstemmelse med Domstolens praksis, hvorefter begrebet "etablering" indebærer faktisk udøvelse af erhvervsvirksomhed ved hjælp af en fast indretning i et ikke nærmere angivet tidsrum. Dette krav kan også være opfyldt, hvis et selskab oprettes for en bestemt periode, eller hvis det lejer den bygning eller det anlæg, det anvender til udøvelse af sin virksomhed. Kravet kan også være opfyldt, hvis en medlemsstat giver en tidsbegrænset tilladelse til bestemte tjenesteydelser. En etablering behøver ikke have form af et datterselskab, en filial eller et agentur, men kan bestå af et kontor, der ledes af en tjenesteyders eget personale eller af en person, der er selvstændig, men bemyndiget til at handle på en vedvarende måde for virksomheden, som det ville være tilfældet med et agentur. Ifølge denne definition, der kræver faktisk udøvelse af erhvervsvirksomhed på tjenesteyderens etableringssted, kan en postkasse ikke udgøre et etableringssted. Når en tjenesteyder er etableret flere steder, er det vigtigt at afgøre, fra hvilket etableringssted den pågældende tjenesteydelse faktisk udføres. Såfremt det er vanskeligt at afgøre, fra hvilket af flere etableringssteder en bestemt tjenesteydelse udføres, er det det sted, der udgør centret for tjenesteyderens virksomhed i relation til den pågældende tjenesteydelse.

(18b) Traktatens bestemmelser om etablering giver de erhvervsdrivende mulighed for frit at vælge den retlige form, de måtte finde passende for udøvelsen af deres virksomhed. Begrebet "juridiske personer" i henhold til traktaten omfatter derfor alle enheder, der er oprettet i henhold til eller reguleret af en medlemsstats lovgivning uanset deres retlige form.

[Betragtning 19 flyttet]

(20) Begrebet "tilladelsesordning" dækker bl.a. de administrative procedurer, hvorved der gives tilladelser, licenser, godkendelser eller koncessioner, men også forpligtelsen til at være optaget i en faglig forening, et register, en fortegnelse eller en database, officielt tilsluttet et organ eller i besiddelse af et næringsbrev for at kunne udøve den pågældende virksomhed. En tilladelse kan indrømmes ikke blot ved en udtrykkelig afgørelse, men også ved en stiltiende afgørelse, som f.eks. består i, at den kompetente myndighed forholder sig tavs, eller at tjenesteyderen skal afvente en kvittering for modtagelsen af en erklæring for at kunne påbegynde den pågældende virksomhed, eller for at denne er lovlig.

(20a) Begrebet "tvingende almene hensyn", der henvises til i visse af dette direktivs bestemmelser, er blevet udviklet gradvis af Domstolen i dens praksis vedrørende traktatens artikel 43 og 49 og vil formentlig undergå en yderligere udvikling . Begrebet, således som det er blevet anerkendt ved Domstolens praksis, dækker mindst følgende områder: offentlig orden, offentlig sikkerhed og offentlig sundhed i den i traktatens artikel 46 og 55 indeholdte betydning, opretholdelse af samfundsordenen, mål på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område, beskyttelse af tjenestemodtagere, forbrugerbeskyttelse, beskyttelse af arbejdstagere, herunder den sociale beskyttelse af disse, opretholdelse af den økonomiske balance i det sociale sikringssystem, forebyggelse af svig, forebyggelse af illoyal konkurrence, miljøbeskyttelse og beskyttelse af bymiljøet, herunder by- og landsplanlægning, beskyttelse af kreditorer, sikring af en forsvarlig forvaltning af retssystemet, trafiksikkerhed, beskyttelse af intellektuel ejendomsret, kulturpolitiske målsætninger, herunder beskyttelse af ytringsfriheden på forskellige områder, navnlig sociale, kulturelle, religiøse og filosofiske samfundsværdier, opretholdelse af et alsidigt presseudbud og fremme af nationalsproget, beskyttelse af den nationale historiske og kunstneriske arv samt veterinærpolitik.

[Betragtning 21 udgår]

(21a) Reglerne vedrørende administrative procedurer tager ikke sigte på at harmonisere administrative procedurer, men på at fjerne alt for tyngende tilladelsesordninger, procedurer og formaliteter, som er til hinder for etableringsfriheden og dermed for oprettelsen af nye servicevirksomheder.

(22) En af de største vanskeligheder, som især SMV'er støder på i forbindelse med adgangen til at optage og udøve servicevirksomhed, er de komplicerede og langvarige administrative procedurer og den retsusikkerhed, der er forbundet med disse procedurer. Derfor bør der, ligesom i forbindelse med visse moderniseringsinitiativer og initiativer vedrørende god administrativ praksis på fællesskabsplan og nationalt plan, fastsættes principper for administrativ forenkling, bl.a. ved samordnet på fællesskabsplan at indføre kvikskrankeordningen , ved at begrænse kravet om forhåndstilladelse til de tilfælde, hvor det er absolut nødvendigt, og ved at indføre princippet om stiltiende tilladelse fra de kompetente myndigheder efter udløbet af en vis frist. Sådanne moderniseringstiltag har – uden at berøre kravene om gennemsigtighed og ajourføring af oplysningerne om de erhvervsdrivende – til formål at fjerne de forsinkelser, omkostninger og afskrækkende virkninger, der er forbundet med f.eks. unødvendige eller uforholdsmæssigt komplicerede og bekostelige procedurer, overlappende procedurer, formelle krav i forbindelse med forelæggelsen af dokumenter, de kompetente instansers vilkårlige skøn, upræcis eller uforholdsmæssigt lang ekspeditionstid, den udstedte tilladelses begrænsede varighed eller urimelige udgifter og sanktioner. Sådanne former for praksis virker særlig afskrækkende på tjenesteydere, der ønsker at udvikle deres virksomhed i andre medlemsstater, og gør det nødvendigt med en koordineret modernisering i et udvidet indre marked med 25 medlemsstater.

(22a) Hvor det er hensigtsmæssigt, bør medlemsstaterne indføre formularer, som er harmoniserede på fællesskabsplan, som fastsat af Kommissionen, der sidestilles med certifikater, attester eller ethvert andet dokument i forbindelse med etablering.

(22b) Når medlemsstaterne undersøger behovet for at forenkle procedurer og formaliteter, kan det navnlig ske ud fra kriterierne nødvendighed, antal, eventuel overlapning, omkostninger, klarhed, tilgængelighed samt de forsinkelser og praktiske problemer, de vil kunne indebære for den pågældende tjenesteyder.

(23) For at lette adgangen til at optage og udøve servicevirksomhed i det indre marked bør der opstilles et fælles mål for alle medlemsstater om administrativ forenkling og fastsættes bestemmelser om bl.a. kvikskranker , ret til information, elektroniske procedurer og regulering af tilladelsesordninger. Andre nationale foranstaltninger til opfyldelse af dette mål kan bestå i at reducere antallet af procedurer og formaliteter i forbindelse med servicevirksomhed og begrænse procedurerne og formaliteterne til dem, der er nødvendige for at tilgodese et alment hensyn, og som ikke overlapper hinanden i indhold og målsætninger.

(24) Af hensyn til den administrative forenkling bør der i almindelighed ikke stilles formelle krav såsom krav om fremlæggelse af originale dokumenter, bekræftede genparter eller bekræftede oversættelser, undtagen hvis det er objektivt begrundet i et tvingende alment hensyn som f.eks. beskyttelsen af arbejdstagerne , den offentlige sundhed, miljøbeskyttelse eller forbrugerbeskyttelse . Det bør desuden sikres, at en tilladelse normalt giver adgang til at optage eller udøve servicevirksomhed på hele det nationale område, medmindre et tvingende alment hensyn objektivt berettiger, at der skal anmodes om tilladelse for hvert enkelt etableringssted, hvilket f.eks. kan være tilfældet for større supermarkeder , eller at tilladelsen skal begrænses til en bestemt del af det nationale område .

(25) Der bør indføres kvikskranker med det formål at sikre, at den enkelte tjenesteyder kun behøver at henvende sig ét enkelt sted for at afvikle samtlige procedurer og formaliteter. Antallet af kvikskranker pr. medlemsstat kan variere efter den regionale eller lokale kompetencefordeling eller efter den form for virksomhed, der er tale om. Oprettelsen af disse kvikskranker berører ikke opgavefordelingen mellem de kompetente myndigheder på nationalt plan. Hvis flere regionale eller lokale myndigheder er kompetente, kan en af dem varetage opgaven som kvikskranke og koordinator. Kvikskrankerne kan oprettes af de administrative myndigheder, men en medlemsstat kan også overdrage denne opgave til handels- og håndværkskamre, erhvervsorganisationer eller private organer. Kvikskrankerne har en vigtig rolle at spille med hensyn til at bistå tjenesteyderen enten som den myndighed, der er direkte kompetent til at udstede de dokumenter, der er nødvendige for at få adgang til at optage servicevirksomhed, eller som formidler mellem tjenesteyderen og de direkte kompetente myndigheder. Allerede i sin henstilling af 22. april 1997 om forbedring og forenkling af erhvervsklimaet i forbindelse med virksomhedsetablering[19] opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at indføre kontaktpunkter for at forenkle formaliteterne.

(25a) Det gebyr, som kvikskranker kan opkræve, bør stå i et rimeligt forhold til omkostningerne ved de procedurer og formaliteter, de vedrører. Dette er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan lade kvikskrankerne opkræve andre administrative gebyrer såsom gebyret til tilsynsorganer.

(25b) Tjenesteydere og tjenestemodtagere bør have nem adgang til visse typer af information. Det gælder navnlig informationer vedrørende procedurer og formaliteter, kontaktoplysninger på de kompetente myndigheder, betingelser for adgang til offentlige registre og databaser samt informationer vedrørende klagemuligheder og kontaktoplysninger på sammenslutninger og organisationer, hvor tjenesteydere og tjenestemodtagere kan få praktisk bistand. Disse informationer bør være let tilgængelige, dvs. at offentligheden bør have nem og uhindret adgang dertil. Informationerne bør være klart og utvetydigt formuleret.

(25c) Medlemsstaternes forpligtelse til at sikre, at de relevante oplysninger er let tilgængelige for tjenesteydere og tjenestemodtagere, kan opfyldes ved at gøre disse oplysninger tilgængelige gennem et websted. De kompetente myndigheders forpligtelse til at bistå tjenesteydere og tjenestemodtagere indbefatter ikke ydelse af juridisk rådgivning i enkeltsager. Der bør ikke desto mindre ydes generel information om, hvorledes krav normalt fortolkes eller anvendes. Hver enkelt medlemsstat fastsætter inden for rammerne af dette direktiv, hvordan oplysningerne meddeles til tjenesteydere og tjenestemodtagere. Hver enkelt medlemsstat træffer selv beslutning om spørgsmål som f.eks. videregivelse af urigtige eller vildledende oplysninger.

(26) Det er altafgørende for administrativ forenkling på tjenesteydelsesområdet, at der til gavn for tjenesteydere, tjenestemodtagere og kompetente myndigheder inden for en overskuelig fremtid etableres et system, som gør det muligt at afvikle procedurer og formaliteter elektronisk. For at opfylde denne resultatforpligtelse kan det være nødvendigt at tilpasse nationale love og bestemmelser om tjenesteydelser. Forpligtelsen er ikke til hinder for, at medlemsstaterne også kan stille andre systemer end de elektroniske til rådighed til at afvikle procedurer og formaliteter. At de pågældende procedurer og formaliteter skal kunne afvikles på afstand, betyder især, at medlemsstaterne skal sørge for, at de kan afvikles på tværs af grænserne. Resultatforpligtelsen vedrører ikke procedurer og formaliteter, som i sagens natur ikke kan afvikles på afstand. Dette berører desuden ikke medlemsstaternes lovgivning om anvendelse af sprog.

(27) Adgangen til at optage servicevirksomhed må kun gøres betinget af tilladelse fra de kompetente myndigheder, hvis dette krav opfylder kriterierne om forbud mod forskelsbehandling, nødvendighed og proportionalitet. Der kan således navnlig kun stilles krav om tilladelse, hvis en efterfølgende kontrol ville være uden virkning, fordi det ville være umuligt at fastslå de pågældende tjenesteydelsers mangler efterfølgende, idet der tages behørigt hensyn til de risici og farer, der er forbundet med ikke at foretage en forhåndskontrol. Bestemmelserne herom i dette direktiv må ikke bruges som begrundelse for tilladelsesordninger, der er forbudt i henhold til andre fællesskabsinstrumenter som f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/93/EF om en fællesskabsramme for elektroniske signaturer[20] eller Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked[21] ("direktivet om elektronisk handel"). Resultaterne af den gensidige evaluering vil gøre det muligt på fællesskabsplan at bestemme, for hvilke fo