ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Dette initiativ er tæt forbundet med initiativet om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (forkyndelse af dokumenter), jf. forordning (EF) nr. 1393/2007. De to initiativer er tæt forbundne med Kommissionens overordnede prioritering af digitalisering og e-justice, og de skal ses i sammenhæng med det sideløbende arbejde på det strafferetlige område (elektronisk bevismateriale), der er iværksat for at skabe lige vilkår inden for strafferetsplejen og den civile retspleje. De bygger på og drager fordel af EU's opnåede resultater og retlige standarder, såsom e-CODEX og eIDAS-forordningen.

I øjeblikket er kontakten mellem de organer, der er udpeget i forordningen, stadig næsten udelukkende papirbaseret, hvilket påvirker omkostningerne og effektiviteten negativt. Desuden gøres der kun sjældent brug af videokonferencer, når personer i andre medlemsstater skal afgive forklaring. Dette initiativ opfylder behovet for at ajourføre lovgivningen og anvende moderne teknologi i forbindelse med grænseoverskridende bevisoptagelse. Samtidigt lukkes de huller i forordningen, der blev kortlagt ved evalueringen af forordningens effektivitet. Disse huller giver anledning til tre hovedkategorier af problemer:

Ved forordningen oprettes der et EU-dækkende system til brug for direkte og hurtig fremsendelse af anmodninger om bevisoptagelse og gennemførelse heraf mellem retterne på det civil- og handelsretlige område. Der fastsættes endvidere præcise kriterier for form og indhold af sådanne anmodninger. Forordningen erstatter navnlig den omstændelige ordning, som medlemsstaterne benyttede sig af inden for rammerne af en Haagerkonvention, med en moderne og effektiv ordning med direkte kontakt mellem retterne (fremsendelse af anmodninger og tilbagesendelse af bevismateriale). På nuværende tidspunkt føres der hvert år ca. 3,4 millioner civil- og handelsretlige sager med grænseoverskridende virkninger. I mange af disse sager er spørgsmålet om bevisoptagelse yderst vigtigt for en korrekt rettergang.

Det politiske mål med dette initiativ er at forbedre den måde, hvorpå området med frihed, sikkerhed og retfærdighed og det indre marked fungerer. Dette skal ske ved at øge effektiviteten og hurtigheden af de retlige procedurer og sikre korrekt retspleje i sager med grænseoverskridende virkninger. Initiativet vil navnlig nå dette mål ved at tilpasse lovgivningen til den tekniske udvikling og udnytte fordelene ved digitalisering og videokonferencer. Initiativet vil øge retssikkerheden ved at præcisere: 1) visse væsentlige begreber og 2) forholdet mellem forordningen og national lovgivning. Dette vil bidrage til at undgå forsinkelser og unødige omkostninger for borgerne, virksomhederne og de offentlige administrationer og tage hånd om mangler i beskyttelsen af parternes processuelle rettigheder.
I konsekvensanalysen blev der set på tre mulige stabiliseringsfunktioner foruden løsning 1, som er status quo: Løsning 2 svarer til Kommissionens forslag, nemlig en europæisk investeringsstabiliseringsfunktion, som vil yde lån sammen med begrænsede tilskud til medlemsstater, der er ramt af store chok, med henblik på at holde gang i de offentlige investeringer. Løsning 3 består i en forsikringsmekanisme. Regelmæssige bidrag, især i normale og gode økonomiske tider, eller en egen indtægt vil blive samlet i en fond. Når en medlemsstat rammes af et stort chok, vil den modtage støtte i form af udbetalinger/tilskud. Der vil sandsynligvis være behov for en begrænset lånekapacitet for at sikre en pålidelig og kontinuerlig drift. Løsning 4 er en specifik budgetpost for euroområdet. Et fælles budget ville ikke have økonomisk stabilisering som primært mål, mens snarere sigte mod levering af europæiske offentlige goder. Alligevel ville en praksis med konjunkturbestemte indtægter og konjunkturudjævnende udgifter, og eventuelt øgede diskretionære elementer, bidrage til makroøkonomisk stabilisering på EU-niveau.

En europæisk investeringsstabiliseringsfunktion (løsning 2) er på nuværende tidspunkt den foretrukne løsning. Den vil understøtte målet om samhørighed ved at yde finansiel bistand i tilfælde af store asymmetriske chok. Det vil skabe et stærkt incitament til at beskytte centrale offentlige investeringer og dermed opretholde vigtige vækstfremmende udgifter på et passende niveau. Denne muligheds virkning på makroøkonomisk stabilisering begrænses af, at støtten tager form af et lån. Samtidig lader løsning 2 til at være mere politisk gennemførlig, i hvert fald i den nærmeste fremtid, eftersom risikoen for permanente overførsler og moralsk hasard er relativt begrænset. Ud fra disse betragtninger er løsning 2 den foretrukne løsning under de nuværende omstændigheder.
om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Samhørighedsfonden om en mekanisme til at imødegå retlige og administrative hindringer i en grænseoverskridende sammenhæng om særlige bestemmelser for målet om europæisk territorialt samarbejde (Interreg), der støttes af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og de eksterne finansieringsinstrumenter

Resumé af konsekvensanalysen

1.Anvendelsesområde og formål

Formålet med Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhørighedsfonden fremgår af traktaterne: at bidrage til økonomisk, social og territorial samhørighed. Dette indebærer at formindske de regionale og nationale forskelle inden for en bred vifte af temaer: innovation, konkurrenceevne, beskæftigelse, miljø, transport, uddannelses- og sundhedsinfrastruktur og bæredygtig byudvikling.

En tværgående prioritet er samarbejde på tværs af grænserne under det europæiske territoriale samarbejde ("ETS" eller "Interreg") og den europæiske grænseoverskridende forpligtelse.

For at muliggøre konsistens med andre EU-politikker under delt forvaltning fastlægges reglerne om gennemførelse af EFRU og Samhørighedsfonden så vidt muligt i forordningen om fælles bestemmelser. Denne indeholder fælles bestemmelser for syv fonde med delt forvaltning på EU-plan:

·SF: Samhørighedsfonden

·EHFF: Den Europæiske Hav- og Fiskerifond

·EFRU: Den Europæiske Fond for Regionaludvikling

·ESF+: Den Europæiske Socialfond Plus

·AMIF: Asyl- og Migrationsfonden

·FIS: Fonden for Intern Sikkerhed

·GFI: Grænseforvaltningsinstrumentet.

2.Erfaringer fra tidligere programmer

For så vidt angår strategien, prioriteterne og virkningen af politikken, sondrede den efterfølgende evaluering mellem temaer: ·med stor merværdi og virkning: støtte til SMV'er, strategier for intelligent specialisering og bistand til regionerne med at bevæge sig opad i den økonomiske kæde, kulstoffattig økonomi, bæredygtig byudvikling og regionalt samarbejde ·med mindre virkning som f.eks. støtte til store virksomheder og lufthavnsinvesteringer (undtagen i regionerne i den yderste periferi).

Forenkling: behovet for at mindske den administrative byrde. Den efterfølgende evaluering af EFRU og Samhørighedsfonden viste, at forvaltnings-, kontrol- og revisionssystemerne var for komplekse. Dette var en kilde til administrativ usikkerhed og forsinkelser i gennemførelsen. Kompleksitet var især et problem i EU-15-lande, hvor finansieringen var forholdsvis mindre, hvilket tyder på et behov for proportionalitet.

Behovet for fleksibilitet for at imødekomme nye behov: Den efterfølgende evaluering af EFRU og Samhørighedsfonden viste, at tilpasningen af programmerne under den økonomiske krise var en af succeshistorierne i perioden 2007-2013, som der bør bygges videre på.
En yderligere foranstaltning, en pantordning eller et tilsvarende system ville yderligere reducere mængden af havaffald mod en acceptabel ekstraomkostning (ca. 1,4 mia. €).

Den foretrukne løsning for fiskeredskaber og udstyr til akvakultur er indførelsen af udvidet producentansvar for producenter af plast, der er indarbejdet i fiskegrej og akvakulturudstyr og økonomiske incitamenter for fiskerne til at bringe redskaberne tilbage i havn. Dette ville medføre en omkostning for industrien på ca. 0,16 % af omsætningen. Det vil supplere foranstaltninger rettet mod fiskeredskaber og sørge for, at plastmaterialer fra fiskeredskaber kommer ind i affalds- og genanvendelsesstrømmen, der involverer producenter af plastmateriale til fiskeredskaber og øgede genindvindingsprocenter for fiskeredskaber.
Der er overvejet forskellige løsningsmodeller. Nogle løsningsmodeller blev kasseret på et tidligt stadium, navnlig i) udelukkende at benytte sig af Unionens (igangværende) bestræbelser på at overbevise sine internationale handelspartnere om at tilpasse deres ordninger vedrørende immaterielle rettigheder med EU's, ii) at udvide Bolar-fritagelsen, iii) at indføre nye ad hoc-licenssystemer og iv) at skære ned på det supplerende beskyttelsescertifikats maksimale varighed. De løsningsmodeller, der blev overvejet, omfatter, bortset fra status quo-muligheden, en mild lovgivningsmæssig tilgang (fremme af frivillige, industristyrede aftaler), indførelse af en undtagelse for produkter udelukkende til eksportformål og/eller til eksport og oplagring og indførelse af en undtagelse for produkter ledsaget af beskyttelsesforanstaltninger. Der blev overvejet forskellige timingmuligheder for ikrafttrædelse af en undtagelse.

Den foretrukne løsning er at ændre den eksisterende ordning for supplerende beskyttelsescertifikater (forordning (EF) nr. 469/2009) for at indføre en "undtagelse", der tillader, at generiske og/eller biosimilære lægemidler, der fremstilles i EU i løbet af det supplerende beskyttelsescertifikats periode til eksportformål. For at sikre en afbalanceret tilgang, bedre beskyttelse af indehavere af supplerende beskyttelsescertifikater i EU og gennemsigtighed vil denne undtagelse være ledsaget af forskellige beskyttelsesforanstaltninger såsom mærkning og indberetningspligt. Med hensyn til leveringen til EU-markedet kort efter det supplerende beskyttelsescertifikaters udløb vil producenter, der anvender denne eksportundtagelse, i et vist omfang også være klar den første dag, produkterne placeres på EU-markedet efter det supplerende beskyttelsescertifikats udløb, da de allerede ville have operativ produktionskapacitet.
om programmet for et digitalt Europa

EU-Kommissionen har vedtaget forslag om den flerårige finansielle ramme for 2021-2027. For at mindske det eksisterende investeringsunderskud i digitale teknologier har Kommissionen fremsat forslag om et program for et digitalt Europa, som skal forme og støtte den digitale omstilling af EU's samfund og økonomi.

Offentlige indgreb på EU-plan spiller en vigtig rolle som ”first mover” ved erhvervelse af fælles goder og kapacitet og ved at lette deres anvendelse til at håndtere samfundsmæssige udfordringer og fremme innovation og konkurrenceevne. Indgreb kan retfærdiggøres på områder, hvor den nødvendige finansiering er så vigtig, at ingen medlemsstat kan handle - i tide - alene, på områder, hvor der er brug for at samle ressourcer, der er spredt ud over hele Europa, og på områder, hvor interoperabilitet er vigtigt for udrulning af paneuropæiske tjenester.

Det er tydeligt, at der er et upstream-investeringsunderskud i EU, hvilket ses af misforholdet mellem den stigende efterspørgsel efter den seneste teknologi og forsyningen. For at kunne forbedre digital kapacitet kræves der investeringer til erhvervelse af de relevante teknologier, sikring af den bedste anvendelse af disse på en interoperabel måde i hele EU og udvikling af højtudviklede IT-færdigheder for at udbrede deres brug. Dette supplerer eksisterende EU-programmer og dækker vigtige aspekter i forbindelse med det digitale område inden for forskning og innovation (Horisont Europa) og fysiske forbindelser (CEF2).

Behovet for at intensivere investeringerne i digital kapacitet og i en bredere anvendelse af denne støttes bredt af interessenter og eksperter så vel som på højeste politiske plan.

Programmets generelle mål er at støtte den digitale omstilling af EU's samfund og økonomi og sørge for, at europæiske borgere og virksomheder får gavn af denne. Programmet vil styrke EU's kapacitet på centrale områder inden for digital teknologi og udvide udbredelsen heraf og anvendelsen på områder af offentlig interesse og i den private sektor.

Programmet vil have fem specifikke mål, nemlig om (i) højtydende databehandling, (ii) kunstig intelligens, (iii) cybersikkerhed og tillid, (iv) højtudviklede IT-færdigheder og (v) udrulning, bedste anvendelse af digital kapacitet og interoperabilitet. Disse mål afspejles i programstrukturen af fem indbyrdes afhængige søjler.

Programmet gennemføres direkte, jf. finansforordningen, eller indirekte med de passende enheder eller organer. Der vil blive udarbejdet en række indikatorer fra det eksisterende indeks for digitalisering af økonomi og samfund, et referenceinstrument til måling af fremskridt for digitalisering i EU. Desuden vil der blive udviklet nye indikatorer for at få et detaljeret feedback om programmets indvirkning.

Denne konsekvensanalyse ledsager forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et program for et digitalt Europa.
Kommissionens forslag er baseret på en konsekvensanalyse, der blev indgivet til Udvalget for Forskriftskontrol den. 21 marts 2018, og som udvalget afgav en positiv udtalelse til (referencekode "MFF – CEF") med visse forbehold. Udvalget anbefalede især at udbygge beskrivelsen af ordningerne for programmets overvågning og evaluering for bedre at forklare sammenhængen med andre EU-programmer og mere udførligt redegøre for, hvordan udvidelsen af programmets anvendelsesområde styrker CEF's grænseoverskridende karakter. De henstillinger, som udvalget fremsatte i sin udtalelse, er afspejlet i den endelige udgave af konsekvensanalysen.

I overensstemmelse med den generelle fremgangsmåde, der anvendes i forbindelse med all FFR-relaterede konsekvensanalyser, sætter konsekvensanalysen af CEF fokus på de ændringer og politiske valg, der er fastsat i lovgivningsforslaget. Rapporten redegjorde især for strukturen og prioriteterne i den foreslåede videreførelse af CEF-programmet og undersøgte mulighederne for en optimal gennemførelse.

Konsekvensanalysen byggede på de indsamlede erfaringer fra den nuværende CEF, og CEF's nylige midtvejsevaluering blev anvendt som den primære datakilde (ud over resultaterne af den åbne offentlige høring, der blev afholdt som led i en række offentlige høringer om hele spektret af EU's finansiering i fremtiden, og af de mere målrettede udvekslinger med interessenterne i forbindelse med synergier og vedvarende energi).

Ved at udnytte de indsamlede erfaringer og overveje de nye udfordringer og den nye udvikling (især inden for den digitale sektor) blev det vurderet, om målsætningerne skulle justeres i forbindelse med det videreførte program. De fremtidige udfordringer for det nye CEF-program blev fastlagt, og der blev foretaget en vurdering af, hvordan CEF kunne opfylde FFR's fælles målsætninger såsom forenkling, større fleksibilitet og bedre performance.

Strukturen og prioriteterne, kalibreringen med det nuværende CEF-program og det nye programs forventede gennemførelsesmekanisme blev drøftet yderligere ud fra et perspektiv om, at programmet effektivt skal opnå de fastsatte målsætninger. Især for udvidelsen af programmets interventionsområde blev alternative gennemførelsesmodeller vurderet både i forbindelse med den digitale søjle og med projekter inden for vedvarende energi af europæisk interesse. Konsekvensanalysen undersøgte også mulighederne for og kapaciteten til at styrke synergierne mellem de sektorer, der er omfattet af programmet.
Gennemførelsen af strukturreformer henhører stadig under medlemsstaternes kompetence, men kriseårene har vist, at medlemsstaternes reformindsats på grund af de stærke forbindelser mellem deres økonomier ikke er et rent nationalt anliggende. Dette program vil give yderligere støtte til gennemførelsen af strukturreformer i medlemsstater både i og uden for euroområdet og dermed bidrage til samhørighed, konkurrenceevne, produktivitet, vækst og beskæftigelse. Det vil derfor ikke alene have virkning på det rent nationale niveau, men vil også have positive afsmittende virkninger for Unionen som helhed.

For at opnå dette vil programmet give tre adskilte, men komplementære instrumenter (instrumentet til gennemførelse af reformer, instrumentet for teknisk støtte og konvergensfaciliteten), således at virkningen på EU-plan bliver størst mulig.

Instrumentet til gennemførelse af reformer er en direkte reaktion på den svage gennemførelse af strukturreformer på nationalt plan. Det er udformet, så det fremmer gennemførelsen af reformer, der er udpeget som led i det europæiske semester, ved at tilvejebringe finansielle incitamenter. Selv om gennemførelsen af strukturreformer i medlemsstaterne fortsat er en national kompetence, vil en indsats på EU-plan give et incitament til at bidrage til at overvinde manglende politisk ejerskab eller til indfri tilsagn om at iværksætte reformer (hvilket kan være delvist knyttet til finansielle eller politiske omkostninger på kort sigt).

Instrumentet for teknisk støtte (og konvergensfacilitetens komponent teknisk støtte) vil styrke medlemsstaternes administrative kapacitet gennem et EU-dækkende netværk af ekspertise til gavn for alle medlemsstater, der anmoder om støtte, og vil fremme den gensidige tillid og yderligere samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen.

Konvergensfacilitetens komponent finansiel støtte, der er målrettet medlemsstater, der er fast besluttet på at indføre den fælles valuta inden for en given frist, sigter mod at styrke disse medlemsstaters og det samlede euroområdes robusthed, så der kan opstå positive virkninger på tværs af grænserne og/eller positive afsmittende virkninger i hele Unionen.
Ud over basisscenariet har vi analyseret fire løsningsmuligheder. Alle løsningsmuligheder bygger på en aggregering af brugerefterspørgslen på EU- og nationalt plan, på sikkerhedsgodkendelse og indførelse af en intelligent "GOVSATCOM-hub", som skal sammenkoble de mange leverandører og brugere. Løsningsmulighederne adskiller sig på udbudssiden. Da hverken kommercielle eller nationale satellitter (mulighed 1 og 2) kan give en fuldstændig løsning, er endnu to løsningsmuligheder blevet overvejet. De kombinerer begge nationale forsyningskilder med sikkerhedsgodkendte kommercielle kilder og afhjælper eventuelle langsigtede mangler på et senere tidspunkt: enten via et offentlig-privat partnerskab mellem EU og industrien (mulighed 3) eller via EU-ejede aktiver (mulighed 4).

Mulighed 3 er den mest effektive og diversificerede løsning, når det gælder adgang, sikkerhed og geografisk og frekvensmæssig dækning for alle brugere. Denne mulighed gør det også muligt at anvende eksisterende brugerudstyr, er fleksibel og justerbar. Den ikke vil fordreje det eksisterende kommercielle satellitkommunikationsmarked og sætter EU i stand til at positionere sig som central ankerkunde. Serviceniveauet vil være mere omkostningseffektivt takket være de indbyggede stordriftsfordele og, om nødvendigt, de delvise investeringer fra EU via et offentlig-privat partnerskab. Det offentlig-private partnerskab fremmer innovation gennem deling af de teknologiske risici. De samlede omkostninger svarer til eller er lavere end det, som de nuværende statslige satellitkommunikationsbrugere under alle omstændigheder skal betale på fragmenterede markeder, således at merværdien for EU er betydelig.
Udgifterne til det nye dokument forventes at forblive lave, da den foretrukne løsning kan bruge eksisterende udstyr til visum, som allerede er tilgængeligt i EU-medlemsstaternes konsulater, og som konsulært personale er uddannet til at bruge. Behovet for yderligere uddannelse for EU-nødpas forventes således at forblive lav. Det nye EU-nødpas, herunder nødpas-klistermærket, forventes at koste ca. 8 euro pr. dokument. I betragtning af, at antallet af nødpas udstedt af medlemsstaterne til ikkerepræsenterede borgere anslås til omkring 1000 pr. år, forventes den samlede finansielle effekt at være lav. Hvorvidt produktionsomkostningerne for det nye dokument vil blive videregivet til borgerne, vil afhænge af medlemsstaternes administrationer. Men på grund af de lave produktionsomkostninger vil de mulige økonomiske konsekvenser af en eventuel stigning forventes at forblive lav.
Den foretrukne løsningsmodel vil gøre det muligt for offentlige myndigheder og industrier på tværs af medlemsstaterne mere effektivt at forebygge og reagere på cybertrusler ved at tilbyde og udstyre sig selv med mere sikre produkter og løsninger. Dette er særlig relevant for beskyttelsen af adgang til væsentlige tjenesteydelser (f.eks. transport, sundhed, bankvæsen og finansielle tjenesteydelser). Det vil også have en positiv effekt på EU's konkurrenceevne og SMV'er, da det antages at skabe en mekanisme, der kan opbygge medlemsstaternes og EU’s industrielle kapacitet på cybersikkerhedsområdet og effektivt omsætte europæisk videnskabelig ekspertise til markedsegnede løsninger, der kan anvendes i hele økonomien. Denne løsningsmodel gør det muligt at sammenlægge ressourcer til at investere i de nødvendige kapaciteter på medlemsstatsniveau og udvikle europæiske fælles goder og samtidig opnå stordriftsfordele. Det vil sandsynligvis føre til øget adgang for SMV'er, virksomheder og forskere til sådanne faciliteter, hvilket vil stimulere innovation og afkorte udviklingsprocesserne. Det vil også nedbringe omkostningerne for visse virksomheder på efterspørgselssiden og hjælpe dem med at gøre cybersikkerhed til en konkurrencefordel for dem. Løsningsmodellen gør det muligt at udnytte den dobbelte brug af markedsmulighederne ved at tillade, at forsvarssektoren og det civile samfund samarbejder om fælles udfordringer. Den forventes ligeledes at tilføre merværdi til den nationale indsats for at indhente kvalifikationsunderskuddet på cybersikkerhedsområdet. På EU-plan ville denne løsningsmodel også give mulighed for at forbedre sammenhængskraften og synergierne mellem de forskellige finansieringsmekanismer.

En indirekte positiv indvirkning på miljøet kan opnås gennem udvikling af særlige cybersikkerhedsløsninger for sektorer, der har potentielt enorme miljømæssige virkninger (f.eks. kernekraftværker) for at hjælpe dem med at undgå de mulige katastrofale konsekvenser af angreb på cybersikkerheden for denne type infrastruktur.
I basisscenarioet (løsning 1) følger EU-medlemsstaterne forskellige tilgange til bekæmpelsen af momssvig inden for e-handel, og kun nogle af landene indsamler oplysninger fra onlineformidlere. I henhold til den ikkelovgivningsmæssige løsning (løsning 2) vil Europa-Kommissionen hjælpe skattemyndighederne med at udvikle deres administrative kapacitet til at bekæmpe momssvig inden for e-handel og offentliggøre retningslinjer med henblik på at styrke samarbejdet mellem skattemyndighederne og betalingsformidlerne Den lovgivningsmæssige løsning (løsning 3) indebærer en ændring af EU's retlige ramme, således at betalingstjenesteudbydere skal fremsende relevante betalingsoplysninger til skattemyndighederne. Skattemyndighederne skal 1) indsamle betalingsoplysninger og gennemføre en risikoanalyse for at spore fjerntliggende leverandører, der ikke overholder momsforpligtelserne, og 2) udveksle eller dele disse oplysninger med andre medlemsstaters skattemyndigheder. I henhold til den lovgivningsmæssige løsning påtænkes forskellige alternative tekniske løsninger med henblik på at få skattemyndighederne til at udveksle eller dele relevante betalingsoplysninger. En løsning indebærer en automatiseret adgang til databaser i de andre medlemsstater, mens de tre andre løsninger indebærer et centralt register for betalingsoplysninger på EU-plan, som er tilgængeligt for embedsmænd i medlemsstaterne, som er beskæftiget med bekæmpelse af svig. Den foretrukne løsning er den lovgivningsmæssige løsning med et centralt EU-register.