Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning for så vidt angår human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

I. Almindelige betragtninger og formål

1. Efter at der havde været forskellige procedurer, der var baseret på et frivilligt samarbejde mellem de kompetente nationale myndigheder, trådte der nye EF-procedurer for godkendelse og overvågning af lægemidler i kraft den 1. januar 1995 [1]. Centralt placeret i systemet har Det europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (i det følgende benævnt "agenturet") en række opgaver, bl.a. samling af den potentielle videnskabelige sagkundskab i medlemsstaterne for at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, lægemidlernes frie bevægelighed og EU-borgernes adgang til nye generationer af lægemidler.

[1] Direktiv 93/39/EØF, 93/40/EØF, 93/41/EØF og forordning (EØF) nr. 2309/93.

Målene har ikke mistet deres aktualitet nu fem år senere. Men udviklingen i de internationale og europæiske udfordringer, videnskabens fremskridt og nye behandlingsformer, der venter lige om hjørnet, gør det nødvendigt at tilpasse de eksisterende bestemmelser nu og at udstikke hovedretningslinjerne for de fremtidige procedurer for markedsføringstilladelse.

I forordning (EØF) nr. 2309/93 var der taget højde for en eventuelt udvikling af procedurerne. Det hedder således i forordningens artikel 6: "Inden seks år efter denne forordnings ikrafttræden offentliggør Kommissionen en generel rapport om erfaringerne med de procedurer, der er fastlagt i denne forordning, i kapitel III i direktiv 75/319/EØF (humanmedicinske lægemidler( og i kapitel IV i direktiv 81/851/EØF (veterinærlægemidler(".

På grundlag af artikel 71 i forordning (EØF) nr. 2309/93 fik Cameron McKenna og Andersen Consulting til opgave at foretage en analyse af agenturets procedurer og drift. Der gjort rede for resultaterne af dette arbejde i Kommissionens rapport om fællesskabsprocedurerne for markedsføringstilladelser til lægemidler (KOM ..).

2. På grundlag af erfaringerne fra perioden 1995-2000 og analysen af bemærkningerne fra de forskellige berørte parter (medlemsstaternes kompetente myndigheder, medicinalfirmaer, brancheorganisationer for medicinalindustrien, læger og apotekere samt patient- og forbrugerforeninger), finder Kommissionen det nødvendigt at foretage tilpasninger af visse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2309/93. Ordet "tilpasning" er valgt med omhu, idet de nærmere procedurer og administrative forhold ganske vist bør ændres, eller der bør indføres nye, men der er ikke grund til at rokke ved hverken den oprindelige 1993-forordnings generelle principper eller den grundlæggende struktur i den såkaldt centraliserede procedure og dermed ved agenturet.

De to vigtigste og indbyrdes sammenhængende formål med disse bestemmelser er det indre markeds funktion og opretholdelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, og alle ændringsforslag skal vurderes ud fra, om de fremmer disse mål. Bestemmelserne kommer ifølge forslaget til i stadig højere grad til at gavne dels patienterne, ved at de får hurtigere adgang til stadigt mere innovative lægemidler, samtidig med at sikkerheden kommer i højsædet, dels medicinalindustrien, som innovationerne kommer fra takket være investeringer i forskning og udvikling, idet deres konkurrenceevne kan blive forbedret, hvis de udnytter EF-integrationen så effektivt som muligt.

3. Der skal også tages fat på et andet punkt, der er nyt i forhold til situationen i 1993, nemlig udvidelsen af Den Europæiske Union. Som på andre områder sætter den kommende udvidelse spørgsmålstegn ved, om visse procedureregler i lægemiddel-bestemmelserne er hensigtsmæssige, og om det overhovedet er muligt effektivt at gennemføre videnskabelige drøftelser og træffe beslutninger med 20, 25 eller 28 medlemsstater under et system, der blev udarbejdet i 1993 til 12 lande. For at bevare (og forbedre) effektiviteten og åbenheden er det tvingende nødvendigt at revidere Kommissionens beslutningsprocedure i forbindelse med den centraliserede procedure, sammensætningen af de videnskabelige udvalg og af agenturets styrelse samt deres forretningsordener.

4. Ændringerne som følge af denne nye EU-dimension skal således sammenholdes med det permanente behov for at fastholde og styrke det indre marked og undgå eventuelle trusler mod de fremskridt, der er opnået hidtil, især siden 1995. På dette område, hvor de enorme fremtidige tekniske og videnskabelige fremskridt nødvendigvis går hånd i hånd med en globalisering af forskning og udvikling og til en vis grad af evalueringsreglerne, findes der i øvrigt ikke noget alternativ til integrering af ressourceforvaltningen og til beslutningstagning på EF-plan.

5. Samtidig med overvejelserne på grundlag af seks års erfaringer med den centraliserede procedure og driften af agenturet, bør der således også tages hensyn til den aktuelle udvikling i anvendt videnskab på lægemiddelområdet (bl.a. bioteknologi), men også til den forventede fremtidige udvikling (f.eks. den kraftige udvikling af genterapiteknikker, den igangværende udvikling af farmakogenomik og forsøgene med somatisk xenogenterapi). Disse overvejelser er også vigtige hvad angår den omsiggribende globalisering, navnlig forholdet mellem verdens tre store "lægemiddelregioner": Europa, Nordamerika og Japan. Globaliseringen af forskning og udvikling, der endnu stort set er begrænset til nye lægemidler med et stort innovativt potentiale, er ganske vist resultatet af store medicinalfirmaers interne strategier, men den er også udtryk for reelle videnskabelige og økonomiske behov.

6. Den videnskabelige globalisering må endvidere ikke skygge for følgevirkningerne, nemlig globaliseringen af visse former for lovgivningspraksis, især af de videnskabelige og tekniske kriterier for vurdering af lægemidler. Den stadigt hurtigere introduktion af nye teknologier inden for lægemiddelforskningen og -udviklingen forudsætter et regelsæt, der kan tilpasses, der bygger på faste principper, der er klart defineret, og som er virkelig internationalt orienteret. Denne globale dimension af lovgivningsforudsætningerne er uden tvivl en af de vigtigste nye faktorer, det skal tages i betragtning, i forhold til situationen i begyndelsen af 90'erne, hvor den nuværende EF-ordning for markedsføringstilladelser blev udformet. Intet regelsæt vedrørende godkendelse af lægemidler kan længere betragtes som moderne, effektivt og holdbart, hvis de udformes i et tomrum. Kommissionen og medlemsstaterne deltager i ICH's [2] og VICH's [3] regi i forvejen særdeles aktivt i drøftelserne på internationalt plan om tekniske og videnskabelige krav vedrørende lægemidler til mennesker og dyr. Det er imidlertid meget vigtigt, at EF-forskrifterne om markedsføringstilladelser tager behørigt hensyn til denne nye globale dimension, så EU kan indtage sin rette plads på den internationale scene blandt sine partnere, bl.a. USA og Japan.

[2] International Conference on Harmonisation of Technical Requirements for the Registration of Pharmaceuticals for Human Use.

[3] International Conference on Harmonisation of Technical Requirements for the Registration of Veterinary Pharmaceuticals Products.

7. Under alle sådanne juridiske og tekniske overvejelser bør man som nævnt naturligvis ikke glemme, at et at hovedformålene med udviklingen af det indre marked for lægemidler er konkret at fremme sundheden til gavn for patienterne. Den centraliserede godkendelse har i praksis vis, at den er velegnet, når det gælder vurdering af kvalitet, sikkerhed og virkning. De tidsrum, der går, inden lægemidlerne kan udleveres, er tilfredsstillende, jf. nævnte rapport fra Kommissionen. Procedurerne tager i gennemsnit ca. 270 dage, hvilket stemmer godt overens med den tid, der bruges til godkendelse i andre store systemer uden for EU, f.eks. hos Food and Drug Administration i USA. Tidsrummene er desuden blevet væsentligt reduceret for de lægemidler, der godkendes efter den centraliserede procedure, i forhold til situationen før 1995, hvor de pågældende lægemidler navnlig skulle godkendes efter den såkaldte samrådsprocedure, der var indført ved direktiv 87/22/EØF [4].

[4] EFT L 15 af 17.1.1987, s. 38. Direktivet blev ophævet ved direktiv 93/41/EØF (EFT L 214 af 24.8.1993, s. 40), samtidig med at agenturet blev oprettet og den centraliserede procedure indført.

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 om lægemidler til sjældne sygdomme [5] har ganske vist været med til at forbedre patienternes adgang til visse nye lægemidler, men den centraliserede procedurer rummer fortsat potentiale, der skal udnyttes til yderligere at forbedre adgangen til nye behandlingsformer. Den europæiske befolkning kan hurtigt få gavn af forskningens nyskabelser, når der indføres en hurtig godkendelsesprocedure for visse lægemidler af væsentlig interesse for folkesundheden som følge af deres innovative karakter, eller hvis de tilhører en kategori med få alternative behandlingsformer, og det samme gælder indførelsen af en særlig godkendelse, der tillader hurtigere markedsføring af lægemidler, så snart resultaterne af de foreliggende undersøgelser viser, at der er betydelige positive virkninger for patienterne.

[5] EFT L 18 af 22.1.2000, s. 1.

8. Disse nye bestemmelser må dog ikke gå ud over patienternes sikkerhed, den fornødne markedsovervågning og en styrkelse af lægemiddelovervågningen. Den analyse, der skal foretages af forholdet mellem fordele og risici for alle nye lægemidler, skal fortsat danne fundamentet for alle administrative beslutninger herom, uanset hvilke godkendelsesprocedurer der anvendes. Selv om de eksisterende bestemmelser har gjort det muligt at sikre et højt sikkerhedsniveau, er det nødvendigt at forbedre nogle af de nuværende regler for at øge den samlede effektivitet af systemet for lægemiddelovervågning og markedsovervågning, bl.a. med henblik på at tage hensyn til nye behandlingsformer og væksten i det marked, der skal overvåges, som følge af EU's udvidelse. Agenturets rolle centralt i systemet skal styrkes. I den forbindelse bør der samtidig ske ændringer af Kommissionens beslutningsprocedurer og procedurer for vedtagelse af hasteforanstaltninger, så de bliver hurtigere og mere effektive. Mere konkret foreslås det at øge hyppigheden af de periodiske, opdaterede sikkerhedsindberetninger, at udvide kriterierne for indberetning af bivirkninger, navnlig alvorlige bivirkninger, at generalisere anvendelsen af en fælles, international terminologi vedrørende lægemiddelovervågning, at styrke agenturets koordinerings- og kontrolfunktioner og at generalisere anvendelsen af en database med de indsamlede oplysninger.

9. På veterinærområdet gør de samme betragtninger sig gældende; der er dog også visse ændringer, der hænger sammen med bestemte tekniske eller videnskabelige forhold. I denne sektor er det fortsat et stigende problem, at der er mangel på veterinærlægemidler til bestemte dyrearter eller bestemte indikationer. Dette emne er ganske vist især omfattet af ændringerne af direktivet (kodificering) [6] og Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 [7], men forslaget omfatter undtagelser fra eller tilpasninger af gennemførelsesbestemmelserne til visse bestemmelser eller af den centraliserede procedures anvendelsesområde for at tage hensyn til særlige tilfælde, bl.a. immunologiske veterinærlægemidler, der især skal anvendes regionalt, eller som skal anvendes til behandling af sygdomme, der er omfattet af forebyggende EF-foranstaltninger.

[6] EFT L

[7] EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1.

10. Overordnet set kan der i forbindelse med ændringerne af lægemiddelbestemmelserne opstilles fire hovedmål, der bygger på konklusionerne fra Kommissionens rapport, og som især er relevante hvad angår den centraliserede procedure og agenturets ansvarsområder.

// * At sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau for EU's borgere, bl.a. ved at patienterne hurtigst muligt får adgang til innovative og sikre produkter, og ved en skærpet markedsovervågning ved hjælp af styrkede procedurer for kontrol og overvågning af lægemidler. For veterinærlægemidlers vedkommende: At forbedre dyresundheden ved at øge antallet af disponible lægemidler.

* At fuldføre det indre marked for lægemidler under hensyntagen til globaliseringens virkninger og at fastsætte forskrifter, der fremme det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne.

* At imødegå eventuelle vanskeligheder i forbindelse med EU's udvidelse.

* At rationalisere og forenkle systemet mest muligt og dermed forbedre den overordnede sammenhæng, gøre systemet mere synligt og gøre procedurerne klarere.

II. Omarbejdning

Selv om de foreslåede ændringer ikke berører den overordnede hensigt og hovedlinjerne i forordning (EØF) nr. 2309/93, og selv om det i princippet kun drejer sig om forbedringer, der bygger på erfaringerne fra arbejdet med ordningen, bør teksten ikke desto mindre ændres på mange punkter, og det vil forandre dens nuværende udformning. Vedtagelsen af de to kodificerede direktiver vedrører humanmedicinske og veterinærmedicinske lægemidler betydet desuden, at alle henvisninger til alle de gamle direktiver skal erstattes af henvisninger til de nye artikler i de kodificerede direktiver. Ændringerne af de pågældende artikler kunne medføre, at forslaget blev meget indviklet og stort set ulæseligt. Det foreslås derfor, at forordning (EØF) nr. 2309/93 (artikel 78) ophæves, og at den af hensyn til klarheden erstattes af en ny retsakt, der tager udgangspunkt i den nuværende forordning, men som inkluderer alle de nye elementer og tilpasninger til de kodificerede direktiver. Der er tale om en omarbejdning af forordning (EØF) nr. 2309/93, idet særdeles mange bestemmelser ændres og den nugældende forordning erstattes af den nye forordning.

På den baggrund er begrundelsen til dette forslag opbygget som begrundelsen til forordning (EØF) nr. 2309/93, blot ændret i betragtning af de nye elementer i bestemmelserne.

III. Nærmere beskrivelse af forslaget

A) Den centraliserede procedure for humanmedicinske lægemidler

1. Procedurens anvendelsesområde omfatter stadig lægemiddelkategorier, som proceduren er obligatorisk for, og lægemiddelkategorier, hvor proceduren er frivillig. Det foreslås, at reglerne overordnet set bevarer samme anvendelsesområde som den oprindelige forordning bortset fra nogle ændringer, der er affødt af de seneste 6 års erfaringer og af den videnskabelige og teknologiske udvikling.

Ifølge forslaget skal den centraliserede procedure fortsat være obligatorisk for lægemidler, der er udviklet på grundlag af bioteknologiske fremgangsmåder, bl.a. dem, hvor der anvendes rekombinant DNA-teknologi. Det bør bemærkes, at denne definition omfatter produkter til genterapi, herunder de vektorer, der er anvendt, samt alle lægemidler, der med et proteinindhold, der frembragt ved anvendelse af rekombinant DNA-teknologi, uanset om denne bestanddel er et virksomt stof i lægemidlet eller ej. Produkter bestemt til celleterapi bør betragtes som lægemidler, der kræver en markedsføringstilladelse, hvis de fremstilles industrielt. Hvis celleterapiprodukter er fremstillet ved en af de bioteknologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i bilaget, bør de godkendes efter den centraliserede procedure. Kommissionen henviser i den forbindelse til fortolkningen i de meddelelser 94/C 82/04 [8] og 98/C 229/03 [9] om lægemidler, der er udviklet ved bio-teknologiske fremgangsmåder, hvis indhold fortsat er gyldigt set i forhold til forslag (artikel 3, stk. 1, og bilagets punkt 1).

[8] EFT C 82 af 19.3.1994, s. 4.

[9] EFT C 229 af 22.7.1998, s. 4.

Den vigtigste ændring ifølge forslaget går ud på at gøre proceduren obligatorisk for at alle nye aktive stoffer på EF-markedet (artikel 3, stk. 1, og bilagets punkt 3).

Der er en række argumenter for et sådant anvendelsesområde. For det første skyldes accepten og den vide udbredelse af bioteknologiske lægemidler i høj grad, at der i 1995 blev indført en EF-procedure, der sikrer en fælles metode og et fagligt højt niveau. For det andet er udviklingsudgifterne til fleste molekyler med højt innovativt potentiale så store, at markedsføringen heraf ikke hverken økonomisk eller samfundsmæssigt kan begrænses til nogle få nationale markeder, men der er behov for en global og EU-dækkende indfaldsvinkel, som på en gang giver dem adgang til hele det europæiske marked. I den forbindelse og i forbindelse ved udgifterne til vurderingen bør det erindres, at agenturet i henhold til forordning (EF) nr. 297/95 [10] har mulighed for at nedsætte gebyrerne til godkendelse eller opretholdelse af godkendelsen.

[10] EFT L 35 af 15.2.1995, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 2743/98 (EFT L 345 af 19.12.1998, s. 3).

- Ifølge forslaget er den centraliserede procedure frivillig for de øvrige lægemidler, der udgør en terapeutisk nyskabelse. Det foreslås endvidere, at proceduren tillades anvendt for lægemidler, der, skønt de ikke er "nyskabende", kan være til gavn for samfundet eller for patienterne, hvis de på én gang tillades på fællesskabsplan. Det kan bl.a. dreje sig om lægemidler, der ikke er receptpligtige (artikel 3, stk. 2).

- Endelig får medlemsstaterne mulighed for på nationalt plan at godkende de generiske udgaver af lægemidler, der er tilladt af Fællesskabet, hvis den harmonisering, der er opnået på EF-plan, overholdes nøje. Producenterne af disse generiske lægemidler vil altså fremover kunne vælge mellem de to eksisterende procedurer (centraliseret/decentraliseret), når de ansøger om markedsføringstilladelse (artikel 3, stk. 3).

2. Det videnskabelige udvalg, der har kompetence vedrørende den centraliserede procedure (artikel 5), får ændret sit navn, så det afspejler alle aspekter af dets kompetence på lægemiddelområdet, samtidig med at det får en ændret sammen-sætning (en repræsentant for hver kompetent myndighed) for at tage højde for EU's udvidelse. Til gengæld bliver der mulighed for at udpege ekstra medlemmer ved selvsupplering for at fasthold en passende videnskabelig repræsentation (artikel 54). Der indføres regler om, at udvalget kan nedsætte arbejdsgrupper eller ekspertgrupper og uddelegere visse opgaver til sådanne grupper (artikel 50, stk. 2 og 3). Der lægges særlig vægt på, at der oprettes en stående arbejdsgruppe under udvalget, som får ansvaret for at udforme og vedtage videnskabelige udtalelser og rådgivning henvendt til erhvervslivet. Kommissionen mener, at det er af overordentlig betydning, at agenturet udvikler denne ydelse, bl.a. fordi det kan berøre små og mellemstore virksomheder, der udvikler bioteknologiske læsemidler, eller virksomheder, der aktivt beskæftiger sig med forskning i og udvikling af nye behandlingsformer.

3. Kernen i den centraliserede procedure ændres ikke. Der sker en ændring af klageproceduren, i tilfælde af at ansøgeren gør indsigelse mod indholdet af udvalgets videnskabelige udtalelse. Det sker for at gøre proceduren mere effektiv, samtidig med at ansøgerens stilling bedre bevares (artikel 9, stk. 1, og artikel 55, stk. 1, andet led). Der sker ændringer af, hvordan Kommissionen træffer beslutninger. Den nuværende procedure er blevet kritiseret meget, som nævnt bl.a. på grund af dens længde. Som det er nu, træffes beslutningerne efter en udvalgsprocedure af type III b [11]. Det bør især bemærkes, at Kommissionen fra starten altid har fulgt agenturets udtalelser om meget videnskabelige spørgsmål. Alle sager, forskriftsudvalget har fået forelagt, har ført til en positiv udtalelse om Kommissionens udkast til beslutninger enten enstemmigt eller - i meget få tilfælde - med kvalificeret flertal [12]. Desuden er langt de fleste af udtalelserne [13] blevet indhentet ved skriftlig procedure, uden at der er afholdt et formelt møde i forskriftsudvalget, idet en sådan mulighed forelå ifølge forordning (EØF) nr. 2309/93. De få tilfælde, hvor man på mødet har foretaget en formel afstemning, forekom ved de første sager, dvs. i det centraliserede EF-systems indkøringsperiode.

[11] Jf. Rådets afgørelse 87/373/EØF, EFT L 197 af 18.7.1987, s. 33.

[12] 5 udtalelser vedtaget med kvalificeret flertal og 257 med enstemmighed, opgjort pr. 1. maj 2001.

[13] 253 udtalelser om humanmedicinske lægemidler var pr. 1. maj 2001 blevet afgivet ved skriftlig procedure ud af i alt 262 udtalelser.

I betragtning af erhvervslivets kritikpunkter (jf. Kommissionens rapport), erfaringerne fra de seks år og Rådets vedtagelse den 28. juni 1999 af en ny komitologiafgørelse (1999/468/EF) [14] er det nødvendigt at tage denne beslutningsprocedure op til revision.

[14] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

For det første hedder det i præamblen (betragtning 7) til den nye rådsafgørelse, at forskriftsproceduren bør følges, hvis det drejer sig om generelle foranstaltninger, hvad der helt afgjort ikke er tilfældet ved udstedelse af en markedsføringstilladelse for et givet lægemiddel til en erhvervsdrivende. For det andet har erfaringerne fra den konkrete beslutningstagning på området vist, at der ikke er nogen problemer, der kan suspendere eller forsinke beslutningstagningen. Kommissionen foreslår derfor, at beslutningstagningen følger rådgivningsproceduren i henhold til afgørelse 1999/468/EØF, når Kommissionens forslag følger agenturets videnskabelige udtalelse, eller forvaltningsproceduren i de øvrige tilfælde. Ved begge procedurer tilpasses tidsfristerne, så høringen af medlemsstaterne afkortes (artikel 10 og 77).

4. For at imødekomme patienternes legitime ønske om hurtigst muligt at få adgang til visse nyskabende behandlingsformer af stor betydning for folkesundheden indføres der ifølge forslaget to nye måder at få en markedsføringstilladelse på. Den ene er, at ansøgeren kan anmode om hurtig evaluering og beslutning, altså prioriteret i forhold til andre procedurer. Ansøgeren skal begrunde sin anmodning med folkesundheds-hensyn, og det videnskabelige udvalg accepterer eller afviser sagens prioriterede karakter. De sædvanlige evalueringskriterier (lægemidlets kvalitet, sikkerhed og virkning) skal under alle omstændigheder overholdes. Det drejer sig især, men ikke udelukkende, om visse lægemidler mod kræft og mod hiv-infektioner (artikel 13, stk. 6). Den anden nye procedure vedrører det særlige tilfælde, hvor de foreliggende undersøgelser viser, at bestemte lægemidler kan forventes at blive til stor gavn for patienterne, og hvor forholdet mellem fordele og ulemper ser positivt ud, når der tages hensyn til de - ofte alvorlige - patologiske forhold, de er beregnet til. Ifølge forslaget kan der på stramme vilkår udstedes en midlertidig etårig tilladelse, som skal revurderes hvert år. De nærmere bestemmelser om gennemførelsen heraf skal fastsættes præcist under hensyntagen til den videnskabelige rådgivning baseret på erfaringer fra tredjelande og i EU-landene. Det foreslås, at Kommissionen fastsætter dette i en gennemførelsesforordning, som vedtages efter forskriftsproceduren (artikel 13, stk. 4).

5. På linje med den decentraliserede procedure og det, der er foreslået vedrørende de overordnede regler for markedsføringstilladelser, afskaffes det ifølge forslaget, at markedsføringstilladelserne skal fornyes hvert femte år. Denne afskaffelse skal ses i sammenhæng med, at procedurerne for lægemiddelovervågning skærpes, og at de obligatoriske periodiske, opdaterede sikkerhedsindberetninger skal indsendes hyppigere (artikel 13, stk. 1, og artikel 15-24). Der skal i den forbindelse peges på to aspekter. For at reducere agenturets administrative byrde, for at sikre et mere gennemsigtigt marked og for at tage hensyn til afskaffelsen af kravet til fornyelse hvert femte år bortfalder ifølge forslaget alle markedsføringstilladelser, der ikke har medført reel markedsføring af det pågældende lægemiddel i to på hinanden følgende år (artikel 13, stk. 2 og 3). Skærpelsen af lægemiddelovervågningen og markedsovervågningen ledsages af mere effektive og hurtigere administrative beslutningsprocedurer og skærpede sanktioner (artikel 18, stk. 2 ff.).

B) Den centraliserede procedure for veterinærlægemidler

1. Det meste af det, der er fremført ovenfor, gælder også for den del af forslaget, der vedrører veterinærlægemidler. Der er således bestemmelser om generiske veterinærlægemidler (artikel 3, stk. 3), om sammensætningen af og procedurerne for det videnskabelige udvalg på veterinærområdet (Udvalget for Veterinærlægemidler), bl.a. med hensyn til nedsættelse af ekspertgrupper (artikel 54 og artikel 50, stk. 2 og 3) og om proceduren for klager i forbindelse med det videnskabelige udvalgs udtalelse (artikel 31, stk. 1 og artikel 55, stk. 1, andet led) samt bestemmelser om Kommissionens beslutningstagning (artikel 32 og artikel 77). På samme måde som ved de humanmedicinske lægemidler afskaffes fornyelsen hvert femte år af markedsføringstilladelsen, og der indføres bestemmelser om, at tilladelsen kan bortfalde (artikel 35, stk. 1, 2 og 3), ligesom der er bestemmelser om skærpelse af lægemiddelovervågningen og markedsovervågningen (artikel 37-46).

Endelig fastsættes det, at ansøgeren kan anmode om en hurtig evaluering af sagen, dvs. at agenturet behandler sagen som prioriteret. Ansøgeren skal begrunde sin anmodning med terapeutiske hensyn og hensyn til dyrs sundhed. Det videnskabelige udvalg imødekommer eller afviser anmodningen på grundlag af den dokumentation, ansøgeren har forelagt. De sædvanlige evalueringskriterier (lægemidlets kvalitet, sikkerhed og virkning) skal under alle omstændigheder overholdes (artikel 35, stk. 5).

2. En række af bestemmelserne er dog specifikke for veterinærområdet. Det fastsættes, at anvendelsen af den centraliserede procedure tilpasses de særlige forhold for anvendelsen af bestemte veterinærlægemidler. Som følge af visse smitsomme sygdommes regionale udbredelse er det således relevant at træffe særlige administrative foranstaltninger, som f.eks. at agenturet afholder oversættelsesudgifter for at fremme godkendelsen af lægemidler mod sådanne sygdomme (artikel 69). Modsat er det relevant at tillade, at immunologiske lægemidler godkendes efter den centraliserede procedure, hvis de anvendes mod sygdomme, der er omfattet af forebyggende EF-foranstaltninger (artikel 3, stk. 2), uanset om stofferne er nye eller ej.

C) Bestemmelser om agenturet og almindelige bestemmelser

1. Ændringerne i bestemmelserne om agenturet vedrører dels agenturets ansvarsområder, dels tilpasning af dets administrative og videnskabelige strukturer til de nye opgaver og den kommende udvidelse af EU. Agenturets grundlæggende principper, dets administrative opbygning og dets overordnede måde at fungere på ændres ikke. Erfaringerne har vist, at de valg, der blev foretaget i 1993, var tilfredsstillende.

2. Ifølge forslaget får agenturet flere opgaver, hvoraf de fleste drejer sig om andet og mere end lægemiddelvurdering. Det fastsættes således, at det systematisk skal styrke og udvikle den videnskabelige rådgivning af virksomhederne i forbindelse med forskning i og udvikling af nye lægemidler, og det skal ske i god tid før procedurerne for markedsføringstilladelse (artikel 51, litra l)). Kommissionen tillægger dette aspekt, som har været nævnt før, stor betydning, bl.a. i forbindelse med nye behandlingsformer og lægemidler, der er udviklet på grundlag af bioteknologiske fremgangsmåder: Det gælder om at fremme og stimulere lægemiddelforskningen i Europa, så de europæiske patienter hurtigere kan få gavn af mere effektive lægemidler. De nye forskningsfelter, der vinder frem (farmakogenomik, genterapi og celleterapi, herunder somatisk xenogenterapi, osv.), sammenholdt med op-blomstringen af små og mellemstore virksomheder, der er aktive på disse områder, gør det særdeles vigtigt, at der etableres et reelt partnerskab, hvor de enkelte parters kompetence respekteres, mellem disse virksomheder og de myndigheder, der skal vurdere nye lægemidler.

Agenturet har allerede udformet denne type tjeneste, og det har givet lovende resultater. Ifølge forslaget styrkes agenturets ekspertise på området (artikel 50, stk. 3), ved at der oprettes en stående arbejdsgruppe, så denne type tjeneste i højere grad kan finde anvendelse.

3. Det foreslås endvidere, at agenturet deltager i gennemførelsen af EF-planen for specialudleveringsprogrammer ("compassionate use"), som er iværksat af visse medicinalfirmaer (artikel 73), for så vidt angår humanmedicinske lægemidler, der falder ind under denne forordnings anvendelsesområde. Specialudlevering foregår på den måde, at et firma før godkendelsen, men på præcise betingelser, på eget ansvar stiller et lægemiddel til rådighed for bestemte patientgrupper. Forudsætningen er naturligvis, at det har en - i det mindste mulig - væsentlig effekt på de pågældende patienternes overlevelseschance, livskvalitet eller helbredelsesmuligheder. Special-udlevering er altså forbeholdt lægemidler rettet mod alvorlige, ofte dødelige, patologiske forhold, hvor der ikke findes nogen behandling, eller hvor de disponible behandlingsformer er sjældne eller giver alvorlige bivirkninger. Den særlige anvendelse foregår pr. definition før eller under evalueringsproceduren med henblik på udstedelse af markedsføringstilladelsen. Når resultatet af proceduren foreligger, ophører specialudleveringen. Endelig bør det understreges, at visse patienter ganske vist har adgang til lægemidler under udvikling via deltagelse i kliniske forsøg, men at specialudlevering, som er omhandlet her, vedrører udlevering af lægemidler uden for sådanne forsøg.

Forslagets bestemmelser hverken erstatter eller harmoniserer medlemsstaternes lovgivning på området eller eventuelle kriterier for, hvilke lægemidler der burde eller kunne være omfattet af et program for tidlig udlevering til bestemte patienter. Forslaget tager blot sigte på at en bedre balance mellem de europæiske patienters deltagelse i sådanne programmer. Det foreslås derfor, at der på EF-plan kan fastsættes videnskabelige og materielle betingelser for, hvornår et lægemiddel kan stilles til rådighed for patienterne. Hvis man således agter at lade et givet lægemiddel blive omfattet af specialudlevering, skal agenturet underrettes (artikel 73, stk. 2), og Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler kan vedtage anbefalinger om betingelser for anvendelse, distribution og valg af patientmålgruppe (artikel 73, stk. 3). Anbefalingerne bør dernæst gennemføres på den måde, det er fastsat i medlemsstaternes nationale bestemmelser.

4. Vedrørende internationalt videnskabeligt samarbejde skal agenturet ifølge forslaget have mulighed for at styrke og udvikle sin tekniske og videnskabelige bistand til medlemsstaterne og til Kommissionen, bl.a. via multilaterale drøftelser om teknisk harmonisering (artikel 51, litra h)). For at imødekomme et behov, som WHO har peget på, og gentagne anmodninger fra medicinalfirmaer, der eksporterer lægemidler, som ikke er bestemt til EF-markedet, til tredjelande, får agenturet i samme forbindelse ifølge forslaget til opgave at foretage en videnskabelig vurdering af sådanne lægemidler ud fra de kriterier, der anvendes i Fællesskabet, angående kvalitet, sikkerhed og virkning. Vurderingen bliver dog kun foretage efter henstilling fra WHO, som attesterer de behov, som visse tredjelande eller internationale organisationer har givet udtryk for (artikel 52).

5. Endelig indsættes der ifølge forslaget en artikel i forordning (EØF) nr. 2309/93, som omhandler forebyggelse eller løsning af potentielle konflikter mellem agenturets videnskabelige udtalelser og videnskabelige udtalelser fra andre videnskabelige organer, uanset om de er en del af EF-systemet eller ej (artikel 53). Denne artikel svarer til artikel 29 i Kommissionens forslag om oprettelse af Den Europæiske Fødevaremyndighed [15]. Det bør bemærkes, at denne bestemmelse på ingen måde tager sigte på at afklare divergenser i den videnskabelige rådgivning mellem agenturet og de nationale lægemiddelmyndigheder. Sådanne eventuelle divergenser bør afklares ved de relevante procedurer, der er fastsat i EF-lægemiddelforskrifterne. Artikel 53 skal derimod anvendes, når der opstår potentielle konflikter mellem de udtalelser, agenturet afgiver som led i dets kompetence på lægemiddelområdet, og udtalelser fra andre organer, der har kompetence på andre områder end lægemiddelvurdering.

[15] KOM(2000) 716 endelig, EFT C 96 E af 27.3.2001, s. 247.

6. Den anden kategori af ændringer vedrører agenturets administrative og videnskabelige strukturer. De fleste af ændringerne sker, for at man kan være klar til udvidelsen, og de tager sigte på at tilpasse udvalgenes sammensætning i overensstemmelse hermed. Det foreslås således, at de videnskabelige udvalg fremover består af én repræsentant for hver af de nationale kompetente myndigheder (artikel 54, stk. 1). For at fastholde den ekspertise, der skal til, for at udvalgene kan fungere godt, og for at bevare bred sagkundskab på stærkt specialiserede områder foreslås det, dels at der bliver mulighed for at udpege yderligere udvalgsmedlemmer ved selvsupplering, dels at man systematisk anvender eksperter, som udnævnes direkte af udvalgsmedlemmerne (artikel 54, stk. 1), eller som er optaget på agenturets liste over akkrediterede eksperter (artikel 55, stk. 2). For at rationalisere og øge potentialet for udvalgenes sagkundskab fastsættes det i den forbindelse, at udvalgene i højere grad skal benytte sig af specialiserede arbejdsgrupper (artikel 50, stk. 2), og der bliver mulighed for at uddelegere visse opgaver til de pågældende grupper (artikel 54, stk. 5). Ifølge forslaget kommer agenturets administrative og retlige struktur til at omfatte Udvalget for Lægemidler til Sjældne Sygdomme, der er oprettet ved forordning (EF) nr. 141/2000, og der skal oprettes et udvalg for plantelægemidler, hvis opgaver beskrives i et særskilt direktivforslag, som fremlægges til drøftelse i Europa-Parlamentet og Rådet samtidig med nærværende forslag (artikel 50, litra c) og d)).

Sammensætningen af agenturets styrelse ændres for at tage hensyn til den struktur, Kommissionen har foreslået ved oprettelsen af de seneste agenturer eller myndigheder vedrørende fødevarer, sikkerhed til søs og sikkerhed i luften. Styrelsen består af fire repræsentanter udnævnt af Rådet, fire repræsentanter udnævnt af Kommissionen, fire repræsentanter udnævnt af Europa-Parlamentet og fire repræsentanter for patienterne og erhvervslivet udpeget af Kommissionen (artikel 58).

For at styrke den tekniske sammenhæng i det samlede EF-system til vurdering af lægemidler og markedsovervågning og for at optimere varetagelse af agenturets beføjelser internt i agenturet foreslås det, at der ved siden af eksekutivdirektøren oprettes et rådgivende forum, der har repræsentanter for alle nationale myndigheder eller agenturer, der har kompetence vedrørende human- og veterinærmedicinske lægemidler (artikel 59).

7. Endelig foreslås det at ændre nogle af de almindelige bestemmelser i 1993-forordningen og at indføre nogle nye med henblik på at løse visse problemer, der er opstået under gennemførelsen af forordningen, eller for at genoprette en retssikkerhed, som nødvendigvis skal være til stede, for at procedurerne kan fungere godt. Ændringerne går bl.a. ud på at præcisere styrelsen ansvars for at fastlægge åbenhedsregler (artikel 69), at præcisere visse betingelser for markedsføring af et EF-godkendt lægemiddel (artikel 72), at præcisere agenturets rolle som kontrolmyndighed for paralleldistribution af sådanne lægemidler (artikel 51, litra m)) eller at præcisere reglerne for agenturets anvendelse af tjenesteydere (artikel 55, nr. 4).

D) Retsgrundlag

Nærværende forslag har EF-traktatens artikel 95 og artikel 152, stk. 4, litra b), som retsgrundlag. Artikel 95, der indeholder bestemmelser om anvendelse af den fælles beslutningsprocedure i medfør af artikel 251, danner retsgrundlag for gennemførelsen af målsætningerne i traktatens artikel 14, herunder fri bevægelighed for varer (artikel 14, stk. 2) og dermed human- og veterinærmedicinske veterinærlægemidler. Alle bestemmelser vedrørende produktion og distribution af lægemidler, herunder veterinærlægemidler, skal have beskyttelse af folkesundheden som hovedformål, men dette skal opnås ved hjælp af midler, der ikke hæmmer fri produktion og fri bevægelighed af lægemidler i Fællesskabet. Alle bestemmelser, der vedtages af Europa-Parlamentet og Rådet - med undtagelse af direktiver, der vedtages i medfør af Kommissionens beføjelser - og som sigter mod en indbyrdes tilnærmelse af bestemmelserne om lægemidler, vedtages efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden på grundlag af denne artikel. Forskellene mellem medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende lægemidler er således en hindring for den interne handel i Fællesskabet, og de har dermed en direkte virkning på den måde, hvorpå det indre marked fungerer. Det er således berettiget, at fællesskabslovgiveren griber ind for at fjerne disse hindringer.

Forslaget indeholder alle bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2309/93 om oprettelse af agenturet og etablering af en centraliseret procedure for godkendelse af lægemidler. Ved den oprindelige forordning blev de fornødne beføjelser overført til Fællesskabet, og agenturet blev etableret retligt og teknisk.

Den forordning, som dette forslag fører til, og som er en omarbejdning af den gamle forordning, tager sigte på at tilpasse og ændre visse procedureregler og at reformere sammensætningen af organer under agenturet, uden at det laver om på den oprindelige forordnings grundprincipper, samtidig med at sammenhængen med de to kodificerede direktiver sikres. Agenturets får desuden nye ansvarsområder, som på den ene eller anden måde er en følge af de kompetenceområder, agenturet fik tillagt i 1993.

Forslaget skal styrke sammenhængen i eller forbedre Fællesskabets marked for lægemidler på grundlag af erfaringerne fra de forløbne seks år.

Endvidere nævner traktatens artikel 152, stk. 4, litra b), udtrykkeligt foranstaltninger på veterinær- og plantesundhedsområdet, der direkte har til formål at beskytte folkesundheden. Forslaget indeholder en række foranstaltninger på veterinær-området, der har til formål at beskytte folkesundheden. Før vedtagelsen af Amsterdamtraktaten, som institutionaliserede en nye folkesundhedspolitik, idet fællesskabsinstanserne fik lovgivningskompetence, blev retsakterne på dette område vedtaget på grundlag af EF-traktatens tidl. artikel 100 og tidl. artikel 235 (som følge af manglende specifik kompetence, da de blev indført), og det er ikke længere nødvendigt, da der findes et retsgrundlag, der specifikt vedrøre dette område.

E) Administrativ og retlig forenkling

I forslaget tages der højde for resultatet af det store arbejde med at kodificere EF-direktiverne om humanmedicinske lægemidler (31 tekster er kodificeret) og veterinærlægemidler (11 tekster er konsolideret). Samtidig indføres der bestemmelser, der skal gøre beslutningsprocedurerne i forbindelse tilladelser til markedsføring af lægemidler hurtigere og mere rationelle.

F) Høringer forud fra udarbejdelsen af forslaget

Som nævnt i begyndelsen af denne begrundelse har Kommissionen ladet en ekstern konsulent foretage en analyse. Der er gennemført mange høringer af og møder med alle berørte parter. Desuden har Kommissionen modtaget mange rapporter og indlæg fra de implicerede, bl.a. fra patientorganisationer, europæiske brancheorganisationer for medicinalindustrien, apotekere og distributører. Alle disse dokumenter og analysen heraf indgår i den nævnte rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om procedurerne for EF-markedsføringstilladelse til lægemidler.

2001/0252 (COD)

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning for så vidt angår human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 95, og artikel 152, stk. 4, litra b),

under henvisning til forslag fra Kommissionen [16],

[16] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [17],

[17] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [18],

[18] EFT C

efter proceduren i traktatens artikel 251 [19], og

[19] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) I artikel 71 i forordning (EØF) nr. 2309/93 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering [20] er det fastsat, at Kommissionen inden seks år efter forordningen ikrafttræden offentliggør en generel rapport om erfaringerne med de procedurer, der er fastlagt i forordningen.

[20] EFT L 214 af 24.8.1993, s. 1. Forordningen er ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 649/98 (EFT L 88 af 24.3.1998, s. 7).

(2) I lyset af Kommissionens rapport [21] om erhvervede erfaringer er det nødvendigt at forbedre den måde, hvorpå procedurerne for tilladelse til markedsføring af lægemidler i Fællesskabet fungerer, og at ændre visse administrative aspekter vedrørende Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering.

[21] KOM(2001) ... endelig.

(3) Af rapportens konklusioner fremgår det, at de ændringer, der bør foretages, af den centraliserede procedure, som er indført ved forordning (EØF) nr. 2309/93, er ændringer af visse funktionsmåder samt justeringer, der tager sigte på at tage hensyn til den forventede videnskabelige og tekniske udvikling og til den kommende udvidelse af Den Europæiske Union. Det fremgår endvidere af rapporten, at de allerede fastlagte generelle principper for den centraliserede procedure bør bibeholdes.

(4) Eftersom Europa-Parlamentet og Rådet har vedtaget direktiv 2001/83/EF af 23. oktober 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler [22] og direktiv 2001/82/EF af 23. oktober 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler [23] bør alle henvisningerne i forordning (EØF) nr. 2309/93 ajourføres, så de stemmer overens med de kodificerede direktiver

[22] EFT L

[23] EFT L

(5) Af klarhedshensyn bør nævnte forordning erstattes af en ny forordning.

(6) Man bør bibeholde samrådsmekanismen på fællesskabsniveau, der skal finde anvendelse forud for enhver national afgørelse vedrørende et højteknologisk lægemiddel, og som blev indført ved de ophævede fællesskabsbestemmelser.

(7) Erfaringerne siden vedtagelsen af Rådets direktiv 87/22/EØF [24] har vist, at der er behov for en centraliseret EF-godkendelsesprocedure for teknologisk avancerede lægemidler, herunder især bioteknologisk fremstillede lægemidler for også fremover at opretholde det høje niveau i Fællesskabet for videnskabelig evaluering af de pågældende lægemidler og for dermed at bevare tilliden til evalueringen hos patienterne og de ansatte i sundhedssektoren. Dette er i særlig grad vigtigt i forbindelse med nye behandlingsformer såsom genterapi og dertil knyttet celleterapi og somatisk xenogenterapi. Man bør fortsætte i denne retning, navnlig for at sikre, at det indre marked for lægemidler fungerer godt.

[24] EFT L 15 af 17.1.1987, s. 38. Direktivet er ophævet ved direktiv 93/41/EØF (EFT L 214 af 24.8.1993, s. 40).

(8) Med henblik på harmoniseringen i det indre marked for nye lægemidler bør denne procedure også gøres obligatorisk for alle lægemidler, der er bestemt til mennesker eller til dyr, og som indeholder et helt nyt aktivt stof, dvs. et stof, der endnu ikke er omfattet af en tilladelse i Fællesskabet.

(9) Hvad angår humanmedicinske lægemidler bør der ligeledes være regler om frivillig adgang til den centraliserede procedure i de tilfælde, hvor en fælles procedure indebærer en ekstragevinst for patienten. Proceduren bør fortsat være frivillig for lægemidler, der, skønt de ikke hører ind under de nævnte kategorier, ikke desto mindre udgør en terapeutisk nyskabelse. Denne procedure bør desuden tillades anvendt for lægemidler, der, skønt de ikke er "nyskabende", kan være til gavn for samfundet eller for patienterne, hvis de på én gang tillades på fællesskabsplan. Det kan f.eks. dreje sig om lægemidler, der ikke er receptpligtige. Denne mulighed kan udvides til at omfatte generiske udgaver af lægemidler, der er tilladt af Fællesskabet, hvis den harmonisering, der var opnået ved evalueringen af referencelægemidlet, og resultaterne af denne evaluering overholdes nøje.

(10) Hvad angår veterinærlægemidler bør der kunne vedtages administrative foranstaltninger for at tage hensyn til områdets særlige karakter, der bl.a. skyldes visse sygdommes regionale udbredelse. Den centraliserede procedures anvendelsesområde bør desuden omfatte de lægemidler, der anvendes i forbindelse med EF-bestemmelserne om forebyggelse af epizootier.

(11) Af hensyn til folkesundheden er det nødvendigt, at afgørelser om godkendelse af sådanne lægemidler som led i den centraliserede procedure baseres på objektive videnskabelige kvalitets-, sikkerheds- og virkningskriterier uden hensyntagen til økonomiske eller andre overvejelser; Medlemsstaterne bør imidlertid i undtagelses-tilfælde kunne forbyde anvendelsen af humanmedicinske lægemidler på deres område, hvis de strider mod objektivt definerede principper vedrørende offentlig orden eller sædelighed. Et veterinærlægemiddel kan endvidere nægtes godkendt i Fællesskabet, hvis anvendelsen af det ville stride mod de bestemmelser, der er fastlagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.

(12) Kvalitets-, sikkerheds- og virkningskriterierne i direktiv 2001/83/EF og 2001/82/EF bør også gælde for lægemidler, der er godkendt af Fællesskabet.

(13) Fællesskabet må sættes i stand til at foretage en videnskabelig vurdering af lægemidler, der forelægges til godkendelse efter de centraliserede EF-procedurer. For at nå frem til en effektiv harmonisering af medlemsstaternes administrative afgørelser om individuelle lægemidler, som forelægges til godkendelse efter decentraliserede procedurer, må der gives Fællesskabet mulighed for at bilægge uoverensstemmelser mellem medlemsstaterne vedrørende lægemidlers kvalitet, sikkerhed og virkning.

(14) Der bør derfor oprettes et europæisk agentur for lægemiddelvurdering (i det følgende benævnt "agenturet").

(15) Den måde, hvorpå agenturets organer er opbygget og fungerer, skal indrettes, så der tages hensyn til behovet for løbende fornyelse af den videnskabelige sagkundskab, behovet for samarbejde mellem fællesskabsinstanser og de nationale instanser, behovet for en rimelig repræsentation fra civilsamfundet og EU's kommende udvidelse.

(16) Agenturets primære opgave bør være at give fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne højt kvalificeret videnskabelig rådgivning om udøvelsen af deres beføjelser i henhold til fællesskabsretten om lægemidler, for så vidt angår godkendelse og overvågning af lægemidler. Kun efter at have foretaget én enkelt videnskabelig vurdering på det højest mulige niveau af teknologisk avancerede lægemidlers kvalitet, sikkerhed eller virkning, der skal foretages af agenturet, bør Fællesskabet udstede en markedsføringstilladelse på grundlag af en hurtig procedure, der sikrer snævert samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne.

(17) For at sikre et tæt samarbejde mellem agenturet og de videnskabsfolk, der arbejder i medlemsstaterne, bør det fastsættes, at styrelsen sammensættes, så medlemsstaternes ansvarlige myndigheder inddrages meget i den overordnede forvaltning af EF-systemet for lægemiddeltilladelser, ved at der oprettes et rådgivende forum, der skal bistå eksekutivdirektøren.

(18) Eneansvaret for udformning af agenturets udtalelser om alle spørgsmål, der vedrører lægemidler til mennesker, bør overdrages til et udvalg for humanmedicinske lægemidler. Med hensyn til lægemidler til dyr bør denne opgave overdrages til et udvalg for veterinærlægemidler. Med hensyn til lægemidler til sjældne sygdomme bør opgaven varetages af Udvalget for Lægemidler til Sjældne Sygdomme, der er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 om lægemidler til sjældne sygdomme [25]. [Endelig bør Udvalget for Plantelægemidler, der er nedsat ved direktiv 2001/83/EF, have ansvaret med hensyn til plantelægemidler.]

[25] EFT L 18 af 22.1.2000, s. 1.

(19) Agenturet vil kunne styrke disse udvalgs videnskabelige rolle og uafhængighed, navnlig gennem oprettelsen af et fast teknisk og administrativt sekretariat.

(20) De videnskabelige udvalg bør have udvidet deres arbejdsfelt og fungere og være sammensat på en mere tidssvarende måde. Den videnskabelige rådgivning til dem, der i fremtiden ansøger om markedsføringstilladelse, bør generaliseres og udbygges. Ligeledes bør der indføres strukturer, der gør det muligt at udvikle rådgivningen til firmaer. Udvalgene bør kunne uddelegere nogle af deres evalueringsopgaver til permanente og åbne arbejdsgrupper, der består af særligt udpegede videnskabelige eksperter, samtidig med at de bevarer det fulde ansvar for den videnskabelige rådgivning. Klageprocedurerne bør tilpasses, så ansøgerens rettighed sikres bedre.

(21) Antallet af medlemmer af de videnskabelige udvalg, der indgår i den centraliserede procedure, bør fastsættes, så udvalgene også efter EU's udvidelse kan have en effektiv størrelse.

(22) Endvidere bør de videnskabelige udvalgs rolle styrkes, så agenturet kan deltage mere aktivt i den internationale videnskabelige dialog, og så det kan udvikle visse aktiviteter, som nu er nødvendige, bl.a. med hensyn til international harmonisering på det videnskabelige område og teknisk samarbejde med Verdenssundheds-organisationen.

(23) For at øge retssikkerheden bør der ske en præcisering af bestemmelserne om åbenhed i agenturets arbejde og af visse betingelser for markedsføring af et lægemiddel, der er anerkendt af Fællesskabet, og agenturet bør have beføjelse til at kontrollere distributionen af lægemidler med en EF-tilladelse, og det bør præciseres, hvilke sanktioner der skal gælde, og hvordan de skal håndhæves, i tilfælde af manglende overholdelse af forordningens bestemmelser og af betingelserne i de tilladelser, der er udstedt i henhold til de procedurer, der er fastsat i denne forordning.

(24) Det er tillige nødvendigt at fastsætte regler om overvågning af lægemidler, som er godkendt af Fællesskabet, herunder navnlig om intensiv kontrol med bivirkninger ved disse lægemidler på grundlag af EF-lægemiddelovervågning, der tager sigte på, at ethvert lægemiddel, som under normale anvendelsesbetingelser indebærer en uacceptabel risiko, hurtigt trækkes tilbage fra markedet.

(25) For at gøre markedsovervågningen mere effektivt bør agenturet være ansvarligt for samordningen af medlemsstaternes aktiviteter inden for lægemiddelovervågning. Der bør indføres en række bestemmelser, som skal danne grundlag for strenge og effektive procedurer for lægemiddelovervågning, som skal give den ansvarlige myndighed mulighed for at træffe midlertidige hasteforanstaltninger, herunder ændringer af markedsføringstilladelsen, og som skal gøre det muligt når som helst at foretage en ny evaluering af forholdet mellem fordele og ulemper ved et lægemiddel.

(26) Kommissionen bør også i nært samarbejde med agenturet og efter høring af medlemsstaterne have til opgave at samordne udførelsen af medlemsstaternes forskellige overvågningsopgaver, herunder navnlig fremskaffelse af oplysninger om lægemidler samt kontrol med overholdelsen af god fremstillingspraksis, god laboratoriepraksis og god klinisk praksis.

(27) Der bør sørges for en samordnet anvendelse af fællesskabsprocedurerne for godkendelse af lægemidler og medlemsstaternes egne procedurer, som allerede i vid udstrækning er harmoniseret ved direktiv 2001/83/EF og 2001/82/EF. Hvert tiende år bør Kommissionen på grundlag af erfaringerne revurdere, hvordan de procedurer, der er indført ved denne forordning, fungerer.

(28) Bl.a. for at imødekomme patienternes legitime forventninger og tage hensyn til videnskabens og behandlingsformernes stadigt hurtigere udvikling, bør der indføres hurtigere evalueringsprocedurer, der er forbeholdt lægemidler af betydelig terapeutisk interesse, og procedurer for udstedelse af midlertidige tilladelser, der er underkastet bestemte betingelser, og som årligt tages op til behandling. I forbindelse med humanmedicinske lægemidler bør der endvidere om muligt altid anvendes en fælles fremgangsmåde med hensyn til kriterier og betingelser for specialudlevering ("compassionate use") af nye lægemidler, og det bør ske inden for medlemsstaternes lovgivning.

(29) I lighed med bestemmelserne i direktiv 2001/83/EF og 2001/82/EF bør en EF-markedsføringstilladelse have ubegrænset gyldighed. Endvidere bør en tilladelse, der ikke har været benyttet i to på hinanden følgende år, dvs. som ikke har medført markedsføring af et lægemiddel i Fællesskabet i den pågældende periode, anses for bortfaldet, bl.a. for at undgå den administrative byrde, der er forbundet med opretholdelsen af sådanne tilladelser.

(30) Miljørisici kan forbindes med lægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer. Det er derfor nødvendigt at sørge for en miljørisikovurdering af sådanne lægemidler i lighed med den vurdering, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF [26], kombineret med vurderingen af det pågældende lægemiddels kvalitet, sikkerhed og virkning inden for rammerne af den fælles EF-procedure.

[26] EFT L 106 af 17.4.2001, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. ..../2002 [om sporbarhed af genetisk modificerede organismer og sporbarhed af fødevarer osv.].

(31) Hovedparten af de nødvendige foranstaltninger, der skal gennemføres for at iværksætte denne forordning, er særlige gennemførelsesforanstaltninger, hvor rådgivningsproceduren efter artikel 3 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [27], eller forvaltningsproceduren efter artikel 4 i afgørelsen anvendes. For så vidt angår generelle gennemførelsesforanstaltninger efter artikel 2 i ovennævnte afgørelse bør disse fastlægges efter forskriftsproceduren i artikel 5 i afgørelsen -

[27] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

AFSNIT I DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 1

Formålet med denne forordning er at fastlægge fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning for så vidt angår human- og veterinærmedicinske lægemidler og at oprette et europæisk agentur for lægemiddelvurdering (herefter "agenturet").

Denne forordnings bestemmelser berører ikke de nationale myndigheders kompetence med hensyn til fastsættelse af lægemiddelpriser eller med hensyn til, om lægemidler skal være omfattet af de nationale sygesikringsordninger på grundlag af sundhedsmæssige, økonomiske eller sociale forhold. Medlemsstaterne kan således fra markedsføringstilladelsen udvælge de terapeutiske angivelser og pakningsstørrelser, som vil blive dækket af deres sociale sikringsorganer.

Artikel 2

Definitionerne i artikel 1 i direktiv 2001/83/EF og definitionerne i artikel 1 i direktiv 2001/82/EF finder anvendelse i denne forordning.

Indehaveren af tilladelsen til markedsføring af de lægemidler, der er omfattet af dette direktiv, skal være etableret i Fællesskabet. Vedkommende er ansvarlig for markedsføringen i hele Fællesskabet.

Artikel 3

1. Intet lægemiddel, som er opført i bilag I, kan markedsføres i Fællesskabet, medmindre Fællesskabet har udstedt en markedsføringstilladelse for det efter bestemmelserne i denne forordning.

2. Der kan anmodes om, at Fællesskabet udsteder en markedsføringstilladelse for et lægemiddel, som ikke er opført i bilag I, efter bestemmelserne i denne forordning, forudsat at ansøgeren dokumenterer, at det pågældende lægemiddel udgør en betydelig terapeutisk, videnskabelig eller teknisk innovation, eller at det af hensyn til patienterne eller dyrs sundhed er af interesse på fællesskabsplan, at der udstedes en tilladelse i henhold til denne forordning.

En sådan tilladelse kan ligeledes omfatte immunologiske veterinærlægemidler, der vedrører dyresygdomme, der er omfattet af forebyggende EF-foranstaltninger.

3. En generisk udgave af et EF-godkendt lægemiddel kan godkendes af medlemsstaternes kompetente myndigheder på følgende betingelser, jf. direktiv 2001/83/EF og direktiv 2001/82/EF:

a) ansøgningen om godkendelse indgives i henhold til artikel 10 i direktiv 2001/83/EF eller artikel 13 i direktiv 2001/82/EF

b) resuméet af produktegenskaberne stemmer på alle punkter overens med det lægemiddel, Fællesskabet har godkendt

c) det generiske lægemiddel godkendes under samme navn i alle de medlemsstater, hvor ansøgningen er indgivet.

4. Efter høring af det relevante udvalg under agenturet, som oprettet ved artikel 49, kan bilag I tages op til revision under hensyn til den tekniske og videnskabelige udvikling med henblik på i givet fald at foretage de nødvendige ændringer. Sådanne ændringer vedtages efter proceduren i artikel 77, stk. 2.

Artikel 4

1. Med henblik på at opnå den i artikel 3 omhandlede markedsføringstilladelse indgives en ansøgning til agenturet.

2. Fællesskabet udsteder og fører tilsyn med tilladelser til markedsføring af humanmedicinske lægemidler i henhold til afsnit II.

3. Fællesskabet udsteder og fører tilsyn med tilladelser til markedsføring af veterinærlægemidler i henhold til afsnit III.

AFSNIT II GODKENDELSE OG OVERVÅGNING AF HUMANMEDICINSKE LÆGEMIDLER

Kapitel 1 Indgivelse og behandling af ansøgninger - tilladelser

Artikel 5

1. Der nedsættes et udvalg for humanmedicinske lægemidler. Udvalget knyttes til agenturet.

2. Uden at artikel 50 og eventuelt andre opgaver, udvalget pålægges ifølge EF-retten, derved tilsidesættes, har Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler til opgave at udforme agenturets udtalelser om alle spørgsmål om antageligheden af sager, som forelægges efter den centraliserede procedure, om godkendelse, ændring, suspension eller tilbagekaldelse af en markedsføringstilladelse for et humanmedicinsk lægemiddel i overensstemmelse med bestemmelserne i dette afsnit, samt om lægemiddelovervågning.

3. Efter anmodning fra agenturets eksekutivdirektør eller Kommissionens repræsentant, afgiver Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler endvidere udtalelser om videnskabelige spørgsmål vedrørende vurdering af humanmedicinske lægemidler.

Artikel 6

1. Alle ansøgninger om godkendelse af et humanmedicinsk lægemiddel skal præcist og udtømmende indeholde de oplysninger og dokumenter, der er omhandlet i artikel 8, stk. 3, 10a og 1 samt bilag I i direktiv 2001/83/EF. I disse oplysninger og dokumenter skal der tages hensyn til, at der ansøges om én fællesskabsdækkende godkendelse, herunder at lægemidlet kun har ét navn.

Ansøgningen vedlægges det gebyr, agenturet skal have for at behandle ansøgningen.

2. En ansøgning om godkendelse af et humanmedicinsk lægemiddel, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2001/18/EF, ledsages af:

a) en kopi af de kompetente myndigheders eventuelle skriftlige godkendelse eller godkendelser af udsætning i miljøet af de genetisk modificerede organismer i forsknings- og udviklingsøjemed, når dette er fastsat i del B i direktiv 2001/18/EF eller del B i Rådets direktiv 90/220/EØF [28]

[28] EFT L 117 af 8.5.1990, s. 15.

b) et komplet teknisk dossier med de i bilag III og IV i direktiv 2001/18/EF krævede oplysninger

c) en vurdering af miljørisici i overensstemmelse med principperne i bilag II til direktiv 2001/18/EF

d) resultaterne af alle undersøgelser, der er foretaget i forsknings- eller udviklingsøjemed.

Artikel 13 til 24 i direktiv 2001/18/EF gælder ikke for humanmedicinske lægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer.

3. Agenturet sikrer, at Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler afgiver sin udtalelse senest to hundrede og ti dage efter modtagelsen af en gyldig ansøgning.

For humanmedicinske lægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer, skal udvalget i sin udtalelse respektere de miljøsikkerhedskrav, der er fastsat i direktiv 2001/18/EF. Som et led i vurderingen af ansøgningen om markedsføringstilladelse for humanmedicinske lægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer, holder rapportøren de fornødne samråd med de organer, som Fællesskabet eller medlemsstaterne har oprettet i henhold til direktiv 2001/18/EF.

4. I samråd med agenturet, medlemsstaterne og de berørte kredse udarbejder Kommissionen detaljerede retningslinjer for, i hvilken form godkendelses-ansøgningerne skal forelægges.

Artikel 7

Inden Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler afgiver udtalelse:

a) skal det kontrollere, at de oplysninger og dokumenter, der er indgivet i henhold til artikel 6, opfylder kravene i direktiv 2001/83/EF, og undersøge, om de betingelser for udstedelse af en markedsføringstilladelse, der er fastsat i denne forordning, er opfyldt

b) kan det anmode om, at et statslaboratorium eller et laboratorium, der er udpeget til dette formål, afprøver det humanmedicinske lægemiddel, råvarer og om nødvendigt mellemprodukter eller andre bestanddele for at sikre, at de kontrolmetoder, som fremstilleren har anvendt, og som er beskrevet i ansøgningen, er tilfredsstillende

c) kan det anmode ansøgeren om inden for en nærmere fastsat tidsfrist at supplere de oplysninger, der ledsager ansøgningen.

Hvis udvalget benytter sig af muligheden i første afsnit, litra c), suspenderes den i artikel 6, stk. 3, første afsnit, fastsatte tidsfrist, indtil de ønskede yderligere oplysninger er tilvejebragt. Denne tidsfrist suspenderes ligeledes i det tidsrum, ansøgeren får til at forberede mundtlige eller skriftlige forklaringer.

Artikel 8

1. Efter skriftlig anmodning fra Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler fremsender medlemsstaten oplysninger, der godtgør, at fremstilleren af et lægemiddel eller den, der importerer et lægemiddel fra et tredjeland, er i stand til at fremstille det pågældende lægemiddel eller at foretage den nødvendige kontrol efter de oplysninger og dokumenter, der er forelagt i henhold til artikel 6.

2. Hvis Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler finder det nødvendigt for behandlingen af en ansøgning, kan det kræve, at ansøgeren lader produktionsstedet for det berørte lægemiddel underkaste en specifik inspektion.

Inspektionen, der skal være gennemført inden for den i artikel 6, stk. 3, første afsnit, anførte tidsfrist, udføres af inspektører fra medlemsstaten, som er i besiddelse af den nødvendige sagkundskab, og som kan ledsages af en rapportør eller ekspert, som udvalget har udpeget.

Artikel 9

1. Agenturet underretter straks ansøgeren, hvis udtalelsen fra Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler går ud på:

a) at ansøgningen ikke opfylder de i denne forordning fastsatte godkendelses-kriterier

b) at resuméet af produktegenskaberne som foreslået af ansøgeren bør ændres

c) at etiketteringen af eller indlægssedlen til lægemidlet ikke opfylder bestemmelserne i afsnit V i direktiv 2001/83/EF

d) at tilladelsen skal udstedes på de i artikel 13, stk. 4 og 5, omhandlede betingelser.

2. Inden femten dage efter modtagelsen af udtalelsen, jf. stk. 1, kan ansøgeren skriftligt meddele agenturet, at han agter at appellere afgørelsen. I så fald sender han agenturet en detaljeret begrundelse for sin appel senest tres dage efter modtagelsen af udtalelsen.

Inden tres dage efter modtagelsen af begrundelsen for appellen genovervejer Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler sin holdning i overensstemmelse med artikel 55, stk. 1, andet afsnit. Konklusionerne om appellen vedlægges den endelige udtalelse.

3. Inden tredive dage efter, at Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler har vedtaget sin endelige udtalelse, sender agenturet denne til Kommissionen, medlemsstaterne og ansøgeren. Udtalelsen ledsages af en rapport med en redegørelse for evalueringen af lægemidlet og begrundelsen for dets konklusioner.

4. Hvis en udtalelse støtter udstedelsen af en tilladelse til markedsføring af det pågældende lægemiddel, vedlægges udtalelsen følgende dokumenter:

a) et udkast til resumé af produktegenskaberne som omhandlet i artikel 11 i direktiv 2001/83/EF

b) nærmere angivelse af eventuelle betingelser eller begrænsninger i forbindelse med udlevering eller brug af det pågældende lægemiddel, herunder betingelserne for lægemidlets udlevering til patienter, i overensstemmelse med kriterierne i afsnit VI i direktiv 2001/83/EF

c) udkastet til teksten til etikettering og indlægsseddel som foreslået af ansøgeren og udarbejdet i henhold til afsnit V i direktiv 2001/83/EF

d) evalueringsrapporten.

Artikel 10

1. Inden tredive dage efter modtagelsen af udtalelsen, jf. artikel 5, stk. 2, udarbejder Kommissionen et udkast til den afgørelse, der skal træffes vedrørende ansøgningen.

Hvis der i henhold til et udkast til afgørelse skal udstedes en markeds-føringstilladelse, indeholder udkastet de i artikel 9, stk. 4, første afsnit, litra a), b) og c), omhandlede dokumenter, hvortil der henvises.

Hvis udkastet til afgørelse ikke er i overensstemmelse med agenturets udtalelse, vedføjer Kommissionen som bilag en nøje redegørelse for grundene til forskellene.

Udkastet til afgørelse sendes til medlemsstaterne og ansøgeren.

2. Kommissionen træffer endelig afgørelse efter proceduren i artikel 77, stk. 3, hvis udkastet til afgørelse er i overensstemmelse med agenturets udtalelse.

Kommissionen træffer endelig afgørelse efter proceduren i artikel 77, stk. 4, hvis udkastet til afgørelse ikke er i overensstemmelse med agenturets udtalelse.

3. Forretningsordenen for Det Stående Udvalg for Humanmedicinske Lægemidler, der er omhandlet i artikel 77, stk. 1, tilpasses for at tage hensyn til de opgaver, der påhviler det i henhold til denne forordning.

Disse tilpasninger indebærer følgende:

a) det stående udvalg afgiver udtalelse efter en skriftlig procedure

b) den enkelte medlemsstat får femten dage til at sende Kommissionen skriftlige bemærkninger vedrørende udkastet til afgørelse. Hvis afgørelsen imidlertid er af hastende karakter, kan formanden fastsætte en kortere frist, afhængigt af hvor meget det haster

c) den enkelte medlemsstat har mulighed for skriftligt at kræve, at udkastet til afgørelse, jf. stk. 1, drøftes af det stående udvalg på et plenarmøde, idet den begrunder sit krav.

4. Når de skriftlige bemærkninger fra en medlemsstat efter Kommissionens opfattelse rejser vigtige nye videnskabelige eller tekniske spørgsmål, som ikke er berørt i agenturets udtalelse, afbryder formanden proceduren og sender ansøgningen tilbage til agenturet til yderligere overvejelse.

5. Kommissionen vedtager de nødvendige gennemførelsesbestemmelser til stykke 3 efter fremgangsmåden i artikel 77, stk. 2.

6. Agenturet varetager formidlingen af de dokumenter, der er omhandlet i artikel 9, stk. 3, litra a), b) og c).

Artikel 11

1. Markedsføringstilladelse nægtes, hvis det efter kontrol af de i henhold til artikel 6 indgivne oplysninger eller dokumenter viser sig, at ansøgeren ikke har ført passende eller tilstrækkeligt bevis for det humanmedicinske lægemiddels kvalitet, sikkerhed eller virkning.

Tilladelse nægtes ligeledes, hvis de oplysninger og dokumenter, ansøgeren har forelagt i henhold til artikel 6, er ukorrekte, eller hvis etiketteringen og indlægssedlerne, som ansøgeren har foreslået, ikke opfylder bestemmelserne i afsnit V i direktiv 2001/83/EF.

2. Nægtelse af en EF-markedsføringstilladelse er ensbetydende med et forbud mod markedsføring af det pågældende lægemiddel i hele Fællesskabet.

Artikel 12

1. Med forbehold af artikel 4, stk. 4, i direktiv 2001/83/EF gælder en markedsføringstilladelse, der er udstedt efter denne forordning, i hele Fællesskabet. En sådan markedsføringstilladelse giver i hver medlemsstat de samme rettigheder og forpligtelser som en markedsføringstilladelse, der er udstedt i den pågældende medlemsstat i henhold til artikel 6 i direktiv 2001/83/EF.

De godkendte lægemidler optages i EF-registret for humanmedicinske lægemidler og tildeles et nummer, der skal fremgå af emballagen.

2. Oplysninger om udstedelse af markedsføringstilladelser offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende med angivelse af bl.a. udstedelsesdatoen og nummeret i EF-registret.

3. Agenturet offentliggør den evalueringsrapport om det humanmedicinske lægemiddel, som Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler har udarbejdet, sammen med begrundelsen for dets udtalelse, idet eventuelle oplysninger af kommerciel fortrolig art forinden er fjernet.

4. Når en markedsføringstilladelse er udstedt, underretter indehaveren af markeds-føringstilladelsen agenturet om, hvornår markedsføringen af det humanmedicinske lægemiddel reelt påbegyndes i medlemsstaterne, under hensyntagen til de forskellige godkendte præsentationsmåder.

Vedkommende underretter endvidere agenturet, hvis lægemidlet ikke længere markedsføres.

Efter anmodning fra agenturet, bl.a. som led i lægemiddelovervågning, forelægger indehaveren af markedsføringstilladelsen alle oplysninger om salgs- eller ordinationsmængde på EF-plan og opdelt pr. medlemsstat for det pågældende lægemiddel.

Artikel 13

1. Tilladelsen har ubegrænset gyldighed, jf. dog stk. 2 og 3.

2. En tilladelse, som ikke har medført reel markedsføring af det godkendte humanmedicinske lægemiddel i Fællesskabet i to på hinanden følgende år, bortfalder.

3. Hvis et godkendt humanmedicinsk lægemiddel, som har været markedsført, ikke længere reelt markedsføres i Fællesskabet i to på hinanden følgende år, bortfalder tilladelsen for dette lægemiddel.

4. Efter samråd med ansøgeren kan der udstedes en tilladelse, der er gjort afhængig af visse særlige forpligtelser, og som agenturet hvert år skal tage op til fornyet overvejelse.

Uanset stk. 1 er denne tilladelse gyldig i et år og kan forlænges med et år ad gangen.

De nærmere bestemmelser om udstedelsen af sådanne tilladelser fastsættes i en forordning, Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 77, stk. 2.

5. Under særlige omstændigheder, hvor en af de begrundelser, der er omhandlet i bilag I til direktiv 2001/83/EF, ud fra objektive kriterier gælder for en ansøgning, og efter samråd med ansøgeren, kan der udstedes tilladelse på særlige betingelser. Opretholdelse af tilladelsen knyttes sammen med en fornyet årlig behandling af disse betingelser.

6. Når der indgives en ansøgning om tilladelse til markedsføring af humanmedicinske lægemidler af væsentlig interesse for folkesundheden, herunder terapeutiske nyskabelser, kan ansøgeren anmode om en hurtig evalueringsprocedure. Anmodningen skal begrundes.

Hvis Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler imødekommer anmodningen, nedsættes fristen i artikel 6, stk. 3, første afsnit, til hundrede og halvtreds dage.

7. Når Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler vedtager sin udtalelse, vedlægges et forslag til kriterierne for ordination eller anvendelse af de humanmedicinske lægemidler jf. artikel 70 i direktiv 2001/83/EF.

8. For humanmedicinske lægemidler, der er godkendt efter denne forordning, gælder den beskyttelsesperiode på ti år, som er omhandlet i artikel 10, stk. 1, i direktiv 2001/83/EF.

Artikel 14

Udstedelse af en tilladelse mindsker ikke fremstillerens generelle civil- og strafferetlige ansvar efter gældende national ret i medlemsstaterne, hvilket også gælder for indehaveren af markedsføringstilladelsen.

Kapitel 2 Overvågning og sanktioner

Artikel 15

1. Når en tilladelse er udstedt i overensstemmelse med denne forordning, skal indehaveren af tilladelsen til markedsføring af det humanmedicinske lægemiddel tage hensyn til den tekniske og videnskabelige udvikling for så vidt angår de i artikel 8, stk. 3 litra d) og h), i direktiv 2001/83/EF omhandlede fremstillings- og kontrolmetoder og indføre ændringer, som måtte være nødvendige for, at lægemidlet kan fremstilles og kontrolleres ved generelt anerkendte videnskabelige metoder. Indehaveren af markedsføringstilladelsen skal anmode om at få godkendt disse ændringer i overensstemmelse med denne forordning.

2. Indehaveren af markedsføringstilladelsen fremlægger straks nye oplysninger for agenturet, Kommissionen og medlemsstaterne, som kan indebære ændringer af de oplysninger og dokumenter, der er omhandlet i artikel 8, stk. 3, 10a og 11 og bilag I til direktiv 2001/83/EF og i artikel 9, stk. 4, i denne forordning.

Indehaveren af markedsføringstilladelsen skal navnlig underrette agenturet, Kommissionen og medlemsstaterne om forbud eller begrænsninger, der er pålagt af myndighederne i de lande, hvor det humanmedicinske lægemiddel markedsføres, og om andre nye oplysninger, som vil kunne påvirke bedømmelsen af fordele og risici ved det pågældende lægemiddel.

3. Hvis indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel agter at foretage ændringer af oplysninger og dokumenter efter stk. 2, skal vedkommende indgive en ansøgning til agenturet.

4. Kommissionen træffer efter høring af agenturet relevante foranstaltninger for at undersøge ændringer af betingelserne i markedsføringstilladelsen.

Disse foranstaltninger vedtages af Kommissionen i form af en forordning efter proceduren i artikel 77, stk. 2.

Artikel 16

For humanmedicinske lægemidler, der er fremstillet i Fællesskabet, er tilsynsmyndighederne de kompetente myndigheder i den eller de medlemsstater, som har udstedt den i artikel 40 i direktiv 2001/83/EF omhandlede tilladelse til fremstilling af det pågældende lægemiddel.

For lægemidler, der er importeret fra tredjelande, er tilsynsmyndighederne de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor den i artikel 51, stk. 1, litra b), i direktiv 2001/83/EF omhandlede kontrol udføres, medmindre der mellem Fællesskabet og eksportlandet er truffet passende foranstaltninger til, at denne kontrol udføres i eksportlandet, og at fremstilleren følger standarder for god fremstillingspraksis, der er mindst lige så høje som Fællesskabets standarder.

En medlemsstat kan anmode en anden medlemsstat eller agenturet om bistand.

Artikel 17

1. Tilsynsmyndighederne har på Fællesskabets vegne ansvaret for kontrollen med, at indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel, fremstilleren og importøren etableret inden for Fællesskabet, opfylder kravene i afsnit IV og XI i direktiv 2001/83/EF.

2. Hvis Kommissionen i overensstemmelse med artikel 122 i direktiv 2001/83/EF underrettes om alvorlige meningsforskelle mellem medlemsstater med hensyn til, om indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel, en fremstiller eller importør, der er etableret inden for Fællesskabet, opfylder de i stk. 1 nævnte krav, kan Kommissionen efter samråd med de berørte medlemsstater anmode om, at en inspektør fra tilsynsmyndigheden foretager en ny inspektion hos indehaveren af markedsføringstilladelsen, fremstilleren eller importøren; denne inspektør ledsages af to inspektører fra medlemsstater, som ikke er part i tvisten, eller af to eksperter, som Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler har udpeget.

3. Med forbehold af eventuelle foranstaltninger, som måtte være truffet mellem Fællesskabet og tredjelande i henhold til artikel 16, stk. 2, kan Kommissionen på grundlag af en begrundet anmodning fra en medlemsstat, fra Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler eller på eget initiativ anmode en fremstiller, der er etableret i et tredjeland, om at give adgang til inspektionsbesøg.

Inspektionen foretages af sagkyndige inspektører fra medlemsstaterne, som i givet fald kan ledsages af en rapportør eller ekspert, som udvalget har udpeget. Inspektørernes rapport forelægges Kommissionen, medlemsstaterne og Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler. Inspektørernes rapport forelægges Kommissionen, medlemsstaterne og Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler.

Artikel 18

1. Hvis tilsynsmyndighederne eller de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat mener, at fremstilleren eller importøren etableret inden for Fællesskabet ikke længere opfylder forpligtelserne i afsnit IV i direktiv 2001/83/EF, underretter de straks Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler og Kommissionen herom med detaljeret angivelse af begrundelsen og de foranstaltninger, de agter at træffe.

Det samme gælder, hvis en medlemsstat eller Kommissionen mener, at en af de i afsnit IX og XI i direktiv 2001/83/EF omhandlede foranstaltninger bør træffes med hensyn til det pågældende lægemiddel, eller hvis Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler har fremsat udtalelse herom i medfør af artikel 5 i denne forordning.

2. Kommissionen anmoder agenturet om en udtalelse inden for en frist, som Kommissionen fastsætter under hensyntagen til, hvor meget spørgsmålet haster, for at de anførte begrundelser kan blive behandlet. Indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel opfordres om muligt til at fremsætte mundtlige eller skriftlige forklaringer.

3. På grundlag af agenturets udtalelse træffer Kommissionen de fornødne midlertidige foranstaltninger, som straks finder anvendelse.

Den endelige afgørelse træffes i løbet af seks måneder efter procedurerne i artikel 10, stk. 2.

4. Hvor der skal handles hurtigt for at beskytte menneskers eller dyrs sundhed eller miljøet, kan en medlemsstat på eget initiativ eller efter anmodning fra Kommissionen på sit område suspendere anvendelsen af et humanmedicinsk lægemiddel, som er godkendt i overensstemmelse med denne forordning.

Hvis medlemsstaten handler på eget initiativ, underretter den senest den følgende arbejdsdag efter suspensionen Kommissionen og agenturet om begrundelsen herfor. Agenturet underretter straks de øvrige medlemsstater. Kommissionen indleder straks proceduren i stk. 2 og 3.

5. De i stk. 4 omhandlede suspenderende foranstaltninger, kan opretholdes, indtil en endelig afgørelse er truffet efter fremgangsmåden i artikel 10, stk. 2.

6. Agenturet oplyser enhver berørt person, som måtte anmode herom, om den endelige afgørelse.

Kapitel 3 Lægemiddelovervågning

Artikel 19

Definitionerne i artikel 106, stk. 2, i direktiv 2001/83/EF finder anvendelse i dette kapitel.

Artikel 20

Agenturet, der handler i nært samarbejde med de i medfør af artikel 102 i direktiv 2001/83/EF indførte nationale lægemiddelovervågningssystemer, skal have meddelt enhver relevant oplysning om formodede bivirkninger ved humanmedicinske lægemidler, der er godkendt af Fællesskabet i henhold til denne forordning. Udvalget for Humanmedicinske Lægemidler kan i givet fald i overensstemmelse med artikel 5 i denne forordning fremsætte udtalelser om, hvilke foranstaltninger der er nødvendige.

Foranstaltningerne kan omfatte ændringer af markedsføringstilladelsen. De vedtages efter procedurerne i artikel 10, stk. 2.

Indehaveren af markedsføringstilladelsen og medlemsstaternes kompetente myndigheder sikrer, at alle relevante oplysninger om formodede bivirkninger ved humanmedicinske lægemidler, der er godkendt i henhold til denne forordning, meddeles agenturet i henhold til denne forordning.

Artikel 21

Indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel, der er godkendt i henhold til denne forordning, har til stadighed en person, der er tilstrækkeligt sagkyndig inden for lægemiddelovervågning, til sin rådighed.

Denne sagkyndige person, der skal være bosiddende i Fællesskabet, er ansvarlig for at:

a) oprette og administrere et system, der sikrer, at oplysninger om alle formodede bivirkninger, der indberettes til virksomhedens personale og lægemiddelkonsulenter, samles, vurderes og registreres på en sådan måde, at der er adgang til dem på ét enkelt sted i Fællesskabet

b) udarbejde de i artikel 22, stk. 3, omhandlede fortegnelser til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne og til agenturet i overensstemmelse med kravene i denne forordning

c) sikre, at eventuelle anmodninger fra de kompetente myndigheder om tilvejebringelse af yderligere oplysninger til vurdering af fordele og risici ved et lægemiddel besvares hurtigt og fuldstændigt, herunder oplysninger om, hvor stort salget er, eller hvor mange recepter der er udstedt for det pågældende lægemiddel

d) underrette de kompetente myndigheder om enhver oplysning, der er relevant for vurderingen af fordele og risici ved et lægemiddel, herunder relevante oplysninger om sikkerhedsundersøgelser, der er gennemført, efter at der er givet tilladelse til markedsføring.

Artikel 22

1. Indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel sikrer, at alle formodede alvorlige bivirkninger, som i Fællesskabet har manifesteret sig ved et i medfør af denne forordning godkendt lægemiddel, og som indehaveren er gjort opmærksom på af en sagkyndig i sundhedssektoren, registreres og straks eller i hvert fald senest femten dage efter, at indehaveren har modtaget oplysningen, indberettes til de medlemsstater, på hvis område hændelsen er indtruffet.

Indehaveren af markedsføringstilladelsen skal registrere alle øvrige formodede alvorlige bivirkninger, der opfylder indberetningskriterierne, jf. retningslinjerne omhandlet i artikel 24, og som indehaveren med rimelighed må formodes at have kendskab til, og straks og under alle omstændigheder senest femten dage efter modtagelsen af disse oplysninger indberette dem til de medlemsstater, på hvis område hændelsen er indtruffet, og til agenturet.

2. Indehaveren af tilladelsen til markedsføring af et humanmedicinsk lægemiddel sikrer, at alle formodede alvorlige, uventede bivirkninger, som har manifesteret sig på et tredjelands område, indberettes til medlemsstaterne og agenturet straks eller i hvert fald senest femten dage efter, at oplysningen er modtaget. Ordningerne for indberetning af formodede uventede bivirkninger, der ikke er alvorlige, uanset om de har manifesteret sig i Fællesskabet eller i et tredjeland, vedtages efter proceduren i artikel 77, stk. 2.

Bortset fra ekstraordinære omstændigheder indberettes oplysningerne om bivirkningerne elektronisk i form af en fortegnelse ifølge retningslinjerne omhandlet i artikel 24.

3. Indehaveren af markedsføringstilladelsen skal føre detaljerede fortegnelser over alle andre formodede bivirkninger, som har manifesteret sig i eller uden for Fællesskabet, og som indberettes til ham af en sagkyndig i sundhedssektoren.

Medmindre der er fastsat andre krav som betingelse for Fællesskabets meddelelse af tilladelsen, forelægges disse fortegnelser i form af en periodisk opdateret fortegnelse vedrørende sikkerheden for agenturet og medlemsstaterne, så snart der anmodes derom eller mindst hver sjette måned i de første to år efter tilladelsen og en gang om året i de følgende to år. Derefter forelægges fortegnelserne hvert tredje år, eller så snart der anmodes derom.

Disse fortegnelser ledsages af en videnskabelig vurdering.

Artikel 23

Hver medlemsstat sikrer, at alle formodede alvorlige bivirkninger, der på dens område har manifesteret sig ved et i henhold til denne forordning godkendt humanmedicinsk lægemiddel, og som den pågældende stat er gjort opmærksom på, registreres og indberettes til agenturet og indehaveren af markedsføringstilladelsen straks eller i hvert fald senest femten dage efter modtagelsen af oplysningen.

Agenturet underretter de nationale lægemiddelovervågningssystemer etableret i overensstemmelse med artikel 102 i direktiv 2001/83/EF.

Artikel 24

Kommissionen skal i samråd med agenturet, medlemsstaterne og de berørte kredse udarbejde retningslinjer for indsamling, kontrol og udformning af bivirkningsfortegnelser.

Ved indsendelse af fortegnelserne anvender indehaverne af markedsføringstilladelsen i overensstemmelse med retningslinjerne den medicinske terminologi, der er godkendt på internationalt niveau.

Agenturet skal i samråd med medlemsstaterne og Kommissionen udarbejde et datanet med henblik på hurtig overførsel af data til de kompetente myndigheder i Fællesskabet i tilfælde af varslinger om fabrikationsfejl, alvorlige bivirkninger og andre oplysninger i forbindelse med lægemiddelovervågningen af lægemidler, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 2001/83/EF.

Artikel 25

Agenturet samarbejder ved Verdenssundhedsorganisationen om international lægemiddel-overvågning og træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at relevante og tilstrækkelige oplysninger om foranstaltninger, der er truffet i Fællesskabet, og som kan påvirke beskyttelsen af den offentlige sundhed i tredjelande, omgående meddeles Verdenssundhedsorganisationen, og sender Kommissionen og medlemsstaterne en kopi heraf.

Artikel 26

Ændringer, som er nødvendige for at ajourføre bestemmelserne i dette kapitel for at tage hensyn til den videnskabelige og tekniske udvikling, vedtages efter proceduren i artikel 77, stk. 2.

AFSNIT III GODKENDELSE OG OVERVÅGNING AF VETERINÆRLÆGEMIDLER

Kapitel 1 Indgivelse og behandling af ansøgninger - tilladelser

Artikel 27

1. Der nedsættes et udvalg for veterinærlægemidler. Udvalget knyttes til agenturet.

2. Uden at artikel 50 og eventuelt andre opgaver, udvalget pålægges ifølge EF-retten, bl.a. Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 [29], derved tilsidesættes, har Udvalget for Veterinærlægemidler til opgave at udforme agenturets udtalelser om alle spørgsmål om, hvorvidt de dossierer, som forelægges efter den centraliserede procedure, kan behandles, om godkendelse, ændring, suspension eller tilbagekaldelse af en markedsføringstilladelse for et veterinærlægemiddel i overensstemmelse med bestemmelserne i dette afsnit, samt om lægemiddelovervågning.

[29] EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1.

3. Efter anmodning fra agenturets eksekutivdirektør eller Kommissionens repræsentant, afgiver Udvalget for Veterinærlægemidler endvidere udtalelser om videnskabelige spørgsmål vedrørende vurdering af veterinærlægemidler.

Artikel 28

1. Alle ansøgninger om godkendelse af et veterinærlægemiddel skal præcist og udtømmende indeholde de oplysninger og dokumenter, der er omhandlet i artikel 12, stk. 3, 13a og 14 samt bilag I i direktiv 2001/82/EF. I disse oplysninger og dokumenter skal der tages hensyn til, at der ansøges om én fællesskabsdækkende godkendelse, herunder at lægemidlet kun har ét navn.

Ansøgningen vedlægges det gebyr, agenturet skal have for at behandle ansøgningen.

2. En ansøgning om godkendelse af et veterinærlægemiddel, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2001/18/EF, ledsages af:

a) en kopi af de kompetente myndigheders eventuelle skriftlige godkendelse eller godkendelser af udsætning i miljøet af de genetisk modificerede organismer i forsknings- og udviklingsøjemed, når dette er fastsat i del B i direktiv 2001/18/EF eller del B i direktiv 90/220/EØF

b) et komplet teknisk dossier med de i bilag III og IV i direktiv 2001/18/EF krævede oplysninger

c) en vurdering af miljørisici i overensstemmelse med principperne i bilag II til direktiv 2001/18/EF

d) resultaterne af alle undersøgelser, der er foretaget i forsknings- eller udviklingsøjemed.

Artikel 13 til 24 i direktiv 2001/18/EF gælder ikke for veterinærlægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer.

3. Agenturet sikrer, at Udvalget for Veterinærlægemidler afgiver sin udtalelse senest tohundrede og ti dage efter modtagelsen af en gyldig ansøgning.

For veterinærlægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer, skal udvalget i sin udtalelse respektere de miljøsikkerhedskrav, der er fastsat i direktiv 2001/18/EF. Som led i vurderingen af ansøgningen om markedsføringstilladelse for veterinærlægemidler, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer, holder rapportøren de fornødne samråd med de organer, som Fællesskabet eller medlemsstaterne har oprettet i henhold til direktiv 2001/18/EF.

4. I samråd med agenturet, medlemsstaterne og de berørte kredse udarbejder Kommissionen detaljerede retningslinjer for, i hvilken form godkendelses-ansøgningerne skal forelægges.

Artikel 29

1. Inden Udvalget for Veterinærlægemidler afgiver udtalelse:

a) skal det kontrollere, at de oplysninger og dokumenter, der er indgivet i henhold til artikel 28, opfylder kravene i direktiv 2001/82/EF, og undersøge, om de betingelser for udstedelse af en markedsføringstilladelse, der er fastsat i denne forordning, er opfyldt

b) kan det anmode om, at et statslaboratorium eller et laboratorium, der er udpeget til dette formål, afprøver veterinærlægemidlet, råvarer og om nødvendigt mellemprodukter eller andre bestanddele for at sikre, at de kontrolmetoder, som fremstilleren har anvendt, og som er beskrevet i ansøgningsdokumenterne, er tilfredsstillende

c) kan det anmode et EF-referencelaboratorium, et statslaboratorium eller et laboratorium, der er udpeget til dette formål, om på grundlag af prøver tilvejebragt af ansøgeren at kontrollere, om den metode til analytisk påvisning, som er foreslået af ansøgeren i overensstemmelse med artikel 12, stk. 3, litra j), andet led, i direktiv 2001/82/EF, er egnet til påvisning af restkoncentrationer, bl.a. restkoncentrationer, der overstiger de maksimums-niveauer, der er godkendt af Fællesskabet i henhold til forordning (EØF) nr. 2377/90

d) kan det anmode ansøgeren om inden for en nærmere fastsat tidsfrist at supplere de oplysninger, der ledsager ansøgningen.

Hvis udvalget benytter sig af denne mulighed, suspenderes den i første afsnit, litra d), suspenderes den i artikel 28, stk. 3, første afsnit, fastsatte tidsfrist, indtil de ønskede yderligere oplysninger er tilvejebragt. Denne tidsfrist suspenderes ligeledes i det tidsrum, ansøgeren får til at forberede mundtlige eller skriftlige forklaringer.

2. Hvis analysemetoden ikke er blevet kontrolleret på et af de nævnte laboratorier som led i de procedurer, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 2377/90, skal denne kontrol foretages i henhold til denne artikel

Artikel 30

1. Efter skriftlig anmodning fra Udvalget for Veterinærlægemidler fremsender medlemsstaten oplysninger, der godtgør, at fremstilleren af et veterinærlægemiddel eller den, der importerer et veterinærlægemiddel fra et tredjeland, er i stand til at fremstille det pågældende lægemiddel eller at foretage den nødvendige kontrol efter de oplysninger og dokumenter, der er forelagt i henhold til artikel 28.

2. Hvis Udvalget for Veterinærlægemidler finder det nødvendigt for behandlingen af en ansøgning, kan det kræve, at ansøgeren lader produktionsstedet for det berørte veterinærlægemiddel underkaste en specifik inspektion.

Inspektionen, der skal være gennemført inden for den i artikel 28, stk. 3, første afsnit, anførte tidsfrist, udføres af inspektører fra medlemsstaten, som er i besiddelse af den nødvendige sagkundskab, og som kan ledsages af en rapportør eller ekspert, som udvalget har udpeget.

Artikel 31

1. Agenturet underretter straks ansøgeren, hvis udtalelsen fra Udvalget for Veterinærlægemidler går ud på:

a) at ansøgningen ikke opfylder de i denne forordning fastsatte godkendelses-kriterier

b) at resuméet af produktegenskaberne som foreslået af ansøgeren bør ændres

c) at etiketteringen af eller indlægssedlen til lægemidlet ikke opfylder bestemmelserne i afsnit V i direktiv 2001/82/EF

d) at tilladelsen skal udstedes på de i artikel 35, stk. 4, omhandlede betingelser.

2. Inden femten dage efter modtagelsen af udtalelsen, jf. stk. 1, kan ansøgeren skriftligt meddele agenturet, at han agter at appellere afgørelsen. I så fald sender han agenturet en detaljeret begrundelse for sin appel senest tres dage efter modtagelsen af udtalelsen.

Inden tres dage efter modtagelsen af begrundelsen for appellen genovervejer Udvalget for Veterinærlægemidler sin holdning i overensstemmelse med artikel 55, stk. 1, andet afsnit. Konklusionerne om appellen vedlægges den endelige udtalelse.

3. Inden tredive dage efter, at Udvalget for Veterinærlægemidler har vedtaget sin endelige udtalelse, sender agenturet denne til Kommissionen, medlemsstaterne og ansøgeren. Udtalelsen ledsages af en rapport med en redegørelse for evalueringen af veterinærlægemidlet og begrundelsen for dets konklusioner.

4. Hvis en udtalelse støtter udstedelsen af en tilladelse til markedsføring af det pågældende veterinærlægemiddel, vedlægges udtalelsen følgende dokumenter:

a) et udkast til resumé af produktegenskaberne som omhandlet i artikel 14 i direktiv 2001/82/EF. Udkastet skal om nødvendigt afspejle forskellene i de veterinære betingelser i medlemsstaterne

b) for veterinærlægemidler til indgift i dyr, der er bestemt til levneds-middelproduktion, en angivelse af den maksimale grænseværdi for restkoncentrationer, som kan accepteres af Fællesskabet i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90

c) nærmere angivelse af eventuelle betingelser eller begrænsninger i forbindelse med udlevering eller brug af det pågældende veterinærlægemiddel, herunder betingelserne for veterinærlægemidlets udlevering til brugerne, I overensstemmelse med kriterierne i direktiv 2001/82/EF

d) udkastet til teksten til etikettering og indlægsseddel som foreslået af ansøgeren og udarbejdet i henhold til afsnit V i direktiv 2001/82/EF

e) evalueringsrapporten.

Artikel 32

1. Inden tredive dage efter modtagelsen af udtalelsen, jf. artikel 27, stk. 2, udarbejder Kommissionen et udkast til den afgørelse, der skal træffes vedrørende ansøgningen.

Hvis der i henhold til et udkast til afgørelse skal udstedes en markeds-føringstilladelse, indeholder udkastet de i artikel 31, stk. 4, litra a)-d), omhandlede dokumenter, hvortil der henvises.

Hvis udkastet til afgørelse ikke er i overensstemmelse med agenturets udtalelse, vedføjer Kommissionen som bilag en nøje redegørelse for grundene til forskellene.

Udkastet til afgørelse sendes til medlemsstaterne og ansøgeren.

2. Kommissionen træffer endelig afgørelse efter proceduren i artikel 77, stk. 3, hvis udkastet til afgørelse er i overensstemmelse med agenturets udtalelse.

Kommissionen træffer endelig afgørelse efter proceduren i artikel 77, stk. 4, hvis udkastet til afgørelse ikke er i overensstemmelse med agenturets udtale.

3. Forretningsordenen for Det Stående Udvalg for Veterinærlægemidler, der er omhandlet i artikel 77, stk. 1, tilpasses for at tage hensyn til de opgaver, der påhviler det i henhold til denne forordning.

Disse tilpasninger indebærer følgende:

a) det stående udvalg afgiver udtalelse efter en skriftlig procedure

b) den enkelte medlemsstat får 15 dage til at sende Kommissionen skriftlige bemærkninger vedrørende udkastet til afgørelse. Hvis afgørelsen imidlertid er af hastende karakter, kan formanden fastsætte en kortere frist, afhængigt af hvor meget det haster

c) den enkelte medlemsstat har mulighed for skriftligt at kræve, at udkastet til afgørelse, jf. stk. 1, drøftes af det stående udvalg på et plenarmøde, idet den begrunder sit krav.

4. Når de skriftlige bemærkninger fra en medlemsstat efter Kommissionens opfattelse rejser vigtige nye videnskabelige eller tekniske spørgsmål, som ikke er berørt i agenturets udtalelse, afbryder formanden proceduren og sender ansøgningen tilbage til agenturet til yderligere overvejelse.

5. Kommissionen vedtager de nødvendige gennemførelsesbestemmelser til stykke 3 efter fremgangsmåden i artikel 77, stk. 2.

6. Agenturet varetager formidlingen af de dokumenter, der er omhandlet i artikel 31, stk. 4, litra a)-d).

Artikel 33

1. Markedsføringstilladelse nægtes, hvis det efter kontrol af de i henhold til artikel 28 indgivne oplysninger eller dokumenter viser sig:

a) at ansøgeren ikke på relevant og tilstrækkelig vis har dokumenteret veterinærlægemidlets kvalitet, sikkerhed eller virkning

b) at der ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til dyrenes sundhed og velfærd og/eller forbrugernes sikkerhed og sundhed, når det drejer sig om zootekniske veterinærlægemidler og vækstfremmere

c) at den af ansøgeren angivne ventetid ikke er lang nok til at sikre, at levnedsmidler hidrørende fra behandlede dyr ikke indeholder restkoncen-trationer, som kan være til fare for forbrugerne, eller at den anbefalede ventetid ikke er tilstrækkeligt godtgjort

d) at veterinærlægemidlet frembydes til en anvendelse, som er forbudt i henhold til andre fællesskabsbestemmelser.

Tilladelse nægtes ligeledes, hvis de oplysninger og dokumenter, ansøgeren har forelagt i henhold til artikel 28, er ukorrekte, eller hvis etiketteringen og indlægssedlerne, som ansøgeren har foreslået, ikke opfylder bestemmelserne i afsnit V i direktiv 2001/82/EF.

2. Nægtelse af en EF-markedsføringstilladelse er ensbetydende med et forbud mod markedsføring af det pågældende veterinærlægemiddel i hele Fællesskabet.

Artikel 34

1. Med forbehold af artikel 71 i direktiv 2001/82/EF gælder en markedsførings-tilladelse, der er udstedt efter denne forordning, i hele Fællesskabet. En sådan markedsføringstilladelse giver i hver medlemsstat de samme rettigheder og forpligtelser som en markedsføringstilladelse, der er udstedt i den pågældende medlemsstat i henhold til artikel 5 i direktiv 2001/82/EF.

De godkendte veterinærlægemidler optages i EF-registret for lægemidler og tildeles et nummer, der skal fremgå af emballagen.

2. Oplysninger om udstedelse af markedsføringstilladelser offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende med angivelse af bl.a. udstedelsesdatoen og nummeret i EF-registret.

3. Agenturet offentliggør den evalueringsrapport om veterinærlægemidlet, som Udvalget for Veterinærlægemidler har udarbejdet, sammen med begrundelsen for dets udtalelse, idet eventuelle oplysninger af kommerciel fortrolig art forinden er fjernet.

4. Når en markedsføringstilladelse er udstedt, underretter indehaveren af markeds-føringstilladelsen agenturet om, hvornår markedsføringen af veterinærlægemidlet reelt påbegyndes i medlemsstaterne, under hensyntagen til de forskellige godkendte præsentationsmåder.

Vedkommende underretter endvidere agenturet, hvis lægemidlet ikke længere markedsføres.

Efter anmodning fra agenturet, bl.a. som led i lægemiddelovervågning, forelægger indehaveren af markedsføringstilladelsen alle oplysninger om salgs- eller ordinationsmængde på EF-plan og opdelt pr. medlemsstat for det pågældende lægemiddel.

Artikel 35

1. Tilladelsen har ubegrænset gyldighed, jf. dog stk. 2 og 3.

2. En tilladelse, som ikke har medført reel markedsføring af det godkendte veterinærlægemiddel i Fællesskabet i to på hinanden følgende år, bortfalder.

3. Hvis et godkendt veterinærlægemiddel, som har været markedsført, ikke længere reelt markedsføres i Fællesskabet i to på hinanden følgende år, bortfalder tilladelsen for dette lægemiddel.

4. Under særlige omstændigheder og efter samråd med ansøgeren kan der udstedes en tilladelse på særlige betingelser. Opretholdelse af tilladelsen knyttes sammen med en fornyet årlig behandling af disse betingelser. Disse særlige afgørelser kan kun træffes af objektive og bevislige grunde.

5. Når der indgives en ansøgning om tilladelse til markedsføring af veterinær-lægemidler af væsentlig interesse for bl.a. dyrs sundhed, herunder terapeutiske nyskabelser, kan ansøgeren anmode om en hurtig evalueringsprocedure. Anmodningen skal begrundes.

Hvis Udvalget for Veterinærlægemidler imødekommer anmodningen, nedsættes fristen i artikel 28, stk. 3, første afsnit, til hundrede og halvtreds dage.

6. Når Udvalget for Veterinærlægemidler vedtager sin udtalelse, vedlægges et forslag til kriterierne for ordination eller anvendelse af veterinærlægemidlerne.

7. For veterinærlægemidler, der er godkendt af Fællesskabet efter denne forordning, gælder de beskyttelsesperioder, som er omhandlet i artikel 13 og 13a i direktiv 2001/82/EF.

Artikel 36

Udstedelse af en tilladelse mindsker ikke fremstillerens generelle civi