27. 9. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 252/31 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev forkastet 
under debatten: 
Side 2 
Pkt. 2.3. udgår. 
Begrundelse 
De stoffer, der nævnes i pkt. 2.2., indgår ikke i direktivet, men er blot anført i begrundelsen, hvor det 
oplyses, hvad der videre skal ske. Kommissionen har mulighed for til enhver tid at tage et stof ud af 
rammedirektivets bilag 3. Hertil kræves ingen revisionsklausul. 
Resultatet af afstemningen 
12 stemte for, 51 stemte imod, 5 undlod at stemme. 
Udtalelse om Den økonomiske situation i Fællesskabet (medio 1982) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådets beslutning af 18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af overensstemmelse inden 
for den økonomiske politik i Det europæiske Fællesskabs medlemsstater. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 199. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles den 
30. juni og 1. juli 1982 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 198, 
under henvisning til resolution af 22. marts 1971 fra 
Rådet og repræsentanter for medlemsstaternes regeringer 
om den etapevise virkeliggørelse af Den økonomiske og 
monetære Union i Fællesskabet, 
under henvisning til Rådets beslutning af 18. februar 
1974 om gennemførelse af høj grad af overensstemmelse 
inden for den økonomiske politik i Det europæiske 
Fællesskabs medlemsstater, under henvisning til sin udtalelse af 25. november 
1981 om Kommissionens økonomiske årsberetning 
1981-82 0), 
under henvisning til præsidiets beslutning af 27. maj 1980 
om at pålægge afdelingen for økonbmiske og finansielle 
anliggender ved midten af hvert år at udarbejde en 
initiativudtalelse om den økonomiske situation i Fælles­
skabet; denne udtalelse skal ledsages af en analyse af den 
økonomiske situation i den medlemsstat, der fører forsæ­
det i Ministerrådet på tidspunktet for udtalelsens frem­
sættelse, 
under henvisning til forhandlingerne på ovennævnte 
afdelings møde den 15. juni 1982 samt beretning udar-
H EFT nr. C 348 af 31. 12. 1981, s. 10. 
Nr. C 252/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 9. 82 
bejdet af ordføreren, Silvain Loccufier og beretningen om 
den økonomiske situation i Belgien, der er vedføjet som 
bilag hertil, og som blev vedtaget den 10. maj 1982, 
og 
under henvisning til forhandlingerne på den 199. plenar­
forsamling den 30. juni og 1. juli 1982, 
med 74 stemmer for, 8 stemmer imod, og idet 18 undlod 
at stemme -
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Indledning 
Forværringen i den økonomiske situation i Fællesskabet 
har været præget af to uheldige træk: Der har været en 
alvorlig forværring i Europas internationale konkurren­
ceevne - en tendens, som ikke viser tegn på at vende, 
samt en betydelig skærpelse af de sociale problemer. 
De økonomiske og sociale problemers udtalte sammen­
fletning træder derigennem særlig tydeligt frem. De 
udtalelser om den sociale situation og den økonomiske 
situation i Fællesskabet medio 1982, som skal udarbej­
des, supplerer derfor hinanden og må anskues under en 
fælles synsvinkel som Udvalgets meningstilkendegivelser 
specielt i tilslutning til det næste fællesmøde i Rådet 
mellem økonomi- og finansministrene og socialministre­
ne, der vil dreje sig om både økonomiske, alment politiske 
og sociale spørgsmål. 
2. Analyse af situationen i 1982 og udsigterne for 
1983 
2.1. Efter en realnedgang i BNP på 0,5% i 1981 
forventer Kommissionen for 1982 en realvækst i BNP på 
1,4 %. I løbet af 1982 skulle væksttempoet stige, således 
at der i andet halvår forventes en vækst på 1,7 %. 
2.2. De makro-økonomiske efterspørgselskomponen­
ter bidrager imidlertid ikke meget til væksten i 1982. Det 
private forbrug vil nærmest stagnere (+ 0,5%). Det 
kollektive konsum vil vokse med 1,2 %. Investeringerne 
vil som gennemsnit for året gå tilbage med 1,3 %; 
Kommissionen forventer imidlertid en fremgang i inve­
steringsaktiviteten i andet halvår. 
2.3. De faktorer, som er afgørende for den reale vækst 
i 1982, er lageropbygningen og betalingsbalancens løben­
de poster; Kommissionen forventer en lageropbygning, 
som vil bidrage til en stigning i BNP på 0,8%. Fælles­
skabets eksport skulle stige klart kraftigere end impor­
ten. 
Den gennemsnitlige prisstigningstakt vil kun blive 
afsvækket lidt i 1982, nemlig fra 11,4 % i 1981 til 10,3% 
i 1982. 
Fællesskabets betalingsbalanceunderskud vil blive ind­
snævret fra 37,4 mia dollars i 1980 og 15,5 mia dollars i 1981 til 9,3 mia dollars i 1982. Handelsbalancen vil atter 
udvise overskud. Bytteforholdet ændrer sig i Fællesska­
bets favør. 
2.4. Arbejdsstyrken vil - delvis som følge af den 
demografiske udvikling - vokse med 1% i 1982. 
Produktivitetsfremgangen vil være på 2 %. Da væksten i 
produktionen kun skønnes til 1,4 %, må der forventes en 
yderligere stigning i arbejdsløsheden til 9,1 %, svarende 
til over 10 mio ledige. Denne stigningstakt skulle dog 
blive afsvækket noget i andet halvår. 
2.5. For 1983 forventer Kommissionen en mindre 
stigning i den økonomiske vækst, specielt vil investerings­
aktiviteten - i modsætning til 1981 og 1982 - tage til. 
Det øgede væksttempo vil imidlertid ikke være tilstræk­
keligt til at opsuge den demografisk betingede tilvækst i 
arbejdsstyrken (arbejdsløshedsprocent 1983: 9,3%), 
hvorfor arbejdsløsheden i Fællesskabet vil stige yder­
ligere. 
3. De økonomisk-politiske problemer medio 1982 
3.1. Af ovenstående analyse af situationen fremgår 
det tydeligt, at vort økonomiske og sociale samfund står 
over for store vanskeligheder. Alle økonomiske progno­
ser er behæftet med usikkerhed. Det kan derfor ikke 
udelukkes, at den forventede vækststigning også udebli­
ver i 1983. Det vil således være urealistisk at fæste lid til 
og afvente et selvgenereret konjunkturopsving. Medlems­
staterne og Fællesskabet burde derimod føre en aktiv 
økonomisk politik. 
3.2. Følgende problemer tynger den økonomiske 
udvikling: 
— En begrænset økonomisk vækst. De nødvendige 
investeringer, som skal sikre det fornødne merudbud, 
synes at udeblive. 
— Den træghed, der præger strukturomlægningerne, 
betyder fortsat et konkurrenceevneproblem i nogle 
lande. 
— Denne situation giver anledning til nationalstatslige 
reaktioner, som bl.a. kommer til udtryk enten i 
subsidiepolitik over for visse sektorer eller protektio­
nisme, som er i modstrid med såvel internationale som 
europæiske overenskomster. 
— Ud over de allerede anførte årsager er kostprisen på 
importeret energi - uagtet det midlertidige fald i 
prisen på olie - en af hovedårsagerne til betalings­
balanceunderskuddene . 
— Egenkapitalniveauet er sunket foruroligende. En 
solid egenkapital er imidlertid tvingende nødvendig 
alene af den grund, at den er afgørende for virksom­
hedernes muligheder for at skaffe fremmedkapital. 
Dette gælder ganske særligt for det store antal små og 
mellemstore virksomheder. 
27. 9. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 252/33 
— Ikke mindre vigtig er situationen omkring de offent­
lige finanser i visse medlemsstater. Statsgælden og 
forrentningen og afdragningen af denne er steget 
meget stærkt i nogle medlemsstater. Det har vist sig 
ikke at være nogen enkel sag at foretage en omstruk­
turering af de offentlige udgifter, eftersom udgifterne 
tynges betydeligt af merudgifter til dækning af ind­
komsttab, herunder ikke mindst udgifter til arbejds­
løshedsunderstøttelse . 
— Inflationen, som afviger stærkt fra en medlemsstat til 
en anden, har bragt usikkerhed omkring valutakur­
serne, således at der i indeværende år allerede to gange 
er foretaget paritetsjusteringer. 
— Den økonomiske situation - det vil navnlig sige den 
beherskede vækst og omstillingerne inden for virk­
somhederne - har velkendte konsekvenser for 
beskæftigelsen. Hertil kommer vanskelighederne med 
at sluse de unge ind på arbejdsmarkedet. 
— Det høje renteniveau mindsker investeringslysten og 
øger virksomhedernes, husholdningernes og den of­
fentlige gældsbyrde. Det offentlige tiltrækker også 
ofte risikovillig kapital - hyppigt i konkurrence med 
virksomhederne. 
4. Aktiv økonomisk politik i medlemsstaterne 
4.1. Retningslinjer forden økonomiske politik 
4.1.1. I den o venbeskrevne økonomiske og sociale 
situation har der i nogle medlemsstater vist sig tydelige 
tegn på en politisk vilje til at iværksætte foranstaltninger 
til bekæmpelse af arbejdsløsheden og til stimulering af 
investeringsaktiviteten. I nogle medlemsstater er der 
truffet beslutning om konkrete foranstaltninger eller 
programmer, hvis virkninger på økonomien og beskæfti­
gelsen det imidlertid er for tideligt at sige noget om. 
4.1.2. Det økonomiske og sociale Udvalg er af den 
opfattelse, at de økonomisk-politiske foranstaltninger må 
udformes således, at såvel udbuds- som efterspørgsels-
betingelserne muliggør et økonomisk opsving og en 
reduktion af arbejdsløsheden. 
Omsat til konkret økonomisk politik betyder dette, at der 
føres en politik, som ganske vist støtter en gradvis 
nedbringelse af inflationen, men som frem for alt sigter 
mod en genskabelse af den samlede efterspørgsel i 
økonomien, især investeringerne, og mod en mindskelse 
af arbejdsløsheden. 
4.1.3. Af hensyn til konkurrenceevnen, den nødven­
dige konsolidering af de offentlige budgetter og den 
nødvendige indkomstreduktion må det forhindres, at det 
kommer til et kapløb mellem medlemsstaterne om at 
sænke indkomsterne, hvilket internationalt kunne føre til 
en real kumulativ deflatorisk udvikling. 
4.1.4. De økonomisk-politiske og socialpolitiske pro­
blemer kan imidlertid bedst løses, dersom alle grupper af 
erhvervsaktive støtter en samfundsøkonomisk ansvarlig 
politik. På dette sted skal der atter henvises til det synspunkt, som 
Det økonomiske og sociale Udvalg anlægger i sin ud­
talelse om den økonomiske situation i Fællesskabet medio 
1981, nemlig at en dialog mellem arbejdsmarkedets 
parter er uomgængelig nødvendig (1). Hvor denne dialog 
er brudt sammen, må den hurtigst muligt genetableres. 
4.2. Beskæftigelsespolitik 
Adskillige medlemsstater har i den seneste tid i forbindel­
se med en række såkaldte jobskabelsesordninger indført 
en politik til styrkelse af beskæftigelsen. En række 
regeringer har truffet foranstaltninger med henblik på at 
bringe personer i beskæftigelse i den offentlige forvaltning 
og i erhvervslivet. Nogle regeringer har også foretaget 
ændringer i arbejdstiden eller står foran at gøre dette. 
De foreslåede eller allerede vedtagne statslige jobskabel-
sesforanstaltninger medfører ganske vist yderligere of­
fentlige udgifter. Men betragtet alene under en økono­
misk synsvinkel (2) påfører arbejdsløsheden, som følge 
af tabt indkomstskat, tabte sociale sikringsbidrag, tabte 
afgifter (på forbrugsgoder), udgifter til arbejdsløshedsun­
derstøttelse og ekstraudgifter til social bistand, det offent­
lige betydelige udgifter. 
4.3 Investeringspolitik 
4.3.1. Medlemsstaternes regeringer bør tilvejebringe 
rammebetingelser, som fremmer investeringerne, idet der 
må lægges selektiv vægt på investeringer i vækstområder, 
som skaber nye arbejdspladser. Investeringerne har hidtil 
ikke været tilstrækkelige til at fjerne arbejdsløsheden. 
Dette er baggrunden for, at regeringerne i deres program­
mer opererer med incitamenter, som skal føre til flere 
investeringer. Denne politik skulle på kort sigt have en 
positiv effekt; afgørende resultater vil imidlertid først 
kunne vise sig, efterhånden som tilliden til, at der er et 
økonomisk opsving undervejs, styrkes, da tillidsklimaet 
jo er afgørende for den økonomisk-politiske adfærd. Selv 
om offentlige investeringer er nødvendige på nogle områ­
der, kan de ikke opveje et dårligt tillidsklima. 
4.3.2. De nye investeringer stiller krav om nye tekno­
logier, og i den forbindelse må man især koncentrere sig 
om to hovedproblemer. 
— Indførelsen af ny teknologi forudsætter tilstedeværel­
sen af højt kvalificeret arbejdskraft. Kvalifikationerne 
kan tilvejebringes gennem omskoling eller videreud­
dannelse af den arbejdskraft, som allerede findes i 
erhvervslivet eller ved at trække på tilgangen af ny 
arbejdskraft med højere uddannelse. Hertil kræves 
uddannelsesprogrammer, specielt for arbejdstagere i 
(») EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981, s. 62. 
(2) Med hensyn til de socialpolitiske synspunkter henvises til 
udtalelsen om den sociale udvikling i Fællesskabet (Se side 
39 i denne Tidende). 
Nr. C 252/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 9. 82 
små og mellemstore virksomheder, som ikke råder 
over efteruddannelsesfaciliteter på virksomheden. 
— Stimulering af programmer for anvendt forskning og 
grundforskning, således at medlemsstaterne sættes i 
stand til at råde over deres egen avancerede teknologi. 
De små og mellemstore virksomheders adgang til ny 
teknologi bør lettes gennem oprettelsen af teknologi-
rådgivningsorganer. 
4.4. De offentlige budgetunderskud 
4.4.1. For noge medlemsstater er der på grund af den 
anspændte situation omkring de offentlige finanser ikke 
meget råderum for en påvirkning af konjunkturudvik­
lingen. 
4.4.2. I visse medlemsstater gennemføres skattelettel­
ser for at stimulere erhvervsaktiviteten. Begrænsede 
delforanstaltninger i den politik, der er blevet ført i 
medlemsstaterne, har hidtil ikke gjort det muligt at 
foretage en sanering af de offentlige finanser eller at 
genskabe den budgetmæssige ligevægt. Det budgetmæssi­
ge spillerum for konjunkturpolitiske indgreb er således 
blevet snævrere. Også her gør der sig imidlertid forskelle 
gældende fra den ene medlemsstat til den anden. Medens 
den offentlige gældsætning i nogle medlemsstater har nået 
et så højt niveau, at en yderligere stigning ikke er mulig, 
kan andre medlemsstater endnu styrke drivkræfterne i 
konjunkturopgangen ved hjælp af offentlige udgifter, 
såfremt disse udgifter giver anledning til produktive og 
jobskabende investeringer. Denne situation skærpes 
yderligere af, at mulighederne for at øve indflydelse på 
renteniveauet stadig er begrænsede. 
4.4.3. Selv om en konsolidering af de offentlige 
budgetter på mellemlang sigt er tvingende nødvendig, må 
det imidlertid forhindres, at kortfristede spareindgreb i de 
offentlige finanser forstærker de deflatoriske elementer. 
Dette gælder så meget desto mere som spareindgreb kan 
mere end opvejes af de indkomst-, produktions- og 
dermed skatte og afgiftstab, som de medfører, således at 
det offentliges underskud vokser yderligere til trods for og 
på grund af besparelserne. 
4.5. Kriseramte erhverv 
Strukturomlægningerne inden for de forskellige erhverv, 
såsom jern- og stålindustrien, tekstilindustrien og papir­
industrien, er og bliver et af de største problemer i 
medlemsstaterne, hvoraf nogle allerede har truffet foran­
staltninger for at forbedre situationen inden for disse 
sektorer. Et af de store problemer er fortsat det høje 
renteniveau, som fremfor alt rammer boligbyggeriet. I 
nogle medlemsstater findes der skatte- og afgiftsmæssige 
incitamenter til fremme af boligbyggeriet. Fremme af 
energibesparende investeringer inden for industrien, 
boligsektoren og byfornyelsessektoren kan ligeledes yde 
et bidrag til stabiliseringen af byggesektoren. 5. Den økonomiske politik i Fællesskabet 
5.1. Almindelige retningslinjer 
5.1.1. Den økonomiske og sociale situations alvor 
kræver, at Fællesskabet griber hurtigt og effektivt ind. 
Det sætter også klare grænser for det politiske spillerum i 
medlemsstaterne. Isoleret kan en medlemsstat ikke løse 
sine problemer. For nogle af dem kan der findes fælles 
løsninger i EF-regie, eller også følger løsningerne af 
forpligtelserne i Rom-traktaten og de beslutninger, der 
udspringer heraf. 
5.1.2. Fællesskabets opgave inden for en sådan øko­
nomisk politik består i en samordning og afstemning af 
medlemsstaternes økonomiske politik og socialpolitik. 
Det må forhindres, at de økonomisk-politiske foranstalt­
ninger i de enkelte medlemsstater svækker eller endog 
neutraliserer hinanden. 
5.2. Særlige problemer på EF-niveau 
5.2.1. Konsolidering og udbygning af det 
fæl les marked 
Der må ikke slækkes på bestræbelserne for til fulde at 
udnytte de økonomiske muligheder, som Fællesskabets 
store hjemmemarked frembyder. Der må ikke gives efter 
for tendensen til at løse de nationale økonomisk-politiske 
problemer gennem protektionistiske forholdsregler. Der­
for må alle midler sættes i værk, så at de eksisterende 
tekniske hindringer for samhandelen og forskellene på 
skatte- og afgiftsområdet kan nedbrydes, og der dermed 
kan ske en tilnærmelse af virksomhedernes konkurrence­
vilkår på det interne marked. 
Medens der siden Fællesskabets grundlæggelse er opnået 
store resultater med integrationen af varemarkedet, er de 
store fremskridt inden for tjenesteydelsessektoren hidtil 
udeblevet. Inden for transport-, forsikrings- og banksek­
toren må bestræbelserne for at få skabt et fælles indre 
marked i Fællesskabet udbygges. 
Med hensyn til den internationale situation bør opmærk­
somheden atter henledes på den voksende tendens til 
protektionisme, som præger verdenshandelen, og som 
lægger kraftige hindringer i vejen for et opsving i 
verdenshandelen. Det økonomiske og sociale Udvalg 
vender sig imod denne udvikling og ønsker, at disse 
handelshindringer nedbrydes gennem forhandlinger i 
GATT eller i andre institutioner. 
Virkeliggørelsen af det fælles vare- og tjenesteydelses-
marked og den koordinering af medlemsstaternes natio­
nale økonomiske politik, der skal føre til konvergens, må 
ske sideløbende med samordningen af valutapolitikken. 
Paritetsændringerne i de foregående måneder har gjort 
det klart, at Det europæiske numn.tri Swcm hurugsi 
27. 9. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 252/35 
muligt må udbygges, og at en styrkelse af den økonomiske 
samordning samtidig er nødvendig, således som det kom 
til udtryk i ØSU's udtalelse om udbygning af EMS af 
29. april 1982 (dok. CES 390/82). 
5.2.2. S u b si d i ep ol i tik 
Det er nødvendigt specielt at henlede opmærksomheden 
på de subsidier, som i medlemsstaterne betales som 
forbigående eller varig støtte til bestemte erhverv eller 
grupper. Det står klart, at enhver form for subsidie har 
fundet en berettigelse i den nationale politik. Subsidierne 
må imidlertid være i overensstemmelse med EF-traktater-
nes bestemmelser; således knytter Rom-traktatens art. 
92 ff. en række betingelser til statsstøttens forenelighed 
med det fælles marked. 
Subsidier, der ydes i form af direkte tilskud, skattemæssi­
ge afskrivninger samt lån på gunstige rentebetingelser, 
tjener til: 
— at sikre eller tilvejebringe arbejdspladser, 
— at stimulere investeringerne (hvad enten disse tager 
sigte på skabelse af ny produktion eller struktur­
omlægning inden for bestemte erhverv), 
— at fremme innovation, 
— at muliggøre indførelse af ny teknologi i gamle og især 
i vækstsektorer samt 
— at fremme energibesparende investeringer. 
Det er Udvalgets opfattelse, at sådanne subsidier, forud­
sat de er af forbigående karakter og afvikles over tiden, 
har deres berettigelse. De enkelte medlemsstaters subsi-
diepolitik må imidlertid ikke føre til, at subsidier i ét 
EF-land indebærer fastholdelse eller skabelse af arbejds­
pladser eller tjener de øvrige ovenanførte målsætninger 
samtidig med, at de i andre EF-lande bringer arbejdsplad­
ser i fare eller svækker virksomhedernes konkurrence­
mæssige stilling. Derfor må medlemsstaternes subsidie-
politik i overensstemmelse med EF-traktaternes regler 
koordineres af Ministerrådet. Kommissionen burde i 
forbindelse med undersøgelsen af de nationale subsidier i 
medfør af Rom-traktatens art. 92 ff. påse, om en given 
medlemsstats subsidiepolitik alt i alt opfylder de oven­
nævnte målsætninger for en koordineret økonomisk 
politik og industripolitik. Ministerrådet (økonomi- og 
finansministrene), hvem koordineringen af disse politik­
ker i henhold til konvergensbeslutningen af 1974 påhvi­
ler, kunne få forelagt Kommissionens bedømmelser, ud 
over dens foranstaltninger i medfør af artikel 92 ff. På de 
regelmæssige rådsmøder burde økonomi- og finansmini­
strene tage stilling til, hvorvidt den konvergente udvikling 
i medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik 
hæmmes respektive fremmes gennem givne foranstalt­
ninger. 
Der må skelnes mellem nationale subsidier og EF-foran-
staltninger. EF-interventioner, f.eks. via Regional- og Socialfonden, eller fremme af forskningen falder nemlig 
inden for EF-koordineringen og tjener de fælles EF-mål-
sætninger. 
5.2.3. Små og mellemstore virksomheder 
Den økonomiske krise og det høje renteniveau tynger i 
særlig grad de små og mellemstore virksomheder (!). Det 
stigende antal betalingsstandsninger og virksomhedsluk­
ninger understreger klart dette. Dette forstærker ikke blot 
tendensen henimod unødvendige koncentrationer i er­
hvervslivet, en udvikling, som må bremses i en markeds­
økonomi, men sammen med virksomhederne forsvinder 
der også arbejdspladser, således at arbejdsløsheden stiger 
yderligere. 
Det må derfor efter Det økonomiske og sociale Udvalgs 
opfattelse være Fællesskabets og medlemsstaternes opga­
ve, inden for konkurrencereglernes rammer (f.eks. 
Rom-traktatens artikler 99 ff.), at støtte eksisterende små 
og mellemstore virksomheder og at fremme etableringen 
af specielt små virksomheder uanset deres juridiske 
status (enkeltmandsvirksomheder, produktionsforenin-
ger m.m.), hvilket må ske gennem 
— tilførsel af risikovillig kapital og fremmedkapital 
gennem rentetilskud og lånegaranti; 
— adgang til ny teknologi og forskningsresultater til nye 
produkter gennem oprettelse af regionale organer, 
som rådgiver i innovation; 
— oprettelse af en databank (f.eks. INSIS) med dette 
formål og med henblik på en forbedret information 
om private og offentlige licitationer samt 
— gennem uddannelse af virksomhedsledere og vide­
reuddannelse af arbejdstagerne i uddannelsescentre, 
oprettet af virksomhederne i fællesskab. 
Fællesskabet og medlemsstaterne bør i højere grad iværk­
sætte foranstaltninger, som giver små og mellemstore 
virksomheder med afsætnings- og finansieringsvanskelig-
heder mulighed for en sanering. Her bør det også 
overvejes at videreføre virksomheder som produktions-
kooperativer. 
5.3. De økonomisk-politiske foranstaltninger, som bør 
træffes på EF-niveau 
5.3.1. Det er den økonomiske politiks og finanspoli­
tikkens mål at skabe og fastholde arbejdspladser samt at 
styrke økonomiens konkurrenceevne indadtil og 
udadtil. 
De krav, som Det økonomiske og sociale Udvalg stiller til 
Fællesskabets politik, således som de kommer til udtryk i 
(') Jf. Udvalgets udtalelse (EFT nr. C 205 af 9. 8. 1982, 
s. 16). 
Nr. C 252/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 9. 82 
udtalelsen om »Den økonomiske situation i Fællesskabet 
(medio 1981)« (J), bevarer fuldt ud deres gyldighed. 
5.3.2. EF's politik kan bygge på følgende 
bestanddele: 
— de foranstaltninger, som er afprøvet i de enkelte 
medlemsstater, eller som er under forberedelse, 
— de instrumenter, man råder over i Fællesskabet, og 
som umiddelbart kan tages i brug. 
Dette må ske i overensstemmelse med Råds-beslutningen 
fra 1974 vedrørende konvergens i medlemsstaternes 
økonomiske politik (2). Der er bred enighed om, at en 
medlemsstat i Fællesskabet ikke isoleret kan overvinde 
arbejdsløsheden og den manglende vækst. Derfor må Det 
europæiske Fællesskab af hensyn til sin egen troværdig­
hed træffe beslutning om følgende hasteprogram: For­
øgelse af investeringerne inden for rammerne af en fælles 
formuleret industripolitik og socialpolitiske foranstalt­
ninger, som begge skal bidrage til at forbedre den 
økonomiske og sociale situation. 
5.3.3. Fællesskabets økonomiske og sociale politik 
må derfor udformes på følgende måde: 
5.3.3.1. Bekæmpelse af arbejdsløsheden 
Fællesskabet bør bekæmpe arbejdsløsheden ved på 
EF-plan at godkende og støtte foranstaltninger, som er 
iværksat i visse medlemsstater med henblik på en aktiv 
arbejdsmarkedspolik: 
— En fremskyndet iværksættelse af de foranstaltninger, 
Det økonomiske og sociale Udvalg har foreslået med 
henblik på koordinering af arbejdsmarkederne (3). 
— I vækstsektorerne må der iværksættes direkte eller 
indirekte koordinerede incitamenter. Hjælp til krise­
ramte erhverv (om hvilke Udvalget tidligere har udtalt 
sig: byggeri, tekstil, papir) skal anvendes til struktur­
rationaliseringer inden for disse sektorer. Subsidierne 
må opfylde de ovennævnte krav. 
— Med hensyn til byggeindustrien, der jo er en arbejds­
kraftintensiv sektor, er det nødvendigt, at Fællesska­
bet ikke alene koordinerer de foranstaltninger, som i 
den seneste tid er indført i visse medlemsstater, såsom 
lån til nedsat rente til boligbyggeri og skattebegunsti­
gede ordninger, men at det også anbefaler andre 
medlemsstater at indføre sådanne foranstaltninger. 
— De analyser, Udvalget hidtil har foretaget af forskel­
lige erhverv, bør videreføres, og kunne danne grund­
lag for en videre udbygning af »strukturrapporten« i 
Fællesskabet. 
H EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981, s. 62. 
(2) Rådets beslutning af 18. februar 1974 om gennemførelse af 
en høj grad af overensstemmelse inden for den økonomiske 
politik i Det europæiske Fællesskabs medlemsstater 
(EFT nr. L 63 af 5. 3. 1974, s. 16). 
(3) Jf. Udvalgets udtalelse (EFT nr. C 112 af 3. 5. 1982, 
s. 12). — Udvalget konstaterer, at der i flere medlemsstater er 
fremlagt konkrete forslag med henblik på en sænk­
ning af arbejdstiden efter forskellige retningslinjer. På 
dette punkt er det tvingende nødvendigt, at de i øvrigt 
nødvendige initiativer, som Fællesskabet kunne tage 
på området, udformes på en sådan måde, at de 
sædvaner og den praksis, der følges på lønoverens­
komstområdet i de forskellige medlemsstater, respek­
teres. 
— Samtidig må Fællesskabet uden tøven formulere en 
industripolitisk strategi. 
— Fællesskabet bør tage initiativ til, at alle unge, som 
forlader skolen, af medlemsstaterne garanteres en 
uddannelses- eller arbejdsplads. 
5.3.3.2. Investeringsprogrammer 
Der må tilskyndes til de investeringer, som er nødvendige 
for det økonomiske opsving: 
— Fremskyndelse af energibesparelsesprogrammerne i 
medlemsstaterne med bistand fra Fællesskabet; 
— Fremme af investeringsprogrammer; 
— Udbygning af den kollektive nærtrafik; 
— Opførelse af mere udlejningsbyggeri og modernise­
ring af ældre boliger samt sanering af forfaldne 
bykvarterer; 
— Genskabelse og sikring af det naturlige miljø; 
— Bestræbelser på internationalt plan for at sænke 
renteniveauet; 
— Programmer for teknologisk fornyelse må integreres i 
en europæisk industripolitisk strategi. Dette bør ske 
med støtte i forskningsprogrammer, der gennemføres 
og koordineres af Fællesskabet. Her kommer de små 
og mellemstore virksomheder også ind i billedet. 
Organer, som rådgiver i innovationsspørgsmål, kun­
ne således bibringe specielt de små og mellemstore 
virksomheder et aktuelt overblik over nye teknologier 
og være dem behjælpelige i forbindelse med indførelse 
af ny teknologi. 
— Fællesskabet bør koordinere og med egne midler 
støtte de investerings- og forskningsprogrammer i 
medlemsstaterne, som specielt sigter mod at forbedre 
de økonomiske og sociale infrastrukturer i de jobska­
bende vækstsektorer, da det må forhindres, at de 
enkelte medlemsstaters foranstaltninger svækker 
hinanden indbyrdes eller neutraliserer hinandens 
virkninger, hvilket ville være en bortødslen af offent­
lige midler, som alt i alt ikke fører til en nedbringelse 
af arbejdsløsheden. 
5.3.3.3. Finansieringen af investeringerne 
En fælles optræden fra medlemsstaternes side i forbindel­
se med finansieringen af investeringer er nødvendig. Såvel 
27. 9. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 252/37 
på nationalt som på europæisk plan bør alle kapitalmar­
kedets muligheder og enhver ny form for finansiering til 
stadighed holdes åbne. EF-Kommissionen bør uden tøven 
og med bistand fra Den europæiske Investeringsbank 
koordinere og anvende de midler, den har til rådighed på 
Fællesskabets budget, og de midler, den kan tilvejebringe 
ved at optage lån, - det vil altså sige, gennem en 
koordineret og målrettet indsats af de fælles instrumen­
ter, støtte de nationale foranstaltninger, der sættes ind for 
at øge investeringerne og beskæftigelsen. 
En udbredelse og en målrettet anvendelse af det »nye 
fællesskabsinstrument« (NCI) kan yde et bidrag hertil. 
Dette understreger Udvalget kraftigt i sin udtalelse om 
NCI (>). 
I denne sammenhæng bifalder Det økonomiske og sociale 
Udvalg Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om at 
bemyndige Kommissionen til at optage lån til fremme af 
investeringerne i Fællesskabet. 
Fællesskabets optagelse af lån med henblik på fremme af 
investeringer bør ikke kun tilgodese offentlige infrastruk-
') EFT nr. C 138 af 9. 6. 1981, s. 11. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 1. juli 1982. turforanstaltninger - specielt me4 henblik på en mere 
rationel energiudnyttelse - men også komme investe­
ringsprojekter inden for industrien og landbrugsinfra-
strukturer til gode. I denne forbindelse bør der tages 
særligt hensyn til de små og mellemstore virksomheder, 
som spiller en stor rolle i forbindelse med strukturomlæg­
ningen inden for produktionssektoren. 
Udvalget går ind for, at Den europæiske Investerings-
bankskreditgivning samordnes og sammenkobles med de 
NCI-lån, der skabes gennem låntagning. 
Også Fællesskabets øvrige finansieringsinstrumenter bør 
bidrage til en klar stimulering af investeringsaktiviteten. 
Dette bør især ske ved at anvende Den europæiske Fond 
for Regionaludvikling, Den europæiske Socialfond og 
Den europæiske udviklings- og garantifond for Landbru­
get (udviklingssektionen), som ifølge deres formålspara­
graffer rummer mulighed herfor. Fondenes budgetter er 
imidlertid utilstrækkelige i betragtning af den store 
arbejdsløshed. Regionalfonden og Socialfonden bør, som 
understreget af Europa-Parlamentet, tilføres væsentlig 
flere fondsmidler. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Forkastede ændringsforslag: 
Følgende ændringsforslag, der blev fremsat i overensstemmelse med forretningsordenen, blev forkastet 
under forhandlingerne: 
Side 6, pkt. 4.1.3. 
Teksten erstattes med følgende: 
»Da reallønningerne i de senere år er steget stærkt sammenlignet med kapitalens afkast i faste priser, er 
det nødvendigt at der nu føres en aktiv indkomstpolitik for at genopbygge den internationale 
konkurrenceevne i EF's industrier.« 
Begrundelse 
Teksten taler for sig selv. 
Nr. C 252/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 9 
Afstemningsresultat 
13 stemte for, 55 stemte imod, 17 undlod at stemme. 
Side 11 
Tredje afsnit og fodnoten erstattes af: 
«I de 3 1/ 2 år, hvor EMS har fungeret, er der bebuddet seks kursændringer inden for systemet, hvorved 
en national vekselkurs er revalueret eller devalueret 14 gange. Det står stadig sløjt til med den 
beskyttelse mod kursrisici, som man har tilsagt erhvervslivet, idet det må fastslås, at forholdet mellem 
f.eks. belgiske francs og hollandske gylden er ændret med 18,25 % i løbet af 3/4 år. 
EF-instanserne bør koncentrere sig om foranstaltninger til styrkelse af den økonomiske og institutio­
nelle samordning. Denne samordning må etableres på et bedre fundament, førend en »udbagning« af 
monetære ordninger kan blive til nytte.« 
Begrundelse 
I tredje afsnit på side 11 i afdelingens udtalelse udtrykkes der tilfredshed med EMS, og der efterlyses en 
udbagning af valutasystemet. 
Navnlig den seneste udvikling på valutaområdet giver anledning til en mere kritisk holdning. 
Det forekommer nødvendigt: 
a) at henlede opmærksomheden på den kumulative effekt af de kursændringer, der er sket, mens EMS har 
eksisteret; 
b) endnu en gang at understrege, at det er nødvendigt at styrke den økonomiske og institutionelle 
samordning. 
Afstemningsresultat 
14 stemte for, 53 stemte imod, 19 undlod at stemme. 
På side 17 indsættes straks efter overskriften »5.3.3.2. Investeringsprogrammer« følgende tekste: 
»Da landene i fællesskab har større muligheder for at føre en konjunkturmodgående investerings­
politik, anser Udvalget det for ønskeligt, at de igangsætter incitamenter med henblik på fælles 
investeringer af størrelsesordenen 1 % af BNP.« 
Begrundelse 
Der er al mulig grund til at der i EF foretages en »concerted action« med sigte på at befordre investeringerne. 
Erfaringer fra 1978/79 og beregninger foretaget af blandt andet OECD og EF-Kommissionen viser, at et 
vel samordnet investeringsincitament (som gennemføres samtidig i alle lande) kan give overmåde positive 
resultater i henseende til produktionsvækst og beskæftigelse. Alt i alt er virkningen dobbelt så stor som ved 
en foranstaltning, der gennemføres af et land særskilt. 
Afstemningsresultat 
38 stemte for, 58 stemte imod, 5 undlod at stemme.