17. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/9 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter for skiltning og signalgivning 
i forbindelse med sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen (*) 
(91/C 159/04) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 5. februar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 118 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede John Carroll til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
11. april 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 286. plenarforsamling af 24. og 25. april 
1991, mødet den 24. april 1991, enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Forslaget er baseret på artikel 118 A i EØF-
Traktaten og har form af et forslag til særdirektiv i 
henhold til artikel 16 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 
12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til 
forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 
under arbejdet (2). 
1.2. Forslaget er et af de nye initiativer, som blev 
bebudet af Kommissionen i meddelelsen om dens 
handlingsprogram om gennemførelsen af Fællesskabs­
pagten om de Grundlæggende arbejdsmæssige og socia­
le Rettigheder (3). Forslaget tilsigter at udvide anvendel­
sesområdet for direktiv 77/576/EØF og at styrke en 
række af dets bestemmelser. 
1.3. Hensigten med 1977-direktivet var at indføre 
ensartede principper for et begrænset antal sikkerheds-
tavler samt for skiltning af forhindringer og farlige 
steder. Det foreliggende forslag sigter mod at gøre 
anvendelsen af skilte og signalgivning obligatorisk 
under visse forhold og indføre yderligere tavler samt 
flere andre former for skiltning og signalgivning som 
f.eks.: placering og identificering af beholdere og rør­
systemer samt ildslukningsmateriel, afmærkning af 
visse færdselsveje, lys- og lydsignaler, passende regler 
for mundtlige anvisninger samt tegngivning. 
1.4. ØSU har gennem årene bakket op om EF-tiltag 
til forbedring af sikkerhed og sundhed på arbejdsplad­
sen og er fremkommet med konstruktive og originale 
forslag til forbedringer, ligesom det har sat fokus på 
særlige problemer, som Kommissionens forslag direkte 
eller indirekte har givet anledning til. ØSU's engage­
ment er usvækket, nu hvor det skal tage stilling til den 
(J) EFT nr. C 53 af 28. 2. 1991, s. 46. 
(2) EFT nr. L 183 af 26. 6. 1989, s. 1. 
(3) KOM(89) 568 endelig udg. foreslåede ajourføring og udvidelse af 1977-direktivet 
om sikkerhedstavler og om skiltning af forhindringer 
og farlige steder. 
1.5. ØSU tilslutter sig derfor generelt forslagene, men 
udtrykker samtidig bekymring for, at der — om end 
utilsigtet — kan ske en voldsom forøgelse af antallet af 
tavler og skilte med den deraf følgende risiko for, at 
man pludselig ikke kan se skoven for bare træer. 
1.6. Endvidere advarer ØSU imod, at man bare ind­
fører tavler og/eller skilte i et forsøg på at dække sig 
ind over for enhver tænkelig trussel mod sikkerheden 
på arbejdspladsen; skilte og tavler kan ikke i sig selv 
erstatte en velinformeret ledelse og medarbejderstab, 
som har fået den nødvendige uddannelse og træning, 
når det gælder hele spørgsmålet om risikomomenter på 
arbejdspladsen samt bekæmpelse og forebyggelse af 
ulykker. 
1.7. Dette gælder såvel mindre og mellemstore indu­
stri- og håndværksvirksomheder (SMV)'er som større 
virksomheder, men SMV'er har muligvis brug for særlig 
bistand og hensyntagen, hvis de skal kunne efterleve 
kravene i direktivforslaget. 
I denne forbindelse påhviler det medlemsstaterne at 
sørge for, at de tilsynsmyndigheder, hvorunder sik­
kerheden på arbejdspladsen sorterer, sikres midler til 
at gennemføre den fornødne oplysningsvirksomhed (i 
form af brochurer, pjecer, seminarer, kurser og PR-
kampagner), når direktivet skal gennemføres i de enkel­
te lande. 
1.8. I sin udtalelse af 30. september 1976 om direktiv 
77/576/EØF fremsatte ØSU en række kommentarer, 
som også har gyldighed for det foreliggende forslag. 
Dengang pegede ØSU bl.a. på følgende: 
»— Man bør undgå en overdreven forøgelse af 
antallet af sikkerhedstavler, da dette vil forrin­
ge deres virkning, 
— symbolerne skal være tilstrækkeligt klare og 
iøjnefaldende, specielt af hensyn til de mest 
Nr. C 159/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 6. 91 
udsatte grupper i befolkningen, herunder børn, 
ældre medborgere og migrantarbejdstagere, 
samt når det gælder visse særlig farlige former 
for arbejde, 
— de tekniske krav til disse skilte må udformes 
under hensyntagen til den psykologiske virk­
ning på personer, som ikke er tilstrækkeligt 
velinformerede.« 
1.9. Desuden skal ØSU påpege, at man må udvise 
særlig årvågenhed i forbindelse med arbejdspladser, 
hvortil offentligheden har adgang, idet man må sikre 
sig, at placeringen og antallet af såvel skilte og signaler 
(visuelle og verbale) som tavler ikke i sig selv skaber en 
risiko for de ansatte i kraft af en specifik skiltnings 
tekniske beskaffenhed eller anvendelse sammenlignet 
med et korrekt udformet og placeret generelt advarsels­
skilt eller -signal. 
1.10. ØSU er klar over, at Det rådgivende Udvalg 
for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Ar­
bejdspladsen (oprettet ved Rådets afgørelse 74/325/ 
EØF af 27. april 1974) er blevet hørt og har afgivet en 
udtalelse, som Kommissionen efter eget udsagn har 
taget hensyn til ved udarbejdelsen af forslaget. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 7 
ØSU noterer sig, at de fritagelser, der er hjemlet i 
denne artikel, udelukkende vedrører lyssignaler og/eller 
akustiske signaler; alligevel udtrykker ØSU bekymring 
for, at sådanne fritagelser vil blive indrømmet i for stor 
udstrækning, selv om det er opstillet som en forudsæt­
ning, at der træffes alternative foranstaltninger, der 
sikrer samme beskyttelsesniveau. 
Desuden hedder det i artiklens stk. 2, at der forud for 
indrømmelsen af fritagelser også skal ske en høring af de 
nationale arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer. 
2.2. Artikel 8 
Det er ikke fastsat i denne artikels stk. 1, hvornår 
arbejdstagerne og/eller deres repræsentanter skal 
underrettes om alle de foranstaltninger, der skal træffes 
med hensyn til skiltning og signalgivning i forbindelse 
med sikkerhed og/eller sundhed på arbejdspladsen. 
Spørgsmålet er: skal dette ske så lang tid i forvejen, at 
der bliver mulighed for at gøre sig fortrolig med og/ 
eller instruere om skiltning, og hos hvem skal denne 
afgørelse ligge ? 
I artiklens stk. 2 fastsættes et krav om, at der skal gives 
passende undervisning vedrørende den skiltning og sig­
nalgivning, der anvendes på arbejdspladsen. ØSU hen­stiller, at man finder frem til en generelt anerkendt 
betydning af udtrykket »passende« undervisning, og at 
den kompetente nationale myndighed fører det fornød­
ne tilsyn med undervisningsniveauet. 
2.3. Bilag 1 
2.3.1. Det hedder i dette bilags punkt 2.5, at der 
»lejlighedsvis« skal anvendes lyssignaler, lydsignaler og/ 
eller mundtlige anvisninger. Svagheden her består i, at 
udtrykket »lejlighedsvis« er åbent for flere fortolknin­
ger, for det fremgår ikke, hvem der skal foretagevurde­
ringen, og på grundlag af hvilke kriterier. Selv om der 
skulle foreligge en ensartet og holdbar definition af 
»lejlighedsvis« (ud over en henvisning til sund fornuft), 
må man være opmærksom på, at der kan opstå eller 
udvikle sig en situation på arbejdspladsen, som der ikke 
er taget højde for, og hvis der sker en ulykke, kan 
fortolkningen og anvendelsen af begrebet »lejligheds­
vis« let komme til at spille en vigtig rolle i et eventuelt 
retligt efterspil. 
2.3.2. Det samme gælder udtrykket »hvis virkningen 
er den samme«, som benyttes i punkt 3.1 i dette bilag. 
Hvem foretager det nødvendige skøn, og med hvilket 
ansvar og hvilke beføjelser, og hvilke kriterier skal være 
gældende ? 
2.3.3. Disse kommentarer fremsættes for at under­
strege det absolut nødvendige i, at der hersker total 
klarhed og forståelse med hensyn til målsætningerne, 
så man undgår enhver usikkerhed, misforståelse eller 
fejlplacering af ansvaret. I punkt 5 i dette bilag (bilag 
1) advares der mod at placere for mange skilte i umid­
delbar nærhed af hinanden, og det fastsættes også, at 
der ikke samtidig må anvendes to lyssignaler, som kan 
forveksles. Desuden advares der mod at anvende et 
lyssignal i nærheden af en anden mindre kraftig lyskilde. 
ØSU kan helt tilslutte sig formålet med disse krav, men 
må endnu en gang henlede opmærksomheden på, hvor 
vanskelige de vil være at føre ud i livet, dels på grund 
af den upræcise sprogbrug, og dels under hensyntagen 
til de særlige forhold rundt omkring på arbejdspladser­
ne og de variationer, som kan gøre sig gældende i 
forbindelse med vurderingen eller definitionen af de 
afgørende forudsætninger. Hvad hjælper det at fastsæt­
te i direktivet, at »Virkningen af en given form for 
skiltning eller signalgivning ikke (må) forringes på 
grund af ... osv.«, hvis det ikke-samtidig fremgår helt 
klart (eventuelt i retligt øjemed), hvad der egentlig 
menes med »forringes«; dette gælder specielt, hvis der 
er sket en ulykke, og nogen er kommet til skade. 
2.3.4. Heri ligger yderligere et argument for at tilve­
jebringe den bedst mulige information, undervisning og 
uddannelse i sikkerhedsforhold samt for at sikre, at de 
nationale og lokale sikkerhedsmyndigheder udarbejder 
fyldestgørende normer i forbindelse med fortolkningen 
og anvendelsen af bestemmelserne i dette direktiv. 
17. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/11 
2.4. Bilag 2 
2.4.1. Kommentarerne til bilag 1 har også relevans 
for punkt 1.3 i dette bilag, og specielt for punkt 2.1, 
andet afsnit. Der kræves, at der skal anvendes reflekte­
rende materialer eller kunstig belysning, hvor den natur­
lige belysning er utilstrækkelig. Under henvisning til de 
grundlæggende krav i rammedirektivet er der stadig 
behov for klarere kriterier ved vurderingen af sådanne 
situationer. Denne kritik fremsættes ikke for kritikkens 
egen skyld, men for at understrege, hvor nødvendigt 
det er at sikre, at der i videst mulig udstrækning følges 
fælles normer, når man tager forslagets egentlige formål 
i betragtning, nemlig at mindske antallet af ulykker på 
arbejdspladsen, og helst forebygge dem helt. 
2.4.2. ØSU erkender, at alle disse tavler skal være 
ensartede, og at disse ensartede tavler skal harmonere 
med de i forvejen anerkendte og indarbejdede sikker-
hedstavler. ØSU stiller imidlertid det spørgsmål, om 
ikke der opereres med for mange forskellige tavler, og 
er ikke overbevist om, at alle de foreslåede tavler er 
nødvendige eller i det hele taget vil få den ønskede 
virkning. Muligvis vil den daglige brug og det voksende 
kendskab betyde, at alle de i bilaget anførte tavler opnår 
større virkning, men nogle af dem kan misfortolkes og 
måske endda skabe forvirring eller øge en eksisterende 
usikkerhed. Dette gælder især følgende forbuds- og 
advarselstavler: 
— sluk ikke med vand, 
— ikke drikkevand, 
— adgang forbudt for uvedkommende, 
— må ikke berøres, 
— ætsende stoffer, 
— laserstråling, 
— brandnærende, 
— biologisk fare, 
— lav temperatur. 
Med hensyn til punkt 3.5 (tavler vedrørende ild­
slukningsmateriel) føler ØSU sig langt fra overbevist 
om, at skiltet for »Ildslukningsmateriel (generelt)« er 
hensigtsmæssigt. 
2.5. Bilag 3 
En farvemærkning af rørsystemer vil givetvis være nyt­
tig, men med kravet om, at der skal anvendes otte 
forskellige farver, må det samtidig påpeges, at en forkla­
rende oversigt over farvemærkningen skal være umid­
delbart disponibel for personer, som ikke normalt eller 
regelmæssigt færdes på arbejdspladser med rørsystemer 
og følgelig ikke vil være bekendt med rørenes indhold 
eller formål. Når man skal vurdere nytten af farve­mærkning af rørsystemer, må man endvidere tage 
spørgsmålet om farveblindhed med i betragtning. 
ØSU skal også henlede opmærksomheden på, at der 
kan opstå problemer i tilknytning til: 
— eksisterende forskelle i farvemærkningen i medlems­
staterne, 
— farvemærkningens effektivitet under dårlige lysfor­
hold, 
— situationer, hvor-beholdere og rørsystemer anvendes 
til flere forskellige formål. 
2.6. Bilag 5, 6 og 7 
Gennemførelsen af disse bilag kræver meget grundig 
omtanke. Det er yderst vigtigt at sikre sig, at en god 
hørelse og et godt syn ikke tages for givet; så meget des 
mere opmærksom må man være på de tilfælde, hvor 
personer ikke færdes regelmæssigt på de risikobehæfte-
de arbejdspladser. 
2.7. Bilag 8 
Mundtlige anvisninger kan give anledning til stor forvir­
ring, og derfor er det bydende nødvendigt, at der i 
uddannelsesprogrammerne i tilknytning til disse an­
visninger tages behørigt hensyn til den faglige jargon, 
som arbejdere undertiden benytter, således at besøgende 
eller arbejdere, der kun sporadisk frekventerer en given 
arbejdsplads, ikke vildledes eller forvirres utilsigtet af 
mundtlige anvisninger. 
ØSU understreger nødvendigheden af, at arbejdstagerne 
har de sprogkundskaber, som er påkrævede, for at de 
kan beskytte deres egen sundhed og sikkerhed. 
2.8. Bilag 9 
Man må være meget påpasselig, hvad angår kodesigna-
lernes effektivitet; specielt kan armsignalerne for »frem­
ad« og »tilbage« give anledning til misforståelser. Det 
foreslås, at »tilbage«-signalet påbegyndes med nedad-
vendte håndflader i hoftehøjde; at hænderne bevæges 
nedad og derefter tilbage til hoftehøjde. 
3. Konklusioner 
3.1. ØSU gentager og understreger sin fortsatte støtte 
til Kommissionens og Rådets bestræbelser på at forbed­
re sikkerheden på arbejdspladsen. ØSU advarer imidler­
tid Kommissionen mod at opstille overdrevent perfek­
tionistiske krav til specifikke standarder, som kan vise 
Nr. C 159/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 6. 91 
sig ekstremt vanskelige at opfylde, og som i visse tilfæl­
de måske reelt ikke bidrager særlig meget til den over­ordnede målsætning om beskyttelse af arbejdstagerens 
sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. 
Bryssel, den 24. april 1991. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om arbejdstagere fra tredjelande 
(91/C 159/05) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 31. januar 1991 i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om arbejdstagere fra tredjelande. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Andrea Amato til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 11. april 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 286. plenarforsamling den 24. april 1991, 
med et flertal af stemmer for og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. I de senere år har ØSU beskæftiget sig med 
indvandringen fra tredjelande gennem udtalelserne: 
a) om »Vandrende arbejdstagere« (på ØSU's eget initi­
ativ) af 25. oktober 1984 (!); 
b) om Kommissionens »Retningslinjer for Fællesska­
bets indvandrerpolitik«. Udtalelsen (af 29. maj 
1985) (2) bygger i hovedsagen på førnævnte, specielt 
hvad angår indvandringen fra tredjelande; 
c) om Fællesskabets middelhavspolitik af 12. juli 
1989 (3), hvori der blev fremsat forslag til en politik 
for indvandringen fra tredjelande omkring Middel­
havet. 
1.1.1. Den i disse udtalelser fremlagte vurdering af 
begrænsningerne for EF-politikken på området, pro­
blembeskrivelse og forslag har altsammen stort set be­
varet sin gyldighed, selv om Rådet ikke har fulgt det 
op. 1.1.2. Alligevel nødvendiggør de i mellemtiden ind­
trufne forandringer, dels i de objektive og retlige vilkår 
i medlemslandene, dels i EF-integrationsprocessen med 
deraf følgende behov for en ny institutionel ramme, at 
ØSU fremlægger nye vurderinger og forslag. 
1.2. Kravet om på ny at henlede Fællesskabets op­
mærksomhed på indvandringsspørgsmålet blev frem­
ført på Det Europæiske Råds møde i Hannover i juni 
1988, hvor man bad Kommissionen om en rapport om 
migranternes sociale integration. 
1.2.1. Ud over denne rapport om den sociale integra­
tion af vandrende arbejdstagere fra tredjelande med fast 
og lovlig bopæl i EF-lande(4), har Kommissionen ladet 
udarbejde en ekspertrapport med titlen »Indvandrerpo­
litik og social integrering af indvandrere i Det Europæi­
ske Fællesskab» (5), som uddyber emnet og fremsætter 
konklusioner og forslag, som er taget i betragtning i 
nærværende udtalelse. 
f1) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984. 
(2) EFT nr. C 188 af 29. 7. 1985. 
(3) EFT nr. C 221 af 28. 8. 1989. (4) ØSU(89) 984 endelig udg. af 22. 6. 1989. 
(5) ØSU(90) 1813 endelig udg. af 28. 9. 1990.