31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/151 
Ydtalelse otti sidste fase af Den almindelige overenskomst om Told og Udenrigshandel 
(GATT)/Uruguay-forhandlingsrunden 
(90/C 332/41) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 30. januar 1990 i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om sidste fase af GATT/Uruguay-for­
handlingsrunden. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for EF's eksterne forbindelser, handels- og 
udviklingspolitik, som udpegede Aldo Romoli til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 3. september 1990. 
Den supplerende udtalelse fra sektionen for landbrug og fiskeri (J) er vedføjet som bilag i 
henhold til forretningsordenens artikel 23. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 279. plenarforsamling, mødet den 
20. september 1990, uden stemmer imod, mens 1 hverken stemte for eller imod, følgende 
udtalelse. 
EF's POSITION I GATT/URUGUAY-FOR­
HANDLINGSRUNDENS SLUTFASE 
1. Indledning 
Denne udtalelse er en fortsættelse af informationsrap-
porten om Den almindelige overenskomst om Told og 
Udenrigshanden (GATT)/Uruguay-runden, som ØSU 
vedtog på sin plenarforsamling den 25. april 1990. Den 
afspejler, hvorledes ØSU ser på og vurderer EF's posi­
tion og mulighederne for et heldigt udfald af for­
handlingerne før fristens udløb i december 1990. 
2. Kort før forhandlingernes afslutning 
2.1. På tidspunktet for vedtagelsen af denne udtalelse 
er der nogle uger, til fristen udløber i december 1990, 
og der er ingen tegn på, at afslutningen af forhandlinger­
ne vil forløbe glat. 
2.2. Især synes uoverensstemmelsen om landbrugs­
spørgsmålet stadig ikke at være løst. 
2.3. Endvidere er der endnu store forskelle i ud­
viklingslandenes og de industrialiserede landes holdning 
til mange traditionelle spørgsmål (toldtariffer, ikke-
toldmæssige hindringer, markedsadgang, beskyttelses­
foranstaltninger, tekstiler) og til nye forhandlingsemner 
(beskyttelse af intellektuel ejendomsret, investeringer 
og tjenesteydelser uden for landbruget). 
2.4. Før der tages fat på disse komplicerede proble­
mer, bør det understreges, at i denne afsluttende fase 
af forhandlingerne domineres forsøg på at løse spørgs-
(!) ØSU 411/90 fin. mål af rent teknisk karakter (som i de fleste tilfælde 
allerede er blevet grundigt analyseret) i stigende grad 
politiske overvejelser. Tiden er nu inde til at træffe de 
endelige afgørelser og indkredse de afgørende punkter, 
som kunne være bestemmende for, om de bestemmelser, 
som repræsentanter for GATT's 99 medlemslande har 
udfoldet i 5 år, bliver en succes eller en fiasko (2). 
2.5. Det forekommer indlysende, at kontroversen 
mellem USA og EF er kernen i problemet. Hvis de to 
største handelsmagter i verden kunne nå til enighed, 
ville det være lettere at finde en løsning på de resterende 
punkter, som giver anledning til strid med udvik­
lingslandene. Sker dette ikke, vil det multilaterale inter­
nationale handelssystem på en meget vanskelig og 
spændt tid i møde, hvor der vil være fare for en generel 
tilbagevenden til bilaterale ordninger, ensidige afgørel­
ser og direkte sammenstød mellem nationale interesser. 
(2) På Komiteen for Handelsforhandlinger (TNC)'s møde den 
23./26. juni 1990 blev der opstillet følgende tidsplan: 27. 
august: Forhandlingsgrupperne indleder den afsluttende mø-
derunde. 1. oktober: Sidste frist for fremlæggelse af de enkelte 
landes lister i landbrugsgruppen. 8. oktober: Møde i TNC for 
at gøre status over forhandlingsforløbet. Fra dette tidspunkt 
påtager TNC sig ansvaret for alle forhandlingsområderne. 
15. oktober: Tilbuddene inden for samtlige områder skal være 
fremsat. Forhandlingerne bliver permanente. 5. november: I 
overensstemmelse med Punta del Este-erklæringen skal for-
handlingsgruppen om varer vurdere, hvad udviklingslandene 
får ud af Uruguay-runden. 23. november: Forhandlingerne 
afsluttes i Geneve. Teksterne skal være klar til forelæggelse 
for ministrene. 3.-7. december: Ministermøde i Bruxelles. 
Afslutning på forhandlingerne. 
Nr. C 332/152 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
3. USA's handelspolitiske strategi 
3.1. Striden mellem USA og EF forekommer at være 
koncentreret om landbruget, som helt sikkert er et 
ømtåeligt spørgsmål. En nøjere granskning afslører 
imidlertid andre dyberegående og mere komplicerede 
årsager til denne konflikt. Her skal det mindes om, at 
Reagan-regeringen, ansporet af bekymringer over den 
utilfredsstillende udvikling i landets handelsbalance, i 
1985 tog initiativ til at foreslå iværksat en ny runde 
GATT-forhandlinger: Uruguay-runden. På det tid­
spunkt var man generelt overbevidt om, at USA's øko­
nomi ville drage betydelig fordel af et mere reguleret 
internationalt handelssystem, hvilket forudsatte en ud­
videlse af GATT-reglerne til at omfatte tjenesteydelser, 
skrappere regler for handelen med landbrugsvarer og 
nye regler til at beskytte den intellektuelle ejendomsret 
og investeringer i tredjelande. 
3.2. Under forhandlingernes forløb blev denne stra­
tegi imidlertid radikalt ændret. På initiativ af den ameri­
kanske Kongres, som i henhold til landets forfatning er 
bemyndiget til at regulere handelen med tredjelande, 
blev der vedtaget en ny handelslov, som skærpede de 
mange allerede eksisterende handelsbestemmelser bety­
deligt. Der blev indført nye beskyttelsesklausuler og 
foranstaltninger til at bekæmpe »illoyal« import fra 
tredjelande og iværksat nye programmer til støtte for 
USA's egen eksport og produktion. Denne lov, der fik 
navnet Omnibus Tråde and Competitiveness Aet of 
1988, mødte kun mild modstand fra Reagan-admini­
strationen, som dog advarede om, at loven var protek­
tionistisk og et brud på den standstill-iorpYigtehe, der 
var blevet indgået ved starten på Uruguay-runden. 
3.3. Handelsloven fra 1988 styrkede især artikel 301 i 
handelsloven fra 1974 og udgjorde dermed et magtfuldt 
våben over for tredjelande, som - udelukkende efter 
den amerikanske regerings skøn - blev anset for at 
anvende »en uberettiget urimelig og diskriminerende 
handelspraksis, som kunne krænke USA's ret til at få 
adgang til de udenlandske markeder for varer, tjeneste­
ydelser og investeringer «, hvis det ikke lykkes at overta­
le det land, der anklages for at udøve en sådan praksis, 
til at fjerne de pågældende hindringer. 
3.4. GATT-sekretariatet kommenterede ovennævnte 
lov i sin rapport af 16. november 1989 og erklærede 
bl.a., at den amerikanske regering på denne måde havde 
givet sig selv øgede beføjelser og tiltaget sig retten til 
at fortolke GATT-reglerne og gennemtrumfe »løsning­
er«, som ikke var forudset i, eller som var i direkte modstrid med de multilaterale bestemmelser i Den al­
mindelige Overenskomst. 
3.5. Dermed trådte USA's handelsstrategi i 1988 ind 
i en ny fase, som stadig varer ved. Officielt fortsætter 
USA, f.eks. i gentagne erklæringer fra præsidenten, med 
at bekræfte de indgåede forpligtelser til at forbedre 
regelsættet og de multilaterale bestemmelser inden for 
GATT, hvilket er hovedformålet med Uruguay-runden. 
Samtidig har administrationen imidlertid, uden for 
GATT's rammer, taget en række ensidige initiativer og 
presset bilaterale aftaler igennem med det formål at 
fremme landets egne handelsinteresser. Det seneste ek­
sempel på sådanne tiltag var, da Japan blev påtvunget 
en aftale om at give amerikanske producenter af super­
computere, kommercielle satelitter og skovbrugspro­
dukter adgang til markedet for offentlige indkøb. 
3.6. Med den nye vægt, der lægges på »åbning af 
markederne« for amerikanske produkter, vil det blive 
nødvendigt at anvende en række forskellige instrumen­
ter, enten GATT's multilaterale bestemmelser eller, 
hvor dette forekommer mere hensigtsmæssigt, de ensi­
dige bestemmelser i handelsloven fra 1988. 
3.7. Det er på denne baggrund, dvs. en aktiv ensidig 
anvendelse af landets egen lovgivning, at USA går ind 
i Uruguay-forhandlingsrundens slutfase. 
4. Japans position: Bilaterale aftaler versus multilate­
rale forpligtelser inden for GATT 
4.1. Japan er den tredjestørste handelsmagt i verden 
næstefter EF og USA. 
De sidste ti års usædvanlige opsving i Japans eksport 
har vakt alvorlig bekymring i mange lande og især i 
USA og EF. Japan er gentagne gange blevet skarpt 
kritiseret for sin agressive handelspraksis, som ofte er 
på kanten af, hvad der er lovligt, og indebærer dumping 
og målrettede angreb på visse markeder for at udelukke 
alle tidligere konkurrenter. 
4.2. Denne praksis har naturligvis udløst en defensiv 
reaktion i mange lande, og der er ingen tvivl om, at 
Japans handelspolitik i de sidste ti år har hæmmet den 
afvikling af de kvantitative restriktioner og hindringer, 
som GATT tilstræber. 
4.3. I USA har det japanske fremstød styrket de 
protektionistiske tendenser og ført til kravet om selvbe-
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/153 
grænsningsaftaler, som er blevet gennemtvunget under 
truslen om ensidige gengældelsesforanstaltninger. 
Japan har ikke modsat sig et sådant krav og har inden 
for det »grå område« indgået bilaterale aftaler med 
USA, som omfatter en imponerende liste af produkter, 
nemlig praktisk talt totredjedele af den samlede handel 
mellem de to handelspartnere, fra tekstiler til jern og 
stål og fra halvledere til elektronik (1). 
4.4. Under Uruguay-forhandlingsrunden har Japan 
spillet en aktiv rolle i drøftelserne om toldnedsættelse 
og afskaffelse af ikke-toldmæssige hindringer, antidum­
pingregler og alle spørgsmål, som vedrører fjernelsen 
af hindringer for landets egen eksport. 
Endvidere har Japan været aktivt interesseret i spørgs­
mål om beskyttelse af intellektuel ejendomsret, investe­
ringer og liberalisering af tjenesteydelser. 
4.5. Japan har imidlertid ikke været i stand til at 
undgå voksende krav om, at det væsentligt forbedrer 
adgangen til sit hjemmemarked, som alt for længe er 
blevet holdt uden for den internationale handel. 
Mange lande, og først og fremmest EF, har anmodet 
Japan om at afskaffe importrestriktioner og fjerne pro­
ceduremæssige hindringer, regler og administrative for­
maliteter, som har bremset for udenlandske varers og 
tjenesteydelsers adgang til dets marked og dermed yder­
ligere øget landets enorme handelsoverskud. 
De europæiske tjenesteydelsesproducerende sektorer 
ønsker at kunne operere i Japan uden diskrimination. 
Således bør europæiske banker f.eks. kunne modtage 
indlån fra sparere, således som de japanske banker gør 
det i Japan (og i EF). 
4.6. Der har i de seneste måneder været forskellige 
tegn på, at den japanske regering har erkendt behovet 
for at gøre væsentlige indrømmelser og sikre større 
gennemsigtighed samt en retfærdig adgang til landets 
hjemmemarked. 
4.7. Man må håbe, at Uruguay-rundens slutfase vil 
give Japan lejlighed til at yde et væsentligt bidrag til at 
sikre et heldigt udfald af forhandlingerne og styrke det 
multilaterale GATT-system. 
5. Forbindelse med udviklingslandene 
5.1. Udfaldet af forhandlingerne under Uruguay­
runden om spørgsmål, som vedrører forholdet mellem 
industrilande og udviklingslande, ser stadig langt fra 
lovende ud. 
(*) Ifølge en erklæring fremsat af GATT's generaldirektør, 
Arthur Dunkel, i Tokyo den 1. juni 1990. 5.2. Dette skyldes bl.a., at udviklingslandenes hold­
ning ikke er særlig klar. 
På den ene side er der således en række udviklingslande, 
som erkender vigtigheden af at få deres økonomi effek­
tivt integreret i den nye økonomiske verdensorden, der 
er ved at blive skabt på grundlag af GATT-reglerne, 
men de har ikke held med at deltage aktivt i for­
handlingerne om at finde frem til de mest hen­
sigtsmæssige løsninger. 
På den anden side findes der en meget aktiv gruppe af 
mere udviklede lande, som trækker de andre lande 
med sig, og som under forhandlingerne har valgt en 
forhalingstaktik for først at gå med til kompromisløs­
ninger i sidste øjeblik i håbet om at kunne høste så 
mange fordele som muligt. 
5.3. Men nu er tiden praktisk talt udløbet: den ge­
nerelle linje og hovedparten af detaljerne i den endelige 
aftale, der skal underskrives i december i Bruxelles, skal 
udformes inden oktober måned, og der skal gøres en 
stor indsats, for at denne frist kan overholdes. 
5.4. I de seneste måneder har der været afholdt 
mange uformelle møder mellem repræsentanter for in­
dustrilandene og for udviklingslandene, men der er ikke 
sket afgørende fremskridt. I nogle tilfælde står men 
tværtimod endnu stejlere over for hinanden. 
5.5. Årsagen til denne grundlæggende uoverensstem­
melse er velkendt: udviklingslandene ønsker generelt at 
sikre sig de størst mulige fordele i forbindelse med 
Uruguay-runden uden at påtage sig nogen form for 
forpligtelser eller tilbyde modydelser. 
5.6. Forhandlingerne om tekstiler er et godt eksem­
pel. Udviklingslandene har udelukkende insisteret på 
en hurtig afvikling af multifiberarrangementet (MFA) 
og har ignoreret forslag fra EF og fra andre lande 
om at integrere MFA i GATT's multilaterale system, 
samtidig med at de multilaterale regler og ordninger 
for denne sektor skærpes. 
5.7. Udviklingslandene har især været utilfredse 
med, at EF har gjort sit generøse tilbud om at åbne 
sine markeder fuldstændigt for import fra tredjelande 
betinget af, at de begunstigede lande accepterer en nøje 
defineret adfærdskodeks i henseende til loyal han­
delspraksis, dumping, efterligninger, eksportsubsidier, 
samt forpligter sig til, om end gradvist, at åbne deres 
egne markeder i forhold til det enkelte lands økonomi­
ske udviklingsniveau. Her skal der mindes om, at der i 
Indien, Brasilien, flere sydøstasiatiske lande osv. findes 
mange millioner forbrugere med en temmelig høj per 
capita indkomst, som er potentielle aftagere af tekstiler 
og beklædningsgenstande af høj kvalitet fra de udvikle­
de lande, især EF. 
Nr. C 332/154 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
5.8. Den fuldstændige afspærring af disse landes 
markeder er derfor en anomali, som ikke kan vare ved 
på ubestemt tid. Hvad der gælder for tekstilområdet, 
gælder også for mange andre varesektorer; udviklings­
landene har indtil nu ikke engang fremlagt forslag om 
toldnedsættelser og fjernelse af de ikke-toldmæssige 
hindringer, hvilket yderligere understreget deres mang­
lende vilje til at bidrage til en større liberalisering af 
handelen og til opbygningen af et system med effektive 
og retfærdige regler og ordninger, som jo er Uruguay­
rundens hovedmålsætning. 
5.9. Denne tilbageholdenhed er især kommet til ud­
tryk i forbindelse med meget vigtige emner, såsom 
beskyttelse af intellektuel ejendomsret og af investerin­
ger. Også inden for servicesektoren har der hidtil ikke 
været mange tegn på, at man er parat til at underskrive 
en rammeaftale med opstillelse af de generelle princip­
per for et internationalt system, der bygger på en større 
liberalisering af handelen (og hvis enkeltheder skulle 
fastlægges ved senere forhandlinger). 
Hvert land har uanset udviklingsstade en interesse i at 
fortsætte sin integration i den internationale samhandel 
og sin økonomiske og sociale ekspansion på grundlag af 
god balance mellem varer- og tjenesteydelsesproduktion 
og den internationale konkurrence. 
5.10. På baggrund af udviklingslandenes usamar­
bejdsvillige holdning i Uruguay-forhandlingsrundens 
slutfase ønsker ØSU endnu en gang at gøre EF's for­
handlere opmærksom på de principielle betragtninger, 
det allerede har fremført i tidligere udtalelser om 
spørgsmålet (1). 
5.11. EF må sammen med de øvrige industrialiserede 
lande stå fast på princippet om, at de udviklingslande, 
som allerede har opnået et højt vækst-, produktions-
og forbrugsniveau samt finansiel balance, de såkaldte 
nyindustrialiserede lande, er pligtige til at påtage sig 
deres del af forpligtelserne og ansvaret, dvs. gradvis 
liberalisere deres nationale markeder i takt med de 
fordele, de allerede har opnået eller kan forvente at 
opnå af en forøgelse af den internationale handel. 
5.12. Man må derfor uden tøven gå i gang med at 
opbygge et stærkt, sammenhængende og afbalanceret 
multilateralt GATT-system uden at lade sig skræmme 
af den mulighed, at nogle udviklingslande kunne beslut­
te sig til at sige fra og nægte at acceptere de fælles regler, 
som skal gælde for det internationale handelssystem i 
de kommende årtier. 
(!) Jf. ØSU's udtalelse af 29. 9. 1988, s. 10-11 (EFT nr. C 318 af 
12. 12. 1988). 5.13. Skulle det komme så vidt, så ville det være 
disse landes frie valg, og de ville derved vise, at de 
ikke tror på det multilaterale system, men foretrækker 
bilaterale handelsforbindelser med de industrialiserede 
lande. 
5.14. Som EF gentagne gange har påpeget, må de 
dårligst stillede udviklingslande og lande med særligt 
alvorlige problemer gives en positiv særbehandling; de 
må gives længere tid til at overholde de fælles regler og 
må fortsat kunne nyde godt af de foreslåede særlige 
hjælpeprogrammer. Disse lande må naturligvis vise, at 
de overholder menneskerettighederne og de internatio­
nale konventioner herom. 
5.15. ØSU udtrykker på ny sin skuffelse over, at 
Uruguay-rundens forhandlere ikke har kunnet eller vil­
let tage fat på spørgsmålet om »sociale klausuler«; i 
mange udviklingslande er arbejdstagerne ikke sikret 
deres elementære rettigheder og beskyttelse. 
5.16. Det skal dog bemærkes, at der i den senere 
tid har været tegn på uoverensstemmelser inden for 
gruppen af udviklingslande. 
Nogle lande (f.eks. Latinamerika, stater i Afrika, Vest­
indien og Stillehavet (AVS)- og Sammenslutningen af 
stater i Sydøstasien (ASEAN)-landene) har udtrykt al­
vorlig bekymring for, at EF vil vende dem ryggen som 
følge af omvæltningerne i Østeuropa. 
5.17. EF bør berolige disse lande, eftersom det ikke 
har til hensigt at nedprioritere sine forbindelser til disse 
lande. EF kunne dog passende lade dem forstå, at det 
på behørig vis ville værdsætte en mere konstruktiv 
holdning i de fælles bestræbelser på at styrke det multi­
laterale GATT-system. 
I særdeleshed ville det være i udviklingslandenes egen 
interesse at angive, via hvilke internationale mekanis­
mer de kan kobles bedst muligt ind på den økonomiske 
ekspansion i verden, samt efter hvilken køreplan de er 
rede til at styrke det multilaterale system under GATT. 
Jo flere, der skriver under på de aftaler, der er til 
forhandling i GATT, desto større udbytte vil signatar-
landene naturligvis få af disse aftaler. 
5.18. ØSU ser med tilfredshed på den positive hold­
ning, adskillige østeuropæiske lande og USSR indtager, 
idet de betragter GATT-systemet som en referenceram­
me for åbningen af deres økonomier for den internatio­
nale handel. 
Det er imidlertid et spørgsmål, hvornår de europæiske 
østlande begynder at yde andre GATT-medlemmer na­
tional behandling, specielt for så vidt angår udlændin­
ges tjenesteydelser. 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/155 
6. EF's og USA's forpligtelser 
6.1. EF har som den største handelsmagt i verden 
tillagt forhandlingerne under Uruguay-runden stor be­
tydning. 
6.2. Kommissionen har på en meget samvittigheds­
fuld og kompetent måde opfyldt det mandat, den har 
fået til at repræsentere EF, dvs. medlemsstaterne som 
helhed, under forhandlingerne i Geneve. EF spiller fak­
tisk en nøglerolle i skabelsen af den nye internationale 
handelsorden, som er ved at tage form. 
Det har imidlertid helt klart ikke været nok at beskæfti­
ge sig med de tekniske spørgsmål, eftersom de væsentli­
ge problemer, der er blevet debatteret, har været af 
politisk karakter og krævet en EF-stillingtagen på 
højeste plan. I begyndelsen af 1990 blev der på initiativ 
af det irske formandskab i Rådet indkaldt til et møde 
mellem De Tolv's ministre, som har ansvaret for 
GATT-anliggender. I sin erklæring af 3. marts 1990 
bekræftede Rådet, at EF vil spille en aktiv rolle i bestræ­
belserne på at opnå væsentlige og velafbalancerede 
resultater i Uruguay-runden, og kom derefter, om end 
indirekte, ind på det grundlæggende problem, som er 
forholdet til USA. Rådet erklærede, at Uruguay-runden 
må føre til fjernelse af de ensidige foranstaltninger, der 
er blevet iværksat i de seneste år i strid med standstill-
forpligtelsen og det multilaterale princip. 
6.3. I midten af juli havde Rådet en indgående drøf­
telse om Uruguay-rundens videre perspektiver og be­
kræftede sin politiske forpligtelse til at nå frem til en 
konstruktiv aftale om oprettelse af et sammenhængende 
og effektivt multilateralt system med klare regler og 
samme rettigheder og pligter for alle deltagere. 
6.4. I de seneste måneder har forhandlingerne mel­
lem EF og USA i stigende grad vist, at vanskelighederne 
og uoverensstemmelserne, kun delvis skyldes specifikke 
tekniske detaljer (især landbrugsstøtten). Hovedårsagen 
er snarere, at det er vanskeligt for den amerikanske 
regering af få Kongressen til at gå med til at opgive en 
handelsstrategi, der er baseret på den nationale lovgiv­
ning, og hvormed der i den senere tid er opnået tilfreds­
stillende resultater (f.eks. er japanerne blevet tvunget 
til at åbne sit marked for amerikansk eksport). 
6.5. Denne fremgangsmåde bakkes direkte op af 
USA's Kongres, der er velkendt for sit stærkt protektio­
nistiske tilsnit. Samme holdning finder man imidlertid 
også hos flere af de ansvarlige embedsmænd i USA's administration, nemlig hos dem, der er tilknyttet land­
brugsministeriet og USA's handelsrepræsentant. Som 
bekendt har man i disse kredst valgt »brækjernet« 
{crowbar), som symbol på den form for handelspolitik, 
amerikanerne agter at føre på verdensmarkederne (og 
ikke kun over for Japan). 
6.6. Inden for andre kredse i den amerikanske rege­
ring, f.eks. i udenrigsministeriet og i Det Hvide Hus, 
finder man et meget bredere og mere fremadskuende 
politisk syn på forholdet mellem USA og Europa. I 
december 1989 foreslog udenrigsminister James Baker 
i forbindelse med den politiske udvikling i Østeuropa 
at styrke de institutionelle og rådgivende forbindelser 
mellem USA og EF, således at Washington og Bruxelles 
kom til at se oprettelsen af en ny politisk orden i Europa 
som en fælles opgave. 
6.7. Ud fra sidstnævnte perspektiv får de europæiske 
og amerikanske forhandleres strid om specifikke land-
brugsproblemer under Uruguay-runden en anden di­
mension og bliver mindre truende. Den må ikke få lov 
til at virke på de grundlæggende politiske forbindelser 
mellem de to parter, som er og vil vedblive med at være 
udmærkede. Dette spørgsmål blev ikke desto mindre 
drøftet på 7-1 andegruppens topmøde i Houston. 
7. Konklusion: en resolut EF-aktion i GATT-for-
handlingernes slutfase påkrævet 
7.1. ØSU er efter en kulegravning af den aktuelle 
situation og udsigterne for Uruguay-runden nået til 
følgende konklusion, som vil blive forelagt Rådet, Kom­
missionen og de øvrige EF-institutioner. 
7.2. EF må påny kraftigt understrege, at det betragter 
GATT-systemet som hovedhjørnestenen i det interna­
tionale handelssystem. EF erkender, at GATT-systemet 
hidtil har været så svagt og ineffektivt, at nogle lande 
er blevet foranlediget til at vedtage ensidige handelsbe­
stemmelser uden for det multilaterale systems rammer. 
Der må derfor tages skridt til væsentligt at styrke GATT 
og øge den status, også på det institutionelle plan. Man 
bør atter tage det oprindelige forslag frem om at ændre 
den nuværende foreløbige Almindelige Overenskomst 
til en »International Handelsorganisation«, som stilles 
på lige fod med Den Internationale Valutafond og Ver­
densbanken (1). Uruguay-runden må arbejde hen imod 
dette mål, som kan nås, hvis de store industrilande kan 
finde fodslag, blive enige om et fælles mål og acceptere 
de rettigheder og pligter, det nye multilaterale system 
indebærer. 
(!) JF. ØSU's udtalelse af 25. april 1990, pkt. 3.6: GATT-syste-
mets funktion — FOGS. Dok. ØSU nr. 1415/89 endelig udg. 
+ app. 
Nr. C 332/156 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
7.3. EF bør derfor anmode USA's regering om — 
når først forhandlingerne har givet det ønskede resultat, 
nemlig en tilfredsstillende styrkelse af GATT-systemet 
— at tage alle de nødvendige skridt til at revidere 
handelsloven fra 1988 med henblik på at ophæve de 
bestemmelser, som ikke er forenelige med de indgåede 
multilaterale forpligtelser (og især artikel 301). Et så­
dant initiativ er yderst hastende og en forudsætning 
for en forbedring af klimaet under forhandlingernes 
slutfase, da man ikke kan diskutere og søge at finde 
frem til konstruktive kompromisløsninger med en trus­
sel om fremtidige ensidige gengældelsesforanstaltninger 
hængende over hovedet. 
7.4. Mere specifikt bør EF's forhandlere hellige pro­
ceduren for bilæggelse af tvister særlig opmærksomhed. 
Den er nok en forbedring i forhold til den tidligere 
fuldstændigt utilfredsstillende situation, men mangler 
stadig nogle væsentlige elementer: en højere appelin­
stans og et tilstrækkeligt stærkt maskineri til at garante­
re, at alle de kontraherende parter efterlever de trufne 
afgørelser. En skrappere procedure for tvistbilæggelse 
kunne også tage vinden ud af sejlene på det argument, 
som nogle protektionistiske kredse på den anden side 
af Atlanten fremfører, nemlig at bilaterale aftaler og 
ensidige foranstaltninger er nødvendige, fordi GATT 
er for svag og langsomt arbejdende til at løse de økono­
miske konflikter, der kan opstå mellem de kontraheren­
de parter. 
7.5. Landbruget er et vigtigt spørgsmål, som kræver 
særlige overvejelser. 
ØU bekræfter først og fremmest sin støtte til den globa­
le strategi, Kommissionen plæderer for, og som har et 
dobbelt sigte, nemlig at forbedre balancen på verdens 
landbrugsmarkeder under overholdelse af samtlige lan­
des forpligtelse til at gennemføre en samordnet afvikling 
af deres støtteforanstaltninger og sikre, at EF's mekanis­
mer inden for landbrugssektoren fungere på passende 
vis(1). Efter ØSU's mening er disse to mål forenelige 
med hinanden. 
Man bør ligeledes sikre konkurrenceevnen inden for 
landbrugsforarbejdningsindustrien, da denne er livsvig­
tig for både landbrugerne og forbrugerne. 
7.5.1. De amerikanske forhandleres taktik er at in­
sistere på en kraftig nedbringelse af støtten til land­
brugseksporten, vel vidende at de dermed forlanger 
det umulige af EF, nemlig en afvikling af den fælles 
landbrugspolitik instrument for instrument. Hensigten 
er tydelig: at lægge pres på EF for at få så mange 
indrømmelser som muligt eller, når USA ønsker det, at 
få forhandlingerne til at bryde sammen og give EF 
skylden herfor. 
(*) Jf. den supplerende udtalelse om landbrugsaspekterne af 
GATT/Uruguay-forhandlingsrunden, som blev vedtaget af 
ØSU's sektion for landbrug og fiskeri den 13. 6. 1990. Dok. 
ØSU 411/90 endelig udg. 7.5.2. EF har allerede afgivet sit svar: det fastholder 
sit forslag og gentager, at det er parat til at acceptere 
gensidige og afbalancerede indrømmelser, som kan 
forbedre det internationale handelssystem for land­
brugsvarer. 
7.5.3. En anden årsag til mange af stridsspørgsmål­
ene mellem EF og USA er, at de ser forskelligt på nogle 
væsentlige principper og navnlig på spørgsmålet om, 
hvorvidt landbrugssektoren verden over bør styres af 
markedskræfterne alene. EF mener, at der også bør 
tages hensyn til andre elementer og prioriteter, f.eks. 
sociale aspekter, miljø- og regionaludviklingsfaktorer, 
fødevareforsyningssikkerhed og andre behov, som af­
spejles både i målene for den fælles landbrugspolitik og 
i den politik, mange andre industrilande og udviklings­
lande fører. 
7.5.4 Dette grundlæggende problem vedrører ikke 
blot landbruget, men også andre sektorer og kræver en 
nøjere afklaring, da de nuværende misforståelser og 
forståelsesproblemer, som deler nogle lande, ellers fort­
sat vil bestå. 
7.5.5. Det er beklageligt, at et så afgørende spørgs­
mål ikke blev drøftet ved Uruguay-forhandlingsrundens 
start. I denne slutfase har man ikke den fornødne tid 
eller ro til at foretage en nøgtern og objektiv kulegrav­
ning af spørgsmålet. EF bør derfor finde en måde, 
hvorpå det kan diskutere og afklare disse væsentlige 
punkter først og fremmest med USA, men også med de 
øvrige kontraherende parter. 
7.6. På det nuværende stadium i Geneve-for­
handlingerne om markedsadgang må de tilbud, nogle 
af de vigtige kontraherende parter har fremsat, siges at 
være skuffende. På dette område har EF efter ØSU's 
mening allerede givet nogle meget omfattende, indle­
dende tilbud. Det må følgelig kunne få en reel og sikker 
adgang til markederne i tredjelande, hvilket indebærer 
en fortsat samordnet madet at gribe toldmæssige og 
ikke-toldmæssige hindringer an på. Hvis dette mål ikke 
kan nås, bør EF tage sit første tilbud op til fornyet 
overvejelse. 
7.7. Afslutningsvis erklærer ØSU sig overbevidst om, 
at de igangværende forhandlinger under Uruguay-run­
den er yderst vigtige, sågar vigtigere end de tidligere 
GATT-forhandlinger, fordi opgaven er at fastlægge de 
generelle rammer for de internationale handelsforbin­
delser i de næste tiår. Ligesom EF bør samtlige lande 
bidrage til at sikre et heldigt udfald af forhandlingerne 
ved at bruge den korte tid, der er til rådighed, til at 
tage fat på og på en konstruktiv, kompromissøgende 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/157 
måde løse de mange endnu udestående problemer. Det 
står imidlertid fast, at hverken EF eller de andre kontra­
herende parter må tvinges til at ofre deres egne vitale 
interesser. Dette ville være i modstrid med Uruguay-
Bryssel, den 20. september 1990. 
1. Indledning 
1.1. Flere mennesker end nogen sinde før har fået 
øget fritid, og det enorme turist-boom, dette har med­
ført, er ved at ændre turismens karakter radikalt, og 
ikke altid til det bedre. Det Europæiske Turistår giver 
os en anledning til at gøre status med henblik på at 
udforme en fælles politik på turistområdet og forberede 
os på yderligere store stigninger fremover i antallet af 
turister. 
1.2. ØSU mener, at dets bidrag til en vurdering af 
situationen og af den politik, der tager sigte på at 
påvirke udviklingen, bør have form af en grundig under­
søgelse af turismens fremtid og dens bidrag til regio­
naludviklingen i bredeste forstand, derunder by- og 
landsplanlægning, hvor dette er relevant. EF's indsats 
på turistområdet har hidtil været begrænset og koncen­
treret om forbrugerbeskyttelse, jf. rapporten. ØSU går 
ind for en mere global strategi, hvor der tages udgangs-rundens ledende princip, der blev opstillet i Punta del 
Este i 1986, og ifølge hvilket der skal skabes vilkår, 
som sikrer en balance mellem de kontraherende parters 
fordele, rettigheder og forpligtelser. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
punkt i det mål, der er opstillet i artikel 2 i Rådets 
afgørelse om et handlingsprogram for det europæiske 
turistår (*), nemlig » at understrege turisterhvervets øko­
nomiske og sociale betydning, bl.a. i forbindelse med 
regionalpolitikken og oprettelsen af nye arbejds­
pladser«. 
1.3. Turismen har udviklet sig til at blive en økono­
misk aktivitet, hvor der tilbydes en række forskellige 
tjenesteydelser som svar på forbrugernes efterspørgsel. 
Turistindustrien i Europa har navnlig i de sidste 30 år 
udvist en konstant vækst. 
1.4. Som økonomisk aktivitet er turismen blevet 
mere og mere afhængig af en række forskellige EF-
politikker. Turisme er ikke en isoleret sektor. Mange 
områder — transport, miljø, udviklingen af landdistrik­
ter og det sociale område, landbrug, serviceydelser osv. 
— virker ind på turismen og er selv påvirket af den. 
Foranstaltninger på disse felter må derfor også tage fuld 
højde for udviklingen på turistområdet. 
C) EFTnr. L 17 af 21. 1. 1989. Udtalelse om turisme og regionaludvikling 
(90/C 332/42) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 19. oktober 1989 at pålægge sektionen for 
regionaludvikling og fysisk planlægning at udarbejde en intitativudtalelse (forretningsorde­
nens artikel 20, stk.4) og en rapport om turisme og regionaludvikling. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for regionaludvikling og fysisk planlæg­
ning, som udpegede Nilokaos Vassilaras til Ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. 
juli 1990. 
ØSU vedtog på sin 270. plenarforsamling, den 20. september 1990, uden stemmer imod og 
med 1 stemme hverken for eller imod, følgende udtalelse.