KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 453 endelig udg. 
Bruxelles, den 30.11.1994 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
FORELØBIG GENNEMGANG AF GENNEMFØRELSEN 
AF 
DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS PROGRAM 
FOR 
POLITIK OG HANDLING 
I FORBINDELSE MED MILJØET 
OG 
BÆREDYGTIG UDVIKLING 
"MOD EN BÆREDYGTIG UDVIKLING" 
November 1994 
INDHOLDSFORTEGNELSE ^ 
I. INDLEDNING IC 
II. GENEREL BESKRIVELSE AF HIDTIDIGE FREMSKRIDT 2 
Integrering af miljøhensyn i politik på andre områder 2 
Større udvalg af instrumenter -3 
Partnerskab og fælles ansvar 4 
Ændring af holdninger og mønstre for forbrug og produktion 4 
Gennemførelse af fællesskabsprogrammet 4 
Fællesskabets internationale rolle 5 
III. FREMSTILLINGSINDUSTRIEN 5 
Indledning ' 5 
Integration 5 
Små og mellemstore virksomheder (6) 
Partnerskab og fælles ansvar 6 
Større udvalg af instrumenter 7 
Ændring af holdninger og mønstre for forbrug og produktion 8 
Anvendelse og håndhævelse af lovgivning 9 
Fællesskabets internationale rolle 9 
Konklusion 9 
IV. ENERGI 10 
Indledning 10 
Integrering af miljøhensyn i energisektoren 10 
SAVE (10) 
ALTENER (11) 
THERMIE og JOULE (11) 
Energiplanlægning (12) 
Klimaændringer (12) 
Større udvalg af instrumenter 12 
Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling (12) 
Økonomiske instrumenter (13) 
Folkeoplysning og undervisning (13) 
Fælles ansvar og partnerskab 14 
Ændring af forbrugsholdninger og -mønstre 14 
Anvendelse og håndhævelse af lovgivning 15 
Femte Miljøhandlingsprograms internationale aspekter 15 
Europæisk energicharter (15) 
Forbedring af energieffektiviteten og anvendelse af vedvarende energi (15) 
Konklusion 16 
V. TRANSPORT 16 
Indledning 16 
Integrering af miljøhensyn i transportsektoren 17 
Infrastruktur (17) 
Brændstof og køretøjer (17) 
Større udvalg af instrumenter 18 
Finansielle støttemekanismer (18) 
Det økonomiske værktøj (19) 
Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling (20) 
Fælles ansvar og partnerskab 20 
Holdningsændring 21 
Konklusion 21 
VI. LANDBRUG 22 
Indledning 22 
Integrering af miljøhensyn i landbrugspolitikken 23 
Fælles markedsordninger (23) 
Udviklingen på landet (24) 
A eu 
Ændring af forbrugs- og produktionsmønstre 24 
Anvendelse og håndhævelse af lovgivning (25) 
Større udvalg af instrumenter 26 
Partnerskab og fælles ansvar 26 
Konklusion 27 
VII. TURISME 27 
Indledning 27 
Integrering af miljøhensyn 27 
Ændring af forbrugsholdninger og -mønstre 28 
Større udvalg af instrumenter 29 
Konklusion 29 
VII. DEN INTERNATIONALE DIMENSION 29 
Fællesskabets rolle på den større internationale scene 29 
Opfølgning af internationale forpligtelser 30 
Opfølgning af Agenda 21 og UNCKD (30) 
Klimaændringer (30) 
tab af biodiversitet (31) 
Skove (31) 
Ozonlaget (31) 
Grænseoverskridende transport af affald (31) 
Handel og miljø (32) 
Integrering af miljøkrav i udviklingspolitikken 32 
Lomé (33) 
Asiatiske og latinamerikanske lande (ALA)/Middelhavslandene (33) 
Central- og østeuropæiske lande og republikker i det tidligere Sovjetunionen (34) 
Konklusion 35 
LX. STØRRE UDVALG AF INSTRUMENTER 36 
Indledning 36 
Forbedring af miljødata og tilpasning af statistik 36 
Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling 37 
Sektorplanlægning og fysisk planlægning 38 
Vurdering af virkningerne på miljøet 39 
Udvikling af fysiske indikatorer og ny definition af nationalregnskabet 40 
Udvikling af cost-benefit-analysemetoder 40 
Økonomiske og fiskale instrumenter 40 
Afgifter (40) 
Blyfri benzin (41) 
Energi/co2-afgift (41) 
Statsstøtte (41) 
Miljørevision (41) 
Miljømærkning (42) 
Erstatningsansvar (42) 
Folkeoplysning og undervisning 42 
Oplysning (43) 
Undervisning (43) 
Faglig undervisning og træning 44 
Finansielle støttemekanismer 44 
LIFE (44) 
Strukturpolitikken 44 
Revision af strukturpolitikken (44) 
Faglig bistand (45) 
Miljøindikatorer (45) 
Kvaliteten af nye planer (45) 
Samhørighedsfonden (45) 
X. STRUKTURER FOR FÆLLES ANSVAR 46 
På fællesskabsplan 46 
Dialoggrupper (46) 
1&-
Integrering i politik på andre områder (47) 
På nationalt plan 47 
Rådgivende organer (48) 
Formelle integrationsmekanismer (48) 
Miljøafdelinger i andre ministerier (48) 
På regionalt/lokalt plan 48 
Relationer til ikke-statslige organisationer (NGO) 49 
XI. GENNEMFØRELSE AF FÆLLESSKABETS MILJØLOVGIVNING 50 
XII. SAMLET KONKLUSION 51 
BILAG 1 53 
LOVGIVNING PÅ MILJØOMRÅDET 53 
4C 
I. INDLEDNING 
Vedtagelsen af Rådets resolution om et program for Fællesskabets politik og virke inden for miljø 
og bæredygtig udvikling, det Femte Miljøhandlingsprogram, den 1.2.1993 afspejler den voksende 
erkendelse af betydningen af bæredygtig udvikling. Programmet blev udarbejdet som en del af 
Fællesskabets forberedelser til topmødet i Rio de Janeiro i sommeren 1992, og resolutionen afspejler 
således også de beslutninger, der blev truffet i Rio. Det fremgår klart, at "1992-1995-fasen anskues 
som startperioden, hvor sejlretningen og målene stadig kan ændres "", og hvor fremskridtet skal 
hjælpes på vej. 
1 resolutionen opfordres den miljøpolitiske revisionsgruppe, som er nedsat i henhold til programmet, 
til at overvåge gennemførelsen af programmet på grundlag af regelmæssige rapporter fra Kommis­
sionen, der opsummerer fremskridtet. Denne er den første af disse rapporter. 
Rapporten om situationen indtil 30. juni 1994 udkommer midtvejs mellem den formelle vedtagelse 
af programmets overordnede strategi og holdning og den revision, som er fastsat til at finde sted i 
slutningen af 1995. Den forsøger at vurdere, hvorledes programmets målsætning om bæredygtig 
udvikling er blevet opfyldt. Der lægges vægt på kvalitet, årsager og grader af retningsændringer, 
især på fællesskabsplan (med vægt på områder, hvor Kommissionen tager initiativer), men inddrager 
også den udvikling, der er sket blandt programmets aktører. Rapporten giver - i indrammet tekst -
en række eksempler på udvikling i medlemsstaterne. Andre oplysninger fra medlemsstaterne skal 
tjene som værdifulde referencer for den revisionsproces, som snart indledes. 
På dette tidlige stadium i programmets gennemførelse vil rapporten fokusere på de kvalitative frem 
for de kvantitative aspekter af udviklingen, og der gøres ikke forsøg på at analysere fremskridtene 
i de forskellige forslag til foranstaltninger, som er beskrevet i programmets tabeller. Denne analyse 
vil finde sted i forbindelse med revisionen. Desværre var Det Europæiske Miljøagentur på det 
pågældende tidspunkt ikke på plads til at kunne bidrage med informationer om fremskridt. 
Rapporten fremlægges på et tidspunkt, hvor der på det overordnede plan sker en drejning af den 
politiske beslutningsproces hen mod spørgsmål af betydning for miljø og bæredygtig udvikling. Den 
nye Traktat om Den Europæiske Union (EU) udgør et vigtigt skridt i denne retning, idet det i artikel 
2 som et af de grundlæggende formål fastlægges, at Fællesskabet har til opgave at "fremme en 
harmonisk og afbalanceret udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed, en 
ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet...". Artikel 13Or, stk. 2, beskriver det andet 
væsentlige element, nemlig at miljøbeskyttelseskravene skal integreres i fastlæggelsen og gennem­
førelsen af Fællesskabet politik på andre områder 
Kommissionens Hvidbog fra december 1993 om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse bygger 
på disse principper, I kapitel 10 skitseres en ny økonomisk udviklingsmodel, hvor miljø og bære­
dygtig udvikling er centralt placeret, og der behandles spørgsmål dels om integrering af miljø og 
bæredygtig udvikling i den generelle økonomiske politik, dels om forøgelse af beskæftigelsen. 
Foreningen af miljøbeskyttelseskravene og den traditionelle økonomiske vækst i en økonomisk 
bæredygtig udvikling bygger på to nøgleelementer: en omfattende omlægning af det nuværende 
skatte- og afgiftssystem (de eksterne miljøomkostninger skal internaliseres), og gøre miljøhensyn 
til en konkurrenceparameter. 
EU* s miljøpolitik befinder sig således ved et afgørende vendepunkt. Programmet fremlægger en 
strategi for, hvorledes de miljømæssige udfordringer skal tages op i de næste 10 år, og hvorledes 
udviklingen kan drejes hen mod bæredygtig udvikling. 
Senere i år offentliggør Kommissionen resultaterne af en vigtig undersøgelse, den har gennemført 
for at analysere, hvorledes miljøintegreringen kan ske både omkostningseffektivt og under hen­
syntagen til den økonomiske udvikling og beskæftigelsen. 
Den foreliggende rapports vurdering af de hidtidige fremskridt fokuserer især på indførelse af 
mekanismer, som er afgørende for at kunne dreje holdningerne hen mod miljø og bæredygtig udvik­
ling. Denne metode er valgt, fordi programmet stadig er af nyere dato og radikalt forskelligt fra de 
fire foregående miljøhandlingsprogrammer, og fordi ikke alle mål ligger inden for EF's kompeten­
ceområde. 
De seks elementer, som danner grundlaget for den nye indfaldsvinkel til miljø og bæredygtig 
udvikling, og som er centrale i programmet, er følgende: 
integrering af miljøhensynene i EF's politik på andre områder, 
større udvalg af instrumenter, herunder økonomiske instrumenter, 
partnerskab (mellem Den Europæiske Union, offentligheden, virksomhederne og nationale 
regeringer) og fælles ansvar, 
ændring af holdninger og mønstre for forbrug og produktion, 
anvendelse af lovgivning og håndhævelse, 
det femte miljøhandlingsprograms internationale rækkevidde. 
Rapporten gennemgår, hvilke fremskridt der for så vidt angår disse seks elementer er sket inden for 
hver af programmets fem udvalgte målområder: landbrugssektoren, energisektoren, fremstillingsin­
dustrien, transportsektoren og turistsektoren. I erkendelse af, at indsatsen for sikre holdnings­
ændringer er afgørende for en bæredygtig udvikling, og i overensstemmelse med opbygningen af 
det femte miljøhandlingsprogram, indeholder rapporten desuden særlige kapitler om den inter­
nationale dimension, større udvalg af instrumenter, udvikling af strukturer for fælles ansvar, samt 
anvendelse af miljølovgivning, hvori fremskridt på disse områder behandles yderligere. 
H. GENEREL BESKRIVELSE AF HIDTIDIGE FREMSKRIDT 
Det er endnu for tidligt at foretage en fuldstændig gennemgang af fremskridt inden for programmets 
enkelte elementer. Her, efter halvandet års erfaringer, skal det blot vurderes, om og hvor en hold­
ningsændring er på vej, og om der er tegn på, at EF lever op til femte miljøhandlingsprograms 
opfordring til at sætte bæredygtig udvikling i centrum for Fællesskabets politik. 
I det følgende gives en bred beskrivelse af fremskridt i forbindelse med miljøhandlingsprogrammets 
seks centrale elementer. I rapportens hoveddel uddybes og belyses denne beskrivelse yderligere. 
Integrering af miljøhensyn i politik på andre områder 
Der er sket visse fremskridt inden for de fem udvalgte målområder, men der mangler tilstrækkelig 
forståelse for og vilje til at sikre passende integrering af miljøhensyn og bæredygtig udvikling i 
udviklingen af politik på andre områder, til gavn både for den pågældende politik og for miljøet og 
bæredygtig udvikling. 
Selv om der er sket nogen fremskridt i integreringen af miljøhensyn i Fællesskabets politik og i 
visse medlemsstater, ses bæredygtig udvikling i det væsentlige som en opgave for dem, der arbejder 
med miljøet. Det ser ud til, at integrering af miljøhensyn i politik på andre områder afhænger af, 
om der er samlede veletablerede miljøadministrationer, der kan påvirke andre dele af admini­
strationen, og sorti ligeledes kan styrke miljøbevidstheden i andre dele af administrationen, for 
eksempel ved der oprettes miljøafdelinger. 
I Fællesskabet og i de enkelte medlemsstater er der sket fremskridt på områder som revision af 
strukturfondene, integrering af miljøhensyn i statsstøtte, vedtagelse af visse foranstaltninger inden 
for landbrug, og integrering af miljødimensionen i alle Fællesskabets FTU-programmer på særlige 
områder (1994-1998). Inden for handelspolitikken er der fastlagt vigtige politiske mål. Der er 
desuden sket opmuntrende fremskridt med hensyn til at integrere miljøet i politikken for 
fremstillingsindustrien, mest mærkbart i forbindelse med store virksomheder. 
I de fleste medlemsstater er den strategiske vurdering af virkningen af miljøpolitiske initiativer 
stadig i sin vorden. Kommissionen har forpligtet sig til selv at anvende denne indfaldsvinkel i 
forbindelse med egne forslag. 
Der skal sættes kraftigere ind for at gennemføre initiativer om indførelse og anvendelse afpassende 
mekanismer til sikring af, at miljøhensyn og bæredygtig udvikling inddrages i nye politiske 
initiativer. 
Større udvalg af instrumenter 
Trods forpligtelsen til at udvide udvalget af instrumenter, som kommer til udtryk i programmet, er 
der kun sket ringe fremskridt i Fællesskabet og i medlemsstaterne. Lovgivning er stadig den 
vigtigste metode, selv om antallet af nye forslag fra Kommissionen er mindsket, og den lovgivning, 
der foreslås, langsomt udvikler sig fra at være rene forskrifter til rammer, der kan danne grundlag 
for lovgivning og til forenkling og klargøring af gældende forskrifter. 
I relation til økonomiske instrumenter er der kun sket små fremskridt i drøftelserne om det ene 
fællesskabsinstrument, der er under overvejelse: co2-energiafgiften.Selv om der er taget en række 
vigtige initiativer, befinder man sig på andre områder i medlemsstaterne stadig på forsøgsstadiet. 
Kommissionens Hvidbog, kapitel 9 og 10, peger på mulige retninger for den fremtidige udvikling 
af skatte- og afgiftsmæssige instrumenter. 
Med hensyn til finansielle støttemekanismer er der såvel på fællesskabsplan som på nationalt plan 
sket fremskridt i integreringen af miljøhensyn i strukturfondene og samhørighedsfonden. Integrerin­
gen af miljøhensyn bør afspejles tydeligere i regionale udviklingsplaner og i de finansieringsforslag, 
medlemsstaterne udarbejder. 
Selv om der er sket en del fremskridt inden for udviklingen af indikatorer for miljø og bæredygtig 
udvikling, skal arbejdet intensiveres for at sikre, at miljøomkostningerne internaliseres. 
Der er sket visse fremskridt inden for tilgængeligheden af oplysninger. Det Europæiske Miljøagentur 
vil få en central rolle i indsatsen for at fremskynde dette arbejde, og Agenturets arbejdsprogram må 
derfor udarbejdes så hurtigt som muligt, også for at sikre gode arbejdsrelationer mellem Agenturet, 
Kommissionen og medlemsstaterne. 
Båndene mellem forsknings- og udviklingspolitikken og politikken vedrørende miljø og bæredygtig 
udvikling er blevet tættere, men må udvikles yderligere, navnlig i forbindelse med gennemførelsen 
af fjerde rammeprogram og relationerne til femte miljøhandlingsprogram. 
Der bør sættes kraftigere ind for at sikre bedre oplysninger om emner, som er relevante for 
bæredygtig udvikling, både på fællesskabsplan og i medlemsstaterne, med henblik på at øge 
offentlighedens bevidsthed herom og sikre en holdningsændring. 
Partnerskab og fælles ansvar 
Opstilling af strategier og planer for bæredygtig udvikling, som på nationalt plan skal imødekomme 
Agenda 21 og det femte miljøhandlingsprogram, har fundet sted eller bliver gennemført i kun syv 
af medlemsstaterne, og bør snarest overvejes af de øvrige. Det skal overvejes, om planer for 
regionale og/eller lokale områder eventuelt skal udvikles yderligere. 
Dialogen om og gennemsigtigheden af spørgsmål vedrørende miljø og bæredygtig udvikling er øget, 
såvel på fællesskabsplan som i medlemsstaterne. De rådgivende fora, som Kommissionen og visse 
medlemsstater har nedsat, kan fremme dialogen, men der bør arbejdes yderligere for at inddrage alle 
samfundets aktører. 
Ændring af holdninger og mønstre for forbrug og produktion 
De faldende konjunkturer har forstærket industriens (store virksomheder og små og mellemstore 
virksomheder) opfattelse at, at miljø og bæredygtig udvikling er hindrende for deres aktiviteter. Der 
berettes kun om fa tilfælde, hvor bæredygtig udvikling anerkendes som en mulighed for at skabe 
arbejdspladser og ikke pr. definition forringer konkurrenceevnen. 
Kapitel 10 i Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse beskriver på en ny måde, 
hvorledes bæredygtig udvikling kan skabe vækst og bør indgå yderligere i overvejelser om at flytte 
skatte- og afgiftsbyrden fra arbejde og sociale omkostninger til naturressourcer. 
Udviklingen inden for miljøstyring og -revision, miljømærkning og redegørelser om miljøforhold 
i virksomhederne bidrager til den nødvendige holdningsændring. Opmærksomhed bør rettes mod 
styring af produktionsmetoder og formidling af erfaringer på området fra store til små virksomheder. 
Bæredygtig udvikling bør også indgå med betydelig vægt i overvejelserne om gennemførelse af det 
strategiske program for EF's indre marked. 
Gennemførelse af fællesskabsprogrammet 
Der er sket fremskridt i arbejdet med at sikre, at fællesskabslovgivning gennemføres mere effektivt 
og betragtes som et fælles ansvar. Der må imidlertid sættes yderligere ind for at sikre mere effektiv 
gennemførelse af lovgivningen. Dette arbejde kan fremmes gennem klargøring og forenkling af 
gældende regler, samtidigt med at de høje kvalitetskrav bevares. Det gennemførelsesnetværk, som 
er oprettet i medfør af femte miljøhandlingsprogram, kan bidrage betydeligt gennem skabelse af 
tættere kontakter mellem regulerende myndigheder og politikerne og dem, der er beskæftiget med 
gennemførelsen i praksis. 
Fællesskabets internationale rolle 
UNCED har givet ny fremdrift til den internationale dialog og samarbejdet om miljø og udvikling, 
og som forudsagt i Femte Miljøhandlingsprogram påvirker resultaterne heraf i høj grad Fælles­
skabets aktioner og politik. Selv om der i de seneste to år er opstået nye problemer (f.eks. dårlige 
konjunkturer, sikkerhedsforhold i mange egne af verden), er det vigtigt, at resultalerne fra Rio-
konferencen følges op. 
HI. FREMSTILLINGSINDUSTRIEN 
Indledning 
Et af Fællesskabets vigtigste mål er at skabe betingelser for en stærk og konkurrencedygtig industri, 
således som det understreges i Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. Det 
erkendes dog, at de nuværende udviklingsmodeller giver færre arbejdspladser og mere kapitalkræ­
vende produktionsmetoder. Hertil kommer en stadig overudnyttelse af miljøressourcerne. Denne 
form for industriel aktivitet kan overskride naturressourcernes tolerancetærskel og begrænse 
yderligere industriel udvikling. 
Integration 
Kernen i det femte miljøhandlingsprogram består i at udvikle bæredygtige politikker og instrumen­
ter, som er gavnlige for miljøet og for erhvervslivet. Store virksomheder erkender efterhånden, at 
sund udnyttelse af naturressourcerne er en betingelse for deres fortsatte udvikling, og at miljøinve­
steringerne i betragtning af konkurrenceforholdene i Europa og verden som helhed er ved at blive 
produktive investeringer, som kan danne grundlag for fortsat aktivitet og endog åbne og udvide 
markederne. 
I sin meddelelse om industriens konkurrenceevne og miljøbeskyttelse fra november 1992 under­
streger Kommissionen, at integrationen af konkurrenceevne og miljø kræver en strategi baseret på 
løsninger, som tager udgangspunkt i markedernes konkurrencemæssige funktion. Det betyder især, 
at der skal lægges vægt på miljøpolitikkens markedsrelaterede instrumenter. Rådet bekræftede og 
styrkede i sin resolution af 3.12.1992 og konklusionerne af 4.5.1993 disse konklusioner, og nogle 
af argumenterne er udbygget i Hvidbogen. 
Af traktatens artikel 2 fremgår det, at gennemførelsen af det indre marked er et vigtigt skridt på 
vejen mod bæredygtig ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet. Til gengæld er udviklingen 
frem mod bæredygtig vækst afgørende for det indre markeds succes på langt sigt. Det strategiske 
program for det indre marked, som Kommissionen vedtog i slutningen af 1993, understreger behovet 
for større sammenhæng mellem det indre marked og hensynet til miljøet. 
Kommissionen bruger betydelige ressourcer på at belyse grænsefladen mellem industri og 
bæredygtig udvikling. 
Inden for rammerne af den undersøgelse, som i 1996 skal foretages af det indre markeds virkning 
og effektivitet, vil der også blive foretaget en undersøgelse af arten og omfanget af virkningerne af 
foranstaltninger vedrørende miljø og bæredygtig udvikling, som er gennemført i relation til det indre 
marked. 
I 1993 blev der igangsat undersøgelser, som direkte og indirekte skal fremme integration (f.eks. 
feasibilityundersøgelser vedrørende miljøindustri og miljøprodukter, nye renere produkter og 
produkter, der giver mindre affald, og økonomisk vurdering af miljøforanstaltninger). Resultaterne 
af undersøgelserne skal efter planerne foreligge i midten af 1994. Andre undersøgelser af industriens 
udvikling af livscyklusanalyser og om bæredygtig anvendelse af råmaterialer skal igangsættes i 1994, 
hvor der også gennemføres en interviewrække, hvor industrien bliver bedt om oplysninger om 
miljøforanstaltningers virkning på og integration i virksomhedernes strategi. 
Små og mellemstore virksomheder 
I forhold til små og mellemstore virksomheder (SMV) har den politiske nyorientering været beskeden 
og bør forstærkes. Budskabet om de potentielt gunstige virkninger af miljøbeskyttelse er kun nu 
begyndt at afspejle sig i de seneste udmeldinger om støtte til SMV. 
Der bør ydes direkte praktisk støtte, f.eks. til konsulentydelser, uddannelsesprogrammer, finansielle 
støtteordninger mv, for således at hjælpe SMV med at udnytte deres potentiale på stærkt konkur­
renceprægede markeder, og give dem mulighed for at udnytte deres store fleksibilitet, evner for 
nytænkning og tilpasningsevne, som kan føre til åbning af helt nye markeder eller nye metoder på 
eksisterende markeder. 
I forbindelse med et integreret program for SMV og håndværkssektoren fra maj 1994 arbejder 
Kommissionen i øjeblikket med ideer til, hvorledes man kan skabe arbejdspladser på områder, som 
endnu ikke udnyttes, f.eks. tjenesteydelser vedrørende miljøbeskyttelse. 
Fællesskabets program for strukturfondene 1994 danner grundlag for et særligt fællesskabsinitiativ 
vedrørende SMV til 1 miaECU. Det er op til medlemsstaterne af fremlægge operationelle programmer 
eller ansøgninger om globale tilskud inden for de syv højt prioriterede områder, med henblik på at 
øge deres konkurrenceevne og internationale engagement og således støtte miljørelaterede aktiviteter, 
herunder udviklingen af ren teknologi og ren produktion. 
Ben britiske, ttetn danske, den tyske øg den hollandske regering har iværksat ordninger til støtte for 
swv; hvonm<br d^r yd^krøsukiitbislaiid og økoaoaiisk tilskud til at styrke tfcjJjøfodsatseo og indføre 
ren teknologi 1 UK er der nedsat et udvalg, som skal bistå med at gøre renere teknologi udviklet til 
store vitfcsorøåedsr egoet for brag i $MV. 
mmillÊimÊ^^ 
Partnerskab og fælles ansvar 
I de senere år er der skabt et voksende og systematisk engagement hos og dialog med industrior­
ganisationer og andre interessegrupper omkring udviklingen af Kommissionens forslag til retsakter 
på miljøområdet. Der er indledt en regelmæssig dialog mellem den europæiske industrisammenslut­
ning UNICE og Kommissionen, og i november 1992 organiserede det britiske formandskab sammen 
med Kommissionen en stor konference om europæisk erhvervsliv og miljøet i fremtiden. Kon­
ferencen belyste erfaringer med muligheder, økonomiske udfordringer og andre spørgsmål i relation 
til erhvervsliv og miljø. Med støtte fra Kommissionen blev de europæiske partnere for miljøet 
oprettet i 1994. Organisationen skal være forum for industrien og NGO's, hvor de kan mødes og 
drøfte mulige veje frem mod bæredygtig udvikling, især uddannelse og oplysning. 
Kommissionen har iværksat en undersøgelse af, hvorledes miljøoplysninger kan indgå i virksom­
hedernes regnskaber. De europæiske revisionsfirmaer deltager i arbejdet. Kommissionen vil efter 
planerne i 1995 fremlægge et forslag om miljøoplysninger i virksomhedernes regnskaber, som 
bygger på samråd med medlemsstaterne, industrien og faglige organisationer. 
Også mulighederne for, at den finansielle sektor kan bidrage til bæredygtig udvikling, er ved at blive 
undersøgt. 
Beslutninger om foranstaltninger til begrænsning af risici i forbindelse med industrielle anlæg, 
kemiske stoffer og bioteknologi bør træffes på et forsvarligt videnskabeligt grundlag. Industrior­
ganisationerne arbejder kraftigt på at gøre indsamlingen af data om eksisterende kemiske stoffer 
bedre. Der er også sket betydelige fremskridt i drøftelserne om metoder til risikovurdering, især 
vedrørende kemiske stoffer. Alle interessegrupper må arbejde tæt sammen for at sikre, at resultaterne 
videreudvikles og bevares. 
Et andet interessant eksempel på fælles ansvar og partnerskab med industrien er forsknings­
programmet om bilolie, som gennemføres i samarbejde mellem de europæiske bil- og olieindustrier 
og Kommissionen (se også kapitlet om transport). 
1 UK øf ned&at et f£dgiv$âde udvalg om erhvervsliv og miljø, hvori er repræsenteret 25 erhvervsledere, 
som v|l :gå tid over egtié snævre interesser og tage vanskelige spørgsmål op, som må tøses» hvl& de 
ritifom&SSip fftåis^tn|nger $kâl nås. Udvalget er et velegnet forum ibr effektiv dialøg mellem er-
WMËW&MË-
Større udvalg af instrumenter 
Både Femte Miljøhandlingsprogram og det strategiske program for det indre marked erkender, at 
mange miljøproblemer løses bedst i samspil mellem de vigtigste økonomiske aktører, ikke kun ved 
hjælp af lovgivning, men også ved brug af en mere omfattende og integreret blanding af andre 
instrumenter (f.eks. normer og/eller certificeringsordninger, frivillige ordninger eller økonomiske 
værktøjer). 
Kommissionen har i de sidste tre år udsendt en række meddelelser om standardisering og i 1993 et 
formelt høringspapir om standardisering på miljøområdet. Med henblik på drøftelse af en fælles 
strategi afholdtes i juni 1993 en stor konference om standardisering på miljøområdet, hvori deltog 
alle interesserede parter. Arbejdsgrupper under Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) 
og Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (CENELEC) undersøger i øjeblikket 
mulighederne for integrering af standardiseringsarbejdet, som omfatter miljøparametre (f.eks. støj, 
vibrationer, affaldskarakterisering, vandanalyse, luftkvalitet m.v.), hvori miljøet opfattes som et hele 
snarere end som en række isolerede fænomener. 
Under CEN/CENELEC er der nedsat en miljøprogramkomité, som har arbejdet siden sommeren 1993. 
Som eksempel på, hvad udvalget arbejder med, kan nævnes standarder for emballage og 
emballageaffald, miljøstyringssystemer, integrering af miljøhensyn i produktnormer, og udarbejdelse 
af referencemålemetoder for forurenende stoffer, herunder dioxin, so2, kviksølv og 23 farlige stoffer, 
som udledes i vandmiljøet. 
8 
Kommissionen undersøger i øjeblikket, hvilken rolle frivillige miljøaftaler kan spille på fælles­
skabsplan, og der føres drøftelser om tilvejebringelse af en fælles ramme for sådanne aftaler. 
Kommissionen vil fortsætte og støtte en dialog med industrien om disse spørgsmål, som det var 
tilfældet med alkalibatterier, vaskemidler og nedtrapning af anvendelsen af CFC i visse industrisek­
torer. Kommissionen vil i løbet af 1994 overveje at fremlægge særlige forslag om frivillige aftaler 
om bestemte produkter eller industrisektorer. 
Miljøet er blevet en vigtig del af virksomhedernes kvalitetspolitik. I forbindelse med den europæiske 
kvalitetspolitik, som Kommissionen i øjeblikket arbejder med, spiller miljøet en vigtig rolle i alle 
faser af produkternes livscyklus og som ledelsesværktøj, hvorunder de forskellige elementer i mil­
jøstyringssystemerne skal integreres i virksomhedernes kvalitetsstyring. 
Î det sidste årti ér frivillige aftaler blevet bragt $om politiske vasiktøjer i Nederlandene {over 3% 
Belgien £otfcigal og Tyskteno* (over 4% »ogle på løftait plaa, andre tmd hm^emmimsimimgm^ 
sammenslutninger ^f enkeltvirksomheder eller intcressegrapper {eller NGO's - ikke-statslge organisatio­
ner). Frivillige aMor har fået øget popularitet * disse laade * takt med den. ændrede optkteke af 
regeringens mile i miljøpolitikken og tendensen til at mindske omianget af iovbaseret regulering. De 
Jïivtiltgs aftaler omhandler vidt forskellige forhold, *m emballage* brag af kemiske stofïk, og 
fremlæggelse af miljooplysningen 
Ændring af holdninger og mønstre for forbrug og produktion 
Der er på fællesskabsplan igangsat en række initiativer for at fremme ændringen af forbrug og 
produktion. Kommissionen har fremlagt forslag om integreret forureningsbekæmpelse og kontrol 
(IPPC), som er et vigtigt skridt på vejen mod mere rationel bekæmpelse af industriforurening ved 
hjælp af bedste tilgængelige teknologi (BAT), IPPC vil øge alle parters aktive deltagelse og 
samordningen mellem godkendelsesmyndighederne. Der er allerede udarbejdet 15 notater med 
beskrivelser af eksisterende BAT, indsatsen målt som emissionsbegrænsning, samt omkostningerne 
derved. Notaterne er ikke retsligt bindende, men vejledende for medlemsstaterne og industrien. 
Forslaget til direktiv om emballage og emballageaffald sigter mod en betydelig begrænsning af 
forbruget af emballage og fastlægger mål for genanvendelse og genbrug. 
Der samarbejdes med industrien og OECD om forberedelserne til oprettelse af et fælles emis-
sionsregister, som skal dække de vigtigste emissioner af forurenende stoffer til luft og vand og de 
største kilder og kildekategorier. Registeret kan suppleres med frivillige aftaler med udvalgte 
industrielle partnere om emissionsbegrænsning. 
På affaldsområdet samarbejdes der fortsat med industrien og andre partnere om programmet 
vedrørende prioriterede affaldsstrømme, herunder om projekter, der skal belyse mulighederne for 
på frivilligt grundlag at forebygge affald, optimere genbrug og genvinding gennem bedre 
produktdesign, og minimere og optimere den endelige bortskaffelse. 
Virksomhederne skal integrere miljøhensyn i virksomhedsledelsen med henblik på at højne 
kvaliteten af produkter og produktion. I den forbindelse opfordres virksomhederne, især SMV, til at 
gøre brug af miljørevisions- og miljømærkeordningerne. 11994 vil der blive gennemført en analyse 
af den miljømæssige virkning af miljømærkning og af de miljømærkede produkters konkurrenceevne 
uden for Fællesskabet. 
Belgi^?,:ly^là^;:;K^:tode«6 og Danmark har indfri pantsysïemer for drikkevareemfealîàg^r, som 
skal ftmm^&tê^^^ltiiMn$ af glas og andre materialer, i Tyskland er gennemsnitiigt 72% af alle 
mHÊÊmaaaÊmÊÊÊÊÊÊÊÊmmm 
Anvendelse og håndhævelse af lovgivning 
Overholdelsen af sikkerheds- og miljøkravene i medlemsstaterne bør styrkes. I forbindelse hermed 
og med gennemførelsen af det indre marked efter 1992 lægges der stor vægt på at forbedre det 
administrative samarbejde mellem nationale kompetente myndigheder og mellem disse og Kommis­
sionen ved hjælp af infrastruktur for udveksling af data og kommunikation. Et sådant system vil 
give mulighed for pragmatisk og ubureaukratisk samarbejde og således de bedste chancer for, at 
produkter og tjenesteydelser i Fællesskabet kan overholde gældende regler, hvad enten de er 
harmoniseret på fællesskabsplan eller reguleret gennem gensidig anerkendelse af nationale regler. 
Afvigelser fra reglerne kan straks følges op gennem samarbejde myndighederne imellem. Den 16. 
juni 1994 gav Rådet sin støtte til denne fremgangsmåde ved at vedtage en resolution om 
administrativt samarbejde. 
I forbindelse med kontrol med kemiske stoffer støtter Kommissionen en styrkelse af relationerne 
mellem toldmyndighederne og myndigheder med ansvar for lovgivning om kemiske stoffer. Der 
planlægges og gennemføres desuden årlige programmer om samordnet kontrol i Fællesskabet. I 
samarbejde med de kompetente nationale myndigheder er der udarbejdet en fælles vejledning til 
brug for kemikalieinspektion. Vejledningen er godkendt af Kommissionen. 
Fællesskabets internationale rolle 
I sin meddeleise fra november 1992 om industriens konkurrenceevne og miljøbeskyttelse under­
stregede Kommissionen, at Fællesskabets internationale initiativer bør bygge på en kvalitativ 
forbedring af miljø- og industripolitikken, konstruktivt samarbejde med industrien (partnerskab) om 
effektivisering af miljøpolitikken, og bevarelse af det indre markeds integritet, samtidigt med at der 
arbejdes for at nå et højt miljøbeskyttelsesniveau. 
Den europæiske industris evne til at klare sig på et åbent og konkurrencepræget marked og opnåelse 
af en høj afbalanceret og på længere sigt miljømæssigt bæredygtig udvikling afhænger af, om det 
lykkes at integrere konkurrenceevne og miljøbeskyttelse. Tyskland og Japan har gennem vedtagelse 
af streng miljøregulering fået en konkurrencemæssig fordel, og industrien i disse lande forstod 
hurtigt de fordele, som det giver at være på forkant med udviklingen. Dette forhold uddybes 
yderligere i Hvidbogen. 
I 1993 foretog Kommissionen en undersøgelse om den europæiske industris konkurrenceevne og 
bæredygtighed. 
Konklusion 
Trods den økonomiske tilbagegang er der sket gode fremskridt i arbejdet med at nå Femte 
Miljøhandlingsprograms målsætninger, især i forbindelse med større virksomheder, der konkurrerer 
på internationale markeder. 
10 
I hjemmemarkedsvirksomheder og i SMV går det kun langsomt frem, og virksomhederne synes at 
forholde sig afventende. Som det fremgår af Hvidbogen, synes SMV at have skabt flest arbejds­
pladser inden for det sidste tiår og at have de bedste muligheder i fremtiden. Hvidbogen omtaler 
også de beskæftigelsesmuligheder, der ligger i miljøsektoren, og de konkurrencemæssige fordele af 
omkostningseffektiv og ren teknologi. 
Samlet er SMV ansvarlige for deres del af forureningen og affaldsproduktionen. De må derfor 
overholde samme miljønormer og -krav som andre dele af industrien, men det bør ikke føre til 
overdrevne og byrdefulde administrative, økononiiske eller retslige begrænsninger. 
Mange SMV er afhængige af efterspørgsel, som skabes enten af ændrede forbrugsmønstre eller af 
de store virksomheder, som vil blive nødt til at stramme produktionsprocesserne op eller frivilligt 
opfylde visse krav (f.eks. miljømærkning og miljørevision), og de må derfor følge deres store 
partnere, hvis de fortsat ønsker at eksistere. 
Anvendelse af frivillige aftaler og andre former for egenkontrol er endnu ikke særligt udbredt. Det 
gælder især i de sydeuropæiske lande, som i højere grad bygger på lovfæstet regulering. 
IV. ENERGI 
Indledning 
Både i Fællesskabet som helhed og i de enkelte medlemsstater var energi blandt de første 
økonomiske sektorer, hvor der blev taget hensyn til miljøet, især på grund af energikriserne, som 
åbnede politikernes øjne for, at løsninger på energi- og miljøproblemer lå i energieffektive foran­
staltninger. 
Kommissionen havde allerede inden Femte Miljøhandlingsprogram (f.eks. med direktivet om store 
forbrændingsanlæg fra 1988) taget væsentlige initiativer til at integrere miljøhensynene i energipoli­
tikken. I 1990 traf det fælles Energi- og Miljøråd en skelsættende beslutning, der sigtede mod, at 
co2-emissionerne i Fællesskabet frem til år 2000 skulle stabiliseres på 1990-niveauet. 
Ser man på de hidtidige resultater, kan man spørge, hvilke fremskridt der er sket i de sidste 
halvandet år, og hvorvidt politikerne på een gang har sikret økonomisk vækst, en effektiv og sikker 
energiforsyning, og et rent miljø. 
Integrering af miljøhensyn i energisektoren 
SAVE 
SAVE-programmet, som blev iværksat i 1991, har to formål: dels at stabilisere C02-emissionerne, dels 
at nå den energipolitiske målsætning fra 1986 om en 20% stigning i energieffektiviteten frem til 
1995. Inden for begge målsætninger er der kun sket beskedne fremskridt. 
11 
Oprindeligt var det planen at der skulle vedtages 12 direktiver. Hidtil er der kun vedtaget tre (krav 
om energieffektivitet i nye varmtvandskedler, mærkning af husholdningsapparater af betydning på 
det indre marked, et samledirektiv om forskellige andre co2-begrænsende og effektivitetsforbedrende 
foranstaltninger blev vedtaget i 1993). Der arbejdes i øjeblikket med direktiver om energieffektivitet 
i dybfrysere og køleskabe, om krav til co2-begrænsning for biler, og om integreret ressour­
ceplanlægning i den offentlige forsyningssektor. Et direktiv om kraft/varmeproduktion er under 
overvejelse. 
Samledirektivet har givet medlemsstaterne en bred vifte af muligheder for valg af co2-begrænsende 
foranstaltninger inden for: 
energisyn af bygninger, 
fakturering af udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand på grundlag af 
det faktiske forbrug, 
tredjepartsfinansiering af investeringer i energibesparelser i den offentlige sektor, 
varmeisolering af nye bygninger, 
periodisk eftersyn af nye kedler, 
energisyn af virksomheder med stort energiforbrug. 
Fleksibiliteten gør det imidlertid vanskeligt at vurdere virkningerne af de co2-begrænsende 
foranstaltninger. Kun 50% af SAVE'S målsætning om en 20% forbedring af energieffektiviteten 
mellem 1986 og 1995 forventes at blive nået. En betydelig del af forbedringen på ca. 10% var 
allerede nået inden 1990. Målsætningen om forbedring af energieffektiviteten bliver endnu van­
skeligere at holde, når energipriserne vedbliver at være lave. Det understreger yderligere behovet 
for fortsat effektiv indsats i forbindelse med SAVE, herunder støtte til pilotprojekter og informations­
net. 
ALTENER 
Programmet blev vedtaget i september 1993, med det formål at udbrede anvendelsen af vedvarende 
energikilder på markederne og reducere co2-emissionerne kraftigt. I forbindelse med programmet 
er der allerede udarbejdet krav til biodiesel og givet projektstøtte. På grund af de begrænsede 
ressourcer forventes virkningen på mellemlangt sigt dog at blive beskeden: budgettet over en fireårs 
periode er på 40 millioner ECU. Den lange indkøringstid der skal til, før nye energikilder vinder 
indpas på markedet, betyder, at virkningerne af ALTENER i det væsentlige først forventes at blive 
mærkbare efter år 2000. 
THERMIE og JOULE 
THERMlE-programmet er et fællesskabsprojekt til demonstration og spredning af renere og mere 
effektiv teknologi med henblik på at opnå større udbredelse på markedet. Formålet er at udnytte de 
energimæssige og miljømæssige fordele af ny teknologi bedst og hurtigst muligt. 
Investeringerne i renere og mere effektiv energiteknologi, som udløses f.eks. af THERMIE eller 
lignende nationale programmer, er en betingelse for, at den nuværende energiefterspørgsel kan 
imødekommes med mindre forbrug af primærenergi og mindre belastning af miljøet. 
Det tager år at få vellykkede demonstrationsprojekter omsat til praktisk anvendelse på markederne. 
Det gælder navnlig for foranstaltninger i relation til forbedring af teknologi, som omfatter F&u-
aktiviteter under JOULE-programmet. På grund af energi udstyrets lange levetid er virkninger dog 
mærkbare i mange år. 
12 
Energiplanlægning 
Under ordningen for energiplanlægningsprojekter (1993) spiller miljøspørgsmål en afgørende rolle 
for, hvilke projekter der udvælges og godkendes. Et grundlæggende mål for de lokale og regionale 
projekter, der gennemføres i forbindelse med denne energiplanlægning, er at beskytte miljøet 
gennem energistyring, bedre energieffektivitet og tilvejebringelse af alternativ energiproduktion. 
Ordningen bidrager således betydeligt til begrænsningen af miljøbelastningen fra forurenende stoffer 
i forbindelse med energianvendelse. 
Klimaændringer 
Forhandlingerne om og ratificeringen af Klimakonventionen har udløst en udvikling i retning af 
integration af miljø-, energi-, industripolitikken og den økonomiske politik, fælles ansvar og part­
nerskab, på alle beslutningsniveauer i Fællesskabet, større udvalg af instrumenter (kul-/energiafgift) 
og intensive internationale forhandlingsrunder. 
Spørgsmålet om klimaændring - som befinder sig centralt på grænsefladen mellem miljø og energi -
er et vigtigt eksempel på, hvorledes et internationalt problemkompleks kan danne grundlag for 
integrering af miljøhensynene i flere andre sektorer samtidigt, en usædvanligt samordningsindsats 
på regionalt, nationalt og fællesskabsplan, enestående offentlig og international bevidsthed om 
problemerne og debat om globale miljøforhold. 
Tværralalst^bii& saæordaiagsæiskaaisimt vedrorende: klitsaændiinger er opretfôt i lem medlemsstater: 
Frankrig, Tyskland, Portugal, Spanien øg UK. 
Større udvalg af instrumenter 
Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling 
Der arbejdes kraftigt med udvikling af energiteknologi, lige fra relevant forskning og teknologisk 
udvikling under tredje rammeprogram (JOULE II, særprogram om ikke-nuklear energi), fjerde 
rammeprogram (over 2300 millioner ECU til energiområdet, herunder F&u og demonstrationsprojekter 
om ren og effektiv energiteknologi) til THERMiE-programmet Målsætninger er at overføre energitek­
nologien fra forsknings- og udviklingsstadiet frem til kommerciel anvendelse. Det kan kun ske, hvis 
resultaterne formidles og der sættes ind for at fremme ren og effektiv energiteknologi. 
Programmet har på det seneste været orienteret mod projekter med direkte virkning på co2-
emissionerne. Sagt mere generelt er miljøhensynene, især C02-emissionerne, blevet identificeret som 
den væsentligste drivkraft i de fremtidige forsknings- og udviklingsaktiviteter under Fjerde 
Rammeprogram. 
tinder fleirde rammcpropæns Ibrskatngspiogram ^Telematik ai forbedring «f beskæftigelsen og 
livsfevalitetm* $*etme*nf8æs et "Prohiik"-projekt, hvorunder ingeniører fra hele Europa lærer at bruge 
vestlig ekspsittøe om §escnlwwrtroJ ved hjælp af telematiske systemer til overvågning af en kernekraft­
værk i Bulgarien. Formålet med projektet er at styrke de eksisterende forbindelser mellem elenergi-
producenter i Øst- og Vesteuropa og demonstrere* hvorledes informationsteknologi kan øge sikkerheden 
på àtamkmàv&tkùmt, og hvorledes et sådant inforntationssystem km forbedre styringen, sikkerheden 
og optimeringen :&f enesq^prodiMoaen og forsyningsnettet 
13 
Økonomiske instrumenter 
Internalisering af eksterne omkostninger er et vigtigt led i enhver integrationsstrategi. Her et bia. 
afgifter et muligt instrument. Med henblik på at skabe markedsbaserede incitamenter til 
miljømæssigt forsvarlig økonomisk adfærd agter Kommissionen at øge adgangen til økonomiske og 
skatte- og afgiftsmæssige instrumenter. Ideelt set bør energiforbruget både i industrien og i den 
private sektor, baseres på de samlede energiomkostninger, uden tilskud. 
Den èriergi-/C02-afgift, som Kommissionen foreslog i maj 1992, er et første skridt i denne retning. 
Formålet Med afgiften ér at fremme mere effektiv anvendelse af energi og bidrage til, at forbruget 
omlægges til brændsel med lavt eller intet kulindhold. Et sådant instrument har flere sidegevinster 
i form af begrænsning af andre forurenende stoffer, forbedring af energi forsyningssikkerheden ved 
energibesparelser og overordnede tekniske fremskridt. Der er stadig kun sket beskedne fremskridt 
i forhandlingerne om forslaget. 
l^o^é^Û^^Mi^tK^ê^à ftøtteordniriger under en eller anden forni og rølijørevisioner soai 
fttønbf£É$t. WEhiittå&t±ffi^mttem, Spanien, Frankrig og VJIÎC broger støtte til fisnnne af 
energierte^vtteien elfer af Mviføføgen af nye energikilder, I Nederlandene gives é&r støtte til 
ener$S$ai^ vedvarende energikilder, iavemi$sionskøretøjer, vamsesy-
stëméé'&M 'iâv.rémièsiWi sintt behandling og oplagring âf gødning. I Spanien er vedtaget en national 
otâjûjjwi Øl^fc^Wj feterende energnæspareJser og -effektivitet ï både Luxembourg og UK ftndes 
M^^^^^îpsè^spi^-Î Lœœmfcourg giver loven af 5.0993 bentysdtgeise til etfétiisyn, 
kVOTeliet';^^ brager 35 W/time energi «lier derover pr> år, «fcal gennemføre 
mêM^"W^^^^è^^&m^0 for energibesparelser. 
Markederne er ikke altid optimale, og på energiområdet betyder det blandt andet mangel på relevant 
information til forbrugerne og institutionelle hindringer for gennemførelse af omkostningseffektive 
energi- og effektivitetsforanstaltninger. Fællesskabet har derfor iværksat en række ikke-fiskale foran­
staltninger, dér skal afhjælpe disse mangler og styrke effektiviteten af skatte- og afgiftsinstrumenter-
ne. Som eksempel kan nævnes, at selv om kul-/energiafgiften var indført i sin helhed, ville dens 
effekt mindskes, fordi prissignalerne ikke når frem til forbrugerne. De ikke-fiskale foranstaltninger 
i SAVË-direktivet - som energimærkning af husholdningsapparater, som oplyser forbrugerne om 
energieffektive produkter - kan afhjælpe disse forhold. 
Integreret ressourceplanlægning i el- og gasforsyningssektoren, især styring af efterspørgslen, er et 
andet vigtigt redskab til forbedring af energieffektiviteten, som sikrer, at forsyningsvirksomhederne 
belønnes for deres indsats for at højne energieffektiviteten, og opmuntrer dem til at virke som 
leverandører af energiydelser, og ikke blot som forhandlere af "varer". Det forslag til rådsdirektiv 
om rationel planlægning i el- og gasforsyningssektorerne, som Kommissionen har fremlagt, skal 
fremme denne udvikling. 
Folkeoplysning og undervisning 
Under SAVE er der oprettet et informationsnetværk om energieffektivitet, som sigter mod alle 
niveauer i EF og har som sit endelige formål, at alle borgere i EF bliver bevidste om, at energief­
fektivitet ikke blot giver besparelser, men også gavner miljøet. 
Også under ALTENER er der i år gennemført en informationsudveksling, og der skal igangsættes et 
omfattende informationsprogram om fordelene ved en større andel af vedvarende energi i EF's 
energiforsyning og deraf følgende miljømæssige fordele, især i relation til C02-emissionen. 
14 
Også THERMIE formidler oplysninger ved hjælp af dokumentationsmateriale, afholdelse af seminarer, 
workshops og uddannelsesprogrammer. Størsteparten af aktiviteterne gennemføres gennem OPET, 
Fællesskabets net af organisationer til fremme af energiteknologi. 
Fælles ansvar og partnerskab 
Under det reviderede SAVE-program, som er vedtaget under hensyn til co2-strategien, har 
medlemsstaterne i kraft af nærhedsprincippet en række vigtige muligheder for selv af vælge, hvilke 
aktioner de ønsker at gennemføre for at højne energieffektiviteten. Det forventes, at medlemsstaterne 
vil handle i overensstemmelse med den fælles målsætning om stabilisering af co2-emissionen og 
større energieffektivitet. Programmet fastlægger desuden en række pilotaktioner, som skal bistå 
medlemsstaterne med at forbedre infrastrukturen på energiområdet. Der er fem aktionsområder: 
undervisning og uddannelse, integreret ressourceplanlægning, tredjepartsfinansiering, kraft/-
varmeproduktion, samt overvågning og fastlæggelse af mål. 
Under ALTENER-programmet bistås medlemsstaterne i gennemførelsen af politik vedrørende 
vedvarende energikilder ved hjælp af støtte til oprettelse eller udbygning af infrastruktur for 
vedvarende energikilder. Programmet giver mulighed for støtte på forskellige tilknyttede områder 
(installation af fotovoltaisk udstyr i nye eller eksisterende bygninger, "garanti for solenergi resultat", 
biobrændstoffer, tredjepartsfinansiering, lokale udviklingsplaner, feasibility-undersøgelser m.v.). 
I projekter under energiplanlægningsordningen deltager Kommissionen, medlemsstaterne, lokale 
myndigheder, elværkerne og andre interessegrupper gennem fælles ansvar og partnerskab i 
finansieringen (EF kan bidrage op til 40% af de samlede omkostninger), samt i teknisk bistand, 
informationsformidling og oprettelse af informationsnet. Styringsudvalg, som danner forum for 
udveksling af ideer og interesser, gør deres til, at miljøhensynene fremmes væsentligt. 
Kommissionen deltager i udviklingen af frivillige aftaler med producenterne af husholdnings­
apparater og et frivillig miljømærkeordning for computerudstyrs energiforbrug. Kommissionen 
samarbejder med Eurelectric (fra den private sektor) om at finde omkostningseffektive måder til 
begrænsning af emissionerne af drivhusgasser i tilknytning til elektricitet, gennem evaluering af 
muligheder for påvirkning af både efterspørgsel og forsyning. 
Samtidigt har Kommissionen åbnet en dialog med andre sektorer af energi industri en om energi- og 
miljøspørgsmål i almindelighed og i særdeleshed om identificering af metoder til at målrette en 
omkostningseffektiv indsats på grænsefladen mellem energi og miljø. 
Et andet eksempel på partnerskab er den overvågningsmekanisme for emissionen af co2 og andre 
drivhusgasser, som er oprettet i henhold til Rådets beslutning 93/389/EØF fra juni 1993, med henblik 
på at overvåge gennemførelsen af planer og programmer i medlemsstaterne. Der skal i den 
forbindelse foretages en årlig vurdering af de trufne foranstaltninger og deres sandsynlige ind­
virkning på emissionen af C02 i år 2000. Der er nedsat et udvalg, som skal arbejde for yderligere 
fælles indsats. 
Ændring af forbrugsholdninger og -mønstre 
Mange af SAVE's aktiviteter omkring oplysning, undervisning og uddannelse om effektiv energian­
vendelse indebærer en adfærdsregulerende indsats. 
15 
Blandt de støtteaktioner, der gennemføres under SAVE, er: 
faglig uddannelse vedrørende forbedring af rationel energianvendelse i industrien, bygge- og 
anlægsvirksomhed og transport, 
information om muligheder for energibesparelser og investeringernes rentabilitet, 
forslag til energi syn i bygninger, 
afregning efter forbrug i lejlighedskomplekser, 
anvendelse af standardiseret EF-mærkning med sammenlignelige oplysninger om energiforbrug 
(første trin er mærkning af husholdningsapparater). 
-,-^«™^_(«_^_-_»^___flW7r „,,J» betvdeîïgt påhoidalage* og mms&ù t 
og fmHm&f;K^&lBWggHiM& en kampagns tor ontntng^n Ma&mg & Corporate 
nvø^||^^^^fc;«>rpllgte$ til god eoqtøtfa*. Yi&aobnederfl 
orMn|en^'^^^j^P'i|;^l^ eller isvrødere deres energistrategi* i^seggeM1 
at jpl^eme y^^|^|^|n^^i|| af beærelsen. I Frankrig yder At>ÊME, miij^i* 
^pnopl^^^M<^^p^{^f^ af energisyn i boliger. Hnsejeroe J^r skattefradrag Icjf at ggpfø pC-
....>....^..x.lMMHIMIMaiH^^ 
Anvendelse pg håndhævelse af lovgivning 
SAVE-programmet sigter bl.a. mod at der gennemføres lovgivning vedrørende energieffektivitet, som 
kan fjerne de institutionelle og administrative hindringer for investeringer i energieffektivitet og 
fastlægge normer for energiudstyr. Som omtalt under afsnittet om "Integration" er der dog kun sket 
ringe fremskridt på dette område. Udsigterne for fremtiden er nok ikke bedre. 
Femte Miljøhandlingsprograms internationale aspekter 
Europæisk energicharter 
Det europæiske energicharter er en politisk erklæring, hvormed underskriverne forpligter sig til at 
samarbejde om handel, investeringer og andre områder i alle energisektorer. Indsatsen skal sikre, 
at der skabes et egentligt energimarked i Europa. Siden underskrivelsen i december 1991 er for­
handlingerne om udkast til traktat og protokol om energicharteret (herunder protokol om energieffek­
tivitet og miljø) ved at nærme sig deres afslutning, 
i 
Forbedring af energieffektiviteten og anvendelse af vedvarende energi 
;Der er to drivkræfter bag Fællesskabets aktioner til fremme af energieffektiviteten og anvendelse 
af vedvarende energi i verden som helhed: de muligheder, bedre energieffektivitet giver for at 
dæmpe væksten i energiforbruget (ifølge de seneste skøn fra FN: fra 9 milliarder tons olieækviva­
lenter i 1990 til ikke 20 men 13 milliarder tons olieækvivalenter i år 2050), samt det forhold, at 
væksten først og fremmest vil finde sted i lande uden for Fællesskabet. I den forbindelse er der taget 
væsentlige initiativer i Central- og Østeuropa og i det tidligere Sovjetunionen. 
Siden 1992 har THERMiE-programmet brugt OPET (organisationer til fremme af energiteknologi) til 
at oprette energicentre i de øst- og centraleuropæiske lande med det formål at fremme udbredelsen 
af energieffektiv teknologi, sikre, at europæiske energieksperter er konstant til rådighed i disse lande, 
og bistå med tilvejebringelse af effektiv national energiinfrastruktur. 
16 
Under TACIS-programmet er centrene blevet udbygget til de uafhængige stater i det tidligere 
Sovjetunionen. Senest er der gennemført aktioner vedrørende energisyn i forskellige brancher 
(aluminium, stål, cement, papir), workshops vedrørende måling af energiforbruget i St. Petersborg, 
Moskva og Minsk, og en omfattende energisparekampagne i Ungarn. 
Det igangværende fællesskabsprogram SYNERGI yder bistand til organisationer i udviklingslandene, 
til planlægning og gennemførelse af aktioner på det energipolitiske område. Denne samarbejdsform 
gør det ikke alene muligt at fremme beslutninger om forbedring af energisystemernes generelt lave 
effektivitet, men mindsker samtidigt de negative virkninger på miljøet. 
Konklusion 
Integrering af hensynet til miljøet i energipolitikken sker på forskellige fronter. Væsentlige sammen­
fald mellem energi- og miljømålsætninger kan udnyttes på områder som f.eks. maksimering af den 
omkostningseffektive forbedring af energieffektiviteten, til gavn både for miljø og europæisk 
konkurrenceevne. Derudover kan omlægningen til nye energivenlige energikilder, f.eks. vedvarende 
energi, forbedre både forsyningssikkerheden og miljøet. Endelig giver udvikling, demonstration og 
fremme af ren og effektiv teknologi både energimæssige og miljømæssige fordele. 
Fællesskabets politik vedrørende klimaændring bygger i vid udstrækning på effektive strategier for 
indsatsen i energisektoren. I den forbindelse udgør beslutningen fra 1990 om stabilisering af o>>-
emissionen både et højdepunkt og et vigtigt skridt hen mod integrering af miljøhensynene i 
energipolitikken. Opfølgende handling er især rettet mod energisektoren, og en stor del af co2-
begrænsningen skal gennemføres ved hjælp af energipolitiske aktioner. Højere forbrugerpriser på 
brændstof kan understøtte de forskellige særaktioner og i sig selv bidrage til en mindskelse af 
energiforbruget og dermed en begrænsning af C02-emissionen. 
Opnåelsen af bæredygtig udvikling på energiområdet, som forener økonomisk vækst, effektiv og 
sikker energiforsyning og et rent miljø, er en udfordring, navnlig i en situation, hvor der er rigelige 
forsyning af fossilt brændsel til lave priser. Som Præsident Delors sagde i sin tale ved konferencen 
i november 1993, "lever vi i en omvendt oliekrise". Realprisen på olie er i dag meget lavere end i 
1989. 
Det forklarer, hvorfor indsatsen for at forbedre energieffektiviteten i Europa er blevet mindre. Der 
er behov for stærk politisk vilje, hvis bæredygtigheden skal fremmes gennem omkostningseffektive 
og afbalancerede løsninger til integrering af miljøhensynene på fællesskabsplan, på nationalt og på 
regionalt/lokalt plan. 
V. TRANSPORT 
Indledning 
Det har vist sig vanskeligt at integrere miljøhensynene i politikken på transportområdet. I 1992 
udsendtes to kommissionspapirer, som understregede nødvendigheden af, at voksende mil­
jøbevidsthed bliver en integreret del af transportpolitikken. Grønbogen om transport og miljø 
fremlagde forslag til en strategi for bæredygtig transport, og senere samme år definerede Hvidbogen 
om den fremtidige udvikling af den fælles transportpolitik miljømæssig bæredygtighed som en af 
de grundlæggende målsætninger for Fællesskabets transportpolitik. 
17 
Integrering af miljøhensyn i transportsektoren 
I det femte miljøhandlingsprogram beskrives de områder, hvor der må sættes ind for at sikre 
bæredygtighed på transportområdet: infrastruktur, biler og brændstof, samt brugeradfærd. 
Brugeradfærd behandles i afsnittet om "Ændring af holdninger og mønstre for forbrug og 
produktion". 
Infrastruktur 
Den fælles transportpolitik prioriterer oprettelsen af et transeuropæisk transportnetværk TEN meget 
højt (højhastighedstog, konventionelle tog, kombineret transport, indenlandske vandveje, havne og 
lufthavne). TEN-projektet skal resultere i et transportsystem, som rækker langt ind i næste år­
hundrede. I den forbindelse er det afgørende, at udviklingen bygger på princippet om bæredygtig 
transport, men desværre er fremskridtet kun sket langsomt og stykvist. 
Kommissionens forslag fra marts 1994 om fælles retningslinjer for et europæisk transportnet 
indebærer, at der inden år 2010 skal ske en gradvis integrering af de forskellige nationale transport­
net i multimedietransportnettet TEN. Gennemførelsen af retningslinjerne skal vurderes af Kommis­
sionen mindst hvert femte år i lyset af forslagets målsætninger, som også ligger på linje med Fælles­
skabets målsætninger på miljøområdet. Alene begrænsningen af de miljømæssige virkninger fra TEN-
lufthavne anses som en højt prioriteret opgave. 
I dette arbejde spiller miljøhensynene en afgørende rolle. Kommissionens forslag til fælles 
retningslinjer for TEN indebærer en forpligtelse til at gennemføre strategisk miljøvurdering. Selv om 
der allerede er gennemført en undersøgelse af den miljømæssige virkning af højhastighedstognettet, 
har man stadig ikke fundet en tilfredsstillende metode til en rimelig miljøvurdering af et strategisk 
program som TEN er. Der arbejdes for at nå frem til en praktisk og tilfredsstillende løsning. Resulta­
terne af en sådan vurdering skal sammen med en samfundsøkonomisk vurdering danne grundlag for 
en revision af det nuværende forslag. 
Brændstof og køretøjer 
I mere end 20 år har Fællesskabet reguleret udstødningsgasser fra biler. Kravene er blevet gradvist 
strammet og vil bidrage væsentligt til en begrænsning af luftforureningen fra person- og lastbiler 
i de nærmeste år. Det seneste tiltag er Direktiv 94/12/EØF, som blev vedtaget i 1994 og fastlægger 
nye grænseværdier for personbiler, som skal træde i kraft i 1996/1997. I overensstemmelse med 
direktiv 93/59/EØF er reglerne om udstødningsgasser fra mindre varevogne blevet strammet op fra 
1993-1994. 
Med henblik på yderligere emissionsbegrænsning i årene efter år 2000 fastlægger Direktiv 94/12/liøF 
en ny flerstrenget metode, som bygger på følgende elementer og foranstaltninger: 
der skal udarbejdes foranstaltninger der kan bidrage til at opfylde kravene i EF's luftkvalitets­
kriterier og dertil hørende målsætninger, 
der skal gennemføres en vurdering af omkostningseffektiviteten af hver af foranstaltningerne, 
under hensyntagen blandt andet til de resultater, der kan opnås gennem trafikstyring, bedre 
offentlig transport, ny fremdrivningsteknologi og brug af alternative brændstoffer. Sådanne 
foranstaltninger vil kræve yderligere stramning af de krav, der er fastlagt i direktivet om bilers 
udstødningsgasser og komplementære tekniske foranstaltninger inden for rammerne af 
særdirektiver om brændstofkvalitet og løbende bilinspektion og vedligeholdelse. 
18 
Kommissionen har iværksat en række initiativer til forberedelse af et forslag, der bygger på denne 
flerstrengede indsats. Under det europæiske tre-parts bil/olieprogram, hvori deltager bil- og 
olieindustrien, gennemføres et testprogram, der skal indkredse den mest omkostningseffektive 
kombination af forbedrede brændstof- og bilteknologier, som kan opfylde de fastlagte målsætninger 
for luftkvaliteten. 
Der arbejdes endvidere med at opstille luftkvalitetsmodeller for virkningerne af forskellige tekniske 
og andre foranstaltninger - herunder trafikstyring og brugerbetaling for vej benyttelse, offentlig 
transport, nye brændstoffer og fremdrivningssystemer - på luftkvaliteten i fremtiden. En cost-effekt-
analyse af sådanne foranstaltninger kan bidrage til at fastlægge hovedelementerne i fremtidige 
lovforslag. 
Der er ikke sket fremskridt inden for reguleringen af c02-emissioner fra motorkøretøjer. Rådet 
forpligtede sig i direktiv 91/44/EØF til at træffe beslutning om foranstaltninger inden udgangen af 
1992, og der er arbejdet med sagen i over to år (såsom Kommissionens direktiv 93/116/EØF om 
motorkøretøjers C02-emission og brændstofforbrug). Et af hovedproblemerne er, at der er så mange 
direkte involverede sektorer - skatte- og afgiftspolitik, transport, industri og miljø - med hver deres 
divergerende interesser, som undertiden er vanskelige at forene. På trods af dette er der bred enighed 
om, at skatte- og afgiftsinstrumentet er at foretrække. Kommissionens arbejdsprogram for 1994 
indeholder et forslag om harmonisering af afgiftsstrukturerne for biltrafik, som også indeholder 
elementer i relation til co2-emissioner. 
I medfør af Direktiv 92/6/EØF skal varevogne (85 km/t) og busser (100 km/t) udstyres med 
hastighedsbegrænsende anordninger, delvist med tilbagevirkende kraft. Direktivet forventes ikke 
alene at øge sikkerheden, men også begrænse energiforbruget (med mindst 5%), støjgener og 
vibrationer. 
Inden for rammerne af fælles lovgivning om teknisk kontrol med motordrevne køretøjer fastlægger 
direktiv 93/55/EØF mindstekrav og kriterier for måling af udstødningsgasser fra alle køretøjer. 
Eftersom en stor del af udstødningsgasserne kommer fra et lille antal dårligt vedligeholdte biler, vil 
direktivet kunne fa stor virkning. Kommissionen finansierer i øjeblikket en omfattende forsknings­
kontrakt om undersøgelse af mulighederne for yderligere begrænsning af udstødningsgasser fra biler 
gennem syn og vedligeholdelse. 
Større udvalg af instrumenter 
Finansielle støttemekanismer 
Det skønnes, at der frem til slutningen af dette århundrede af Fællesskabet og af medlemsstaterne 
vil blive investeret ca. 300.000 millioner ECU i projekter vedrørende transportinfrastruktur. Det stiller 
politikerne over for en vigtig udfordring: hvorledes kan disse midler bruges til at mindske den 
planlagte infrastrukturs skadelige virkninger på miljøet, og hvorledes kan der investeres i bæredygtig 
transport. 
Samtidigt peger Hvidbogen om transport på det enorme investeringsbehov inden for togtransport og 
kombineret transport, som er nødvendigt for at omlægge transportforbruget, så transportsystemet 
bliver mere effektivt, og de skadelige indvirkninger på miljøet mindskes. Der skal arbejdes yderli­
gere, både på fællesskabsplan og nationalt, for at sikre at investeringerne bidrager til at opfylde disse 
målsætninger. 
19 
Under revisionen af forordningerne om strukturfondene vil der ske en indirekte, men dog væsentlig 
integration af miljøhensyn i transportpolitikken, navnlig i de mindre udviklede egne af Fællesskabet. 
Også i medfør af forordningen om samhørighedsfonden (EF /l 164/94, vedtaget i maj 1994) skal 
projekter vedrørende transportinfrastruktur indregne de miljømæssige omkostninger og være 
forenelige med Fællesskabets miljøpolitik. 
£fe græske myndigheder har iværksat betydelige førøsta&tnnger på transportområdet, især bygning af 
mettuøn ï.j&ftea, som betales dfcïvf$t over samhorighed$fund£rj, Der bygges nye sporvejslinjer og 
reserverede korebaner for busser, Tderîîgere 500 nye busser er sat Ind i stedet for den garnie buspark. 
Herved opnå$ både, at emissionerne mindskes, og den offentlige transport i byerne geres mere effektiv 
og udgør et attraktivt alternativ til personbilen. 
Det økonomiske værktøj 
Manglen på tilfredsstillende internalisering af de eksterne omkostninger (herunder miljøomkost­
ninger) i transportsektoren giver et forkert billede af prisen på transport og fører til forvridning af 
transportmarkederne, især til fordel for vej- og flytransport. Væksten i transportefterspørgslen vil 
uvægerligt øge disse problemer. Selv om der er sket visse fremskridt i arbejdet med at bedre denne 
situation, er der ikke sket afgørende fremskridt i forhandlingerne om forslaget om co2-/energiaf­
gifter. 
Hvidbogen om transport understreger behovet for i øget omfang og på mere velegnet måde at 
internalisere de eksterne omkostninger, også miljøomkostningerne. Rådets direktiv 93/89/EØF om 
årlig afgift og påligning af omkostningerne ved transportinfrastruktur på varevogne er et første skridt 
i denne retning. Revision af de fælles regler om punktafgiftssatserne for mineralolier (Rådets 
direktiv 92/82/EØF), som skal ske i 1994, skal også inddrage miljøspørgsmålet og kan således danne 
grundlag for internalisering af de eksterne omkostninger. 
De økonomiske værktøjer er af særlig betydning for løsningen af problemerne med C02-emissioner 
i transportsektoren. Transport er den næststørste kilde til C02, og de fleste æ2-emissioner forventes 
at stige i de næste 10-20 år, hvis der ikke sættes yderligere ind. Der er kun sket små fremskridt i 
arbejdet med at begrænse Co2-emissionerne i transportsektoren. Den foreslåede C02-/energiafgift vil 
have ringe virkning på benzinprisen og således på bilkørsel i almindelighed. 
De muligheder, skatte- og afgiftsinstrumenterne giver for at fremme miljømålsætningerne, er blevet 
påvist gennem erfaringerne med udstødningsgas fra biler. En række medlemsstater har indført 
skatteincitamenter, der skal fremme indførelsen af biler, som opfylder nye fællesskabsnormer, inden 
de er trådt i kraft, og der er med henblik herpå vedtaget et fælles rammedirektiv (89/458/EØF). 
Tilsvarende er markedsføringen af blyfri benzin blevet hjulpet godt på vej gennem afgiftsordninger, 
og direktiv 92/82/EØF fastsætter mindstesatserne for afgifter på blyfri benzin, som skal begrænse 
brugen af blyholdig benzin. 
20 
Î Frankrig betyder a%i£eæe på benzin og olieprodukter, at forbrwgeme beskattes eåer foémg, og 
systemet bygger således på antal kørte kilometer og den udsendte forurening, I sommeren 1993 gjorde 
en 30-centirners forhøjelse af brEendstoMginerne de franske indtægter fra olieprodukter til de hojeste i 
Elf. Et andet eksempel på skatte» og afgifbiristrurrientet, også i Frankrig, er de forskellige satser for 
bmgeroetahng for vejbenytteïse^ som regulerer Wîtetheden og dermed også omfanget af ud-
støéiijigsgasser. Systemet, som m brages på de nordfranske hovedveje» skal sener« tidvides til det 
M*?«»å»totafc*Mt. 
Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling 
Der er truffet en række initiativer under det fjerde rammeprogram om forskning og teknologisk 
udvikling (1994-1998), som skal øge bæredygtigheden i transportsektoren. Især vil særprogrammet 
om transport omfatte både strategisk forskning som grundlag for beslutninger om transportsystemets 
udvikling og forskning i transportteknologi. Miljømæssig bæredygtighed er en af programmets 
centrale målsætninger. 
Herudover gennemføres der i andre særprogrammer en række FTU-aktiviteter omkring transport, som 
indebærer kraftige miljømæssige aspekter: 
industri- og materialeprogrammet vil støtte den teknologiske udvikling af transportmidler, 
programmet om ren teknologi vil kaste lys over energianvendelse i transportsektoren, især 
inden for bytransport, 
programmet om telematik vil belyse mulighederne for anvendelse af telematik inden for 
transportmidler og -systemer. 
TeJekominMikationsteknoîogi» især til teletransport: og iernarbejde, skal også påvirke transportpro­
cessen, Ved hjælp af infbroiatiônsnet og telematik kan man arbejde £eks+ hjemme î stedet for på 
kontoret^ hvorved trafikken til byerne mindskes, £$ af projekterne omkring jgernarbejde *94 (simulering 
af græn$e(?veiiskridende §emarbejde Og fprskmngssâmarbejde i Europa) kaldes "Teleurba\ Og skal 
vaider» muHghedeæie for gennem fjernarbejde at mindske traikJsetheden mellem byerne. To andre 
projekter f'Oean" og "Environ") $k$i kortlægge og belyse de miljømæssige fordele ved indførelsen af 
avancerede kommwriikatiorissysfemer Inden for indastri og handel, og se på de miljømæssige virkninger 
af avanceret kommunikation* 
Fælles ansvar og partnerskab 
Inden for bytransport arbejder Kommissionen for at fremme fælles ansvar og partnerskab gennem 
netværk mellem europæiske byer og regioner. Blandt sådanne netværk er OPET om energieffektivitet 
(THERMiE-programmet), CrTELEC-netværket om elektriske køretøjer ogPOLls-netværket om telematik 
og transportstyring (se ovenfor, afsnittet om "Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling"). 
Disse netværk bidrager til at formidle viden om nye metoder og teknologier, som kan mindske 
miljøbelastningen fra transportsektoren. 
På fællesskabsplan udgør projektet om bæredygtige byer et vigtigt element i samarbejdet mellem 
Kommissionen og lokale aktører omkring miljøproblemer i byerne, herunder transport. I forbindelse 
med en konference om bæredygtige byer, som blev afholdt i Aalborg i maj 1994 underskrev 80 byer 
fra hele Europa et charter om europæiske byers bæredygtighed. 
21 
I marts 1994 støttede Kommissionen konferencen om den bilfri by, som blev afholdt i Amsterdam, 
og hvor klubben for bilfri byer blev oprettet. Klubben består af ca. 40 byer i hele Europa, som 
ønsker at begrænse biltrafikken. Gennem samarbejde om fælles projekter og udveksling af erfaringer 
kan myndighederne sammen og af hinanden lære, hvordan man gør transporten i byerne bæredygtig. 
Programmet om biler og olie, som er nævnt ovenfor, er endnu et eksempel på partnerskab. 
Inden for søtransport er der truffet en række vigtige initiativer til håndhævelse af lovgivning. På 
grundlag af en meddelelse om fælles politik for sikkerhed til søs har Kommissionen og medlems­
staterne iværksat en aktion for at øge sikkerheden til søs og beskytte havmiljøet. Aktionen 
gennemføres ved forskellige tiltag (f.eks. mindstekrav til skibe, som anløber eller sejler fra havne 
i Fællesskabet og transporterer farlige eller forurenende stoffer, et forslag fra Kommissionen til råds­
direktiv om fælles regler og normer for skibstilsyn og tilsynsmyndigheder og mindstekrav til 
søfartserhvervet m.v.). 
Holdningsændring 
Mulighederne for at mindske biltrafikken afhænger stærkt af holdningen hos brugerne. I den 
forbindelse er både økonomiske foranstaltninger og Kommissionens indsats for fælles ansvar, især 
inden for bytransport, af afgørende betydning. Fremskridt på området sker langsomt, og der er behov 
for en kraftigere indsats. Fællesskabet må lide på medlemsstaterne og de regionale og lokale 
myndigheders indsats for at øge bevidstheden om problemerne og gennemføre løsninger. 
"I>ubJi» Transport Jnitïatîve* er gennemført-med henblik på at undersøge de særlige transportproblemer 
i den aske hovedstad, og hygger væsentligt på OiflfeaUighedens deltageise. .Der er blevet truffet 
foranstaltninger rël at fcqpænse den private transport og øge efTefc&viteten af og det fordelagtige ved 
offentlig transport, henmder tre lette sporvejslinjer, små busser og samkoringsordmnger. IVK kan de 
lokale myno^beder som es del af en txMS$wfå#føQvdnfag xm M støtte til ItøansierJng af lokale 
trarisportiosnmger, som forbedrer den offentlige transport og styrer den private biltrafik. 
t Italien er <$er I Bologna etableret et fodgængerområde t byens historiske eentæm, og i î$94 vil 
adgangen blive yderligere begrænset, idet antallet af tilladelser til at komme ind i centerområdet 
nedsættes Ira 190+000 til #,000, Pr, 1,5.1994 er det km feebærne, offentlige koietøjer, lastbiler og 
varevogne, som kan komme ind i Området gennem elektronisk overvågede indgange. Der er også 
indført en kontrolleret parkeringsordning tot beboerne i området 
Konklusion 
Nogle politikere er ved at forstå betydningen af bæredygtig transport og mere klart se behovet for, 
at miljøhensynene integreres i transportsektoren. Med de væksttendenser, der er på området, er det 
på tide, at der sker en holdningsændring, der kan vende udviklingen hen mod operationelle løsninger 
i form af egentlige integreringsforanstaltninger. Selv om der er sket en del inden for integreringen 
af miljøet i beslutningsprocessen på infrastrukturområdet, må der sættes kraftigere ind, hvis ikke 
manglen på bæredygtig vækst i transportsektoren, som allerede nu er et væsentligt problem og 
anledning til bekymring, skal blive nøgleproblemet på miljøområdet i fremtiden. 
22 
Det er nødvendigt at erkende, at væksten i transportsektoren er en hindring for yderligere økonomisk 
udvikling og en kilde til miljøproblemer. Det gælder især for C02-emissioner, hvor væksttendenserne 
er særligt vanskelige at vende. Løsningerne skal være omkostningseffektive og bygge på en 
nyorientering af planlægningen af infrastruktur. 
Selv om de første skridt er taget, skal der sættes langt kraftigere ind for at internalisere de 
samfundsmæssige omkostninger ved transport, nyorientere infrastrukturpolitikken mod mere 
miljøvenlig transport, og fremme adfærdsændringerne på transportområdet. De omfattende 
muligheder for yderligere forbedringer, der kan opnås gennem ny teknologi og brændstoffer, bør 
udnyttes helt. Samtidigt vil mange af de ændringer, der skal til for at nå en bæredygtig udvikling, 
gøre transportsystemerne mere effektive. 
På nationalt plan er der voksende erkendelse af omkostningerne ved en yderligere vækst i trafikken, 
både målt som trafiktæthed, miljøskader og manglende muligheder for at udbygge infrastrukturen, 
så den kan imødekomme transportefterspørgslen. 
I flere lande er der fastlagt konkrete mål for begrænsning af transportsektorens indvirkning på 
miljøet. Andre ser udbygningen af transportinfrastrukturen som et afgørende forudsætning for 
økonomisk udvikling og et nødvendigt bindeled mellem de nationale markeder og resten af 
Fællesskabet. Alle står imidlertid over for den udfordring, at transportpolitikken skal revideres, og 
der skal udarbejdes planer for, hvorledes den miljømæssige bæredygtighed i transportsektoren kan 
Øges. 
Det er afgørende, at denne nyorientering snart udmøntes i konkrete resultater, idet prognoserne siger, 
at væksten i transportsektoren vil blive kraftig og overgå væksten i de andre fem sektorer i Femte 
Miljøhandlingsprogram. Det er derfor nødvendigt at bryde forbindelsen mellem vækst i trans­
portsektoren og økonomisk vækst, således som det for nogen tid siden skete på energiområdet. Det 
kan kun lade sig gøre, hvis der sker en holdningsændring hos både politikere og brugere. Hvis ud­
viklingen far lov til at fortsætte uhæmmet, vil transport som sådan ikke kunne være bæredygtig. 
VI. LANDBRUG 
Indledning 
Som det fremgår klart af det femte miljøhandlingsprogram, kan en udvikling af landbrugspolitikken, 
med begrænsede prisstøtteordninger og ledsageforanstaltninger, vise sig fordelagtig, hvis den 
indbyrdes sammenhæng mellem landmandens rolle, hans jord og miljøet betragtes under et. 
Den aktuelle situation inden for landbruget bestemmes af reformen i 1992 af den fælles landbrugs­
politik, som blev gennemført inden det femte miljøhandlingsprogram. Alligevel er ideen om 
integrering af miljøhensyn i landbruget, som allerede afspejles i Kommissionens meddelelsen fra 
1988, som danner grundlag for reformen, indbygget i landbrugsreformens miljøforanstaltninger. 
Kernen i reformen er dog i det væsentlige uændret på miljøområdet, og det betyder, at man ved 
fremtidige reformer af landbrugspolitikken må sikre, at miljøhensynene integreres i de tidligste faser 
af planlægningen og bliver et bærende element for den fælles landbrugspolitik. 
23 
Integrering af miljøhensyn i landbrugspolitikken 
Fælles markedsordninger 
Der er sket visse fremskridt på dette vigtige område af landbrugspolitikken, som udgør størsteparten 
af udgifterne (97%) i Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL). 
Kommissionen undersøger i øjeblikket, hvorledes man kan sikre en mere miljøbevidst holdning, 
f.eks. ved at lade hensynet til miljøet være afgørende for udbetalinger pr. hektar inden for de fælles 
markedsordninger. Efter reformen af den fælles landbrugspolitik er der dog gennem ændringer af 
en række forordninger om de fælles markedsordninger opnået visse fremskridt. 
Med hensyn til præmier for kvæg og far har medlemsstaterne fået mulighed for at træffe mil-
jøbeskyttelsesforanstaltninger, "hvis de finder det nødvendigt". Denne ordlyd kunne bevirke, at der 
for sammenlignelige områder anvendes forskellige beskyttelsesniveauer, som kunne resultere i 
konkurrenceforvridning. Der kan ske en ekstensivering af kødproduktionen, nu hvor udbetalingerne 
er nedsat fra tre dyreenheder pr. hektar foderareal til to enheder i de følgende år (der er dog tale om 
begrænsning af præmierne, som ikke kan hindre landmændene i at overskride grænserne for 
dyretæthed, således som Kommissionen oprindeligt foreslog). Medlemsstaterne kan ligeledes 
begrænse adgangen til oksekødspræmier til landmænd, som ikke overholder bestemte miljøforan­
staltninger (forordning EØF 3611/93). 
I relation til markedet for landbrugsafgrøder er det et vigtigt element i landbrugspolitikken, at 
landmændene skal braklægge jorder på kort sigt for at fa del i hektarpræmierne for korn og oliefrø. 
Her forventes det også, at muligheden for at overføre braklægningsforpligtelsen til miljømæssigt 
sårbare områder vil fa en positiv virkning på miljøet (så længe aktiviteterne overvåges af de 
kompetente nationale myndigheder) (forordning EØF 213/94). 
Med henblik på beskyttelse af fugle, som slår sig ned på braklagte jorder, har Kommissionen 
forlænget den periode, hvor der ikke må høstes på jorderne, fra 1994/95 og fremefter. 
Rådet af landbrugsministre i 1993 anmodede Kommissionen om at undersøge forholdet mellem 
overholdelse af braklægningsreglerne og områder, som tages ud af produktion med henblik på 
skovrejsning og/eller af hensyn til miljøbeskyttelse. I den forbindelse mærkede Rådet sig i juli 1994, 
at Kommissionen agter at tillade medlemsstaterne over de nationale budgetter at yde erstatning til 
landmænd for omkostningerne ved miljøtiltag, som ligger ud over bestemmelserne i forordning 
1765/92 om prisstøtteordninger for producenter af visse markafgrøder. Sådanne foranstaltninger, som 
i øjeblikket undersøges i Kommissionen, kan opmuntre landmændene til at træffe foranstaltninger 
til beskyttelse af miljøet, samtidigt med at de begrænser produktionen. 
Med hensyn til markeder, som skal omlægges - vin, frugt, sukker og grøntsager - undersøger man 
i øjeblikket nøje mulighederne for at indføre miljøhensyn. Reformen af prisstøtteordningerne 
indeholder desuden allerede ledsageforanstaltninger, som bygger på hensynet til miljøet (forordning 
2078/92, se nedenfor). 
Som allerede nævnt har Kommissionen fremlagt en række forslag, som sætter fokus på håndhævelse 
og ordninger til fremme af miljøbeskyttelse. Medlemsstaterne har taget disse tanker op i vidt 
forskelligt omfang, men der indhøstes til stadighed erfaringer, som kan danne grundlag for 
udviklingen af disse ideer og andre, som udbuds- og efterspørgsel ssy stem er for miljøydelser på 
landbrugsjord. 
24 
Udviklingen på landet 
Inden for rammerne af mål nr. 5a (alle områder i Fællesskabet) og således som det er fastlagt i 
revisionen af strukturfondene, kan der ydes støtte til forbedring af landbrugsejendommenes 
levedygtighed og præmier til bevaring af landbrug i bjergrige og ugunstigt stillede områder, som 
undertiden indeholder krav om, at kravene til miljøbeskyttelse skal overholdes (forordning 
EØF/2085/93). 
Der er gennemført mange foranstaltninger vedrørende miljøet, som opfølgning af støtteordninger, 
der finansieres af EUGFL. Som eksempel kan nævnes, at landmændene kan få investeringsstøtte til 
foranstaltninger, der bidrager til miljøbeskyttelsen, så som gødningsoplag. 
Under mål nr. 1 og 5b refereres der til investeringer i miljøvenlig produktionsteknik, bevaring af 
landskaber og naturområder, og markedsføring af økologiske produkter. 
I henhold til forordningen fra 1993 om strukturfondene skal der gennemføres en vurdering af 
virkningerne på miljøet af alle foranstaltninger, der finansieres af EUGFL, for at sikre overholdelse 
af målsætningerne i Fællesskabets miljølovgivning og samarbejde med nationale og lokale mil­
jømyndigheder (se også afsnittet om strukturfondene). Det er især relevant for beskyttelsen af 
vådområder. 
Kommissionen har fremlagt forslag til en forordning om et program om bevaring af biodiversiteten 
inden for landbruget gennem fredning, karakterisering og anvendelse af genetiske ressourcer i 
landbruget. Kommissionen vil over en fem års periode afsætte 20 millioner ECU til dette program. 
Ændring af forbrugs- og produktionsmønstre 
Det er på nuværende tidspunkt ikke muligt at give en nøjagtig vurdering af, om reformen af den 
fælles landbrugspolitik ændrer landmændenes adfærd, eller om lavere garantipriser for storskala 
dyrkning fremmer ekstensiveringen af produktionen. Lavere priser på afgrøderne og hektarpræmier 
med garanteret indkomst har i hvert fald mindsket tendensen til overdrevent brug af gødningsstoffer 
og plantebeskyttelsesmidler. 
I henhold til en ny forordning om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget (forordning EØF 
2078/92) er der afsat 3670 millioner ECU i perioden 1993-97 til fremme af miljøvenlige produktions­
metoder og serviceydelser på miljøområdet på kontraktbasis. Foranstaltningerne gennemføres ved 
hjælp af nationale zoneprogrammer. Herudover er der afsat 1340 millioner ECU til foranstaltninger 
til at forbedre den miljømæssige balance i landbrugsområder gennem fremme af skovrejsning og 
skovpleje (forordning nr. 2080/92). 
Hvis medlemsstaterne opfylder forordningens bestemmelser om zoner og følger den foreslåede 
praksis, kan de bidrage til en bedre miljømæssig ligevægt gennem skovrejsning i landbrugsområder 
og dermed øget dræn for co2-emissionen. ' 
Udviklingen af økologisk landbrug fremmes også i medlemsstaterne, men indtil videre har den 
begrænsede støtte, der er givet, kun haft marginal virkning, når man ser på de samlede land­
brugsarealer. 
25 
Det er også vigtigt, at miljøindsatsen på landbrugsområdet sættes i relation til gennemførelsen af 
miljødirektiverne, især direktiverne om vand, nitrat, fugle og bevarelse af naturtyper (habitater). 
Disse direktiver gælder for følsomme og sårbare områder, som er udpeget af medlemsstaterne, og 
fremmer landbrugsmetoder, som bidrager til beskyttelsen af vand, dyr og planter. Direktiverne kan 
kun gennemføres effektivt, hvis støtteforanstaltningerne opfattes som tilstrækkeligt attraktive. 
*t Irland skal landmændene i henhold til en milj(K>rdnmg for landområder (Rural Environment 
Protection Scheme) fremlægge integrerede, planer og gennemgå obligatorisk miljøuddannelse. Det 
forventes» at en tredjedel af alle landmænd vil tilslutte sig ordningen. Flere af de tyske delstater støtter 
landmændenes bestr#bel$erfor at anvende Serre kemikalier på deres Jorder. 
Direktiv 91/414/EØF, som trådte i kraft i juli 1993, fastsætter vilkår for, hvorledes medlemsstaterne 
kan give tilladelse til markedsføring af plantebeskyttelsesmidler i landbruget. Bilag vi fastsætter 
vilkår for godkendelse af produkter (de såkaldte ensartede principper med henblik på vurdering af 
plantebeskyttelsesmidler). Selv om direktivet sikrer, at kun produkter, der opfylder sundheds- og 
miljømæssige krav, kan markedsføres og anvendes, er der behov for yderligere foranstaltninger for 
at sikre fuldstændig beskyttelse og bæredygtig anvendelse af plantebeskyttelsesmidler. Direktivet 
fastlægger også bestemmelser om en fælles evalueringsprocedure for aktivstoffer. I medfør af 
forordning EØF 3600/92 gennemføres der i øjeblikket et program for gradvis revurdering af 
eksisterende aktivstoffer, som skal gennemføres over en tiårs periode. Direktivet er et godt eksempel 
på integration, fordi det knytter godkendelse af plantebeskyttelsesmidler sammen med miljømæssige 
målsætninger, især vedrørende vandkvalitet. 
Med henblik på at nå den særlige målsætning om, at anvendelsen af kemikalier l landbruget skal 
mindskes* så de natnrlige processer ikke skades, har ICerøtmssfønen i samarbejde med det hollandske 
miïjôntinistertnm tilvejebragt et treårs program for en tilbundsgående gennemgang af anvendelsen af 
bekæmpelsesmidler i w og kortlægning af de mest effektive løsningsmodeller med henblik på at sikre 
miljømæssigt bæredygtig anvendelse af bekæmpelsesmidlef. Resultaterne forventes at foreligge i 
slutningen af 19$! 
Anvendelse og håndhævelse af lovgivning 
Gennemførelsen af nitratdirektivet (91/676/EØF) skrider kun langsomt frem. Kun nogle af medlems­
staterne har opfyldt forpligtelserne, herunder: 
udarbejdelse af frivillige regler om god landbrugspraksis (december 1993), 
overvågning af grundvand og overfladevand, 
kortlægning af "sårbare områder", hvor reglerne skal gælde, og hvor brugen af gødning skal 
begrænses yderligere (juni 1994). 
Gennemførelsen af habitat-direktivet fortsætter med oprettelsen af et net af særlige bevaringsområder 
(Natura 2000) og udarbejdelse af registre over levesteder og arter. 
Der er indhøstet nyttige erfaringer med fugledirektivet og dertil hørende fællesskabsfinansiering 
(ACE, ACNAT, LIFE, NATURE), især i forbindelse med udveksling af viden om og forvaltning af 
beskyttede områder. 
26 
î Cmi-^mxê&k i Fatøkæfø er der vedtaget niitj^beslg^l5é^n>granwner for ïandbTOget, mm opMgmog 
af erfaringer Ita pilotprojektet^ der er gennemført med støtte tra ACHAT'S midler til beskyttelse af 
biotoper> 
Større udvalg af instrumenter 
Der er sket et skift i anvendelsen af økonomiske instrumenter i forbindelse med miljøforanstaltninger 
i landbruget. Forordning 2078/92 fastlægger bestemmelser om miljøydelser på kontraktbasis. 
Foranstaltningerne omfatter også støtte til uddannelse af landmænd og til demonstrationsprojekter. 
Herudover har Kommissionen på forsøgsbasis igangsat et besøgsprogram for landmænd, der skal 
fremme udvekslingen af erfaringer mellem landmændene. 
To nye landbrugsforskningsprogrammer, CAMAR og AIR, danner grundlag for en række forsknings­
projekter om ekstensivering af landbrugsproduktionen og miljømæssigt forsvarlige produktions­
metoder. 
Programmerne skal fremme det europæiske forskningssamarbejde, demonstrationsprojekter og 
teknologisk udvikling i Fællesskabet og det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. 
I nogle af medlemsstaterne er forvaltningen af vandressourcerne blevet bedre, både kvalitativt og 
kvantitativt, gennem samarbejde med landmænd, der har et særligt ansvar på området. 
I t?K resniterede en onaføtade ia&nnatrøos- <?g nndervtsningskampagne mået ADAS i mindre 
vandforurening, gennem rådgivning til landmænd om anvendelse af kunstgødning. I Frankrig er det for 
nyligt besluttet, at landmændene skal bidrag© til omkostningerne i forbindelse med vand* som de hidtil 
ikke havde bidraget til. I Spanien (Câstilia de la Manche) får landmændene i medfør af forordning 
2078/92 præmier for at mindske eïler ophøre med bruges af grundvand* med det formål at beskytte 
vådområder i m nationalpark, £ Nederlandene arbejder landbrugsmmisteriet med et nyt miljomærke for 
landbrugsprodukter« 
Partnerskab og fælles ansvar 
Der er en voksende erkendelse af landmandens rolle som bestyrer af landområder. Miljøindsatsen 
i landbruget giver mulighed for partnerskab mellem landbrugssektoren og samfundet, og far miljø-
og landbrugsministerierne til at samarbejde om særlige spørgsmål, således som det sker i 
Kommissionen og i visse medlemsstater. 
I nogle medlemsstater har landbrugsorganisationerne i samarbejde med regeringsrepræsentanter og 
miljøorganisationer udarbejdet regler om god landbrugspraksis, og truffet andre initiativer, der skal 
vejlede landmændene i brugen af mere miljøvenlige stoffer og vandingsmctoder. 
î Hederlandene har miljø- og fødfcrugsraintorien«* nedsat en Mies arbejdsgruppe om styring af 
brngen af naturgødning, I Frankrig deltager landmændene gennem programmer som. $g&m&Btf og 
jfclMrøti i ndaifcejdetat af1 jægter om god 3andbr«g$praksl& 
27 
Direktiverne om nitrat og habitater kan kun gennemføres effektivt, hvis alle aktører deltager aktivt 
i processen. Natura 2000-nettet danner grundlag for en dialog mellem de aktører i samfundet, især 
fra landbrugssektoren, som deltager i naturbeskyttelsen i Europa. 
Konklusion 
Sammenlignet med de andre fire sektorer i Femte Miljøhandlingsprogram skulle det være relativt 
let at integrere miljøhensynene i landbruget, fordi nødvendigheden af at begrænse merproduktionen 
modsvares af de miljømæssige målsætninger om at mindske graden af udnyttelse af jorden. Det er 
forklaringen på, at der i forbindelse med den fælles landbrugspolitik allerede er gennemført nye 
miljøtiltag. Selv om deres indvirkning på miljøet endnu ikke er vurderet, udgør de et første og meget 
positivt skridt på vejen mod fuldstændig integration. 
Landbrugskommissær Steichen har fremhævet dette forhold og sagt, at produktionen skal tilpasses 
efterspørgslen, ikke alene i henseende til mængde, men også til kvalitet og pris. Konkurrencen skal 
forbedres med henblik på at standse eller snarere vende det fortsatte forbrugstab. For det andet skal 
produktionen i fremtiden ske mere miljøvenligt, og budgetmidlerne fordeles mere ligeligt, så man 
kan bibeholde et tilstrækkeligt antal landmænd navnlig i følsomme områder, hvis regionale økonomi 
stadig er stærkt afhængig af landbruget. 
Ved fremtidige tilpasninger af den fælles landbrugspolitik må integrationen fremskyndes og udvides. 
Med de erfaringer, der er indhøstet under den nuværende reform, kan en sådan indsats blive en 
prøve på, hvorledes miljøhensynet kan integreres i landbrugssektoren. Det er således afgørende, at 
integrationsprocessen starter så tidligt som muligt. Til syvende og sidst afhænger processens udfald 
imidlertid ikke så meget af de enkelte kommissionsforslag som af den måde, medlemsstaterne 
reagerer på dem. Det er vigtigt, at der snarest sker en forøgelse af EUGFL-midler til foranstaltninger, 
der overholder kravene til miljøet. 
Vn. TURISME 
Indledning 
Hverken Rom-traktaten eller unionstraktaten giver udtrykkeligt Fællesskabet beføjelser på 
turistområdet (i 1996 vil medlemsstaterne få forelagt en rapport om, hvorvidt unionstraktaten bør 
omfatte turisme). Turisme som erhverv har imidlertid relation til Fællesskabets politik på mange 
forskellige områder, indvirker på disse og bliver til gengæld selv påvirket af mange andre sektorer. 
Aktiviteter til gennemførelse af det femte miljøhandlingsprograms mål for turistsektoren influerer 
således ikke blot een men flere fællesskabspolitikker, herunder miljø, landbrug, industri, energi, 
transport og regionalpolitik. 
Integrering af miljøhensyn 
I turistsektoren træder miljøhensynet stærkest frem i forbindelse med regional udviklingspolitik. Den 
nylige reform af strukturfondene indeholder særlige foranstaltninger, som skal sikre, at mil­
jøhensynene indgår i forberedelsen af programmer og projekter. Herudover har gældende eller 
revideret lovgivning om vurdering af virkningerne på miljøet, badevand, byspildevand og habitater 
stærke integrationseffekter. 
28 
Kommissionen tager skridt til at øge samordningen og samarbejdet i turistsektoren gennem 
turismehandlingsplanen 1993-1995. Planen sigter mod at udvikle turistsektoren gennem styrkelse 
af information og gensidig udveksling af erfaringer mellem de forskellige dele af turisterhvervet, 
og at samordne turistaktiviteter i Kommissionen og med medlemsstaterne. Planens samlede budget 
er på 18 millioner ECU. Den fastlægger en række foranstaltninger i relation til miljøet og skal støtte 
en række initiativer omkring de miljømæssige aspekter af turismen. 
Af den første rapport om planens gennemførelse fremgår, at over halvdelen af beløbet for 1992, som 
var tænkt som en første indsats, gik til fremme af bæredygtig turisme (23 innovative og 
tværnationale projekter). Rapporten bemærker endvidere, at miljøhensynene allerede indgår på 
forskellige områder, som regionalpolitik, landbrug, forskning og udvikling. 
Initiativerne i planen inkluderer støtte til projekter, der: 
informerer turister og turistbranchen om vekselvirkningen mellem turisme og miljø for at øge 
opmærksomheden på disse problemer. Der stiftes en europæisk Turisme og Miljøpris, som 
uddeles første gang 1995; 
har til formål at afstemme turisthensyn med naturbeskyttelseshensyn på lokalt og regionalt 
niveau i specielt kyst- og bjergområder, for eksempel ved færdselsreguleringer; 
fremmer udviklingen af netværk med udveksling af erfaringer fra identificering af mil­
jøproblemer og løsningsmuligheder gennem styring af besøg på stedet; 
fremme miljøvenlig turisme i relation til transport og lignende. 
Disse foranstaltninger styrkes af, at aktionsplanen committer sig til beskyttelse af miljøet. 
Den kraftige understregning af miljøhensyn og bæredygtighed afspejler den stigende opmærksomhed 
om styring og udvikling af turisterhvervet i lyset af det stigende antal turister og dermed voksende 
belastning af både menneskeskabte og naturlige ressourcer. 
I næste fase skal Kommissionen inden udgangen af 1994 udarbejde en grønbog om turisme, hvori 
miljøhensynene og begrebet bæredygtig turisme vil blive grundigt belyst. 
I nogle medlemsstater eller regioner er der udarbejdet integrerede planer, som skal sikre mere 
bæredygtig turisme. I Danmark har en arbejdsgruppe med repræsentanter for Miljøministeriet og 
mristorganisationerne ioretaget en analyse âf mulighederne for al forlænge turistsæsonen, forbedre den 
kulturelt© arv> åemme turisme i byerne og i almindelighed sikre, ai turisme foregår I harmoni med 
natnrem I Spanien er der udarbejdet en integreret tmistplan før Lanzarote, $<m i &ør udstrækning 
bygger på taing af offentligheden Banen tager hensyn fil* hvor mange tnrister «ens mijø maksimalt 
km tåle, øg indeholder programmer før miij&idtanel$e og -øpiysmng. Hotelvirksomhederne skal 
gennemfare en miljarevisiem. inden de kan få erhvervsstøtte fra de regionale myndigheder. Turisttaget 
vil give 0J% af sine mdtaegter som bidrag til en miljobesk^telsesfand. 
29 
Ændring af forbrugsholdninger og -mønstre 
Den voksende miljøbevidsthed blandt forbrugerne betyder, at turisterne i stigende grad er bevidst 
om de miljømæssige kvaliteter i turistområderne og om den virkning, turismen har på ferieom­
råderne. I forbindelse med turismehandlingsplanen er der indstiftet en turisme- og miljøpris, som 
skal udpege og udbrede kendskabet til feriesteder, som udmærker sig i planlægning og styring af 
bæredygtig udvikling på turistområdet. 
Mange hoteller opmuntrer bade personale og gæster til î højere grad at være opmærksomme på de 
rmljomæssige virkninger af hoteierhvervet og der er indført m række ordninger» der skal fremme 
hoteldrift i overensstemmelse tmâ god miljømæsstg praksis, og opmnntre gæsterne til at feruge dem. 
For eksempel aaå el p$ge$& der =er IhsmJagl af JNematronaJ Hotels Ifovaonment Jnitiatiye (et program 
under prinsen af Walesa forum ht erhvervsledere) lære hotellerne I Fællesskabet god miljømæssig 
hoteldrift l^ojeJto sigtede især mod de $må og mellemstore hoteller» og dets vidanng vil blive 
forstærket, nar fagets aktører sammen lægget pres på: leverandørerne for at forbedre produktkvaliteten, 
leverandnroîrdninger og emballage» på de ïokate myndigheder for at få bedre renovationsordninger, og 
på gæsterne for at lære dem bedre miljømæssig adfærd, i Nederlandene udarbejdede àm hollandske 
Horeea^-sanimensfutRlog i 1993 es manna! om god miljøpraksis, som dækker alle aspekter af hotel-» 
restaurations- og campingerhvervene. 
29 bis 
Større udvalg af instrumenter 
Samhørighedsfonden, som blev indstiftet af Rådet den 31.3.1993, finansierer investeringer i miljø 
og transport, begge med direkte forbindelse til turisterhvervet, i fire lande, hvis økonomi er afhængig 
af turismen: Spanien, Portugal, Grækenland og Irland (se afsnit om strukturfondene). 
I indsatsen for integreret forvaltning af kystområder udarbejder Kommissionen i øjeblikket en 
meddelelse om en fælles strategi for forvaltning og beskyttelse af kystområder, som skal fokusere 
på behovet for strategiske integrerede forvaltningsplaner, herunder udvikling af databaser, udveksling 
af viden, undervisning og bevidstgørelse af befolkningen. 
På det uformelle møde for miljøministre i Santorini i maj 1994 udpegede ministrene kystområderne 
som et højt prioriteret område og understregede betydningen af, at der gennemføres integrerede 
forvaltningsplaner. Endvidere understregede de behovet for yderligere at undersøge den gavnlige 
effekt af økonomiske og afgiftsmæssige instrumenter, og for at arbejde yderligere for at øge 
turisternes miljøbevidsthed og påvirke deres adfærd. 
Med hensyn til byområder af stor historisk interesse understregede ministrene vigtigheden af, at 
turiststrømmen reguleres og støjgenerne bekæmpes. Sådanne initiativer er omtalt i Kommissionens 
projekt om bæredygtige byer (se kapitel om transport). 
Den fr&nstø regering og den franske sammenslutning af regionale parker vil underskrive en aftale; om 
støtte M uddannelsesprogrammer for turistindustrien» som understreger værdien af den naturlige arv i 
neonate pa&e*< F*agæsn**et sig&r mad at f&mms bæt$dygt*g turisme og be$k»^else» øg dækker en 
Konklusion 
Den miljøindsats, som skal ske i forbindelse med turismehandlingsplanen, skal bidrage til at øge 
miljøbevidstheden og pege på løsninger på særlige planlægnings- og styringsproblemer. Inden for 
handlingsplanens generelle rammer er miljøbeskyttelse en vigtig målsætning, som skal udbygges 
yderligere i forbindelse med Grønbogen. Alligevel vil Fællesskabets initiativ på turistområdet ifølge 
sin natur være begrænset, fordi bæredygtig turisme bygger på integreret forvaltning på nationalt og 
lokalt plan og på, at alle aktører arbejder sammen i partnerskab og fælles ansvar. 
Vin. DEN INTERNATIONALE DIMENSION 
Fællesskabets rolle på den større internationale scene 
Traktaten om Den Europæiske Union erkender den voksende betydning af internationalt samarbejde, 
og understreger, at Fællesskabets miljøpolitik skal bidrage til at "fremme på international plan 
foranstaltninger til løsning af regionale og globale miljøproblemer". Traktaten fastlægger desuden 
grundlaget for samarbejde med tredjelande og med internationale organisationer. 
30 
I kraft af femte miljøhandlingsprograms centrale rolle i udviklingen frem mod bæredygtighed og 
integrering af miljøkrav i Fællesskabets samarbejde med tredjelande spiller Fællesskabets en vigtig 
rolle i tilvejebringelsen afbæredygtig udviklingspolitik. Fællesskabet deltog fuldt ud i De Forenede 
Nationers Konference om Miljø og Udvikling (TJNCED) og deltager aktivt i Kommissionen om 
Bæredygtig Udvikling (CSD).I juni 1994 forelagde Fællesskabet sine aktiviteter på CSD'S andet møde. 
Fællesskabet er part i alle store internationale konventioner om miljøspørgsmål og har kraftigt 
styrket miljø- og udviklingssamarbejdet med udviklingslandene. 
Samarbejdet følges op gennem bilaterale forbindelser med andre industrialiserede lande, som USA, 
Canada og Japan, f.eks. gennem årlige bilaterale samråd om miljøspørgsmål. Disse samråd omfatter 
ikke kun koordinering af holdninger i de multilaterale fora såsom CSD og de globale konventioner. 
Der gøres ligeledes store fremskridt med hensyn til gensidigt acceptable data og processer for 
kemiske stoffer, køretøjer og bioteknologi. Derudover er forbindelserne med Kina og Korea blevet 
udbygget betydeligt på miljøområdet med henblik på mere specifikt samarbejde. 
Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde med Østrig, Finland, Island, Norge og 
Sverige er et vigtigt værktøj i samordningen af miljølovgivning og samarbejdet om miljøspørgsmål 
af fælles interesse. Tilsvarende er gennemførelsen af eksisterende EF-miljølovgivning, som en del 
af gældende fællesskabsret, i Østrig, Finland, Norge og Sverige, blevet behandlet i de tiltrædelsesfor­
handlinger, som blev afsluttet med et godt resultat i marts 1994. 
Den akutte miljøødelæggelse og klare erkendelse af forureningens grænseoverskridende virkninger 
har givet »samarbejdet med central- og østeuropæiske lande og med republikkerne i de tidligere 
Sovjetunionen ny kraft. 
Opfølgning af internationale forpligtelser 
Opfølgning af Agenda 21 og UNCED 
Det femte miljøhandlingsprogram er Fællesskabets hovedstrategi for gennemførelsen af målsæt­
ningerne i Agenda 21. Selv om programmet blev til før 1992, blev det udarbejdet i lyset af det 
forberedende arbejde forud for Agenda 21. Begge dokumenter bygger på samme principper. 
Som det fremgik af den rapport, som Fællesskabet fremlagde for CSD i maj 1994, gennemføres 
forpligtelserne i henhold til Agenda 21 ved hjælp af forskellige elementer i Fællesskabets regionale 
og bilaterale samarbejdspolitik. Også Tredje og Fjerde Rammeprogram om forskning og teknologisk 
udvikling inddrager mange af de spørgsmål, der er omfattet af Agenda 21. 
Klimaændringer 
Den 21.12.1993 ratificerede Fællesskabet FN's rammekonvention om klimaændringer, som blev ved­
taget på UNCED i juni 1992. Fællesskabet skal inden den 21.9.1994 fremlægge sin første rapport i 
medfør af konventionen. Kommissionen har allerede udarbejdet en handlingsplan på europæisk og 
nationalt plan, der skal vise, hvorledes Fællesskabet og medlemsstaterne sammen kan nå 
målsætningen om stabilisering af emissionen af co2 og andre drivhusgasser. 
Selv om alle forpligtelser (både i medfør af klimakonventionen og den europæiske strategi) blev 
opfyldt samtidigt, skal der yderligere foranstaltninger til for først at stabilisere og siden begrænse 
atmosfærens koncentration af drivhusgasser ned til et niveau, som forhindrer skadelig menneskeskabt 
påvirkning af klimasystemet. 
31 
Tab af biodiversitet 
Fællesskabets gennemførelse af konventionen om biologisk diversitet (som blev ratificeret i 
december 1993), sker ved hjælp af Habitat-direktivet (Natura 2000-netværket, artsfortegnelsermv.), 
iværksættelse af anden fællesskabslovgivning om naturbeskyttelse (fugledirektivet, forordningen om 
truede arter mv.) og praktisk udnyttelse af de relationer, der er mellem foranstaltninger til 
beskyttelse af biodiversiteten og foranstaltninger i andre sektorer, navnlig den fælles landbrugs­
politik. 
Lige nu er det vigtigt, at beslutningstagerne nøje forstår, hvor meget der står på spil omkring 
bevaringen af biodiversiteten, som de stadig prioriterer lavt. 
Skove 
Fællesskabet har forpligtet sig til en retligt bindende konvention om forvaltning, bevaring og 
bæredygtig udvikling af alle skovtyper, og deltager i regionale aktiviteter, som ministerkonferencen 
om bæredygtig forvaltning af europæiske skove (Strasbourg 1990, Helsingfors 1993). Det overvejes 
i øjeblikket, hvorledes man kan tilvejebringe en frivillig ordning for samordnet certificering af alle 
typer af træ, som skal indføres gradvist og også omfatte midlertidig støtte til de producentlande, der 
har tilsluttet sig. 
Kommissionen har for nylig fremlagt forslag til en forordning om tropiske skove. I Brasilien 
(Amazon) er allerede iværksat et ambitiøst pilotprogram om tropiske skove. Kommissionen agter 
i nær fremtid at udarbejde en meddelelse om skove. 
Ozonlaget 
Fællesskabet har gennemført de fleste af de aktioner, der blev vedtaget i kraft af Montrealpro­
tokollen. Et forslag til forordning om blandt andet kontrol med HCFC og methylbromid er i 
øjeblikket under behandling, og det forventes at blive vedtaget inden udgangen af 1994, og hermed 
at imødekomme de seneste ændringer af protokollen. Det betyder strengere krav end dem, der blev 
vedtaget i København. De nye krav skal beskytte ozonlaget bedre og give tydeligere faglige og 
lovgivningsmæssige signaler til industrien om at investere i miljøvenlig teknologi. 
11995 vil der være gennemført et fuldstændigt forbud mod produktion af CFC i Fællesskabet, med 
undtagelse af visse livsvigtige anvendelser. Der skal i år udsendes en liste over disse undtagelser 
(og over tilladelige mængder af nyligt producerede CFC), et år tidligere end protokollen foreskriver. 
Grænseoverskridende transport af affald 
Baselkonventionen blev ratificeret af Fællesskabet og af medlemsstaterne (undtagen Tyskland og 
Grækenland) i 1994. En forordning om tilsyn og kontrol med transport af affald i, til og fra Fælles­
skabet (Rådets forordning 259/93/EØF) blev vedtaget med henblik på gennemførelse af konventionen 
på fællesskabsplan. Forordningen trådte i kraft den 6.5.1994. Ifølge forordningen er eksport af farligt 
affald til udviklingslande forbudt, og eksport med henblik på genanvendelse må kun ske til lande, 
som har undertegnet Baselkonventionen og/eller har en bilateral aftale med Fællesskabet. 
1 forbindelse med de nye samarbejdsaftaler under Maastricht-traktaten undersøger Fællesskabet og 
medlemsstaterne i øjeblikket, hvorledes de retslige myndigheder kan samarbejde om at forhindre 
ulovlig affaldstransport. 
32 
Handel og miljø 
Siden udarbejdelsen af det femte miljøhandlingsprogram er handel og miljø blevet et vigtigt inter­
nationalt emne. Fællesskabet deltager nu aktivt i arbejdet i internationale organisationer som 
UNCTAD, GATT og OECD med henblik på at sikre, at handels- og miljøpolitikken gensidigt støtter 
hinanden. 
I GATT-gruppen om miljø og international handel fremlægger Fællesskabet særlige forslag, der skal 
belyse sammenhængen mellem GATT'S principper og grundlag og de bestemmelser om handel, som 
er nedlagt i multilaterale miljøaftaler. 
I maj 1993 vedtog Rådet en resolution om miljøbeskyttelse og international handel, som fastlægger 
en række grundlæggende målsætninger for den sidste fase af forhandlinger i Uruguay-runden, med 
henblik på at øge samspillet mellem international handel og miljøpolitik til fremme afbæredygtig 
udvikling. Målsætningerne blev efterlevet på den nyligt afholdte Marrakech-konference, især med 
beslutningen om at nedsætte et udvalg for handel og miljø under verdenshandelsorganisationen 
(WTO). Andre aftaler under Uruguay-runden, herunder aftalen om oprettelse af WTO, beskæftiger sig 
med krav til miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling. 
Kommissionen har vedtaget en meddelelse til Rådet af 1.6.1994, om et generelt præferencesystem 
(GSP) for perioden 1995-2004, som også indeholder en miljøklausul. Formålet hermed er at fremme 
produkter eller produktionsmetoder, som internationalt anses som forenelige med målsætningerne 
i internationale konventioner, herunder konventionerne om ozon, klimaændringer og biodiversitet 
samt Agenda 21. Klausulen skal til at begynde med kun gælde for tropiske tømmerprodukter, for 
hvilke International Tropical Timber Organization (ITTO) allerede har udviklet internationale 
miljøkriterier. 
Integrering af miljøkrav i udviklingspolitikken 
Der er opnået betydelige fremskridt i integreringen af miljøhensyn i samarbejdspolitikken over for 
tredjelande. Fællesskabet finansierer nu mere regelmæssigt miljøprojekter, og miljøhensynene 
afspejles i de fleste bilaterale samarbejdskontrakter mellem Fællesskabet og partnere overalt i 
verden. 
Ved hjælp af udveksling af erfaringer og analyser er samarbejdsorganeme, herunder Kommissionen, 
gradvist ved at udarbejde metoder til at sikre, at miljøkrav indgår i udvælgelsen af projekter. Især 
er der udarbejdet retningslinjer og procedurer til vurdering af miljøvirkningerne af programmer og 
projekter, der finansieres af Fællesskabet. 
I en resolution vedtaget i slutningen af 1992 har Rådet fastlagt retningslinjer for Fællesskabets 
politik omkring udviklingssamarbejde frem til årtusindskiftet. Blandt hovedmålsætningerne for 
samarbejdet er bæredygtig økonomisk og social udvikling i udviklingslandene. Rådet understregede 
behovet for at bidrage til aftalerne fra Rio-konferencen, især Agenda 21. Også Traktaten omtaler 
bæredygtig økonomisk og social udvikling i udviklingslandene som et af hovedmålene for Fælles­
skabets politik omkring udviklingssamarbejde. 
33 
Det var desværre ikke muligt at nå et enighed om en fælles og koordineret ramme for gennemførelse 
af den finansielle forpligtelser (3 mia. ECU), der blev indgået i Rio (fordeling af byrden, den 
dækkede periode, størrelsen af nye og yderligere ressourcer). Det blev besluttet, at medlemsstaterne 
og Kommissionen hvert år rapporterer direkte til Kommissionen for Bæredygtig Udvikling (CSD). 
Skønt Kommissionen beklager, at der blandt andet på grund af budgetbegrænsninger ikke er sket 
tilstrækkelige fremskridt i denne henseende, er den stadig rede til at deltage i dette initiativ. 
Som det fremgår af årsrapporten til CSD, bevilgede Kommissionen efter indledende vurderinger 770 
millioner ECU i 1993 på følgende områder: 
- energi 69,0 
- biodiversitet 36,0 
- skove 96,7 
- udvikling i landområder og ørkendannelse 251,0 
- vand 154,0 
- byudvikling 30,0 
- udvikling af menneskelige ressourcer 68,6 
- andet 35,0 
Disse tal vedrører Fællesskabets finansiering under Lomé-konventionerne, Asien/Latinamerika­
programmet, Middelhavsprogrammerne og andre poster på fællesskabsbudgettet. 
Lomé 
Med revisionen af Lomé-konventionen i 1989 blev miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling en del 
af konventionens målsætning. Rådet udpegede i maj 1993 fire indsatsområder for øget samarbejde 
til fremme af bæredygtig udvikling: fattigdomsbekæmpelse, sundhed, undervisning og uddannelse, 
levnedsmiddelsikkerhed. På området "befolkning" har AVS-staterne i forbindelse med de nationale 
vejledende programmer under Lomé IV indført programmer for fødselskontrol. Fællesskabets fælles 
holdning om dette emne, blev prasenteret ved den internationale befolkningskonference i Cairo i 
september 1994. 
I juni 1993 blev der udsendt en "miljøhåndbog" med særlige procedurer for integration af mil­
jøhensyn i alle udviklingsprojekter og -programmer. Bogen skal tjene som brugervejledning for AVS-
staterne og Kommissionens tjenestegrene. Der er i Kommissionen afholdt seminarer, der skal øge 
de ansattes forståelse af relationerne mellem miljø og udvikling. 
Asiatiske og latinamerikanske lande (ALA)ZMiddelhavslandene 
I forbindelse med samarbejdet med de asiatiske og latinamerikanske lande og tredjelande i 
Middelhavsområdet er der opnået resultater til gavn for miljøet, både i relation til både politik og 
aktiviteter. 
Der er nu indført krav til vurdering af virkningerne på miljøet (VVM) i samarbejdsprogrammer for 
Asien, Latinamerika og Middelhavslandene. På basis af OECD's bestemmelser om bedste praksis er 
der udarbejdet retningslinjer for, hvorledes Kommissionens ansatte skal sikre, at VVM gennemføres 
systematisk. Projekterne klassificeres i fire grupper, afhængigt af deres mulige indvirkning og den 
VVM, der er behov for. En sådan metode, som afpasses efter hvert enkelt projekt, giver imidlertid 
ikke en samlet billede af de store miljøproblemer og regeringens politik i de forskellige lande, og 
den vil derfor i nær fremtid blive suppleret med en generel metode. 
34 
Med hensyn til Asien og Latinamerika er der allerede igangsat mange projekter, som omhandler 
miljøet: f.eks. en undersøgelse af luftforureningen i Monterey (Mexico), overordnet plan for 
behandling af giftigt fast affald i Manila (Philippinerne). Mindst 10% af de faglige og finansielle 
bistandsressourcer i 1992-1996 gives til projekter og programmer, som primært skal tjene miljøet. 
Der er i øjeblikket ved at blive opstillet kriterier for, hvilke projekter der vedrører "miljøet". Der 
er gjort fremskridt med henblik på udvikling af en metodologi, der skal gøre overvågningen mere 
systematisk. Budgettet for 1994 er på ca. 12 millioner ECU. 
Projekter i Middelhavsområdet drejer sig mest om forvaltning afvandressourcerne. Der er afsat 115-
120 millioner ECU til miljøprogrammer i perioden 1992-1996, enten til direkte aktioner (pilotpro­
jekter og uddannelse) eller til lavtforrentede lån, som den Europæiske Investeringsbank yder til 
tredjelande i Middelhavsområdet. Derudover kan disse lande opnå støtte fra de bilaterale finanspro­
tokoller, som oftest også indeholder miljømæssige aspekter. 
Central- og østeuropæiske lande og republikker i det tidligere Sovjetunionen 
Samarbejdet mellem Fællesskabet og Central- og Østeuropa er vigtigt, fordi miljøet i mange områder 
i disse lande er alvorligt ødelagt, og virkningerne også rammer selve Fællesskabet. Desuden har de 
nye demokratiske regeringer har udpeget bæredygtig udvikling som et højt prioriteret element i den 
økonomiske omlægning og liberalisering. 
I EF's PHARE-program spillede miljøet fra begyndelsen en vigtig rolle. Senest er miljøhensynene 
blevet yderligere integreret i samarbejdet mellem Fællesskabet, Central- og Østeuropa og de nye 
uafhængige stater fra det tidligere Sovjetunionen, gennem TEMPUS-programmet, PHARE's instrument 
til udvikling og omlægning af de højere uddannelser i disse lande. Et betydeligt antal udvekslinger 
(lærere, planlæggere, uddannelsesekspertet m.v.) har fundet sted inden for miljø og bæredygtig ud­
vikling. 
I henhold til den nyç TACïS-forordnïng fr$ juli 1993 skal à&t tages hensyn til miljøet véd udformning 
og gennemførelse af programmer. Det nnd&jstrøger forordningens horisontafe angrebsvinkel til miljøet, 
$ø*& inddrage ï alle $ektø*er'imder *A<as, og har ïeâulter# i fcts&rsttiei energisparepit^ram^ et jneget 
omfattende program: for nuklear sikkerhed, og effektiv aiMdsforvaltruttg inden for landbruget 
Miljøprogrammet før Sortehavet, g$m finansieres både under TAOS og PHARE» bidrager med l million 
ECU til et projekt, mm skal give brcdstateme <kot$m, Ukraine og ftnsland samt Bulgarien og 
Rumænien politisk, ret$ligs institutionel, iagiig. Og økonomisk støtte til opbygning af rammerne for at 
hindre rødjoødeil^ggeiser, beskytte rnl|Æ«3t og bidrage til bæredygtig udnyttelse af naturlige ressourcer. 
Den anden paneuropæiske konference for miljøministre, som blev afholdt i Luzern i april 1993, 
cementerede den fortsatte "Environment for Europe"-proces, som blev påbegyndt ved Dobris-
konferencen i 1991. Målsætningerne i den miljøhandlingsplan, som blev vedtaget i Luzern, er at 
udbygge samarbejdet mellem lande i øst og vest omkring politisk reform, styrkelse af de 
institutionelle rammer og investeringer. 
Kravene i det femte miljøhandlingsprogram om øget faglig bistand til udarbejdelse og gennemførelse 
af nationale og regionale programmer om bæredygtig udvikling gennem styrkelse af de institutionel­
le rammer, og om bedre offentlig sundhed og miljøbevidsthed hos centrale, lokale og regionale 
myndigheder, imødekommes fuldt ud i miljøhandlingsplanen fra Luzern. 
35 
I Luzern blev det besluttet at nedsætte: 
en taskforce til fremme af institutionel udbygning, herunder ledelsesmæssige aspekter, ud­
dannelse og undervisning, samt 
et projektudvalg, til fremme af miljøinvesteringer i de central- og østeuropæiske lande. 
Konklusion 
Den Europæiske Union skal, i lyset af de allerede veletablerede retslige og strategiske rammer til 
fremme af bæredygtig udvikling og efterlevelse af de forpligtelser, der blev indgået ved UNCED 
(Traktaten om Den Europæiske Union og det femte miljøhandlingsprogram), fortsat spille en ledende 
rolle i arbejdet med opfølgning af UNCED-beslutningerne. 
Dagsordenen for Fællesskabets indsats omhandler blandet andet følgende: 
effektiv implementering af alle relevante internationale konventioner, herunder konventionen 
om ørkenspredning, som vedtages i juni 1994, 
aktiv deltagelse i arbejdet i CSD med henblik på at sikre en vellykket afslutning af den samlede 
revision af Agenda 21's gennemførelse på den særlige session af FNs Generalforsamling i 
1997, og styrke visse elementer af resultaterne fra UNCED (f.eks. Skoverklæringen, som skal 
drøftes igen ved tredje møde i CSD), 
deltagelse i arbejdet i forskellige internationale organer (udvalget for handel og miljø under 
WTO, FlsTs Miljøprogram, UNCTAD) til fremme af det positive samspil mellem international 
handel og miljøbeskyttelse. 
Samtidigt bør Fællesskabet gennem sin politik for udviklingssamarbejde fortsætte og styrke 
bistanden til udviklingslandene i forbindelse med miljøbeskyttelse, og således bidrage til at 
gennemføre resultaterne fra UNCED og tilvejebringe et globalt partnerskab omkring bæredygtig 
udvikling. 
I forbindelse med de central- og østeuropæiske lande bør der lægges større vægt på samarbejde, som 
skal sikre, at der findes løsninger på nogle af de mest presserende miljøproblemer, og at man 
udnytter den betydning, det kan få for løsningen af Fællesskabets egne miljøproblemer. 
36 
IX. STØRRE UDVALG AF mSTRUMENTER 
Indledning 
Femte Miljøhandlingsprogram påpeger, at væsentlige ændringer af nuværende tendenser, praksis og 
holdninger og deltagelse fra alle sektorer i samfundet i overensstemmelse med princippet om fælles 
ansvar kun kan opnås, hvis der udvikles og anvendes en bred vifte af instrumenter. Der vil være et 
stadigt behov for lovgivning, og som det fremgår af Bilag I i denne rapport, har Kommissionen 
løbende fremlagt forslag til retsakter på miljøområdet, som er vedtaget af Rådet i de sidste to år. 
I overensstemmelse med det femte miljøhandlingsprogram og med konklusionerne fra Det 
Europæiske Råds møde i Edinburgh er antallet af forslag om miljøspørgsmål imidlertid faldet. 
Desuden er der mange af forslagene, som handler om ajourføring af gældende bestemmelser eller 
om rammedirektiver, som efterhånden skal erstatte gældende detaljerede retsakter. 
Forbedring af miljødata og tilpasning af statistik 
Eurostat, nationale statistiske myndigheder, miljøministrene og andre organer forsøger at holde trit 
med miljøpolitikken, og deres arbejde har nu ført til omfattende publikationer, som dækker hele 
Fællesskabet. 
1 Lwxembonrg er Indfort et system kaldet SIG-B&Y (Système d'information géographique sur 1W 
viroruienient)tiî indsamling ^information og data, som skal integreres i politik pit andre omrader Et 
computersystem integrerer det geografiske infomiauonssystem vedrørende miljøet i alio andre 
inJormatiøn3$y$temer om administrative miljøforanstaltninger. SIOENV skal bedre forvaltning* overvåg« 
nin& gennemførelse og opfølgning af politiske beslutninger om miljøet Here punkter, som mi-
jotjertegter Og Strukturer, Og modernisering af overvågningsnet^ svarer til UFE-programmets indsatsom­
råder. Systemet vil senere danne grnndtag for Luxembourgs samlede mi rjopolïtîk* både på Miesskabs-
plan og nationalt, Og vil v^ere forbindelsesled Hi netværket nnder D&t Europæiske Miljoagentnr. 
Bedre miljøoplysninger vil bidrage til gennemførelsen af det femte miljøhandlingsprogram. Det er 
vigtigt, at miljøinformationssystemer også inddrager økonomiske forhold, for hermed at danne basis 
for vurderingen af de mulige politiske beslutningers omkostninger og fordele for samfundet. 
Udviklingsprogrammet (1994-1997) om miljøoplysninger i Fællesskabets statistik bliver snart 
vedtaget. I den forbindelse er SERlEE-systemet (European System for the Collection of Economic 
Information on the Environment), som er udviklet af Eurostat, ved at nå den fase, hvor det kan 
bruges på bestemte områder. Der skal i andet halvår af 1994 fremlægges konkrete forslag om 
affalds- og miljøudgiftstatistikker. 
Det Europæiske Miljøagentur vil få en vigtig rolle at spille omkring dette spørgsmål. Beslutningerne 
om Agenturets placering (København), dets første direktør, dets budget og første flerårige arbejds­
program er alle vigtige trin på vejen mod skabelsen af en institution, som kan håndtere, sammen­
ligne og sikre kompatibilitet for den omfattende og nødvendige datamængde, der skal til for at 
udnytte den enorme viden om naturvidenskaberne, som er indhentet i de seneste årtier, og gøre dem 
tilgængelige for beslutningstagere på fællesskabsplan og andre steder. 
I foråret 1994 blev den paneuropæiske rapport om miljøtilstanden i Europa, som udarbejdes i 
fællesskab af task-forcen vedrørende Miljøagenturet, nationale organer og forskellige internationale 
organisationer, færdiggjort. 
37 
Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling 
I Fællesskabets vigtigste politiske redskab til finansiering og igangsætning af F&U - det fireårige 
rammeprogram - har integreringen af miljøhensyn i programaktiviteterne med tiden fået en central 
placering. Miljøbeskyttelse og forbedring af livskvaliteten er allerede vigtige målsætninger i F&u-
aktiviteterne i Fællesskabet inden for rammerne af det tredje rammeprogram, der udløber i slut­
ningen af 1994. Disse målsætninger styrkes betydeligt i det fjerde rammeprogram, såvel gennem den 
generelle forpligtelse til at fremme bæredygtig udvikling, som gennem den kraftige forøgelse af de 
økonomiske midler, der gives til miljøet. 
Det fjerde rammeprogram skal styrke integreringen af miljøhensyn i F&u-aktiviteterne generelt, og 
der skal gives videnskabelig støtte til integreringen af miljøhensyn i sektorpolitikken. En af de tre 
hovedmålsætninger er at opfylde samfundets behov og fremme bæredygtig udvikling. 
Fællesskabets F&U på miljøområdet bidrager væsentligt til at udvide udvalget af miljøinstrumenter 
gennem bedre vurdering af miljøkvaliteten, bedre forståelse for miljøprocesser og menneskelige 
aktiviteters indvirkning på miljøet, udvikling af bæredygtige nye teknologier og produkter, mil­
jømæssig forbedring af eksisterende produktionsprocesser, samt bedre videnskabeligt grundlag for 
miljøreguleringen. 
Fællesskabets miljøforskning bygger i vidt omfang på principperne om partnerskab og fælles ansvar. 
For eksempel ligger hovedvægten på Europas bidrag til forskning i klimaændringer, i partnerskab 
med den nationale indsats. I den forbindelse skal ENRICH (European Network on Global Change 
Research) støtte samordningen af forskning og netværkssamarbejde både i og uden for Europa. 
Inden for F&u-programmet på miljøområdet sker der en klargøring af forholdet mellem holdninger 
i samfundet og drivkræfterne bag nye produktions- og forbrugsmønstre, og der skal opstilles 
indikatorer for bæredygtigt forbrug. Fjerde Rammeprogram lægger også stor vægt på F&U-aktiviteter, 
som følger af Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, især Hvidbogens kapitel 10. 
F&U-programmet på miljøområdet lægger stor vægt på gennemførelsen i praksis af miljølovgivning, 
og indsatsen sker på tre måder: forbedring af det videnskabelige grundlag for miljøregulering, 
udvikling af bedre instrumenterings- og overvågningsteknikker, samt udvikling af nye pro­
duktionsprocesser og produkter og teknologier til bekæmpelse af forurening. 
Fællesskabets F&u-indsats på miljøområdet er stærkt international. For det første fordi det er F&u-
aktiviteternes vigtigste formål at løse globale/regionale problemer som går langt ud over Fælles­
skabets grænser. For det andet fordi F&u-programmet er åbent for deltagelse fra alle europæiske 
lande, afhængigt af det konkrete projekt. Og endelig fordi forskning i miljø og bæredygtig udvikling 
udgør et væsentligt element i Fællesskabets forskningssamarbejde med tredjelande. Det skal 
bemærkes, at ENRlCH-netværket, som er ved at blive oprettet, omfatter alle europæiske og flere 
afrikanske lande. 
Miljøhensynene indgår desuden i stort omfang i andre særprogrammer for ITU under Fjerde 
Rammeprogram, som også skal bidrage til anvendelse af BAl-principperne (Best Available 
Technology): 
programmet om industri- og materialeteknologi har som et af hovedformålene at øge integra­
tionen af miljøhensyn og den menneskelige dimension i industrielle processer og produkter, 
under hensyntagen til deres livscyklus, 
38 
programmet om teknologi til renere og mere effektiv produktion og anvendelse af energi sigter 
først og fremmest på at udvikle vedvarende energikilder, 
undersøgelsesaktiviteterne i forbindelse med telematik på miljøområdet skal koncentreres om 
instrumenter til brug for overvågning af miljøet.Forskning vil være koncentreret om auto­
matiske alarm- og overvågningssystemer for forureningsniveauer i luften, floder og have 
prænormativ miljøforskning (handel og lovgivning) skal støttes gennem programmet om 
standardisering, måling og prøvning, 
LIFE'S særprogrammer om videnskab og teknologi skal også omfatte relevante miljørelaterede 
spørgsmål, som miljøsundhed, miljømæssig accept af bioteknologi mv. 
Miljørelateret F&U på nationalt plan kan drage nytte af et stærkere fælles F&U rammeprogram. Selv 
om der er mange nationale forskningsprogrammer på området, ville man gennem bedre samordning 
og øgede midler kunne øge programmernes effektivitet til gavn både for forskningen og mil­
jøpolitikken. Som eksempler på sådanne forskningsprogrammer kan nævnes forskning i kystfor-
yaltning, vurdering af luftforureningens virkninger og afprøvning af kemikaliers sikkerhed. 
Skønt der er en lang række kysttyper i Europa, er der dog nok fælles træk til, at resultaterne af 
nationale kystforskningsprogrammer, såsom det britiske LOIS (Land-Ocean Interactions Study) og 
det franske PNOC (Programme National d'Océanographie Côtière), kan anvendes andre steder. 
Kommissionens initiativ ELOISE (European Land-Ocean Interactions Studies) har ikke blot til formål 
at integrere programmer som LOIS og PNOC i en større ramme, men også at tjene som en model, som 
andre medlemsstater kan anvende, når de planlægger kystforskningsprogrammer. 
I forbindelse med vurdering af luftforureningens virkninger har Kommissionens offentliggørelse i 
årenes løb af en række metodologihåndbøger om vurderinger af udsættelse, vurderinger af 
virkninger, udformning af undersøgelser mv. været instrumenter til at harmonisere undersøgelserne 
i medlemsstaterne og således forbedre den indbyrdes sammenlignelighed mellem data fra hele 
Fællesskabet. Hermed er de enkelte undersøgelsers statistiske vægt og videnskabelige værdi blevet 
forøget, og luftforureningens årsager og følger på regionalt plan er blevet fastlagt med større 
tydelighed. 
i Tyskland har Ibrsl^njgs»3»»^^ lancere* et jfemårspro^ram* der sfcai tremme tmggæring af mil-
jøhensyn î produktdesign Budgettet er pi ca. 25 mio. DM pr. år. 
Sektorplanlægning og fysisk planlægning 
Det er i dag afgørende, at miljøhensynene integreres i by- og landsplanlægning, især i forbindelse 
med transport, arealanvendelse, regional forskelligartethed, byernes vækst og ørkendannelse. 
Miljømyndighederne accepteres sjældent som en integreret del af den langsigtede strategiske 
planlægning. I flere medlemsstater er der indført særlig rammelovgivning om beskyttelse af 
miljømæssigt sårbare områder, som kyst- og bjergområder. Men i praksis bliver bestemmelserne ofte 
omgået gennem hyppige undtagelser. Tendensen til, at bemyndigelsen til at træffe afgørelser 
vedrørende arealanvendelse gøres decentral, er ikke altid gavnlig for miljøet, idet de lokale myndig­
heder ofte finder det vanskeligt at modstå presset fra de økonomiske aktører i området, især under 
økonomisk tilbagegang og arbejdsløshed. 
39 
Det understreger behovet for bredere rammeforanstaltninger, som sikrer en mere sammenhængende 
miljøpolitik, som er forenelig med det indre marked. Sådanne foranstaltninger skal gennemføres 
både på nationalt plan og på fællesskabsplan, under hensyn til nærhedsprincippet. Som eksempler 
kan nævnes den regionale udviklingspolitik (se afsnit herom), regler som Habitat-direktivet og 
direktivet om vurdering af virkningerne på miljøet, som har betydning for by- og landsplan­
lægningen. 
f henhold til den engelske Banning må Compensation Aet fra I9?ï skal de lokale og regionale 
myndigheder åemføgge lokalplaner for deres områder, som bygger på hensynet til miljøet. I november 
tm ndgav geringen »Jfcvironm^fct Appraisal of Development Plans; a Good France <fcide\ som 
var rettet mod de lokale myndigheder. X Portugal skal der I henhold Hl et dekret fra 1993 udarbejdes og 
godkendes nitepsrede foryaitrongsptener for alle kystontrådsr* Flanerne skal dække alle aspekter af 
aktiviteter å kystområderne. 
Vurdering af virkningerne på miljøet 
Efter offentliggørelsen af en rapport i 1993 om fem års erfaringer med direktivet om vurdering af 
virkningerne på miljøet (85/337/EØF), som viste, at medlemsstaterne fandt direktivet vanskeligt at 
anvende, og at der var mange praktiske problemer, foreslog Kommissionen en revision af be­
stemmelserne. Forslaget klargør, hvilke kriterier der skal anvendes på projekter, som underkastes 
en miljøvurdering, samt indholdet af vurderingen, og integrerer principperne i ESPOO-konventionen 
om oplysninger om projekter med grænseoverskridende virkninger. 
Logisk set kunne man som næste trin udvide direktivet til at omfatte planer og programmer, et skridt 
som ville blive hilst velkommen af miljømyndigheder på alle niveauer, fordi man derved kunne 
inddrage miljøhensynene i de tidligste faser af programmernes og planernes udarbejdelse. 
Nederlandene -er Indtil nn det eneste land« som har gennemfort strategisk miljøvurdering af nye 
handlingsplanert som «r a%ørende for heslulnmgsfagnrøgen, planlægningen og gennemførelse» af 
planlagte aktiviteter. De planer, som skal nndedtastes wy, anføres i national lovgivning. Der arbejdes 
i øjeblikkei på at tndløæ m ny mitjgjæragsaf om obligatorisk vurdering af virkningerne af ny poM?< 
Hollænderne har også indledt en gennemgang af eksisterende dokumenter, som skai sikre, at de er 
forenelige med fcæ^ygtig indvikling« ï^eg^rlngeB i t#e harndsendt etdoknment oui "Policy Àppmîsaï 
and the Environment*, sont opfordrer myndighederne til at gennemfore cost*benetit analyser af 
politiske beslitoiier på nationalt plan* Pet er dog ikke oplyst, om denne type af vnrdering har væna 
anvendt endnu .Frankrig er ved at undersøge, hvor nyttig strategisk m iljovurdering er. 
Miljøvurdering i den tidligst mulige fase er vigtig, for at miljøhensynene kan integreres i andre 
politiske områder, og central i arbejdet med at sikre bæredygtig vækst, således som Traktaten 
bestemmer. Kommissionen har i juni 1993 vedtaget en række interne mekanismer, som gennem 
miljøvurdering af alle foranstaltninger skal sikre, at miljøhensynet integreres kraftigere i andre 
områder (se også følgende kapitel). 
40 
Udvikling af fysiske indikatorer og ny definition af nationalregnskabet 
Under forberedelsen af konferencen om en europæisk model for bæredygtig udvikling, som blev 
afholdt i november 1993, og af Hvidbogen undersøgte Kommissionen mulighederne for og de 
nødvendige værktøjer til at forene de modstridende interesser omkring miljø, beskæftigelse og 
konkurrenceevne. 
Det erkendes, at der skal udvikles et "grønt BNP". Efter en vurdering af de eksisterende muligheder 
er der enighed om, at det på grund af metodologiske problemer i hvert fald på kort sigt ikke kan 
lade sig gøre at udvikle et enkelt "grønt BNP"-instrument til beskrivelse af de miljømæssige fordele 
og de økonomiske og samfundsmæssige omkostninger ved bæredygtig udvikling. Man var af den 
opfattelse, at en mere operationel (men ikke optimal) vej frem ville bestå af en tostrenget metode, 
som bygger på et system af miljøindikatorer og belastningsindeks og satellitregnskaber for miljøet 
i forbindelse med nationalregnskabet. Eurostat er derfor i gang med at udarbejde forslag til et 
projekt omkring belastningsindekser, som skal gennemføres i tæt samarbejde mellem medlemssta­
terne, OECD og EØS. Til brug for omkostningsanalysen arbejder Eurostat og de nationale organer i 
øjeblikket med et satellitregnskab, omfattende blandt andet det europæiske system for økonomiske 
oplysninger om miljøet, SERIEE. 
sINededanden^ er mm kommet langt med tidviklingen af miljøindikatorer, hvormed politikerne kan 
kvantiåcsre^ simplSftcere og viderelbrmidie oplysninger om miljømæssige fremskridt og relatere dette 
til tiltag omkring miijasporgsmål rettet mod bestemte mâlgrupper.ï Tyskland er der ved at blive 
< adarbejdet et nationalt miljøindtkatorsystem. 
Udvikling af cost-benefit-analvsemetoder 
I henhold til artikel 130r, stk. 3, i Traktaten om Den Europæiske Union skal man ved udarbejdelsen 
af Fællesskabets politik på miljøområdet tage hensyn til fordele og ulemper ved foranstaltningens 
gennemførelse eller undladelse af at gennemføre den. Lignende undersøgelser forberedes i 
forbindelse med det indre marked og politik vedrørende SMV. Kommissionen vil på passende 
tidspunkt udarbejde en metode til cost-benefit-analyse, som kan bruges på forslag og projekter af 
miljømæssig betydning. Det nuværende videnskabelige stade gør det vanskeligt at kvantificere ikke-
økonomiske størrelser, især miljøressourcer. Vægten lægges derfor mere på en analyse af 
omkostningseffektiviteten, som kan give mere praktiske resultater, end på cost-benefit-analyser. 
Økonomiske og fiskale instrumenter 
Afgifter 
Flere lande har indført afgifter: på aflevering af affald til lossepladser (Danmark og Nederlandene), 
på olie (UK), på udvinding af grundvand og overfladevand (Danmark og Nederlandene), på 
spildevandsudledning (Frankrig, Tyskland, Nederlandene). 
Nederlandene har indført produktafgifter på kunstgødning og bekæmpelsesmidler. I Frankrig er der 
indført en særafgift på luftforurening, og provenuet tilbagegives i form af økonomisk støtte til udstyr 
og udvikling af teknologi til bekæmpelse af luftforurening. 
41 
Blyfri benzin 
Takket være afgiftsdifferentieringen og på linje med den fælles lovgivning om markedsføring af 
blyfri benzin og krav til køretøjers udstødningsgas er forbruget af blyfri benzin ifølge Eurostat for 
første gang højere end blyholdig benzin. Siden sin indførelse i 1986 er markedsandelen vokset fra 
1% i 1986, 40,7% i 1991 og 53,3% i 1993. Den højeste andel findes i Tyskland med 88,7%, 
efterfulgt af Danmark med 75,6% og Nederlandene med 75,1%. Forbruget af blyfri benzin er lavest 
i Portugal, med 20,9%. 
£nergi/co2-afgift 
Kommissionen lægger stor vægt på betydningen af kuWenergiafgiften i den samlede pakke af 
foranstaltninger til stabilisering af C02-emissionerne i Fællesskabet på 1990-niveauet i år 2000 (se 
kapitlet om energi). Hvidbogen fremhæver betydningen af afgiftsforslaget og afgiftens gunstige 
virkninger ikke alene på miljøkvaliteten men også på de indirekte arbejdsomkostninger, idet den kan 
føre til både miljømæssige forbedringer og nye arbejdspladser. 
Hvis afgiftsprovenuet, som skønnes at være ca. 1% af BNP, blev brugt til at sænke eksisterende 
skatter og afgifter, så som sociale bidrag til de ufaglærte, kunne det have en væsentlig jobskabende 
effekt. 
I maj J992 indførte Danmark en kulafgift på energi (fuelolie, gas med undtagelse af naturgas, kul Og 
elektricitet), på J&Ô kr+ pr, ton emitteret C02. For alierede afgiftspligtige produkter skal afgiften Me 
medføre en pri$$%ning, Idet den grundlæggende afgiftssats blev tilsvarende lavere.Momsregistrerede 
virksomheder betaler halv afgift Der betales ikke afgift a£ alternative energikilder, Ï jtul 1992 indførte 
Nederlandene en afgift på bKendstofïèr, baseret på energi og kul, svarende til ea. 10 gylden pr, ton €Q# 
Der kompenseres Mej for afgifteft gennem lavere forbrugsafgifter, 
Statsstøtte 
Et vigtigt princip i Fællesskabets miljøpolitik er "forureneren-betaler-princippet", som gennem 
prismekanismen motiverer virksomhederne til at omregne miljøomkostningerne til økonomiske 
størrelser. I december 1993 vedtog Kommissionen et sæt nye retningslinjer for vurdering af lovlig 
miljøstøtte. De nye regler har sat grænsen ned for støtte til tilpasning af eksisterende anlæg, men -
i erkendelse af støttens rolle som den næstbedste løsning - gør det muligt at hæve støttesatsen (op 
til 30%) til investeringer, der går videre, end miljøkravene foreskriver. 
Miljørevision 
Siden Rådet i 1993 vedtog forordningen om miljøstyring og -revision, har Kommissionen igangsat 
en række initiativer, der skal fremme indførelse og anvendelse af ordningen. For eksempel har CEN 
fået beføjelse til at opstille normer for miljøstyringssystemer og miljørevision. Der bliver fastlagt 
retningslinjer for verifikationsproceduren og for akkrediteringen af miljøverifikatorer. 
Den europæiske organisation for prøvning (EOTC) og certificering skal også bidrage til og eventuelt 
lægge passende rammer for samordning mellem nationale myndigheder med ansvar for akkreditering 
af verifikatorer. 
42 
I løbet af 1994 vil Kommissionen udsende retningslinjer om kriterier, vilkår og procedurer for 
akkreditering af verifikatorer og retningslinjer om faglige regler og praksis, som verifikatorerne skal 
følge. 11993 blev der i 13 tilfælde givet støtte til SMV til gennemførelse af pilotprojekter om mil­
jørevision, som en del af en igangværende pilotundersøgelse. I den forbindelse har Kommissionen 
faet forelagt næsten 450 projekter. 
røededahdens tt$far3nâfa& krav om> at statslige myndigheder skal måutm et mftjøstyrlngssystpn til ; 
<«&&$'£k>&^j#fønsp& tøftrø«, Vfàm&âtâtem øpm«n.tt$& &l # Mføm miljøgrøn, ï tat o& 
f rankåg nar le^ virksomheder og lokale rnyndigheder gennemført miljørevision på Mvn%t#rømdlag/ 
Miljømærkning 
j 
I 1992 blev der opnået enighed om en fælles ordning for miljømærkning af miljøvenlige produkter, 
baseret på en vurdering af hele deres livscyklus, fra råmateriale til bortskaffelse som affald. 
Ordningen er principielt åben for alle produkter, også varer som indføres i Fællesskabet. For­
ordningen indeholder bestemmelser om en høringsprocedure for fastlæggelse af kriterier. Der 
oprettes blandt andet nationale miljømærkningsorganer, et samrådsforum i Bruxelles, hvori er repræ­
senteret industri, handel, forbruger- og miljøorganisationer, samt et forskriftsudvalg bestående af 
repræsentanter for medlemsstaterne. Denne proces gør det muligt for de nationale myndigheder at 
undersøge produkter, og fører til, at der opstilles og anvendes passende miljøkriterier. Disse kriterier 
udarbejdes på det tekniske plan af et overordnet nationalt organ og vedtages så af det regulerende 
udvalg. 
I 1993 er miljømærket blevet tildelt vaskemaskiner og opvaskemaskiner. Efter planerne skal der i 
1994 træffes afgørelse om toiletpapir, køkkenruller og jordforbedringsmidler. Der arbejdes videre 
med over 20 andre produkttyper. 
Erstatningsansvar 
Det femte miljøhandlingsprogram peger på erstatningsansvar som et vigtigt sidste redskab til 
forhindring af miljøødelæggelser. I 1993 udsendte Kommissionen en grønbog om genopretning af 
skaderne på miljøet. Grønbogen omtaler en række spørgsmål i forbindelse med de forskellige typer 
af ansvar og deres begrænsninger, definitionen af miljøskader, mulighederne for at råde bod på 
skaderne, og egnede økonomiske løsninger (skal omkostninger til oprensning dækkes af forureneren, 
af forsikringsselskabet eller af erstatningsfonde). Det bygger på forureneren-betaler-princippet, og 
det skal undersøges, hvorledes princippet kan anvendes mere konkret. 
Kommissionen har faet mange kommentarer (over 2000 sider) fra interesserede parter, institutioner 
og medlemsstater, og der er afholdt to offentlige høringer af henholdsvis Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg og Kommissionen og Europa-Parlamentet i fællesskab. Kommentarerne og resultatet 
af høringerne bliver nu analyseret som grundlag for Kommissionens beslutning om den fremtidige 
indsats på området. 
Folkeoplysning og undervisning 
I femte miljøhandlingsprogram fremhæves, at en vellykket indsats for at opnå bæredygtighed i 
meget stort omfang afhænger af offentlighedens afgørelser, indsats og indflydelse. Offentligheden 
er i dag meget miljøbevidst, men mangler de nødvendige oplysninger. Kommissionens indsats har 
været koncentreret om følgende områder: 
43 
Oplysning 
Kommissionen skal overveje et forslag om at give offentligheden bedre adgang til oplysninger om 
miljøet ved at udvide direktivet om adgang til miljøoplysninger (90/313/EØF) til også at gælde EF-
institutioner. Værdien af direktivet ligger i, at det ikke alene giver adgang til miljøoplysninger, men 
også viser gennemsigtigheden af Fællesskabets beslutningsproces. Medlemsstaterne skulle have 
omsat direktivet i sin helhed til national lovgivning inden januar 1993. Kommissionen bidrager til 
oplysninger om miljøforhold gennem et bredt udvalg af brochurer og oplysningskampagner og 
gennem samfinansiering af projekter med relation til miljøet. I 1993 samfinansieredes 80 sådanne 
miljøprojekter til et beløb af 5,5 millioner ECU. 
Et bredt udvalg af informationsmateriale om miljøemner, fra biodiversitet til bevaring af vådom­
råder, blev udsendt sammen med en brochure om virkningerne af den fælles politik - herunder milr 
jøpolitikken - i alle dele af Europa. Der blev udsendt over 50,000 eksemplarer af det femte 
miljøhandlingsprogram.Der er to informationskampagner, som til stadighed tiltrækker sig stor 
opmærksomhed: Miljøprisen til industrien, hvor der i 1994 blev udvalgt 15 prismodtagere blandt 
hundreder af ansøgende virksomheder, samt Blå Flag-kampagnen. 11994 fik 1449 strande tildelt det 
Flå Flag som bevis på, at de opfylder badevandsdirektivet. 
Det irake miljj^imsterium har oprettet çn miljøinforrnationstjejieste (Bnfo), som giver offentligheden 
adgang til vidtspændende og pålidelige oplysninger om miljøet. En af Etvfo's målsætninger er al 
tremme begrebet individets ansvar før miljøet Hver uge kommer der 1000 besøgende, som kan gøre 
brug af en lang række gratis faciliteter, herunder videobibliotek, database» miljøcomputerspil> og on-line 
adgang til offentlige biblioteker øveralt i landet Ministeriet redigerer en publikation om, hvad der sker 
på miljøområdet» som udsendes i stort oplag* Ï Nederlandene vises tv-rekîamer med berømte personer, 
søm fortæller øm, hvørfor de er optaget af spørgsmål om miljø og bæredygtig udvikling 
Undervisning 
I konklusionerne fra miljøministrenes konference i 1992 blev der opfordret til yderligere opfølgning 
og stramning af den linje, som blev lagt i Rådets resolution fra 1988 om miljøundervisning, og 
opfordrede til en særlig indsats for at styrke uddannelse af og efteruddannelse for lærere på området. 
Endelig skulle der i slutningen af 1994 udsendes en statusrapport om aktiviteter til opfølgning af 
1988-resolutionen. 
Blandt Fællesskabets øvrige aktioner skal nævnes 21 projekter og pilotprojekter for læreruddannelsen 
til et beløb af 1 millioner ECU (1994), til forberedelse af sommeruniversitet om miljøundervisning 
(med Kommissionen som en af sponsorerne), og udsendelse af en EF-guide om universiteternes 
miljøkurser. 
I UK blev der i 1993 igangsat et "Qreen Brigade"-program, som skal opmuntre de unge III at omsætte 
éems bekymring tor miljøet til praktisk handling. Der er i en landsdækkende konkurrence ndvalgt m 
projekter til et samlet beløn af 1<H>,000 4 blandt andet et projekt i Birmingham øm fremstilling af en 
nndervistimgspakke om genanvendelse til brug I skoler og nngdomsorgamsationer overalt i landet, og et 
projekt i Sussex øm omdannelse af en signalpost til miljôeenter for børn. 
44 
Faglig undervisning og træning 
Europa-Kommissionen arbejder på at integrere miljøet i den faglige undervisning og de forskellige 
faglige undervisnings- og træningsprogrammer, med henblik på imødekommelse af nuværende og 
fremtidige krav til miljøfaglig viden. Det gælder programmerne COMETT, ERASMUS, PETRA, 
EUROTECNET, FORCE Og TEMPUS. 
For eksempel gennemføres der nu under EUROTECNET (European Technical Network) programmer, 
som sigter mod at integrere miljø og ny teknologi i en bestemt erhvervssektor. Forsøgsundervis-
ningsprojekter gennemføres inden for ny teknologi til affaldsbortskaffelse, kontrol af skadedyr og 
plantesygdomme, vurdering af virkningerne på miljøet m.v. 
I maj 1993 meddelte den franskø miljøminister, at unge tn&nd, i $tèûûi for at gøre militærtjeneste 
; hmm deltage i samfundstjeneste som "miljørriviBlge*. I jannar JSfH fremlagte den fmnske premier­
minister Edouard Balladur øn lække fôfansraltninger til fremme øf be^kjflgelsen øg ofEentlige 
investeringer: of nddanneîs€> tmm « de regionale mîîj^nî>ndigheder « skal administrere midierne* I 
l Portugal «f man på institut for erhvervsuddannelse netop begyndt at fad? miljøforhold indgå i alle 
Finansielle støttemekanismer 
LIFE 
Efter at LlFE-programmet (et særligt finansielt instrument for miljøet, som dækker hele Fællesskabet) 
har eksisteret i to år, er der blevet peget på tre problemer: 
misforhold mellem budgetmidler og ansøgte beløb, 
uforholdsvis stor administrativ byrde sammenlignet med de forventede resultater, 
modstridende interesser mellem de to styringsudvalg om fordelingen af budgetmidler. 
Rådet vil inden udgangen af 1994 få forelagt en rapport om gennemførelse af LIFE, ledsaget af et 
forslag om ændring af LlFE-forordningen, med henblik en bedre definition af anvendelsesområde og 
bedre procedurer for udvælgelse af særlige indsatsområder, indsamling af projekter og formidling 
af resultater. 
Strukturpolitikken 
Revision af strukturpolitikken 
Revisionen af strukturpolitikken og strukturfondene, som fandt sted i 1992, gav anledning til en 
række ændringer af forordningerne om strukturfondene, som blev vedtaget i 1993 (forordning 
2081/93/EØF og 2082/93/EØF). De vigtigste ændringer i programprocessen under strukturfondene 
drejer sig om mere systematisk og pragmatisk integrering af miljøhensyn i strukturfondene, under 
hensyntagen til både operationelle forhold og nærhedsprincippet. Herudover skal der for alle for­
anstaltninger, som finansieres over EUGFL, EFRU og ESF i mål nr. 1, 2 og 5b, gennemføres en 
vurdering af de miljømæssige virkninger, for at sikre at de fælles miljømålsætninger overholdes, og 
at de nationale og lokale miljømyndigheder!deltager i arbejdet. 
45 
Herved skulle man kunne opnå en mere effektiv integrering af miljøhensynene, lige fra fastlæggelse 
og vedtagelse af den økonomiske udviklingsstrategi i planer, som medlemsstaterne forelægger, til 
gennemførelse, overvågning og evaluering. Endelig understreges betydningen af at anlægge et 
strategisk perspektiv i forbindelse med økonomisk vækst og miljø, som en afspejling af miljøets 
betydning for bæredygtig udvikling. 
Faglig bistand 
Til støtte for medlemsstaternes overholdelse af de krav, der gælder for deres planer og programmer, 
har Kommissionen udarbejdet en vejledning om udarbejdelse af en "miljøprofil" og sendt den til 
medlemsstaterne. Som supplement til udviklingen af miljøinfrastruktur (d.v.s. "hardware") anses det 
for afgørende, at der fortsat ydes faglig bistand til de myndigheder, som gennemfører planerne og 
programmerne. 
Denne bistand kan gøre det lettere at udvælge gode projekter med den bedste strategi og de bedste 
tekniske foranstaltninger, og som bygger på god organisationsmæssig og driftsmæssig praksis, også 
med hensyn til personale og uddannelse (d.v.s. "software" relateret til "hardware"). Kommissionen 
støtter desuden udviklingen af viden og god praksis for miljøprojekter gennem udveksling af 
erfaringer, netværk og aktioner. 
Miljøindikatorer 
Gennem kvantificering af indikatorer er der opnået en forbedring af evalueringen af regionale 
udviklingsplaners "miljøprofir. Kommissionen og medlemsstaterne har udviklet et sæt indikatorer 
til måling af miljøinfrastrukturens tilstand og resultater, f.eks. i forbindelse med tilslutning til spilde­
vandssystemer, satser for spildevandsrensning og for behandling af fast affald, samt drikkevand­
skvalitet. Indikatorerne bruges både til at beskrive miljøsituationen i medlemsstaterne og til at måle 
den miljømæssige virkning af Fællesskabets støtterammer, dvs. de forventede fremskridt inden for 
strukturfondenes programperiode. 
Kvaliteten af nye planer 
I oktober 1993 indledte Kommissionen og medlemsstaterne en ny programrunde under struktur­
fondene for perioden 1994-1999. Med hensyn til miljø og bæredygtig udvikling er der sket 
betydelige forbedringer i kvaliteten af fremlagte planer, dels på grund af ændret regulering, dels på 
grund af den voksende forståelse for, at integrering er god økonomi. 
I Pprttigal er den ggede integration af miljøhensyn i stôtterammeproceâsen klar, ikke alene i ibrm af 
egnede tekster, men også I indsatsen for at inddrage miljømyndighederne i overvågningsudvalgene* 
både i forbindelse m$à støtterammerne øg med driften, Herved kan det sikres, at miljøhensynene 
inddrages konsistent I processen I hele støtterammens lobetid. 
Samhørighedsfonden 
I forbindelse med samhørighedsfonden lægges der størst vægt på integrering af miljøhensyn på 
transportinfrastrukturområdet, og først og fremmest på projektniveau gennem gældende VVM-
procedurer i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF. 
46 
Forordningen om samhørighedsfonden (forordning 1164/94) af 16.5.1994 har forbindelse til det 
femte miljøhandlingsprogram, men kun for miljøprojekter, og bestemmer, at projekter vedrørende 
transportinfrastruktur skal indregne miljøomkostningerne og være forenelige med Fællesskabets 
miljøpolitik. Herved øges såvel graden af integration af miljøhensyn i definitionen af projektet samt 
nødvendigheden af, at projekterne skal have en veldefineret sammenhæng. En sådan angrebsvinkel 
er allerede ved at blive udviklet på nationalt plan. 
Spanien er ved at udarbejde m national miljøstrategi for de mdsatsomrâder, som skal finansieres v& dø 
forskellige fondsmidler, herunder iàâè s^tram5ri$hedsfonden og strukturfondene. Strategien vil være en 
god rammø £?r samordning af rm^sielte Instrumester og bedre grundlaget før de be^ktninger, der skal 
X. STRUKTURER FOR FÆLLES ANSVAR 
Få fællesskabsplan 
Dialoggrupper 
I det femte miljøhandlingsprogram foreslås det at gennemføre en række reformer, der skal sikre, at 
den politik, de strategier og de foranstaltninger, programmet udstikker, kan gennemføres og 
håndhæves på alle samfundsplaner gennem bedre høringsordninger, bedre opfølgning af love i 
praksis og strammere håndhævelse og kontrol med overholdelsen. 
I den forbindelse er der nedsat tre dialoggrupper: 
Kommissionens rådgivende forum om miljøet, hvori deltager 32 fremstående personer, har 
afholdt tre møder i 1994. Der er yderligere planlagt tre møder i 1995. De første tre møder har 
givet Kommissionen mulighed for at konsultere det rådgivende forum om de miljømæssige 
aspekter af hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. 
Der har været afholdt regelmæssige møder i den miljøpolitiske revisionsgruppe, som består 
af miljødirektører fra medlemsstaterne og Kommissionen, og med miljødirektører fra lande i 
det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Direktørerne har først og fremmest drøftet 
målområderne i det femte miljøhandlingsprogram, og møderne har bidraget afgørende til 
dialogen mellem Kommissionen og medlemsstaterne om strategiske spørgsmål af betydning 
for miljø og bæredygtig udvikling. 
I december 1993 blev Chester-netværket af kontrolmyndigheder omdannet til et uformelt 
netværk, således som det er beskrevet i femte miljøhandlingsprogram, som skal tage sig af 
gennemførelse i praksis og håndhævelse af miljølovgivningen. Netværket udveksler erfaringer 
og oplysninger om praktiske spørgsmål vedrørende gennemførelse og håndhævelse af miljølov­
givning. 
47 
Integrering i politik på andre områder 
Gennemførelsen af Traktaten om Den Europæiske Union (artikel 130r) har styrket Femte Mil­
jøhandlingsprograms principper om, at miljøhensynene skal integreres i politik på alle andre 
relevante områder. 
Med det formål at støtte denne proces i Kommissionens egne arbejdsgange har Kommissionen 
vedtaget en række foranstaltninger, der skal sikre, at miljøhensynene integreres i Kommissionens 
politik vedrørende andre fælles områder. 
I alle generaldirektorater er der udpeget kontaktpersoner for miljøspørgsmål på højt embeds­
mandsplan. DG XI sikrer, at kontaktpersonerne jævnligt informeres om udviklingen på miljøom­
rådet, og støtter dem i deres arbejde med at fremme integrering af miljøhensyn i beslutnings­
processerne i deres tjenestegrene. Kommissionens procedurehåndbog er blevet ajourført i lyset 
af de nye krav, og der vil ligeledes blive tilrettelagt uddannelsesforanstaltninger om WM-
procedurer. 
Kommissionens lovprogram for 1994 markerer med et system af grønne stjerner, hvilke 
forslag der kan få væsentlig indvirkning på miljøet. De generaldirektorater, der står for 
arbejdet vedrørende sådanne forslag, skal sikre, at forslagene analyseres for deres miljøvirk­
ninger. 
Generaldirektoraterne skal hver år udarbejde en rapport om deres indsats på miljøområdet, som 
skal indarbejdes i Kommissionens årsberetning. 
Ï KoinmissrønøBs geneiaïdïrektorat n\ som ør ansvarlig to* indnstrfp&îitikken* bløv der ï J#93 oprettet 
en miljeeûhed. 11994 er dør etableret et mtijanet bestående af repræsentanter før lå sektorenheder og 
horisontale enheder, søm mødes regelmæssigt, Miijosporgsmåi I relation tit tjenestegrenens lovarbejde 
behandles systematisk I Oronpe de Politique Réglementaire^ mm skiai rådgive ont lovtndsatsen î 
I *M*^<|lwi and* 'wttamùmuimm «Mttgniw» 
På nationalt plan 
Selv om nogle medlemsstater allerede inden 1992 have udarbejdet nationale grønne planer eller 
strategier for bæredygtig udvikling, satte UNCED-konferencen i 1992 og offentliggørelsen af det 
femte miljøhandlingsprogram ekstra skub i udviklingen af nye nationale strategier. Sådanne planer 
findes allerede i Nederlandene, Luxembourg, Det Forenede Kongerige, Italien, Irland og Danmark, 
og Spanien, Frankrig og Portugal er i gang med dette arbejde. 1 Belgien har Bruxelles, Flandern og 
Vallonien hver især udarbejdet planer for bæredygtig udvikling. Flandern har sin MiNa-plan (miljø 
og natur). Valloniens plan er i øjeblikket ude i offentlig høring. 
48 
Rådgivende organer 
På linje med forpligtelserne fra Rio-konferencen har de fleste af medlemsstaterne siden 1992 oprettet 
en eller anden form for nationale rådgivende organer om miljøspørgsmål, eller har omdefineret 
eksisterende organers opgaver og målsætninger med henblik på at tilvejebringe et forum for dialog 
og samråd mellem aktører og sektorer med relation til bæredygtig udvikling. Sådanne organer er 
oprettet i Belgien, Denmark, Frankrig, Tyskland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. 
I Belgien har Vallonien også eget regionalråd. I Spanien er oprettet et miljøpolitisk rådgivende 
organ. 
Formelle integrationsmekanismer 
I alle medlemsstater findes en eller anden form for mekanismer til sikring af, at miljøhensyn 
integreres i politik på andre områder, og denne opgave er siden 1992 blevet styrket og udvidet. I 
nogle medlemsstater er der nedsat stående tværministerielle udvalg, som regelmæssigt mødes og 
drøfter politiske spørgsmål af betydning for miljøet (f.eks. Belgien, Danmark, Frankrig, Grækenland, 
Nederlandene, UK, og snart også i Italien). 
I Spanien deltager repræsentanter fra miljøministeriet i sektorkonferencer med repræsentanter for 
de ansvarlige ministerier og autonome regioner, og der skal efter planerne nedsættes en miljøpolitisk 
samordningskommission. I andre medlemsstater er nedsat tværministerielle udvalg, der skal pege 
på fælles indsats omkring spørgsmål af fælles interesse (f.eks. miljø/sundhed og miljø/landbrug i 
Tyskland, på forbundsniveau og undertiden på delstatsniveau, og i de fleste lande vedrørende 
klimaændringer). 
Miljøafdelinger i andre ministerier 
Nogle af medlemsstaterne har oprettet miljøafdelinger i andre ministerier, som energi-, transport­
og landbrugsministerierne (Det forenede Kongerige, Irland, Portugal, Grækenland, Nederlandene og 
Tyskland på føderalt plan og undertiden på delstatsplan). Deres rolle er at sikre, at miljøhensynene 
integreres i ministeriernes arbejdsområde, og at være forbindelsesled til embedsmænd i mil­
jøministeriet. Nogle tværministerielle enheder har til opgave at tage sig af særlige spørgsmål (f.eks. 
gødning i Nederlandene). Selv om miljøafdelingerne i energiministerierne generelt fungerer godt, 
er effektiviteten på mange andre områder begrænset, og de har ikke haft held til at påvirke politik 
og beslutningsprocesser. 
På regionalt/lokalt plan 
Gennem sin erklæring om at Fællesskabets politik på miljøområdet tager sigte på et højt be­
skyttelsesniveau under hensyntagen til de forskelligartede forhold, der gør sig gældende i de 
forskellige området i Fællesskabet, understreger Maastricht-Traktaten den betydning, det femte 
miljøhandlingsprogram tillægger det regionale niveau. Traktaten hjemler desuden oprettelse af et 
regionsudvalg, som i april 1994 besluttede at nedsatte et udvalg om arealanvendelse, miljø og 
energi. 
Under en stor konference for miljøministre og politiske ledere i regionerne, som blandt andre blev 
finansieret af Kommissionen og afholdt i december 1993, understregede deltagerne regionernes 
arbejde med gennemførelse afbæredygtig udvikling og integrering af miljøhensyn i politik på andre 
områder, og opfordrede til at der afholdes årlige møder mellem regionale miljømyndigheder og 
Kommissionen. 
49 
Som foreslået på Rio-konferencen har de lokale og regionale myndigheder siden 1992 i en række 
lande taget omfattende initiativer for bæredygtig udvikling og integration. Nogle områder har 
udarbejdet egne planer for bæredygtig udvikling. For eksempel har myndighederne i Madrid udsendt 
"Madrid 21 "-planen, som ligger tæt på linje med det femte miljøhandlingsprogram. I Vallonien i 
Belgien blev der i maj 1994 indledt en offentlig høring om regionens plan for bæredygtig udvikling. 
I Det Forenede Kongerige er der oprettet en ny organisation, som skal bistå de lokale myndigheder 
med at udarbejde egne Agenda 21-planer, hvilket allerede er sket i nogle lokalområder. 
Miljøhensyn kan integreres i andre områder både på regionalt og på nationalt plan. For eksempel 
i Spanien mødes de regionale myndigheder regelmæssigt på sektorkonferencer, og i UK mødes 
regeringens miljøminister og ledelsen af sammenslutninger af lokale myndigheder i et såkaldt 
miljøforum. 
I Tyskland afholdes møder mellem de føderale myndigheder og delstatsmyndighederne på minister-
og embedsmandsplan. Derudover er nedsat en række arbejdsgrupper og udvalg, som arbejder med 
vedtagelse og implementering af lovgivning om luft- og vandkvalitet, kemikalier og affaldsbehand­
ling. På regionalt/fællesskabsplan afholdes jævnligt informationsmøder mellem medlemsstaternes 
Bruxelles-kontorer og Kommissionen, ikke kun miljøtjenesten, men også tjenestegrene med ansvar 
for strukturfonde, transport m.v. bliver involveret. 
Siden l£92 har det iaaske miljømtnjsterium som opfølgning på deø samlede politik før lokal© og 
fælleskommunale miljøplaner opfordret de lokale myndigheder til at udarbejde øt ^miljocharter" î 
forbindelse med handlingsprogrammer, som bygger på en nøje analyse af miljøtilstanden Chartemo 
skal bygge på én vedtaget definition af byernes strategiske muligheder øg veldefinerede ambitiøse 
målsætninger^ som Inansåeres af en række klider på grundlag af kontrakter. Ifølge em hollandsks lov 
øn| miljôstyrmg $k$å provinserne udarbejde langsigtede miljøplaner. Kommunerne et ikke forpligtet til 
at udarbejde sådanne planer, møn får ekstra m idler ira dø centrale myndigheder, hvis dø gør. 
Relationer til ikke-statslige organisationer (NGO) 
Kommissionen støtter aktivt miljøorienterede NGO's gennem finansiel støtte til løbende udgifter og 
til særlige informations- og bevidstgørelseskampagner om miljøspørgsmål. Støtten gives især til 
europæisk baserede NGO's, som koncentrerer deres indsats om det femte miljøhandlingsprograms 
indsatsområder. 11992-93 afholdt det europæiske miljøkontor EEB (European Environment Bureau) 
med økonomisk bistand fra Kommissionen et rundbordsmøde om det femte handlingsprogram i hver 
af medlemsstaterne, hvor man drøftede, hvorledes programmets princip om fælles ansvar kan føres 
ud i livet. 
Der er regelmæssige kontakter mellem NGO's og Kommissionen på forskellige niveauer. Møder på 
højt niveau blev afholdt både i 1992 og 1993 mellem Kommissionen, repræsenteret af formanden 
og miljøkommissæren, og de største europæiske NGO's, hvor man drøftede en lang række mil­
jøspørgsmål. Kommissionens embedsmænd fra forskellige direktorater mødes en gang om året med 
EEB's generalforsamling. Siden 1992 har Kommissionen afholdt møder med repræsentanter for otte 
større NGO's med henblik på at informere dem om Kommissionens miljøpolitik. Herudover er der 
afholdt temamøder (f.eks. om Rio-konferencen, handel og miljø, strukturfondene og miljøet), hvori 
også har deltaget andre af Kommissionens generaldirektorater. 
50 
Desuden spille NGO's en central rolle i seminaret om bæredygtig udvikling, som i november 1993 
blev afholdt i fællesskab af Europa-Kommissionen og det belgiske formandskab. De deltager 
endvidere i initiativet vedrørende europæiske partnere for miljøet (se kapitel om fremstillingsin­
dustrien). 
Kommissionen bistår Friends of the Earth med projektet Bæredygtigt Europa, som har til formål at 
bestemme Fællesskabets miljømæssige råderum og finde veje til at begrænse overforbruget af 
ressourcer. 
XI. GENNEMFØRELSE AF FÆLLESSKABETS MILJØLOVGIVNING 
Det femte miljøhandlingsprogram understreger vigtigheden af, at miljølovgivningen gennemføres 
mere effektivt i praksis. Kommissionen aflægger hvert år en beretning om fællesskabsrettens 
gennemførelse i medlemsstaterne. Beretningerne for 1992 og 1993 fremhæver begge, at 
omsætningen af direktiver til national lovgivning har taget for lang tid, først og fremmest på grund 
af problemer med den administrative koordinering, og at medlemsstaterne ofte gennemfører og 
anvender direktiverne forkert i praksis. 
Med hensyn til omsætning til national lovgivning afholder Kommissionen og de enkelte medlems­
stater (ofte sammen med regionale og lokale myndigheder) regelmæssige "pakkemøder", hvor man 
gennemgår de fremskridt, der er sket i gennemførelse af fællesskabsretten, og hvor medlemsstaterne 
bistås med løsningen af eventuelle problemer. (I 1992 blev der f.eks. afholdt pakkemøder med 
Belgien, Danmark, Frankrig, Luxembourg og Spanien, og i 1993 med Belgien, Danmark, Frankrig, 
Italien, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige). 
Ukorrekt gennemførelse af miljøbestemmelserne i praksis konstateres oftest i forbindelse med klager 
fra borgere i Fællesskabet, og gennem spørgsmål fra Europa-Parlamentet. Selv om antallet af 
registrerede klager i 1993 (306) var mindre end i 1992 (482), skyldes det, at Kommissionen nu, i 
tilfælde hvor problemerne er identiske, behandler sagerne samlet. 
De fleste krænkelser gælder fortsat direktivet om vurdering af virkningerne på miljøet (85/337/I<:ØF), 
som stadig hverken fungerer som en effektiv miljøsikring eller opfylder målsætningen om, at 
offentligheden skal have mulighed for at deltage i beslutninger med direkte virkning på deres 
livsvilkår. Når offentligheden med gennemførelsen af direktiv 90/313/EØF far bedre adgang til mil­
jøoplysninger, vil befolkningens bevidsthed om de skader, der sker på miljøet, sandsynligvis stige 
med det resultat, at der nok hyppigere indsendes klager til Kommissionen. 
Direktiv 91/692/EØF om standardisering af'nationale rapporter om gennemførelse af en række 
miljødirektiver, som trådte i kraft i 1993, giver desuden Kommissionen adgang til sammenlignelige 
data om gennemførelsen af miljølovgivning og således mulighed for at bygge på oplysninger fra 
officielle kilder, i stedet for som før at gå ud fra det stadigt voksende antal klager fra enkeltpersoner 
og spørgsmål fra medlemmer af Europa-Parlamentet. 
Også beslutningen fra 1993 om oprettelse af det Europæiske Miljøagentur er vigtig, idet man i 
medfør af artikel 20 i forordning 1210/90/EØF om oprettelse af Det Europæiske Miljøagentur og det 
Europæiske Miljøoplysnings- og Miljøovervågningsnet senest to år efter forordningens ikrafttræden 
skal undersøge muligheden for, at Agenturet deltager i overvågningen af Fællesskabets lovgivning 
51 
Første møde i gennemførelsesnettet om den praktiske gennemførelse af EF-forskrifter, som blev 
oprettet inden for rammerne af det femte miljøhandlingsprogram, blev afholdt i december 1993 i 
Steenokerzeel i Belgien. I 1994 blev der afholdt yderligere to møder i Athen og Miinchen. 
Netværket følger op på Chester-arbejdsgrupperne, og skal være forum for politikere, lovgivere og 
tilsyns- og kontrolmyndigheder for udveksling af ideer og udvikling af strukturer for håndhævelsen. 
Nettet skal behandle gældende lov, men skal også rådgive om, hvorledes fællesskabsretten bedst kan 
udvikle sig i fremtiden, og om dens gennemførelse, anvendelse og håndhævelse. 
Netværket skal desuden være med til at fremme konsistens i Fællesskabet med hensyn til 
gennemførelsen af EF-forskrifter, gennem strategiske drøftelser af problemer omkring håndhævelse. 
Netværket kan forhåbentlig blive et vigtigt element i opbygningen af tillid og fælles ansvar, i 
overensstemmelse med det femte handlingsprogram, og gennem udveksling af erfaringer og 
formidling af oplysninger bidrage til at finde frem til de bedst mulige løsninger. 
XH. SAMLET KONKLUSION 
Den overordnede konklusion af denne rapport er forsigtig optimisme. Frøene er lagt. De skal nu 
have vand og varme for at kunne spire. 
Kombinationen af det femte miljøhandlingsprogram og Rio-topmødet, understøttet af de retslige og 
proceduremæssige ændringer, som er indbygget i Traktaten om Den Europæiske Union, markerer 
et vendepunkt i den måde, problemerne omkring bæredygtig udvikling løses på, såvel i Kommis­
sionen som i medlemsstaterne. Både Kommissionen og medlemsstaterne har måttet ændre vante 
tankegange for at kunne tilvejebringe det nye grundlag for miljøpolitikken. 
Rapporten viser, at der er sket visse fremskridt, og at der på nogle områder gøres en betydelig 
indsats. Trods den økonomiske tilbagegang, som har været kraftigst i den periode, rapporten 
omhandler, er bæredygtig udvikling stadig på den politiske dagsorden og indgår stadigt stærkere i 
den økonomiske debat. Der skal dog fortsat en del til, før vi for nogle af nøglespørgsmålenes 
vedkommende når til den egentlige kerne. 
Trods det femte miljøhandlingsprogram, Agenda 21 og andre initiativer på medlemsstatsplan ligger 
hovedansvaret for bæredygtig udvikling stadig hos de aktører, der arbejder med miljøspørgsmål. 
Generelt er kritikken af holdningerne i det femte miljøhandlingsprogram beskeden. Der må nu ses 
på, hvorledes vi kan komme frem til en ny økonomisk udviklingsmodel. Der må her sættes ind på 
flere områder: 
der skal ske store gennembrud i udviklingen af levedygtige økonomiske og afgiftsmæssige 
instrumenter på fællesskabsplan og på nationalt plan for at sikre, at miljøomkostninger 
indregnes i prisen på varer og tjenesteydelser, 
nytænkning af teknologien fra som nu at være fikseret på arbejdsbesparelse til at lægge 
vægten på ressourcebesparelse generelt, 
vurdering af følgerne af nutidens teknologiske udviklinger for fysiske planlægningsmodeller, 
navnlig strukturen af byområder, 
52 
Kommissionen og medlemsstaterne må på højeste politiske niveau forpligte sig til at bevæge 
sig i den rigtige retning i erkendelse af, at en betydelig del af det femte miljøhandlingspro­
gram skal gennemføres på andre niveauer end fællesskabsniveauet, 
ved revisionen af programmet i 1995 skal det besluttes, om den vedtagne metode skal føres 
mere målrettet, om de kvantitative mål skal strammes op, om aktionerne skal prioriteres 
klarere, og om der yderligere skal sættes ind på andre områder, 
værktøjer til måling af fremskridt mod bæredygtig udvikling på fællesskabsplan og på 
nationalt plan. 
IV 
53 
BILAG 1 
LOVGIVNING PÅ MTT J0OMRÂDET 
1992 
Retsakter vedtaget af Rådet 
EFT L 99, 11.4.1992 - Rådets forordning (EØF) nr. 880/92 om en EF-ordning for tildeling 
af et miljømærke 
EFT L 206, 21.5.1992 - Rådets direktiv 92/43/EØF om bevaring af naturtyper samt vilde dyr 
og planter 
EFT L 154, 5.6.1992, direktiv 92/32/EØF om syvende ændring af direktiv 67/548/E0F 
(klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer) 
EFT L 206, 22.7.1992 - Rådets forordning (EØF) nr. 1973/92 om oprettelse af et finansielt 
instrument for miljøet (LIFE) 
EFT L 251, 29.8.1992 - Rådets forordning (EØF) nr. 2455/92 om udførsel og indførsel af 
visse farlige kemikalier 
EFT L 297, 13.10.1992 - Rådets direktiv 92/72/EØF om luftforurening med ozon 
EFT L 371, 19.12.1992 - Rådets direktiv 92/97/EØF om tilpasning af medlemsstaternes lov­
givning om tilladt støjniveau og udstødningssystemer for motordrevne køretøjer 
EFT L 405, 31.12.1992 - Rådets forordning (EØF) nr. 3952/92 om ændring af forordning 
(EØF) nr. 594/91 med henblik på en fremskyndelse af afviklingen af stoffer, der nedbryder 
ozonlaget 
EFT L 409, 31.12.1992, Rådets direktiv 92/112/EØF om fastsættelse af nærmere regler for 
harmonisering af programmer for nedbringelse af forurening fra affald fra titandioxidindustri­
en med henblik på at bringe den til ophør 
Resolutioner vedtaget af Rådet 
EFT C 158, 25.6.1992 - Rådets resolution om fornyelse af Fællesskabets handlingsplan for 
radioaktivt affald 
EFT C 72, 8.7.1992 - Rådets resolution om teknologiske problemer vedrørende nuklear 
sikkerhed 
Retsakter vedtaget af Kommissionen 
EFT L 201,20.7.1992 - Kommissionens forordning (EØF) nr. 1970/92 om ændring af Rådets 
forordning (EØF) nr. 3626/82 om gennemførelse af Fællesskabets konvention om inter­
national handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (CITES) 
54 
Forslag til retsakter fremlagt af Kommissionen 
KOM(92) 9, EFT C 130, 21.5.1992 - Forslag til direktiv om forbrænding af farligt affald 
KOM(92) 226, EFT C 196, 3.8.1992 - Forslag til Rådets direktiv om indførelse af en afgift 
af C02-emissioner og af energi 
Bull.EF 7/8-1992, 6.7.1992 - Forslag til direktiv om fastsættelse af de grundlæggende normer 
for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet 
med ioniserende stråling 
KOM (92) 277, EFT C 227, 3.9.1992 - Forslag til Rådets direktiv om forebyggelse af 
organiske forbindelser (VOC) ved benzinoplagring og benzindistribution fra terminaler til 
servicestationer 
KOM(92) 278, EFT C 263, 12.10.1992 - Forslag til Rådets direktiv om emballage og em­
ballageaffald 
KOM (92) 398, EFT C 260, 9.10.1992 - Forslag til Rådets direktiv om ændring af bilag II 
til direktiv 79/409/EØF om beskyttelse af vilde fugle 
1993 
Retsakter vedtaget af Rådet 
EFT L 30, 6.2.1993 - Forordning (EØF) nr. 259/93 om overvågning og kontrol med over­
førsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab 
EFT L 74, 27.3.1993 - Direktiv 93/12/EØF om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer 
EFT L 84, 5.4.1993 - Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 om vurdering af og kontrol med 
risikoen ved eksisterende stoffer 
EFT L 148, 19.6.1993 - Forordning (Euratom) nr. 1493/93 om overførsel af radioaktive 
stoffer mellem medlemsstaterne 
EFT L 167, 9.7.1993 - Beslutning 93/389/EØF om en overvågningsmekanisme for emissio­
nen af C02 og andre drivhusgasser i Fællesskabet 
EFT L 168, 10.7.1993 - Rådets forordning (EØF) nr. 1836/93 om industrivirksomheders 
frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision 
EFT L 186, 28.7.1993 - Direktiv 93/59/EØF om ændring af direktiv 70/220/EØF om til­
nærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget 
af udstødningsgas fra køretøj smotorer med styret tænding 
EFT L 329, 30.12.1993 - Kommissionens direktiv 93/116/EF om tilpasning af Rådets direktiv 
80/1268/EØF om motordrevne køretøjers brændstofforbrug til den tekniske udvikling 
55 
Retsakter vedtaget af Kommissionen 
EFT L 227, 8.9.1993 - Kommissionens direktiv 93/67/EØF om fastsættelse af principperne 
for vurderingen af risikoen for mennesker og miljøet ved stoffer, der anmeldes i over­
ensstemmelse med Rådets Direktiv 67/548/EØF 
EFTL 110,4.5.1993/EFTL258,16.10.1993/EFTL 13, 15.1.1994-Kommissionens direktiv 
93/21/EØF, 93/72/EØF og 93/101/EØF om attende, nittende og tyvende tilpasning til den 
tekniske udvikling af Rådets direktiv 67/548/EØF 
EFT L 279, 12.11.1993 - Kommissionens beslutning 93/584/EØF af 22.10.1993 om fast­
sættelse af kriterier for forenklede procedurer for udsætning i miljøet af genetisk modifi­
cerede planter i henhold til artikel 6, stk. 5 i Rådets direktiv 90/220/EØF 
Forslag til retsakter fremlagt af Kommissionen 
KOM (92) 563, EFT C 17, 22.1.1993 - Forslag til Rådets direktiv om ændring af 
Direktiv 88/609/EØF om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store 
forbrændingsanlæg 
KOM (93) 53, EFT C 78, 19.3.1993 - Forslag til Rådets forordning om foranstaltninger til 
fordel for de tropiske regnskove 
KOM (93) 120, EFT C 112, 22.4.1993 - Forslag til forordning om ændring af forordning 
(EØF) nr. 2455/92 om indførsel og udførsel af visse farlige kemikalier 
KOM (93) 154, EFT C 157, 9.6.1993 - Forslag til direktiv om ændring af direktiv 
86/662/EØF om begrænsning af støjemissionen fra jordarbejdsmaskiner 
KOM (93) 202, C 232, 28.8.1993 - Forslag til Rådets forordning om stoffer, der nedbryder 
ozonlaget 
KOM (93) 351, EFT C 239, 3.9.1993 - Forslag til Rådets direktiv om markedsføring af 
biocidholdige produkter 
KOM (93) 423, Bull.EF 9-1993, 14.9.1993 - Forslag til direktiv om integreret forebyggelse 
og bekæmpelse af forurening 
KOM (93) 425, EFT C 271, 7.10.1993 - Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 
91/689/EØF om farligt affald 
KOM (93) 638, Bull.EF 12-1993, 21.12.1993 - Forslag til Rådets direktiv om klassificering, 
emballering og etikettering af farlige stoffer 
Andre forslag 
KOM (93) 47, Bull.EF 5-1993, 17.3.1993 - Grønbog om erstatning for miljøskader 
56 
1994 
Retsakter vedtaget af Rådet 
EFT L 100, 19.4.1994 - Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/12/EØF om ændring af 
direktiv 70/220/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod 
luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer 
Resolutioner vedtaget af Rådet 
Bull.EU 3-1994, 25.3.1994 - Rådets resolution om en EF-strategi for en integreret forvaltning 
af kystområder 
Retsakter vedtaget af Kommissionen 
EFT L 103, 22.4.1994 - Kommissionens direktiv 94/15/EØF om førstegangs tilpasning til den 
tekniske udvikling af Rådets direktiv 90/220/EØF om udsætning i miljøet af genetisk modifi­
cerede organismer 
EFT L 105, 26.4.1994 - Kommissionens beslutning 94/21 l/EF om ændring af Rådets be­
slutning 91/596/EØF vedrørende modellen til resume af anmeldelser som omhandlet i artikel 
9 i Rådets direktiv 90/220/EØF 
EFT L 5, 7.1.1994 - Kommissionens beslutning 94/3/EF af 20.12.1993 om udarbejdelse af 
en liste over affald i henhold til artikel 1, litra a) i Rådets direktiv 75/442/EØF om affald 
Forslag til retsakter fremlagt af Kommissionen 
KOM (94) 4, Bull.EU 1/2-1994, 26.1.1994 - Forslag til Rådets direktiv om ændring af 
direktiv 82/50l/EØF om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer 
KOM (94) 36, Bull.EU 1/2-1994, 16.2.1994, Forslag til Rådets direktiv om ændring af 
Direktiv 76/160/EØF om kvaliteten af badevand 
KOM (94) 39, Bull.EU 1/2-1994, 23.2.1994 - Forslag til Rådets direktiv om ændring af 
direktiv 74/409 om beskyttelse af vilde fugle 
KOM (93) 575, Bull.EU 3-1994, 16.3.1994 - Forslag til Rådets direktiv om ændring af 
direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på 
miljøet 
KOM (93) 680 endelig udg., EFT C 222, 10.8.1994 - Forslag til Rådets direktiv om vandom­
råders økologiske kvalitet 
KOM (94) 109 endelig udg., EFT C 216, 6.8.1994 - Forslag til direktiv om vurdering og 
styring af udendørs luftkvalitet. 
s ? ISSN 0254-1459 
KOM(94) 453 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 
Katalognummer : GB-CO-94-485-DA-C 
ISBN 92-77-81404-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
•4** '' * af$& t^ît