DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/22

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forskellige virksomhedsformer

(initiativudtalelse)

2009/C 318/05

Ordfører: Miguel ANGEL CABRA DE LUNA

Medordfører: Marie ZVOLSKÁ

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. juli 2008 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

»Forskellige virksomhedsformer.«

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Miguel Ángel CABRA DE LUNA til ordfører og Marie ZVOLSKÁ til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. september 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 456. plenarforsamling den 30. september og 1. oktober 2009, mødet den 1. oktober, følgende udtalelse med 113 stemmer for og 4 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Det er hensigten med denne udtalelse at beskrive de mange forskellige virksomhedsformer, der findes i Den Europæiske Union (EU). Beskyttelsen og bevarelsen af denne store variation har stor betydning for gennemførelsen af det indre marked og fastholdelsen af den europæiske sociale model og for opfyldelsen af Lissabon-strategiens mål for beskæftigelse, konkurrenceevne og social samhørighed.

1.2 Udtalelsen vil især vise, hvor nødvendigt det er, at såvel virksomhedslovgivningen som konkurrencepolitikken på sammenhængende vis fremmer tilstedeværelsen af mange forskellige virksomhedsformer, som er et af EU's vigtigste aktiver, så der skabes ensartede betingelser for alle de forskellige virksomhedsformer under hensyntagen til hver enkelt virksomhedsforms særlige karakteristika.

1.3 At virksomheder kan antage mange forskellige former er anerkendt såvel i Traktaten som i praksis via de forskellige former for juridisk status, der allerede er blevet godkendt eller som er under overvejelse.

1.4 Denne forskelligartethed er med til at skabe EU's rigdom og er af central betydning for Europa, hvis motto er »Forenet i mangfoldighed«. Alle virksomhedsformer afspejler et aspekt af europæisk historie og hver især er de bærere af vor fælles hukommelse og fælles kultur - af »vore kulturer«. Denne mangfoldighed fortjener at blive bevaret.

1.5 Denne mangfoldighed er ligeledes et afgørende grundlag for opfyldelsen af Lissabonmålene for vækst, beskæftigelse, bæredygtig udvikling og social samhørighed baseret på bevarelse og udvikling af virksomhedernes konkurrenceevne.

1.6 Formålet med konkurrencelovgivningen skal ikke være ensretning, men skabelsen af et ligeberettiget lovgrundlag for de forskellige virksomhedsformer, som bør kunne udvikle sig uden at give afkald på deres egne mål og driftsformer.

1.7 EØSU anmoder Kommissionen om at påbegynde arbejdet med vedtagelsen af en særlig statut for den europæiske forening og for det europæiske gensidige selskab. Det glæder sig over, at arbejdet med en europæisk fondsvedtægt er kommet i gang, og håber, at det snarest vil munde ud i vedtagelsen af en sådan. Det bifalder også forenklingen af forordningen om statut for det europæiske andelsselskab (SCE), hvis kompleksitet hæmmer dets udvikling.

1.8 De tjenester og netværk, som yder støtte og information, juridisk rådgivning, bistand i spørgsmål vedrørende markedsføring og andre tjenester, bør dække hele spektret af virksomhedstyper.

1.9 EØSU opfordrer Kommissionen til at respektere andelsselskabernes identitet på regnskabsområdet og betragte andelshavernes selskabsandel som selskabets egenkapital og ikke som gæld, så længe andelshaveren ikke er blevet kreditor ved at træde ud af selskabet.

1.10 Økonomiske statistikker om andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, fonde og lignende foretagender er meget begrænsede og forskelligartede, så det er vanskeligt at analysere dem og evaluere deres bidrag til større makroøkonomiske mål.

1.10.1 Derfor anmoder EØSU Kommissionen og medlemsstaterne om at tilskynde til oprettelse af statistiske registre over ovennævnte virksomheder. Især vedrørende udarbejdelsen af satellitregnskaber efter de harmoniserede kriterier i Det Europæiske Nationalregnskabssystem (SEC-1995), som er beskrevet i Vejledning for udarbejdelse af satellitregnskaber for virksomheder i socialøkonomien: Andelsselskaber og gensidige selskaber (1) og i EØSU's udtalelse Socialøkonomi i Den Europæiske Union (2).

1.11 EØSU opfordrer Kommissionen til at tilskynde medlemsstaterne til at undersøge muligheden for at træffe kompenserende foranstaltninger for virksomheder på grundlag af deres bevislige samfundsmæssige nytte eller påviste bidrag til den regionale udvikling (3).

1.12 EØSU opfordrer Kommissionen til, at den ud over et observatorium for de forskellige virksomhedsformer, som er afgørende for den europæiske konkurrenceevne, udvikler de nødvendige retlige instrumenter, som allerede findes, og som bør have til formål at sikre, at virksomhederne ikke diskrimineres i nogen af de politikker, der berører dem; dette bør forgå i koordination med Kommissionens forskellige tjenestegrene på dette område.

1.13 Endelig opfordrer EØSU til i den sociale dialog at inddrage de mest repræsentative organisationer for de forskellige virksomhedsformer, som kan godtgøre deres repræsentativitet.

2. Forskellige virksomhedsformer og EU's indre marked

2.1 De forskellige virksomhedsformer, som findes i EU, har deres rod i vor komplekse og varierede historiske udvikling. De udspringer hver især af en konkret historisk, social og økonomisk situation, som ofte er specifik for det enkelte land. Desuden er virksomhederne nødt til at udvikle sig og til stadighed tilpasse sig ændringerne i samfundet og markedstendenserne og endog ændre deres juridiske status. Derfor er mangfoldigheden af de forskellige virksomhedsformer værdifulde aspekter af den europæiske arv og afgørende for opfyldelsen af Lissabonmålene for vækst, beskæftigelse, bæredygtig udvikling og social samhørighed baseret på bevarelse og udvikling af virksomhedernes konkurrenceevne. At beskytte og bevare denne mangfoldighed er af den største betydning for sikringen af konkurrencedygtige markeder, økonomisk rentabilitet og de økonomiske aktørers konkurrenceevne, således at den sociale samhørighed i EU kan opretholdes.

2.2 Dette har EU-institutionerne anerkendt i traktatens artikel 48, 81 og 82 og i Lissabontraktatens (4) artikel 3, hvorefter et af Unionens mål er en social markedsøkonomi baseret på balance mellem markedsreglerne og social beskyttelse af det enkelte menneske i dets egenskab af arbejdstager og borger.

2.3 De forskellige virksomhedsformer kan defineres ud fra forskellige kriterier såsom deres størrelse, juridiske struktur, finansieringsform, deres handelsmål, økonomiske og politiske rettigheder knyttet til kapital (udlodning af overskud og udbytte, stemmeret) eller kapitalens sammensætning (offentlig eller privat), udnævnelse af ledere, deres betydning for økonomien (på europæisk, nationalt og lokalt plan), arbejdspladser, risiko for konkurs osv. Alle disse aspekter danner et varieret mønster, som er gengivet i forenklet form i nedenstående skema:

FORSKELLIGE VIRKSOMHEDSFORMER I DEN EUROPÆISKE UNION

STØRRELSE TYPE Multinational Store virksomheder Små og mellemstore virksomheder Offentligt ejet X X X Børsnoteret X X X Ikke børsnoteret X X Familieejet X X Partnerskab X X X Andelsselskab X X (5) X (5) Gensidigt selskab X (5) X (5) Fond X (5) X (5) Forening X (5) X (5) Andre ikke-kommercielle former, som findes i nogle medlemsstater X (5) X (5)

I henhold til EF-Domstolens praksis (6) kan fonde, foreninger og andre ikke-kommercielle organisationer være »økonomiske aktører« for så vidt som de udøver »erhvervsvirksomhed« som omhandlet i artikel 43 og 49 i EF-traktaten og de er derfor medtaget i denne klassificering.

2.4 Selv om det almindelige formål med enhver form for virksomhed er at skabe værdi og opnå de bedst mulige resultater, kan parametrene eller de begreber og resultater, der lægges vægt på i værdimålingen, variere alt efter virksomhedstype og de mål, der søges opnået af dem, som kontrollerer virksomheden eller nyder godt af dens aktiviteter. I nogle tilfælde består det bedste resultat i at sikre størst muligt afkast af den kapital, anpartshaverne har investeret i den; i andre tilfælde går værdiskabelsen og opnåelsen af det bedst mulige resultat ud på at sikre størst mulig kvalitet i den service, der ydes til anpartshaverne eller offentligheden generelt (f.eks. i et andelsselskab med uddannelsesformål, hvor ejerne er familier, i gensidige bistandsselskaber eller i forsyningspligtydelser).

2.4.1 Det er også muligt for nogle store virksomheder ikke at have anpartshavere og anvende deres finansielle overskud til reinvestering eller sociale formål af almennyttig art, således som det sker i sparekasser i nogle europæiske lande (7).

2.4.2 Desuden er værdiskabelsen i mange lokalt baserede mikrovirksomheder og små- og mellemstore virksomheder ikke kun udtrykt i mål for finansielt overskud, men også i sociale formål såsom arbejdsvilkår eller selvforvaltning osv.

2.5 Nedenfor beskrives de forskellige virksomhedsformer mere indgående, først set i forhold til deres størrelse og derefter efter ejerskabstype.

2.6 Multinationale og store virksomheder, der som oftest er børsnoterede på grund af deres størrelse, konsoliderer sig produktions- og konkurrencemæssigt inden for de økonomiske systemers rammer, og når de opnår gode resultater, kan de også opretholde høje beskæftigelsesniveauer (8).

2.7 Det er efterhånden en udbredt praksis, at virksomhedernes konkurrencefordele baseres på konkurrencestrategier, hvor forskning, udvikling og teknologisk innovation (F&U&I) er centralt placeret. Multinationale og store virksomheder spiller en førende rolle i den F&U&I, der foregår i den private sektor i EU, selv om der nok endnu ikke er tilstrækkelige multinationale eller store virksomheder inden for de førende sektorer i den globale økonomi. Desuden må man huske på, at ligesom store og multinationale virksomheder er vigtige for økonomien og beskæftigelsen, er de hver især ofte omdrejningspunktet for et stort, verdensomspændende produktionsnetværk bestående enten af SMV'er med tætte indbyrdes bånd (stor virksomhed i et netværk) eller af selvstændige virksomheder (modulære produktionsnetværk). Det er netop de europæiske lande med den største andel af multinationale og store virksomheder, der først blev ramt af stagnation i form af produktions- og beskæftigelsesnedgang som følge af den aktuelle økonomiske situation.

2.8 Da disse virksomheder de seneste tiår har givet mange dele af deres produktionsprocesser og serviceinfrastrukturer i underentreprise til SMV'er, er disse produktions- og beskæftigelsesniveauer ofte afhængige af blandt andet efterspørgslen fra multinationale og store virksomheder, der således giver Europa en mulighed for at skabe sig en position på det globale marked. Skønt 30 % af verdens 40 største industriforetagender ligger i EU (9), udgør deres markedsværdi kun 24 % af den samlede værdi, og i nogle højteknologiske sektorer som de informations- og kommunikationsteknologibaserede sektorer, har EU kun én enkelt stor virksomhed.

2.9 SMV'er, SMV-netværk, mikrovirksomheder og selvstændige arbejdstagere har sat gang i betydelige teknologiske ændringer inden for de sidste tiår og danner grundlaget for den europæiske økonomi: 99 % af virksomhederne i EU er SMV'er og de tegner sig for 66 % af beskæftigelsen (10). Skønt de normalt ikke er børsnoterede, kan de bruge børsmarkedet til at øge deres kapital eller rejse risikovillig kapital (venture capital).

2.9.1 Generelt bør SMV'erne støttes - ikke kun gennem Small Business Act (11). SMV'erne giver i mange tilfælde en chance for at bevare arbejdspladser, eftersom de interessegrupper, som etablerer virksomheder og kontrollerer dem, er lokale folk med en stærk tilknytning til den egn, hvor de driver virksomhed, og de har vist stor evne til at skabe og opretholde beskæftigelse. SMV'er er naturlige væksthuse for udvikling af iværksætterkultur, permanente uddannelsessteder for virksomhedsdirektører og -ledere.

2.10 Afhængigt af deres ejerforhold, kan almennyttige virksomheder være offentlige, joint ventures eller endog have juridisk status som privat virksomhed. Geografisk set kan de være enten multinationale, nationale eller lokale, skønt de fleste opererer på lokalt eller regionalt plan. Deres aktivitetsområde er først og fremmest levering af almennyttige tjenesteydelser såsom offentlig transport, energi- og vandforsyning, affaldshåndtering, kommunikation, socialforsorg, sundhedspleje, uddannelse osv. Dette udelukker dog ikke, at disse virksomheder også kan drives kommercielt, forudsat at de overholder direktiv 93/84/EØF (12) om gennemsigtighed. Ud over at have et almennyttigt formål geninvesterer de deres overskud i regionale og lokale aktiviteter og de bidrager således i vid udstrækning til den sociale, økonomiske og regionale samhørighed. De almennyttige virksomheder spiller i deres egenskab af leverandører af basale tjenesteydelser en afgørende rolle som lokomotiv for økonomien generelt ved at investere i nøglesektorer, som har en løftestangseffekt på resten af økonomien (el-forsyning, telekommunikation og den dertil hørende infrastruktur, transport osv.).

2.11 Ejerne af børsnoterede virksomheder er de registrerede aktionærer. De køber og sælger deres aktier på offentlige børsmarkeder.

2.12 Ikke børsnoterede virksomhed kan være store eller små, men deres kapitalbeviser (aktier, anparter eller andre værdipapirer) er pr. definition ikke noteret på børsmarkedet. Ikke desto mindre stiler mange ikke børsnoterede virksomheder efter børsnotering, især hvis der er risikokapital eller private investorer med i spillet. Selv private SMV'er kan benytte børsnotering til at øge deres kapital for at finansiere virksomhedens ekspansion.

2.13 Familievirksomhederne er et virkningsfuldt middel til udbredelse af virksomhedskulturen og er stadigt for millioner af mennesker det bedste springbræt til forretningslivet. Dette gælder ikke kun for SMV'erne, som for de flestes vedkommende er familieejede, men også for de store familiedrevne virksomheder, der i så vigtige lande som Tyskland, Storbritannien, Italien og Frankrig udgør mellem 12 % og 30 % af alle store virksomheder (13). Familievirksomheder – hvad enten de er store eller små – defineres som virksomheder, hvor familiegruppen udøver permanent kontrol over virksomheden, også når der er tale om en virksomhed med begrænset ansvar. Disse virksomheder har ikke nødvendigvis interesse i at blive børsnoterede.

2.14 Personselskaber, såsom interessentskaber eller kommanditselskaber, er en udbredt virksomhedsform i den angelsaksiske verden, men findes også i andre EU-lande. De er ofte oprettet af liberale erhvervsudøvere (advokater, revisorer osv.) og er en effektiv måde, hvorpå levering af liberale tjenesteydelser kan drives som en forretning. Denne type virksomhed ejes af selskabsdeltagerne, hvis vigtigste indsats – ud over den kapital, de bidrager med – er deres eget arbejde. Når deltagerne går på pension eller forlader selskabet, overdrager de deres andel til selskabet.

2.15 Til sidst i denne gennemgang af de forskellige virksomhedsformer i EU skal nævnes en meget varieret vifte af private virksomheder, som har fælles træk i den måde, de er organiseret og drives på, og som har aktiviteter med et socialt formål. Deres fornemste mål er at opfylde menneskelige behov og ikke at skaffe investorerne et afkast af deres kapital (14). Disse virksomheder er hovedsageligt andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde (15). Kommissionen, Parlamentet og EØSU grupperer normalt denne slags virksomheder under betegnelsen virksomheder i den sociale økonomi (VSØ'er) (16). Skønt denne term ikke anvendes i alle EU-lande og andre bruger betegnelserne »tredje sektor« (17), »tredje system«, »solidarisk økonomi« eller noget helt tredje, drejer det sig om virksomheder, »der i hele Europa deler de samme karakteristika« (18).

3. Den sociale dimension

3.1 Selv om multinationale virksomheder, store virksomheder og SMV'er ikke har et eksplicit socialt formål, yder de med deres markedsaktiviteter et afgørende bidrag til konkurrenceevne og beskæftigelse og har en indbygget social dimension. Denne generelle sociale og lokale dimension er særligt indlysende for lokale SMV'ers og mikrovirksomheders vedkommende, som er stærkt forankret i lokalområdet.

3.2 Andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde er også meget vigtige aktører i EU med en betydelig økonomisk aktivitet i tre af de fem sektorer, hvori det europæiske nationalregnskabssystem (ENS-95) grupperer alle økonomiske beslutningscentre i de enkelte nationaløkonomier (19). Socialøkonomien omfatter 10 % af alle europæiske virksomheder, dvs. 2 millioner virksomheder (20), og den tegner sig for 7 % (21) af al lønnet beskæftigelse. Andelsselskaberne har 143 millioner medlemmer, gensidige selskaber 120 millioner og foreningerne omfatter 50 % af EU's befolkning (22).

3.2.1 Hvad enten de er store eller små er disse virksomheder placeret i områder og/eller sociale miljøer med problemer og udfordringer, som hæmmer det indre marked og den sociale samhørighed, og hvor de internaliserer sociale omkostninger og skaber positive eksterne virkninger.

3.2.2 Da de er integreret i lokalsamfundene og deres vigtigste målsætning er at imødekomme folks behov, bliver disse virksomheder ikke udflyttet og de dæmmer effektivt op for affolkningen af landdistrikterne og bidrager til udviklingen af ugunstigt stillede regioner og kommuner (23).

3.3 Virksomheder, der leverer tjenesteydelser af almen interesse er en hovedhjørnesten i Europas sociale dimension. De har en særlig rolle at spille som integrerende del af den europæiske samfundsmodel, eftersom de gennem deres tjenesteydelser opfylder og understøtter principperne om høj kvalitet, sikkerhed og rimelige priser, ligebehandling, adgang for alle og brugernes rettigheder. De almennyttige virksomheder er en vigtig del af økonomien, idet de beskæftiger mellem 25 og 40 % af arbejdsstyrken og tegner sig for over 30 % af BNP.

3.4 Erhvervsdrivende foreninger (sociale andelsselskaber og andre lignende virksomheder med meget forskellig juridisk status) arbejder på tjenesteydelsesområder såsom sundhedspleje, miljø, socialforsorg og uddannelse. Ofte indgår der store ressourcer i form af altruistisk adfærd i deres produktionsprocesser, således at de fungerer som effektive instrumenter for offentlig velfærdspolitik. Desuden er en stor del af de erhvervsdrivende foreninger arbejdsintegrerende (»WISE's« - Work Integration Social Enterprises) foretagender, hvis mål det er at skabe beskæftigelse og indsluse dårligt stillede personer på arbejdsmarkedet.

3.5 De erhvervsdrivende foreninger udgør ikke altid en juridisk kategori, men omfatter virksomheder med en gavnlig social og økonomisk indvirkning på vidt forskellige områder. De er ikke nemme at klassificere. Det afgørende spørgsmål er, hvorledes disse iværksættere kan støttes ved at give dem vilkår, som giver dem mulighed for at udvikle deres innovative evner, som er en særligt værdifuld kompetence i krisetider (24). Kommissionen bør seriøst overveje at udarbejde forslag til en politik for erhvervsdrivende foreninger (25).

3.6 De organisationer, som er mest repræsentative for de forskellige virksomhedsformer og som kan godtgøre deres repræsentativitet, bør inddrages i den sociale dialog.

3.6.1 Nogle af ovennævnte sektorer har allerede deltaget i sektorforhandlinger, f.eks. Association of European Cooperative and Mutual Insurers (AMICE) inden for forsikringsvirksomhed, nogle medlemmer af Cooperatives Europe (26), og Association of Co-operative Banks (EACB) og European Savings Banks Group (ESBG) i banksektoren (27).

4. Retsgrundlaget for de forskellige virksomhedsformer

4.1 Indledning: De forskellige virksomhedsformer og det indre marked

4.1.1 Udformningen og udviklingen af det indre marked må ikke lade målet hellige midlet og derfor må der fastlægges et retsgrundlag, som er tilpasset de karakteristika, der kendetegner de forskellige økonomiske aktører på markedet, så der skabes ensartede betingelser for alle de forskellige virksomhedsformer under hensyntagen til hver enkelt virksomhedsforms særlige karakteristika. I dag er dette retsgrundlag generelt udformet således, at det egner sig for store børsnoterede virksomheder, og dets anvendelse på alle typer virksomheder skaber hindringer for mindre virksomheder. Dette retsgrundlag bør tilskynde aktørerne til at være effektive, hvilket på sin side vil bidrage til at gøre systemet mere retfærdigt. Retsgrundlaget finder anvendelse via selskabsret, regnskabs-, konkurrence- og skattelovgivning, harmonisering af statistikker og erhvervspolitik.

4.2 Selskabsret

4.2.1 Europæiske aktieselskaber og europæiske andelsselskaber har deres egne statutter, men andre virksomhedsformer støder imod forskellige hindringer på det indre marked, fordi de ikke har nogen europæisk statut. Europæiske SMV'er har brug for en fleksibel europæisk lovgivning, så de lettere kan operere på tværs af nationale grænser. Andelsselskaberne har brug for en forenkling af forordningen om det europæiske andelsselskab (SCE), hvis kompleksitet hæmmer deres udvikling.

4.2.2 Manglen på et retsgrundlag forhindrer fonde, som opererer på europæisk plan, i at fungere på lige fod med andre selskabsformer. EØSU hilser derfor resultatet af gennemførlighedsundersøgelsen vedrørende en europæisk fondsvedtægt velkommen og opfordrer Kommissionen til at afslutte konsekvensanalysen i begyndelsen af 2010 med fremlæggelsen af et forslag til forordning, som vil sætte fonde med europæisk rækkevidde i stand til at operere på lige fod på det indre marked (28).

4.2.3 Af lignende grunde anmoder EØSU også Kommissionen om at påbegynde arbejdet med vedtagelse af europæiske statutter for europæiske foreninger og gensidige selskaber.

4.3 Regnskabslov

4.3.1 Regnskabsstandarderne bør tage højde for forskellige virksomhedsformer. De problemer, som indførelsen af de nye internationale regnskabsstandarder (International Accounting System - IAS) har påført børsnoterede virksomheder, er et andet eksempel på begrænsninger inden for regnskabslovgivningen. Der bør ikke indføres et harmoniseret europæisk regnskabssystem på bekostning af væsentlige karakteristika ved nogle af de forskellige typer virksomheder, der findes i Den Europæiske Union.

4.3.2 Specielt hvad angår andelsselskaber er det naturligvis vanskeligt at finde en definition på egenkapital, som kan anvendes generelt og uden undtagelser, hvilket ville kunne få negative og ødelæggende følger for den erhvervsmæssige diversitet. EØSU opfordrer Kommissionen til at respektere andelsselskabernes identitet på regnskabsområdet og betragte andelshavernes selskabsandel som egenkapital og ikke som gæld, så længe andelshaveren ikke er blevet kreditor ved at træde ud af selskabet (29).

4.3.3 EØSU er enigt i Larosiere-Gruppens (30) henstillinger om, at regnskabsstandarder ikke bør stille nogle forretningsmodeller ringere, fremme procyklisk adfærd, afskrække fra langsigtede investeringer eller skade virksomhedernes stabilitet.

4.4 Konkurrenceret

4.4.1 Alle former for virksomheder bør kunne drive forretning uden at give afkald på deres egen modus operandi. Konkurrenceretten bør følgelig ikke baseres på én enkelt, standardiseret iværksættermodel og bør ikke virke diskriminerende, men påskønne god praksis på nationalt plan. Det drejer sig ikke om at indføre privilegier, men om at fremme en retfærdig konkurrenceret. EØSU går derfor ligesom i tidligere udtalelser (31) ind for, at konkurrence- og skatteregler tager højde for omkostningsforskelle, der ikke skyldes ineffektive produktionsprocesser, men internalisering af sociale omkostninger, som lovgivningen bør kompensere for.

4.4.2 Visse konkurrencepolitiske instrumenter er ikke neutrale over for forskellige virksomhedsformer, hvilket EØSU tidligere har påpeget: »Som følge af socialøkonomiens særlige karakter er der behov for skræddersyede løsninger i forbindelse med beskatning, offentlige indkøb og konkurrenceregler« (32). Eksempelvis kommer offentlig støtte til private investeringer i F&U&I for at gøre produktionssystemet mere konkurrencedygtigt hovedsageligt store virksomheder til gode, eftersom det især er dem, der er aktive inden for F&U&I. Da store virksomheder har større valgfrihed, når det gælder placering af deres produktionsfaciliteter, kan de bedre udnytte offentlige investeringer i infrastruktur til fremstillingssektoren. Dette stiller undertiden mindre virksomheder dårligere i konkurrencen, da de har færre reelle muligheder for at vælge mellem forskellige etableringssteder.

4.4.3 Konkurrencereglerne bør også tage hensyn til erhvervsdrivende foreningers enestående karakter: de producerer og distribuerer ikke-markedsmæssige varer og tjenester til grupper, som er marginaliserede eller i fare for at blive det, og deres produktionsprocesser har et vigtigt altruistisk aspekt.

4.5 Skatteret

4.5.1 I nogle medlemsstater er nogle virksomheder ofte udsat for konkurrencemæssige uligheder på grund af forhold, som ikke har noget at gøre med produktionsprocesserne i sig selv, men som skyldes markedssvigt (33), dvs. situationer, hvor markedet selv er ineffektivt, idet ressourcer anvendes på en måde, der ikke er optimal. EØSU støtter forslaget til direktiv om lavere moms for tjenesteydelser, der leveres lokalt, som først og fremmest berører SMV'erne, og erklærer sig endnu en gang enigt i det princip, som Kommissionen har formuleret, hvorefter skattefordele, der ydes en bestemt virksomhedsform, skal stå i rimeligt forhold til de lovgivningsmæssige restriktioner eller sociale forbedringer, der er indbygget i denne form (34). EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at anmode medlemsstaterne om at undersøge muligheden for at træffe kompenserende foranstaltninger for virksomheder på baggrund af deres samfundsmæssige nytte eller i forhold til deres bevislige bidrag til den regionale udvikling (35). Især bør der findes løsninger på det problem, som rejser sig for non profit-organisationer, når de ikke kan få refunderet den moms, de har betalt for varer og tjenesteydelser, som er nødvendige for udøvelsen af deres almennyttige aktiviteter, i de lande, hvor dette er et problem. Opmærksomheden skal også henledes på de skatteordninger, der gælder for NGO'er, som har økonomiske aktiviteter uden almennyttige formål.

4.5.2 I dag har SMV'erne kun få reelle muligheder for at investere i F&U&I, som er en vigtig forudsætning for en effektiv produktion og opretholdelse af konkurrenceevnen. Dette skaber en konkurrencemæssig ulempe, som bør opvejes gennem skattefordele, som belønner SMV'ere, der investerer i forskning. Anbefalingerne omfatter en bred vifte af kompenserende foranstaltninger, som varierer fra land til land, og hvoriblandt kan nævnes: særlige skattelettelser, når der foretages en række forskellige investeringer i F&U, tilbagebetaling af skat i tilfælde af manglende fortjeneste og nedsættelse af de sociale bidrag. I betragtning af den strategiske rolle, som SMV'erne spiller for EU's økonomi, anbefaler EØSU, at hver medlemsstat anvender den bedst mulige kombination af kompenserende foranstaltninger for at fremme SMV'ernes overlevelse og vækst i deres økonomi. Den vigtigste effekt, der opnås med disse programmer, er den støtte, de kan yde til udviklingen af SMV'er, som er specialiseret i F&U, i de første år af deres eksistens.

4.6 Harmonisering af statistikker

4.6.1 De samlede tal for de forskellige typer virksomheder er udarbejdet i medlemsstaterne og i EU som helhed efter kriterier, som er godkendt af Det Europæiske National- og Regionalregnskabssystem (ENS 95). Ikke desto mindre er de økonomiske statistikker om andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger, fonde og lignende foretagender meget begrænsede og udarbejdet efter forskellige kriterier, så det er vanskeligt at analysere dem og evaluere deres bidrag til de store makroøkonomiske mål. Derfor har Kommissionen bestilt en Vejledning (36), som vil gøre det muligt at fremskaffe nationale statistiske oplysninger om disse virksomheder baseret på ensartede kriterier udtrykt i nationalregnskabstermer. EØSU opfordrer til, at disse nye analytiske instrumenter bliver anvendt til at udarbejde harmoniserede statistikker for ovennævnte virksomhedsformer i alle lande i Den Europæiske Union og til at iværksætte mere effektive foranstaltninger på dette område. Det ville også være ønskeligt at fastlægge en systematisk fremgangsmåde med henblik på at få oprettet et europæisk observatorium for mikrovirksomheder.

Bruxelles, den 1. oktober 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) »Vejledning for udarbejdelse af satellitregnskaber for virksomheder i socialøkonomien: Andelsselskaber og gensidige selskaber«. CIRIEC, på vegne af Kommissionen, 2006.

(2) CIRIEC, »Socialøkonomi i Den Europæiske Union«. EØSU, Bruxelles, 2008. www.cese.europa.eu, ISBN 928-92-830-08-59-0.

(3) EUT C 234 af 22.9.2005.

(4) Konsolideret udgave af Traktaten om Den Europæiske Union efter vedtagelsen af Lissabon-traktaten, EUT C 115 af 9.5.2008.

(5) I nogle medlemsstater, Europa-Parlamentet, Kommissionen og EØSU er disse virksomheder kendt under betegnelsen virksomheder i den sociale økonomi (VSØ'er). Dette er en sociologisk kategori - ikke en juridisk term.

(6) Se f.eks. de forenede sager C-180/98, C-184/98 (Pavlov) og sag C-352/85 (Bond van Adverteerders).

(7) I de seneste 50 år er det i den økonomiske litteratur gang på gang blevet understreget, at der kan være tale om mange forskellige formål, alt efter hvilken type virksomhed der er tale om – jf. B.Ward (1958), E.D. Domar (1967), J. Vanek (1970), J. Meade (1972) og J.L. Monzón (1989). Disse forfattere er citeret i »Vejledning for udarbejdelse …« (jf. fodnote 1).

(8) Visse store virksomheder har ikke anpartshavere og udlodder ikke overskud på nogen måde som f.eks. sparekasserne i nogle europæiske lande. Der findes også store virksomheder, andelsselskaber, som udsteder anparter, men ikke er børsnoterede, eller gensidige selskaber, som drives med egenkapital og reserver og ikke med medlemmernes kapital.

(9) www.forbes.com The Global 2000, 04/02/2008.

(10) EUT C 120 af 20.5.2005, s. 10 (pkt 2.1); EUT C 112 af 30.4.2004, s. 105 (pkt. 1.7); »Small Business Act«EUT C 182 af 4.8.2009, s. 30.

(11) KOM(2008) 394 endelig: »Tænk småt først - En 'Small Business Act' for Europa«.

(12) Direktiv 93/84/EØF af 30. september 1993 om ændring af direktiv 80/723/EØF om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (EFT L 254 af 10.12.1993, s. 16).

(13) A. Colli, P. Fernández og M. Rose (2003): »National Determinants of Family Firm Development? Family Firms in Britain, Spain and Italy in the Nineteenth and Twentieth Centuries«, Enterprise & Society, 4, 28-64.

(14) »Socialøkonomi…« (jf. fodnote 2).

(15) Europa-Parlamentets betænkning om socialøkonomi (2008/2250 (INI)).

(16) Kommissionen omtaler den socialøkonomiske sektor i utallige dokumenter, f.eks. KOM(2004) 18 endelig om »Fremme af andelsselskaber i Europa« (punkt 4.3).

(17) F.eks. har Storbritannien et kontor for den tredje sektor (»Office of the Third Sector« (OTS)), som dækker frivillige og lokale grupper, sociale virksomheder, velgørende organisationer, andelsselskaber og gensidige selskaber, dvs. samme gruppe af virksomheder, som i nærværende udtalelse benævnes »virksomheder i den sociale økonomi«. Kontoret for Den Tredje Sektor (OTS) er et regeringsorgan under kabinetssekretariatet (www.cabinetoffice.gov.uk).

(18) Betænkning (2008/2250 (INI)). Jf. fodnote 14.

(19) ENS-95 grupperer alle enheder, som har en ensartet økonomisk adfærd (ENS-95,2.18) i 5 store sektorer (ENS-95, tabel 2.2): a) ikke-finansielle selskaber (S.11); b) finansielle selskaber (S.12); c) offentlige forvaltninger (S.13); d) husholdninger (S.14) og e) non-profit institutioner rettet mod husholdninger (S.15). ENS-95 klassificerer også forskellige producentenheder i erhverv, som hver især omfatter de erhverv, som udøver samme eller næsten samme økonomiske aktivitet (ENS-95,2.108), og underopdeler dem i 5 forskellige kategorier med 60, 31, 17, 6 og 3 erhverv. (ENS-95, Bilag IV).

(20) Betænkning (2008/2250 (INI)). Jf. fodnote 14.

(21) VSØ'er giver direkte fuldtidsbeskæftigelse til 11 millioner europæere og findes inden for alle former for økonomisk aktivitet lige fra meget konkurrenceprægede sektorer som den finansielle sektor eller landbruget til innovative sektorer såsom tjenester, der ydes til enkeltpersoner, eller fornyelige energiformer.

(22) »Socialøkonomi…« (jf. fodnote 2).

(23) KOM(2004) 18 endelig, punkt 4.3 (Fremme af andelsselskaber i Europa).

Det bidrag, som de forskellige virksomhedsformer inden for den sociale økonomi yder til den økonomiske udvikling i regioner såsom Trento i Italien og Andalusien i Spanien, er således velkendt.

(24) »It's time for social enterprise to realise its potential«: Robert Trimble, i »The Bridge magazine«, s.17. www.ipt.org.uk

(25) EØSU's udtalelse »Iværksættertankegang og Lissabon-dagsordenen«, EUT C 44 af 16.02.2008, s. 84.

(26) Det skal nævnes, at nogle organisationer såsom »Cooperatives Europe« er begyndt at undersøge deres repræsentativitet med henblik på at deltage i høringer vedrørende den sociale dialog.

(27) EØSU's udtalelser EUT C 182 af 04.08.2009, s. 71 og EUT C 228 af 22.9.2009, s. 149–154.

(28) Kommissionens gennemførlighedsundersøgelse vedrørende en europæisk fondsvedtægt anslår, at omkostningerne ved disse barrierer for de europæiske fondes grænseoverskridende aktiviteter ligger på mellem 90 og 100 millioner EUR pr. år.

(29) Dette krav fremføres i den nyeste faglitteratur om regnskabsmæssig praksis: CIRIEC-Spain, Review of Public, Social and Cooperative Economy, nr. 58, august 2007 (www.ciriec.es), »Clasificación del capital social de la sociedad cooperativa: una visión crítica« [Klassificering af andelsselskabers selskabskapital: et kritisk syn] B. Fernández-Feijóo og M.J. Cabaleiro.

(30) Rapport fra Højniveaugruppen vedrørende Finansielt Tilsyn i EU, februar 2009 http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/de_larosiere_report_en.pdf Henstilling 4 (side 21).

(31) EUT C 234 af 22.9.2005 og KOM(2004) 18 endelig.

(32) EUT C 117 af 26.4.2000, s. 52 (punkt 8.3.1). EUT C 117 af 26.4.2000, s. 57. Kommissionen skelner mellem »statsstøtte« og »almindelige foranstaltninger«, idet sidstnævnte omfatter »skattemæssige incitamenter til fremme af investeringer i miljø, forskning og udvikling eller uddannelse[, som] kun [vil] begunstige de virksomheder, der foretager sådanne investeringer, uden dog af denne grund nødvendigvis at udgøre statsstøtte« (Kommissionens meddelelse om anvendelse af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne (EFT C 384/3 af 10.12.1998, punkt 14). I Den Europæiske Union er store firmaer de mest aktive inden for F&U, f.eks. i Spanien, hvor 27,6 % af de store virksomheder investerer i F&U, mens kun 5,7 % af virksomhederne med under 250 ansatte investerer i F&U ifølge data fra 2007 (www.ine.es).

(33) Kommissionens meddelelse KOM(2008) 394 endelig. Jf. fodnote 10.

(34) KOM(2004) 18 endelig.

(35) EØSU's udtalelse om KOM(2004) 18 endelig (EUT C 234 af 22.9.2005, s. 1, punkt 4.2.3).

(36) »Vejledning for…« (jf. fodnote 1).