Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets direktiv om sikring af en reel minimumsbeskatning af renteindtægter fra opsparing i Fællesskabet"(1)

(1999/C 116/05)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 3. juli 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Michael Geuenich til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. februar 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 361. plenarforsamling af 24.-25. februar 1999, mødet den 24. februar 1999, med 93 stemmer for, 22 imod og 15 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Hensigten med Kommissionens udspil

Direktivforslaget skal sikre en reel minimumsbeskatning af renteindtægter, som af fysiske personer, der har bopæl i Fællesskabet, erhverves i en anden EUmedlemsstat end bopælsstaten. Kommissionen tilstræber en pragmatisk minimumsløsning for så vidt muligt at undgå komplikationer. Problemerne i forbindelse med beskatning af pensioner og forsikringsudbetalinger vil blive behandlet særskilt i forbindelse med formuleringen af eventuelle specifikke lovgivningsudspil.

Beskatning af kapitaludbytte fra virksomheder med regnskabspligt falder inden for et andet regelområde end det direktivforslag, der behandles her.

1.2. Kommissionsforslagets indhold

1.2.1. For at sikre en minimumsbeskatning af renteudbetalinger til fysiske personer med bopæl i en medlemsstat skal medlemsstaterne efter eget valg enten indføre en kildeskat på rentebetalinger til modtagere med bopæl i en anden medlemsstat ("kildeskattesystem") eller et system med indberetninger og oplysninger til sådanne rentemodtageres bopælsstater ("informationsudvekslingssystem"). Denne mulighed for valg mellem to forskellige modeller kaldes "sameksistensmodellen". Forpligtelsen gælder for renteudbetalinger, der foretages af en betalende agent inden for EU (det såkaldte betalingsagentprincip). Det er i den forbindelse ikke afgørende, hvor debitor er etableret.

1.2.2. Mindstesatsen for kildeskatten sættes til 20 %. Indførelsen af en mindstesats på 20 % hindrer imidlertid ikke medlemsstater, der måtte ønske det, i at anvende en højere sats. Skatten har udelukkende den funktion at sikre, at der finder beskatning sted én gang (minimumsbeskatning af renteindtægter). Kildeskatten skal derfor ikke opkræves, hvis rentemodtageren foreviser den betalende agent en attest fra skattemyndighederne i bopælslandet, hvori det godtgøres, at skattemyndighederne har modtaget underretning om størrelsen af det rentebeløb, der udbetales. Hvis det udbetalte rentebeløb overstiger det beløb, der er angivet i attesten, opkræves der en kildeskat af differencen.

1.2.3. Attesten skal indeholde oplysning om rentemodtagerens og den betalende agents identitet, om det rentebeløb, der modtages, samt om datoen for dets udbetaling. Attesten udstedes på anmodning til rentemodtageren inden for en frist på to måneder. Hvad angår andre enkeltheder i forbindelse med attesten er der, efter hvad Kommissionen oplyser, behov for yderligere drøftelser.

1.2.4. Provenuet af kildeskatten bliver i opkrævningslandet. I tilfældet ovenfor, hvor der foreligger en attest fra skattevæsenet i bopælslandet, er det selvsagt bopælslandet, der modtager provenuet fra beskatningen af renteindtægterne.

1.2.5. I sit direktivforslag af 10. februar 1989(2) forestillede Kommissionen sig, at euroobligationer skulle udelukkes fra direktivets anvendelsesområde. Dette er ikke længere tilfældet i det foreliggende, nye direktivforslag. Renteindtægter fra obligationer skal således ifølge det seneste forslag underlægges samme skattemæssige arrangement som andre renteindtægter.

1.2.6. Fællesskabet forpligter sig til at optage forhandlinger med sine vigtigste handelspartnere for at sikre, at der også sker beskatning af renter, som betalende agenter i tredjelande udbetaler til modtagere med bopæl i Fællesskabet.

1.2.7. Kommissionen anbefaler repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer forsamlet i Rådet at træffe følgende beslutning: De medlemsstater, som har afhængige eller associerede områder eller har et særligt ansvar eller skattemæssige beføjelser over for andre områder, forpligter sig til at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger - i givet fald inden for rammerne af deres forfatningsmæssige bestemmelser - for at sikre, at bestemmelser vedrørende renteudbetalinger til personer med bopæl i Fællesskabet svarende til bestemmelserne i det endeligt vedtagne direktiv kan anvendes i forhold til disse områder.

1.2.8. Ifølge direktivforslaget skal medlemsstaterne senest den 31. december 1999 vedtage og offentliggøre de nødvendige love og administrative bestemmelser, således at bestemmelserne kan træde i kraft fra 1. januar 2001.

Kommissionen forelægger inden den 1. januar 2004 Rådet en rapport om erfaringerne med nærværende direktiv. På baggrund af rapporten foreslår Kommissionen Rådet eventuelle ændringer i direktivet, som vil være nødvendige af hensyn til en bedre reel beskatning af indtægter fra opsparing og fjernelse af uønskede konkurrenceforvridninger.

2. Om faren for skatteflugt

2.1. Indførelsen af en kildeskat eller en indberetningspligt for grænseoverskridende rentebetalinger i EU kunne føre til, at rentemodtagere flytter deres midler til lavsatslande for at unddrage sig beskatning. ØSU har følgende bemærkninger til tilfælde af relevans for den her diskuterede problematik:

2.2. Schweiz kan ikke have nogen interesse i en yderligere skattedikteret indstrømning af finansielle midler fra EU-området. Noget sådant ville drive kursen på den i forvejen overvurderede schweizerfranc yderligere i vejret. Den aktuelle overvurdering svækker i forvejen Schweiz' internationale konkurrenceevne ganske betydeligt. Schweiz ville formentlig i egen interesse se sig nødsaget til at træffe modforholdsregler mod en yderligere, betydelig indstrømning af finansielle midler, som søger skattely.

Her skal man huske på, at Schweiz grundlæggende er henvist til et kompliceret system af bilaterale aftaler med EU for at kompensere for, at det ikke er medlem af EU. På den baggrund er det realistisk at imødese, at der mellem Schweiz og EU vil kunne etableres en gensidigt tilfredsstillende overenskomst, som sikrer opfyldelsen af direktivforslagets målsætning om et minimum af effektiv beskatning af renteindtægter inden for Fællesskabet.

2.3. På f.eks. Caymanøerne befinder der sig ud over alle de store firmanavne i den internationale finansverden næsten 28000 off-shore-holdingselskaber (pr. 6.11.98 = 27640) og næsten lige så mange trusts, som er blevet lokket til øerne på grund af nulbeskatning og voksende tillid til stabilitet i øernes interne forhold.

At der også på f.eks. disse øer finder storstilet hvidvaskning af penge sted er en "offentlig hemmelighed". Hvis der overhovedet finder kontrol sted af hvidvaskning, er det de stedlige myndigheder, der står for den - men uden at der er tale om samarbejde med udenlandske myndigheder. Hvis en udenlandsk myndighed trods dette ønsker assistance fra de caymanske myndigheder, må den først indhente en lokal domstols samtykke hertil; man har imidlertid ingen eksempler på, at dette er sket.

Det rigtige forum for en løsning på problemet vedrørende en eventuelt øget tendens til at søge skattely på Caymanøerne ville vel nok være Den Internationale Valutafond (IMF). Der kunne eventuelt suppleres eller understøttes med forhandlinger mellem EU og OECD under aktiv medvirken af USA. IMF kunne f.eks. formene banker, der ikke respekterer et minimum af disciplin, adgang til det internationale interbanksystem.

Under alle omstændigheder kan man ikke acceptere, at de skattemæssige forhold på Caymanøerne, der er et britisk protektorat, i længden spærrer for en effektiv minimumsbeskatning af renteindtægter i EU.

2.4. Caymanøerne kaldes også "Caraibiens Liechtenstein". Hermed understreges samtidigt, at Liechtenstein er endnu et eksempel på et skattely. Men alene som følge af, at Liechtenstein sammen med Norge hører til Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), adskiller "Liechtenstein-problemet" sig fundamentalt fra Cayman-problemet.

2.5. ØSU konstaterer, at processen til løsning af skattelyproblemet er i fuld gang. For det første skal man henvise til artikel 11 i direktivforslaget, hvor Fællesskabet forpligter sig til at optage forhandlinger med sine vigtigste samhandelspartnere i tredjelande, enten bilateralt eller multilateralt, med henblik på at sikre en reel beskatning af indtægter fra opsparing.

ØSU konstaterer til sin tilfredshed, at Det Europæiske Råd har meddelt, at det har til hensigt at leve op til denne forpligtelse. I formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd i Wien den 11.-12. december 1998 hedder det bl.a. om skatte- og afgiftspolitikken:

"Det Europæiske Råd har med tilfredshed modtaget Rådets rapport om et styrket skattepolitisk samarbejde og understreger behovet for at bekæmpe skadelig skattekonkurrence. Samarbejdet inden for skatte- og afgiftspolitikken tilsigter ikke ensartede skatteproducenter og er ikke i modstrid med loyal skattekonkurrence, men er påkrævet for at mindske fortsatte forvridninger på det indre marked, undgå for store skatteprovenutab eller få ændret skattestrukturerne i en mere beskæftigelsesfremmende retning.

Det Europæiske Råd ønsker navnlig at (...)

- opfordre Rådet til at fortsætte arbejdet med forslagene til et direktiv om beskatning af renteindtægter og et direktiv om renter og royalties med henblik på, at Rådet når til en aftale inden Det Europæiske Råd i Helsingfors;

- udtrykke tilfredshed med, at Kommissionen og Rådet har til hensigt at indlede drøftelser med tredjelande om problemer vedrørende beskatning af renteindtægter; (...)."

2.6. Også med sigte på medlemsstater, som har afhængige eller associerede områder eller som har et særligt ansvar eller skattemæssige beføjelser i forhold til andre territorier, er en politisk proces til løsning af skattelyproblemet i fuld gang. Et vidnesbyrd herom er premierminister Tony Blairs og forbundskansler Gerhard Schröders fælleserklæring af 10 december 1998 til det siddende EUformandskabs formand, kansler Viktor Klima, og til de øvrige stats- og regeringschefer i EU samt til Kommissionens formand, Jacques Santer. I fælleserklæringen hedder det ordret:

- "Vi giver vor fulde opbakning til kravet om et forstærket samarbejde i kampen mod skattesvig og skatteunddragelse."(3)

2.7. Man bør huske på, at risikoen ved en pengeanbringelse motiveret af skattetænkning er så meget desto større, jo mere "eksotisk" investeringslandet er. Især ordnede indre økonomiske forhold og tilstedeværelsen af en "økonomisk substans", der kan give sikkerhed for udenlandske investeringer, er momenter, der spiller en rolle. Desuden er der en grænse for, om placeringer med en merrisiko kan afdækkes gennem tilsvarende risikopræmier, eftersom ethvert kapitalafkast inklusive risikopræmie jo skal hentes hjem på markedsvilkår. Her sætter kapitalmarkedet automatisk naturlige grænser for skatteflugt til risikolande.

2.8. Endelig påpeger ØSU, at muligheden for skatteunddragelse hidtil ikke har afholdt nogen EUmedlemsstat fra at beskatte valutaindlændinges renteindtægter. Denne helhedstilgang i beskatningen må nu kompletteres med en minimumsbeskatning af renteindtægter, som betales til sparere bosat i et andet EU-land.

3. Henstillinger fra ØSU

3.1. Hvad angår beskatning af grænseoverskridende rentebetalinger i EU har ØSU tidligere udtalt sig om dette spørgsmål, dels i en udtalelse om "Direkte og indirekte beskatning"(4), dels i en udtalelse om "Beskatning i Den Europæiske Union - Rapport om udviklingen i skatte- og afgiftssystemet"(5). Der henvises til indholdet af disse udtalelser.

3.2. ØSU hilser direktivforslaget velkommen. Direktivet vil, når det er omsat til lovgivning i medlemsstaterne, bidrage til at holde skadelig skattekonkurrence i ave og til at frisætte de fornødne ressourcer til jobskabelse samt (gennem påbudet om, at der skal føres hensigtsmæssige forhandlinger med de vigtigste handelspartnere) medvirke til, at EU ikke stilles ringere på de internationale kapitalmarkeder.

Det er almindeligt kendt, at OECD traditionelt går ind for en udveksling af skattemæssige oplysninger mellem OECD's medlemsstater. Man må formode, at OECD har villet afvente nærværende direktivforslag om minimumsbeskatning af renteindtægter i EU, førend det træffer supplerende foranstaltninger.

3.3. Kommissionen foreslår et system med en valgmulighed mellem kildeskat og informationsudveksling i stedet for ét fælles system. Det giver anledning til følgende problem:

Lande, som vælger kildeskattesystemet, beholder provenuet fra beskatningen af renteindtægterne, medens lande med informationsudveksling oplyser de andre lande om deres borgeres renteindtægter, hvorved de så at sige "eksporterer" denne skattebase. For at forhindre en sådan omfordeling af skatteindtægterne må Kommissionens forslag kompletteres med en bestemmelse, der fjerner de indvirkninger, "sameksistensmodellen" har på skattebasen.

3.4. ØSU konstaterer, at indførelsen af en minimumsbeskatning af grænseoverskridende rentebetalinger ikke afskærer den enkelte medlemsstat fra muligheden af f.eks. at begunstige småsparere med en skattefri bundgrænse. Også denne tilgang svarer til ØSU's forestillinger.

3.5. Da kildeskatten ikke har frigørende virkning, men faktisk kan få det i det tilfælde, hvor modtageren ikke selvangiver de modtagne rentebeløb i sin bopælstat, skal ØSU understrege, at "informationsudvekslingssystemet" på meget effektiv måde kan sikre en beskatning af renteindtægten - også til rentemodtagerens personlige marginalskattesats.

Det må imidlertid stå klart, at der må tages rimeligt hensyn til forskelle i lovgivningen i de forskellige EU-lande. I Luxembourg ville et "informationsudvekslingssystem" f.eks. være i strid med forfatningen.

3.6. ØSU formoder, at "informationsudvekslingssystemet" med nutidens høje teknologiske stade inden for elektronisk kommunikation vil kunne administreres uden problemer.

Introducerer man imidlertid andre systemer ud over "sameksistensmodellen" (dvs. ved siden af informationsudvekslings- og kildeskattesystemet), vil de administrative problemer blive skærpet for hver tilkommende valgmulighed.

3.7. ØSU bifalder Kommissionens forslag til afgørelse, hvorefter der skal optages forhandlinger med henblik på at normalisere de europæiske territorier uden for Unionen og de eksotiske off-shore-centre.

3.8. ØSU henstiller, at minimumsbeskatningen af renteindtægter udvides til også at omfatte indtægter fra finansielle produkter, der kan sidestilles med fast forrentede placeringer. Om euroobligationer skal medtages under direktivets anvendelsesområde eller ej, er et centralt spørgsmål. Markedet for euroobligationer er i kraft af dets volumen af stor vigtighed og fremviser særlige karakteristika, som i sig selv kræver en separat undersøgelse af, hvordan dette marked skal behandles skattemæssigt. Det er værd at bemærke, at der på dette marked opererer mange investorer, som ikke har hjemsted i Den Europæiske Union. Der er tale om et marked, der er meget koncentreret, idet langt den overvejende del af voluminet emitteres på børsen i London.

ØSU erkender, at spørgsmålet er meget vigtigt. Af nedenstående grunde hælder ØSU til det synspunkt, der kommer til udtryk i Kommissionens direktivforslag:

Hvis euroobligationer blev holdt uden for direktivforslagets anvendelsesområde, ville det være ensbetydende med en meget vidtgående indskrænkning i direktivets rækkevidde. Hertil kommer, at denne form for placering ville blive endnu mere fordelagtig end andre former for formueanbringelser.

Videre må det understreges, at euroobligationer tegner sig for en væsentlig del af lånemarkedet i Storbritannien. Hvis direktivforslagets beskatningssystem ikke fandt anvendelse på euroobligationer, ville det i praksis være ensbetydende med, at Storbritannien blev holdt uden for direktivforslagets anvendelsesområde. Der er således tale om et meget ømfindtligt problem, der kræver et løsningsudspil, som der er det fornødne flertal for i Det Europæiske Råd.

Bruxelles, den 24. februar 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 212 af 8.7.1998, s. 13.

(2) KOM(89) 60 endelig udg. og EFT C 141 af 7.6.1989, s. 5.

(3) Kilde: Agence Europe nr. 7361 (N.S.) af 11.12.1998.

(4) EFT C 82 af 19.3.1996.

(5) EFT C 296 af 29.9.1997.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

(Artikel 47, stk. 3, i forretningsordenen)

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Ændringsforslag fra Malcolm Levitt og Kenneth Walker

Hele udtalelsens ordlyd erstattes med følgende:

1.1. ØSU principgodkender tanken om en fælles kildeskat i EU, men synes, at Kommissionens forslag fremlægges på det forkerte tidspunkt og ikke er tilstrækkeligt gennemarbejdet.

1.2. I mangel af en aftale med lande uden for EU kan man være ret sikker på, at hvis EU går enegang med en sådan foranstaltning, vil det resultere i massiv kapitaludstrømning til lande med gunstigere skatteordninger, herunder lavere administrative omkostninger. Dette er sket tidligere, hvor enkeltmedlemsstater har forsøgt at indføre lignende lovgivning, og det vil ske igen, i en meget større skala, hvis dette forslag bliver til lov nu. Man ved, at mange banker allerede nu lægger nødplaner for, hvordan de skal overføre kapital til Schweiz, Liechtenstein og andre europæiske skattelyer, og disse lande vil modtage den indstrømmende kapital med kyshånd.

1.2.1. ØSU mener derfor, at man, inden en sådan lovgivning indføres, bør optage forhandlinger med lande uden for EU, om ikke andet så fordi en forudgående håndhævelse af en sådan lovgivning ville svække vore forhandleres forhandlingsposition.

1.3. Hvis en sådan lovgivning også kommer til at omfatte eksisterende euroobligationer, vil det få ødelæggende konsekvenser for euroobligationsmarkedet. I mange tilfælde er obligationsindehavere sikret et givet afkast efter skat, og det ville tvinge obligationsudstederne til at forhøje bruttorenten før skat, således at obligationsindehaverne modtager samme nettoafkast. Dette ville øge låneomkostningerne, hvilket på sin side ville forringe beskæftigelsesudsigterne. Hvor udstedelsesbetingelserne tillader det, ville obligationsudstederne indløse obligationerne før forfaldstidspunktet og erstatte dem med nye obligationer til lavere pålydende rente. Det ville medføre en massiv kapitaloverførsel fra obligationsindehavere, herunder pensionskasser, til obligationsudstedere.

1.3.1. Nettovirkningen ville være, at kapitalmarkederne i EU blev stillet ringere end deres konkurrenter i andre lande, og det ville skabe yderligere arbejdsløshed.

1.4. Hvorom alting er, har det ikke sandsynligheden for sig, at denne lovgivning i noget nævneværdigt omfang vil realisere sin erklærede målsætning: at nedbringe skatteunddragelser. Hvor en medlemsstat opkræver kildeskat, vil provenuet heraf blive indbetalt til statskassen i denne medlemsstat; hvis den i stedet valgte at oplyse den medlemsstat, hvor den skattepligtige har bopæl, om de udbetalte renter, ville sidstnævnte medlemsstat opkræve skat heraf. Under sådanne omstændigheder vil alle medlemsstater naturligvis vælge at indføre en kildeskat, og ingen ville vælge informationsmuligheden. "Sameksistensmodellen" er derfor en illusion.

1.4.1. Resultatet af dette er, at minimumsskatten på 20 % også vil blive maksimumsskatten, eftersom de medlemsstater, hvor de skattepligtige har bopæl, vil forblive uvidende om eksistensen af udbetalte renteindtægter, som derfor vil unddrage sig dé højere skattesatser, som i de fleste tilfælde var blevet opkrævet, hvis man i stedet havde anvendt informationsmetoden.

Begrundelse

Giver sig selv.

Afstemningsresultat

Imod: 72, for: 40, hverken for eller imod: 7.