Forslag til RAADETS AFGOERELSE om Det Europaeiske Faellesskabs underskrivelse af konventionen af 28. maj 1999 om indfoerelse af visse ensartede regler for international luftbefordring (Montreal-konventionen) (forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

Den 8. maj 1999 blev der i Montreal indledt en diplomatisk konference for at faa vedtaget nye internationale regler for luftfartsselskabers erstatningsansvar ved skader, der opstaar under international lufttransport. Konferencen var vellykket og sluttede den 28. maj med vedtagelsen af en ny konvention om indfoerelse af visse ensartede regler for international luftbefordring. Den nye aftale vil blive kendt som "Montreal-konventionen" og traeder i stedet for den 70 aar gamle "Warszawa-ordning", hvis foerste regler blev vedtaget i 1929.

Ifoelge Raadets konklusioner af 29. marts 1999 var Faellesskabets vigtigste maal at sikre, at den nye konvention var i overensstemmelse med grundprincipperne i Faellesskabets nuvaerende lovgivning for dette omraade, saa de europaeiske flypassagerer og luftfartsselskaber kunne omfattes af en utvetydig, ensartet ordning, der gjaldt, uanset om de rejste indenrigs, i Faellesskabet eller i verden som helhed. Den vigtigste relevante lovgivning i Faellesskabet er Raadets forordning (EF) 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfaelde af ulykker, og den drejer sig fortrinsvis om erstatningsansvaret ved passagerernes doed eller tilskadekomst.

Foruden at sikre almindelig overensstemmelse med Faellesskabets nuvaerende lovgivning for erstatningsansvar konkluderede Raadet, at Faellesskabet selv burde vaere medunderskrivende part i den nye konvention, hvis forhandlingsresultatet blev acceptabelt for Faellesskabet og medlemsstaterne. For at give "regionale oekonomiske samarbejdsorganisationer" mulighed for tiltraedelse foreslog Kommissionen sine forhandlingspartnere, at en bestemmelse herom skulle indfoejes i den nye konvention.

Den nye Montreal-konventions indhold

Faellesskabet naaede begge sine vigtigste maal under forhandlingerne.

De af den nye konventions bestemmelser, der gaelder omraader, som omfattes af Faellesskabets lovgivning, afviger ikke vaesentligt fra den. Den nye konventions erstatningsgraenser svarer til dem, der er fastsat i Raadets forordning (EF) 2027/97, og bestemmelserne for bevisbyrde og retslig indsigelse er stort set i overensstemmelse med hinanden. Lige som forordningen saetter heller ikke den nye konvention nogen graense for luftfartsselskabernes erstatningsansvar ved passagerernes doed eller tilskadekomst, og det paahviler luftfartsselskabet at bevise, at det ikke har udvist forsoemmelighed. Lige som i Faellesskabets lovgivning kan luftfartsselskaberne heller ikke afvise eller begraense deres erstatningsansvar ved krav paa indtil 100 000 saerlige traekningsrettigheder [1].

[1] 1 saerlig traekningsrettighed er iflg. IMF's oplysninger = ?1.25.

Et andet vigtigt led i Faellesskabets interne ordning er kravet om, at luftfartsselskaberne udbetaler et forskudsbeloeb til daekning af de skadelidtes eller deres families umiddelbare oekonomiske behov. Den nye konvention tillader udtrykkeligt, at parterne stadig kan stille saadanne krav til deres egne luftfartsselskaber.

Skoent der kraeves visse tekniske aendringer af Faellesskabets lovgivning for at sikre fuld overensstemmelse, behoever Faellesskabet saaledes ikke at aendre principperne i sin erstatningslovgivning for at overholde den nye konvention. Naar den nye konvention traeder i kraft, vil den snarere haeve verdenssamfundets regler for erstatningsansvar ved passagerernes doed eller tilskadekomst til den hoeje standard, der nu praeger europaeisk lovgivning.

Den nye konvention tillader, at "regionale oekonomiske samarbejdsorganisationer" kan blive parter i konventionen paa visse betingelser. Den bestemmelse, som Faellesskabet havde foreslaaet herom, kom til at indgaa i den endeligt vedtagne tekst. "En regional oekonomisk samarbejdsorganisation" defineres som en organisation, der har kompetence paa nogle af de omraader, konventionen omfatter, og som har bemyndigelse til at underskrive og ratificere, acceptere, godkende eller tiltraede konventionen. Som det bekraeftes i erklaeringerne fra de medlemsstater, der har underskrevet Montreal-konventionen, giver denne definition Faellesskabet mulighed for at blive kontraherende part i overensstemmelse med Raadets konklusioner af 29. marts 1999, forudsat Faellesskabets institutioner giver deres godkendelse. Paa konferencen erklaerede Faellesskabet desuden, at det paa ratificeringstidspunktet ville fremsaette en erklaering, som angav Faellesskabets kompetenceomraader.

Betydningen af Faellesskabets underskrift

Faellesskabets underskrivelse af den nye konvention er foerste skridt mod en senere godkendelse af aftalen og er paa grund af den faelles kompetence paa dette omraade vigtig for, at medlemsstaterne kan ratificere den. I Faellesskabet kraever underskrivelse af den nye konvention kun en beslutning fra Raadet, mens egentlig ratificering kraever en beslutning, som Raadet traeffer efter samraad med Europa-Parlamentet. Kommissionen vil fremsaette et formelt forslag om godkendelse sammen med et forslag om aendring af Raadets forordning (EF) 2027/97.

Da den nye konvention omfatter omraader, der hoerer baade under Faellesskabets og medlemsstaternes kompetence, og da dens artikel 57 udelukker forbehold (undtagen i marginale spoergsmaal), maa baade de 15 enkelte medlemsstater og Faellesskabet som saadant tiltraede samtidig, saa konventionen uden hindringer kan blive fuldt gaeldende i hele Faellesskabet.

Faellesskabets underskrivelse og eventuelle tiltraedelse har ogsaa politisk vaerdi. Den vil vise, at Faellesskabet stoetter den nye konvention og den nye ordning for erstatningsansvar, som dermed indfoeres. Det er saerlig vigtigt, da konventionens ikrafttraedelse afhaenger af det deponerede antal ratificeringsinstrumenter. Selv om Kommissionens eget ratificeringsinstrument ikke taeller i forhold til de 30 ratificeringsinstrumenter, der kraeves for at saette konventionen i kraft, vil Faellesskabets og dets medlemsstaters stoette vise vej for andre lande og oege chancerne for, at den nye konvention traeder i kraft og ratificeres vidt og bredt. Warszawa-konventionen er nu staerkt foraeldet, og den usammenhaengende ordning, der gaelder paa verdensplan, boer snarest afloeses.

Praktiske spoergsmaal

En repraesentant for Raadet og Kommissionen skal som saedvanlig underskrive konventionen paa Faellesskabets vegne.

Forslag

Paa baggrund af det foregaaende foreslaar Kommissionen Raadet at vedtage vedlagte beslutning.

Forslag til RAADETS AFGOERELSE om Det Europaeiske Faellesskabs underskrivelse af konventionen af 28. maj 1999 om indfoerelse af visse ensartede regler for international luftbefordring (Montreal-konventionen) (EOES-relevant tekst)

RAADET FOR DE EUROPAEISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 80 og artikel 300, stk. 2, foerste led,

under henvisning til forslag fra Kommissionen, og

ud fra foelgende betragtninger:

(1) forhandlingerne om den nye konvention om indfoerelse af visse ensartede regler for internationale luftbefordring blev afsluttet i Montreal den 28. maj 1999;

(2) denne konvention er en modernisering af Warszawa-ordningen for erstatningsansvar i forbindelse med luftfart, og dens bestemmelser svarer til de hoeje standarder, der allerede gaelder i Det Europaeiske Faellesskab;

(3) konventionens bestemmelser giver regionale oekonomiske samarbejdsorganisationer med kompetence paa nogle af de omraader, der omfattes af konventionen, mulighed for at blive parter i den;

(4) Det Europaeiske Faellesskab er en saadan organisation, da den har indfoert lovgivning om luftfartsselskabers ansvar i tilfaelde af ulykker;

(5) hvis Det Europaeiske Faellesksab og dets medlemsstater beslutter at lade sig forpligte af denne konvention, vil det sikre ensartet anvendelse af de nye regler i Faellesskabet og medvirke til at faa dem accepteret paa verdensplan;

(6) konventionen boer derfor underskrives af Det Europaeiske Faellesskab under hensyntagen til den senere ratificeringsprocedure og til eventuelle behov for aendring af Faellesskabets nuvaerende lovgivning;

(7) de medlemsstater, der ikke allerede selv har underskrevet konventionen, boer goere det hurtigst muligt -

TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:

Artikel 1

Montreal-konventionen om indfoerelse af visse ensartede regler for international luftbefordring underskrives af Det Europaeiske Faellesskab.

Artikel 2

Raadets formand udpeger de personer, som bemyndiges til at underskrive konventionen paa Faellesskabets vegne.

Udfaerdiget i Bruxelles, den

Paa Raadets vegne

Formand