EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 23.2.2017 COM(2016) 767 final 2016/0382(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fremme af anvendelsen af vedvarende energikilder (omarbejdning) (EØS-relevant tekst) {SWD(2016) 416 final}

{SWD(2016) 417 final}

{SWD(2016) 418 final}

{SWD(2016) 419 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •1.1Forslagets begrundelse og formål Vedvarende energikilder (VEK) bidrager til at modvirke klimaændringer ved at reducere drivhusgasemissioner, opnå bæredygtig udvikling, beskytte miljøet og forbedre borgernes sundhed. Endvidere udvikler vedvarende energi sig i stigende grad til at være en drivkraft for en inklusiv økonomisk vækst, der skaber arbejdspladser og styrker energisikkerheden i hele Europa. Disse aspekter er nedfældet i artikel 194 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, hvorved Unionen har fået overdraget kompetencer med henblik på at fremme vedvarende energi. Den Europæiske Union (EU) har længe været globalt førende inden for fremme og udvikling af vedvarende energi og sat kursen for indsatsen til bekæmpelse af klimaændringer, fremme af overgangen til en lavemissionsøkonomi og stimulering af økonomisk vækst med et betydeligt potentiale. Kommissionens formand, Jean-Claude Juncker, har allerede fastsat, at EU har en ambition om at blive globalt førende inden for vedvarende energikilder som en af Kommissionens politiske hovedprioriteter. Denne ambition bør ikke alene omfatte målet om at øge udnyttelsen af vedvarende energi, men også at europæiske virksomheders kan levere nøglekomponenter hertil i og uden for EU. I den nuværende 2020-ramme fastsættes et EU-mål på 20 % for energiforbrug, som bygger på retligt bindende nationale mål frem til 2020. De nationale handlingsplaner for vedvarende energi og den toårige overvågning, der er omhandlet i direktiv 2009/28/EF om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende kilder, har været et effektivt middel til at fremme gennemsigtigheden for investorer og andre økonomiske aktører og dermed fremmet en hastigt stigende udnyttelse af vedvarende energikilder fra en andel på 10,4 % i 2007 til 17 % i 2015. I oktober 2014 nåede Det Europæiske Råd til enighed om 2030-rammen for klima- og energipolitikken og bekræftede på ny Unionens langsigtede engagement i EU's ambitiøse strategi for vedvarende energi. Den nye ramme opstiller et mål for Unionen om, at mindst 27 % af den energi, der forbruges i EU i 2030, skal komme fra vedvarende energikilder. Dette mål er bindende på EU-plan og vil blive opfyldt gennem medlemsstaternes bidrag baseret på behovet for i fællesskab at nå EU-målet. Dertil kommer, at den nye ramme også åbner mulighed for kollektiv levering, uden at medlemsstaterne hindres i at fastsætte deres egne, og herunder mere ambitiøse, nationale mål. Medlemsstaterne kan yde støtte til vedvarende energi, når blot statsstøttereglerne overholdes. Det Europæiske Råd opfordrede ved flere lejligheder Kommissionen til at revidere og udvikle lovgivning om bl.a. vedvarende energi for at underbygge de aftalte 2030-mål. Ligeledes opfordrede Europa-Parlamentet Kommissionen til at fremlægge lovgivningen om vedvarende energi og endog at forhøje ambitionsniveauet yderligere til mindst 30 %. Fremskrivninger af EU's energisystem viser imidlertid, at hvis der ikke træffes nye foranstaltninger, vil medlemsstaternes og EU's nuværende politikker medføre, at den vedvarende energis andel af energiforbruget i 2030 vil udgøre ca. 24,3 %. Dette niveau vil ligge et godt stykke under de mindst 27 %, der skal til for at opfylde det bindende EU-mål, som Det Europæiske Råd nåede til enighed om, og hindre Unionen i i fællesskab at opfylde tilsagnene i Parisaftalen af 2015. Opretholdelsen af uændrede politikker vil udgøre en alvorlig risiko for at undergrave virkeliggørelsen af Unionens politiske ambitioner om en global førerposition inden for vedvarende energi. Desuden vil det indebære, at der gives afkald på de sikkerhedsrelaterede fordele, som en øget energiforsyning fra indenlandske kilder frembyder, og forbrugernes deltagelse i energisystemet reduceres. Af den analyse, der ligger til grund for dette forslag til omarbejdning af direktivet om vedvarende energi (forslaget) fremgår det således, at opfyldelsen af EU-målet på mindst 27 % forudsætter en ændring af politikker i form af en EU-ramme, der fører til EU-foranstaltninger såvel som nationale og regionale foranstaltninger. Dette er så meget desto mere tilfældet, når det tages i betragtning, at den nøjagtige størrelse af underopfyldelsen af målet er forbundet med en uundgåelig usikkerhed som følge af de antagelser, der ligger til grund for skønnet, at vedvarende energikilders andel i EU på mere end 27 % er det minimumsniveau, der skal nås, og at de betydelige investeringer, der er nødvendige for at sikre målopfyldelsen i EU (f.eks. 254 mia. EUR til vedvarende energi i elproduktionen), nødvendiggør tidlige, klare og stabile politiske signaler. Samtidig og i fraværet af et ajourført regelsæt er der en risiko for, at forskellene inden for EU vil blive større, idet alene de højst præsterende medlemsstater fortsat vil opleve vækst i de vedvarende energikilders andel af forbruget, mens andre, der halter bagefter, ikke vil finde noget incitament til at øge deres produktion og forbrug af vedvarende energi. Desuden vil denne koncentration af indsatsen i nogle få medlemsstater blive dyrere og yderligere forvride det indre marked for energi. Desuden er en indsats på EU-plan et særlig velegnet redskab grundet den grundlæggende forskel mellem 2020-rammen og 2030-rammen. Målopfyldelsen i henhold til førstnævnte kan i høj grad afhænge af de nationale bindende måls soliditet og dermed overlade medlemsstaterne en vid skønsmargin med hensyn til valget af nationale foranstaltninger; 2030-rammen er derimod udelukkende baseret på et EU-dækkende bindende mål, som ikke er omsat til nationale mål. EU's 2030-mål kan således bedst opfyldes ved i et partnerskab med medlemsstaterne at kombinere deres nationale foranstaltninger med støtte fra et sæt foranstaltninger, der er skitseret i dette forslag. I elsektoren vil medlemsstaterne kunne fremme vedvarende elektricitet ved hjælp af omkostningseffektive nationale støtteordninger med forbehold af statsstøttereglerne og de rammebetingelser, der er fastlagt på EU-plan, herunder regler for deltagelse på tværs af landegrænser. I sektoren for opvarmning og køling vil det uudnyttede potentiale blive udnyttet i kraft af en større udbredelse af vedvarende energi. Dette skal opnås på en fleksibel måde via medlemsstaternes bestræbelser. På transportområdet er en harmoniseret tilgang påkrævet grundet handelen med biobrændstoffer på tværs af landegrænser. Et vigtigt koordinerende element i den samlede energi- og klimaramme for 2030 i den forbindelse er forslaget om forvaltning af energiunionen, der omfatter: i) planlægning, hvorved medlemsstaterne udarbejder nationale planer på energi- og klimaområdet; ii) rapportering og overvågning, hvorved medlemsstaterne rapporterer om fremskridt med gennemførelsen af deres nationale planer; og iii) indhentning af efterslæb og korrigerende foranstaltninger, hvorved Kommissionen i 2025 vil foretage en mere dybdeborende gennemgang af fremskridt på området vedvarende energi. For EU anslås investeringsbehovene fra 2015 til 2030 at udgøre 1 billion EUR eller derover for så vidt angår VEK-E-produktion alene. På den baggrund er det afgørende at give investorerne større vished, og det er derfor et af forslagets specifikke målsætninger. Dette må ses i en større sammenhæng ved at understrege, at med 48,8 billioner USD i 2015 er EU's investeringer i vedvarende energikilder faldet med ca. 60 % i forhold til 2011, et fald, som ikke blot følger af faldende teknologiomkostninger. Dermed fastholder Unionen stadig den førende position for så vidt angår investeringer i vedvarende energi pr. indbygger, men Unionens andel af de samlede investeringer i vedvarende energi har været hastigt aftagende fra næsten halvdelen i 2010 til mindre end en femtedel i 2015. I en ajourført ramme må der også tages hensyn til de nye elementer, der allerede er indført på investeringsområdet. 2030-rammen giver Den Europæiske Union muligheder for så vidt angår investeringer, vækst og jobskabelse. EU må sikre, at de rette forudsætninger for investeringer er på plads. Derfor har Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer (EFSI) som led i investeringsplanen for Europa og de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESIF) vist sig at være en vigtig bidragyder til investeringer i sektoren for vedvarende energi. Af de 42 EFSI-transaktioner, som den Europæiske Investeringsbank (EIB) har godkendt, er 23 % i energisektoren. Næsten halvdelen af projekterne i denne sektor vedrører investeringer i vedvarende energi. Dette viser, at private investorer har en reel interesse i at iværksætte konkrete projekter i hele EU, da vedvarende energi betragtes som en central sektor for Den Europæiske Unions energiomstilling og som strategisk investeringssektor. ESIF er stærkt fokuseret på investeringer i lavemissionsteknologier, herunder vedvarende energi, i perioden 2014-2020. Hertil kommer, at forslaget om at fordoble varigheden af EFSI og dennes finansielle styrke også kan betragtes som en lejlighed til at øge investeringerne i vedvarende energi. Forslaget om videreførelse af EFSI frem til 2020 rummer målsætningen om at mobilisere op til 40 % af investeringerne i infrastrukturerne og et innovationsvindue til COP21-relaterede projekter. For at virkeliggøre dette skal projekter vedrørende vedvarende energi og energieffektivitet fortsat udgøre en stor del af investeringerne i energisektoren. Derfor er det vigtigt, at de rigtige signaler fastholdes, således at EU's private og offentlige sektor får et klart indtryk af fremtidige EU-politikker. I den forbindelse fastsættes det rette regelsæt i dette forslag. Investeringer i vedvarende energi og energieffektivitet samt modernisering og integration af energimarkederne er afgørende for dekarboniseringen af EU's økonomi. Men investeringerne får størst betydning for væksten og beskæftigelsen i hele EU, og for EU's globale konkurrenceevne, fordi de teknologiske fordele, som disse investeringer fører med sig, vil få afgørende betydning for den europæiske industri. Sidst, men ikke mindst, vil en revision af den nuværende ramme for vedvarende energi også være nødvendig for at afspejle den globale forandring, der har fundet sted siden 2009, hvor konkurrenter står stærkere på verdensplan som følge af deres tiltagende investeringer i vedvarende energi. Hvis EU ønsker at fastholde sin ledende rolle, er der behov for en solid ramme for vedvarende energi, som skal støtte udnyttelsen af vedvarende energi i alle sektorer. Det vil også medføre betydelige gavnlige virkninger i form af konkurrencefordele for den europæiske industri.

Forslaget fastsætter principperne for, hvordan medlemsstaterne i fællesskab og løbende kan sikre, at andelen af energi fra vedvarende energikilder i EU's endelige energiforbrug på en omkostningseffektiv måde når op på mindst 27 % frem til 2030 inden for de tre sektorer elektricitet (VEK-E), opvarmning og køling (VEK-H&C) og transport (VEK-T) under hensyntagen til følgende specifikke mål: der tages fat på usikkerheden med hensyn til investeringer på en måde, der tager højde for mellem- og langsigtede dekarboniseringsmål omkostningseffektiv udnyttelse og markedsintegration af elektricitet fra vedvarende energikilder sikres opfyldelsen i fællesskab af EU-målet for vedvarende energi i 2030 sikres, idet der fastlægges en politisk ramme i samarbejde med forvaltningen af energiunionen, og ethvert potentielt efterslæb undgås avancerede biobrændstoffers dekarboniseringspotentiale udvikles, og fødevarebaserede biobrændstoffers rolle efter 2020 afklares vedvarende energis potentiale i opvarmnings- og kølingssektoren udvikles. Derfor tilstræbes det med foranstaltningerne i forslaget på en måde, der er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, at imødegå de eksisterende hindringer for udnyttelse af vedvarende energi såsom uvished blandt investorerne, administrative barrierer, behovet for at forbedre vedvarende energikilders omkostningseffektivitet, behovet for at ajourføre den politiske ramme og risikoen for at miste borgerengagementet i overgangsperioden frem til 2030. 1.2.•Sammenhæng med de gældende regler på samme område Forslaget er i overensstemmelse med forslaget om udformning af markedet og forvaltning af energiunionen, forslaget om revision af direktivet om energieffektivitet og direktiv om bygningers energimæssige ydeevne, EU ETS-forslaget af juli 2015 og den foreslåede forordning om indsatsfordeling samt forordningen om arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug (LULUCF) af juli 2016. Forslaget må ses i sammenhæng med ovennævnte initiativer, som ikke i sig selv er tilstrækkelige til, at EU i fællesskab kan sikre, at andelen af energi fra vedvarende energikilder i det endelige energiforbrug på en omkostningseffektiv måde når op på mindst 27 % frem til 2030. Forslaget bygger på udviklingen af et marked for elektricitet, der er egnet til vedvarende energi i henhold til initiativet om markedets udformning, hvor korttidsmarkeder er fuldt udviklede og integrerede – her spiller fleksibilitet en central rolle i at øge vedvarende energis markedsværdi, således at producenter af vedvarende energi kan opnå en højere andel af deres indtægter fra energimarkederne, og behovet for offentlig støtte reduceres. Desuden supplerer forslaget initiativet om markedets udformning ved at indføre forskellige foranstaltninger, som tilsigter at tiltrække de nødvendige investeringer på omkostningseffektiv vis og rettidigt og ved yderligere at reducere den administrative byrde for producenter af vedvarende energi, herunder forbrugere, der producerer deres egne vedvarende varme og elektricitet. Forslaget supplerer de forvaltningen af energiunionen ved at skabe betingelser på tværs de tre sektorer (elektricitet, opvarmning og køling samt transport) for at lette EU's målopfyldelse i fællesskab. Samtidig vil forvaltningsinitiativet strømline og integrere de eksisterende planlægnings-, rapporterings- og tilsynsforpligtelser ifølge den gældende EU-ret på energiområdet, herunder forpligtelser i relation til vedvarende energi efter 2020, hvilket vil bidrage til at spore fremskridt hen imod en målopfyldelse i fællesskab, give mulighed for at revidere ambitionsniveauet i de nationale planer og aktivere elementer som reaktion på et efterslæb i den kollektive ambition eller et efterslæb mht. resultaterne. Energieffektivitetsdirektivet (EED) og direktivet om bygningers energimæssige ydeevne (EPBD) har til formål henholdsvis at lette opfyldelsen af energieffektivitetsmålet og forbedre bygningers energimæssige ydeevne. Bestemmelserne om opvarmning og køling i den foreslåede EED og EPBD vil supplere medlemsstaternes bestræbelser på at fremme anvendelsen af vedvarende energi i sektoren for opvarmning og køling under de sammenhængende tiltag i form af bestemmelserne i dette forslag og forvaltningsforordningen. Derved bevares størst mulig fleksibilitet til at afspejle nationale forskelle i sådanne allerede indførte systemer, samtidig med at det nødvendige bidrag til opfyldelsen af det overordnede mål for 2030 sikres. I forbindelse med reformen af EU's emissionshandelssystem (EU ETS) for perioden efter 2020 vil et styrket EU ETS spille en stadig større rolle med hensyn til at skabe et stærkere signal om at investere i lavemissionsteknologier, herunder vedvarende energikilder, og dermed sikres en bedre udnyttelse af synergier mellem politikker for vedvarende energi og klima. ETS-priserne inden for rammerne af det reviderede EU ETS vil imidlertid ikke være tilstrækkelige til at opfylde det bindende EU-mål for vedvarende energi på mindst 27 %. Bestemmelserne om støtte til vedvarende energi i elsektoren vil sikre, at sådanne mekanismer vil være fuldt komplementære med ETS, og minimere enhver potentiel negativ indvirkning på kulstofprisen. Desuden fastsætter den foreslåede forordning om indsatsfordeling bindende nationale emissionsreduktionsmål for drivhusgasser i sektorer uden for EU's emissionshandelssystem og for LULUCF uden at angive, hvordan disse kan opfyldes på den mest omkostningseffektive måde. Af fremskrivninger af EU's energisystem fremgår det, at VE-politikker på tværs af el-, opvarmnings- og kølings- samt transportsektoren er nødvendige for at nå målet for de ikke-kvotebelagte sektorer på en omkostningseffektiv måde. Den foreslåede LULUCF-forordning har til formål at medtage kulstofemissioner og -optag fra landbrug og skovbrug i EU's klima- og energiramme for 2030. EU's styrkede bæredygtighedskriterier for bioenergi tilsigter fortsat at sikre bæredygtighed for den skovbiomasse, som anvendes i energisektoren, bl.a. via et LULUCF-krav om at sikre en korrekt kulstofopgørelse af kulstofpåvirkninger fra skovbiomasse anvendt til energiproduktion. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •2.1.Retsgrundlag Forslaget bygger på artikel 194, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som er retsgrundlaget for foranstaltninger på energiområdet. Da traktaten indeholder et specifikt retsgrundlag for energi, bør det anvendes. •2.2.Nærhedsprincippet

Der er taget højde for nærhedsprincippet i dette forslag, idet Unionen ikke har enekompetence for politikken for vedvarende energi. Forslaget bygger på energiforbrugets stigende betydning som en politisk og økonomisk udfordring og dets tætte sammenhæng med politikområder som energiforsyningssikkerhed, klimaændringer, det indre marked og den økonomiske og sociale udvikling. Behov for EU-tiltag En indsats på EU-plan er nødvendig for at sikre, at medlemsstaterne bidrager til opfyldelsen af det bindende EU-mål om mindst 27 % vedvarende energi, og at det opfyldes i fællesskab og på en omkostningseffektiv måde. Medlemsstaterne anmodes om at fastlægge deres eget ambitionsniveau, herunder udviklingsforløb, der svarer til deres nationale forhold og præferencer. Et lineært, EU-dækkende udviklingsforløb vil bidrage til at spore fremskridt i relation til opfyldelsen af EU-målet uden at være bindende for medlemsstaterne hver for sig. Den gradvise åbning for støtte af elektricitet fra vedvarende energikilder er nødvendig for at løse problemet med fragmenteringen af det indre marked og sikre handel på tværs af grænserne, og dette gælder navnlig fælles regler om transportbrændstoffer. For så vidt angår elsektoren har EU oprettet et integreret indre marked for elektricitet, hvis hovedprincipper, regler til løsning af fælles problemer og regler for grænseoverskridende aspekter er ved at blive fastsat på EU-niveau. Det følger heraf, at det grænseoverskridende aspekt også bør behandles for vedvarende energi på EU-niveau med specifikke regler. Nogle af de bæredygtighedsrisici, der er knyttet til udviklingen af bioenergi, har en grænseoverskridende dimension og kan derfor bedre afhjælpes på EU-niveau. Dette er navnlig tilfældet for miljøpåvirkninger såsom klimaændringer og tab af biodiversitet. Der er desuden behov for en harmoniseret EU-bæredygtighedsramme for biomasse anvendt i kraftvarmeproduktion for at lette handel med biomasse og fremme det indre marked for biomassebrændsel. Ifølge analyser vil tiltag på medlemsstatsplan alene sandsynligvis føre til forvridninger i og opsplitning af det indre marked for energi, hvilket medfører generelt højere omkostninger og lavere udnyttelse af vedvarende energi i hele Unionen. EU-merværdi Sektoren for opvarmning og køling forbruger omkring 50 % af EU's energiproduktion, og 75 % af EU's forbrug i sektoren dækkes stadig af fossil energi. Manglen på en EU-dækkende strategi har forstærket investorernes usikkerhed og fragmenteringen af de lokale markeder, hvor forbrugerne har svært ved at vælge i overensstemmelse med deres præferencer, og der mangler reguleringspolitikker, som skaber incitamenter for decentraliseret energi. EU-vejledning i denne sektor vil kunne bidrage til at skabe et integreret EU-marked for vedvarende energi til opvarmning og køling. Medlemsstaterne gives derfor mulighed for at tage fat på det uudnyttede potentiale i sektoren for opvarmning og køling. I betragtning af opvarmnings og kølings lokale dimension fastlægger forslaget en overordnet ramme for at fremme vedvarende energikilder i denne sektor, samtidig med at medlemsstaterne får mulighed for at tilpasse rammen til de lokale forhold på den mest omkostningseffektive måde. Ca. en tredjedel af EU's samlede energiefterspørgsel går til transport, og denne efterspørgsel dækkes næsten udelukkende af olie. Selv om omstillingen til alternativ energi med lave emissioner på transportområdet allerede er begyndt – også ansporet af det aktuelle direktiv om vedvarende energikilder – halter sektoren betydeligt bagefter de andre sektorer af en række årsager, herunder manglen på stærke incitamenter til at innovere inden for de energiformer og teknologier, der er nødvendige af hensyn til den langsigtede dekarbonisering og energimæssige diversificering af transport samt infrastrukturspørgsmål vedrørende elektrificering (som der tages fat på via gennemførelsen af direktivet om alternative motorbrændstoffer og de foreslåede foranstaltninger i forbindelse med revisionen af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne). Med en fælles EU-indsats vil det sikres, at politikkens målsætninger (f.eks. udvikling af avancerede biobrændstoffers dekarboniseringspotentiale) nås i fællesskab med færrest mulige omkostninger. En EU-dækkende energi- og klimaramme for vedvarende energi i 2030 vil ligeledes medvirke til at overvåge og støtte medlemsstaternes energipolitikker for at nå frem til bæredygtig, sikker og prisoverkommelig energi til EU's borgere. Med en forudsigelig rammelovgivning på EU-plan, som fører sektoren for vedvarende energi frem til 2030, støtter en europæisk politik for vedvarende energi bl.a med en styrkelse af den markedsbaserede tilgang til vedvarende energi og fremmer åbningen af støtte på tværs af landegrænser, forbedres medlemsstaternes muligheder for at udforme nationale politikker med sigte på 2020-målet, hvormed det sikres, at VE-politikkerne hænger sammen med andre energi- og klimamål, dvs. emissionshandelssystemet, forordningen om indsatsfordeling og EU's mål for energieffektivitet for 2030. En EU-ramme, hvori der fastsættes principper på højt niveau for støtteordninger, vil også give investorerne en vished, som kan have været undergravet førhen af en "stop-go"-politik – og undertiden foranstaltninger med tilbagevirkende kraft – truffet af visse medlemsstater. Ved at handle på EU-plan kan flere hindringer for offentlige og private investeringer (f.eks. i forbindelse med godkendelsesprocedurer) afhjælpes, så der rådes bod på den manglende samordning mellem de forskellige godkendelsesberettigede organer på nationalt plan, og den administrative kapacitet til at gennemføre projekter og støtteordninger på tværs af landegrænser øges. En indsats på EU-plan vil give investorer vished med et EU-dækkende regelsæt, en sammenhængende og omkostningseffektiv udnyttelse af vedvarende energi i hele EU og en effektiv drift af det indre marked for energi, samtidig med at medlemsstaternes potentiale til at producere forskellige former for vedvarende energi ifølge det valgte energimiks respekteres. I denne forbindelse bevarer medlemsstaterne en vid skønsbeføjelse og fleksibilitet til at fremme udviklingen af vedvarende energi i enhver sektor i deres økonomi på den måde, der bedst passer til deres nationale potentiale og vilkår, bl.a. er det muligt at opfylde målet på EU-plan ved at støtte udnyttelsen af vedvarende energi i andre medlemsstater i overensstemmelse med forslagene om udformning af markedet. Forslaget er derfor i overensstemmelse med nærhedsprincippet. 2.3.Proportionalitetsprincippet og valg af retsakt Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, da det fastlægger EU-foranstaltninger, hvormed det sikres, at Unionen opfylder målet om mindst 27 % vedvarende energi, men overlader medlemsstaterne fleksibilitet til at gennemføre de påtænkte tiltag og udvikle sektoren for vedvarende energi på den måde, som stemmer bedst overens med deres nationale situation, præferencer og potentiale, forudsat at de i fællesskab som minimum opfylder 27 %-målet. EU-målet medfører en grundlæggende forandring af den politiske ramme for 2030 fra retligt bindende nationale mål, idet medlemsstaterne overlades et stort spillerum, til et retligt bindende mål for EU som helhed. I den forbindelse vil rent nationale foranstaltninger føre til en omkostningsineffektiv og ujævnt fordelt indsats i EU og derigennem til en utilstrækkelig udnyttelse af vedvarende energi i EU's indre marked for energi, hvilket potentielt kan medføre underopfyldelse af det aftalte mål. I den sammenhæng vil det udelukkende at have nationale foranstaltninger, der er koordineret i henhold til de foreslåede forvaltningsmekanismer, ikke give tilstrækkelige garantier for opfyldelsen af målet, endsige at opfylde det på den mest omkostningseffektive måde, undgå frihjulsproblemet mellem medlemsstaterne og mindske markedsfragmenteringen. En indsats på EU-plan kan derfor skabe en solid og stabil ramme, som muliggør en fælles og omkostningseffektiv opfyldelse af EU's bindende mål på mindst 27 % vedvarende energi i 2030 med en retfærdig fordeling af indsatsen på medlemsstaterne uden at gå videre end de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at omkostningerne ved den fælles indsats optimeres. I henseende til sektorspecifikke bestemmelser forbruges næsten 50 % af EU's energiproduktion på opvarmning og køling, og 75 % af EU's brændselsbehov til opvarmning og køling dækkes stadig af fossile brændsler. Dekarboniseringen af sektoren for opvarmning og køling er i sig selv afgørende, hvis EU skal holde kursen mod den langsigtede dekarboniseringsmålsætning og forbedre forsyningssikkerheden. I 2030 bør næsten halvdelen af bidraget til EU's mål for vedvarende energi hidrøre fra opvarmning og køling. Selve omfanget heraf viser, at der er behov for foranstaltninger på dette specifikke område. Med de foreslåede opvarmnings- og kølingsalternativer vejledes medlemsstaterne i valget af tilgang for at lette udbredelsen af vedvarende energi i sektoren og derved bidrage til at nå denne andel på omkostningseffektiv vis, samtidig med at de overlades fuld fleksibilitet mht. udformningen af deres integrerede klima- og energiplaner. Vedtager alle medlemsstater den foreslåede foranstaltning, vil dette dække ca. en fjerdedel af afstanden mellem resultatet af en uændret politik og EU-målet på mindst 27 %.

Vigtige nationale reguleringsprivilegier, såsom en medlemsstats ret til at fastsætte betingelserne for udnyttelsen af deres energiressourcer, deres valg mellem forskellige energiteknologier og deres energiforsynings generelle struktur, berøres ikke. Desuden omfatter EU's bæredygtighedspolitik for bioenergi minimumskriterier for at påvise en bæredygtig produktion og effektiv anvendelse af biomasse til transport og kraftvarmeproduktion. De nye bæredygtighedsbestemmelser følger en risikobaseret tilgang og gælder alene for store kraftvarmeproducenter. Endelig sikres proportionaliteten ved at skabe balance mellem målene om konkurrenceevne, forsyningssikkerhed og bæredygtighed og inddrage de langsigtede fordele efter 2030 ved den foreslåede fremgangsmåde – og ikke kun basere den på virkningerne på kort til mellemlang sigt. De pålagte begrænsninger står således i et rimeligt forhold til målet. 2.4.Valg af retsakt Som reguleringsmiddel er valgt et direktiv, som medlemsstaterne skal gennemføre. Et direktiv er et hensigtsmæssigt middel til at fremme vedvarende energi, idet det klart definerer de mål, der skal opfyldes, men samtidig overlader medlemsstaterne tilstrækkeligt råderum til at gennemføre direktivet på den måde, der passer deres særlige nationale forhold bedst. Der pålægges derfor kun begrænsede bestemmelser om obligatorisk indsats og udelukkende for at styrke den nødvendige omkostningsoptimale udnyttelse i hele Unionen (f.eks. forslagets artikel 5 om delvis obligatorisk åbning af støtteordninger). Forslaget indebærer en betydelig ændring af direktivet om vedvarende energi, og omarbejdningsteknikken gør det muligt at vedtage en enkelt retsakt, som på én gang foretager den ønskede ændring, kodificerer ændringen sammen med de uændrede bestemmelser i den tidligere retsakt og ophæver denne retsakt. Et omarbejdet direktiv er derfor det rette instrument og er i tråd med Kommissionens forpligtelse i henhold til den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning. 3.RESULTATERNE AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER 3.1.REFIT-evaluering Inden for rammerne af programmet for målrettet og effektiv regulering (REFIT) blev der foretaget en evaluering af direktivet om vedvarende energi mellem 2014 og 2016. Resultaterne af denne evaluering er forelagt i et særskilt REFIT-evalueringsarbejdsdokument, som præsenteres sammen med den konsekvensanalyse, der ledsager forslaget. I forbindelse med REFIT-evalueringen blev det konkluderet, at målsætningen om en bæredygtig forøgelse af de vedvarende energikilders andel i det endelige energiforbrug i EU har været en succes. De bindende nationale mål, de nationale handlingsplaner for vedvarende energi og den toårige overvågning i henhold til direktivet om vedvarende energi har været et særligt effektivt redskab til at fremme gennemsigtigheden for investorer og andre økonomiske aktører og har sikret information af høj kvalitet om markeder for vedvarende energi og politikker i medlemsstaterne. Dette illustreres af den hurtige vækst i udnyttelsen efter vedtagelsen af direktivet fra en andel på 10,4 % vedvarende energi i 2007 til 17 % i 2015. Disse lovbestemmelser har sammen med yderligere nationale politikker og andre ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger bidraget til den samlede opfyldelse af EU's energi- og klimapolitiske mål, som resulterer i drivhusgasemissionsbesparelser, øget energiforsyningssikkerhed, lederskab inden for innovation, jobskabelse, offentlig accept og regional udvikling. De har bevist deres relevans, sammenhæng, effektivitet og merværdi for EU's overordnede energi- og klimamål. Vedvarende energi udgør for øjeblikket det eneste middel til at dekarbonisere elsektoren i en grad, der kommer i nærheden af, hvad der kræves ifølge scenarier opstillet af Det Internationale Energiagentur (IEA) for at begrænse den globale temperaturstigning til 2 °C i forhold til det førindustrielle niveau. Selv om EU som helhed og alle medlemsstater på nær én i øjeblikket er på vej til at nå det samlede mål for vedvarende energi for 2020, vil målopfyldelsen i 2020 kun sikres, hvis medlemsstaterne fortsat fremmer udnyttelsen af vedvarende energi med henblik på at følge deres stadig stejlere udviklingsforløb. Endvidere er der behov for yderligere tiltag for at øge tempoet i de nuværende fremskridt mht. udnyttelsen af vedvarende energi til transport for at sikre, at det sektorspecifikke mål på 10 % opfyldes. Den lovgivningsmæssige usikkerhed som følge af den langvarige politiske debat om, hvordan risikoen for indirekte ændringer i arealanvendelsen (ILUC) relateret til fødevarebaserede biobrændstoffer imødegås, har i særlig grad påvirket udnyttelsen af vedvarende energi i transportsektoren negativt. 3.2.Høringer af interesserede parter 3.2.1. Høringsmetoder, hovedmålgrupper og respondenternes overordnede profil En bred vifte af interessenter, herunder medlemsstaterne, og de nationale tilsynsmyndigheder har været inddraget i udarbejdelsen af forslaget. Dette har omfattet en 12-ugers offentlig høring, en workshop for interessenter afholdt den 5. februar 2016, en særlig drøftelse i Det Europæiske Elektricitetsreguleringsforum i Firenze og talrige bilaterale drøftelser. En offentlig høring blev indledt den 18. november 2015 og forblev åben indtil den 10. februar 2016. Kommissionen modtog i alt 614 svar. 340 svar (58 % af svarene) kom fra nationale og europæiske sammenslutninger. 110 af disse kom fra erhvervsorganisationer (18 % af svarene), og 90 blev forelagt af industrien for vedvarende energi (15 %). Desuden indkom der 186 besvarelser direkte fra virksomheder (30 %). I alt 19 nationale og 22 regionale regeringer eller lokale myndigheder deltog også i denne høring. Det er vigtigt at bemærke, at enkeltpersoner, energikooperativer og ikke-statslige organisationer ligeledes deltog i et betydeligt omfang. Kommissionen har også gennemført en offentlig onlinehøring om bæredygtig bioenergi, der fandt sted fra den 10. februar til den 10. maj 2016, og hvor der indkom over 950 svar. Dette blev fulgt op af en temakonference for interessenter, der fandt sted den 12. maj 2016. 3.2.2 Sammenfatning af interessenternes synspunkter Den detaljerede vurdering af svarene fra den offentlige høring har bekræftet, at der er bred enighed blandt respondenterne om en række af de aspekter, der er lagt ud til offentlig høring, herunder bl.a. behovet for en stabil og forudsigelig retlig ramme på EU-plan for vedvarende energi, det væsentlige i at fastlægge supplerende foranstaltninger i det omarbejdede direktiv for at sikre opfyldelsen af det bindende mål på EU-plan på mindst 27 % og relevansen af at udvikle et marked, der er velegnet til vedvarende energi. Interessenternes holdninger er imidlertid delte om andre spørgsmål, f.eks. om det geografiske anvendelsesområde for støtteordninger for vedvarende energi og de vedvarende energikilders eksponering for markedsvilkår (f.eks. opgaver i relation til prioriteret lastfordeling og balancering). Med hensyn til offentlige og private enheders rolle i elmarkedet er der en udtalt opbakning til yderligere tiltag på EU-plan for at styrke energiforbrugeres og lokale myndigheders stilling. Størstedelen af svarene støtter strengere EU-regler, hvormed det sikres, at forbrugerne kan producere og lagre deres egen vedvarende varme og elektricitet og deltage i alle relevante energimarkeder på en ikke-diskriminerende og enkel måde, herunder via aggregatorer. Mange af respondenterne ser med tilfredshed på, at korttidsmarkedet i stigende grad eksponeres for selvforsyningssystemer ved at værdiansætte overskudselektricitet, der tilføres nettet, til engrosmarkedsprisen. En række producenter af vedvarende energi påpeger, at mindre selvforsyningssystemer fortsat har behov for markedsbaserede støtteordninger i forbindelse med omstillingen til den reformerede markedsudformning. Flere respondenter ser velvilligt på en lettere adgang til finansiering for lokale initiativer om vedvarende energi.

Interessenterne understreger, at ændringer af støtteordninger med tilbagevirkende kraft bør undgås. Der peges på andre aspekter af betydning for stabiliteten i investeringerne, bl.a. fjernelse af administrative hindringer, yderligere markedsintegration og en styrket investeringsbeskyttelsesordning, der rækker ud over traktaten om det europæiske energicharter. Adskillige respondenter insisterer endvidere på nødvendigheden af at sikre en hurtig gennemførelse af det omarbejdede direktiv i god tid forud for 2021 for at afgive politiske signaler rettidigt og oplyse investorerne om perspektiverne. Flere medlemsstater har navnlig understreget, at medlemsstaternes ret til at vælge deres eget energimiks og udvikle de vedvarende teknologier, som de har udvalgt, f.eks. til diversificering, skal garanteres, og dette gælder især ved udformningen af støtteordninger. De understregede også, at markedsintegration af vedvarende energi skal tilrettelægges på en koordineret måde og ikke udelukkende kan bero på opsplittede procedurer afhængigt af medlemsstaternes individuelle tidsplaner for underretning. Sidst, men ikke mindst, betragtes det som afgørende for at nå EU-målet om mindst 27 % vedvarende energi i 2030, at der findes en solid retlig ramme, som er fastsat i direktivet om vedvarende energi. De fleste af respondenterne går ind for forebyggende foranstaltninger for at undgå et efterslæb med hensyn til målopfyldelsen, men ser også et behov for at gennemføre korrigerende foranstaltninger, hvis dette bliver aktuelt. Nogle interessenter, f.eks. energireguleringsmyndigheder, understreger behovet for at sikre, at eventuelle supplerende foranstaltninger hænger sammen med nationale støtteordninger. Af den offentlige høring fremgik det, at blandt de vigtigste hindringer for øget anvendelse af vedvarende energi til transport er manglen på en stabil politisk ramme for perioden efter 2020, de langvarige drøftelser om biobrændstoffers bæredygtighed og den høje pris for eldrevne køretøjer. Langt størstedelen af respondenterne tilkendegav desuden, at en EU-dækkende forpligtelse til at integrere brændstof ville være et effektivt eller meget effektivt middel til at fremme forbruget af bæredygtige brændstoffer fra vedvarende kilder i EU's transportsektor og mere udbredt ibrugtagning af eldrevne køretøjer. Desuden blev konklusionen af Det Europæiske Elektricitetsreguleringsforum i Firenze den 13.-14. juni 2016 med deltagelse af medlemsstaterne, de nationale tilsynsmyndigheder og hovedinteressenter, at rammerne for vedvarende energi for perioden efter 2020 bør bygge på en forbedret markedsudformning, som er egnet til fuldstændigt at integrere vedvarende energikilder, et solidt kulstofprissignal i kraft af et styrket EU-emissionshandelssystem, og at specifik støtte til vedvarende energi, når og hvis dette måtte være nødvendigt, skal være markedsbaseret og minimere markedsforvridninger. Til dette formål opfordrede forummet Kommissionen til som led i revisionen af direktivet om vedvarende energi at opstille fælles regler for støtteordninger, hvormed en markedsbaseret og mere regionaliseret tilgang til vedvarende energi fremmes. Den offentlige høring om en bæredygtig bioenergi har blotlagt en divergerende opfattelse af fordele og risici ved bioenergi og afdækket behovet for en ny EU-politik. Et overvældende flertal af respondenterne understregede, at bekæmpelse af klimaændringerne er hovedformålet med en bæredygtighedspolitik for bioenergi. En række offentlige myndigheder og offentlige virksomheder, producenter af biobrændstoffer og flydende biobrændsler og skovbrugsvirksomheder samt flere medlemsstater har tilkendegivet, at de foretrækker referencescenariet, dvs. ingen yderligere EU-krav om bæredygtighed. En af hovedårsagerne er, at anden lovgivning dækker de potentielle risici i forbindelse med biomasse anvendt til energiproduktion, og der er risiko for uforholdsmæssigt store administrative byrder. På den anden side går mange af EU's bioenergiproducenter og -brugere tillige med en række medlemsstater ind for yderligere EU-tiltag med henblik på at udvide EU's bæredygtighedskriterier til biomasse anvendt til opvarmning/køling og elektricitet. I en nylig udtalelse fra Den Stående Skovbrugskomité tilsluttede Den Rådgivende Gruppe for skovbruget sig muligheden for at indføre et risikobaseret bæredygtighedskriterium for skovbiomasse. Krav om en effektiv konvertering af biomasse til energi støttes af en bred vifte af interessenter, herunder navnlig træforarbejdningsindustrien, herunder producenter af papirmasse og papir, og ikke-statslige miljøorganisationer. Ngo'erne støtter også et loft over den samlede anvendelse af bioenergi, restriktioner for visse råprodukter eller kilder samt at der indføres miljømæssige og sociale kriterier for produktion af biomasse. Generelt har interessenterne anmodet om en konsekvent behandling, når der pålægges foranstaltninger vedrørende specifikke råprodukter – uanset disses endelige anvendelse: dette indebærer eksempelvis, at reglerne bør være ens for biomasse fra landbruget, der anvendes til fremstilling af biobrændstoffer eller biogas til el- og varmeproduktion. 3.3.Indhentning og brug af ekspertbistand Følgende større undersøgelser blev bestilt hos eksterne kontrahenter: En undersøgelse med henblik på konsekvensanalysen for et nyt direktiv om integration af udnyttelsen af vedvarende energi og sikring af, at EU opfylder sit 2030-mål for vedvarende energi – ECN, Oeko Institute, Eclareon, REBEL, SUER og BBH.  En undersøgelse angående teknisk bistand til gennemførelsen af rapporten fra 2016 om vedvarende energi som led i forberedelsen af pakken om vedvarende energi for perioden 2020-2030 i Den Europæiske Union – Öko-Institut, E3-Modelling, Observ’ER og COWI. Støtte til investeringer i vedvarende elektricitet i forbindelse med en vidtgående integration på markedet af VEK-E efter 2020: En undersøgelse af valgmuligheder på EU-niveau, regionalt niveau og nationalt niveau – Cambridge Economic Policy Associates (CEPA). En undersøgelse om bæredygtig og optimal udnyttelse af biomasse til energiformål i EU efter 2020 – PricewaterhouseCoopers, Vito, TU Wien, Utrecht University, INFRO og Rutter Soceco. Kulstofpåvirkninger af den biomasse, der forbruges i EU – Forest Research UK, VTT, North Energy og Alterra. En undersøgelse af virkninger for ressourceeffektiviteten af EU's fremtidige efterspørgsel efter bioenergi, IISA, Idufor, EFI, Oeko Institute og IEEP. 3.4.Konsekvensanalyse I konsekvensanalysen, der ledsager forslaget, er der ikke udpeget en række foretrukne løsninger, men der er foretaget en udførlig analyse af hver enkelt politisk løsning med en gradvis tilgang fra et referencescenario (løsning 0) med en videreførelse af eksisterende nationale foranstaltninger, men uden yderligere tiltag på EU-plan, til alternative scenarier og herunder mere omfattende EU-foranstaltninger på nedenstående fem områder.

Den 16. september 2016 afgav Udvalget for Forskriftskontrol sin første udtalelse om konsekvensanalysen og anmodede om, at den blev forelagt på ny. Analysen blev efterfølgende revideret og den 17. oktober 2016 forelagt på ny for Udvalget for Forskriftskontrol, som afgav sin anden negative udtalelse den 4. november 2016 uden at anmode om, at konsekvensanalysen skulle revideres yderligere og forelægges endnu en gang. Kommissionen fandt det på denne baggrund hensigtsmæssigt at arbejde videre med et forslag til omarbejdning af direktivet om vedvarende energi, samtidig med at der tages behørigt hensyn til de forbehold, som Udvalget for Forskriftskontrol gav udtryk for i sin anden udtalelse. Navnlig er der valgt mere forholdsmæssige og mindre belastende bestemmelser for sektoren for opvarmning og køling i kombination med strengere bestemmelser i forvaltningsrammen for at sikre opfyldelsen af 2030-målene. Det er også sikret, at bestemmelserne i forslaget er fuldt ud forenelige med og supplerer statsstøttereglerne og ikke griber ind i Kommissionens beføjelser på statsstøtteområdet. De foreslåede bestemmelser er generelle principper, der kræver anvendelse (om nødvendigt) af markedsbaserede og omkostningseffektive ordninger. Dette er i fuld overensstemmelse med den nye markedsudformning og medvirker til at minimere omkostningerne for skatteyderne og elforbrugerne. Bestemmelserne giver derudover investorerne vished for perioden 2021-2030. Kommissionen har taget højde for alle energiunionens mål. Endelig bemærkes det i forslaget, at der er uundgåelige usikkerhedsfaktorer forbundet med overslaget over det efterslæb, der skal indhentes, at det bindende EU-mål på 27 % er et minimumsmål, og at der er behov for at sikre stabile og rettidige incitamenter til langsigtede investeringer. I betragtning af ovenstående finder Kommissionen, at den samlede pakke af foranstaltninger står i et rimeligt forhold til de problemer, der søges løst. Pakken præsenteres mere udførligt i dette kapitel. i) Muligheder for at øge andelen af vedvarende energi i elsektoren (VEK-E) a) En fælles europæisk ramme for støtteordninger: 1) udelukkende med markedsmekanismer, 2) EU-ramme for markedsbaseret og omkostningseffektiv støtte, 3) obligatorisk overgang til investeringsstøtte. Direktivet om vedvarende energi åbner mulighed for støtteordninger, men overlader valget af støtteordninger til medlemsstaterne. Dette har ført til en ikke-optimal situation, hvor medlemsstater har indført støtteordninger, som efterfølgende i mange tilfælde blev ændret eller tilbagekaldt med tilbagevirkende kraft. Dette havde til følge, at investorernes tillid blev påvirket negativt. Der er derfor behov for klarere regler i det omarbejdede direktiv om vedvarende energi for at styrke investorernes tillid. På denne baggrund indebærer løsning 2, at der indføres principper for støtteordninger, som medlemsstaterne kan indføre, og som stadig er nødvendige for at tiltrække tilstrækkelige investeringer til, at EU-målet for 2030 opfyldes. Denne løsning omfatter principper for udformningen, som medlemsstaterne kan bruge i forbindelse med støtteordninger, og investorer beskyttes mod ændringer med tilbagevirkende kraft. Disse principper gælder, medmindre andet fremgår af statsstøttereglerne. I relation til denne sektor fandt Udvalget for Forskriftskontrol, at de eksisterende retningslinjer for statsstøtte allerede tager højde for de fleste af de emner, der indgår i konsekvensanalysen, og allerede anerkender klima- og energimålene for 2030. Det er et politisk valg at forankre disse principper i lovgivningen. Disse bestemmelser vil således støtte europæiseringen af VE-politikken og tilpasse vedvarende energi til markedet, samtidig med at investorerne sikres retssikkerhed frem til 2030. Der findes yderligere oplysninger i konsekvensanalysens bilag 1. I denne sammenhæng fastlægges der inden for den foreslåede ramme principper for udformningen, som i) sikrer investorerne tilstrækkelig vished i perioden 2021-2030, og som ii) kræver anvendelse (om nødvendigt) af markedsbaserede og omkostningseffektive ordninger baseret på udformningen af nye former for bedste praksis. Principperne i dette forslag er i fuld overensstemmelse med de retningslinjer, Kommissionen allerede har indført for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi (EEAG), og de er videreudviklet på en række områder – navnlig angående deltagelse på tværs af landegrænser. Rammen er et effektivt middel til at give investorerne tilstrækkelig vished, ved at der fastlægges overordnede principper for udformningen i overensstemmelse med markedsbaserede principper og baseret på bedste praksis, som gælder i perioden 2021-2030. Samtidig er rammen i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og er ikke overdrevent præskriptiv, da der er tale om bestemmelser af generel karakter, og den respekterer ligeledes nærhedsprincippet, da der fuldt ud tages hensyn til medlemsstaternes ret til at fastlægge deres energimiks. Det er til dette formål nødvendigt i den nuværende lovramme at fastlægge forholdet mellem på den ene side medlemsstaternes ret til at vælge deres eget energimiks og udvikle de vedvarende teknologier, som de har valgt, f.eks. af hensyn til diversificering, og på den anden side målet om at sikre en vis konkurrence mellem teknologier. Ved at forelægge disse grundlæggende principper for EU's energipolitiske ramme med henblik på Rådets og Europa-Parlamentets vedtagelse opbygges legitimitet og offentlighedens accept af dagsordenen for markedsintegration. Forskellige interessenter, herunder tilsynsmyndigheder, samt en række medlemsstater har endvidere slået til lyd for, at en sådan ramme indføres i forslaget som supplement til de gældende statsstøtteregler. b) En mere koordineret regional tilgang: 1) obligatorisk regional støtte, 2) obligatorisk delvis åbning af støtteordninger for deltagelse på tværs af landegrænser. Dette forslag afspejler den anden løsning (løsning 1 i konsekvensanalysen) med henblik på at gøre en delvis åbning af VEK-E-støtteordninger for deltagelse på tværs af landegrænser obligatorisk. Denne løsning gør det muligt at mindske de samlede systemomkostninger og omkostningerne til støtten, idet det sikres, at investeringer i stigende grad foretages dér, hvor potentialet og øvrige betingelser er mest gunstige. Resultaterne af konsekvensanalysen viser, at denne foranstaltning vil mindske omkostningerne til energisystemet med 1,0 mia. EUR årligt for perioden 2021-2030, samtidig med at den forbrugerbetalte støtte til vedvarende energi reduceres med 3 %. Denne løsning er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, fordi den alene foreslår en gradvis og delvis åbning, der afspejler kapaciteten på samkøringslinjer. Foranstaltningen respekterer nærhedsprincippet, da den ikke begrænser medlemsstaternes evne til at udforme deres støtteordning og dermed ikke griber ind i deres ret til at fastsætte deres energimiks. c) Et finansieringsinstrument med fokus på vedvarende energi: 1) et finansielt EU-instrument med brede kriterier for støtteberettigelse, 2) et finansielt EU-instrument til støtte for mere risikobetonede VEK-projekter. Målet her er at forbedre udnyttelsen af midlerne i de eksisterende eller nye finansielle instrumenter for at støtte medlemsstaternes høje ambitionsniveau for udnyttelse af vedvarende energi. De nærmere bestemmelser for en sådan ramme bør fastlægges i forbindelse med udarbejdelsen af den flerårige finansielle ramme for 2021-2027. d) Administrativ forenkling: 1) skærpede bestemmelser med en "kvikskranke", tidsintervaller og lettere procedurer vedrørende opgradering, 2) godkendelsesprocedurer afkortes tidsmæssigt med automatisk godkendelse og simpel underretning for små projekter. En kombination af løsning 1 og 2 foretrækkes i dette forslag for at etablere en tilladelsesproces for VE-projekter med én udpeget myndighed ("kvikskranke"), en maksimal frist for tilladelsesproceduren, en simpel underretning af distributionssystemoperatører, når det drejer sig om små projekter, og en særlig bestemmelse om at fremskynde tilladelsesproceduren for opgradering af eksisterende VE-anlæg. Denne løsning åbner også mulighed for, at ansøgere kan opnå klarere, mere gennemsigtige, forudsigelige og mindre tidskrævende godkendelsesprocedurer. Denne løsning er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, da den i vid udstrækning gennemfører bedste praksis, som allerede findes i nogle medlemsstater. Den indebærer ikke høje omkostninger. Den respekterer nærhedsprincippet, da det overlades til medlemsstaterne at vælge, hvordan kvikskrankerne tilrettelægges. Den griber heller ikke ind i indholdet af godkendelsesprocedurer. ii) Muligheder for at øge andelen af vedvarende energi i opvarmnings- og kølingssektoren (VEK-H&C):

a) Integration af vedvarende energi i forsyningen med opvarmning og køling: 0) videreførelse af de nuværende nationale foranstaltninger uden indsats på EU-niveau, 1) indførelse af en VEK-H&C-forpligtelse for leverandører af fossile brændsler, 2) samme forpligtelse, men for alle brændselsleverandører. Løsning 2 blev foretrukket, hvorved leverandører, som udpeges af medlemsstaterne, og som står for mindst 50 % af energiforsyningen, ville være blevet pålagt gradvist at integrere vedvarende energi i deres samlede årlige salg frem til 2030 (med 1 procentpoint om året). For denne sektors vedkommende har Udvalget for Forskriftskontrol rejst tvivl om, hvorvidt det at pålægge leverandører af energi til opvarmning og køling en forpligtelse står i et rimeligt forhold til målet. For at tage højde for disse betænkeligheder vil det aktuelle forslag i stedet for forpligtelsen give medlemsstaterne alternative løsninger og således indrømme dem fleksibilitet i henseende til gennemførelsen på nationalt plan. I betragtning af, at opvarmning og køling tegner sig for næsten halvdelen af EU's endelige energiforbrug, og at andelen af vedvarende energi til elektricitet er steget med mere end 8 procentpoint mellem 2009 og 2015, medens vedvarende energikilders andel i sektoren for opvarmning og køling kun steg med mindre end 3 procentpoint i samme periode, er der behov for en ambitiøs, men fleksibel foranstaltning i sektoren. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, idet den ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at øge udnyttelsen af vedvarende energi i VEK-H&C-sektoren på EU-niveau, og ikke lægger en stor byrde på SMV'er. Denne løsning stemmer overens med og supplerer energieffektivitetsdirektivet og direktivet om bygningers energimæssige ydeevne. Energieffektiviteten i sektoren for opvarmning og køling fremmes gennem energibesparelser og renovering, især i byggesektoren. Sideløbende hermed vil løsningerne angående opvarmning og køling fremskynde et brændselsskift fra fossile brændsler til vedvarende energi i sektoren for opvarmning og køling og ligeledes tage fat på den eksisterende bygningsmasse. Særlige foranstaltninger i relation til vedvarende energi inden for forsyningen med opvarmning og køling samt energiforbrug på ejendomsniveau vil mindske risikoen for teknologisk fastlåsning, dvs. hvor en energieffektivitetsorienteret tilgang alene giver anledning til, at teknologier for fossile brændsler erstattes af mere produktive løsninger, der imidlertid stadig beror på fossilt brændsel. b) fremme ibrugtagningen af vedvarende energi og spildvarme i fjernvarme- og fjernkølingssystemer 1) udveksling af bedste praksis, 2) energiattester og åbning for adgang til lokal opvarmning og køling, 3) foranstaltningerne punkt 1) og 2) sammen med en yderligere styrket ramme for forbrugerrettigheder. Løsning 3 foretrækkes i dette forslag. Denne løsning sætter forbrugerne i stand til at producere varme fra vedvarende energikilder på lokalt plan og anvende et VE-system til fjernvarme og fjernkøling med henblik på at skabe lokale synergier med andre brugere, og den indebærer derfor en favorabel social virkning. Muligheden for frakobling vil give mulighed for yderligere produktion af varme fra vedvarende kilder mellem 2020 og 2030, hvilket yderligere vil bidrage til at modvirke klimaændringer. Selv om mulighederne for frakobling kan få negative konsekvenser for lokale fjernvarme- og fjernkølingsvirksomheders indtægter, vil disse virkninger opvejes af de favorable sociale og miljømæssige virkninger. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, idet den administrative byrde vil hænge direkte sammen med fjernvarmesystemernes udbredelse på nationalt plan. Medlemsstater med en lav andel af fjernvarme vil navnlig udsættes for en begrænset certificeringsbyrde og sandsynligvis moderat efterspørgsel efter frakobling. Fjernvarme og fjernkøling udgør ca. 10 % af energiforsyningen i EU. Fjernvarme- og fjernkølingssystemer er en af forudsætningerne for, at vedvarende energikilder kan opnå en højere andel i EU's energisystem. For eksempel findes der et stort uudnyttet potentiale i at udnytte varmepumper i industriel målestok til fjernvarme, og det anslås, at mere end 25 % af EU's befolkning bor i områder, som egner sig til geotermiske fjernvarmeanlæg. Desuden udgør fjernvarmesystemer en vigtig infrastrukturteknologi med henblik på at fremme en forøgelse af den samlede konverteringseffektivitet af anlæg, der omdanner affald til energi. Ældre fjernvarme- og fjernkølingssystemer skal videreudvikles for at sikre kapacitet til den voksende mængde vedvarende energi. Den aktuelle investering i fjernvarme og fjernkøling muliggør ikke en omstilling til en produktiv forsyning med vedvarende energi. Foranstaltninger vedrørende den energimæssige ydeevne kræver blot en forholdsvis enkel administrativ støtte, men kan potentielt føre til en betydeligt større udnyttelse af vedvarende energi, hvilket bidrager til foranstaltningens produktivitet. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (for så vidt som den skaber lige konkurrencevilkår mellem lokale fjernvarme- og fjernkølingsoperatører og varmeudbydere og -forbrugere ved hjælp af et gennemsigtigt, men stadig sammenligneligt system), og nærhedsprincippet respekteres (idet den fastsætter principperne for, men respekterer nationale og lokale myndigheders rolle i henseende til at etablere fjernvarme- og fjernkølingssystemer). iii) løsninger med henblik på at øge lavemissionsenergi og vedvarende energi i transportsektoren (VEK-T): 1) EU-forpligtelse til at integrere avancerede brændstoffer fra vedvarende energikilder, 2) EU-forpligtelse til at integrere avancerede VE-transportbrændstoffer (inklusive avancerede biobrændstoffer) sideløbende med en reduktion af fødevarebaserede biobrændstoffer med en række varianter, der dækker reduktionens hastighed og omfang, 3) løsning 2 samt en specifik EU-forpligtelse til at integrere brændstoffer fra vedvarende kilder, der forbruges inden for luft- og søfart, 4) en forpligtelse til at reducere drivhusgasemissioner (direktivet om brændstofkvalitet videreføres). Udvalget for Forskriftskontrol fandt, at biobrændstoffers bæredygtighed og deres potentielle bidrag til Unionens mål bør angives tydeligt og vurderes på samme måde som andre former for bioenergi. Det opfordrede også til at overveje en yderligere løsning, hvori der anvendes forbedrede bæredygtighedskriterier for alle biobrændstoffer. I konsekvensanalysen blev disse fire løsninger analyseret med henblik på en EU-indsats for at fremme dekarbonisering og energimæssig diversificering af transportbrændstoffer, idet der samtidig tages fat på indirekte ændringer i arealanvendelse (ILUC) relateret til fødevarebaserede biobrændstoffer. I den forbindelse bygges der videre på analysen i konsekvensanalysen tilknyttet ILUC-direktivet, og i konsekvensanalysen vurderes en række løsninger for at styrke de eksisterende bæredygtighedskriterier for biobrændstoffer, bl.a. ved at udvide anvendelsesområdet og yderligere nedsætte det eksisterende loft for fødevarebaserede biobrændstoffer i perioden efter 2020 for at begrænse emissioner som følge af indirekte ændringer i arealanvendelsen. I konsekvensanalysen om bioenergi vurderedes mulighederne for at styrke de overordnede bæredygtighedskriterier for bioenergi, herunder et nyt bæredygtighedskriterium for skovbiomasse (der også anvendes til produktion af biobrændstoffer) og en udvidelse af bæredygtighedskriterierne til at omfatte biomasse, der anvendes til varme- og elproduktion. Løsning 2 foretrækkes til dette forslag, da den bygger på praksis i 25 medlemsstater, der har indført bestemmelser om iblanding af biobrændstoffer, og giver erhvervslivet større vished for den fremtidige markedsefterspørgsel/mængder for avancerede biobrændstoffers vedkommende, hvilket er nødvendigt for at sikre investeringer og innovation i stor målestok i sektoren. Denne løsning vil også åbne mulighed for en gradvis reduktion af fødevarebaserede biobrændstoffer som angivet i strategien fra juli 2016 om en strategi om lavemissionsmobilitet. Det foreslåede udviklingsforløb for emissionsreduktion tager hensyn til de væsentlige hidtidige investeringer, som indtil videre er foretaget, og det er i tråd med et realistisk tempo mht. udbredelsen af avancerede biobrændstoffer på markedet. Løsningen er lettere og enklere at gennemføre, da den bygger på de omfattende politiske og administrative erfaringer, der opnået på nationalt plan. Den foretrukne løsning omfatter emissioner fra indirekte ændringer i arealanvendelsen og fremmer avancerede biobrændstoffer med høje drivhusgasværdier. ILUC kan reduceres betydeligt ved en gradvis reduktion af konventionelle biobrændstoffer frem til 2030 – med hovedfokus på olieholdige afgrøder, der forårsager højere ILUC-påvirkninger. Desuden vil mindstekrav til drivhusgasbesparelser fremme optimale kulstofpræstationer for nye biobrændselsanlæg.

I sin strategi for lavemissionsmobilitet angav Kommissionen, at fødevarebaserede biobrændstoffer spiller en begrænset rolle i dekarboniseringen af transportsektoren på grund af betænkelighederne ved deres reelle bidrag til dekarboniseringen af transportsektoren. I forslaget til ILUC-direktivet blev et forsigtighedsprincip foreslået og godkendt af medlovgiverne for at begrænse fødevarebaserede biobrændstoffers bidrag til 7 % senest i 2020. Den lovgivningsmæssige usikkerhed omkring udarbejdelsen og forhandlingen af ILUC-direktivet modvirkede nye investeringer i denne sektor ud over, hvad der allerede var iværksat. En gradvis reduktion af fødevarebaserede biobrændstoffer og erstatning heraf med mere avancerede biobrændstoffer vil virkeliggøre potentialet for dekarbonisering af transportsektoren. Ved fastsættelsen af tempoet i reduktionen af konventionelle biobrændstoffer er det dog vigtigt ikke med tilbagevirkende kraft at undergrave forretningsmodeller, som blev fremmet ved hjælp af det eksisterende direktiv. Derfor tilsigter det foreslåede udviklingsforløb med henblik på gradvist at reducere andelen af konventionelle biobrændstoffer at undgå strandede aktiver og utilsigtet tab af arbejdspladser, samtidig med at der tages hensyn til de væsentlige hidtidige investeringer, som indtil videre er foretaget, og dette ligger også i tråd med en realistisk udbredelse af avancerede biobrændstoffer på markedet. Det nøjagtige udviklingsforløb for den gradvise reduktion, der er fastsat i dette forslag, afspejler en underbygget politisk vurdering af, hvad der udgør en afbalanceret tilgang til investeringsstabiliteten og reduktionen af transportsektorens drivhusgasemissioner. iv) Løsninger med henblik på at styrke forbrugernes stilling og oplyse dem om vedvarende energi a) Forbrugerne sættes i stand til at producere, forbruge og lagre egen elektricitet fra vedvarende energikilder: 1) EU-vejledning om selvforsyning, 2) borgerne sættes i stand til at forbruge og lagre egen elektricitet fra vedvarende energikilder, 3) fjernselvforsyning for kommuner. Løsning 2 foretrækkes i dette forslag, da den styrker forbrugernes stilling og deres potentielle deltagelse, mindsker omkostninger ved udnyttelsen af nettet og netomkostningerne, distributionsproblemer og øger tagmonterede solcellepanelers bidrag til VE-målet. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (fordi den ikke indrømmer en universel ret til eget-forbrug), og nærhedsprincippet respekteres (da den ikke foregriber medlemsstaternes frihed til at støtte en bestemt teknologi, men alene skaber den rette favorable ramme for udbredelsen af decentraliseret produktion af vedvarende energi). b) Videregivelse af oplysninger om elektricitet fra vedvarende energikilder: 1) konsolidering af oprindelsesgarantiordningen, 2) løsning 1, idet videregivelse af oplysninger om oprindelsesgarantier gøres obligatorisk, 3) løsning 2 inklusive udbredelse af oprindelsesgarantier til alle elproduktionskilder. En kombination af løsning 1 og 2 foretrækkes i dette forslag for konsolidere ordningen og gøre anvendelsen af oprindelsesgarantier obligatorisk med henblik på videregivelse af oplysninger om elektricitet fra vedvarende energikilder. Derved skabes en god balance og åbnes mulighed for at øge gennemsigtigheden af og tilliden til ordningen, samtidig med at man undgår yderligere administrative omkostninger, som ville følge af at udvide ordningen til at gælde for alle kilder til elproduktion. Denne løsning er også i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, da den ikke indebærer en uforholdsmæssigt stor administrativ byrde for forvaltningen af ordningen (navnlig for små producenter). Desuden respekteres nærhedsprincippet, da den giver medlemsstaterne mulighed for at vælge deres foretrukne metode til forvaltning af ordningen. c) Sporing af brændsler og brændstoffer fra vedvarende kilder, der anvendes til opvarmning, afkøling og transport: 1) udvidede oprindelsesgarantier for vedvarende gasformige brændsler og brændstoffer, 2) udvidede oprindelsesgarantier for vedvarende flydende og gasformige brændsler og brændstoffer 3) udvikling af et alternativt sporingssystem for vedvarende flydende og gasformige brændsler og brændstoffer. I dette forslag foretrækkes løsning 1 for gasformige brændsler og brændstoffer og mulighed 3 for flydende brændsler og brændstoffer. Derved skabes fordele i form af en mere robust sporing af brændsler og brændstoffer fra vedvarende kilder til gavn for forbrugerne, og risikoen for svig reduceres navnlig i relation til flydende biobrændstoffer. Desuden bør handel på tværs af landegrænser med brændsler og brændstoffer fra vedvarende kilder ligeledes lettes med sådanne ordninger. Endelig foretrækkes løsning 3 frem for løsning 2 for flydende brændsler og brændstoffer, da den passer bedre til de nuværende administrative ordninger, der allerede er indført med henblik på at spore disse brændslers og brændstoffers bæredygtighed. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (idet den bygger på eksisterende systemer, der er indført for biobrændstoffer, og underbygger den enkleste metode til at lette handel på tværs af landegrænser med gasformige brændsler og brændstoffer fra vedvarende kilder), og nærhedsprincippet respekteres (fordi den supplerer eksisterende registreringsordninger for vedvarende flydende og gasformige brændsler og brændstoffer på nationalt plan). v) Løsninger, der skal sikre opfyldelsen af målet om mindst 27 % vedvarende energi i 2030: a) Nationale mål i 2020: nationale 2020-mål som udgangspunkt i forhold til referencescenariet. Løsning 1, dvs. at sikre, at 2020-målene fungerer som udgangspunkt for perioden efter 2020, blev foretrukket i dette forslag. Løsningen, som går ud på at fastholde målet for 2020, tilvejebringer et sikkerhedsnet og forventes ikke at kræve en ekstra indsats, forudsat at medlemsstaterne opfylder målet i første omgang. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (den kræver ingen yderligere indsats, hvis medlemsstaterne opfylder målet i første omgang), og nærhedsprincippet respekteres (idet det alene er en tidsmæssig videreførelse af mål, som medlemsstaterne allerede har fastsat). Det er vigtigt at bemærke, at alle andre løsninger i relation til opfyldelsen af målet om mindst 27 % vedvarende energi i 2030 behandles i forordningen om forvaltning af energiunionen, men forpligtelsen til at opfylde EU-målet om mindst 27 % forbliver forankret i forslaget. b) Udviklingsforløb: Lineært i forhold til ikke-lineært. Løsning 1, som indebærer, at der fastsættes et lineært forløb fra 2020 til 2030, blev foretrukket i dette forslag. Det giver større vished og forventes at bidrage til at mindske omkostningerne og undgå de risici, der er forbundet med at nå 2030-målet. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (fordi den kun i begrænset omfang påvirker omkostningerne ved udnyttelsen, da erfaringerne med teknologien nu stort set er høstet for de mest modne teknologiers vedkommende), og nærhedsprincippet respekteres (løsningen er blot en metode til at måle fremskridt mod opfyldelsen af det EU-mål, som er fastsat af medlemsstaterne).

c) Mekanismer, der skal forebygge et efterslæb i forhold til ambitionen i EU-målet for vedvarende energi: 1) nationale planers ambitioner revideres, 2) om nødvendigt indføjes en revisionsklausul for at foreslå yderligere gennemførelsesmekanismer på EU-niveau i en senere fase, 3) ambitionen i EU-dækkende foranstaltninger øges, 4) bindende nationale mål indføres. En kombination af løsning 1 og 2, som bygger på forvaltningsprocessen for som minimum at opfylde 27 %-målet og efterfølgende en revisionsklausul med henblik på at overveje forslag til yderligere EU-dækkende foranstaltninger, blev foretrukket med henblik på forslaget om forvaltning af energiunionen. De andre løsninger anses ikke for at være politisk gennemførlige, og det vil måske ikke være muligt at nå til enighed herom uden at foregribe den næste mellemfristede budgetramme. Denne tilgang er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (idet den ikke automatisk udløser yderligere foranstaltninger, som kræver finansiering på EU-plan), og nærhedsprincippet respekteres (det overlades til medlemsstaterne at vælge, hvordan en yderligere indsats tilvejebringes). d) Mekanismer til forebyggelse og indhentning af et efterslæb mht. resultaterne: 1) nationale planer revideres, 2) om nødvendigt indføjes en revisionsklausul for at foreslå yderligere gennemførelsesmekanismer på EU-niveau i en senere fase, 3) ambitionen i EU-dækkende foranstaltninger øges, 4) bindende nationale mål indføres. En variant af løsning 3 blev foretrukket med henblik på forslaget om forvaltningen af energiunionen, idet denne anses for det mest hensigtsmæssige middel til at rette op på et eventuelt efterslæb mht. resultaterne. Dette kunne underbygges af løsning 1 (revision af nationale planer) som også bør træde i kraft med energiunionens forvaltningsproces. Denne løsning er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet (idet den ikke udløser yderligere foranstaltninger, som kræver finansiering på EU-plan), og nærhedsprincippet respekteres (det overlades til medlemsstaterne at vælge, hvordan en yderligere indsats tilvejebringes). vi) Løsninger med henblik på at styrke EU's bæredygtighedsordninger for bioenergi: Med en yderligere konsekvensanalyse af bæredygtigheden af bioenergi er løsningerne undersøgt mht. bæredygtigheden af biomasse, der anvendes til varme- og elproduktion: 1) Referencescenarie: der bygges på andre elementer af klima- og energirammen for 2030 og på nationale politikker for at sikre bæredygtigheden af biomasse, der anvendes til varme- og elproduktion, 2) de eksisterende bæredygtigheds- og drivhusgasbesparelseskriterier for biobrændstoffer i transportsektoren udvides til at omfatte fast og gasformig biomasse anvendt til produktion af varme og elektricitet, 3) med udgangspunkt i løsning 2 videreudvikles bæredygtighedskriterier for skovbiomasse sideløbende med et krav om at inddrage LULUCF-emissioner i nationale forpligtelser i henhold til Parisaftalen, 4) med udgangspunkt i løsning 2 og 3 tilføjes et krav om energieffektivitet for varme- og kraftanlæg, 5) med udgangspunkt i løsning 2 eller 3 tilføjes et loft over anvendelsen af visse råprodukter (f.eks. rundtømmer) til energiproduktion. Løsning 3 blev foretrukket i dette forslag, da den betragtes som den mest omkostningseffektive tilgang til fortsat at sikre, at anvendelsen af bioenergi i EU efter 2020 fører til optimale besparelser i drivhusgasemissioner og samtidig minimerer risiciene for miljøskadelige virkninger i tilknytning til øget hugst af skovbiomasse. Denne løsning respekterer nærhedsprincippet, fordi den i kraft af en risikobaseret tilgang primært bygger på den nationale lovgivning og standarder for bæredygtig produktion af biomasse til energiformål. Den er ligeledes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, fordi den kun finder anvendelse på producenter i stor målestok af varme og elektricitet fra biomasse. 3.5.Anvendte modeller Forslaget bygger på løsninger, som er vurderet i forhold til resultaterne af modelscenarier af energisystemet. Nærmere bestemt er udgangspunktet, der er anvendt i den konsekvensvurdering, der ledsager forslaget, EU-referencescenariet 2016 (REF2016), som indeholder fremskrivninger af energisystemet frem til 2030 på grundlag af de nuværende tendenser og politikker. 3.5.1. Referencescenarier På grundlag af REF2016 og EUCO27 (se nedenfor under 3.5.2.) er der efterfølgende anvendt specifikke referencescenarier, som fremhæver de forventede konsekvenser af at videreføre den nuværende politik og praksis for udviklingen i de specifikke sektorer, der er genstand for politiske indgreb, idet det antages, at alle øvrige sektorer og politikker er i tråd med det centrale politiske scenarie. 3.5.2. Politikscenarierne Der blev også anvendt et centralt politisk scenario, som er opstillet i forbindelse med de konsekvensanalyser, der ledsager forslaget til revision af direktivet om energieffektivitet hhv. forslaget til forordning om indsatsfordeling. Dette scenario (kaldet "EUCO27") indeholder en prognose af den forventede udvikling på tværs af sektorer med sigte på at nå 2030-målene og lette påvisningen af omfanget af de økonomiske, sociale og miljømæssige udfordringer på en omkostningseffektiv måde, som er forbundet med at nå frem til en andel af vedvarende energi på mindst 27 %. Denne tilgang, der bygger på et fælles politisk scenario og efterfølgende fokuserer på "ét problem ad gangen", blev anset for den eneste praktisk gennemførlige måde at vurdere virkningerne af de specifikke løsninger inden for rammerne af forskellige vidtrækkende initiativer, som Kommissionen forelagde som led i 2016-initiativerne under energiunionen. 3.5.3. Anvendte modeller Den modelsamling, som er anvendt til at vurdere flere løsninger, der ligger til grund for forslaget, er den samme modelsamling som den, der blev anvendt til klima- og energipakken for 2020 og 2030-rammen for klima- og energipolitikken. Modelsamlingen indeholder flere modeller (PRIMES, PRIMES- TAPEM & PRIMES-TREMOVE, PRIMES Biomass Supply, GAINS, GLOBIOM-G4M, Prometheus og CAPRI), som er indbyrdes forbundet på formelt fastlagte måder for at sikre, at opstillingen af scenarier hænger sammen. Disse forbindelser er nødvendige for at etablere kernen i analysen, som er tendenser for energi, transport og drivhusgasemissioner og omfatter følgende: Det samlede energisystem (energiefterspørgsel, udbud, priser og fremtidige investeringer) og alle emissioner og optag af drivhusgasser:

Tidshorisont: 1990 til 2050 (5-årsintervaller) Geografi: alle individuelle EU-medlemsstater, EU-kandidatlande og, hvor det er relevant, Norge, Schweiz og Bosnien-Hercegovina Virkninger: energi, transport og industri (PRIMES), landbrug, skovbrug og arealanvendelse (GLOBIOM-G4M), atmosfærisk spredning, sundhed og økosystemer (forsuring og eutrofiering) (GAINS); makroøkonomi med flere sektorer, beskæftigelse og social velfærd. Konsekvensanalysen om bæredygtigheden af bioenergi anvender EUCO27 som referencescenarie og vurderer løsninger med de to følgende modelværktøjer: GLOBIOM (global økonomisk arealanvendelsesmodel) og G4M- (skovbrugsmodel), der indeholder fremskrivninger af råvarepriser, konsekvenser for arealanvendelse og drivhusgasemissioner som følge af arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrugssektoren. Green-X (EU's model for vedvarende energi) kombineret med ArcGIS Network (geospatial model for biomassetransportkæder) og MULTIREG (input-output-model), som modellerer opdelingen af vedvarende energikilder og bioenergiråprodukter tillige med drivhusgasemissioner fra energisektoren og de økonomiske og sociale følgevirkninger såsom bruttoværditilvækst, investeringer og beskæftigelse. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget er en omarbejdning af direktivet om vedvarende energi, og de nye foranstaltninger, der er fastsat i artikel 23 og 25, forventes at få begrænsede yderligere budgetmæssige og administrative konsekvenser for medlemsstaternes offentlige myndigheder for så vidt angår de forvaltningsstrukturer, der skal oprettes. I de fleste tilfælde vil omkostningerne, der er forbundet med foranstaltningerne, blive væltet over på de endelige forbrugere, som i sidste ende vil drage fordel af dekarboniseringen. Forslaget har ingen virkninger for Unionens budget. 5.Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget De vigtigste bestemmelser, der i væsentligt omfang ændrer eller tilføjer nye elementer til direktiv 2009/28/EF, er følgende: I artikel 1 angives anvendelsesområdet for dette forslag, og nye elementer for perioden efter 2020 omtales såsom det overordnede bindende EU-mål, VE-egetforbrug, forbedret bæredygtighed for biobrændstoffer, flydende biobrændsler og biomassebrændsler samt drivhusgasemissionsbesparelseskriterier. Med artikel 2 indføres nye definitioner i lyset af ændringerne af direktivet om vedvarende energi. I artikel 3 fastsættes EU-målet for 2030. De nationale mål for 2020 fastsættes som udgangspunkt (dvs. at medlemsstaterne ikke kan gå under de nationale mål for 2020 fra og med 2021). Artiklen indeholder desuden en henvisning til den mekanisme, hvormed det sikres, at dette udgangspunkt opretholdes, og det undgås, at der opstår et efterslæb mht. målopfyldelsen, idet begge dele er fastsat i forvaltningsforordningen. Endvidere ophæves VEK-T-målet på 10 % efter 2020. I artikel 4 fastlægges de generelle principper, som medlemsstaterne kan anvende ved udformningen af omkostningseffektive støtteordninger for at fremme en markedsorienteret og europæiseret tilgang under overholdelse af statsstøttereglerne. I artikel 5 fastsættes en gradvis og delvis åbning af støtteordninger for deltagelse på tværs af landegrænser i elsektoren. I artikel 6 sikres det, at omfanget af og betingelserne for den støtte, der ydes til projekter for vedvarende energi, når medlemsstaterne vælger at gøre dette, ikke revideres på en måde, som får negative konsekvenser for de støttede projekter. I artikel 7, som fastsætter reglerne for, hvordan andelen af energi fra vedvarende kilder beregnes, tilføjes en bestemmelse om en aftagende maksimal andel af biobrændstoffer og flydende biobrændsler, der produceres af fødevare- eller foderafgrøder, fra 2021 med henblik på at imødegå emissioner fra indirekte ændringer i arealanvendelse. Medlemsstaterne må fastsætte en lavere grænse og skelne mellem forskellige typer biobrændstoffer og flydende biobrændsler produceret af fødevare- og foderafgrøder f.eks. ved at fastsætte en lavere grænse for bidraget fra biobrændstoffer, der er produceret af olieholdige afgrøder, idet der tages hensyn til indirekte ændringer i arealanvendelsen. Ved artikel 15 tilføjes en ny metode (der bygger på direktivet om bygningers energimæssige ydeevne) til beregning af minimumsniveauer af energi fra vedvarende kilder i nye bygninger og eksisterende bygninger, der skal renoveres. Ved artikel 16 etableres en tilladelsesproces for VE-projekter med én udpeget myndighed ("kvikskranke") og en maksimal frist for tilladelsesproceduren. Ved artikel 17 indføres en simpel underretning af distributionssystemoperatører, når det drejer sig om små projekter, og en særlig bestemmelse om at fremskynde tilladelsesproceduren for opgradering af eksisterende VE-anlæg.

Ved artikel 19 tilføjes visse ændringer af oprindelsesgarantiordningen: i) for at udvide oprindelsesgarantierne til at omfatte gas fra vedvarende kilder; ii) for at gøre udstedelsen af oprindelsesgarantier for opvarmning og køling obligatorisk efter anmodning fra en producent; iii) for at gøre anvendelsen af oprindelsesgarantier obligatorisk i forbindelse med videregivelsen af oplysninger om VEK-E og gas fra vedvarende energikilder iv) for at åbne mulighed for at udstede oprindelsesgarantier for VEK-E tildelt ved bortauktionering og anvende indtægterne til at udligne omkostningerne ved støtteordninger for vedvarende energi; og v) for at forbedre de administrative procedurer ved at anvende CEN-standarden. Ved artikel 21 styrkes forbrugernes stilling, idet de kan drage fordel af VE-egetforbrug uden unødige begrænsninger og opnå et vederlag for den elektricitet, de tilfører nettet. I artikel 22 fastsættes nye bestemmelser om energifællesskaber for at sætte dem i stand til at deltage på markedet. Med artikel 23 tilsigtes det at udnytte potentialet for vedvarende energi i sektoren for opvarmning og køling, sikre et omkostningseffektivt bidrag fra sektoren for at nå målet og skabe et større marked for VEK-H&C i hele EU. Det følger heraf, at medlemsstaterne vil bestræbe sig på at opnå en årlig forøgelse på 1 % i andelen af vedvarende energi inden for opvarmning og køling. Det er op til medlemsstaterne at beslutte, hvordan dette implementeres. Ved artikel 24 styrkes energiforbrugeres stilling, ved at de oplyses om fjernvarmes energimæssige ydeevne, og de sættes i stand til at afslå at købe opvarmning/køling fra et fjernvarme/kølesystem på ejendomsniveau, hvis forbrugerne, eller en part eller på deres vegne, kan opnå en betydeligt bedre energimæssig ydeevne i kraft af foranstaltninger på ejendomsniveau. Den åbner desuden lokale opvarmnings- og kølingssystemer for producenter af VE-opvarmning og -køling og for overskudsvarme eller -køling samt tredjemand, der handler på deres vegne. I artikel 25 fastsættes en forpligtelse for brændstofleverandører på EU-niveau til at levere en vis andel (6,8 % i 2030) lavemissionsbrændstoffer og brændstoffer fra vedvarende kilder (herunder vedvarende elektricitet og avancerede biobrændstoffer) med henblik på at fremme dekarbonisering og energidiversificering og sikre et omkostningseffektivt bidrag fra sektoren til opfyldelse af det overordnede mål. Spørgsmål vedrørende indirekte ændringer i arealanvendelsen tages op i artikel 7, hvorved der fastsættes en aftagende maksimal andel af biobrændstoffer og flydende biobrændsler, der produceres af fødevare- eller foderafgrøder, fra og med 2021. Omstillingen til avancerede biobrændstoffer fremmes ved et særligt delmandat, hvorved deres bidrag øges hvert år med henblik på at nå op på mindst 3,6 % i 2030. Endelig indeholder artiklen en bestemmelse om, at der indføres nationale databaser, hvormed sporbarheden af brændstofferne sikres, og risikoen for svig mindskes. Ved artikel 26 skærpes de eksisterende EU-bæredygtighedskriterier for bioenergi, herunder ved at deres anvendelsesområde udvides til at omfatte biomasse og biogas, som anvendes til opvarmning og køling samt elproduktion. Bæredygtighedskriteriet for biomasse fra landbruget er strømlinet med henblik på at mindske den administrative byrde. Den nye tekst strammer ligeledes op på kriteriet for beskyttelse af tørvemoser, og kontrollen forenkles. Der indføres et nyt risikobaseret bæredygtighedskriterium for skovbiomasse og et LULUCF-krav med henblik på at sikre en korrekt kulstofopgørelse af kulstofpåvirkninger fra skovbiomasse anvendt til energiproduktion. Derudover øges kravet til drivhusgasbesparelser, der gælder for biobrændstoffer, til 70 % for nye anlæg, og et krav om en besparelse på 80 % anvendes for biomassebaseret opvarmning/køling og elektricitet. For at undgå uforholdsmæssigt store administrative byrder, finder EU-kriterierne for bæredygtighed og drivhusgasbesparelser ikke anvendelse på små biomassebaserede anlæg til opvarmning/køling og elektricitet med en kapacitet på under 20 MW. Bilag V indeholder ajourførte standardværdier for biobrændstoffer og flydende biobrændsler, og et nyt bilag VI er tilføjet for at indføre en fælles drivhusgasopgørelsesmetode for biomassebrændsler til varme og elektricitet, inklusive standardværdier. I artikel 27 tydeliggøres massebalancesystemet, og det tilpasses således, at det omfatter samudrådning af biogas og tilførsel af biometan til naturgasnettet. Den ændrede artikel omfatter obligatorisk anerkendelse af dokumentation fra andre medlemsstaters nationale ordninger, som Kommissionen har kontrolleret. For at strømline EU's bæredygtighedskriterier ophæves en række ikke-operationelle bestemmelser, herunder muligheden for at indgå bilaterale aftaler med tredjelande, og Kommissionens mulighed for at anerkende områder til beskyttelse af sjældne, truede eller udryddelsestruede økosystemer eller arter, der er anerkendt i internationale aftaler eller er medtaget på lister udarbejdet af mellemstatslige organisationer eller Den Internationale Naturværnsunion. Derudover afklares det retsgrundlag, som giver Kommissionen mulighed for at angive revisionsprincipper, som de frivillige ordninger skal anvende, med større fokus på at begrænse den administrative byrde. Endelig forbedres medlemsstaternes deltagelse i forvaltningen af frivillige ordninger ved at åbne mulighed for at kontrollere certificeringsorganerne. Artikel 28 indeholder et retsgrundlag, der giver Kommissionen mulighed for at ajourføre metoden til beregning af drivhusgas. Ligeledes præciseres den fremtidige anvendelse af medlemsstaternes rapporter om gennemsnitlige emissioner fra dyrkning. Artikel 3, artikel 4, artikel 16, stk. 1-8, artikel 22 og 23 og artikel 24 og 26 i direktiv 2009/28/EF vil blive ophævet ved dette forslag. Artikel 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 25, 25a, 27, 28, 29 i direktiv 2009/28/EF (artikel 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 18, 31, 32, 33, 35 og 36 i dette forslag) har været genstand for redaktionelle ændringer (f.eks. tekniske aspekter eller tilpasninger til nye ændringer og bestemmelser) eller blot omnummereret. 6.Yderligere oplysninger Forenkling og lovmæssig egnethed Fastsættelsen af EU-målet for 2030 åbner mulighed for at gennemføre en helhedsorienteret tilgang til udnyttelsen af vedvarende energi. Dette indebærer et fælles overordnet mål for vedvarende energi på mindst 27 % i Unionen frem til 2030, uden at det er nødvendigt at fastholde et specifikt delmål for VEK-T. Endvidere omfatter forslaget foranstaltninger for vedvarende energi på tværs af de tre sektorer, synligheden af investeringer i vedvarende energi styrkes, de overordnede lovgivningsmæssige rammer forbedres, og potentialet udnyttes i alle sektorer med henblik på at bidrage til den fælles indsats for at nå 2030-målet. Beregningen af det endelige forbrug af energi fra vedvarende energikilder i transportsektoren er flyttet til artikel 7 for at bringe den på linje med beregningen af det endelige forbrug af energi fra vedvarende kilder inden for elektricitet samt opvarmning og køling. Der er truffet foranstaltninger med henblik på at strømline den nuværende ramme for støtte til elektricitet fra vedvarende energikilder (f.eks. artikel 4 i forslaget) og løse tværgående problemer (f.eks. administrative hindringer i artikel 15, 16 og 17 i forslaget). Ophævelse af gældende retsforskrifter Vedtagelse af forslaget vil indebære, at det nuværende direktiv om vedvarende energikilder ophæves fra den 1. januar 2021. Fornyet gennemgang/revision/udløbsklausul Forslaget indeholder en generel revisionsklausul i artikel 30. Omarbejdning

Denne begrundelse ledsager et forslag til omarbejdning af direktivet om vedvarende energi. Denne særlige tilgang er valgt, fordi omarbejdning indebærer nye indholdsmæssige ændringer, samtidig med at visse bestemmelser i den tidligere retsakt forbliver uændrede. Sammenligningstabel Medlemsstaterne skal forelægge Kommissionen de nationale bestemmelser til gennemførelse af direktivet og en sammenligningstabel mellem de pågældende bestemmelser og direktivet. I betragtning af af dette forslags store rækkevidde og antallet af indførte retlige forpligtelser, er denne sammenligningstabel nødvendig, for at Kommissionen på passende vis kan udføre sin tilsynsopgave med gennemførelsen af direktivet. Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) Den foreslåede retsakt er EØS-relevant og bør derfor omfatte hele EØS-området. ê 2009/28/EF (tilpasset) ð nyt 2016/0382 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fremme af anvendelsen af vedvarende energikilder (omarbejdning) (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Europæiske Fællesskab, Ö traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, Õ særlig artikel 175, stk. 1, ð 194, stk. 2, ï samt artikel 95 med hensyn til artikel 17, 18 og 19 i dette direktiv, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg , under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget ,

efter Ö den almindelige lovgivningsprocedure, og Õ proceduren i traktatens artikel 251 , og ud fra følgende betragtninger: ò nyt (1)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF er blevet ændret væsentligt flere gange. Da der nu skal foretages yderligere ændringer i nævnte direktiv, bør det af klarhedshensyn omarbejdes. ê 2009/28/EF, betragtning 1 (tilpasset) ð nyt (2)ð Et af Unionens energipolitiske mål er at fremme vedvarende energiformer. ï Styring af det europæiske energiforbrug samt øget Den øgede anvendelse af energi fra vedvarende energikilder udgør sammen med energibesparelser og øget energieffektivitet vigtige elementer Ö et vigtigt element Õ i den pakke af foranstaltninger, som er nødvendig for at reducere drivhusgasemissionerne og efterkomme Kyotoprotokollen til De Forenede Nationers rammekonvention Ö Parisaftalen af 2015 Õ om klimaændringer samt opfylde yderligere fællesskabsforpligtelser og internationale forpligtelser om at reducere drivhusgasemissionerne efter 2012 Ö Unionens 2030-ramme for klima- og energipolitikkerne og herunder det bindende mål om at nedskære emissionerne i Unionen med mindst 40 % set i forhold til 1990-niveauet frem til 2030 Õ . Disse faktorer spiller også Ö Den spiller også Õ en vigtig rolle for med hensyn til at fremme energiforsyningssikkerheden, den teknologiske udvikling og innovation, nye beskæftigelsesmuligheder og regional udvikling, navnlig i landdistrikterne og isolerede områder ð eller i regioner med lav befolkningstæthed ï . ê 2009/28/EF, betragtning 2 (tilpasset) ð nyt (3)Navnlig flere teknologiske forbedringer, incitamenter til anvendelse og udbygning af den offentlige transport samt anvendelse af energieffektiv teknologi og Ö fremme af Õ anvendelse af energi fra vedvarende energikilder ð i elsektoren, opvarmnings- og kølingssektoren ï til Ö samt ÕtransportÖ sektoren Õ er nogle af Fællesskabets mest Ö meget Õ effektive midler ð , i lighed med energieffektivitetsforanstaltninger, ï Ö til at reducere Õ til at gøre sig mindre ð drivhusgasemissioner i Unionen og ï Ö gøre Unionen mindre Õ afhængigt af importeret ð gas og ï olie på transportområdet, hvor problemet med energiforsyningssikkerhed er mest presserende, og få indflydelse på markedet for brændstof til transport. ò nyt (4)Ved direktiv 2009/28/EF er der fastsat et regelsæt for fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende kilder, hvori der fastsættes bindende nationale mål, som skal opfyldes frem til 2020, for den vedvarende energis andel af energiforbruget og for transportsektoren. Ved Kommissionens meddelelse af 22. januar 2014 blev der fastlagt en ramme for Unionens fremtidige energi- og klimapolitikker, og den medvirkede til at udvikle fælles forståelse af, hvordan disse politikker skal videreudvikles efter 2020. Kommissionen foreslog, at Unionens mål for andelen af vedvarende energi, der forbruges i Unionen, skal være mindst 27 % i 2030. (5)Det Europæiske Råd tilsluttede sig dette mål på mødet i oktober 2014 og gav udtryk for, at medlemsstaterne kan fastsætte deres egne mere ambitiøse nationale mål. (6)Europa-Parlamentet har i sine beslutninger om "Politikramme for klima- og energipolitikken i perioden 2020-2030" og om "Statusrapport om vedvarende energi" udtalt sig til fordel for et bindende EU 2030-mål om, at mindst 30 % af det samlede endelige energiforbrug skal dækkes af vedvarende energikilder, og understreget, at dette mål bør gennemføres ved hjælp af individuelle nationale mål under hensyntagen til den enkelte medlemsstats situation og muligheder.

(7)Der bør derfor fastsættes et bindende EU-mål om, at vedvarende energi skal udgøre mindst 27 %. Medlemsstaterne bør fastlægge deres bidrag til opfyldelsen af dette mål som led i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner i forbindelse med den forvaltningsproces, der er fastlagt i forordning [forvaltning]. (8)Fastsættelsen af et bindende EU-mål for vedvarende energi frem til 2030 vil fortsat tilskynde til udvikling af teknologier, der producerer vedvarende energi, og give investorer vished. Et mål fastsat på EU-plan vil give medlemsstaterne større råderum til at opfylde deres mål for reduktion af drivhusgasemissioner på den mest omkostningseffektive måde i forhold til deres særlige forhold, energimiks og kapacitet til at producere vedvarende energi. (9)De nationale mål, der er fastsat for 2020, bør være medlemsstaternes mindstebidrag til den nye ramme for 2030. Den nationale andel af vedvarende energikilder bør under ingen omstændigheder falde til under dette bidrag og, hvis dette sker, bør den pågældende medlemsstat træffe passende foranstaltninger til at sørge for, at denne referenceværdi opretholdes, og bidrage til det finansielle instrument, der er omhandlet i forordning [forvaltning]. (10)Medlemsstaterne bør træffe yderligere foranstaltninger, hvis den vedvarende energis andel på EU-plan ikke holder kursen i retning af at opfylde EU-målet om, at vedvarende energi skal udgøre mindst 27 %. Det gælder ifølge forordning [forvaltning], at hvis Kommissionen i forbindelse med vurderingen af de integrerede nationale energi- og klimaplaner konstaterer et efterslæb i forhold til ambitionen, kan Kommissionen træffe foranstaltninger på EU-plan for at sikre, at målet opfyldes. Konstaterer Kommissionen i forbindelse med vurderingen af de integrerede nationale energi- og klimapolitiske statusrapporter et efterslæb i forhold til ambitionen, bør medlemsstaterne anvende de foranstaltninger, der er fastsat i forordning [forvaltning], som giver dem et tilstrækkeligt råderum til at vælge. (11)For at støtte medlemsstaternes ambitiøse bidrag til EU-målet bør der fastsættes en finansiel ramme med henblik på at fremme investeringer i projekter vedrørende for energi i disse medlemsstater – også ved brug af finansielle instrumenter. (12)Kommissionen bør målrette tildelingen af midlerne mod kapitalomkostningerne for VE-projekter, som har en væsentlig indvirkning på omkostningerne ved VE-projekter og deres konkurrenceevne. (13)Kommissionen bør lette udvekslingen af bedste praksis mellem de kompetente nationale eller regionale myndigheder eller organer, f.eks. via regelmæssige møder, for at finde en fælles tilgang til ud fra gennemsigtige kriterier og pålidelige markedsprissignaler at fremme udbredelsen af omkostningseffektive projekter for vedvarende energi, fremme investeringer i nye, fleksible og rene teknologier og fastlægge en passende strategi til at forvalte udfasningen af teknologier, som ikke bidrager til at reducere emissionsniveauet eller ikke frembyder tilstrækkelig fleksibilitet. ê 2009/28/EF, betragtning 7 (tilpasset) ð nyt (14)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet og, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/30/EF af 8. maj 2003 om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer og andre fornyelige brændstoffer til transport ð og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1099/2008 ï fastlægger definitioner på forskellige former for energi fra vedvarende energikilder. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF XXXX/XX/EU af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet Ö Õ fastlægger definitioner for elsektoren generelt. For at sikre retssikkerhed og klarhed er det hensigtsmæssigt at bruge ÖdisseÕ de samme eller lignende definitioner med henblik på dette direktiv. ò nyt (15)Støtteordninger for elektricitet fra vedvarende kilder har vist sig at være en effektiv metode til at fremme udbredelsen af vedvarende elektricitet. Hvis og når medlemsstaterne beslutter at gennemføre støtteordninger, bør en sådan støtte gives i en form, der forvrider konkurrencen for velfungerende elmarkeder mindst muligt. Til dette formål tildeler et stigende antal medlemsstater støtte på en måde, hvor støtten tildeles som et tillæg til markedsindtægter. (16)Elproduktion fra vedvarende energikilder bør udbredes til de lavest mulige omkostninger for forbrugerne og skatteyderne. Ved udformningen af støtteordninger og tildelingen af støtte bør medlemsstaterne forsøge at minimere de samlede systemomkostninger ved udnyttelsen under fuld hensyntagen til nettets og systemets udviklingsbehov, det deraf følgende energimiks og teknologiernes potentiale på lang sigt. (17)Åbningen af muligheden for støtteordninger for deltagelse på tværs af landegrænser begrænser negative påvirkninger af det indre energimarked og kan under visse omstændigheder bistå medlemsstaterne med at opfylde EU-målet mere omkostningseffektivt. Deltagelse på tværs af landegrænser er også en naturlig følge af udviklingen af en EU-politik for vedvarende energi med et bindende mål på EU-niveau, der afløser nationale bindende mål. Medlemsstaterne bør derfor pålægges gradvist og delvist at åbne for muligheden for støtte til projekter i andre medlemsstater og fastlægge en række måder, hvorpå denne gradvise åbning kan gennemføres under overholdelse af bestemmelserne i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, navnlig artikel 30, 34 og 110. (18)Uden at det berører tilpasninger af støtteordninger for at bringe dem i overensstemmelse med statsstøttereglerne bør støttepolitikker til fordel for vedvarende energikilder være stabile, og hyppige ændringer bør undgås. Sådanne ændringer har direkte indvirkning på kapitalfinansieringsomkostningerne, udgifter til projektudvikling og derfor på de samlede omkostninger ved at udnytte vedvarende energikilder i Unionen. Medlemsstaterne bør undgå, at en revision af en eventuel støtte til projekter for vedvarende energi påvirker projekternes økonomiske levedygtighed negativt. Medlemsstaterne bør i den sammenhæng fremme omkostningseffektive støttepolitikker og sikre deres finansielle holdbarhed. (19)Medlemsstaternes forpligtelser til at udarbejde handlingsplaner vedrørende vedvarende energikilder og statusrapporter og Kommissionens forpligtelse til at aflægge rapport om medlemsstaternes fremskridt er afgørende for at øge gennemsigtigheden, skabe klarhed for investorerne og forbrugerne samt muliggøre en effektiv overvågning. Ved forordning [forvaltning] integreres disse forpligtelser i forvaltningssystemet for energiunionen, hvori planlægnings- og rapporterings- og overvågningsforpligtelser strømlines på energi- og klimaområdet. Gennemsigtighedsplatformen for vedvarende energi er ligeledes integreret i den bredere e-platform, der er fastsat ved forordning [forvaltning]. ê 2009/28/EF, betragtning 11 (tilpasset)

(20)Det er nødvendigt at fastlægge gennemsigtige og utvetydige regler for beregningen af andelen af energi fra vedvarende energikilder og for definitionen af disse energikilder. I denne forbindelse bør energi, der findes i have og andre vandområder i form af bølger, havstrømme, tidevand, termiske energigradienter eller saltgradienter, medtages. ê 2009/28/EF, betragtning 5 For at reducere emissionen af drivhusgasser i Fællesskabet og mindske dens afhængighed af energiimport bør udviklingen af energi fra vedvarende energikilder og øget energieffektivitet hænge nøje sammen. ê 2009/28/EF, betragtning 8 Det fremgår af Kommissionens meddelelse af 10. januar 2007»En køreplan for vedvarende energi — Vedvarende energi i det 21. århundrede — vejen til en mere bæredygtig fremtid«, at et mål på 20 % for andelen af energi fra vedvarende energikilder i det samlede energiforbrug og et mål på 10 % for andelen af energi fra vedvarende energikilder på transportområdet ville være passende og realistiske mål, og at en ramme med bindende mål vil give erhvervslivet den langsigtede stabilitet, der er nødvendig for at foretage rationelle, bæredygtige investeringer i sektoren for vedvarende energi, som kan begrænse afhængigheden af importerede fossile brændstoffer og styrke anvendelsen af ny energiteknologi. Disse mål indgår i målet om en forbedring af energieffektiviteten på 20 % senest i 2020, som Kommissionen opstillede i sin meddelelse af 19. oktober 2006 om en handlingsplan for energieffektivitet: udnyttelse af potentialet, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i marts 2007 og af Europa-Parlamentet i beslutning af 31. januar 2008 om den nævnte handlingsplan. ê 2009/28/EF, betragtning 9 Det Europæiske Råd bekræftede på sit møde i marts 2007 Fællesskabets tilsagn om at udvikle energi fra vedvarende energikilder efter 2010 i hele Fællesskabet. Det tilsluttede sig et bindende mål om, at energi fra vedvarende energikilder skal udgøre 20 % af Fællesskabets samlede energiforbrug senest i 2020, og et bindende mål, som alle medlemsstater skal opfylde, om, at biobrændstoffer senest i 2020 skal udgøre minimum 10 % af forbruget af benzin og diesel til transport på en omkostningseffektiv måde. Det erklærede, at den bindende karakter af målsætningen for biobrændstoffer er hensigts