Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Resolution om EØSU's forslag til genopbygning og genopretning efter covid-19-krisen: »EU skal tage udgangspunkt i princippet om, at Unionen er et skæbnefællesskab« baseret på arbejdet i underudvalget om genopretning og genopbygning efter covid-19

(2020/C 311/01)

Ordførere: Petr ZAHRADNIK (Gr. I) Stefano PALMIERI (Gr. II) Jan DIRX (Gr. III)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin plenarforsamling den 10.-11. juni 2020 (mødet den 11. juni) følgende resolution med 221 stemmer for, ingen imod og 6 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. EØSU glæder sig meget over og støtter Kommissionens forslag vedrørende planen »Next Generation EU« og det samlede EU-budget for perioden 2021-2027. I denne resolution skitserer vi, hvad forslagene til genopretning og genopbygning efter coronaviruskrisen efter vores mening bør føre til. Følgende fire punkter er centrale for os:

1.2. EØSU er overbevist om, at genopretningen efter coronaviruskrisen kun vil lykkes, hvis den ledsages af en omstrukturering af vores samfund: Vi er nødt til at fokusere på såvel genopbygning som genopretning. Vi kan ikke blot genskabe det samfund, der fandtes før: Vi skal omstrukturere og forbedre det. EØSU mener, at omstrukturering og forbedringer skal baseres på de principper, der ligger til grund for hele vores arbejde: beskyttelse af menneskerettigheder og sociale rettigheder, demokratiske værdier og retsstatsprincippet, udnyttelse af det indre markeds fulde potentiale, opfyldelse af verdensmålene for bæredygtig udvikling (SDG), skabelse af en cirkulær økonomi og opnåelse af klimaneutralitet i EU senest i 2050. Vi skal også sikre god regeringsførelse og demokratisk ansvarlighed. Det er også bydende nødvendigt at forstå, hvorfor visse samfundsgrupper er blevet mere sårbare under krisen, både hvad angår utilstrækkelig beskyttelse mod smitte og tab af levebrød. Fremover må vi gøre en indsats for at begrænse denne sårbarhed.

1.3. Processen i forbindelse med det europæiske semester vil få en stadig vigtigere rolle i forbindelse med overvågning og evaluering af de tiltag, der indgår i Next Generation EU-planen, og EØSU mener, at de økonomiske og sociale partnere samt civilsamfundet bør spille en vigtig rolle i denne proces.

1.4. I den nye genopretnings- og genopbygningsproces håber EØSU, at den kommende konference om Europas fremtid kan være en lejlighed til at styrke og uddybe EU's institutionelle struktur og gennemføre en reel fornyelse af EU-projektet, så Unionen bliver i stand til at håndtere de kommende årtiers udfordringer.

1.5. De investeringer, der foretages som led i de økonomiske incitamenter på kort sigt, bør enten være neutrale set i forhold til eller fremskynde den strukturelle omstilling af Europas økonomi til nulforurening, genopretning af biodiversiteten og klimaneutralitet senest i 2050.

1.6. Alle borgeres deltagelse gennem arbejdsmarkedsparternes og civilsamfundets organisationer vil gøre det muligt at reformere økonomien og samfundet. Medlemsstaterne og EU skal derfor sikre, at ingen lades i stikken i denne komplekse proces.

1.7. Først og fremmest er en af de vigtigste erfaringer fra coronaviruskrisen, at sundhedssystemerne i næsten alle europæiske lande skal styrkes gennem oprettelsen af en »EU-sundhedsunion«.

2. Covid-19-krisen: et eksternt symmetrisk chok for EU med forskellige konsekvenser for EU's medlemsstater

2.1. Covid-19-krisen og dens konsekvenser for EU

2.1.1. Det er for tidligt at vurdere den fulde indvirkning af covid-19-pandemien på tidspunktet for udarbejdelsen af denne resolution, men det står allerede klart, at dette er det værste økonomiske chok som de europæiske økonomier har oplevet siden Anden Verdenskrig. Vejen mod genopretning vil sandsynligvis blive lang og udfordrende. IMF's og Kommissionens prognose bekræfter, at denne krise har ramt alle EU-medlemsstater med forskellig intensitet ( 1 ) . Krisen udfordrer ikke blot vores adfærdsmønstre, men også vores produktions-, forbrugs- og beskæftigelsesmønstre.

2.1.2. Det er en alvorlig krise, fordi den har ramt EU på et tidspunkt, hvor Unionen i høj grad er svækket økonomisk og politisk. I nogle lande er de negative virkninger af den forudgående økonomiske og finansielle krise (2008-2010) endnu ikke overvundet, og deres økonomier er stadig ret påvirkelige, skrøbelige og sårbare over for chok. Samtidig er visse samfundsgrupper, selv i de mere velhavende medlemsstater, endnu ikke kommet på fode igen efter den sidste økonomiske krise. Dette er for eksempel tilfældet for personer med handicap ( 2 ) . Desuden er krisen opstået på et afgørende tidspunkt for EU, hvor Unionen befinder sig i en overgangsfase hen imod en digital økonomi, der tager højde for økonomisk, miljømæssig og social bæredygtighed.

2.1.3. Dette er en krise, der har ødelæggende konsekvenser set i et økonomisk og socialt perspektiv, og det har øverste prioritet at sikre, at alle aktiviteter og politikker sigter mod at få vores liv, vores økonomiske, sociale og miljømæssige systemer og vores organisationer tilbage til »det nye normale«.

2.1.4. Krisen vil udgøre en alvorlig stresstest for Den Europæiske Union som helhed, for vores økonomiske system og sociale modeller, for vores værdier og for vores demokrati.

2.2. Økonomiske konsekvenser

2.2.1. I modsætning til den tidligere krise er vi denne gang blevet kastet ud i en fuldstændig nedlukning af mange aktiviteter, hvilket har resulteret i en kraftig produktionsnedgang, hurtigt stigende arbejdsløshed og en forværring af levestandarden (faldende realindkomst, jobusikkerhed, begrænset mobilitet), en drastisk nedgang i udenrigshandelen både inden for EU og med tredjelande og en kraftig forværring af indikatorerne for de offentlige finanser.

2.2.2. På grundlag af en tilgængelig analyse af covid-19-krisens indvirkning på den økonomiske vækst, der forudsiger en reduktion af væksten i BNP på omkring 8 % ( 3 ) , vil den globale arbejdsløshed stige med 24,7 millioner, mens stigende usikkerhed vil berøre mellem 13 millioner og 36 millioner arbejdspladser ( 4 ) . For EU som helhed forventes det, at arbejdsløshedsprocenten vil stige fra 6,7 % (2019) til 9,0 % (2020) ( 5 ) . Denne krise udgør også en alvorlig udfordring for: i) systemet bestående af små og mellemstore virksomheder, som udgør rygraden i det europæiske produktionssystem, ii) konkurrenceevnen hos de store europæiske virksomheder, iii) overlevelsesevnen i visse økonomiske sektorer såsom hoteller og indkvartering, turisme, transport og kultur.

2.2.3. Prognoserne for 2021 ( 6 ) er langt mere optimistiske og forudser en betinget genopretning, der imidlertid vil afhænge af følgende parametre: ophævelse af de restriktive foranstaltninger og kontrol med pandemien, samtidig med at de hidtil usete monetære, finanspolitiske og lovgivningsmæssige foranstaltninger, som medlemsstaterne og EU har vedtaget, vil vise sig at være effektive med hensyn til at afbøde krisens umiddelbare økonomiske og sociale virkninger og mindske den langvarige skade på de økonomiske og sociale relationer og globale værdikæder.

2.2.4. Set i et EU-perspektiv er det indre marked stort set blevet lammet. Endvidere har medlemsstaternes krisepakker skabt en risiko for, at der opstår ulige konkurrencevilkår, hvilket er et problem, som der hurtigt skal tages fat på. Usikkerheden med hensyn til fremtidige investeringer skød i vejret og førende indikatorer såsom indkøbschefindekset og indikatorerne for erhvervs- og forbrugertillid nåede et historisk lavpunkt.

2.2.5. Det er derfor sandsynligt, at de mest alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser vil blive registreret i andet kvartal i år, alt afhængigt af hvor hårdt de forskellige sektorer er blevet ramt. I anden halvdel af 2020 kan vi forvente en vis økonomisk genopretning, selv om genopretningen kan variere fra land til land.

2.2.6. Endnu mere alvorligt er det, at chokket fuldstændig har afbrudt og ændret vores sædvanlige livsstil og adfærdsmønstre. Som en del af genopretningen og genopstartsprocessen er det nødvendigt, at der ikke kun fokuseres på at genoprette de økonomiske aktiviteter. Det er måske så meget desto mere presserende og vigtigere at skabe håb og muligheder for, at vi kan tilpasse vores liv til det »nye normale«, herunder en fuld overholdelse af principperne om bæredygtig udvikling.

2.3. Sociale konsekvenser

2.3.1. Covid-19 vil få vidtrækkende konsekvenser for arbejdsmarkedet. Ud over den umiddelbare bekymring for arbejdstagernes og deres familiers sundhed vil virussen og de efterfølgende økonomiske chok påvirke arbejdslivet på tre centrale måder: 1) antallet af arbejdspladser (både arbejdsløshed og underbeskæftigelse), 2) jobkvalitet og 3) følgevirkningerne for specifikke grupper, der er mere sårbare over for ugunstige rammevilkår på arbejdsmarkedet. Nogle kategorier af arbejdstagere påvirkes i højere grad, fordi de ikke er beskyttet af sociale sikkerhedsnet: unge i usikre ansættelsesforhold, ældre arbejdstagere, arbejdstagere med handicap, kvinder, da de er overrepræsenterede i de hårdt ramte sektorer eller fordi de bliver hjemme for at tage sig af familiemedlemmer, selvstændige og platformsarbejdere, lavtlønnede arbejdstagere, vandrende arbejdstagere og såkaldte »usynlige« arbejdstagere, dvs. dem der arbejder sort. Fattigdommen blandt personer i arbejde vil sandsynligvis stige betydeligt ( 7 )

2.3.2. Sikring af beskæftigelse og indkomst for alle arbejdstagere er en prioritet, og vi er nødt til at udforme de nuværende politikker i et langsigtet perspektiv. EU har brug for en stærk europæisk social genopretnings- og genopbygningsstrategi på EU-niveau og på nationalt niveau, der aktivt inddrager arbejdsmarkedets parter for at puste nyt liv i økonomien, sikre arbejdstagernes rettigheder og skabe trivsel for alle. Der er behov for mere gennemgribende institutionelle og politiske reformer for at styrke genopretningen og opbygge modstandsdygtighed gennem robuste og universelle sociale beskyttelsessystemer, der kan fungere som automatiske økonomiske og sociale stabilisatorer i krisesituationer. Dette vil også bidrage til at genopbygge tilliden til institutioner og regeringer.

2.3.3. Den sociale toparts- og trepartsdialog mellem regeringer, arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer er et vigtigt redskab i udviklingen og gennemførelsen af bæredygtige løsninger, lige fra lokalsamfundet til det globale niveau. Dette kræver stærke, uafhængige og demokratiske arbejdsmarkedsorganisationer.

2.3.4. Der bør lægges særlig vægt på at sikre, at der ikke bliver tale om en genopretning i to hastigheder efter denne krise, som det var tilfældet efter den sidste krise. Der skal gives støtte til alle grupper, så de kan deltage i genopretningen i fællesskab, uden at de mere sårbare samfundsgrupper bliver nødt til at vente tålmodigt på at opleve de samme forbedringer i beskæftigelse og levestandard som resten af befolkningen. Dette gælder især for unge, personer med handicap, personer fra etniske minoriteter samt migranter og flygtninge.

2.3.5. Der er også behov for særlig opmærksomhed og tiltag møntet på grupper uden for arbejdsmarkedet, der allerede oplever fattigdom, samt de nye grupper af fattige, som forventes at komme til. Disse grupper risikerer yderligere marginalisering ledsaget af mange sociale og sundhedsmæssige problemer.

2.3.6. Civilsamfundsorganisationerne selv er blandt ofrene for ulighed og svagheder i systemet. Deres nuværende og fremtidige evne til at tage hånd om borgernes behov trues af ofte begrænsede og svingende ressourcer. Dette skal afhjælpes ved at sikre, at der findes finansieringsmekanismer for civilsamfundsorganisationer.

3. En evaluering af EU's reaktion på covid-19-krisen

3.1. Nødforanstaltningerne

3.1.1. På nuværende tidspunkt i Europa (og på lignende vis i hele verden) bestemmer coronaviruspandemien alle parametre for vores liv, herunder økonomisk aktivitet, organisation og systemer. Økonomien og den økonomiske politiks instrumenter er helt underlagt indsatsen for at finde en effektiv løsning på krisen og yde et væsentligt bidrag til at bringe den til ophør. Selv i denne kritiske periode er det imidlertid hensigtsmæssigt at sikre: — at de anvendte finansieringskilder udnyttes effektivt og målrettes efter behov — at alle støtteberettigede (fysiske personer, virksomheder, nonprofitorganisationer, leverandører af offentlige tjenesteydelser osv.), der er berørt af pandemien, modtager en rimelig kompensation — at økonomien kan genstarte, når pandemien er overstået, samtidig med at man har lært af erfaringerne fra den nuværende pandemi, hvad angår sociale spørgsmål, der skal tages hånd om hurtigst muligt.

3.1.2. Selv om markedet og økonomien ikke kan stille en diagnose og evaluere et ukendt medicinsk problem, vil det imidlertid være næsten umuligt at løse problemerne i tilknytning til pandemien uden at tage behørigt hensyn til de potentielle økonomiske og finansielle omkostninger og deres konsekvenser.

3.1.3. Indtil nu har medlemsstaterne og de respektive EU-institutioner vedtaget en række nødforanstaltninger, forebyggende foranstaltninger, stabiliserings- og kompensationsforanstaltninger som reaktion på krisen. Disse foranstaltninger kan opdeles i flere kategorier efter type såsom: monetære tiltag og stabiliseringsforanstaltninger, finanspolitiske tiltag, garantier og långivning samt regulering og proceduremæssige foranstaltninger. Foranstaltningerne fokuserer på alle livsområder, selv om de hovedsageligt vedrører økonomien og erhvervslivet samt sociale anliggender (jf. bilag I).

3.1.4. Foranstaltningerne repræsenterer en omfattende vifte af tiltag i den økonomiske politik, herunder en pengepolitisk reaktion, hovedsageligt en ny bølge af kvantitative lempelser, suppleret med den nye ordning for køb af værdipapirer for at støtte likviditeten på de finansielle markeder, som ECB har ansvaret for, ESM's makroøkonomiske stabiliseringsfunktion, en række finanspolitiske foranstaltninger, der omfatter den midlertidige vedtagelse af fleksible skatteregler og statsstøtteregler, store finanspolitiske tilskud til støtte for virksomheder og enkeltpersoner, der er ramt af pandemien, udsættelse af tilbagebetalingsforpligtelserne og massiv omfordeling af EU's budgetstrømme. Pakken af lovgivningsmæssige og proceduremæssige foranstaltninger af forskellig art spiller også en vigtig rolle.

3.1.5. Det anslås, at finansieringen af de foranstaltninger, der er iværksat for at støtte det europæiske samfund, beløber sig til næsten 3 000 mia. EUR (16 % af EU's BNP i 2019). Indtil nu har der været tale om en blanding af foranstaltninger under den økonomiske politik, der gennemføres på EU- og primært medlemsstatsniveau. I henhold til EU's oprindelige økonomiske beredskabsplan for coronavirus er det kun 165 mia. EUR, der direkte er afsat til fælles EU-finansiering i form af tilskud og finansielle instrumenter. De øvrige EU-tiltag omfatter foranstaltninger til støtte for likviditeten, implementering af mere fleksible regler eller initiativer til garantibaserede finansielle instrumenter. De resterende direkte finanspolitiske foranstaltninger er blevet iværksat eller gennemført af medlemsstaterne. Andelen af EU-tiltag er steget efterfølgende.

3.1.6. Kommissionens pakke om EU's fremtidige finansiering, herunder et forslag til et midlertidigt EU-genopretningsinstrument (kaldet »Next Generation EU«) og en væsentlig tilpasning af det oprindelige forslag til EU's flerårige finansielle ramme (FFR) for 2021-2027 er reelt udtryk for en revolution på dette område.

3.1.7. Endelig bidrager den samlede pakke, som Kommissionen annoncerede i slutningen af maj, i høj grad til at løse de aktuelle problemer. Den er forbundet med et robust og målrettet nyt instrument, der udelukkende fokuserer på covid-19-exit, genstart og genopretning. Pakken forsøger at fokusere på reelle behov for at sikre, at det indre marked forbliver ensartet og operationelt. Finansieringsmodellen synes at være rimelig, idet den både repræsenterer innovation og solidaritet over for medlemsstaterne. Det kommende »Next Generation EU«-instrument skal supplere den nye flerårige finansielle ramme, hvor andre EU-prioriteter, som ikke nødvendigvis er forbundet med pandemien, også skal afspejles i tilstrækkelig grad (f.eks. EU's grønne pagt, forbedringen af det indre marked og vilkårene for EU's konkurrenceevne, den europæiske søjle for sociale rettigheder og den gradvise tilpasning til principperne om bæredygtig udvikling, samt de internationale traktater og konventioner, som EU og medlemsstaterne har undertegnet og ratificeret).

3.2. Analyse og konklusioner vedrørende foranstaltningernes (u)tilstrækkelighed

3.2.1. Som tidligere nævnt er spørgsmålet så omfattende, at det kun er muligt at finde den rette løsning ved hjælp af en velkoordineret politiksammensætning og klare beføjelser til de enkelte aktører samt en målrettet indsats og tidsplan. Blandt de vedtagne foranstaltninger findes der flere nye innovative tilgange, der også kan anvendes i den følgende periode.

3.2.2. Det er første gang siden den seneste krise og dens konsekvenser, at den nyoprettede ESM har mulighed for at stabilisere de makroøkonomiske rammevilkår i euroområdet. Pengepolitikken har også været yderst relevant med hensyn til at give den finansielle sektor mulighed for at forblive funktionel og effektiv med tilstrækkelig likviditet. De foranstaltninger, der indfører mere fleksible regler for statsstøtte og finanspolitisk disciplin er også meget vigtige, idet de gør det muligt at holde finansielle ressourcer i omløb, når risikoen for en nedsat samlet efterspørgsel tager til. Det har haft afgørende betydning hurtigst muligt at yde kompensation til alle dem, der er ramt af krisen — enkeltpersoner, virksomheder og nonprofitorganisationer — i form af en udsættelse af deres forpligtelser og erstatning for skader, der er opstået som følge af nedlukningsperioden.

3.2.3. Nødforanstaltningerne har også været særdeles hensigtsmæssige. I praksis har det vist sig, at medlemsstaterne foretrækker selv at stå for styringen i alvorlige krisesituationer. Der ville have været brug for enkelte koordinerede foranstaltninger i forbindelse med leveringen af lægemidler og medicinsk udstyr, ikke blot af praktiske grunde, men ligeledes for at håndhæve værdierne i EU's indre marked. Dette kan også tjene som inspiration til at indføre exitforanstaltninger og ophæve restriktioner, hvilket skal koordineres nøje. Denne nødsituation giver også i høj grad plads til garanti- og kreditbaserede instrumenter, denne gang hovedsageligt ved hjælp af EIB's instrumenter. Dette afspejler behovet for i højere grad at inddrage privat kapital i henhold til tildelingsreglerne vedrørende den offentlige interesse. Når det reelle behov i så ekstrem grad overstiger de begrænsede ressourcer i de offentlige finanser, er dette den eneste løsning, der kan videreudvikles, når vi når frem til »det nye normale«.

3.2.4. Ligesom med krisen for ti år siden har den nuværende periode også demonstreret de alvorlige begrænsninger i EU's budget for så vidt angår dets muligheder for at reagere på uventede chok, især når chokket opstår ved slutningen af en finansiel ramme. EU's budgetfleksibilitet har gentagne gange vist sig at være en af de største svagheder i EU's finansielle struktur. I tilfælde af, at der bliver behov for at mobilisere virkelig store finansielle ressourcer, skal der oprettes et nyt instrument (f.eks. Next Generation EU), ellers vil det være op til medlemsstaterne at finde disse midler. Denne situation viser tydeligt, at det er nødvendigt at forbedre EU's finansielle system yderligere, navnlig i tilfælde af uventede chok. Den nuværende model skaber et utilstrækkeligt fælles finansielt grundlag for, at EU kan støtte den makroøkonomiske stabilitet i EU og i euroområdet.

3.3. Evaluering af EU-institutionernes beføjelser til at træffe sådanne foranstaltninger

3.3.1. I henhold til beskrivelsen og analysen oven for sætter vi stor pris på ECB's og Eurogruppens relevante og rettidige beslutning om at aktivere ESM. Kommissionens reaktion, navnlig med hensyn til at vedtage mere fleksible regler og nødforanstaltninger til støtte for leveringskæden for varer og udstyr, der var afgørende for at kunne reagere på pandemiens start og spredning, var også yderst relevant. Efter en vis tid påtog Kommissionen sig en ledende rolle, idet den iværksatte og gennemførte en omfattende pakke i maj, herunder det reviderede nye forslag til FFR og instrumentet New Generation EU. Nu er det vigtigt at indhente støtte fra medlemsstaterne for at nå til enighed om pakken og gennemføre den så hurtigt som muligt i praksis. De vigtigste erfaringer, der kan drages, er, at EU som helhed fortsat er ret sårbar over for store udefra kommende chok, og at Unionen på trods af løbende forbedringer stadig er dårligt rustet til at tackle dem. Det mest illustrative eksempel herpå er EU-budgettets meget begrænsede fleksibilitet og parathed.

3.3.2. Desuden begyndte EU-institutionerne og medlemsstaterne først efter nogen tid at vedtage foranstaltninger møntet på at sikre det indre markeds integritet, ensartethed og effektivitet, selvom det indre marked er den største økonomiske succes i EU's integrationsproces.

3.4. Scenarier og fremtidige udfordringer

3.4.1. Det mest sandsynlige scenarie for fremtiden skitserer, at bunden af den økonomiske cyklus nås i andet kvartal af 2020 med gradvise tegn på genopretning i årets anden halvdel. Hvis der ikke kommer nogen anden bølge af pandemien, og hvis exit- og genopretningsstrategierne er hensigtsmæssige og effektive, forventes opsvinget at fortsætte i løbet af 2021 og nå op på niveauet fra før covid-19 i 2022 for så vidt angår den økonomiske produktion og i 2023 med hensyn til investeringsaktivitet. Dette scenario kan betragtes som realistisk, om end en smule optimistisk. Da usikkerheden imidlertid fortsat er meget stor, bør EU også være forberedt på en mindre positiv udvikling, herunder en genindførelse af restriktive foranstaltninger, flere nødforanstaltninger, et større engagement i bestræbelserne på at afbøde konsekvenserne og en mere målrettet kompensation til virksomheder og enkeltpersoner, der har behov for det.

3.4.2. Den nuværende situation er ikke kun en fase i en konjunkturbestemt økonomisk udvikling, men også et vigtigt og afgørende tidspunkt med hensyn til strukturelle ændringer i og reformer af de europæiske økonomiske og sociale systemer og måden de tilrettelægges på. Målet for den nuværende periode er ikke kun at genstarte økonomien i praksis (få den økonomiske cyklus tilbage til niveauet før covid-19), men måske nok så vigtigt at udforme og gennemføre store kvantitative og kvalitative ændringer. Målet er at foretage en overordnet evaluering af vores model set i et socialt, økonomisk og miljørelateret perspektiv og kortlægge dens fordele og ulemper. Den radikale genopbygning skal ikke blot afspejles i nye eller tilpassede politikker, men også i nye kompetencer, der involverer alle aktører (i forbindelserne mellem medlemsstaterne og EU-institutionerne og internt blandt EU-institutionerne selv) i overensstemmelse med nærhedsprincippet. Det er også tid til at gøre status over, hvorfor vores nuværende sociale og økonomiske strukturer efterlader så mange borgere i risikozonen, når der opstår sådanne chok. Den aktuelle pandemi har afsløret en særlig sårbarhed hos personer, hvis usikre ansættelsesforhold ikke giver dem adgang til social beskyttelse og mulighed for at deltage i midlertidige orlovsordninger, når der er behov. Denne sårbarhed omfatter også personer, der er isoleret fra deres lokalsamfund, og de netværk for støtte, der findes i disse.

3.4.3. De vigtigste temaer for genopretnings- og genopbygningsprocessen handler om: — at frigøre det fulde potentiale i det indre marked, så det forbliver integreret, funktionelt og effektivt og konkurrenceevnen dermed bevares — at supplere det indre marked med en ambitiøs social dagsorden, navnlig fuld gennemførelse af den europæiske søjle for sociale rettigheder, så der sikres en social konvergens i opadgående retning — fortsat at gennemføre de nødvendige strukturændringer og de dertil tilknyttede investeringsaktiviteter, navnlig hvad angår digitale, intelligente og sociale innovationer og grøn omstilling — vedvarende at forbedre EU's konkurrenceevne — at etablere rammevilkårene for at styrke EU's selvforsyning og modstandsdygtighed i forbindelse med håndteringen af globale hændelser — at skabe forudsætningerne for at bevare kontrollen over EU's strategiske aktiver og industrier — at støtte adgang til arbejdsmarkedet for alle med det formål at opbygge en inklusiv og modstandsdygtig arbejdsstyrke — at investere i inklusion af marginaliserede befolkningsgrupper for at sikre fuld social og økonomisk deltagelse — at forbedre EU's leveringskæder væsentligt i tilfælde af risici og nødsituationer.

4. Perioden efter covid-19-krisen: anledning til og behov for forandring i Den Europæiske Union

4.1. »Black swan«

4.1.1. Mange observatører forbinder covid-19-krisen med definitionen af »black swan« som formuleret af den libanesiske matematiker Nassim Nicholas Taleb: »a rare and unpredictable event, because it does not fall within the field of normal human expectations but is so disruptive because it is capable of upsetting lives, changing perceptions and changing forever the communities that are hit by the phenomenon« (en sjælden og uventet begivenhed, da den ikke falder inden for de normale menneskelige forventninger, men er meget ødelæggende, idet den kan forpurre menneskeliv, ændre opfattelser og for evigt ændre de samfund, der rammes af fænomenet) ( 8 ) . Men står vi virkelig over for en »black swan« i håndteringen af covid-19-krisen? Er der tale om en sådan uventet begivenhed? Eller har vi svækket vores sundhedssystemer, strategiske produktion og sociale strukturer gennem en række forkerte valg? »Business as usual« kan ikke længere være en politisk mulighed for at imødegå virkningerne af krisen. Europa har mulighed for og anledning til at opbygge en anden verden, og EU skal spille en vigtig rolle i den forbindelse.

4.1.2. Et andet mix af og en anden tidsplan for de politiske tiltag er derfor nødvendig for at komme på fode efter krisen. Hvis vi til gengæld gør det rigtigt, kan vi komme igennem dette i fællesskab, redde liv og sikre social trivsel, ændre vores socioøkonomiske modeller til modeller med endnu mere fokus på mennesker og naturen og sætte skub i det globale partnerskab for bæredygtig udvikling.

4.1.3. Derfor skal vi nu fokusere på det, som er væsentligt for alle, nemlig støtte til virksomheder for at overvinde krisen med henblik på at gøre dem i stand til at tilbyde anstændigt arbejde, gode leve- og arbejdsvilkår, lige adgang til sundhedspleje, rene fødevarer, rent vand, ren luft og rene forbrugerprodukter, en blomstrende naturlig verden, et sikkert klima til den næste generation, et stadig mere inklusivt samfund, der er tilgængeligt for alle, samt stærke og velfungerende demokratier, som fortsat vil beskytte os i nødsituationer. For at opnå dette skal vi være ambitiøse og træffe de rigtige beslutninger på det rigtige tidspunkt: en »EU-handlingsplan for genopbygning og genopretning«.

4.1.4. Kommissionen bør træffe konkrete foranstaltninger for at standse regeringer, der går ind for en »alarmtilstand«, som undergraver menneskerettighederne og retsstaten. Regeringerne bør ikke misbruge coronaviruskrisen og iværksætte foranstaltninger, der går videre end det absolut nødvendige for at reagere på krisen — f.eks. foranstaltninger, der krænker privatlivets fred, forhindrer en retfærdig lovgivningsprocedure, retlige beføjelser og roller eller krænker borgernes og civilsamfundets rettigheder. Enhver foranstaltning, der træffes, skal være forholdsmæssig og have til formål at varetage den offentlige sikkerhed. Ytringsfriheden skal især beskyttes for personer, der fremhæver de udfordringer, som den aktuelle situation medfører.

4.2. Retningslinjerne for en EU-handlingsplan for genopbygning og genopretning

4.2.1. EØSU er overbevist om, at genopretningen efter coronaviruskrisen kun vil lykkes, hvis den ledsages af en omstrukturering af vores samfund: Vi er nødt til at fokusere på såvel genopbygning som genopretning. Vi kan ikke blot genskabe det samfund, der fandtes før, men skal omstrukturere og forbedre det. EØSU mener, at omstrukturering og forbedringer skal baseres på de principper, der ligger til grund for Unionens arbejde: et fuldt fungerende indre marked, beskyttelse af menneskerettighederne, de demokratiske værdier og retsstatsprincippet, opfyldelse af verdensmålene, etablering af en cirkulær økonomi og opnåelse af klimaneutralitet i EU senest i 2050. Vi skal også sikre god regeringsførelse og demokratisk ansvarlighed.

4.2.2. Uanset hvor hensigtsmæssige og omfattende de trufne foranstaltninger er, er de kun effektive og kan kun støttes, hvis de gennemføres i praksis og når ud til de mennesker, de er tiltænkt. Derfor er det vigtigt, at såvel EU-institutionerne som medlemsstaterne arbejder hårdt for at sikre en effektiv gennemførelse.

4.2.3. Det er af afgørende betydning, at vi lærer af de mangler på det sociale område, der ligger bag det uforholdsmæssigt store antal dødsfald under denne pandemi. Der henvises til døgninstitutioner for personer med handicap og ældre. Sådanne steder blev arnesteder for smitte og dødsfald under krisen. Dette bør være et alarmsignal om, at der under ingen omstændigheder må investeres EU-midler i sådanne steder, som ikke blot fratager folk deres ret til frit at vælge, hvordan de vil leve, men også er strukturelt uegnede til at beskytte mennesker i tilfælde af force majeure.

4.2.4. Coronaviruskrisen har desværre også gjort det klart, at det er vigtigt at uddybe det intense pædagogiske arbejde i hele EU for at opnå en borgerkultur, der bygger på menneskerettigheder og demokratisk sameksistens på grundlag af principperne og værdierne i artikel 2 i TEUF. Udvalget gentager sin dybe og vedvarende tilknytning til de grundlæggende værdier menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincippet som udtrykt i EU's oprettelsestraktater.

4.2.5. Solidaritet er nøgleordet i håndteringen af krisen. Solidaritet med sundhedspersonale på hospitaler og plejehjem. Solidaritet med arbejdstagere, der ikke modtager løn, og arbejdsgivere, der også giver afkald på løn og bonusser for at redde deres virksomhed. Solidaritet fra regeringernes side med både økonomiske og kulturelle sektorer samt andre samfundssektorer, der ikke kan klare sig uden støtte. Og frem for alt solidaritet mellem lande, navnlig EU-landene, da de er så tæt forbundet økonomisk med hinanden, at kun en fælles og understøttende tilgang til krisens virkninger vil være effektiv.

4.2.6. En meget omfattende grøn investeringsplan vil skabe det nødvendige økonomiske incitament og opbygge modstandsdygtighed over for fremtidige chok. Gennemførelsen af et sådant ambitiøst og forandringsskabende program kan kun ske på visse specifikke betingelser, som udtrykkeligt skal anerkendes. Derfor bør de økonomiske og miljømæssige ambitioner i EU's genopretningsplan efter coronaviruskrisen gå hånd i hånd og munde ud i en win-win-situation. Dette kræver en omhyggelig udvælgelse af investeringsprogrammer, som er rettet mod sektorer med et stort potentiale for stimulering af økonomien, jobskabelse og miljøomlægning (grønne incitamenter).

4.2.7. Med henblik herpå bør der skræddersys europæiske grønne incitamenter til opnåelse af to overordnede mål. For det første bør økonomien stimuleres, og der bør skabes job samtidig med, at man sikrer personer, der er truet, og for det andet bør omstillingen af den europæiske økonomi i retning af en ren og modstandsdygtig fremtid understøttes. Eller som næstformand Frans Timmermans tweetede: »Den genopretning, vi foreslår, vil føre til det, som denne og de kommende generationer har brug for, nemlig et rent, velstående og modstandsdygtigt samfund, hvor ingen lades i stikken«.

4.2.8. Der bør være krav om gensidighed. Når der anvendes offentlige midler til at give den private sektor et fremtidsperspektiv, er det en berettiget forventning, at der skabes en værdi for samfundet. Der henvises til beskatningsaftaler, gode sociale arbejdsgivere, tilbageholdelse af udbytte og bonusser og en forpligtelse til at gøre en indsats for at reducere CO 2 , alt imens miljølovgivningen overholdes og politikken for virksomheders mobilitet gøres mere bæredygtig.

4.2.9. Den nuværende økonomiske models referenceværdi (totem) er baseret på BNP, en indikator, som man aldrig har kunnet anvende til at beregne, hvad der reelt tæller for mennesker. Efter EØSU's mening skal en nytænkning på nuværende tidspunkt inden for rammerne af en ny model for økonomisk og social udvikling for EU ud over denne vigtige økonomiske indikator omfatte en, der er lige så vigtig, nemlig samfundstrivsel.

4.2.10. EØSU mener, at en plan for genopbygning og genopretning skal sætte borgerne og planetens fremtid i centrum. Det er i den forbindelse afgørende at opretholde så meget nettobeskæftigelse som muligt på kort sigt. Det er imidlertid også afgørende at tænke mere langsigtet. Dette er en fremtidssikret økonomi, der opfylder samfundets behov, og som ikke bidrager til klimaændringer, anvender ressourcer på en intelligent måde og giver mulighed for både at tjene til livets ophold i Europa og nyde godt af sunde levevilkår og kvalitetsbeskæftigelse. Vi skal nu arbejde mod dette mål med henblik på en bæredygtig fremtid. En fremtidssikret økonomi er også nødt til at være så tilgængelig som muligt for alle typer arbejdstagere og give alle mulighed for at bidrage til deres lokalsamfund og samfundet som helhed. Vi må tage ved lære af den nye fleksibilitet, som arbejdsgiverne har udvist under krisen for at tage hensyn til behovene hos dem, der er mindst knyttede til arbejdsmarkedet (personer med handicap, langtidsledige, ældre arbejdstagere), for at fremme deres inddragelse i en ny og grønnere økonomi. Lad os bevæge os i den retning — en bæredygtig fremtid.

4.2.11. EU og medlemsstaterne bør sikre, at nye virksomheder, der beskæftiger sig med ren økonomi, navnlig nystartede virksomheder og SMV'er, har adgang til den kapital, de har brug for til fortsat at udvikle fremtidens løsninger.

4.2.12. Arbejdsmarkedets parter bør inddrages i udviklingen og styrkelsen af støtteforanstaltninger for at kompensere for den manglende økonomiske aktivitet i mange sektorer og med henblik på at beskytte alle typer arbejdstagere og små virksomheder. Det er nødvendigt med tilstrækkelige og varige arbejdsløshedsydelser og andre former for bistand, herunder europæiske minimumsstandarder for nettokompensationsgraden, varigheden af retten til arbejdsløshedsunderstøttelse og dækningen. I sektorer, hvor det er muligt, kan ordninger med nedsat arbejdstid indføres i samråd med arbejdsmarkedets parter. I nogle medlemsstater kan arbejdstagere i karantæne blive dækket af sygedagpenge. Lettere adgang til hjemmearbejde i samråd med arbejdsmarkedets parter er en anden mulighed, der gør det muligt at lette situationen for virksomheder, arbejdstagere og selvstændige. Desuden kan regeringerne yde finansiel og teknisk støtte til SMV'er for at hjælpe dem med hurtigt at udvikle kapacitet til hjemmearbejde.

4.2.13. Alle borgeres deltagelse gennem arbejdsmarkedsparternes og civilsamfundets organisationer vil gøre det muligt at reformere økonomien og samfundet. Medlemsstaterne og EU må derfor sikre, at ingen lades i stikken i denne komplekse proces, navnlig de mest udsatte arbejdstagere, personer i førtidspensionsalderen, personer med handicap, kvinder, der arbejder i lavt værdsatte stillinger, unge, især dem, der tilhører synlige minoriteter og har migrantbaggrund og personer, der tilhører mere end én af disse grupper.

5. Genopretningsplanen

EØSU efterlyser en grøn samt en stærk social og økonomisk genopretning, idet en sådan ambitiøs forandringsdagsorden kan lykkes, hvis den baseres på følgende seks principper: solidaritet, konkurrenceevne og bæredygtighed samt beskyttelse af beskæftigelse, indkomst og deltagelse. Jo stærkere genopretningsforanstaltningerne er, og jo mere de er skræddersyet til situationen i medlemsstaterne og deres befolkninger, des mere troværdigt vil Europa fremstå, og des bedre kan det løfte de hidtil usete udfordringer, vi står over for i denne krise.

5.1. Det indre marked

5.1.1. Strategien for det indre marked er kernen i det europæiske projekt og gør det muligt for mennesker, tjenesteydelser, varer og kapital at bevæge sig mere frit samt åbner muligheder for europæiske virksomheder, forbrugere og arbejdstagere. Der er behov for foranstaltninger for helt at frigøre strategiens fulde potentiale til at fjerne hindringer. I kølvandet på krisen og andre aspekter af et miljø i forandring, såsom digitalisering, er det desuden nødvendigt, at det indre marked fuldt ud tilpasser sig nye idéer og forretningsmodeller. Målet er derfor at gendanne, genoplive og rekonstruere det indre marked som et genopretningsinstrument. Kortsigtede foranstaltninger omfatter en øjeblikkelig åbning af grænserne. Derudover er der brug for kortsigtede foranstaltninger med to hensigter:

Håndtere spændinger. De ulige vilkår, der nu er ved at opstå, giver anledning til alvorlig bekymring. Medlemsstaternes støttepakker er meget forskellige og har (med den gode hensigt at afhjælpe nogle af efterspørgselsproblemerne) ført til ulige konkurrencevilkår mellem medlemsstaterne. Statsstøtten bør i øvrigt gennemgås og analyseres ud fra en sektorbestemt synsvinkel, og man bør se på, hvordan disse tiltag på kort og lang sigt vil fordreje konkurrencen og de lige konkurrencevilkår.

Kickstarte økonomien og produktiviteten. Der er behov for produktivitet i realøkonomien (dvs. job, købekraft og basisprodukter og -tjenesteydelser). Produktiviteten kan antage en anden form og være baseret på forskellige forretningsmodeller, men der er brug for en indsats på dette område, hvis vi skal undgå at gøre ulighederne større. En sådan kickstart indebærer støtte til pakker og et gunstigt miljø for SMV'er og industrien. SMV'er er som bekendt rygraden i den europæiske økonomi og har brug for særlig støtte, men uden at blive pålagt ekstra byrder og mere bureaukrati. En genopretning vil kun være mulig for SMV'er, hvis der stilles finansiel støtte fra EU og medlemsstaterne til rådighed. I den forbindelse vil det være afgørende med støtte, lån, sikring af likviditet, skatteincitamenter, gunstige betingelser for at fastholde og ansætte personale, en revision af konkurslovgivningen og anden støtte. Med hensyn til konkurslovgivningen bør EU træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger for at gøre det muligt for små virksomheder, der er gået konkurs som følge af covid-19, hurtigt at starte op igen. Sådanne foranstaltninger bør være tidsbegrænsede.

5.2. Industristrategien

5.2.1. En velkoordineret europæisk industripolitik bør tage hensyn til såvel de aktuelle udfordringer under og efter covid-19-krisen som digitaliserings- og bæredygtighedsaspekterne. En sådan politik skal understøttes af massive investeringer i bæredygtige økonomiske strukturer og virksomhedsstrukturer samt indgåelse af regelmæssige faste kontrakter af høj kvalitet. En udnyttelse af små og mellemstore virksomheders innovationspotentiale og et skridt i retning af en inklusiv cirkulær og klimaneutral økonomi kan sikre både langsigtet ressourcesikkerhed og kortfristede forsyninger, som er vigtige for fremtidige udfordringer.

5.2.2. Vigtige industrier og sektorer skal identificeres og støttes, lige fra menneskelige ressourcer til forskning, med henblik på at skabe en europæisk industripolitik, der beskytter disse strategiske markedssektorer og sikrer forsyningssikkerhed for centrale elementer, såsom respiratorer, masker og andre produkter i en pandemi. Dette må betyde, at virksomheder, der flytter produktionskapacitet til Europa, får mulighed for at genvinde kontrollen over produktionen og sikre autonomi på verdensmarkedet. Dette skal til enhver tid være i overensstemmelse med en retfærdig miljømæssig omstilling. Disse selskaber og virksomheder skal være bæredygtige med en høj grad af inddragelse af arbejdstagerne og deltage i den grønne pagt som en ramme for genopretnings- og genopbygningsplaner.

5.2.3. Visionen om forretningsvirksomhed som tjeneste bør handle om at fremme de foretagender, der bidrager mere til den fælles velstand som f.eks. sundhed, social omsorg, uddannelse, renovering, kultur, håndværk og kreativitet, og som nyder godt af og bidrager til et fair, konkurrencepræget og bæredygtigt erhvervsklima. Den sociale og miljømæssige nødvendighed går naturligvis hånd i hånd, men det er vigtigere end nogensinde, at den nødvendige indsats på miljøområdet indgår i alle vores tiltag og politikker, når det gælder om at reagere på ødelæggelsen af vores (øko-)system. F.eks. skal den finansielle støtte til virksomheder i forurenende sektorer fastlægges på grundlag af en reel overgang til en social og miljøvenlig produktionsmåde.

5.2.4. EU bør finansiere aktiviteter, der opfylder to kriterier: tilbageflytning af strategiske produktioner for at gøre Europa uafhængigt, navnlig for så vidt angår sundhedsbeskyttelse og -indsats, og som skaber kvalitetsjob, og rette fokus på bæredygtige investeringer, som er socialt ansvarlige og miljøvenlige. Små og mellemstore virksomheder (SMV'er) kan ligesom store virksomheder og sociale virksomheder spille en afgørende rolle i omstruktureringen af det europæiske produktionssystem.

5.3. Den grønne pagt

5.3.1. For at fremme overgangen til en mere bæredygtig og modstandsdygtig europæisk økonomi skal de grønne incitamenter sikre en inklusiv genopretning, der ikke lader nogen europæere i stikken.

5.3.2. I overensstemmelse med princippet om ikke at gøre skade bør investeringer, der foretages som led i de økonomiske incitamenter på kort sigt, enten være neutrale i forhold til eller fremme den strukturelle omstilling af Europas økonomi til nulforurening, genopretning af biodiversiteten og klimaneutralitet senest i 2050. Med henblik herpå bør de grønne incitamenter rettes specielt mod foranstaltninger, der har en positiv indvirkning på den stigende ressourceeffektivitet, respekten for vores naturkapital og reduktionen af drivhusgasemissioner på mellemlang og lang sigt i bestræbelserne på at opnå klimaneutralitet.

5.3.3. Det afgørende er, at de grønne incitamenter målrettes, og at der gives økonomisk støtte og incitamenter til sektorer med maksimal positiv indvirkning på den samlede efterspørgsel. Grønne incitamenter, der sigter mod maksimale økonomiske resultater, bør være rettet mod sektorer, der har et betydeligt potentiale for jobskabelse, såfremt der er tilstrækkelige kvalifikationer til rådighed. På denne måde tages der hensyn til den asymmetriske virkning af coronaviruskrisen, som har ramt økonomierne i de sydlige EU-medlemsstater i uforholdsmæssig høj grad.

5.3.4. Med Europas grønne pagt har EU indledt overgangen til en bæredygtig økonomi. Det vil derfor være hensigtsmæssigt, at økonomiske støtteforanstaltninger kombineres med yderligere stimulering af denne overgang. Offentlige midler bør anvendes med en positiv social og miljømæssig effekt. For beskæftigelsen betyder dette ikke nødvendigvis, at de samme job eller de samme økonomiske aktiviteter skal bevares og sikres. Hvis en virksomhed eller en sektor ikke har rimelige udsigter i en bæredygtig økonomi, kan hjælpepakken med fordel anvendes til ændringer i sektorer eller til et skift mellem sektorer.

5.3.5. Den grønne pagt kræver robuste fremtidige forretningsområder, som det tilstræbes at opnå succes med. Europæiske selskaber, der opererer på tværs af grænserne, er relevante og vigtige sociale aktører. Det politiske begreb »retfærdig omstilling« bør fungere vejledende for dem i deres drift. En »bæredygtig virksomhed« med en stærk »arbejdstagerstemme« er en vigtig politisk aktør, hvor der er garanteret obligatoriske informations- og høringsrettigheder, og hvor deltagelse i bestyrelser er en integreret del af den makroøkonomiske politik med kollektive overenskomster. Ved at gøre det muligt for medarbejdere, fagforeninger og samarbejdsudvalg at deltage aktivt i gennemførelsen af planen for en virksomhedspolitik på baggrund af konceptet »bæredygtig virksomhed med henblik på en retfærdig omstilling« skabes der perspektiver for anstændige arbejdspladser og anstændige arbejdsvilkår i sunde miljøer og i områder, som det er attraktivt at bo i.

5.3.6. Der bør indføres trinvise støttepakker, da ingen kan forudsige, hvordan økonomien vil udvikle sig efter coronaviruskrisen. Derfor foreslår udvalget, at støtteforanstaltningerne gennemføres i faser, således at der kan foretages tilpasninger på baggrund af en sektors fremskridt og udvikling og delvist på grundlag af graden af positiv indvirkning på klimaet og naturen.

5.3.7. Den grønne pagt bør bevare den europæiske landbrugsmodel, der er baseret på kvalitet og bæredygtighed. Genopretningsplanen bør fremme: — mere bæredygtige fødevaresystemer, både hvad angår produktion og forbrug, i overensstemmelse med Kommissionens planer for »fra jord til bord«-strategien for bæredygtige fødevarer — EU's fødevaresuverænitet i en ånd af solidaritet mellem de forskellige former for europæisk landbrug og integration af økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter — det ambitiøse forslag fra den nye EU-strategi for biodiversitet, nemlig at biodiversitetsstrategien bør være et centralt element i den samlede genopbygningsindsats. En ambitiøs strategi vil sende et stærkt og kohærent signal om miljø, klima, folkesundhed og sociale tiltag. Den vil gavne både den fælles landbrugspolitik og det europæiske fødevaresystem og således fortsat kunne gøre dem mere bæredygtige.

5.4. Investeringsprioriteringer

5.4.1. Bæredygtige investeringer i lokalsamfund, tilgængelige offentlige rum, sundhedspleje, inklusiv uddannelse, sociale tjenesteydelser, CO 2 -neutrale boliger og infrastruktur samt beskyttelse og genopretning af biodiversiteten og dermed en decentralisering af energiproduktionen, vil være afgørende for at skabe en »velfærdsøkonomi«. Blandt sådanne områder bør energirenovering af bygninger prioriteres. Renoveringsbølgen bør desuden give anledning til samtidig at fremtidssikre bygningsmassen ved at gøre den mere tilgængelig for den aldrende befolkning og det stigende antal personer med handicap.

5.4.2. 2 -emissionerne i Europa. Der er tale om et meget omfattende arbejde, da 75 % af beboelses- og erhvervsejendommene blev opført, før der fandtes EU-regler om energiforbrug. Renovering af energifattige menneskers boliger i EU vil føre til et betydeligt fald i de offentlige sundhedsudgifter, idet tidligere undersøgelser tyder på, at omkostningerne ved energifattigdom i et moderne sundhedssystem i gennemsnit sandsynligvis vil være tre gange højere end omkostningerne ved foranstaltninger til boligrenovering Byggesektoren er vigtig: Renoveringen af millioner af boliger for at gøre dem energieffektive og bæredygtige vil få denne sektor op at køre igen og bringe os et skridt tættere på at opnå klimaneutralitet. Byggesektoren er arbejdskraftintensiv, og energiforbruget i bygninger (belysning, opvarmning) tegner sig for en tredjedel af CO-emissionerne i Europa. Der er tale om et meget omfattende arbejde, da 75 % af beboelses- og erhvervsejendommene blev opført, før der fandtes EU-regler om energiforbrug. Renovering af energifattige menneskers boliger i EU vil føre til et betydeligt fald i de offentlige sundhedsudgifter, idet tidligere undersøgelser tyder på, at omkostningerne ved energifattigdom i et moderne sundhedssystem i gennemsnit sandsynligvis vil være tre gange højere end omkostningerne ved foranstaltninger til boligrenovering ( 9 )

5.4.3. I betragtning af den ældre boligmasse og den arkitektoniske og infrastrukturelle arv henleder EØSU opmærksomheden på betydningen af at aktivere en passende del af de investeringer, der har til formål at sikre (i jordskælvsområder) og omstrukturere boliger, den kunstneriske arv (storbyområder, byer, landsbyer) og transportinfrastrukturaktiverne (havne, broer, motorveje osv.).

5.4.4. En forøgelse af vedvarende og kulstoffattige energiformer kræver ikke kun installation af passende faciliteter, men også en modernisering af hele det europæiske elnet og lagringsmulighederne.

5.4.5. Genopretningsplanen er en anledning til at investere i hårdt tiltrængt offentlig transport og sikre en reel transportomlægning, reducere luftforureningen og bidrage til klimaindsatsen. Det betyder flere sporvogne, flere nulemissionsbusser og reel intermodalitet i byerne samt en EU-handlingsplan og omfattende finansiel støtte til opgradering, udvidelse og vedligeholdelse af jernbaner, investeringer i tog, nattog, grænseoverskridende jernbaneforbindelser og anden innovation inden for jernbanetransport. En EU-koordinering bør finde sted for at sikre, at kortdistanceflyvninger erstattes af bæredygtige alternativer. Når der flyttes trafik væk fra vejene, vil mere godstransport med jernbane samt ad indre vandveje og ad søvejen (f.eks. bæredygtig nærskibsfart) finde sted.

5.4.6. Der bør opbygges et grundlag for en europæisk nulemissionsmobilitetsindustri, som er i stand til at imødekomme den stigende efterspørgsel efter alternativer til forbrændingsmotorer og opladningsinfrastruktur, både for biler, varevogne, busser og lastbiler, samt øge udbuddet til jernbanesektoren. Dette omfatter et stort netværk af elektriske ladestandere i hele Europa og udvikling af bæredygtige og mere effektive batterier. Disse tiltag vil blive ledsaget af omskolingsprogrammer, der giver nye karrieremuligheder for arbejdstagere, der forlader transportsektoren, som er baseret på fossile brændstoffer.

5.4.7. Som det allerede har kunnet konstateres i flere byer, udfordrer nedlukningsfasen den traditionelle brug af byområder og mobilitet og fremmer eksperimentering. I perioden med opsving kan der yderligere drages fordel af udviklingen af cykling, da den kan understøtte fysisk distancering, reducere menneskemængden i den offentlige transport samt give mere plads og lettere adgang til lokale butikker. Investeringer til forbedring af cykelinfrastrukturen kan hurtigt skabe resultater i byer og mellem byer og stimulere cykeløkosystemet.

5.4.8. En omstilling af økonomien til en cirkulær økonomi er afgørende for en vellykket gennemførelse af den grønne pagt. Dette er grunden til, at f.eks. stål- og cementindustrien (store energiforbrugere) og den kemiske sektor bør organiseres på anden vis.

5.4.9. Med omstillingen til en cirkulær økonomi i centrum kan genopretningspakken i væsentlig grad fremskynde den nødvendige infrastrukturudvikling og befordre innovation vedrørende alternative materialer og nye teknologier. For det første bør EU for at undgå spild støtte initiativer vedrørende etablering af nystartede virksomheder og socialøkonomiske virksomheder inden for reparation og genanvendelse og støtte relevant (efter)uddannelse for dem, der mister deres job under den økonomiske krise. Dette kunne navnlig fokusere på »områder med retfærdig omstilling« med en befordring af omdannelsen fra »mine-« til »urbane mineregioner«.

5.4.10. For det andet er separat indsamling af affald en central forudsætning for en effektiv værdigenerering fra affald gennem genanvendelse. EU bør derfor støtte de lokale myndigheder i at overvinde investeringsefterslæbet for infrastrukturer for kommunal affaldsindsamling, -adskillelse og -genanvendelse over de kommende fem år.

5.4.11. Coronaviruskrisen viser, at den digitale revolution er et vigtigt element i en styrkelse af vores samfunds modstandsdygtighed over for kriser. Det er helt afgørende at gøre en indsats for, at man digitaliserer centrale tjenesteydelser og styrker myndighedernes, lovgivernes og de offentlige institutioners evne til at levere deres tjenester under en krise. Samtidig er det vigtigt at erkende, at digitale teknologier er et redskab ikke et slutmål. Der skal tages et offentligt ejerskab til den ramme, der omgiver digitale teknologier, og den skal styres i retning af en høj standard for bæredygtighed, herunder med stærke demokratiske og teknologiske sikkerhedsmekanismer og ledsaget af støttetiltag for omkostninger og viden, der ikke efterlader nogen på bagperronen. Dette indebærer i overensstemmelse med EU's retsakt om tilgængelighed, at det er nødvendigt at sikre, at den digitale revolution sikrer tilgængelighed for EU's mere end 100 millioner personer med handicap.

5.4.12. »Fra jord til bord«-strategien bør sætte en tydelig kurs for EU's fødevaresystem efter den aktuelle sundhedskrise og fremme tiltag med henblik på at etablere mere bæredygtige, modstandsdygtige og retfærdige fødevareforsyningskæder. Der er brug for tiltag på kort sigt for at tackle manglen på sæsonarbejdskraft og forebygge afbrydelser af forsyningskæderne. På længere sigt skal »Fra jord til bord«-strategien og den fælles landbrugspolitik styrke vores fødevaresystemers modstandsdygtighed og bæredygtighed ved at genopbygge mere diversificerede landbrugsmodeller, fremme lokale fødevaredistributionscentre og kortere forsyningskæder og forbedre markedsadgangen for smålandbrugere, fiskere med begrænset aftryk og akvakulturproducenter.

5.4.13. Investeringer i omskolingsprogrammer for sektorer, som sandsynligvis ikke vil være fremtidssikrede (f.eks. fordi de er stærkt afhængige af fossile brændsler). Dette indebærer, at de skal søge efter alternativer, der kan reducere de fossile brændsler og »forgrønne« aktiviteten. Vi går ind for en målrettet investeringspolitik, der på smidig vis guider tabte arbejdspladser hen mod sektorer, hvori der er mangel på arbejdskraft, f.eks. den sociale og den grønne sektor.

5.4.14. Medlemsstaterne skal investere mere i offentlige tjenester, eftersom offentlige tjenester, således som krisen har vist, har en central rolle for at redde menneskers liv og håndtere pandemien. Derfor bør EU's ledere overveje den såkaldte »gyldne regel« i forbindelse med anvendelsen af EU's finanspolitiske regler, med fritagelse af offentlige investeringer fra beregningerne af underskud og hensyntagen til holdbarheden af det eksisterende gældsniveau. EU bør grundigt evaluere liberaliseringen af strategiske offentlige tjenester baseret på konkurrenceregler. Endvidere bør adgangen til offentlige tjenester forbedres.

5.5. Sociale foranstaltninger

5.5.1. En implementering af den europæiske søjle for sociale rettigheder på EU-niveau og i alle medlemsstater er et vigtigt skridt i retning af en proaktiv indsats for social konvergens. Søjlen er redskabet for en etablering af en ny og opgraderet social resultattavle.

5.5.2. Job skal være i centrum for EU's strategi med et øget fokus på knowhow og en fortsat implementering heraf gennem uddannelse, efteruddannelse og livslang læring, hvilket giver den europæiske arbejdsstyrke mulighed for at tilpasse sig ændringer i produktionssystemet som følge af den digitale og grønne omstilling.

5.5.3. Et nyt syn på arbejdet er af central betydning i genopretningsfasen efter covid-19-krisen. I både den private og den offentlige sundheds- og plejesektor er forfølgelsen af produktivitetsvækst sket på bekostning af kvaliteten af leverede tjenesteydelser og har undermineret arbejdsglæden, hvilket har haft dramatiske konsekvenser under sundhedskrisen i de fleste EU-lande. Et skifte i retning af tjenestebaserede aktiviteter ville føre til, at der skabes en mere arbejdskraftintensiv økonomi som en modvægt til de usikre jobs i disse sektorer, hvilket vil understøtte højere beskæftigelse og få jobs tilbage i realøkonomien. Politikker, der fremmer kvalitetsbeskæftigelse i arbejdskraftintensive sektorer, der leverer tjenester af høj kvalitet, er derfor afgørende.

5.5.4. EØSU bifalder Kommissionens opdaterede 2020-arbejdsprogram ( 10 ) som et kompromis, der fastholder den sociale dimension i genopretningsstrategien. Mange lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige initiativer kan ikke forsinkes eller udsættes, idet de udgør søjlerne i den sociale dagsorden. Disse omfatter: omsættelsen af de vedtagne direktiver i henhold til den allerede aftalte tidsplan (direktivet om balance mellem arbejdsliv og privatliv, udstationeringsdirektivet, direktivet om gennemsigtige og forudsigelige arbejdsvilkår). Kommissionen har tillige bekræftet alle initiativer, der vil sætte gang i en retfærdig og socialt bæredygtig genopretning, herunder dem om løngennemsigtighed, minimumslønninger, fair beskatning, ungdomsbeskæftigelse, den europæiske arbejdsløshedsgenforsikringsordning, dagsordenen for færdigheder, platformsarbejde og EU-reglerne for økonomisk forvaltning. Hvad der mangler i arbejdsprogrammet, er en opdatering af sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen gennem effektive præventive tiltag på arbejdspladserne.

5.5.5. En stærk social genopretning indebærer også bedre adgang til fagforeninger og bedre beskyttelse. Det er nødvendigt at støtte kollektive overenskomstforhandlinger og demokrati på arbejdspladsen. EU og medlemsstaterne skal hjælpe arbejdsmarkedets parter med at øge de kollektive overenskomsters dækning betydeligt.

5.5.6. Man skal også se på den rolle, køn spiller. Den økonomiske afmatning forårsaget af covid-19-udbruddet har betydelige konsekvenser for ligestillingen mellem kønnene, både under den økonomiske afmatning og den efterfølgende genopretning. I modsætning til »normale« konjunkturnedgange, der rammer mænds beskæftigelse mere end kvinders, har beskæftigelsesfaldet i forbindelse med foranstaltningerne for fysisk afstand betydelige konsekvenser i sektorer med en høj andel af kvindelige beskæftigede. Dertil kommer, at lukningen af skoler og pasningsinstitutioner har ført til et stærkt stigende behov for børnepasning, hvilket navnlig påvirker arbejdende mødre. Krisens virkninger for arbejdende mødre vil sandsynligvis være vedvarende i betragtning af værdien af deres erfaringer på arbejdsmarkedet.

5.6. Sundhedssystemer

5.6.1. En af de vigtigste erfaringer fra coronaviruskrisen er, at sundhedssystemerne i næsten alle europæiske lande skal styrkes, primært med fokus på prævention. Coronavirussens virkninger sætter sundhedssystemerne i EU under et enormt pres. Visse lande er hårdere ramt end andre pga. forskelle med hensyn til personaleressourcer (læger og sygeplejesker), højt kvalificerede fagfolk, medicinsk udstyr og hospitalskapacitet. Nok er sundhedspleje et nationalt ansvar, men virussens spredning kender ikke til grænser. Den berører hele EU på tværs af grænserne med sanitære, sociale og økonomiske konsekvenser, hvilket kalder på fælles svar på EU-niveau.

5.6.2. Coronaviruskrisen har afsløret EU's afhængighed af import af medicinske produkter fra ikke-EU-lande. Investeringer i sundhedsbeskyttelse, pleje og langtidsplejeydelser, præventiv sundhedspleje og politikker for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen — med en livscyklustilgang — er nødvendige og skal støttes af EU-institutionerne.

5.6.3. Coronaviruskrisen viser, at farmaceutiske multinationale selskaber har en betydelig magtposition. For at styrke uafhængigheden af den farmaceutiske industri bør der endvidere etableres en omfattende europæisk forskningsfond for udvikling af nye medikamenter og vacciner. EU-institutionerne bør have den autoritet, der er nødvendig for at koordinere forsyninger, distribution og priser for centralt medicinsk udstyr og beskyttelsesudstyr på det indre marked.

5.7. Internationale relationer

5.7.1. Den Europæiske Union er baseret på fælles europæiske værdier, som der ikke under nogen omstændigheder kan forhandles om ( 11 ) : respekt for den menneskelige værdighed og menneskerettigheder, frihed, demokrati, lighed og retsstaten. Disse værdier må ikke glemmes, når EU og Unionens medlemsstater står over for en nødsituation og konsekvenserne heraf i form af økonomiske og sociale udfordringer. Selv om reaktionen på den aktuelle krise skal være hurtig og berettiger visse ekstraordinære og tidsbegrænsede foranstaltninger, må disse ikke gå imod retsstaten, og de må ikke bringe demokratiet, magtens tredeling og de europæiske borgeres grundlæggende rettigheder i fare. EØSU insisterer på, at alle politiske foranstaltninger i den henseende fuldt og helt skal stemme overens med vores fælles værdier som fastsat i artikel 2 i EU-traktaten.

5.7.2. Coronaviruskrisen har vist, at international frihandel ikke giver nogen garanti med hensyn til forsyningssikkerhed selv med eksisterende lagre af fødevarer, sundhedsprodukter og industriprodukter. Oveni dette kommer den manglende gennemsigtighed og sporbarhed.

5.7.3. Nogle europæiske selskaber, der har udviklet en industriel kapacitet i tredjelande, bør tilskyndes til at flytte denne kapacitet tilbage til EU. En tilbageføring af aktiviteterne inden for industri, landbrug og tjenesteydelser bør muliggøre større autonomi i forhold til de internationale markeder, generhvervelse af kontrollen med produktionsmetoderne og en igangsætning af en miljømæssig og social omstilling af aktiviteterne. I disse situationer kunne der ydes økonomisk støtte af de nationale regeringer, uden at man anvender reglerne om statsstøtte.

5.7.4. Krisen har endvidere gjort det klart, at EU's afhængighed af Kina for en stor del af produktionen, navnlig på det medicinske område (f.eks. beskyttelsesudstyr), er forbundet med alvorlige risici. For at styrke sundhedssystemerne i stort set alle EU-lande er det meget vigtigt at nedbringe afhængigheden med hensyn til centrale produkter. Dette kan gøres ved at udvide produktionen i EU (produktions-/leveringskæde i EU) og udvikle produktionskapaciteten i samarbejde med andre lande i f.eks. Afrika (produktions-/leveringskæde for EU/Afrika). Dette har den merværdi, at de mindst udviklede lande også ville kunne udvikle nye økonomiske aktiviteter og styrke deres sundhedspleje.

5.7.5. Det verdenssamfund, der kommer ud af pandemien, bør skabe et nyt system af internationale relationer, global økonomi og solidaritet, med forpligtelsen til at dele verdens velstand og redde liv samt beskytte de sundhedsmæssige, videnskabelige, intellektuelle og industrielle landvindinger. EU bør spille en ledende rolle i dette nye system for internationale forbindelser baseret på solidaritet og udviklingssamarbejde. Endvidere bør EU opretholde og eventuelt styrke sine samarbejdsforpligtelser.

5.7.6. Hvis man sikrer lige konkurrencevilkår i den globale økonomi, kan man på den ene side gøre op med udnyttelsen af arbejdstagerne og på den anden med uretmæssige og uforholdsmæssigt store virksomhedsoverskud. Med en integrering af ILO og standarder for bæredygtig udvikling i WTO's og andre FN-relaterede organers regelsæt kunne man i betydelig grad bidrage til opbygningen af en ny og retfærdig økonomisk orden samt en retfærdig og intelligent globalisering. Reglerne bør tilpasses i overensstemmelse hermed og anvendes på mere konsekvent vis fremover med henblik på at kanalisere alle ressourcer og alt tilgængeligt personale i retning af at yde hjælp, dér hvor der er mest brug for det.

5.7.7. Ethvert indgreb i de grundlæggende rettigheder skal begrundes objektivt og være ledsaget af »solnedgangsklausuler«. Det er vigtigt at sikre, at normaliteten genoprettes så hurtigt som muligt med alle grundlæggende demokratiske principper over hele verden. Indskrænkninger af menneskerettighederne som f.eks. forsamlingsfriheden, pressefriheden, retten til privatliv mm. må aldrig blive den nye normaltilstand.

5.7.8. Det er nødvendigt at relancere EU's strategiske geopolitiske rolle i promoveringen af globale fredsprocesser, således at man kan sætte ny gang i mulighederne for økonomisk udvikling i EU's nabolande: det vestlige Balkan, Euromed og de østlige partnere samt i andre konfliktramte områder.

5.7.8.1. I denne sammenhæng skal Euromed-regionen og det vestlige Balkan igen være et område med udviklingsmuligheder, ligesom det var det tidligere, da det befandt sig i centrum for udveksling af folk, varer og ideer. Af denne grund bør Euromed og det vestlige Balkan være i centrum for en strategisk EU-politik for integration og sammenkobling med hensyn til transport samt kommerciel og kulturel udveksling, der fremskyndes ved hjælp af en specifik og målrettet makroregional strategi. For at fremme denne udvikling skal der sættes nyt skub i makroregionale strategier i Middelhavsområdet og EU's strategi for byer.

5.8. Migration og tiden efter covid-19

5.8.1. Med udbruddet af covid-19-pandemien, de enorme tragiske følger, den har haft for de nationale sundhedssystemer, og det økonomiske kollaps i alle lande syntes migrationsspørgsmålet at forsvinde fra dagsordenen og træde i baggrunden, med en vis ligegyldighed fra den offentlige menings side. Asylansøgere kan ikke lades i stikken som følge af den igangværende krise. Grundlæggende ret til beskyttelse står i centrum for de europæiske værdier og kan ikke kastes over bord, når denne ret ikke lige passer. Følgende tiltag bør gennemføres: — Genoptagelse af procedurerne for opnåelse af opholdstilladelse og for anerkendelse af retten til asyl i stort set alle EU-lande. — Løsning af sundhedsforholdene ved overbelægning af centrene for modtagelse af migranter. — Tackling af jobusikkerheden (som allerede har resulteret i en reduktion, hvis ikke en total afbrydelse, af pengeoverførslerne, som ofte er den eneste kilde til underhold for migranternes familier, der er blevet i oprindelseslandene). — Lovliggørelse af migranter, der arbejder inden for personlig pleje eller i landbrugssektoren. — Udvikling af et fælles europæisk asylsystem, som er obligatorisk, sikkert og effektivt, så alle EU-lande hurtigt kan dele det fælles ansvar. — Udformning og udvikling af realistiske, lovlige, sikre og gennemførlige veje for arbejdskraftimmigration til EU. — Etablering af en permanent og effektiv dialog med migranternes oprindelseslande med henblik på udvikling af strukturer og kommunikationsrammer. — Forøgelse af den økonomiske og tekniske støtte til Frontex-agenturet. — Sikring på kort sigt af en forpligtelse til også at evaluere allokeringen af alle ressourcer som led i EU's flerårige budgetramme 2021-2027.

6. Genopbygningsplanen

6.1. Alle ovennævnte tiltag indebærer behovet for at formulere et nyt økonomisk forvaltningssystem, med strategiske politikker for industri, konkurrenceevne, social- og arbejdsmarkedspolitik, miljø og handel.

6.2. Fremme en reform af EU's økonomiske forvaltning med en revision af stabilitets- og vækstpagten med henblik på en sideløbende sikring af stabilitet og vækst.

6.3. Baseret på »Next Generation EU«-genopretningsinstrumentet vil det være nødvendigt at sikre en gradvis forøgelse af EU's egne ressourcer ved hjælp af relevante og hensigtsmæssige indtægtskilder som f.eks.: EU's emissionshandelssystem, et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag, digital skat, skat på finansielle transaktioner og en CO 2 -afgift eller møntningsgevinst.

6.4. EU bør uden tøven aktivere en koordineringsmekanisme, der kan neutralisere aggressiv skatteplanlægning og bekæmpe skatteunddragelse i de 27 medlemsstater, et fænomen, der i perioden 2001-2016 afstedkom et gennemsnitligt årligt tab i skatteindtægter på 46 mia. EUR i EU's medlemsstater (0,46 % af BNP) ( 12 ) . Samtidig bør EU lancere en robust strategi for at tage hårdere fat på hvidvaskning af penge, noget, der risikerer at forgifte EU's produktionssystem og forvride det indre marked ved at forvride de lige konkurrencevilkår.

6.5. Det er vigtigt at bevare den europæiske model for rettigheder, standarder og forbrugerpolitikker. Dette er, hvad der gør EU unikt. Med hensyn til digitalisering adskiller den tilgang, EU har anlagt i sin etiske AI-kodeks, baseret på »menneskelig kontrol« sig eksempelvis fra andre regioners tilgang. Denne tilgang, som er baseret på grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, er en del af EU-modellen og bør fastholdes trods de hårdere konkurrencevilkår, der er ved at trænge sig på.

6.6. Det er nødvendigt at drage fuld fordel af de nye, mere bæredygtige forretningsmodeller, der vinder frem (cirkulær økonomi, deleøkonomi, socialøkonomi osv.). Disse er også elementer i den europæiske samfundsmodel og afleder en dobbelt værdiskabelse — økonomisk og samfundsmæssig værdi, ligesom de udgør instrumenter i arbejdet for at gennemføre den europæiske grønne pagt og målene for bæredygtig udvikling. Disse forretningsmodeller byder på en mulighed for at hjælpe med den økonomiske genopretning og samtidig håndtere samfundsmæssige problemer. Her vil EU's handlingsplan for en cirkulær økonomi blive afgørende, således som også den lovede EU-handlingsplan for den sociale økonomi (foråret 2021) vil blive det. Inspirerende eksempler bør deles, herunder f.eks. European Cluster Alliance.

6.7. Digitalisering er både en mulighed og en risiko for genopretningen. Det er innovation, der sikre EU en plads i forreste række, f.eks. inden for blockchain, hvor EU indtager en førende position. Blockchain som en teknologi (ikke bitcoin) medfører demokratiske værdier ved at tilbyde gennemsigtighed og forbedrede forvaltningsstrukturer. Imidlertid skal digitaliseringens iboende risici håndteres, herunder yderligere arbejdsløshed, digital marginalisering og social udstødelse. Det skal afklares, hvordan vi kan udnytte mulighederne og samtidig afbalancere risiciene. Dette er et område, hvor EU søger at fastholde sin globale konkurrenceevne.

6.8. Der er nu en chance for at fremme social innovation som en model for genopretning gennem fælles skabelse, fælles udformning og fælles fremstilling. I en kompleks samfundskontekst med massive samfundsmæssige udfordringer er den eneste udvej at mobilisere alle samfundets ressourcer og arbejde på tværsektoriel og tværfaglig vis for at finde løsninger. Det organiserede civilsamfund er en katalysator for social innovation og en bevægelse, der har bidraget til at udforme velfærdssystemer, der resulterer i nye politikker, strukturer, produkter, tjenesteydelser og arbejdsmetoder. Der er nu mere end nogensinde brug for, at civilsamfundet inddrages — sand social innovation kan kun lykkes, hvis civilsamfundet er involveret.

6.9. Fremkomsten af en ny samfundsmodel? Genopretningen kan kun lykkes med produktivitet, finanspolitisk stimulering og fordeling af velfærden. Måske er tiden inde til igen at puste liv i ideen om en »social investeringspakke« for at arbejde på proaktiv og forebyggende vis for at reducere de fremtidige samfundsomkostninger. På denne måde bør EU styrke investeringerne i social infrastruktur: i) uddannelse og livslang læring, ii) sundhed, langtidspleje og social pleje, og iii) prisoverkommelige boliger ( 13 ) . Alt dette skal ses i sammenhæng med gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder på alle niveauer, et system for overvågning af det europæiske semester baseret på målene for bæredygtig udvikling, den europæiske grønne pagt og en fair digital omstilling baseret på EU's værdier, som sammen kunne danne basis for en ny europæisk samfundsmodel.

Bruxelles, den 11. juni 2020. Luca JAHIER Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Georgieva, C., 2020, »The Great Lockdown: Worst Economic Downturn Since the Great Depression«. Pressemeddelelse nr. 20/98 fra IMF.

(2) EU-statistikkerne over indkomstforhold og levevilkår (EU-SILC) viser en stigning i fattigdom og social udstødelse for personer med handicap i perioden 2010-2018 i Estland, Luxembourg, Tyskland, Sverige, Irland, Tjekkiet, Litauen, Italien, Nederlandene, Malta og Spanien.

(3) Kommissionen, GD ECFIN.

(4) Den Internationale Arbejdsorganisation, marts 2020, »COVID-19 and the world of work: Impact and policy responses«.

(5) Kommissionen, foråret 2020, »European Economic Forecast«. Institutional Paper 125. Maj 2020.

(6) Kommissionen, GD ECFIN.

(7) Eurofound living working and COVID-19 first finding — April 2020: »The survey results reveal that due to the economic implications of the COVID-19 pandemic crisis, more households are under financial strain than before the crisis began«. Tæt på halvdelen af alle respondenter (47 %) angiver, at deres husstand har svært ved at få det til at løbe rundt. (…) Blandt de respondenter, der har mistet deres arbejde permanent under krisen, rapporterede 90 %, at deres husstands økonomiske situation blev forværret, 44 % har ingen opsparing, og 35 % har en opsparing, der er lige stor nok til, at de kan opretholde deres nuværende levestandard i tre måneder.

(8) Nassim Nicholas Taleb (2007), The Black Swan: the impact of the highly improbable.

(9) Host S., Grange D., Mettetal L, Dubois U. 2014. »Précarité énergétique et santé: état des connaissances et situation en Île-de-France«, det regionale sundhedsobservatorium, Île-de-France, Paris, s. 14.

(10) https://ec.europa.eu/info/publications/2020-commission-work-programme-key-documents_en.

(11) EØSU's udtalelse SC/052 om EU's fremtid: Fordelene for borgerne og respekt for de europæiske værdier.

(12) Kommissionen, 2019, »Estimating International Tax Evasion by Individuals«. Working Paper No76 — 2019.

(13) Report of the High-Level Task Force on Investing in Social Infrastructure in Europe — Boosting Investment in Social Infrastructure in Europe. European Economy Discussion Paper 074, januar 2018.