Som reaktion på den finansielle krise indledte EU en vidtrækkende reform af tilsynsrammen for banker, som skal øge modstandsdygtigheden i EU's banksektor. Ét af hovedelementerne i reformen bestod i at gennemføre internationale standarder, som er vedtaget af Baselkomitéen for Banktilsyn, nærmere betegnet den såkaldte "Basel III-reform". Takket være denne reform, hvilede EU's banksektor på et modstandsdygtigt fundament, da den gik ind i covid-19-krisen. Mens det overordnede kapitalniveau i EU's banker nu gennemsnitligt er tilfredsstillende, er nogle af de problemer, der blev identificeret i kølvandet på den finansielle krise, dog endnu ikke blevet løst. Navnlig to problemer gør sig fortsat gældende. For det første tager de "standardmetoder", som bankerne anvender til beregning af deres kapitalkrav, ikke i tilstrækkelig grad højde for de risici, som bankerne eksponeres for (dvs. at de ikke er tilstrækkeligt risikofølsomme), hvilket fører til kapitalkrav, der ikke er tilpasset forholdene (dvs. enten for lave eller for høje). Dette påvirker desuden bankernes aktiviteter negativt. For det andet genererer de sofistikerede metoder, som primært store banker har mulighed for at anvende (de såkaldte "metoder med interne modeller"), meget forskellige kapitalkrav for risici, som er ret ens eller endda identiske. Dette gør det vanskeligt at sammenligne kapitalprocenter på tværs af banker og underminerer tilliden til disse procentsatser og dermed til de banker, som anvender interne modeller. For visse aktivtyper foreligger der desuden ikke nok data af tilstrækkelig god kvalitet til at muliggøre en pålidelig og robust modellering af kapitalkrav. Banker, som anvender interne modeller for sådanne aktiver, råder måske derfor over utilstrækkelig kapital til at dække de tilknyttede risici.

Foruden behovet for at afhjælpe disse mangler ved at fuldføre den reform for tiden efter krisen, som er vedtaget på internationalt plan, indebærer omstillingen til en mere bæredygtig økonomi risici for bankerne, som de skal styre på forsvarlig vis for at sikre finansiel stabilitet. I strategien for bæredygtig finansiering fremhæves behovet for at inkludere en bedre integration af klima- og miljørisici i EU's tilsynsramme. De nuværende retlige krav alene skaber ikke tilstrækkelige incitamenter til en systematisk og ensartet styring af miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici (ESG-risici) i bankerne.

Korrekt håndhævelse af tilsynsreglerne udgør et andet fokusområde. Tilsynsmyndighederne spiller en vigtig rolle i denne sammenhæng. Tilsynsmyndighederne skal råde over de nødvendige værktøjer og beføjelser til dette formål (f.eks. beføjelser til at meddelelse banker tilladelse og godkende deres aktiviteter, udføre kontroltjek af deres ledelse eller pålægge dem sanktioner, hvis de overtræder reglerne). Mens EU-lovgivningen sikrer et minimumsniveau for harmonisering, er der stor forskel på tilsynsværktøjerne og -procedurerne på tværs af medlemsstaterne. Disse fragmenterede lovgivningsmæssige rammer for fastlæggelsen af bestemte beføjelser og værtkøjer, som tilsynsmyndighederne har adgang til, og for anvendelsen heraf på tværs af medlemsstaterne underminerer de lige konkurrencevilkår i det indre marked og sår tvivl om, hvorvidt EU's banker styres på forsvarlig og forsigtig vis, og om der føres tilsyn med disse. Dette problem er særligt akut i forbindelse med bankunionen. Forskelle på tværs af 19 forskellige retssystemer forhindrer, at den fælles tilsynsmekanisme kan varetage sine tilsynsfunktioner på en virkningsfuld og effektiv måde. Derudover skal grænseoverskridende bankkoncerner håndtere en række forskellige procedurer for det samme tilsynsmæssige spørgsmål, som på ubehørig vis øger deres administrative omkostninger.

Markedsdisciplin er et andet vigtigt værktøj. For at investorerne kan varetage deres rolle med at overvåge bankernes adfærd, skal de have adgang til de nødvendige oplysninger. De nuværende vanskeligheder forbundet med adgangen til tilsynsoplysninger hindrer markedet i at få adgang til de oplysninger, som de har brug for, om bankers tilsynsmæssige situationer. Dette gør i sidste ende tilsynsrammen mindre virkningsfuld for banker og sår potentielt tvivl om banksektorens modstandsdygtighed, navnlig i perioder med stress.