DA Den Europæiske Unions Tidende C 271/81

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om »Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om forbrugerproduktsikkerhed og om ophævelse af Rådets direktiv 87/357/EØF og direktiv 2001/95/EF«

COM(2013) 78 final – 2013/0049 (COD)

2013/C 271/15

Hovedordfører: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Rådet og Europa-Parlamentet besluttede henholdsvis den 25. februar 2013 og den 12. marts 2013 under henvisning til artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om forbrugerproduktsikkerhed og om ophævelse af Rådets direktiv 87/357/EØF og direktiv 2001/95/EF«

COM(2013) 78 – 2013/0049 (COD).

Den 12. februar 2013 henviste Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium det forberedende arbejde til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug.

På grund af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin 490. plenarforsamling den 22. og 23. maj 2013, mødet den 22. maj, Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 120 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 EØSU er enigt med Kommissionen i behovet for en lovramme, som sikrer et højt forbrugerbeskyttelsesniveau og stiller krav om, at forbrugerprodukter skal være sikre.

1.2 EØSU mener, at en forordning er det mest hensigtsmæssige juridiske instrument til at konsolidere de gældende retsakter og bringe dem i overensstemmelse med den nye lovramme for markedsføring af produkter. Med forordningen vil der blive indført samme sikkerhedsniveau i alle EU-lande med fælles kriterier.

1.3 Eftersom en forordning er det eneste instrument, der kan sikre en ensartet vedtagelse af foranstaltninger og samme risikoniveau i alle EU-lande, bør dette forslag udtrykkes således, at det kan fortolkes på samme måde i alle EU-lande.

1.4 EØSU mener, at Kommissionen i lyset af standardiseringens betydning for produktsikkerheden bør øge støtten til forbrugernes deltagelse i Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) og andre tilsvarende organer.

1.5 Af hensyn til fuldførelsen af det indre marked mener EØSU, at der er tale om en vital beskyttelsesforanstaltning for forbrugerne, idet forslaget mindsker risikoen for kvæstelser og dødsfald og samtidig genopretter tilliden. Der bør desuden lægges stor vægt på behovet for gennemsigtighed og rimelighed i forbindelse med handelstransaktioner, således at dem, der forsøger at producere og sælge farlige produkter, ikke længere skal have en urimelig fordel i forhold til de konkurrenter, som er parat til at påtage sig de omkostninger, der er forbundet med at indbygge sikkerhed i deres produkter.

2. Indledning

2.1 Beskyttelsen af forbrugernes sikkerhed indebærer, at de leverede produkter eller tjenesteydelser under almindelige eller rimeligt forudsigelige anvendelsesbetingelser ikke udgør nogen risiko for forbrugernes sikkerhed, og at de, hvis de udgør en risiko, hurtigt og på en nem måde kan tilbagekaldes fra markedet. Ovenstående har været vigtige principper for EU's politik vedrørende forbrugerbeskyttelse siden det første program fra 1975 (1). Efter Rådets resolution af 23. juni 1986 (2) om beskyttelse og fremme af forbrugernes interesser blev der sat gang i »en ny metode« i forbindelse med teknisk harmonisering og standarder (3).

2.2 Det første direktiv om produktsikkerhed i almindelighed blev vedtaget i 1992 (4) og blev erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 (5), der trådte i kraft den 15. januar 2002, og som skulle gennemføres i medlemsstaternes nationale lovgivning med virkning fra den 15. januar 2004. EØSU støttede i sin tid (6) Kommissionens forslag, men havde dog en række forbehold over for visse aspekter heraf.

2.3 Med etableringen af systemet for hurtig udveksling af oplysninger om nonfoodprodukter (Rapex) fik man fastlagt, hvordan oplysninger udveksles mellem Kommissionen og medlemsstaternes myndigheder om foranstaltninger, der træffes af medlemsstaternes myndigheder og de erhvervsdrivende, i forhold til produkter, der udgør en alvorlig fare for forbrugernes sundhed og sikkerhed, med henblik på at afhjælpe nødsituationer. I 2004 vedtog Kommissionen (7) en særlig vejledning, hvis formål var at sikre, at Rapex fungerer korrekt.

2.4 Alle 27 medlemsstater har gennemført direktivet i de nationale lovgivninger, men gennemførelsesmetoden har ikke været den samme i alle lande, og der hersker uoverensstemmelser mellem visse gennemførelsesretsakter, herunder: — Sikkerhedsvurderingsaspekterne, der er fastlagt i direktivets artikel 3. — For så vidt angår sporbarhed, har nogle medlemsstater gjort det obligatorisk at anføre oplysninger om producenten (eller importøren) på produktet eller emballagen, hvorimod det i andre medlemsstater er frivilligt. — I nogle medlemsstater kræves der omvendt kun en meddelelse fra producenterne, hvis der er tale om en kendt risiko, og der ingen forpligtelse er til at udsende en meddelelse, når producenten »burde kende til« risikoen ud fra de tilgængelige oplysninger.

3. Kommissionens forslag

3.1 Dette forordningsforslag er en del af »produktsikkerheds- og markedsovervågningspakken«, som også omfatter et forslag til én samlet forordning om markedsovervågning og en flerårig handlingsplan for markedsovervågning, som dækker perioden 2013-2015.

3.2 Forslaget sigter mod at tydeliggøre regelsættet for forbrugerproduktsikkerhed og markedsføring af produkter, som er vedtaget i de senere år, for så vidt angår nonfoodprodukter, bortset fra bestemte produkter såsom antikviteter. Der stilles krav om, at forbrugerprodukter skal være »sikre«, og de erhvervsdrivende pålægges visse forpligtelser, og forslaget indeholder også bestemmelser om udvikling af standarder til støtte for det almindelige sikkerhedskrav. Forslaget er baseret på artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), som er det juridiske grundlag for det indre markeds oprettelse og funktion, der ligger til grund for udøvelsen af den delte kompetence mellem Unionen og medlemsstaterne.

3.3 Kommissionen har valgt en anden type lovgivningsinstrument og fremlagt et forslag til forordning i stedet for et direktiv med det sigte at sikre samme sikkerhedsniveau i alle EU-lande og harmonisere lovgivningen på dette område samt opstille en række fælles kriterier herfor uden at berøre den sektorspecifikke lovgivning. Forordningen fastsætter klare og detaljerede regler, som vil finde anvendelse på samme måde og på samme tid i hele Unionen.

3.4 Kommissionen agter at opretholde et højt niveau for beskyttelse af forbrugernes sundhed og sikkerhed, samtidig med at sikkerhedssystemets funktion og dets kontaktflade med anden EU-lovgivning strømlines og forenkles.

3.5 Denne forordning ophæver direktiv 87/357/EF og direktiv 2011/95/EF, hvis indhold gengives i de to forslag til forordning, som er under udarbejdelse. På denne måde er bestemmelserne om markedsovervågning og Rapex, som i øjeblikket er indeholdt i direktivet om generel produktsikkerhed, blevet overført til forslaget til en ny, samlet markedsovervågningsforordning, som samler alle markedsovervågningsbestemmelserne i én enkelt retsakt, og hvor Rapex vil være det fælles varslingssystem for produkter, der udgør en risiko.

3.6 Med forslaget fastlægges desuden basale forpligtelser, som de berørte erhvervsdrivende (fabrikanter, importører og distributører), der indgår i forsyningskæden for forbrugerprodukter, skal overholde, i det omfang de ikke er omfattet af tilsvarende krav i henhold til sektorspecifik EU-harmoniseringslovgivning. Deres funktion begrænses imidlertid til områder, som ikke er reguleret eller kun delvist reguleret i den sektorspecifikke lovgivning.

3.7 Forslaget tager udgangspunkt i det almindelige princip om, at alle nonfoodforbrugerprodukter skal være sikre, når de bringes i omsætning eller gøres tilgængelige på EU-markedet. Dermed gælder de mere detaljerede forpligtelser for erhvervsdrivende kun for aktører, der ikke er underlagt tilsvarende forpligtelser i harmoniseringslovgivning om bestemte produktsektorer.

3.8 Forslaget er blevet forenklet takket være indførelsen af en klar forbindelse til den sektorspecifikke lovgivning og en forenkling af reglerne. Forbrugerprodukter, der er i overensstemmelse med sektorspecifik EU-harmoniseringslovgivning, som skal sikre menneskers sikkerhed og sundhed, skal også i henhold til den foreslåede forordning formodes at være sikre.

3.9 Afsnittet med definitioner er blevet ajourført og bragt i overensstemmelse med den nye lovramme for markedsføring af produkter. Proceduren for identificering af eksisterende europæiske standarder eller anmodning om udarbejdelse af nye europæiske standarder, der ville gøre det muligt at formode, at et produkt er sikkert, er desuden blevet forenklet væsentligt og tilpasset til den nye overordnede ramme for standardisering.

3.10 Kravene til de erhvervsdrivende vedrører blandt andet aspekter af mærkning, produktidentifikation, korrigerende foranstaltninger, der skal træffes i forhold til usikre produkter, og underretning af de kompetente myndigheder.

3.10.1 De erhvervsdrivende skal i henhold til forslaget kunne identificere henholdsvis de erhvervsdrivende, som har leveret produktet til dem, og dem, som de har leveret produktet til. Kommissionen har beføjelse til at vedtage foranstaltninger, der pålægger de erhvervsdrivende at indføre et elektronisk sporbarhedssystem eller at tilslutte sig et tilsvarende system.

4. Generelle bemærkninger

4.1 EØSU støtter en lovgivning, der sikrer et højt niveau for beskyttelse af forbrugernes sundhed og sikkerhed – navnlig på området for produkter – og mener, at Kommissionens forslag kan styrke denne beskyttelse, men opfordrer dog til at tage behørigt hensyn til henstillingerne i denne udtalelse med henblik på præcisering af forslaget.

4.2 EØSU henleder især opmærksomheden på, at de omfattende oplysninger i begrundelsen til forslaget ikke er medtaget i de efterfølgende artikler. Det fremgår blandt andet af betragtningerne, at det nye forslag skal finde anvendelse på alle salgsmetoder, herunder fjernsalg, men denne bestemmelse er ikke indeholdt i de efterfølgende artikler. Det nye juridiske instrument har til hensigt at indføre fælles kriterier, som sikrer, at forslaget fortolkes på samme måde i alle EU-lande, hvorfor det ville være hensigtsmæssigt at henvise hertil i forslaget til forordning.

4.2.1 EØSU mener, at det er relevant og passende, at forslaget har form af en forordning, eftersom det er det eneste instrument, der kan sikre en ensartet vedtagelse af foranstaltninger og samme risikoniveau i alle EU-lande. Forordningen udgør ligeledes et hensigtsmæssigt instrument til ophævelse af direktiv 87/357/EØF og direktiv 2001/95/EF, forudsat at den opretholder det niveau for beskyttelse af sikkerheden, som er fastsat i førnævnte direktiver.

4.2.2 Dette bidrager til at skabe retssikkerhed på markedet og for forbrugerne, hvilket sammen med de forenklede foranstaltninger vil mindske de økonomiske omkostninger, der er forbundet med gennemførelsen, og sikre samme fortolkning i alle EU-lande.

4.2.3 Det bør fremhæves, at forslaget til forordning afgrænser anvendelsesområdet herfor i forhold til Unionens sektorspecifikke lovgivning. Det tilrådes derfor, at artikel 1 fastslår forordningens generelle og tværgående karakter i forhold til den øvrige sektorspecifikke lovgivning om forbrugerprodukters sikkerhed.

4.3 Ligesom direktivet foreskriver forordningen, at forbrugerprodukter skal være »sikre«. Forordningsforslaget pålægger de erhvervsdrivende visse forpligtelser og indeholder bestemmelser om udvikling af standarder til støtte for det almindelige sikkerhedskrav. Forslaget henviser imidlertid ikke til »forsigtighedsprincippet«, der bør gælde for produkters sikkerhed, hvorfor dette princip bør medtages eksplicit i den dispositive del af artiklerne.

4.4 Forslagets definitioner

4.4.1 Hvad angår forslagets definitioner, mener EØSU, at nogle af disse bør revideres, da de kan forventes at skabe problemer i forbindelse med den kommende gennemførelse af forordningen enten på grund af den anvendte terminologi, den efterfølgende oversættelse eller på grund af forskelle i medlemsstaternes retstraditioner.

4.4.2 Definitionen af »sikkert produkt« er passende og dækker de forskellige aspekter, der gør det muligt at vurdere sikkerheden under anvendelsesbetingelser, som forbrugeren bør kende, herunder varighed, art og sammensætning. Foran termen »produkt« bør imidlertid tilføjes ordet »fremstillet«.

4.4.3 Begreberne »almindelige« eller »rimeligt forudsigelige« kan ligeledes føre til forvirring, da indførelsen af et rimelighedskriterium kan tolkes således, at alle produkter kan medtages, selv om de ikke er sikre, når blot de anvendes under passende betingelser.

4.4.4 Termen »almindelig« kunne evt. erstattes med »sædvanlig«. En anden mulighed kunne være at overføre denne tvetydige beskrivelse til den forbruger, som produktet er tiltænkt. I dette øjemed anbefaler vi at erstatte det pågældende udtryk med »usikkert produkt«, da det dermed bringes i overensstemmelse med det, der bruges i direktivet om civilretligt ansvar for defekte produkter (8) – i forhold til hvilket det ville være tilrådeligt at standardisere medlemsstaternes juridiske rammer, selvom produktbegrebet på dette område er bredere.

4.4.5 Hvad angår begrebet »bemyndiget repræsentant« kan henvisningen til fuldmagt forventes at skabe problemer i lande, som kræver, at en tidligere bemyndiget har modtaget en skriftlig fuldmagt, hvorfor det ville være hensigtsmæssigt at erstatte skriftlig fuldmagt med »skriftlig tilladelse«. Denne ændring ville dels give medlemsstaterne mulighed for at vælge den kontraktform, som stemmer bedst overens med deres egen lovgivning, dels forhindre eventuelle kontraktmæssige problemer i fremtiden.

4.4.6 Hvad angår »alvorlig risiko« ville det være tilrådeligt at udvide den til enhver »udsættelse for risiko, nødsituation eller fare«, hvilket ville være lettere for forbrugerne at forstå. Med andre ord bør begrebet »alvorlig risiko« kædes sammen med hurtig indgriben og vedtagelse af foranstaltninger, så snart en sådan risiko identificeres.

5. Særlige bemærkninger

5.1 Forslaget til forordning lægger særlig vægt på behovet for at strømline og forenkle forpligtelserne for de erhvervsdrivende. EØSU deler fuldt ud denne holdning i betragtning af den forvirring, der hersker hos såvel de erhvervsdrivende som de nationale myndigheder.

5.2 I artikel 4 bør tilføjes »i henhold til bestemmelserne i denne forordning«, eftersom begrebet sikkerhed ikke nødvendigvis er foreneligt med bestemmelserne i andre sektorspecifikke lovgivninger.

5.3 Forslagets bestemmelser bør præcisere, i hvilket omfang tjenesteydelser falder ind under denne forordnings anvendelsesområde. EØSU håber imidlertid, at Kommissionen fremlægger et særskilt forslag om sikkerhed i forbindelse med levering af tjenesteydelser i EU.

5.4 Henvisningen til »sårbare« forbrugere i artikel 6, litra d), bør præcisere, om forbrugerne er sårbare baseret på generelle kriterier (alder, helbred, osv.) eller på grund af produktets karakteristika (utilstrækkeligt kendskab). EØSU mener, at der med henblik på at gøre EU-lovgivningen mere sammenhængende bør anvendes selvstændige begreber i hele EU-lovgivningen og ikke defineres begreber til brug for hvert lovforslag.

5.5 Artikel 6, stk. 2, litra h), vedrører den sikkerhed, som forbrugerne med rimelighed kan forvente. Af hensyn til retssikkerheden bør udtrykket »med rimelighed« præciseres og suppleres med »på grundlag af produktets art, sammensætning og anvendelse«.

5.6 EØSU mener, at forbrugerne har ret til klare og præcise oplysninger om produkterne, som under alle omstændigheder bør være forsynet med en angivelse af den specifikke oprindelse i overensstemmelse med kravene i EU-lovgivningen.

5.7 Der er ligeledes behov for at revidere ordlyden af disse bestemmelser, således at fabrikanter og importører bør »garantere« overholdelsen af de nævnte forpligtelser.

5.8 Fabrikantens og de øvrige erhvervsdrivendes forpligtelser

5.8.1 Forslaget til forordning fastsætter regler om den dokumentation, fabrikanterne skal udarbejde, og de foranstaltninger, de skal træffe for at garantere forbrugernes sikkerhed. EØSU finder disse regler vigtige.

5.8.2 De specifikke forpligtelser indebærer bl.a., at fabrikanten foretager stikprøvekontrol af produkter, der gøres tilgængelige på markedet, undersøger klager, fører register over klager og produkter, der ikke opfylder kravene, og over produkttilbagekaldelser, samt holder distributørerne orienteret om denne overvågning.

5.8.3 Forslaget konkretiserer imidlertid ikke gennemførelsen heraf. Det bør derfor overvejes, om reguleringen heraf skal overlades til hver enkelt medlemsstat (f.eks. oprettelse af et særligt register), eller om det er mere hensigtsmæssigt at harmonisere dette område og indføre et varslingssystem, der gør det muligt at underrette markederne i tilstrækkelig god tid, så de kan træffe effektive foranstaltninger og undgå at forårsage skade.

5.9 Teknisk dokumentation

5.9.1 Forpligtelsen til at underrette forbrugerne bør udelukkende vedrøre oplysninger om produktets anvendelse eller art og bør ikke udvides til at omfatte fabrikantens tekniske dokumentation, som kan indeholde forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger. Denne dokumentation skal dog stilles til rådighed for myndighederne, men der skal fastlægges klare og fælles regler herfor, da disse ikke fremgår af forslaget.

5.9.2 Forslaget antyder, at fabrikanten kan gøres ansvarlig for skader, som kan opstå, hvis produktet ikke er sikkert. Det ville være mere passende at beslutte, at dokumentationen er gyldig i en periode på ti år. For at præcisere artikel 8, stk. 6, for så vidt angår den gældende forpligtelse bør sætningen »fabrikanten sikrer« erstattes med »fabrikanten er ansvarlig for«. Det samme bør med de nødvendige ændringer gælde importøren og dennes ansvar, såvel som pligten til at opbevare den tekniske dokumentation i en periode på ti år, ligesom de øvrige erhvervsdrivende skal.

5.9.3 For at være sikker på, at forbrugerne uhindret kan udøve deres ret til oplysninger om et bestemt produkt, bør det sikres, at muligheden i artikel 8, stk. 7, – som kræver, at fabrikanten anfører en enkelt kontaktadresse – ikke medfører en byrde for forbrugeren, for at undgå at give det indtryk, at man implicit bliver straffet for at gøre brug heraf.

5.10 Hvad angår produkter, der ligner noget andet end det, de er, mener EØSU, at der bør sikres et særligt højt sikkerhedsniveau, navnlig på området for legetøj, som bør underlægges bestemmelserne i direktivet om sikkerhedskrav til legetøj for at nå et højt beskyttelsesniveau for mindreårige.

5.11 EØSU støtter bestemmelserne vedrørende produkters sporbarhed gennem hele forsyningskæden, da disse bestemmelser gør det lettere at identificere erhvervsdrivende og at træffe effektive korrigerende foranstaltninger over for usikre produkter, herunder tilbagekaldelse eller tilbagetrækning.

5.12 Hvad angår de europæiske bestemmelser om formodning om overensstemmelse, mener EØSU, at nærværende forslag kan forbedre systemets nuværende funktion. For at sikre større retssikkerhed er der dog behov for at præcisere overgangsbestemmelserne og formodningen om overensstemmelse.

5.12.1 EØSU finder, at de europæiske standardiseringsorganer i lyset af standardiseringens betydning bør råde over de nødvendige ressourcer til at øge deres produktivitet og sikre høj kvalitet. Der er også behov for en mere effektiv repræsentation af forbrugerne.

5.13 Reguleringen af delegerede retsakter virker i princippet rimelig, men det virker ulogisk, at beføjelsen tillægges for en ubegrænset periode. Desuden bør de delegerede retsakter ikke vedrøre væsentlige spørgsmål, og de bør holde sig inden for det område, hvortil der er tillagt beføjelse. De bør først og fremmest anvendes i forbindelse med markedsføringen af farlige produkter. Det forekommer derfor rimeligt at vedtage delegerede retsakter i forbindelse med de tilfælde, der nævnes i artikel 15, stk. 3, litra a), medens det i forbindelse med de tilfælde, der nævnes i litra b), er mere tvivlsomt.

5.14 Hvad angår sanktioner, skal det understreges, at EØSU støtter en harmonisering af de forskellige typer lovovertrædelser og de tilsvarende sanktioner (9), da blot en simpel og generel opfordring til, at sanktionerne skal være effektive, have afskrækkende virkning og stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen, kan føre til forvridning af det indre markeds funktion.

5.14.1 Endelig mener EØSU, at medlemsstaterne bør have ordentlig og effektiv klageadgang ved de kompetente domstole med henblik på at sikre overholdelse af denne forordnings bestemmelser i forbrugernes generelle interesse.

Bruxelles, den 22. maj 2013 Henri MALOSSE Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Rådets Resolution af 14. april 1975 om Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs første program for en politik vedrørende forbrugerbeskyttelse og – oplysning, EFT C 92 af 25.4.1975, s. 1.

(2) EFT C 167 af 5.7.1986, s. 1.

(3) Jf. Rådets resolution af 7. maj 1985, EFT C 136 af 4.6.1985, s. 1.

(4) EFT L 228 af 11.8.1992, s. 24.

(5) EFT L 11 af 15.1.2002, s. 4.

(6) EFT C 367 af 20.12.2000, s. 34.

(7) Kommissionens beslutning 2004/418/EF (EUT L 151 af 30.4.2004, s. 84).

(8) EFT L 210 af 7.8.1985, s. 29.

(9) På samme måde som f.eks. forordning (EF) nr. 1071/2009 (EUT L 300 af 14.11.2009, s. 51).