•IMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
SECC91) 407 ende I ig udg. Bruxelles, den 15. marts 1991 
MEDDELELSE TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
FRA KOMMISSIONEN 
EKSF-TRAKTATENS FREMTID 
MEDDELELSE TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
FRA KOMMISSIONEN 
Vedr.: EKSF-TRAKTATENS FREMTID 
!. Årsagerne til de nuværende overvejelser vedrørende EKSF-
Tr ak t a t ens fremtid 
Ifølge artikel 97 udløber EKSF-Traktaten i år 2002. Selv om 
der stadig er 12 ár tilbage, kan det være nyttigt på nuværende 
tidspunkt at påbegynde overvejelserne vedrørende Traktatens 
fremtid. Dette er der følgende grunde til: 
Med fuldførelsen af det indre marked og etableringen af 
en økonomisk og monetær union vil politikken inden for de 
forskellige sektorer, herunder kul- og stå I sektoren, 
indgå I en ny kontekst, hvor princippet om en samlet 
økonomisk politlkvil være fremherskende. Der skal i den 
forbindelse erindres om, at de målsætninger og 
foranstaltninger, der er fastsat i EKSF-Traktaten, blev 
udformet i 50'erne, dvs. under helt andre omstændigheder. 
Kul- og stålsektoren er stærkt kapitalintensive sekto­
rer. Enhver ændring heri kræver derfor en passende 
forberede 1 se. 
Både på politisk niveau (Europa-Parlamentet og 
Revisionsretten) og via visse repræsentanter for jern- og 
stålsektoren er spørgsmålet om Traktatens fremtid blevet 
bragt på bane. Overvejelserne vedrører såvel EKSF's 
Instrumenter og finansielle kapacitet (afgift, reserver, 
EKSF-lån) som visse bestemmelser inden for jern- og 
stå I po II tikken (prognoser, generelle mål, prispolitik 
osν . ). 
- 2 -
I I . Politiske valgmuligheder 
På grundlag af de forskellige scenarier, man kan opstille med 
hensyn til EKSF-Traktatens fremtid, når man frem til følgende 
tre valgmuI Igheder : 
1. Man kan bevare særregler efter år 2002 for kul- og 
stålsektoren ved, I uændret eller ændret form, at 
forlænge EKSF-Traktaten. 
2. Man kan lade EKSF-Traktaten udløbe Inden år 2002 og 
henføre kul- og stålsektoren under de almindelige 
bestemmelser i EØF-Traktaten. 
3. Man kan lade EKSF-Traktaten fortsætte indtil dennes 
normale udløb I år 2002, samtidig med at Kommissionen i 
mellemtiden undersøger, hvilke af EKSF-Traktatens 
bestemmelser der kan Inkorporeres I EØF-Traktaten. 
Denne valgmulighed kan udbygges, ved at man åbner 
mulighed for at ophæve - henholdsvis ændre - visse 
forældede bestemmelser Inden udløbet af EKSF-Traktaten 
som sådan og/eller for at overføre visse andre, som måtte 
forekomme nyttige eller nødvendige for erhvervslivet som 
he I hed , tI I EØF-Traktaten . 
Ml.Analyse af de vigtigste bestemmelser I EKSF-Traktaten 
sammenholdt med EØF-Traktaten 
* Kommissionens tjenestegrene har foretaget en detaljeret 
analyse af de vigtigste kapitler I EKSF-Traktaten med henblik 
på at vurdere de forskellige valgmuligheder, der er nævnt 
ovenfor. Følgende fire spørgsmål søges besvaret: 
a) Er de målsætninger og foranstaltninger, der er fastsat i 
EKSF-Traktaten, stadig aktuelle? 
b) Gør EØF-Traktaten det muligt at gennemføre de politiske 
foranstaltninger, der er fastsat i EKSF-Traktaten? 
c) Ville det være ønskeligt at Inkorporere visse af EKSF-
Traktatens særlige bestemmelser I EØF-Traktaten? 
d) Er det nødvendigt med visse overgangsanvende I ser og/eller 
og -fortolkninger af EKSF-Traktaten fra nu af og til dens 
udløb? 
Hovedresultaterne af analysen kan sammenfattes således: 
Afgiften (artikel 49) tjener et dobbelt formål. Den skal 
først og fremmest sikre fI nan i ser Ingen af visse 
prioriterede foranstaltninger inden for· kul- og 
stålsektoren (Ikke-ti I bagebeta I ingspI igti g tilpasnings-
støtte, fremme af forskningen, omstilling i industri­
områder I t I I bagegang...). Den udgør endvidere grundlaget 
for EKSF's autonome fi nans I er ingsvirksomhed som fastsat i 
Traktaten, hvorved det ikke er nødvendigt at trække på 
offentlige midler. Denne afgift inden for de to sektorer 
- som er det eneste eksempel pá en egentlig EF-afgift -
modsvares af såvel direkte som indirekte fordele, der 
følger af den finansielle virksomhed, disse midler med 
relation dels til kapitalmarkedet og dels til det 
offentlige støttesystem giver mulighed for. Inden for de 
i Traktaten fastlagte rammer har Kommissionen enekompe­
tence til at fastsætte afgiftsniveauet. Teoretisk er det 
muligt at reducere afgiftssatsen helt ned til en nulsats, 
men dette ville samtidig reducere EKSF's evne til at 
skabe sig indtægter. Det forhold, at Kommissionen råder 
over denne afg IftsmuI Ighed , er et vigtigt gar ant i grund­
lag. I praksis bør afgiftsniveauet frem til år 2002 
fortsat fastsættes efter de reelle behov og under 
hensyntagen til, hvilke andre midler EKSF råder over. 
Det ville være Ønskeligt, om man efter år 2002 på det 
budgetmæssige og finansielle område kunne bevare følgende 
elementer fra EKSF-systemet og anvende dem på samtlige 
erhvervssektorer : 
Artikel 54 og 56: en mulighed for at yde lån og 
rentegodtgørelser, som eventuelt kan udvides for at 
sætte Kommissionen I stand til at tilvejebringe 
midler til ethvert initiativ af regional eller 
sektormæssig karakter. 
Dette spørgsmål kan behandles nærmere som led i 
arbejdet vedrørende den økonomiske og monetære union 
(ØMU). Det skal i den forbindelse bemærkes, at 
Kommissionen I sit dokument SEC(90) 1659 endelig udg. 
vedrørende ØMU slår til lyd for, at Fællesskabets 
IåneInstrumenter tilpasses behovene inden for den 
økonomiske og monetære union, og at der også ved 
samme lejlighed ses nærmere på EIB's rolle. 
Artikel 55: en direkte forvaltning - som det er 
tilfældet for øjeblikket - af tekniske og sociale 
forskningsprogrammer af større omfang. 
Artikel 56: et medansvar med hensyn til social 
støtte, der kommer til udtryk i de nuværende 
- 4 -
t I I pasn I ngsaf ta I er s-amt bevarelse af en mulighed for 
sektormæssig støtte på dette område. 
3. De nuværende EKSF-reserver er en nødvendig forudsætning 
for, at EKSF frem til år 2002 fortsat kan t i I've j eb r 1 nge 
kapital t i I de laveste omkostninger og udøve sin EF-
støttevirksomhed*1). Det kan ikke være anderledes, 
medmindre hele EKSF's låntagning blev dækket - om 
nødvendigt med " t I I bagevirkende kraft - af EØF-budge11et. 
Efter år 2002 bør spørgsmålet om sikkerheden for de af 
Kommissionen ydede lån mëd strukturelt sigte tages op på 
ny . 
4. Retningslinjerne for produktionen (prognoser og generelle 
mål) og produktionskapaciteten (artikel 46 og 54) har 
langt mindre betydning nu end i startperioden for det 
fælles marked for kul og stål. De nævnte artikler giver 
mulighed for en fortolkning, hvorefter Kommissionen selv 
kan fastlægge retningslinjerne og bestemme, med hvilket 
mellemrum de skal fastlægges. Som følge af forbedringen 
af virksomhedernes konkurrenceevne og I lyset af de, 
delvis negative, erfaringer, der er gjort med 
produkt Ionskvotesystemet , må man nok udelukke anvendelsen 
af foranstaltninger af tvingende karakter (artikel 58). 
5. Pr IsregI er ne - specielt for så vidt angår gennemsigtighed 
og ikke-for ske IsbehandI Ing - har fra begyndelsen vist sig 
uanvendelige I praksis. Det må også understreges, at 
disse regler er i åbenlys modstrid med prisreglerne inden 
for de øvrige sektorer, der er omfattet af EØF-Traktaten. 
Som følge af de vanskeligheder, der i praksis har været 
med at anvende EKSF-Traktatens artikel 60, og de 
dybtgående ændringer I de økonomiske vilkår, som direkte 
har berørt det fælles marked for kul og stål, kan 
Kommissionen eventuelt senere overveje at tilpasse pris­
reglerne og reglerne for udøvelsen af Kommissionens 
beføjelser. Det bør således undersøges, om der eventuelt 
kan foretages en passende ændring af disse regler med 
udgangspunkt i EØF-Traktatens artikel 86. Dette gælder 
også med hensyn til reglerne vedrørende 
transpor ttariffer. 
6. EKSF-konkurrenceregierne omfatter kartel ler (artikel 65) 
og koncent rati oner (artikel 66). Af hensyn til konse­
kvensen i Kommissionens konkurrencepolitik og som følge 
af, at der eksisterer to forskellige traktater, kan 
Kommissionen overveje så vidt muligt at tilnærme behand­
lingen af produkterne under henholdsvis EKSF-Traktaten og 
EØF-Traktaten . 
Anvendelsen af EKSF-Traktatens artikel 65 på virksomheds-
karteller kan baseres på den praksis, der med tiden er 
blevet gældende I forbindelse med EØF-
(1) Jf. infor mationsrapport om EKSF's reserver (dok. SEC(86) 1 532 
endelig udg. ) 
- 5 -
Traktatens artikel 85, både med hensyn til materielle 
retsregler og med hensyn til procedureregler. Dette 
udelukker imidlertid Ikke visse særtræk ved EKSF-
Traktatens artikel 65, bl.a. mulighederne for at tillade 
aftaler om specialisering eller om fælles indkøb eller 
salg og aftaler, der er fuldstændigt analoge hermed. 
Anvendelsen af EKSF-Traktatens artikel 65 forudsætter 
heller Ikke nødvendigvis, at der er tale om en påvirkning 
af handelen mellem medlemsstaterne, såledessom det er 
tilfældet med EØF-Traktatens artikel 85. 
Transaktioner, der fører til virksomhedskoncentrationer, 
er undergivet EKSF-Traktatens artikel 66 og de 
almindelige EKSF-besIutninger vedrørende anvendelsen af 
denne artikel, såfremt mindst én af de pågældende 
virksomheder falder ind under EKSF-Traktatens artikel 80. 
Siden ikrafttrædelsen den 21. september 1990 af 
forordning 4064/89/EØF om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger har Kommissionen, så vidt det 
overhovedet har været muligt, anvendt konkurrencereglerne 
I de to traktater på en stadig mere ensartet måde, 
navnlig når aftalerne og/eller koncentrations-
transaktionerne vedrører såvel EKSF-produkter som EØF-
produkter. Denne tilnærmelse kan ligeledes ske ved en 
forbedring af procedurerne for indberetning af 
koncentrationstransakti oner, der henhører under EKSF-\ Traktaten, og ved at Kommissionen hurtigere træffer 
beslutning om en planlagt virksomhedskoncentration. i 
t. EKSF-Traktatens konkurrencebestemmelser afviger dog på et 
væsentligt punkt fra de tilsvarende bestemmelser i EØF-
Traktaten: førstnævnte bestemmelser er nemlig eksklusive, 
ii- Det vil med andre ord sige, at hvad angår Illoyal 
konkurrence og virksomhedskoncentrationer under EKSF-
Traktaten, er det udelukkende denne Traktats 
bestemmelser, der anvendes, og ikke den nationale ret. 
Under EØF-Traktaten er virksomhederne derimod underkastet 
^ såvel fællesskabsretten som den nationale ret (kumulativ 
anvendelse). 
V '· - l, "v · 
"I 
"ν 7. Kontrollen med statsstøtte er mere udtømmende i EKSF-
Traktaten end i EØF-Traktaten, eftersom undtagelses-
mulighederne er opregnet, hvilket Ikke er tilfældet i 
EØF-Traktaten. EKSF-Traktaten forbyder I princippet 
,lûf· statsstøtte I artikel 4, litra c). Ikke desto mindre er 
artikel 95 blevet benyttet flere gange til at fravige 
dette udtrykkelige forbud, både for kuls*1) og for 
... ν·:,«·:.· 
- *·<%'-. 
(1) Kommissionens beslutning 2064/86/EKSF af 30.6.1986 - EFT L 
177 af 1.7.86 - gældende indtil 31. decembsr 1993. 
- 6 -
ståls*2) vedkommende. De pågældende støttereg 1er svarer 
I ret vid udstrækning til dem, der gælder for de 
sektorer, der er omfattet af EØF-Traktatens artikel 92 og 
93. Det er i øvrigt klart, at der ikke 1 EØF-T r ak t a t er, 
eksisterer nogen bestemmelse svarende til EKSF-Traktatens 
artikel 4, litra c). 
Et andet bindende regelsæt udgøres af den bilaterale 
konsensusaftale om Jern- og stålprodukter med De Forenede 
Stater. Denne omfatter såvel jern- og stålprodukter 
henhørende under EKSF-Traktaten som visse jern- og 
ståI ρrudukter henhørende under EØF-Traktaten (EFT L 368 
af 18.12.1989) og gælder indtil 31. marts 1992. 
Der er indledt forhandlinger mellem de vigtigste 
stå I producerende lande - hvoraf størstedelen har indgået 
bilaterale aftaler med USA - med henblik på at undersøge 
muligheden for at indgå en multilateral aftale, som kan 
erstatte og videreføre de gældende bilaterale aftaler. 
8. For så vidt angår soe lale foranstaItnInger, er der under 
EKSF-Traktaten indhøstet en værdifuld erfaring Inden for 
kul- og stå I sektoren. Denne støtteform har ved gentagne 
lejligheder vist sig effektiv som led i politikken inden 
for de pågældende sektorer. Virksomhedernes og 
medlemsstaternes medansvar (via EKSF-afg If ten) for 
finansieringen af de pågældende foranstaltninger kan 
siges at være udtryk for solidaritet mellem den 
offentlige og den private sektor, hvilket er et 
enestående fænomen på EF-plan, men Ikke ukendt på 
nationalt plan. Den f I nans I er Ingsbyrde , 
foranstaltningerne medfører, fordeles ligeligt mellem de 
forskellige modtagere, som ud fra et økonomisk synspunkt 
både er sektoren som helhed og økonomien som helhed. 
Dette er også en garanti for, at støtten anvendes 
effektivt og rationelt. De resultater, der er opnået på 
dette område, kan vise sig nyttige for de sociale 
ledsageforanstaltninger I forbindelse med Fællesskabets 
sektorpolitik og eventuelt for politikken til styrkelse 
af den økonomiske og sociale samhørighed i EF. EØF-
Traktaten Indeholder imidlertid Ingen hjemmel til en 
sådan fremgangsmåde på nuværende tidspunkt og må således 
først t i I passes. 
9. EKSF-Traktatens regler vedrørende handelspol i tIk gør det 
ikke muligt at føre en egentlig fælles politik. 
Kompetencen på dette område blev på daværende tidspunkt 
forbeholdt medlemsstaterne. I praksis har man dog forsøgt 
at bringe handelspolitikken inden for kul- og 
stålsektoren på linje med den generelle handelspolitik, 
hvilket har gjort det nødvendigt med to forskellige 
procedurer. Hvis man ønsker at give afkald på den tunge 
mellemstatslige procedure for EKSF-produkternes 
vedkommende, må man anvende Rom-Traktatens regler på 
disse produkter . 
(2) Kommissionens beslutning 322/89/EKSF af 1.2.89 - EFT L 38 af 
10.2.1989 - gældende Indtil 31. december 1991. 
- 7 -
10. For så vidt angår de institutionelle aspekter , giver 
EKSF-Traktaten Kommissionen større beføjelser til at 
udstede regler end Rom-Traktaten samt egentlige 
for va Itningsbeføje I ser . I EØF-Traktaten er de 
institutionelle bestemmelser for det meste indskrænket 
til en fastlæggelse af hovedprincipperne for EF's 
virksomhed og indeholder ikke præcise bestemmelser 
herfor, idet det er forbeholdt Rådet at fastsætte sådanne 
på forslag af Kommissionen. En anvendelse af EØF-
Traktatens institutionelle bestemmelser på Fællesskabets 
fremtidige politik på kul- og stålområdet skulle ikke 
give anleding til større problemer og vil oven i købet i 
visse tilfælde være i bedre overensstemmelse med 
subsidiaritetsprincippet, men det vil samtidig betyde, 
at man må give afkald på et vigtigt EF-"acquis" på det 
institutionelle område. Der vil bl.a. blive tale om en 
stærk svækkelse af sanktionsmulighederne over for 
medlemsstaterne og virksomhederne, når de overtræder 
reglerne: 
Hvad angår medlemsstaternes overtrædelser, har 
Kommissionen beføjelser til at suspendere 
udbetalingen af beløb, den måtte skylde den 
pågældende stat. Disse beføjelser rækker langt videre 
end overtrædelsesproceduren I EØF-Traktatens artikel 
169, og man har allerede overvejet at overføre 
bestemmelserne herom til EØF-Traktaten. 
Hvad angår virksomhedernes overtrædelser, giver EKSF-
Traktaten I flere bestemmelser Kommissionen ret til 
at pålægge bøder over for virksomheder, som ikke 
retter sig efter beslutninger truffet af Kommissionen 
I medfør af Traktaten. Endvidere er det I Traktatens 
artkel 91 fastsat, at hvis en virksomhed Ikke betaler 
et beløb, som den er forpligtet til over for 
Kommissionen, kan denne udsætte betalingen af beløb, 
som den selv måtte skylde virksomheden, dog ikke ud 
over størrelsen af det pågældende beløb. 
Endelig har EKSF-Traktaten på det Juridiske plan i flere 
henseender skabt en klarere EF-ramme end EØF-Traktaten. 
Den har skabt et lovgivningsmæssigt og administrativt 
fællesskab, hvis hovedinstitution, Den Høje Myndighed, 
råder over brede for va Itη Ingsbeføje I ser inden for de 
pågældende sektorer. Dog kan man også Inden for de 
områder, der er omfattet af EØF-Traktaten, konstatere, at 
der sker en udvikling i retning af en gradvis forøgeise 
af Kommissionens administrative opgaver. 
Man må her stille sig det principielle spørgsmål, om 
Kommissionen - når man tager interessen I at bevare det 
Institutionelle EF-"acquis" i betragtning - bør give 
afkald på forvaltningsmæssige beføjelser, som er hjemlet 
I den pr I mære EF-ret . 
-δ­
ι V. Vurdering af de forskellige valgmuligheder 
Denne vurdering bygger på en analyse af de Juridiske og 
politiske konsekvenser af de forskellige valgmuligheder. 
1 . * Va IgmuI Ighed nr . 1 - bevarelse af særreglerne for kul og 
stål efter ár 2002 kan bl.a. indebære følgende fordele: 
man bevarer de to sektorers specifikke karakter og de 
særlige relationer, der er etableret mellem repræsentan­
terne for disse og Kommissionen 
de sociale bestemmelser er gunstigere for arbejdstagerne 
i kul- og stålsektoren end i de sektorer, der er omfattet 
af EØF-Traktaten 
og for jern- og stå I sektorens vedkommende eksisterer der 
strammere regler med hensyn til statsstøtte, samt en 
mulighed for direkte Indgriben fra Kommissionens side I 
tilfælde af en alvorlig økonomisk krise. 
Disse fordele understreges specielt af repræsentanterne for de 
to sektorer. Hertil kommer, at Kommissionen har mere 
omfattende beføjelser under EKSF-Traktaten (Jf. afsnit 111-10) 
samt en finansiel autonomi med hensyn til låntagning og 
-givnlng, som EØF-Traktaten ikke direkte hjemler mulighed for. 
* Der kan fremføres flere argumenter mod valgmulighed nr. 1: 
kul- og stålsektoren har ikke længere samme specifikke 
karakter som i årene umiddelbart efter anden verdenskrig. 
Andre erhvervssektorer frembyder lignende karakteristika 
og har efterhånden samme EF-dI mens I on, hvilket Især 
skyldes de perspektiver, der åbnes af det Indre marked og 
den økonomiske og monetære union; 
en komparativ analyse af EKSF-Traktaten og EØF-Traktaten 
(Jf. resuméet I afsnit III ovenfor) viser, at de fleste 
bestemmelser og foranstaltninger, der er afledt af EKSF-
Traktaten, kan gennemføres på grundlag af EØF-Traktaten, 
Især ved benyttelse af dennes artikel 235, der svarer til 
EKSF-Traktatens artkel 95: denne artikel har i øvrigt 
allerede været benyttet til at fravige visse for stramme 
bestemmelser, f.eks. vedrørende statsstøtte. Imidlertid 
forudsætter EØF-T raktatens retsgrundlag enstemmighed i 
Rådet og kan herved udgøre en ulempe for gennemførelsen 
af EF-poI itikken på visse områder, f.eks. når det drejer 
sig om Fællesskabets autonome finansieringsvirksomhed; 
- 9 -
denne valgmulighed Indebærer politisk komplekse 
procedurer, hvor der kræves enstemmighed i Rådet og 
ratificering I de tolv medlemsstaters parlamenter (jf. 
artikel 96 EKSF og artikel 236 EØF). 
2. * Lader man EKSF-Traktaten udløbe f gi r år 2002 
(valgmulighed nr. 2), Indebærer det følgende fordele: 
der vi I ikke længere være tale om nogen særbehandl i η g af 
de to pågældende sektorer, således som repræsentanterne 
for disse fortsat ønsker, og en sådan særbehandling er 
heller Ikke længere aktuel. Kul- og stålindustrien er 
ikke mere nøgleindustrier og heller Ikke de eneste, der 
er følsomme over for cykliske bevægelser. Efter 
fuldførelsen af det Indre marked vi I en særordning for 
disse Industrier ikke længere være berettiget; 
den vil Indebære, at man Ikke længere behøver at anvende 
visse forældede bestemmelser i EKSF-Traktaten, specielt 
bestemmelserne om organisering af produktionen (artikel 
58) og om prispolitikken (artikel 60); 
den vil også indebære, at man hurtigere kan anvende den 
fælles handelspolitik, som fastsat I EØF-Traktaten. 
* Man kan Imidlertid rette én Indvending imod denne 
valgmulighed: det er langt fra sikkert, at denne løsning, der 
forkastes af de implicerede socioøkonomiske kredse, kan opnå 
den enstemmighed i Rådet og den ratificering i de tolv 
medlemslandes parlamenter, der kræves Ifølge EKSF-Traktatens 
artikel 96. 
3. * Lader man EKSF-Traktaten fortsætte Indtil dennes normale 
udløb I år 2002 (valgmulighed nr. 3), opnår man følgende 
for de I e : 
på det økonomiske plan giver denne valgmulighed kul- og 
stålsektoren sikkerhed for, at den juridiske ramme 
bevares Indtil år 2002, samtidig med at der sikres en 
tilstrækkelig lang overgangsperiode til at forberede 
inkorporeringen i EØF-Traktaten efter år 2002; 
det skal understreges, at der I de kommende år vil opstå 
betydelige omstillingsbehov i ku Iområderne, hvilket 
iværksættelsen af RECHAR-programmet i øvrigt er en 
bekræftelse af. Endvidere er det for tidligt at påstå, at 
vanskelighederne i alle jern- og stålområder endelig er 
overvundet. Hertil kommer, at der må tages hensyn til 
- 10 -
problemerne I kul- og stålindustrien I de nys tyske 
delstater. Dette er yderligere argumenter for a. 
blbeholde de specifikke budgetmæssige og finansiel li 
EKSF-Instrumenter til gennemførelsen af sociale cg 
regionale foranstaltninger frem til år 2002, idet 
behovene efter denne dato vil blive dækket ved hjælp af 
EøF-Traktatens Instrumenter, hvorfor det samtidig må 
sikres, at man råder over de nødvendige budgetmidler til 
finansiering heraf. 
denne overgangsperiode vil også gøre det muligt for Kom­
missionen gradvis at tilpasse fortolkningerne og anvend­
elserne af EKSF-Traktatens bestemmelser og eventuelt af 
visse af bestemmelserne i EØF-Traktaten med henblik på de 
to sektorers Inkorporering I EØF-Traktaten efter år 2002. 
En sådan gradvis tilpasning er allerede igangsat på flere 
områder, f.eks. for så vidt angår indholdet af stål prog­
noserne , handelspolitikken på Jern- og stålområdet samt 
reglerne om kontrol med statsstøtte i de to sektorer. 
Valgmulighed nr. 3 kunne med fordel udbygges med følgende 
e Iemen t er: 
a. Visse forældede bestemmelser i EKSF-Traktaten kunne 
erstattes af de bestemmelser i EØF-Traktaten, der 
vedrører samme emner. Det drejer sig specielt om 
EKSF-Traktatens prisregler (artikel 60) og handels­
politiske bestemmelser (artikel 71-75). 
b. I perioden frem til år 2002 kunne visse bestemmelser 
I EKSF-Traktaten, der måtte skønnes nyttige eller 
nødvendige for erhvervslivet som helhed, overføres 
t I I EØF-Traktaten . 
c. I overensstemmelse med de betragtninger, Kommissionen 
er fremkommet med i sin meddelelse om Den Økonomiske 
og Monetære Union (SEC (90) 1659 endelig udg.), fore­
tager Komissionen samtidig en grundig undersøgelse 
af, hvorledes Fællesskabets finansielle instrumenter 
kan tilpasses, så de kan dække behovene i forbindelse 
med Den Økonomiske og Monetære Union. Det er nødven­
digt med en øget finansiel kapacitet for at styrke 
den økonomiske konvergens, herunder den økonomiske og 
sociale samhørighed, og mere generelt fremme en 
afbalanceret europæisk Integrationsproces. 
Disse elementer kræver hver Især en ændring af Traktaten 
samt naturligvis ratifikation I de tolv medlemsstaters 
par Iamenter . 
-11-
Konk I us i on : 
Pa baggrund af ovenstående analyse har Kommissionen beslut­
tet: 
i. 1. som politisk retningslinje at tilslutte sig den valg­
mulighed, der går ud på at lade EKSF-Traktaten som sådan 
f ud løbe til det fastsatte tidspunkt, nemlig år 2002. 
τ Komm i ss ionen ν i I udnytte det spi I l e r um , EKSF-Traktaten 
giver den, til så vidt muligt at tilpasse anvendelsen af 
denne Traktat til situationen inden for de to pågældende 
sektorer og samtidig gradvis organisere deres 
inkorporering ("phasing In") I EØF-Traktaten i år 2002; 
2. i løbet af perioden frem til år 2002 at udbygge denne 
valgmulighed ved at overføre visse af EKSF-Traktatens 
bestemmelser til EØF-Traktaten, herunder de finansielle 
instrumenter og sociale foranstaltninger, som måtte 
skønnes nyttige eller nødvendige; 
3. hvis der foretages en revision af EKSF-Traktaten inden 
dennes udløb, og uanset punkt 1 og 2 ovenfor, at drage 
omsorg for, at prisreglerne (artikel 60) og de handels­
politiske bestemmelser (artikel 71-75) ophæves, da disse 
områder så automatisk vil henhøre under EØF-Traktaten; 
4. samtidig hermed hurtigt at fuldføre undersøgelsen af, 
hvorledes Fællesskabets finansielle Instrumenter kan til­
passes, så de kan bidrage til etableringen af Den Økono­
miske og Monetære Union.