^BPHUPi 
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 14.2.1996 
KOM(96) 13 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
'HANDLINGSPLAN vedrørende forbrugernes klagemuligheder og bilæggelse af 
tvister på forbrugerområdet i det indre marked" 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
INDLEDNING 
I. DEL: PROBLEMSTILLINGEN 
I: TVISTER PÅ FORBRUGEROMRÅDET 
II: UDENRETSLIGE PROCEDURER I MEDLEMSSTATERNE 
III: NATIONALE INITIATIVER VEDRØRENDE ADGANGEN TIL 
DOMSTOLENE 
II. DEL: PROBLEMET PÅ FÆLLESSKABSPLAN 
I: OMKOSTNINGERNE VED "DOMSTOLSBARRIERERNE" 
II: RESULTATERNE AF HØRINGEN VEDRØRENDE 
GRØNBOGEN 
III. DEL: DE FORESLÅEDE INITIATIVER 
I: FREMME AF UDENRETSLIGE FORMER FOR 
SAGSBEHANDLING 
II: FORENKLET ADGANG TIL DOMSTOLENE 
III: PERSPEKTIVER 
BILAG I 
VEJLEDENDE TIDSPLAN FOR IVÆRKSÆTTELSEN AF FORANSTALTNIN­
GERNE I FORBINDELSE MED DE PLANLAGTE INITIATIVER 
BILAG II 
ARBEJDSPLAN FOR EN HENSTILLING VEDRØRENDE FASTLÆGGELSE AF 
KRITERIER FOR BEDØMMELSEN AF UDENRETSLIGE FORMER FOR SAGS­
BEHANDLING, DER FINDER ANVENDELSE PÅ FORBRUGERSAGER 
BILAG III 
UDKAST TIL FORMULAR TIL BILÆGGELSE AF GRÆNSEOVERSKRIDENDE 
TVISTER PÅ FORBRUGEROMRÅDET (foreløbig version) 
INDLEDNING 
Denne meddelelse opfølger grønbogen om forbrugernes klagemuligheder og om 
bilæggelse af tvister på forbrugerområdet inden for enhedsmarkedet (KOM(93)576 af 
16. november 1993). 
Problemerne i forbindelse med forbrugernes klagemuligheder kræver, at flere institutioner 
på lokalt, nationalt og europæisk plan sammen finder en løsning; i henhold til bl.a. 
bestemmelserne i artikel 129 A og subsidiaritetsprincippet blive Fællesskabets indsats 
nødvendigvis begrænset. 
I betragtning af, at der er tale om et grænseoverskridende problem, er der visse mål, der 
kun kan nås på fælleskabsplan, navnlig ønsket om at skabe gunstige betingelser for 
bilæggelse af tvister på forbrugerområdet i Fællesskabet kræver nødvendigvis på grund 
af omfanget af de planlagte foranstaltninger en række initiativer, der gør det muligt at 
koordinere visse aspekter af de nationale og lokale politikker. 
Alle de foranstaltninger, der hidtil er blevet foreslået eller allerede er blevet iværksat, er 
som følger: 
- et forslag til direktiv om koordinering af medlemsstaternes love og administrative 
bestemmelser vedrørende søgsmål med påstand om nedlæggelse af forbud, som 
Kommissionen vedtog den 24. januar 1996 
- de initiativer, der er planlagt i denne handlingsplan 
- andre foranstaltninger og pilotprojekter, der allerede er ved at blive gennemført 
eller lige ved at blive det. 
De initiativer, der redegøres for i denne handlingsplan i henhold til artikel 3 B, stk. 3, i 
traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, begrænser sig til, hvad der er 
nødvendigt for at nå målene i artikel 129 A i samme traktat, men der er ikke tale om en 
udtømmende liste: 
- dels supplerer de det forslag til direktiv, som Kommissionen vedtog den 
24.01.1996 vedrørende søgsmål med påstand om nedlæggelse af forbud 
- dels skal de suppleres gennem øget støtte til pilotprojekter, der har til formål at 
sikre forbrugernes ret til erstatning og afhjælpning af skader1 samt gennem en 
bedre formidling af de oplysninger, der er nødvendige for at udnytte de nationale 
procedurer, der findes i andre medlemsstater2. 
Med hensyn til sidstnævnte krav var det nødvendigt med en prioriteret indsats for at sikre 
et bedre kendskab til de nationale retshjælpssystemer. Høringen i forbindelse med 
grønbogen beviste, at retshjælp er af meget stor betydning for de dårligst stillede borgere, 
navnlig når de er involveret i en i Fællesskabet grænseoverskridende tvist. Med henblik 
på at råde bod på manglen på oplysninger på europæisk plan agter Kommissionen at 
offentliggøre en vejledning vedrørende retshjælp i Fællesskabet på de 11 fællesskabssprog. 
1 Som beskrevet i grønbogen, bl.a. i kapitel I.B.l og IV.E, og siden forfulgt i henhold til de samme 
retningslinjer. 
2 Rådets resolution af 9. november 1989 om de fremtidige prioriteter for en intensiveret forbruger­
beskyttelsespolitik (EFT C 294 af 22.11.1989, s. 1): punkt 4, sidste led, i bilaget. 
Vejledningen, der er blevet til i samarbejde med Rådet for Advokaterne i Det Europæiske 
Fællesskab, vil blive sendt gratis til instanser, der kan viderebringe oplysningerne til 
interesserede borgere (advokater, domstole, lokale og regionale informationskontorer og 
forbruger sammenslutninger). Der ville kunne udarbejdes andre lignende publikationer i 
samarbejde med de berørte organisationer, hvorved der kunne udvikles en 
partnerskabspolitik mellem EU-institutionerne og de juridiske kredse til gavn for borgerne. 
I. DEL: PROBLEMSTILLINGEN 
I: TVISTER PÅ FORBRUGEROMRÂDET 
Generelt er det karakteristisk for en gennemsnitlig tvist på forbrugerområdet, at der er et 
misforhold mellem det, der står på spil rent økonomisk, og omkostningerne ved at lade 
sagen afgøre ved domstolene. 
Dette misforhold rejser i alle retsstater spørgsmålet om, hvorledes man skal forene dels 
pligten til at give borgerne den retstilling, de har krav på uden forskelsbehandling3, dels 
begrænsningerne i det budget, der er afsat til retsvæsenet, og som ofte er utilstrækkeligt 
i lyset af antallet af klager fra borgerne. 
Hvilken løsning man vælger i den forbindelse afhænger desuden af, hvor stor forskel der 
er på de teoretiske rammer, som lovgiveren har opsat, og virkeligheden, således som 
vælgerne oplever den; det er i de små tvister i dagligdagen, den almindelige borger kan 
vurdere, hvor effektiv loven er, og ikke i forbindelse med store sager, som sjældent 
berører ham eller hende. 
I de fleste af de udviklede lande har der således i de seneste tiår været lagt særlig vægt 
på tvister på forbrugerområdet4, hvilket også har at gøre med princippet om, "at parterne 
skal have de samme retsmidler" ved domstolene5, og som har medført, at der er blevet 
skabet en række særlige ordninger, f.eks. kan nævnes artikel 5 i Rom-konventionen om, 
hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser6 samt afsnit II, afdeling 4, i 
konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige 
sager, herunder handelssager7. Navnlig i artikel 13-15 i Bruxelles-konventionen fastsættes 
en særlig ordning vedrørende kompetence i sager om forbrugerkontrakter, i henhold til 
3 Artikel 6 i Den Europæiske Menneskeretskonvention: "Enhver skal, når der skal træffes afgørelse 
enten i en strid om hans borgerlige rettigheder og forpligtelser eller (....), være berettiget til en 
retfærdig og offentlig rettergang inden en rimelig frist for en ved lov oprettet uafhængig og 
upartisk domstol." 
Dette princip tillader ingen undtagelser vedrørende sagsgenstandens værdi og gælder også for sager, 
der (af retsvæsenet, men ikke af de berørte borgere) betragtes som små tvister. 
4 Ved "tvist på forbrugerområdet" forstås i denne meddelelse enhver tvist mellem en fysisk person, 
der ikke handler i erhvervsøjemed, og en fysisk eller juridisk person, der handler i erhvervsøjemed. 
Vedrørende begrebet "forbruger" se afsnit 153 og 155 i "Rapport om konventionen om Kongeriget 
Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritanniens og Nordirlands tiltrædelse af 
konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelsen i borgerlige sager, 
herunder handelssager" (rapporten er offentliggjort i EFT C 59 af 05.03.1979, s.71 ff.) 
5 Om princippet "parterne skal have de samme retsmidler" ved domstolene, jf. også De Europæiske 
Fællesskabers Domstols retspraksis vedrørende menneskerettigheder, bl.a. følgende sager: 
Neumeister mod Østrig (1968), BOnisch mod Østrig (1985) og Feldbrugge mod Nederlandene 
(1986). 
6 EFT L 266 af 09.10.1989, s. 1 
7 Kodificeret udgave: EFT C 189 af 28.07.1990, s. 2 
hvilken en sag, der forsøges rcjsl mod en forbruger, under visse forhold ikke kan 
indbringes for retterne i det land, hvor forbrugeren har bopæl8. I sagen 
Shearson Lehman Hutton9 sagde Domstolen, at "de særlige regler ( ) er begrundet i et 
ønske om at beskytte forbrugeren som den part i kontrakten, der må anses at være 
økonomisk set svagere og retligt set mindre erfaren end medkontrahenten". 
En sammenfattende beskrivelse af den løsning, medlemsstaterne har valgt i forbindelse 
med den pågældende problemstilling vedrørende tvister på forbrugerområdet, gør det 
muligt at opdele disse løsninger i to grupper afhængig af den anvendte fremgangsmåde10: 
- etablering af udenretslige former for sagsbehandling, der specifikt anvendes i 
forbindelse med tvister på forbrugerområdet 
- etablering af forenklede procedurer og/eller forenklede krav til anlæggelse af 
sager, hvor sagsgenstandens værdi er under et bestemt beløb. 
II: UDENRETSLIGE PROCEDURER I MEDLEMSSTATERNE 
I Danmark, Sverige og Finland behandles de fleste forbrugersager af forbrugerklagenævn, 
der er oprettet i halvfjerdserne, og disse nævn11 har karakter af administrative myndig­
heder og træffer deres afgørelser efter en skriftlig sagsbehandling, som er fastlagt ved lov. 
I Nederlandene har man givet en lignende opgave til "Geschillencommissies" (forligskom-
missioner)12, der anvender en i det væsentlige skriftlig sagsbehandling og afgiver en 
udtalelse, der er bindende for de parter, der har vedtaget denne sagsbehandling. 
Geschillencommissies er undergivet en godkendelsesprocedure, der har til formål at sikre, 
at visse betingelser er overholdt, og de er tilsluttet en sammenslutning, der er stiftet 1970. 
Der er senere også oprettet Geschillencommissies/Commissions des litiges i Belgien. 
I Portugal er der indført en gratis forligs- og voldgiftsbehandling af forbrugertvister i 
Lissabon inden for rammerne af et pilotprojekt, der støttes af Kommissionen og de 
portugisiske myndigheder. Resultaterne heraf, der har været meget positive13, har ført til 
oprettelse af andre lignende centre. 
I Spanien er der indført et "sistema arbitral del consumo" ved et "real decreto" af 30. april 
1993. I dette system består hvert enkelt forligsnævn af en formand (der repræsenterer 
9 
10 Når de i artikel 13 omhandlede betingelser er opfyldt, fastsættes det i artikel 14, at sager, som en 
forbruger agter at rejse mod den anden part i kontrakten, kan anlægges enten ved retterne i den 
kontraherende stat, hvor denne part har bopæl, eller ved retterne i den kontraherende stat, på hvis 
område forbrugeren har bopæl. 
Domstolens dom af 19. januar 1993 i sag C-89/91 (Sml. I) 
De to fremgangsmåder supplerer i øvrigt hinanden i de fleste medlemsstater, f.eks. har Det Fore­
nede Kongerige udviklet begge samtidig. 
Der som formand har en jurist og i øvrigt består af repræsentanter for forbrugerne og erhvervslivet. 
I finansåret 1993-94 indbragtes der eksempelvis 6 327 klager for de svenske nævn. 
Der består af en repræsentant for forbrugerne, en repræsentant for den brancheorganisation, der er 
berørt af sagen, og en udenforstående formand. I 1994 indbragtes der 7 167 sager for 
Geschillencommissies (mod 6 594 i 1993 og 6 027 i 1992. Den årlige stigningstakt er således over 
8%). 
Næsten 2 000 sager er blevet afgjort på mindre end 40 dage. 
forvaltningsmyndighederne), en repræsentant for forbrugerne og en repræsentant for 
erhvervslivet14. 
I Det Forenede Kongerige og Irland er der inden for visse økonomiske sektorer (hyppigst 
inden for bank- og forsikringsvæsenet)15 blevet indført en mæglingsmand (der kaldes 
"private Ombudsman"). "British and Irish Ombudsman Association" har for nylig lastsat 
minimumskriterier, som dens medlemmer forpligter sig til at overholde. For så vidt angår 
de mæglingsmænd, der er indført inden for visse offentlige tjenester, fastlægges disse 
kriterier normalt ved lov. 
I andre medlemsstater (Tyskland og her på det seneste Italien) spiller handelskamrene en 
lignende rolle. 
III: NATIONALE INITIATIVER VEDRØRENDE ADGANGEN TIL DOMSTOLENE 
I Frankrig er der indført en forenklet form for sagsbehandling ved "décret" nr. 88-209, 
der letter anlæggelsen af sager med en værdi på indtil FRF 13 000 for byretterne for 
mindre sager, nemlig "erklæring til justitssekretæren" (med angivelse af parternes navne, 
sagsgenstanden og en kortfattet sagsfremstilling) ved brug af en forenklet formular, der 
af justitssekretæren tilstilles sagsøgte og betragtes som en stævning. Sagsøgte kan for sit 
vedkommende bruge en forenklet formular til at fremsætte sine bemærkninger. 
I England kan ethvert krav på indtil GBP 3 000 indbringes for "County Courts" ved brug 
af en "simplified summons". Der er tale om en forenklet og meget klar formular, der 
udfyldes af sagsøgeren, og hvoraf en genpart tilstilles sagsøgte af retten tillige med en 
svarformular. 
Hvis sagsøgte ikke svarer inden 14 dage, kan sagsøger indbringe sagen for retten med 
krav om udstedelse af påbud om at betale; hvis sagsøgte bestrider, at sagsøgers krav er 
berettiget, bliver sagen fremlagt på et retsmøde. I henhold til "County Court Rules" 
(1881) er fastsat, at retsmødet er uformelt, og at de strenge bevisregler ikke gælder. 
I Irland har man i tre år anvendt en lignende fremgangsmåde for behandlingen af "small 
claims" fremsat af forbrugere; denne procedure, der i begyndelsen blev anvendt i 
forbindelse med sager, hvor sagsgenstandens værdi var på op til IEP 500, finder nu 
anvendelse i forbindelse med sager, hvor sagsgenstandens værdi er på op til EIP 600, og 
det er planlagt at hæve dette beløb til IEP 1000. "Registrar" (justitssekretæren) er forbru­
geren behjælpelig med at udfylde formularen, som efter indførelse på sagslisten tilstilles 
sagsøgte. Dersom denne ønsker at bestride kravet, er det tilstrækkeligt, at han udfylder 
den formular, der er udarbejdet med henblik herpå. Hvis sagsøgte bestrider kravet, 
forsøger justitssekretæren at forlige parterne; sidstnævnte kan i den forbindelse høre 
og/eller opfordre parterne til at forhandle sig frem til en løsning. 
I andre medlemsstater, herunder Tyskland, findes der lignende formularer for visse 
kategorier af sager. I Belgien er der blevet udarbejdet en række forenklede formularer, 
der gør det lettere at forelægge en sag for en underretsdommer. 
I Sverige og Finland er der blevet udarbejdet en række forenklede formularer til brug i 
forbindelse med indbringelse af sager for et forbrugerklagenævn. 
Siden indførelsen er der indbragt 14 992 klager for "Juntas arbitrales". 
Disse ombudsmænd har til opgave at behandle forbrugertvister ved mægling og forligsforhandling 
og kan (i visse tilfælde) træffe en afgørelse, der er bindende for den erhvervsdrivende. F.eks. blev 
der i Det Forenede Kongerige i 1993 indbragt 8 133 klager for "Insurance Ombudsman" og 9 578 
for "Banking Ombudsman". 
Ovennævnte formularer eksisterer kun på de nationale sprog i de respektive retskredse. 
II. DEL: PROBLEMET PÅ FÆLLESSKABSPLAN 
I: OMKOSTNINGERNE VED "DOMSTOLSBARRIERERNE" 
Inden for det indre marked, der er grundlagt på forskellige retstraditioner og handels-
sædvaner, er det sædvanligt, at en række aftaler kan give anledning til visse fortolknings­
vanskeligheder eller håndhævelse af de forpligtelser, der følger af aftalen, og som kan 
give anledning til tvist mellem parterne. 
Muligheden for hurtigt, billigt og retfærdigt at bilægge disse tvister er blevet påpeget af 
alle de berørte parter under rådslagningen om grønbogen som en væsentlig betingelse for 
udviklingen af grænseoverskridende transaktioner og som følge heraf for, at det indre 
marked skal blive en succes. 
Det er nødvendigt at iværksætte hensigtsmæssige procedurer, da ikke alle berørte har en 
"juridisk afdeling", der er specialiseret i de meget indviklede spørgsmål, som bilæggelsen 
af en tvist indebærer, når parterne har bopæl i forskellige lande. Kun få virksomheder 
(under en vis størrelse) og endnu færre forbrugere er i stand til at orientere sig i den 
internationale privatrets labyrint (hvis anvendelse i en union med 15 medlemsstater 
bevirker, at der kan blive tale om 210 forskellige kombinationer) eller labyrinten af de 
eksisterende konventioner og de internationale procesregler. 
Frygten for "komplikationer" samt de omkostninger, som er fornødne for at orientere sig 
i denne "labyrint" afholder i ganske særlig grad forbrugerne fra grænseoverskridende 
transaktioner. Da de (isoleret betragtet) normalt ikke angår store beløb, vil 
advokatomkostningerne ofte stå i misforhold til det eventuelle krav. I visse lande 
forstærkes den afskrækkende virkning ved den langsommelige sagsbehandling ved 
domstolene, i andre tilfælde ved reglerne om dækning af advokathonorarer, idet den part, 
der "vinder" sagen, i flere medlemsstater kun kan få dækket en ringe del af sine sagsom­
kostninger, hvilket i forbrugersager indebærer, at man med sikkerhed skal afholde 
omkostninger ud over det lidte tab, men ikke har sikkerhed for at opnå en "gunstig" 
retsafgørelse vedrørende et beløb, der måske er mindre end de omkostninger, man har 
afholdt for at "vinde" sagen. 
De særlige yderligere barrierer, der komplicerer bilæggelsen af grænseoverskridende 
forbrugertvister kan således danne en hindring for det indre markeds hensigtsmæssige 
funktion på samme måde som tekniske eller fiskale hindringer. 
For at undersøge rigtigheden af denne hypotese har Kommissionen anmodet et uafhængigt 
forskningsinstitut om at udføre en grundig undersøgelse af omkostningerne ved 
domstolsbarriererne for forbrugerne i det indre marked. Resultatet af denne undersøgelse, 
der dækker de 15 medlemsstater, og som blev gennemført i 1995, kan sammenfattes på 
følgende måde: 
7 
1. De gennemsnitlige omkostninger16 ved en retsafgørelse af en grænseoverskridende 
tvist17 om et beløb svarende til ECU 2 000 andrager i det gunstigste tilfælde (se 
nedenfor) for sagsøgerens vedkommende et beløb svarende til ca. ECU 2 500. 
Og i dette omkostningsbeløb (der således repræsenterer "minimumsomkostnin-
gerne") er endda ikke inkluderet: 
moms af advokathonoraret (som private borgere i modsætning til 
virksomhederne ikke kan fradrage), 
omkostninger ved syn og skøn, 
omkostninger ved rejser til udlandet (med henblik på parternes personlige 
fremmøde) eller godtgørelse af vidneomkostninger 
omkostninger ved forkyndelse af dokumenter. 
2. Den gennemsnitlige varighed af en sag i første instans for så vidt angår den 
samme grænseoverskridende tvist ligger på mellem 23,5'8 og 29,219 måneder for 
Fællesskabet som helhed, og i flere kombinationer af lande overstiger den 40 
måneder, mens den på nationalt plan normalt er på mindre end 20 måneder. 
Med andre ord har den forhaling af sagerne, der i øjeblikket sker i visse 
medlemsstater, en "kumulativ" virkning i tilfælde af grænseoverskridende tvister, 
og denne virkning berører borgere fra andre medlemsstater, selv om disse synes 
at være beskyttet på nationalt plan20. 
Det skal understreges, at ovennævnte perioder gælder for retterne i første instans, 
ligesom det forudsættes, at sagen er "ukompliceret" rent teknisk (ingen skøns- og 
synsforretning eller begæring om retshandlingens foretagelse i en anden retskreds) 
og proceduremæssigt (intet modkrav), og at dommen ikke ankes eller indbringes 
for en kassationsret, samt at der ej heller sker præjudicielle forelæggelser for De 
Europæiske Fællesskabers Domstol. Som det var tilfældet med overslaget over 
omkostningerne, er der således på sin vis tale om det "gunstigste" tilfælde. 
3. Hvis man betragter den "typiske" borgers udsigter fra et cost/benefit-synspunkt 
viser undersøgelsen, at situationen i en enkel, grænseoverskridende sag er 
følgende: 
En part, der har lidt et tab på ECU 2 000, skal for at kunne "gå til 
domstolene" først betale en "droit d'entré" ("adgangsgebyr") på ECU 2 500 
(retsafgifter plus advokathonorarer, eksklusive moms) med den "usikre" 
udsigt til at kunne inddrive sin fordring inden for en periode, der (alt efter 
det pågældende land) ligger på mellem 12 og 64 måneder, idet det end­
videre forudsættes, at sagsøgte (endnu) er solvent, når dommen afsiges. 
16 Retsafgifter og advokathonorarer 
17 Med henblik på undersøgelsen har man anvendt den i grønbogen allerede anvendte definition "en 
tvist mellem to parter, der har bopæl i to forskellige medlemsstater". 
18 For en sag anlagt i det land, hvor sagsøgte har sin bopæl. 
19 For en sag anlagt i det land, hvor sagsøgeren har bopæl, efterfulgt af en sag til anerkendelse af 
dommens retskraft og opnåelse af eksekvatur i sagsøgtes land. Det skal dog bemærkes, at 
varigheden af denne anden etape i to medlemssstater i sig selv overstiger 20 måneder, og at den 
i fire medlemsstater ligger på 10 måneder eller derover. 
20 I henhold til resultaterne af undersøgelsen varer sager, der anlægges i en medlemsstat og efter­
følges af tvangsfuldbyrdelse af afgørelsen i en anden medlemsstat i medfør af Bruxelles­
konventionen, i gennemsnit 72 måneder i visse lande. 
8 
Dersom sidstnævnte betingelse ikke er (eller ikke længere er) opfyldt på 
tidspunktet for domsafsigelsen, har sagsøgeren (selv om han har "vundet" 
sagen) tabt ECU 4 500 (nemlig sit oprindelige tab plus omkostningerne). 
Dersom betingelsen er opfyldt, og sagsøgeren får dom for sit krav, 
modtager han erstatning, men i de fleste af medlemslandene (11 ud af 15 
ifølge undersøgelsen) kan han ikke desto mindre kun få dækket en del af 
sine omkostninger (og yderligere udelukker lovgivningen i visse lande 
ganske enkelt opnåelse af dækning af omkostninger til udenlandske 
advokater). 
Da disse omkostninger gennemsnitligt andrager ECU 2 500, bliver 
"gevinsten" ved sagen (erstatning med fradrag af de ikke dækkede 
omkostninger) ofte omtrent lig med nul, eller endog negativ. 
4. I betragtning af det ovenfor anførte er den fjerde konklusion af undersøgelsen ikke 
overraskende: forbrugerne anlægger i øjeblikket kun få grænseoverskridende 
forbrugersager ved domstolene. 
Uden at tage stilling til de spørgsmål, som en sådan situation skaber i enhver 
retsstat eller ethvert retssamfund21, måtte man endnu søge oplyst, om problemets 
omfang (bortset fra retssager) kunne bedømmes fra et kvantitativt synspunkt. Med 
henblik herpå har Kommissionen taget to initiativer, hvis resultater giver et første 
svar på dette spørgsmål. 
I) Blandt konklusionerne i grønbogen var "skabelse af et system for tilsyn med 
grænseoverskridende sager, som skal have til opgave at registrere de problemer, man 
støder på i praksis". I reaktionerne på grønbogen har der været enstemmig tilslutning til 
denne konklusion. 
Forsøgsvis er Kommissionens tjenestegrene derfor på grundlag af et begrænset 
prøvemateriale fra steder beliggende ved grænserne begyndt at indsamle oplysninger 
(vedrørende antallet, oprindelsen og beskaffenheden af klagerne) for at få et bedre 
overblik over problemets størrelse. I otte grænseområder har de organisationer og/eller 
organer, der har til opgave at oplyse forbrugerne, således optalt de modtagne klager over 
erhvervsdrivende, der var etableret i en anden medlemsstat end forbrugerens (grænse­
overskridende klager). I perioden fra december 1994 til september 1995 blev der 
registreret 2 615 klager af denne type til et samlet beløb af 39 492 315 ECU. 
II) Eurobarometer-undersøgelse 43.0, der blev foretaget i foråret 1955, giver for sit 
vedkommende to oplysninger af betydning, nemlig: 
24% af de adspurgte (3 799 ud af 15 800) havde udført mindst én grænse­
overskridende transaktion i de sidste 12 måneder, men kun 3,2% havde købt 
varige forbrugsgoder (den sidstnævnte procentsats viste endog et fald i forhold til 
oplysningerne for 1992) 
8,7% af de adspurgte, der havde udført en grænseoverskridende transaktion (332 
ud af 3 799), havde haft problemer. 
I anden del af ovennævnte undersøgelse finder ophavsmændene i deres konklusioner, at 
ovennævnte domstolsbarrierer skaber en opfattelse af usikkerhed, hvis makro-økonomiske 
omkostninger delvis forklarer "indtægtstabet" i det indre marked (med andre ord 
forskellen mellem forudsigelserne og de øjeblikkelige fordele ved det indre marked). 
21 Principielle spørgsmål, der ikke tager hensyn til antallet af konkrete tilfælde. 
9 
I konklusionerne af undersøgelsen hedder det: 
"At retsusikkerhed (eller domstolsbarrierer) hindrer økonomisk vækst og stabilitet i en 
økonomi er en central hypotese i den udviklingsøkonomiske teori save! som i^orien om 
omdannelse af nationaløkonomien i de østeuropæiske reformlande. Dette aspekt har 
imidlertid været næsten overset i forskningen omkring den europæiske integration. Del 
er ikke blevet (aget i betragtning ved planlægningen af Den Europæiske Union, at 
økonomisk integration medfører en voksende retsusikkerhed (...), der kan tilintetgøre eller 
i det mindste mindske de forventede positive virkninger af et internt markedsprogram og 
tillige af en europæisk økonomisk og monetær union". 
Blandt virkningerne af retsusikkerheden nævnes i undersøgelsen navnlig, at: 
"Selv forventede transaktionsomkostninger afholder forbrugerne fra at gøre indkøb i 
udlandet. Grunden hertil er, at udenlandske varer, når man betragter de højere trans­
aktionsomkostninger, har lavere brugsværdi for potentielle købere selv ved den samme 
eller en lavere pris for disse varer i sammenligning med indenlandske varer. Det samme 
gælder producenterne. Risikoen for at skulle afholde højere transaktionsomkostninger for 
at opnå betaling for leverede varer nedsætter fortjenesten ved eller tilskyndelsen til at 
sælge i udlandet." (...) "En anden statisk virkning følger af en koncentrationsproces, som 
skyldes retsusikkerheden ved at handle over grænserne. En sådan usikkerhed er af 
forholdsvis større betydning for små virksomheder end for store, og små virksomheder 
har en tendens til at blive udkonkurreret". 
Undersøgelsens ophavsmænd understreger, at en kvantitativ vurdering af de makro­
økonomiske omkostninger er meget vanskelig, men i deres konklusioner finder de dog, 
at: 
"Langt de højeste omkostninger følger af, at forbrugerne ikke drager fordel af 
prisdifferencer inden for Den Europæiske Union på grund af retsusikkerheden (...). En 
sammenlægning af de direkte statiske omkostninger fører til et omkostningsbeløb, der 
andrager fra ECU 7 230 mio. til 73 790 mio. Det beløb, som vi betragtede som sandsyn­
ligt ifølge de hypotetiske gennemsnitsscenarier, androg ECU 27 530 mio." 
II: RESULTATERNE AF HØRINGEN VEDRØRENDE GRØNBOGEN 
Grønbogen har været genstand for en meget bred rådslagning, hvis resultater har 
bekræftet, at det er nødvendigt og tillige haster med et fællesskabsinitiativ. 
I denne retning har Europa-Parlamentet (i beslutning af 22. april 1994)22, Regionsudvalget 
(i udtalelse af 17. maj 1994)23 og Det Økonomiske og Sociale Udvalg (i udtalelse af 1. 
juni 1994)24 samt et stort flertal af de organisationer, der repræsenterer de berørte 
interesser (forbrugere, virksomheder og advokatstanden), alle udtalt sig klart. 
I alt har Kommissionen modtaget 110 skriftlige henvendelser, der repræsenterer alle de 
berørte interesser og dækker hele Fællesskabet, og alle de parter, der havde indsendt deres 
kommentarer inden for den givne frist (31. maj 1994) blev indbudt til en høring, der fandt 
sted den 22. juli 1994. Et vist antal emner hentet fra de af Kommissionen modtagne 
besvarelser blev ligeledes drøftet på det første møde i Det Europæiske Forbrugerforum 
22 
23 
24 EFT C 128 af 09.05.94, s. 459 
EFT C 217 af 06.08.94, s. 29 
EFT nr. C 295 af 22.10.94, s. 1 
10 
(den 4. oktober 1994), hvori deltog næste 350 personer fra 19 lande, der repræsenterede 
alle de berørte kredse. 
I den sammenfattende beretning om det indre marked, der blev forelagt Det Europæiske 
Råds møde i Essen den 9. december 1994, anførte Kommissionen, at den "vil bygge sit 
virke på de rådslagninger, der er foregået på grundlag af grønbogen". 
Den 22. december 1994 forelagde den franske regering Rådet et "Memorandum for en 
aktiv forbrugerpolitik", hvori det blev understreget, at "problemerne vedrorende 
forbrugernes klagemuligheder ikke er løst og er til hinder for skabelse af et virkeligt 
europæisk område. Grønbogen om forbrugernes klagemuligheder (...) opfylder således 
et yderst væsentligt behov, der skal prioriteres". Andre medlemsstater samt EFTA-landene 
har opfordret Kommissionen til at tage en række konkrete initiativer vedrørende tvister 
på forbrugerområdet. 
For så vidt angår formålene med det fælles initiativ blev der tilvejebragt en omfattende 
konsensus under rådslagningen om visse dele af grønbogen, der kræver nærmere 
overvejelser, nemlig: 
I ) samordning af de nationale bestemmelser om de søgsmål med påstand om ophør, der 
kan anlægges i anledning af visse overtrædelser af fællesskabsretten25, 
II) fremme af et klima, der begunstiger udenretslig bilæggelse af forbrugersager26 
III) styrkelse af tilsynsorganet for grænseoverskridende tvister inden for Fællesskabet samt 
etablering på forsøgsbasis af en række koordinerede mekanismer for indbringelse af sager 
ved domstolene på tværs af grænserne27. 
For så vidt angår det første punkt (søgsmål med påstand om nedlæggelse af forbud) har 
Kommissionen den 24. januar 1996 fremlagt et forslag. Der er her tale om et problem, 
der kun kan løses ved vedtagelse af en retssakt på fællesskabsplan. 
For så vidt angår de øvrige punkter (bilæggelse af tvister) agter Kommissionen at fremme 
en frivillig ordning og tilvejebringe betingelserne for et bedre grænseoverskridende 
samarbejde. 
Med henblik herpå foreslås i tredje del af denne plan punktaktioner, som på grund af 
deres europæiske dimension kan bidrage til at nå de mål, der forfølges. Disse formål har 
både forbindelse med det indre markeds hensigtsmæssige funktion (Traktatens artikel 
100 A) og beskyttelsen af forbrugernes interesser (artikel 129 A). 
Eksistensen af hensigtsmæssige procedurer til bilæggelse af forbrugertvister fremmer 
nemlig den "frivillige" overholdelse af de forpligtelser, der følger af aftalen og/eller de 
lovbestemmelser, der finder anvendelse, medens mangel på procedurer, der gør det muligt 
hurtigt at afgøre grænseoverskridende tvister, er en faktor, der bevirker usikkerhed for de 
økonomiske aktører. Fra et mikro-økonomisk synspunkt begunstiger dette den part, der 
ikke overholder sine forpligtelser, og gør det muligt for ham at drage fordel af sin 
forsømmelighed, medens den anden part lider skade herved. 
På det makro-økonomiske plan har dette en afskrækkende virkning, der (ved gradvis at 
"udhule" de økonomiske aktørers tillid til pålideligheden af grænseoverskridende 
transaktioner) er egnet til at mindske de forventede fordele ved det indre marked for 
økonomien som helhed. 
25 
26 
27 Konklusion 1 i grønbogen og afsnit 13 og 14 i Europa-Parlamentets beslutning 
Konklusion 4 og 5 i grønbogen og afsnit 22 i Europa-Parlamentets beslutning. 
Konklusion 3 og 6 i grønbogen og afsnit 7 til 9 i Europa-Parlamentets beslutning, som dog går 
langt videre end de muligheder, der er omhandlet i denne meddelelse. 
11 
Som anført i indledningen er listen over de planlagte initiativer, der er omhandlet i tredje 
del, ikke udtømmende; i overensstemmelse med Europa-Parlamentets forslag er der 
snarere tale om at udarbejde en foreløbig rapport, der indeholder en tidsplan for de 
foranstaltninger, der skal træffes28. Denne tidsplan findes i bilag 1 til denne meddelelse. 
III. DEL: DE FORESLÅEDE INITIATIVER 
I: FREMME AF UDENRETSLIGE FORMER FOR SAGSBEHANDLING 
På EF-plan finder Kommissionen, at man først og fremmest må overveje udenretslige 
former for sagsbehandling, hvilket skyldes, at: 
markederne udvikler sig meget hurtigere end retsreglerne og langt hurtigere end 
forhandlingerne mellem de 15 medlemsstaterne 
den bemærkelsesværdige udvikling af de udenretslige former for behandling af 
forbrugertvister kan ses både som en løsning på den langsommelighed (og de 
vanskeligheder), der består i forbindelse med tilpasning af visse retsregler (der er 
skrevet i en tid, hvor antallet af sager var langt mindre og ikke omfattede 
specifikke problemer, der er typiske for nutidens samfund), og som et "filter", der 
bør fremmes til afhjælpning af den langsommelige sagsbehandling ved 
domstolene, eller som en anfægtelse af princippet om domstolenes "enhed", men 
uanset hvorledes man bedømmer disse fordele og ulemper, er der tale om en 
udvikling, der berører de fleste af medlemsstaterne, 
de erfaringer, der er gjort i adskillige medlemsstater, viser, at ved at sikre 
"selektiv" fremme af visse former for udenretslig sagsbehandling, for så vidt visse 
væsentlige kriterier sikres overholdt, har det været muligt at skabe et miljø, der 
er gunstigt for både forbrugerne og virksomhederne (ved at nedbringe omkostnin­
gerne ved og varigheden af forbrugersager), og nu støttes af alle de berørte parter. 
Inden for rammerne af det indre marked, kan den lære, man kan drage af disse erfaringer, 
vise sig særdeles nyttig. Når man står over for den stadig større udbredelse af 
"udenretslige" organer af enhver art (mæglingsmænd, forligsmænd og voldgiftsretter) og 
på alle niveauer (på sektorplan, landsplan og regionalt plan og endda lokalt plan) er der 
nemlig to muligheder: Man kan ignorere fænomenet, idet man ved, at omkostningerne ved 
en retssag om en grænseoverskridende forbrugertvist ville blive uforholdsmæssigt store, 
eller søge at finde "fikspunkter" med henblik på afmærkning af vejen for "fremmede" 
forbrugere på samme måde som det er sket (på nationalt plan) i de lande, hvor praksis 
nu ligger fast (jf. kapitel II i første del). 
Disse landes erfaring er, at visse former for udenretslig sagsbehandling kan spille en 
betydelig rolle for afgørelsen af forbrugertvister, for så vidt der er fastlagt et antal 
minimumskriterier, og de har tendens til at sikre gennemsigtighed i sagsbehandlingen og 
uvildighed hos det organ, der tidligere er blevet oprettet til behandling af sagerne. 
Manglen på sådanne kriterier forklarer i vidt omfang, at forbrugerne i visse lande står 
tøvende over for enhver form for udenretslig afgørelse af tvister. Resultatet af rådslag­
ningen på grundlag af grønbogen er afslørende på dette punkt. Nødvendigheden af at 
fastlægge visse minimumskriterier på europæisk plan nævnes af et stort flertal af de 
28 Ovennævnte resolution af 22. april 1994. 
12 
berørte parter, herunder de erhvervsdrivende, samt af Europa-Parlamentet og Det Økono­
miske og Sociale Udvalg. 
På grundlag af de modtagne kommentarer og forslag må Kommissionen således oprette 
og/eller foreslå en fortegnelse over minimumskriterier, der skal gælde for behandlingen 
af grænseoverskridende forbrugertvister for at lette indførelsen af og/eller skabelse af et 
netværk for udenretslige former for sagsbehandling i det indre marked. 
Fastsættelsen af sådanne kriterier på europæisk plan skulle gøre det muligt at støtte og 
udbygge den politik, der føres af de medlemsstater, der har valgt at fremme en 
"forligskultur" for forbrugertvister, og skal naturligvis hente inspiration i de kriterier, der 
er fastlagt på nationalt plan. 
En arbejdsplan, der indeholder seks minimumskriterier, er vedføjet denne meddelelse 
(bilag II). For at fremme disses anvendelse er der i tidsplanen i bilag I planlagt tre etaper. 
1. etape: De berørte kredse høres i forbindelse med arbejdsplanen med henblik på endeligt 
at få fastlagt de foreslåede kriterier. 
2. etape: De kriterier, der endeligt vælges, skal fremlægges i en henstilling fra 
Kommissionen. 
I denne henstilling skal der fastsættes en observationsperiode (på tre år), i løbet af hvilken 
fælles kriterier ville gøre det lettere på frivillig basis at etablere "godkendte" organer i 
hver enkelt medlemsstat. 
Eksistensen af nationale organer, der anvender lignende kriterier, ville desuden i betydelig 
grad gøre det lettere på frivillig basis at etablere en række mekanismer til behandling af 
grænseoverskridende klager (f.eks. oprettelse af en fælles "postboks", hvortil forbrugerne 
kan sende deres klager, således at man undgår den eftersøgning, som kan være fornøden, 
når den erhvervsdrivende er tilsluttet et "fremmed" system). 
3. etape: Efter udløbet af observationsperioden udarbejdes der en evalueringsrapport om 
virkningerne af henstillingen; rapporten kan eventuelt vedlægges et forslag, der skal sikre, 
at kriteriene overholdes i henhold til en række bestemmelser, der skal fastsættes, og efter 
yderligere høringer 
Kontrollen med, at disse kriterier overholdes, kunne f.eks. forestås af organer som dem, 
der findes i visse lande (f.eks. Det Forenede Kongerige, Irland, Sverige, Finland, 
Danmark og Nederlandene). 
Et sådan organ skulle ikke have til opgave at "afgøre" grænseoverskridende tvister, men 
at bistå de berørte kredse med indførelse af de former for sagsbehandling, der skal finde 
anvendelse på disse tvister, på samme måde som f.eks. "Office of Fair Trading" gør det 
i Det Forenede Kongerige29. 
II: FORENKLET ADGANG TIL DOMSTOLENE 
Den indførelse af udenretslige former for sagsbehandling, hvis fremme er omhandlet i 
kapitel II, kan kun ske på frivilligt grundlag. Hverken de erhvervsdrivende eller forbru­
gerne kan "forpligtes" til at tilslutte sig disse. 
29 1 henhold til "Fair Trading Act" har OFT til opgave at "tilskynde de berørte erhvervsorganisationer 
til at udarbejde og blandt deres medlemmer udsprede adfærdskodekser, der har til formål at 
beskytte og fremme forbrugernes interesser i Det Forenede Kongerige". I denne forbindelse er der 
fastlagt en standardform for behandlingen af klager. 
13 
I denne henseende er situationen glimrende sammenfattet af Europa-Parlamentet i dets 
beslutning af 22. april 1994 om grønbogen (afsnit 5): "Når alle muligheder for mindelige 
løsninger er udtømt, er det nødvendigt, at parterne kan få en domstolsafgørelse til en pris, 
som fastsættes i de enkelte tilfælde under hensyntagen til den ringe økonomiske værdi, 
der er tale om". 
Med henblik herpå finder Parlamentet, at "en vis harmonisering af medlemsstaternes 
procesregler ville være hensigtsmæssig med henblik på indførelse af en EF-procedure 
inden for en vis beløbsramme med henblik på hurtig sagsbehandling i forbindelse med 
individuelle grænseoverskridende forbrugertvister" (afsnit 9 i beslutningen). 
Denne opfattelse deles af et betydeligt antal organer og sammenslutninger, der 
repræsenterer brugerne, og som kræver harmonisering af "loftet" for de lokale retters 
kompetence (justices de paix, County Courts og Amtsgericht) samt en generel indførelse 
af sagsanlæg i forenklet form (umiddelbar fogedforretning og erklæring til justitssekre­
tæren) for at sikre en vis "lighed i behandlingen" af mindre tvister i samtlige medlems­
stater3 „30 
På fællesskabsrettens nuværende stade skal de ovenfor gengivne forslag behandles med 
forsigtighed. Ikke desto mindre er et "fællesskabsbidrag" til løsningen af det problem, de 
volder, tænkeligt, dersom man fuldt ud respekterer de retlige traditioner og de særlige 
forhold i hver enkelt medlemsstat. Et sådant bidrag kan nemlig bygge på det, som allerede 
findes på nationalt plan og samtidig gøre det muligt at forbedre adgangen til de 
eksisterende nationale former for sagsbehandling (som i øjeblikket er "fremmede" for i 
hvert fald én af parterne i en grænseoverskridende tvist). I denne henseende kan tre 
eksempler belyse det formål, man kan tænke sig. 
Ved at lade sig inspirere af disse eksempler kunne medlemsstaterne for at lette adgangen 
til de nationale retter vedtage en forenklet europæisk formular for grænseoverskridende 
tvister31, når sagsgenstandens værdi er under et vist beløb. 
Et sådant initiativ ville, uden at der blev tale om en harmonisering af fremgangsmåderne, 
bringe dem nærmere brugerne, dvs. borgerne, ved at bevirke større gennemsigtighed ved 
det første skridt, der skal tages for at få adgang til en væsentlig "offentlig tjeneste". 
Med hensyn til andre problemer, der vedrører borgeren i dagligdagen, kunne der 
udarbejdes (eller harmoniseres) formularer på europæisk plan. Som eksempel kan nævnes 
formularen "E 111 " (der gør det muligt at opnå sygesikringsydelser i et andet land end 
bopælslandet) og andre formularer, der er udarbejdet inden for den sociale sikring. 
Erfaringen viser, at disse dokumenter, der findes på alle fællesskabssprogene, både letter 
brugernes adgang til de instanser, der skal behandle sagen, og disses opgaver inden for 
de forskellige områder. 
Ved brug af samme fremgangsmåde ville der her ikke blive tale om at foretage en 
harmonisering af fremgangsmåderne, men at lette adgangen til benyttelse af de eksiste-
30 I de fleste medlemsstater findes der en "forenklet" form for behandling af sager, hvor sagsgen­
standens værdi er under et bestemt beløb, men dette beløb varierer betydeligt. F.eks. betragtes en 
sag om et beløb, der svarer til modværdien af 1.500 ECU, som en "lille sag" (med henblik på 
anvendelsen af den forenklede sagsbehandling) i Frankrig og Tyskland, men ikke i Spanien og Det 
Forenede Kongerige. Omkostningerne ved og varigheden af "behandlingen" varierer derfor i sager 
af samme type med det land, for hvis retter sagen indbringes. 
Ved en "europæisk" formular forstås her en formular, hvis basisstruktur (for at lette oversættelsen 
såvel som behandlingen af klagen) skulle "harmoniseres", men der er intet til hinder for, at 
formularen kan tilpasses de nationale traditioner i hver enkelt medlemsstat. 
14 
rende fremgangsmåder i hvert enkelt land og følgelig fremme en tilnærmelse mellem par­
terne i forbindelse med grænseoverskridende tvister, som er adskilt af bestemte barrierer32. 
Formularen kunne udarbejdes på de 11 fællesskabssprog, og den kunne anvendes på 
følgende måde: 
I. Den part, der ønsker at fremsætte et krav, udfylder den eksisterende formular på 
et af de fællesskabssprog, der er officielt sprog i det land, hvor den pågældende 
har bopæl33; det således fremsatte krav overføres til den tilsvarende formular på 
adressatens sprog og tilstilles denne gennem instanser, der udpeges af medlems­
staterne, 
II. I den del af formularen, der er reserveret hertil kan adressaten enten foreslå en 
løsning af realiteten eller underrette klageren om en instans, der vil gøre det 
muligt at behandle tvisten udenretsligt (en mæglingsmand, et forligsnævn eller 
lignende), 
III. Dersom adressaten ikke svarer i løbet af en given frist, eller dersom han ikke er 
enig i den foreslåede løsning, fremsendes formularen til den kompetente 
myndighed (som heri på de to sprog kan finde baggrunden for tvisten og parternes 
navne). 
En foreløbig version af en sådan formular er vedføjet denne meddelelse (bilag 3), og den 
endelige formular vil blive udarbejdet på grundlag af en bred rådslagning mellem 
medlemsstaterne, de juridiske kredse og repræsentative brugersammenslutninger, eftersom 
det bliver frivilligt, om brugerne (forbrugere og virksomheder) vil bruge den, og de får 
mulighed for at anvende andre måde at løse tvister på. Ibrugtagningen af formularen er 
planlagt til at ske i to etaper, hvor den anden afhænger af resultaterne af den første. 
1. etape: Formularen afprøves i et begrænset antal grænseområder. 
For at respektere særlige juridiske og kulturelle, nationale og regionale karakteristika skal 
indførelsen af formularen ske efter høring af medlemsstaterne og de berørte grupper. En 
ekspertgruppe med repræsentanter for de medlemsstater, der støtter initiativet, sikrer 
opfølgningen og fremkommer med sine henstillinger efter udløbet af en passende 
forsøgsperiode. 
Tidsplanen for de forudgående høringer, der er planlagt i forbindelse med iværksættelsen 
af initiativet, findes i bilag I i denne meddelelse. 
2. etape: Kommissionen fremlægger den endelige version af formularen i forbindelse med 
et forslag til forordning, hvori "brugsanvisningen" fastsættes på grundlag af resultaterne 
af forsøgsperioden. 
I denne sammenhæng kan "anvendelsesområdet" for formularen være genstand for en 
forudgående rådslagning med henblik på at fastlægge maksimumbeløbet for, hvad der i 
medlemsstaterne skal betragtes som en "lille sag". 
Grønbogen, kapitel II A.2 (s. 72) 
Formularen kan eventuelt i samråd med de berørte myndigheder i medlemsstaterne også udfyldes 
på det fællesskabssprog, der anvendes i forbrugerens oprindelsesland. 
15 
III: PERSPEKTIVER 
I mangel af fællesskabsinitiativer, der gør det muligt at forbedre den enkeltes adgang til 
domstolene, foreslår forbrugerorganisationerne og visse medlemsstater, at dem, der har 
lidt skade som følge af en erhvervsdrivendes adfærd, kan handle kollektivt. Dette kan ske 
i form af en "class action", som det allerede er tilfældet i de fleste "common law"-Iandc 
eller ved en række fuldmagter, der gives til en repræsentativ organisation efter mønstret 
i det søgsmål til "fælles varetagelse af interesser", der blev indført i Frankrig ved lov af 
18. januar 1992. 
Denne mulighed synes dog i øjeblikket langt fra at kunne tiltrædes enstemmigt af 
medlemsstaterne. 
Det vil derfor være hensigtsmæssigt at udnytte andre muligheder og i den forbindelse 
foretage en række overvejelser vedrørende mulighederne for at forene indbyrdes 
sammenhængende sager, når en og samme erhvervsdrivende har voldt flere forbrugere 
skade. 
Med henblik herpå er der grund til at erindre om, at der allerede findes bestemmelser i 
de nationale lovgivninger, der finder anvendelse på "krav, der er så snævert forbundne, 
at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidigt for at undgå uforenelige 
afgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig" (artikel 22, stk. 3, i 
Bruxelles-konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i 
borgerlige sager, herunder handelssager). 
Anvendelsen af disse bestemmelser hindres i øjeblikket ved, at foreningen af flere sager, 
der er anlagt efter hinanden i stedet for at blive anlagt på samme tid og for forskellige 
retter finder sted "efterfølgende", hvilkiet volder betydelige og endda uoverstigelige 
tekniske problemer, når der er tale om grænseoverskridende tvister34. Når der er tale om 
indbyrdes sammenhængende krav er løsningen ifølge Bruxelles-konventionen en 
henvisning til begrebet "den ret, ved hvilken sagen først er anlagt", men denne er ikke 
defineret i konventionen og giver anledning til uforenelige fremgangsmåder i de nationale 
lovgivninger35. 
For at overvinde disse problemer kunne Kommissionen foreslå, at forbrugere, der har lidt 
skade som følge af handlinger begået af samme erhvervsdrivende, kan bemyndige deres 
organisationer til at samle kravene på forhånd og således lette foreningen af indbyrdes 
sammenhængende krav, som dog fortsat ville være genstand for individuelle sager (der 
bliver ikke i noget tilfælde tale om en "class action", og disse kunne anlægges på samme 
tid og ved den samme ret (sædvanligvis sagsøgtes hjemting). 
Forkyndelser for personer, der havde givet en sådan fuldmagt, kunne således ske for 
mandatarsammenslutningen (hvorved der kunne opnås betydelige besparelser for 
Grønbogen side 76 ff. 
Jf. den rapport, der er udarbejdet af "arbejdsgruppen vedrørende tilnærmelse af reglerne om den 
borgerlige retspleje". I visse medlemsstater anses sagen for "verserende" fra forkyndelsen af 
stævningen for sagsøgte, medens sagen i andre medlemsstater skal være optaget på sagslisten, og 
i endnu andre medlemsstater begynder "litispendensen" med antagelsen af kravet til påkendelse 
eller underretningen herom til sagsøgte... 
16 
justitsvæsenet), og advokatudgifterne ville blive langt mindre (for de forbrugere, der "slog 
deres sager sammen" samt for den pågældende erhvervsdrivende) i forhold til de 
omkostninger, der ville blive tale om, dersom sagerne behandledes enkeltvis36. 
På længere sigt kan "forening af indbyrdes sammenhængende sager" foreslås som 
udbygning af politikken til fremme af udenretslige former for sagsbehandling i den 
forstand, at den kun skulle finde anvendelse i sager, hvor en udenretslig ordning ikke 
findes (fordi den ikke eksisterer, eller fordi sagsøgte ikke er tilsluttet denne). I dette 
tilfælde kan fremgangsmåden være følgende: 
der indføres en overgangsordning, i løbet af hvilken der kan indføres udenretslige 
former for sagsbehandling af grænseoverskridende tvister (af de pågældende 
erhvervsdrivende) under overholdelse af de minimumskriterier, der er fastlagt på 
europæisk plan (jf. kapitel I) 
ved udløbet af overgangsperioden kan der fremsættes en række konkrete forslag 
til forening af indbyrdes sammenhængende sager, der skal finde anvendelse på 
sager, der ikke kan afgøres ved en af ovennævnte former for sagsbehandling. 
36 I stedet for at stå over for en række sager anlagt ved lige så mange retter (hvilket indebærer risiko 
for indbyrdes uforenelige afgørelser og følgelig en situation med retsusikkerhed) kan den 
pågældende erhvervsdrivende yderligere have gavn af én enkelt sag, der gør det muligt for ham 
bedre at beregne sine omkostninger og ligeledes, dersom han ønsker det, at forhandle om en 
forligsmæssig løsning med en talsmand for de pågældende forbrugere. 
17 
BILAG I 
VEJLEDENDE TIDSPLAN FOR IVÆRKSÆTTELSEN AF FORANSTALTNINGERNE 
I FORBINDELSE MED DE PLANLAGTE INITIATIVER 
FREMME AF UDENRETSLIGE FORMER FOR SAGSBEHANDLING 
(Kapitel I i tredje del af denne meddelelse) 
- Høring af de berørte kredse om arbejdsplanen i bilag 2: marts-september 
1996. 
- Vedtagelse af henstillingen: i slutningen af 1996. 
- Observationsperiode: december 1996-november 1999. 
- Udarbejdelse og fremlæggelse af evalueringsrapporten vedrørende den 
måde, hvorpå systemet fungerer: december 1999-maj 2000. 
ADGANG TIL DOMSTOLENE (Kapitel II i tredje del) 
- Høring af de berørte kredse om udkastet til formular, der findes i bilag 3 : 
marts-september 1996 (medlemsstaterne, dommersammenslutning, Rådet 
for Advokaterne i Det Europæiske Fællesskab, organisationer, der repræ­
senterer brugerne, nemlig forbrugerne og virksomhederne). 
- Fastlæggelse af arbejdsplanen om anvendelsen af formularen og 
afgrænsning af de grænseregioner, hvor formularerne skal afprøves: 
oktober-december 1996 (ny høring af medlemsstaterne). 
- Udpegelse af medlemmerne af ekspertgruppen, der skal sikre 
overvågningen af initiativet: marts-april 1997. 
- Forsøgsperiode: juni 1997. 
- Ekspertgruppens henstillinger om opfølgningen af forsøget: juni-september 
2000. 
18 
BILAG II 
ARBEJDSPLAN FOR EN HENSTILLING VEDRØRENDE FASTLÆGGELSE AF 
KRITERIER FOR BEDØMMELSEN AF UDENRETSLIGE FORMER FOR SAGS­
BEHANDLING, DER FINDER ANVENDELSE PÅ FORBRUGERSAGER 
FØRSTE KRITERIUM 
Det skal på enhver egnet måde sikres, at det organ, der udpeges til at behandle sagerne, 
er uvildigt, herunder bl.a.: 
- ved at der, hvis der er tale om en mæglingsmand, ydes ham tilstrækkelig sikkerhed 
for, at han uafhængigt kan varetage sit hverv, 
- ved at det sikres, at forbrugere og erhvervsdrivende repræsenteres ligeligt i 
kollegialt sammensatte organer, der skal behandle sagerne, samt at den tredjemand, 
der eventuelt vælges til formand, bliver uafhængig. 
ANDET KRITERIUM 
Effektiviteten af sagsbehandlingen skal sikres ved foranstaltninger, der sikrer: 
- at der findes enkle og klare formularer til indgivelse af klager på de elleve 
fællesskabssprog, 
- at der fastsættes en frist for sagsbehandlingen, herunder de eventuelle skridt, som 
det pålægges forbrugeren at tage (f.eks. at han først har udtømt virksomhedens 
interne reklamationsmuligheder), og at denne frist overholdes, 
- at der tillægges det organ, som skal træffe afgørelsen, passende beføjelser til at 
undersøge sagerne. 
TREDJE KRITERIUM 
Der skal sikres et tilstrækkeligt oplysningsarbejde ved hjælp af en række hensigtsmæssige 
midler med henblik på at sikre gennemsigtighed af følgende forhold: 
- eksistensen af og anvendelsesområdet for sagsbehandlingen, 
- sagsbehandlingens længste varighed og de eventuelle omkostninger for forbrugeren, 
de kriterier, der gælder for den "afgørelse", der skal træffes af det organ, der skal 
behandle sagen, 
19 
derme "afgørelses" retskraft med klar tilkendegivelse af, om den er bindende for 
den erhvervsdrivende, eller om der alene er tale om en henstilling; i førstnævnte 
tilfælde skal angives de retlige følger af manglende efterkommeise af afgørelsen. 
Under alle omstændigheder skal disse oplysninger gives skriftligt til enhver forbruger, der 
har tilkendegivet, at han accepterer denne sagsbehandling. 
De trufne afgørelser eller i det mindste et uddrag af disse skal offentliggøres i en årlig 
beretning, der skal være offentligt tilgængelig. 
Enhver afgørelse skal begrundes skriftligt og meddeles parterne snarest muligt. 
FJERDE KRITERIUM 
Når parterne har bopæl i to forskellige lande, skal hver af dem underrettes skriftligt på 
et fællesskabssprog, der er officielt sprog i det land, de pågældende har bopæl, om den 
i sagen trufne afgørelse samt begrundelsen for denne. 
FEMTE KRITERIUM 
Anvendelsen af adfærdskodekser må ikke i noget tilfælde bevirke, at forbrugeren berøves 
den beskyttelse, der tilsikres ham ved ufravigelige lovbestemmelser i det land, hvori han 
har sin faste bopæl, i overensstemmelse med Rom-konventionen om, hvilken lov der skal 
anvendes på kontraktlige forpligtelser. 
SJETTE KRITERIUM 
I intet tilfælde må en bestemmelse i en aftale, der ikke har været genstand for individuel 
forhandling mellem parterne, være til hinder for, at forbrugere indbringer sagen for de 
kompetente retter med henblik på at opnå en retslig afgørelse af sagen. 
20 
•ù -ir BILAG III 
- REKLAMATION -
(Om fornødent kan dette dokument betragtes som et påkrav) 
AFSENDER 
Efternavn: 
Fornavn: . 
Adresse: MODTAGER 
Efternavn: 
Fornavn: . . 
Adresse: . . 
SAGSFREMSTILLING (i) (1) Angiv så nøjagtigt som 
muligt: 
(a) dato, sted og betingelser for 
købet, salget eller aftalens 
underskrift 
(b) problemerne i forbindelse med 
varen eller tjenesteydelsen. 
KRAVET (2) (2) Angiv den nøjagtige 
beskaffenhed af Deres krav 
(f.eks. hvilket beløb De ønsker 
tilbagebetalt, reparation eller 
ombytning af varen, ...) 
BILAG (3) (3) Anfør i denne rubrik alle 
oplysninger, De finder 
nødvendige, og vedlæg alle 
dokumenter til støtte for Deres 
krav. 
BEMÆRK: 
Modtageren har 15 dage fra modtagelsen af dette 
dokument til at svare. Dersom afsenderen ikke har 
modtaget svar inden for denne frist, kan han 
indlevere genparten af påkravet til justitskontoret 
ved den kompetente ret. Denne indlevering anses 
for erklæring afgivet til justitskontoret. Den 
Underskrift 
Vejledning for afsenderen: 
Dersom modtageren har bopæl i udlandet bør De altid henvende Dem til en advokat eller en forbrugerorganisation, idet disse kan 
give Dem oplysninger om, hvilket lands ret der finder anvendelse på sagen, og hvilken ret der er kompetent, og være Dem 
behjælpelig på alle stadier af sagen efter de regler, der gælder i hvert enkelt land. 
Dersom modtageren har bopæl i et EU-medlemsland, kan Deres reklamation blive overført til en formular, der svarer til 
denne, og som findes på alle de officielle sprog i Den Europæiske Union. 
oli- 22 
- SVAR -
(Dersom De ikke svarer inden for den fastsatte frist, kan dette medføre, at sagen indbringes for de kompetente retter) 
Jeg finder Deres reklamation berettiget og forpligter mig til at . 
i løbet af 
cg finder ikke Deres reklamation berettiget, da 
og fremsætter i øvrigt følgende krav 
Jeg anerkender modtagelsen af Deres reklamation og foreslår Dem at: 
Angiv, at De er enig i følgende løsning (1): (I) F.eks. hel eller delvis 
tilbagebetaling af 
købesummen, reparation eller 
ombytning af varen. 
B) At sagen forelægges den nedenfor anførte instans (2):: ,_,'.,' 
' ° °° voldgiftsret, 
mæglingsinstitution. 
Angiv klart: 
- omkostningerne ved og 
varigheden af sagen 
- den retlige betydning af den 
afgørelse, der træffes af denne 
instans (er den bindende for 
begge parter eller alene for 
den erhvervsdrivende, eller er 
der tale om en almindelig 
henstilling?) 
Den 
Underskrift: 
Afsenderens svar på de fremsatte forslag: 
vedrørende forslag A) 
vedrørende forslag B) 
Den 
Underskrift: 
23 
wmKÊmmttHmMmmmmmmÊÊKÊKmm^mmmÊmmmmmmm 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 13 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-96-070-DA-C 
ISBN 92-78-00585-1 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg