DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/43

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om beskyttelse af børn mod rejsende sexforbrydere (initiativudtalelse)

(2009/C 317/07)

Ordfører: Madi SHARMA

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. juli 2008, under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Beskyttelse af børn mod rejsende sexforbrydere.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Madi Sharma til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. juni 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 455. plenarforsamling den 15. og 16. juli 2009, mødet den 15. juli 2009, følgende udtalelse med 157 stemmer for, 2 imod og 4 hverken for eller imod:

1. Henstillinger – »Don’t Let Child Abuse Travel« (1)

1.1. Det er nødvendigt at vedtage og håndhæve en europæisk strategi for beskyttelse af børn, der risikerer at blive ofre for rejsende sexforbrydere, og at anerkende, at dette bør være en prioritet.

Ansvaret for sexforbrydere MÅ IKKE fortsat overlades til udenlandske retssystemer. Domsfældelser uden for EU resulterer ikke altid i fængselsstraffe. Vaneforbrydere forbliver ofte i det samme land eller rejser til andre lande med henblik på at undgå afsløring. Dette betyder, at de europæiske myndigheder og nationale regeringer ikke har kendskab til sagen, når en børnemisbruger rejser ind i Europa. Dette øger risikoen for europæiske børn.

Der må udformes en styrket holistisk strategi med fokus på barnet, som omfatter:

— Forebyggelse af misbrug. Der må forskes i rejsende sexforbryderes baggrund (2).

— Beskyttelse af »risikogrupper« og ofre, herunder identifikation af sårbare børn (3) gennem etablering af hotlines og lignende støttefunktioner.

— Retsforfølgelse af børnemisbruger gennem håndhævelse af lovgivningen.

— Partnerskaber med NGO'er og de grupper, der endnu ikke er involveret.

— Inddragelse af unge og civilsamfundet med henblik på bevidstgørelse.

EØSU støtter anbefalingerne i Kommissionens meddelelse »Mod en EU-strategi for børns rettigheder«, Europa-Parlamentets henstilling (4) og Europarådets konvention (5), der alle fokuserer på beskyttelsen af børn mod udnyttelse. Imidlertid anmoder EØSU de resterende medlemsstater (6) om hurtigst muligt at undertegne og ratificere FN's CRC-protokol (7) og Europarådets konvention, så Europa på effektiv vis kan få et overblik over kontrollen med europæere, der misbruger børn, mens de arbejder eller er på ferie i udlandet.

1.2. En effektiv proaktiv strategi må omfatte følgende foranstaltninger:

— Effektive internationale partnerskaber med bedre informationsudveksling, som skal omfatte politisamarbejde og styrkelse af politiets it-midler til opsporing af rejsende sexforbrydere.

— En styrkelse af de bilaterale samarbejdsaftaler med relevante lande.

— Fælles efterforskningshold med andre retshåndhævelsesinstanser.

— Aftaler med udenlandske regeringer om at deportere og ekskortere dømte lovovertrædere. Evt. brug af Foreign Travel Orders (FTO) til at pålægge sexforbrydere i højrisiko-gruppen rejserestriktioner.

— Kontrolprocedurer og forbud mod, at sexforbrydere arbejder i udlandet (8).

— Gennemførelse af en europæisk og, om muligt, global oplysningskampagne om anmeldelse af sexforbrydere. En sådan bør støttes gennem en gratis international hotline med en »tidstro« online-rapporteringsmekanisme (9).

— Inddragelse af civilsamfundets aktører og arbejdsmarkedets parter i bevidstgørelsen.

— Mekanismer, der kan sikre uddannelse, rådgivning og terapi/lægetjenester til ofrene og uddannelse af dem, der specialiserer sig i området.

1.3. Den største udfordring er at øge den offentlige bevidsthed om problemets omfang. Dette kan gøres gennem et europæisk projekt: »Europa mod seksuel udnyttelse af børn« (10). EU-institutionerne kan gå forrest ved at fremhæve deres etiske rejsepolitik mod seksuelt misbrug af børn på alle formularer til refusion af rejseudgifter.

1.4. Denne udtalelse omfatter ikke menneskehandel eller bortførelser, som kræver en særskilt lovgivning og separate foranstaltninger. Disse emner bør behandles i en selvstændig udtalelse.

2. Generel baggrund

2.1. Denne udtalelse dækker rejser og seksuelt misbrug af børn i og uden for Europa.

2.2. Flertallet af de personer, som misbruger eller udnytter børn seksuelt, er lokale. Dette gælder over alt i verden. Ikke desto mindre udgør seksuelt misbrug af børn under rejser i dag en del af en veletableret og lukrativ global sexindustri.

2.3. Billigere rejser, visumfrihed og nye teknologier gør det muligt for lovovertrædere at gå målrettet efter verdens, herunder Europas, mest udsatte børn, særligt de steder hvor fattigdom, afsavn, afstumpethed og sociale vilkår er værst. Overgrebene optages ofte digitalt og distribueres globalt. Mange NGO'er, hvoraf ECPAT (11) er den mest kendte, samarbejder med politimyndigheder samt turisme- og rejsebranchen om at beskytte disse børn.

2.4. Den første verdenskongres om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn i kommercielt øjemed blev afholdt i Stockholm i 1996. 122 lande forpligtede sig til et »globalt partnerskab om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn i kommercielt øjemed«. I dag nævner lokale (12) og internationale konferencer (13) igen og igen eksistensen af de samme barrierer for en effektiv forebyggelse.

2.5. Internt i EU er der blevet udarbejdet mange yderligere rapporter, og man har påtaget sig mange forpligtelser (14). Imidlertid har mange medlemsstater, som det blev bemærket i en nylig betænkning (15) fra Europa-Parlamentet, stadig ikke undertegnet eller ratificeret disse konventioner.

2.6. Dette betyder desværre, at Europa, på trods af at der udføres en del glimrende arbejde (16) og træffes mange praktiske foranstaltninger på EU-niveau (17), ikke har formået at beskytte de mest udsatte børn. Det er ikke lykkedes at forebygge overgreb begået af europæiske borgere, og Europa har ikke kunnet leve op til de forpligtelser, der blev indgået i Stockholm. Det er kun gennem en praktisk gennemførelse af ovenstående, at børn vil være beskyttet både hjemme og i udlandet.

2.7. Det er umuligt at anslå, hvor mange børn der har været udsat for rejsende sexforbrydere. Børnesexforbrydelsernes fordækte og kriminelle karakter og børns sårbarhed, særligt når de lever i fattigdom, gør det vanskeligt at indsamle data. Børnemisbrug udgør et element i det globale fænomen, som består i seksuel udnyttelse af børn i kommercielt øjemed. Det omfatter:

— Køb og salg af børn med prostitution for øje.

— Pædofili-relateret seksuelt misbrug af børn.

— Fremstillingen af billeder af børn, der misbruges seksuelt, og andre former for pornografi, der involverer børn.

2.8. Børnemisbrugere rejser typisk til steder, hvor de ikke tror, at de vil blive opdaget. Ofte steder, der er kendetegnet ved lavt uddannelsesniveau, fattigdom, uvidenhed, korruption, apati, manglende retshåndhævelse eller fravær af en offentlig politik på området. Misbrug af børn foretages af personer, som målrettet har etableret børnehjem (18), projekter for børn og skoler i sårbare lokalsamfund med det ene formål at kunne tilfredsstille deres egen og bekendtes misbrugsadfærd. Vaneforbrydere rejser fra land til land og undgår at blive afsløret af de mekanismer, som skal kontrollere sexforbrydere. Der må forskes yderligere i de motivationsfaktorer, som ligger bag seksuelt misbrug af børn. Finkelhors peger på fire forhåndsbetingelser, som er afgørende for, om der evt. begås seksuelle overgreb mod børn (19). Disse vedrører:

— Motivationen til at misbruge.

— Indre barrierer med relation til den personlige etik.

— Ydre barrierer.

— Ofrets modstandskraft.

2.9. Kendskabet til lovovertrædelser i udlandet er lavt blandt fagfolk, der arbejder med beskyttelse af børn og den brede offentlighed. Medierne dækker kun de mest sensationelle tilfælde. Der tales meget lidt om den risiko, som europæiske børn udsættes for, når forbryderne en gang vender tilbage.

2.10. CEOP (20) anvender betegnelsen »rejsende sexforbrydere« (»travelling sex offenders«) til at beskrive de personer, som rejser til udlandet og misbruger børn. Offentligheden har den opfattelse, at en person, der begår en forbrydelse i udlandet, automatisk registreres i et register over sexforbrydere. Det er imidlertid sjældent tilfældet, idet en række komplekse problemstillinger kan resultere i, at der ikke findes registre, at oplysningerne ikke videregives eller at databeskyttelsesbestemmelser forhindrer en overvågning.

2.11. Sexturisme er ikke begrænset til turister på ferie. I dag udflytter mange virksomheder deres aktiviteter, eller de har kontorer og fører forhandlinger rundt om i verden. Arbejdsgivere, fagforbund og organisationer må præcisere, at seksuelt misbrug af børn under ingen omstændigheder vil blive tolereret.

3. Globalt ansvar

3.1. Alle regeringer har på verdensplan et ansvar for at beskytte udsatte børn, hvor end de måtte befinde sig. Turismens udbredelse i løbet af de seneste halvtreds år er for nylig blevet ledsaget af en stigning i antallet af rejsende sexforbrydere, der misbruger børn. De fleste, der udnytter børn seksuelt, benytter sig af, at de befinder sig i et andet land. De lader hånt om sociale tabuer, som ellers ville styre deres adfærd.

3.2. Verdensturistorganisationens etiske kodeks for turisme (21) skaber en referenceramme for den ansvarlige og bæredygtige udvikling af turismen i verden. For Europas vedkommende bør det betragtes som en skamplet på Fællesskabet, at europæiske borgere er blandt dem, som udnytter børn seksuelt både i EU og rundt om i verden. De europæiske borgere er Europas ansvar og det er helt uacceptabelt, at sexforbrydere, der retsforfølges i hjemlandet, har mulighed for frit og uden overvågning at rejse til andre lande. Europa må se nærmere på den juridiske dikotomi, der sikrer fri bevægelighed for borgerne, men samtidig gør det muligt for børnemisbrugere at rejse uden nogen form for restriktioner.

3.3. Et internationalt retsprincip forhindrer, at en person kan dømmes to gange for den samme lovovertrædelse. Når en lovovertræder vender tilbage til hjemlandet, må straffen afsones dér, eller der kan afsiges en ny dom, hvis der dukker nyt bevismateriale op. Det har derfor afgørende betydning, at der eksisterer et internationalt samarbejde. Udvalget er yderst tilfreds med, at Kommissionens nye rammeafgørelse tager fat på dette spørgsmål (22).

3.4. Der er et behov for at koordinere alle aktiviteter, overvåge og evaluere det statistiske materiale og komme med rettidige praktiske anbefalinger. Da der er tale om et område, hvor de beslutninger, der tages, kan gå så vidt som til frihedsberøvelse og dermed berøre de grundlæggende rettigheder, er det på EU's område kun medlemsstaterne der har beføjelse til at træffe beslutning, under iagttagelse af lovgivningen om deres politimæssige og retlige praksis. Europæiske og internationale NGO'er udfører et glimrende stykke arbejde med hensyn til beskyttelsen af børn, men de kan ikke erstatte politi og retsvæsen.

Udviklingssamarbejde og –støtte på områderne fattigdomsbekæmpelse (23), uddannelse, sundhed og social udvikling må i højere grad sigte på at beskytte børn mod seksuel udnyttelse. Der skal gives støtte til NGO'er og arbejdsmarkedets parter, og disse skal medtænkes i forbindelse med uddannelse og følelsesmæssig/psykologisk støtte. Det er vigtigt at forbedre mulighederne for uddannelse og efteruddannelse for dem, der arbejder på området, og i bredere forstand leverer tjenesteydelser (dvs. medierne, hotelbranchen, lærere og pædagoger og politiet), så barriererne for indgivelse af anmeldelser kan identificeres og fjernes. Som fremhævet i den danske Red Barnet-rapport (24) må børn, særligt de mest udsatte grupper, tilbydes vejledning, så de kender til situationen og ved, hvordan de skal tackle problemet. I de udviklede lande og udviklingslandene er det nødvendigt at oplære børn i at gøre god brug af internettet for at beskytte dem mod de metoder, der benyttes af misbrugere, som er særdeles ferme til at udnytte dette redskab til at finde deres bytte.

3.5. Børnemisbrugerne må tilbydes terapi og rådgivning til støtte for deres rehabilitering (25).

4. Civilsamfundets ansvar

4.1. Det europæiske civilsamfund har et ansvar for at fordømme lovovertrædelser og handle, når der er tale om en potentiel trussel mod andre - hvad enten dette foregår hjemme eller ude, særligt i tilfælde af børnemisbrug. Det anslås, at mellem 10 og 20 % af alle europæiske børn i dag udsættes for seksuelle overgreb under deres barndom. Aktivitetsniveauet er stigende og spreder sig geografisk set. Visse europæiske borgere er rejsende sexforbrydere såvel i som uden for Europa.

4.2. Der er derfor et behov for at udvikle fælles strategier og udforme yderligere tiltag med fokus på forebyggelse og straf for at bekæmpe denne plage. For europæiske arbejdsgivere bør bekæmpelsen af børneprostitution og børnepornografi nu opfattes som et element, der indgår i virksomhedens samfundsmæssige medansvar.

4.3. 4,5 % af 842 millioner (2006) rejsende er sexforbrydere, hvoraf 10% er pædofile (26). Siden 2003 har rejsearrangører kunnet undertegne »adfærdskodeksen om beskyttelse af børn mod seksuel udnyttelse i forbindelse med rejser og turisme« (27). Mere end 600 virksomheder i over 30 lande har i dag skrevet under på denne adfærdskodeks. Seksuelt misbrug af børn under rejser er imidlertid ikke kun rejsebranchens ansvar. Alle erhvervssektorer må arbejde for at forebygge sådanne aktiviteter.

4.4. Den Internationale Faglige Sammenslutning (IFS) opfordrer sine medlemmer til at etablere strukturer bestående af kontaktpersoner, udvalg og arbejdsgrupper til at bakke op om strategier. For at få adgang til græsrodsniveauet har IFS vedtaget en sektorbaseret strategi og dannet nyttige partnerskaber med henblik på gennemførelsen af internationale rammeaftaler. Da seksuel udnyttelse af børn udgør en alvorlig overtrædelse af grundlæggende arbejdstager- og menneskerettigheder, er det en integreret del af deres arbejde at bekæmpe de værste former for børnearbejde (28). Fagforbundene arbejder derfor løbede på at fremme ratificeringen af relevante internationale standarder, på at overvåge, at regeringer og arbejdsgivere gennemfører politikker og bestemmelser effektivt, på at øge medlemmernes og den brede offentligheds bevidsthed (29) og på at gøre emnet til genstand for kollektive overenskomstforhandlinger (30) (31).

4.5. I sin konvention, vedtaget af Ministerudvalget den 12. juli 2007, erklærer Europarådet: »alle parter skal opmuntre den private sektor samt civilsamfundet til at tage del i udarbejdelsen og gennemførelsen af politikker til forebyggelse af seksuel udnyttelse og misbrug af børn og til at gennemføre interne standarder gennem selvregulering eller samregulering«. Et fælles europæisk projekt er derfor gennemførligt.

5. Særlige foranstaltninger

5.1. Det eneste mål med enhver aktivitet må være at STANDSE misbruget af børn og beskytte de sårbare. Hvis der kan sættes en stopper for misbruget af børn, vil der ikke være nogen ofre. Dette må være en prioritet og det primære mål for enhver politik med fokus på børn.

5.2. EU-institutionerne kan gå forrest ved at fordømme seksuelt misbrug af børn, som en del af en etisk rejsepolitik, og inkludere denne fordømmelse på alle formularer til refusion af rejseudgifter.

Nedenstående foranstaltninger og eksempler kan kun gengives i sammenfattet form her. De er blevet udarbejdet i samarbejde med ECPAT (32), en førende global organisation, der arbejder for børns rettigheder, og som fører kampagne for at beskytte børn mod seksuel udnyttelse i kommercielt øjemed. ECPAT er aktiv i mere end 70 lande på de højeste myndighedsniveauer, samtidig med at organisationen også tager kontakt til fagfolk og personer, som arbejder direkte med børn, gennem forskning, efteruddannelse og kapacitetsopbygning.

5.3.1. Kontrol og forbud: For øjeblikket har skoler i udlandet ingen mekanismer, hvormed de kan kontrollere ansøgeres baggrund, eller om de er egnede til at arbejde med børn. Dette er en væsentlig mangel med hensyn til beskyttelsen af udsatte børn. Der må etableres mekanismer, som gør det muligt for registrerede internationale organisationer eller politimyndigheder at få adgang til disse oplysninger.

5.3.2. Bilaterale samarbejdsaftaler: NGO'er rundt om i verden udveksler i stigende grad vital information om bekymrende forhold vedrørende tidligere straffede. Dette resulterer i hurtig og rettidig handling. Regeringer, hvis handlekraft bremses af bureaukrati og regler for databeskyttelse, kan ikke handle hurtigt og er ironisk nok afhængige af, at NGO'er kan træde til, hvor det internationale politiarbejde fejler. Beskyttelse af børn bør til enhver tid veje højere end databeskyttelsesregler. Opbygningen af tillid og viden mellem lande, der har en ramme for samarbejdet, skaber forudsætningen for, at der kan reageres proaktivt i kampen mod seksuelt misbrug. Dette må omfatte mere end efteruddannelse og kapacitetsopbygning, hvis indsatsen skal nytte.

5.3.3. Der må etableres internationale hotlines og lignende støtteforanstaltninger til indgivelse af anmeldelser, så man undgår, at der opstår en tavshedskultur eller en situation, hvor det blinde øje automatisk vendes til. Mekanismerne må bygge på »tidstro« aktiviteter. Der skal være et integreret system til beskyttelse af børn, som består af professionelle instanser og tjenesteudbydere, der kan samarbejde med NGO'er om at fremme beskyttelsen og identifikationen af ofre eller risikogrupper.

5.3.4. Fælles efterforskningshold og nationale retshåndhævende agenturer: Europa har brug for særlige agenturer med udenlandske kontakter, der har beskyttelse af børn som prioritet, og som har ressourcer til at efterforske sager, hvor kendte sexforbrydere rejser til udlandet, eller til at indsamle bevismateriale mod personer, der er aktive i udlandet.

5.3.5. Aftaler om at deportere og ekskortere dømte lovovertrædere: Det er ikke obligatorisk at anvende systemerne til rapportering af retsforfølgelser og domme mellem lande. Derfor kan sexforbrydere dømmes i udlandet, uden at dette kommer frem i hjemlandet. Det er ambassaders og konsulaters ansvar at informere hjemlandet, hvis de får kendskab til en domsfældelse. Efter en domsfældelse og -afsoning forbliver mange lovovertrædere i samme land eller flytter til et andet, men de vender ikke tilbage til hjemlandet og undgår dermed at blive registreret i et registrer over børnesexforbrydere. For de personer som dømmes og sendes tilbage til hjemlandet, opstår der i de tilfælde, hvor der er tale om en langdistanceflyvning inklusive en mellemlanding, en risiko for, at lovovertræderen kan forsvinde. Derfor er der et behov for bilaterale samarbejdsaftaler og politiledsagelse.

5.3.6. The Multi-Agency Public Protection Arrangements (MAPPA) Model (modellen for interinstitutionelle ordninger til beskyttelse af offentligheden): Dette er en model som anvendes i Det Forenede Kongerige til evaluering og håndtering af sexforbrydere i lokalsamfundet. Modellen inddrager en række instanser (retsvæsen, de sociale myndigheder, boligansvarlige og sundhedsvæsen) med henblik på at minimere risikoen for, at offentligheden lider alvorlig overlast, og bidrage til afsløringen af vaneforbrydere. Rammemodellen har fire grundlæggende funktioner, men omfatter ikke for nærværende britiske statsborgere, som rejser til udlandet:

— Identifikation af lovovertrædere.

— Udveksling af relevant information med relation til risikovurderingen.

— Risikovurdering, herunder risikoen for, at der sker alvorlige overgreb.

— Risikostyring.

5.3.7. Foreign Travel Orders (FTO) –anvendelse og effektivitet: En domstol kan anvende en sådan til at forhindre, at en person rejser til udlandet, enten til et navngivet land eller til et hvilket som helst sted i udlandet. En FTO kan udstedes med henblik på at beskytte et specifikt barn eller beskyttelse af børn generelt. Disse påbud gælder for en tidsbegrænset periode. I 2005 ændrede den australske regering »Australien Passport Act« (paslovgivningen), så politimyndighederne fik mulighed for at anmode om en annullering af pas udstedt til sexforbrydere i højrisikogruppen.

5.4. En meget specifik foranstaltning: Det europæiske projekt »Europa mod seksuel udnyttelse af børn – SIG NEJ!«

Der kan udformes et europæisk projekt, som bygger på eksisterende chartre og det arbejde, der allerede er udført, og som øger bevidstheden ved at få organisationer til at bakke op om kampen mod seksuel udnyttelse af børn ved blot at påpege grundlæggende fakta. En »kodeks« eller et »charter«, der allerede er vedtaget på globalt plan kan eventuelt ledsage den »værdierklæring«, der foreslås i bilag I. Forbedret eller ny lovgivning kan, hvis den gennemføres på effektiv vis, også fremme sagen.

Bruxelles, den 15. juli 2009. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Kampagneslogan fra Verdensturistorganisationen.

(2) Red Barnet, Danmark. »Sex Offenders without Borders«, rapport fra maj 2009.

(3) Rio de Janeiro-erklæringen og opfordringen til at forebygge og sætte en stopper for seksuel udnyttelse af børn og unge fra november 2008.

(4) Europa-Parlamentets henstilling af 3.2.2009 om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi. (2008/2144(INI)).

(5) »Europarådets konvention om beskyttelse af børn mod seksuel udnyttelse og seksuelt misbrug« vedtaget den 25. oktober 2007, http://conventions.coe.int/Treaty/EN/treaties/Html/201.htm.

(6) http://conventions.coe.int/Treaty/Commun/ChercheSig.asp?NT=201&CM=&DF=&CL=ENG. Følgende medlemsstater har endnu ikke ratificeret FN's valgfri protokol til CRC: Tyskland, Ungarn, Irland, Luxembourg, Malta. Det Forenede Kongerige. Følgende medlemsstater har endnu ikke undertegnet Europarådets konvention: Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Letland, Luxembourg, Malta, Slovakiet. Kun Grækenland har ratificeret konventionen.

(7) Valgfri protokol til FN-konventionen om barnets rettigheder vedrørende salg af børn, børneprostitution og børnepornografi; Vedtagelse: Maj 2000. Ikrafttræden: Januar 2002. http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(8) »The End of the Line for Child Exploitation«. ECPAT-rapport fra 2006.

(9) Se Childwise ECPAT Australia.

(10) Se bilag 1.

(11) ECPAT – End Child Prostitution, Child Pornography and the Trafficking of Children for Sexual Purposes – har en særlig rådgivende status under FN's Økonomiske og Sociale Råd (ECOSOC).

(12) »When Travelling, Put a Stop to Indifference«; Stopchildprostitution.be, »Travelling abusers in Europe«, maj 2007.

(13) Den tredje verdenskongres mod seksuel udnyttelse af børn og unge. November 2008.

(14) Se fodnoterne 4 og 5. Se også:

http://www.nspcc.org.uk/Inform/policyandpublicaffairs/Europe/Briefings/councilofeurope_wdf51232.pdf og http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(15) Se fodnote 4.

(16) PE 410.671. Januar 2009.

(17) KOM(1996) 547 endelig, KOM(1999) 262 endelig, Rådets rammeafgørelse 2000/375/RIA (EFT L 138 af 9.6.2000); Rådets rammeafgørelse 2004/68/RIA (EUT L 13 af 20.1.2004) og KOM(2009) 135 endelig.

(18) Lovovertræderne bruger den officielle betegnelse »børnehjem« som skalkeskjul for deres aktiviteter. Der er tale om børnehjem, der er etableret med det formål at kunne misbruge børn.

(19) »Sex Offenders Without Borders« – Red Barnet, Danmark, maj 2009.

(20) UK CEOP - Child Exploitation and Online Centre (Det britiske politis center til bekæmpelse af udnyttelse af børn og til onlinebeskyttelse).

(21) Vedtaget ved resolution A/RES/406 (XIII) på den 13. generalforsamling i FN's Verdensturistorganisation (UNWTO) (27. september til 1. oktober 1999).

(22) KOM(2009) 135 endelig.

(23) Tematisk undersøgelse af politiske foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom blandt børn.

(24) Ibidem.

(25) Sarah Macgregor: »Sex offenders treatment programs: effectiveness of prison and community based programs in Australia and New Zealand«. Dario Dosio, Friedemann Pfaefflin, Reinhard Eher (Eds.): »Preventing Sexual Violence Through Effective Sexual Offender Treatment and Public Policy«, 10th Conference of the International Association for the Treatment of Sexual Offenders (IATSO) in: www.iatso.org.

(26) Kilde: ACPE - Association against child prostitution.

(27) ECPAT Sverige tog initiativ til denne kodeks i 1998. Den er anerkendt af UNICEF og WTO. Se også: www.thecode.org.

(28) ILO-konvention 182.

(29) http://www.ituc-csi.org/IMG/pdf/FINAL_EU_CLS_2009_report__2_.pdf.

(30) http://www.itfglobal.org/campaigns/traffickingstate.cfm.

(31) http://www.iiicongressomundial.net/congresso/arquivos/thematic_paper_csr_eng.pdf.

(32) ECPAT - End Child Prostitution, Child Pornography and the Trafficking of Children for Sexual Purposes.