30. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 329/35 
Begrundelse 
Dette er i overensstemmelse med ØSU's positive holdning til gennemførelsen af det indre marked og 
udviklingen af en fælles transportpolitik. 
Side 3 og 4 — pkt. 2.3 til 2.4.4 inklusive 
Udgår. 
Begrundelse 
En logisk følge af ændringsforslaget til punkt 2.2. 
Side 4 — Forslag 
Ændres således: 
»Sektionen godkender Kommissionens forslag, som den finder et vigtigt led i udviklingen af et integreret 
transportsystem og et fremskridt hen imod gennemførelsen af det indre marked. 
Sektionen konstaterer især og er enig i, at de nuværende prisdannelsesordninger ikke fungerer efter hensigten. « 
Afstemningsresultat 
53 stemte for, 70 stemte imod, 7 stemte hverken for eller imod. 
Udtalelse om de sociale følger af grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger inden 
for EF 
(89/C 329/14) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 24. november 1988 i henhold til forretnings­
ordenens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om de sociale følger af grænseoverskriden­
de virksomhedssammenslutninger inden for EF. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for social-, familie-, uddannelses- og kultur­
spørgsmål, som udpegede Klaus Schmitz til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. 
september 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 270. plenarforsamling den 18. oktober 1989 
med 79 stemmer for, 51 imod , mens 12 hverken stemte for eller imod, følgende udtalelse 
(afstemning med navneangivelse). 
1. Indledning 
1.1. Med gennemførelsen af det europæiske indre 
marked må der ventes en stærk stigning i antallet af 
virksomhedssammenslutninger. Dette spørgsmål skal 
ikke blot betragtes ud fra konkurrencepolitiske, men 
også ud fra økonomiske, socialretlige og socialpolitiske 
synspunkter. Kommissionsmedlem Peter Sutherland be­
kræftede i sin begrundelse for forslaget til forordning 
om kontrol med virksomhedssammenslutninger (*) ud­
trykkeligt, at dette forslag ikke skulle tage hensyn til 
de sociale og arbejdsmarkedsmæssige aspekter, som 
måtte finde deres løsning i andre retsakter (2). 
(*) EFT nr. C 22 af 28. 1. 1989, s. 14 ff. 
(2) Jf. referat af forhandlingerne på plenarforsamlingen 2. juni 
1988. Debatten om udtalelse CES 588/88 (EFT nr. C 208 af 
8. 8. 1988). 1.2. Principielt ser ØSU ikke negativt på internatio­
nale virksomhedssammenslutninger. Ikke mindst for at 
styrke den europæiske økonomis konkurrenceevne er 
de ofte nødvendige. Også som foranstaltninger, der 
kan sikre og skabe arbejdspladser, er de til gavn for 
arbejdstagerne. De kan imidlertid også have negative 
konsekvenser for arbejdstagerne, f.eks. i form af 
— omplacering af produktionen inden for koncernen, 
— forskydning af investeringsmæssigt tyngdepunkt til 
andre koncerndele, 
— rationaliseringer, 
— nedlæggelse af visse koncerndele, 
Nr. C 329/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 12. 89 
— flytning af koncernens hovedkvarter til en anden 
medlemsstat, 
— ændringer i arbejdets tilrettelæggelse og arbejdstids­
bestemmelserne, 
— flytning af personale til et andet land. 
En særlig risiko kan opstå, hvor nationale virksom­
heder, som tilhører en udenlandsk koncern (f.eks. ban­
ker eller transportvirksomheder), i forbindelse med 
gennemførelsen af det indre europæiske marked kun 
får karakter af filialer. 
1.3. Ved siden af de økonomiske fordele kan der 
også blive tale om negative sociale konsekvenser for 
den mindre industri og for forbrugerne. Desuden kan 
der i visse regioner opstå omfattende strukturpolitiske 
problemer, hvilket nødvendiggør, at der træffes målret­
tede foranstaltninger. Nærværende udtalelse beskæfti­
ger sig imidlertid kun med de sociale konsekvenser for 
arbejdstagerne i virksomheder, der berøres af sammen­
slutninger. 
1.4. I sin udtalelse om Kommissionens forslag (*) 
krævede ØSU, at det sikres, 
» At der tages hensyn til arbejdstagernes velerhver­
vede rettigheder i forbindelse med europæiske virk­
somhedssammenslutninger. « 
ØSU konstaterer derfor med tilfredshed, at Kommissio­
nen i sit reviderede forslag om virksomhedssammen­
slutninger (2) fastslår følgende: 
» Kommissionens tilladelse til virksomhedssammen­
slutninger kan under ingen omstændigheder krænke 
arbejdstagernes kollektive rettigheder som aner­
kendt i de berørte virksomheder. « 
1.5. Da der ikke findes en fyldestgørende europæisk 
selskabsret, bør Kommissionen snarest muligt udarbej­
de socialretlige forslag, som kan forhindre, at grænse­
overskridende sammenslutninger inden for EF får nega­
tive konsekvenser for arbejdstagerne. 
1.6. I den forbindelse må såvel de grænseoverskri­
dende fusioner, der omhandles i forslag til 10. direk­
tiv (3), som alle andre former for virksomhedssammen­
slutninger inddrages. Der kan derfor henvises til defini­
tionen i det ændrede forslag til forordning om kontrol 
med virksomhedssammenslutninger af 19. december 
1988 (4). Ifølge dette forslag opstår en sammenslutning 
a) når to eller flere virksomheder fusioneres; eller 
b) når personer eller virksomheder gennem erhvervelse 
af andele eller aktiver, gennem aftale, eller på anden 
vis opnår direkte eller indirekte kontrol over andre 
virksomheder. 
(») EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 11. 
(2) KOM(88) af 19. november 1988. 
(3) KOM(84) 727. 
(4) KOM(88) af 19. december 1988. For at hindre misforståelser anvendes det mere omfat­
tende begreb » virksomhedssammenslutning«. I første 
række er det problemer vedrørende sammenslutninger 
i medlemsstaterne, der behandles. 
De sociale følger af fusioner gennemgås særskilt. I den 
forbindelse må det understreges, at grænseoverskriden­
de virksomhedsfusioner ikke er mulige ifølge gældende 
ret. Problemet behandles i Kommissionens forslag til 
10. direktiv (5). 
2. Sociale følger af grænseoverskridende virksomheds­
sammenslutninger 
2.1. I forslaget til forordning om kontrol med virk-
somhedssammenslutningr går Kommissionen ud fra, at 
afskaffelse af de indre grænser kan give anledning til 
væsentlige strukturændringer i Fællesskabets virksom­
heder, navnlig som følge af sammenslutninger. Kom­
missionens syn på udviklingen er differentieret. 
2.2. På den ene side påpeger Kommissionen, at man 
ud fra ønsket om en dynamisk konkurrence må se 
positivt på omstruktureringer og virksomhedssammen­
slutninger, fordi der dermed skabes bedre mulighder 
for at forøge europæisk industris konkurrenceevne, 
forbedre vækstbetingelserne og højne levestandarder i 
Fællesskabet. På den anden side påpeges risikoen for, 
at sammenslutninger med markedsdominerende stilling 
kan skade konkurrencen. Man ser det — med EØF-
traktatens artikel 3 f) — som Fællesskabets opgave at 
gennemføre »en ordning, der sikrer, at konkurrencen 
inden for Fællesskabet ikke fordrejes«. 
2.3. Den antydede tendens til virksomhedssammen­
slutninger er ikke blot relevant set i forhold til konkur­
rencepolitikken. Den berører også arbejdstagerne i de 
pågældende virksomheder og EØF-traktatens socialpo­
litiske mål (artikel 117, 118 og 130 A). 
Der er således fare for, at virksomhedssammen­
slutninger: 
— indebærer særlige risici for arbejdstagernes beskæf­
tigelse, da investeringsbeslutninger efter en sammen­
slutning vil blive truffet ud fra andre overvejelser, 
— går hånd i hånd med en strategi, som sigter mod 
markedsdominans, og giver sig udslag i nedlæggelse 
og indskrænkning af virksomheder med væsentlige 
tab af arbejdspladser til følge, 
— vil forøge virksomheds- eller koncernledelsens stra­
tegiske overmagt, fordi den bevidst kan udnytte 
konkurrencen mellem arbejddstagere og fagfor­
eninger i Fællesskabets medlemslande. 
(5) EFT nr. C 23 af 25. 1. 1985, s. 11 ff. 
30. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 329/37 
2.4. Disse virkninger kan allerede optræde i dag 
under nugældende ret. Det er i den forbindelse navnlig 
af betydning, at arbejdstagerrepræsentanternes indfly­
delsesmuligheder er underlagt det enkelte lands lovgiv­
ning. Dermed er et samarbejde hen over grænserne 
mellem arbejdstagerrepræsentanter inden for samme 
koncern/virksomhed så godt som umuligt. Også fagfor­
eningerne kan i det store og hele kun handle inden for 
deres eget lands grænser. 
2.5. Der findes nogle aktuelle eksempler, som viser, 
hvorledes virksomhedssammenslutninger og koncerner, 
der omfatter hele Europa, allerede forud for det indre 
marked udnytter deres strategiske fordele i forhold til 
arbejdstagerne og fagforeningerne. Således har man i 
nogle tilfælde gennemtrumfet en udvidelse af skifte­
holds- og weekendarbejde ved at udnytte konkurrencen 
mellem de ansatte i forskellige medlemsstater i forbin­
delse med investeringsbeslutniger. 
2.6. Ved disse lejligheder virker navnlig tre faktorer 
til skade for arbejdstagerne: 
— arbejdstagerrepræsentanterne i virksomheden får 
forskellige, til dels modstridende informationer, 
— hvor virksomhedens holding-selskab er hjemmehø­
rende i en anden medlemsstat, har de ikke nogen 
kompetent forhandlingspartner, 
— arbejdstagerrepræsentanterne har ikke tilstrækkeli­
ge muligheder for at kommunikere og samarbejde 
med arbejdstagerrepræsentanter inden for samme 
virksomhed/koncern i andre medlemsstater. 
2.7. De fleste arbejdstagere vil fortsætte i deres hidti­
dige virksomhed og dermed være beskyttede af retsreg­
lerne i den pågældende medlemsstat (hvor disse finder 
anvendelse). Men arbejdsgiverne vil i stadig større om­
fang efterspørge højtuddannede fagfolk hen over græn­
serne. I de tilfælde, hvor der tilbydes nye arbejdskon­
trakter, kan der opstå problemer, hvis der hersker 
uklarhed om retsgrundlaget. 
3. Særlige problemer i forbindelse med grænseover­
skridende fusion af aktieselskaber (10. direktiv) 
Forslaget til 10. direktiv {l) om grænseoverskridende 
fution af aktieselskaber rejser en række arbejdsretlige 
problemer, der ikke fuldt ud er løst i direktiv 77/187/ 
EØF, som blev udarbejdet med henblik på problemerne 
i forbindelse med indenlandske fusioner. Dette direktiv 
sikrer ganske vist, at et overtaget selskabs arbejdstagere 
kan fortsætte deres arbejdsforhold. Men da det overta-
i1) KOM(84); Europa-Parlamentet har endnu ikke færdigbe­
handlet dette forslag. gende selskab ved en grænseovrskridende fusion har sit 
hjemsted i en anden medlemsstat, rejser der sig en 
række spørgsmål vedrørende lovkonflikt: 
3.1. Finder den hidtil gældende arbejdsret anvendelse ? 
Ifølge konventionen om, hvilken lov der skal anvendes 
på kontraklige forpligtelser (2), er en arbejdsaftale prin­
cipielt undergivet loven i det land, hvor arbejdstageren 
sædvanligvis udfører sit arbejde. Arbejdsgiverens 
» statsborgerskab « spiller ingen rolle. Undtagelser kan 
dog i fremtiden blive mulige, hvis det »af omstæn­
dighederne som helhed fremgår, at aftalen har en nær­
mere tilknytning til et andet land «. Det kan være tilfæl­
det, hvis arbejdsgiveren og arbejdstageren f.eks. har 
samme statsborgerskab. Det kan for enkelte arbejdsta­
geres vedkommende under visse omstændigheder med­
føre, at der skal anvendes en anden retsorden. Dette 
kunne særligt komme til at berøre højtuddannet perso­
nale. 
I de medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret den 
ovennævnte konvention (3), kan det ikke udelukkes, at 
man i det enkelte tilfælde aftaler at anvende gældende 
arbejdsret i den medlemsstat, hvor det overtagende 
selskab er hjemhørende. Tilladelse til at gennemføre 
grænseoverskridende fusioner kan i en række tilfælde 
medføre, at den hidtil anvendte retsorden erstattes af 
en anden medlemsstats retsorden. 
3.2. Hvilken arbejdsret har kompetencen ? 
Ifølge overenskomst om retlig kompetence og fuldbyr­
delse af retlige afgørelser i civile og kommercielle sager 
af 27. september 1968 (4), som også finder anvendelse 
på arbejdsretlige stridigheder (5), er det filialens belig­
genhed, der bestemmer, hvilken domstol der har kom­
petencen. Efter aftale kan kompetencen dog tillægges 
en anden domstol. Ifølge overenskomstens artikel 17, 
stk. 1, er der fuld aftalefrihed i arbejdsretlige stridighe­
der. Spørgsmålet berøres ikke i direktiv 77/187/EØF. 
Efter en grænseoverskridende fusion kan en udenlandsk 
arbejdsgiver derfor forsøge ved særskilt aftale med ar­
bejdstagerne at nå til enighed om et andet værneting 
end det, hvor filialen er beliggende. Det kan f.eks. være 
hovedsædets hjemting. Dermed er der risiko for, at det 
efter en grænseoverskridende fusion ganske vist stadig 
er den pågældende medlemsstats arbejdsret, der gælder, 
men at det som følge af aftaler om værneting bliver 
(2) EFT nr. L 266 af. 9. 10. 1980, s. 1 ff. Konvention åbnet for 
undertegnelse i Rom den 19. juni 1980. 
(3) Ved udgangen af 1987 havde kun Frankrig, Italien, Danmark, 
Belgien, Luxembourg og Forbundsrepublikken Tyskland rati­
ficeret konventionen. 
(4) EFT nr. L 299 af 31. 12. 1972, s. 32 ff. 
(5) EF-Domstolen 13. november 1979 Sag 25/79, og 25. juni 1981 
Sag 150/80. 
Nr. C 329/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 12. 89 
vanskeligere for arbejdstagerne af få den efterlevet. 
Også dette vil navnlig berøre højtuddannede arbejdsta­
gere. 
3.3. Gælder de bestående overenskomster fortsat ? 
Principielt vil direktiv 77/187/EØF også gælde ved 
grændeoverskridende fusion af aktieselskaber. Men di­
rektivet yder kun begrænset beskyttelse, hvad angår de 
kollektive overenskomsters fortsatte bestående. Ar­
bejdsbetingelser, der er aftalt ved kollektiv overens­
komst, er kun i kraft til den kollektive overenskomst 
opsiges eller udløber. Efter det tidspunkt gælder den 
kollektive overenskomsts beskyttelse ikke mere. Den 
kollektive overenskomsts normer kan allerede forinden 
erstattes af en anden overenskomst, der eventuelt inde­
bærer ringere arbejdsbetingelser. Desuden kan med­
lemsstaterne i henhold til artikel 3, stk. 2, begrænse 
det tidsrum, hvori arbejdsbetingelser, der er aftalt ved 
kollektiv overenskomst, skal opretholdes, til et år. 
Denne mulighed er der gjort brug af. 
Hovedproblemet er imidlertidig, at direktiv 77/187/ 
EØF er udformet med henblik på indenlandske virk­
somhedsovertagelser. Der kan man i forbindelse med 
fusion af store virksomheder i reglen gå ud fra, at de 
gældende overenskomster i givet fald erstattes af andre 
overenskomster, som allerede gælder for den overtagen­
de virksomhed. Ved en grænseoverskridende fusion er 
en sådan løsning ikke mulig. Den overtagende virksom­
heds overenskomster gælder kun i den medlemsstat, 
hvor den har hjemme. Derfor finder de ikke anvendelse 
på arbejdstagerne i den overtagne virksomhed. Når 
disse arbejdstageres gamle kollektive overenskomster 
udløber, kan de kun opnå en kollektiv overenskomsts 
beskyttelse, hvis den overtagende virksomhed i den 
pågældende medlemsstat opfylder forudsætningerne for 
indgåelse af sådanne, f.eks. ved at indtræde i det kompe­
tente arbejdsgiverforbund eller ved at føre forhandlin­
ger med den kompetente fagforening »hen over græn­
serne«. Da medlemsstaternes lovgivning om kollektive 
overenskomster og arbejdskampe ikke behandler dette 
tilfælde, og da der savnes et EF-retligt grundlag, er den 
juridiske sikkerhed om spørgsmålet betydeligt. 
3.4. Konsekvenser for overenskomstforhandlinger og 
arbejdskampe 
At man ved en grænseoverskridende fusion mister den 
indenlandske arbejdsgiver er ikke blot af betydning for 
arbejdstagerne, men også for fagforeninger. De kan 
nemlig i stadig stigende grad blive tvunget til at indgå 
grænseoverskridende overenskomster. Dette kan få al­
vorlige konsekvenser for det eksisterende overens­
komstsystem i nogle medlemsstater. I forbindelse med 
overnationale kollektive overenskomster er det i øvrigt 
uklart, hvilken lovgivning der gælder. Desuden er det en ulempe for fagforeningerne, at de kun 
kan opfordre til arbejdsnedlæggelse i deres hjemland. I 
forbindelse med indgåelse af overnationale overens­
komster er spørgsmålet om sympatistrejker særdeles 
vigtigt for fagforeningerne. 
3.5. Konsekvenser for arbejdstagernes repræsenta­
tion ? 
I nogle medlemsstater kan en grænseoverskridende fu­
sion medføre, at arbejdstagerrepræsentanternes juridi­
ske status forringes. Det gælder først og fremmest deres 
deltagelse i virksomhedens bestyrelse eller repræsen­
tantskab, hvor dette er relevant. Dette spørgsmål be­
handles i de foreliggende udkast til femte i1) og tiende 
direktiv. Bortset herfra kan flytning af virksomhedens 
hjemsted til udlandet i forbindelse med en grænseover­
skridende fusion i nogle medlemsstater have til følge, 
at organer, der i henhold til lovgivning eller kollektive 
overenskomster repræsenterer arbejdstagerne, falder 
bort (2). Drejer det sig om organer, der har til formål 
at varetage fælles interesser for arbejdstagerne i en 
virksomhed/koncern, der har flere afdelinger i den på­
gældende medlemsstat, er der tale om et alvorligt tab 
for arbejdstagerne. 
3.6. Disse problemer må løses ved vedtagelse af et 
10. direktiv. Problemerne vedrørende kollektive over­
enskomster tyder på, at det er nødvendigt at sikre, at 
de nationale overenskomstsystemer bevares, og at der 
må skabes en ramme for europæiske kollektive overens­
komster, opbygget på de forskellige nationale systemer. 
4. Nødvendige foranstaltninger til udformning af ar­
bejdsretlige basisnormer til forhindring af negative 
sociale konsekvenser af virksomhedssammen­
slutninger 
4.1. I sit arbejdsdokument (3) finder Kommissionen 
det nødvendigt, at der indføres nogenlunde ensartede 
arbejdsretlige regler på bestemte områder. Der hersker 
vidtgående enighed om, at alle beskæftigede i EF i 
overensstemmelse med EØF-traktatens artikel 118 A 
bør sikres basisnormer for sikkerhed og sundhed på 
arbejdspladsen. 
4.2. At nøjes med at skabe basisnormer for sikkerhed 
og sundhed på arbejdspladsen virker imidlertid forfej­
let, ikke mindst fordi antallet af europæiske virksom­
hedssammenslutninger er i tiltagen. Der må derfor træf­
fes supplerende foranstaltninger til gennemførelse af de 
videregående mål: udjævning af leve- og arbejdsvilkåre­
ne på et stadig stigende niveau og snævert samarbejde 
(') EFT nr. C 131 af 13. 12. 1972 og EFT nr. C 23 af 25. 1. 
1985. 
(2) Det gælder f.eks. Gesamtbetriebsrdte, Konzernbetriebsrate og 
Wirtschaftsausschiisse (fællesbedriftsråd, koncernbedriftsråd 
og samarbejdsudvalg), der er indført ved lov i Forbundsrepu­
blikken Tyskland. 
(5) » Det indre markeds sociale dimension « (1988). 
30. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 329/39 
mellem medlemsstaterne på det sociale og arbejdsmar­
kedsmæssige område (EØF-traktatens artikel 117, 118 
og 130 A). Fællesskabet bør fortsat stræbe efter gradvis 
at få fastlagt arbejds- og socialretlige basisnormer i 
medlemsstaterne. Det bør i den forbindelse basere sig 
på Rådets direktiv om kollektive afskedigelser (*), om 
varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse 
med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af 
bedrifter (2), og om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfæl­
de af arbejdsgiverens insolvens (3). 
4.3. Uden EF-retlige bestemmelser om basisnormer 
er der risiko for, at den tiltagende konkurrence vil 
bevirke, at medlemsstaterne foretager en tilnærmlse af 
de sociale normer på det laveste niveau. ØSU's udtalelse 
om de fundamentale sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
rettigheder i EF (4) bør derfor snarest efterleves. I den 
forbindelse må der særlig tages hensyn til specifikke 
problemer i forbindelse med virksomhedssammen­
slutninger inden for Fællesskabet. 
4.4. Men EF-retlige bestemmelser vedrørende de ma­
terielle arbejdsbetingelser kan kun tilvejebringe en vis 
harmonisering af de arbejdsretlige basisnormer. Derfor 
vil overenskomstmæssige aftaler mellem virksomheds­
ledelse og arbejdstagerrepræsentanter fortsat være af 
største betydning, når det gælder om at bekæmpe de 
sociale følger af virksomhedssammenslutninger. 
4.5. Hvis arbejdsmarkedets parter — hvis autonomi 
ØSU ønsker at understrege — skal kunne løse deres 
opgave, må deres beføjelser og muligheder tilpasses de 
særlige problemer i det indre marked. Det er derfor 
særdeles vigtigt, hvorledes de kollektive rettigheder ud­
formes. Dette gælder såvel foreningsfriheden og retten 
til overenskomstforhandlinger som arbejdstagerrepræ-
sentanternes ret til at blive informeret og hørt af virk­
somhedernes besluttende instanser. Ifølge ØSU's udta­
lelse om de fundamentale sociale og arbejdsmarkeds­
mæssige rettigheder er det navnlig 
» Hastende og afgørende for en heldig gennemførel­
se af det indre marked, at der tilvejebringes retlige 
instrumenter vedrørende retten til information og 
konsultation i tilfælde af virksomhedsomstrukture-
ring eller -fusion.« 
Det betyder, at reglerne for repræsentation af arbejdsta­
gernes interesser i en international virksomhed må til­
passes virksomhedens struktur, så arbejdstagerrepræ-
sentanterne bliver i stand til at træffe fælles beslutninger 
på tværs af grænserne og til at forhandle med de fakti­
ske beslutningstagere. 
(>) EFT nr. L 48 af 22. 2. 1975, s. 29 ff. 
(2) EFT nr. L 61 af 5. 3. 1977, s. 26 ff. 
(3) EFT nr. L 283 af 20. 10. 1980, s. 23 ff. 
(4) EFT nr. C 126 af 23. 5. 1989, s. 4 ff. 5. Forslag til fundamentale EF-retlige regler for repræ­
sentation af arbejdstagernes interesser i Fælles­
skabet 
5.1. I 1975 foreslog Kommissionen under drøftelser­
ne af statutten for europæiske aktieselskaber en model 
til et europæisk bedriftsråd. Kommissionen fandt det 
dengang nødvendigt, at der i europæiske aktieselskaber 
med virksomheder i flere medlemsstater til varetagelse 
af arbejdstagernes interesser blev dannet et europæisk 
bedriftsråd med egen informations-, hørings- og medbe­
stemmelsesret i anliggender, der berører flere virksom­
heder. I 1983 trak Kommissionen dette forslag tilbage. 
Det ændrede forslag til 5. direktiv af 19. august 1983 (5) 
tillægger kun arbejdstagerrepræsentanterne informa­
tions- og rådgivningsret over for selskabets ledelse. 
I sit forslag til » Statut for Det Europæiske Selskab « af 
25. august 1989 er Kommissionen helt gået uden om 
spørgsmålet om retsregler for medindflydelse i den en­
kelte bedriftsenhed. 
5.2. I sin udtalelse af 24. november 1988 (6) om 
Kommissionens memorandum »Statut for Det Euro­
pæiske Selskab« opfordrer ØSU Kommissionen til at 
formulere bestemmelser, som sikrer 
» At medarbejderne informeres og høres forudgåen­
de — i henhold til national lovgivning og kollektive 
overenskomster — for så vidt angår ledelsens be­
slutninger om virksomhedslukning eller flytning, 
om fusion eller optagelse i en koncern samt om 
væsentlige omstillinger af produktion og vidtræk­
kende organisatoriske omlægninger i virksomhe­
dens drift; dette skal ske under iagttagelse af 
tavshedspligten.« 
Videre opfordrer ØSU i udtalelsen Kommissionen 
»Til — naturligvis ikke blot i forbindelse med sta­
tutten for Det Europæiske Selskab — at gøre sig 
overvejelser om behovet for at indføre arbejdstager-
høring på det niveau, hvor beslutninger om forde­
ling af produktion og arbejde træffes, som influerer 
på arbejdsvilkårene for de ansatte i europæiske dat­
terselskaber. « 
5.3. Det ændrede forslag til direktiv om information 
og høring af arbejdstagerne af 8. juli 1983 (Vredeling-
direktivet) (7), som der i år på Rådets opfordring igen 
indledes forhandlinger om, indeholdt forslag om 
— ensartet definerede informationsrettigheder, 
(5) EFT nr. C 131 af 13. 12. 1972, s. 49. 
(6) EFT nr. C 23 af 30. 1. 1989, s. 36 ff. 
(7) EFT nr. C 127 af 12. 8. 1983. 
Nr. C 329/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 12. 89 
— særlig høringsret i forbindelse med beslutninger, 
som kan få tungtvejende konsekvenser for arbejds­
tagerne, og 
— et organ til at repræsentere alle arbejdstagere i mo­
dervirksomheden og dens dattervirksomheder i Fæl­
lesskabet, nedsat ved aftale mellem den pågældende 
modervirksomheds ledelse og arbejdstagerrepræ-
sentanterne. 
De særlige problemer i forbindelse med overnationale 
virksomheder med beslutningscenter uden for Fælles­
skabet skal løses ved, at der udpeges en repræsentant 
for virksomheden, som inden for Fællesskabet er an­
svarlig for, at direktivets bestemmelser overholdes. 
6. Konklusioner 
6.1. Diskussionen om problemerne vedrørende ind­
dragelse, høring og information af arbejdstagerne i 
virksomheder, der har afdelinger overalt i Fællesskabet, 
befinder sig i en kritisk fase. I drøftelserne af Kommis­
sionens forslag til 10. og 5. direktiv har man endnu ikke 
nået beslutningsstadiet. Det ser ikke ud til, at man ad 
den vej kan finde et kompromis, der i den nærmeste 
fremtid kan opnå tilslutning i Rådet. 
6.2. Så graverende de problemer er, der rejser sig for 
arbejdstagerne ved grænseoverskridende sammen­
slutninger, må man trods fundamentale meningsforskel­
le nå frem til pragmatiske regler, der i det mindste kan 
få bugt med en del af de negative sociale følger. 
ØSU henviser i den forbindelse til sin udtalelse om 
memorandummet » Statut for Det Europæisk Selskab «. 
Det gør opmærksom på, at en valgfri ordning som den, 
der blev foreslået i forbindelse med Det Europæiske 
Selskab, åbner mulighed for at afprøve en progressiv 
model for 
6.3. Da det i forbindelse med grænseoverskridende 
virksomhedssammenlægninger under alle omstæn­
digheder er nødvendigt at give arbejdstagerrepræsen-
tanterne informationsret- og medindflydelse, bør der 
skabes en EF-retlig ramme til brug i sådanne tilfælde. 
Den bør udformes på grundlag af de nationale regler for 
arbejdstagerrepræsentation og bør sikre regelmæssig 
information og høring af arbejdstagerrepræsentanterne 
på europæisk plan. 
6.4. De foreliggende erfaringer kan ikke underbygge 
håbet om, at virksomhedernes/virksomhedssammen­
slutningernes besluttende organer og arbejdstagerre­
præsentanterne på frivillig basis kan finde frem til til­fredsstillende regler (!). Der er stort behov for et EF-
retligt grundlag, hvis der skal kunne noteres nævnevær­
dige fremskridt på området. 
6.5. Da der forekommer flere og flere grænseover­
skridende virksomhedssammenslutninger (2) i Fælles­
skabet, foreslår ØSU, at der oprettes Europæiske Rådgi­
vende Udvalg af arbejdstagerrepræsentanter, som skal 
samarbejde med koncern/virksomhedsledelsen. Der bør 
vedtages et direktiv, som fastlægger: 
— de Europæiske Rådgivende Udvalgs sammensæt­
ning (de bør i overensstemmelse med nationale tra­
ditioner vælges af de ansatte, af disses repræsentan­
ter eller af repræsentative fagforeninger), 
— pladsernes fordeling efter de ansattes status og i 
henhold til antallet af ansatte i de forskellige lande 
(beskæftigelsesstrukturen), 
— informations- og høringsrettigheder, 
— en procedure i tilfælde af meningsforskelle, som 
åbner mulighed for at udskyde gennemførelsen af 
foranstaltninger, der er af betydning for arbejdsta­
gere i flere lande, 
— retten til at inddrage sagkyndige, 
— regelmæssige møder, mindst en gang hvert år, 
— virksomhedens/de sammensluttede virksomheders 
pligt til at afholde omkostningerne. 
6.6. ØSU foreslår endvidere, at en grænseoverskri­
dende virksomhedssammenslutning i henhold til for­
ordningen om kontrol med virksomhedssammen­
slutninger kun bør godkendes, hvis virksomhedsledel­
sen i det mindste accepterer, at arbejdstagerne danner 
et Europæisk Rådgivende Udvalg. Dermed kan Kom­
missionen i praksis leve op til sit krav om, at arbejdsta­
gernes gældende kollektive rettigheder ikke må anta­
stes. 
6.7. I forbindelse med overnationale virksomheds-
sammenlægninger med beslutningscenter uden for EF 
bør virksomheden forpligtes til at oprette en koordine­
rende instans inden for Fællesskabet, som kan samar­
bejde med et Europæisk Rådgivende Udvalg. 
6.8. ØSU foreslår endvidere Kommissionen at udfor­
me et særligt støtteprogram, som kan gøre det muligt 
(') I en studie fra Det europæiske Fagforeningsinstitut nævnes 
kun tre aftaler fra tiden efter 1985, som har ført til oprettelse 
af europæiske informations- og rådgivningsgremier. I masser 
af andre tilfælde er forsøg herpå fra arbejdstagerrepræsentan-
ternes og fagforeningernes side slået fejl. 
(2) Af de 1 000 største industrivirksomheder var 75 i 1986/1987 
EF-sammenslutninger. I 1983/1984 var tallet 29, hvilket vil 
sige en stigning på næsten 160% (ifølge EF-Kommissionen: 
» Europæisk Økonomi «)• 
30. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 329/41 
for arbejdstagerrepræsentanterne i grænseoverskriden­
de virksomheder at møde hinanden og at uddanne sig. 
6.9. Ikke mindst af beskæftigelsesmæssige grunde 
anser ØSU det i mange tilfælde for fornuftigt at gennem­
føre grænseoverskridende sammenslutninger. Men det 
forventer, at man i de pågældende virksomheder skaber 
de nødvendige forudsætninger for, at påkrævede om­
struktureringer kan forløbe på en måde, som er socialt 
acceptabel (f.eks. via alternativ beskæftigelse, uddan­
nelsesforanstaltninger og affindelsesordninger). 
6.10. Ved omsætningen til national ret har EF-direk-
tivet om »varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i 
forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter 
og del af bedrifter « (*) og om » beskyttelse af arbejdsta­gerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens « (2) vist sig 
delvis utilstrækkelige. Det gælder navnlig, hvad angår 
inddragelse af alle virksomheds- og erhvervskategorier 
f.eks. (søfolk). I nogle medlemslande er der også vanske­
ligheder med garantiordningernes finansiering og funk­
tionsmåde. Det bør derfor overvejes at revidere de to 
direktiver under hensyntagen til fusioner og overta­
gelser. 
6.11. ØSU anmoder Kommissionen om i handlings­
programmet til gennemførelsen af grundlæggende ar­
bejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder (som ven­
tes forelagt inden udgangen af 1989) at indføje de 
forslag, der er indeholdt i nærværende udtalelse. Der­
med kan man uden at skade de involverede arbejdstage­
res interesser lette den økonomiske og produktions­
mæssige integrationsproces med henblik på en styrkelse 
af de europæiske virksomheders konkurrenceevne. 
(J) EFTnr. L 61 af 5. 3. 1977. (2) EFTnr. L 283 af 28. 10. 1980. 
Bryssel, den 18. oktober 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 1 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Amato, Ataide Ferreira, Bazianas, Bento Goncalves, Beretta, Berger, Berns, Bleser, Boisserée, Bordes-Pages, 
Breyiannis, Briganti, Vasco Cai, Calvet Chambon, Carroll, Cavazzuti, Ceballo Herrero, Christie, Alves 
Conde, Cortois, Dassis, Decaillon, Della Croce, Dos Santos, Drilleaud, Elstner, Etty, Eulen, Flum, Frandi, 
Freeman, Gayetot, Geuenich, Gomez Martinez, Gredal, Hagen, Hilkens, Horsken, Houthuys, Jenkins, Kitsios, 
Laka Martin, Landaburu, Lappas, Larsen, Liverani, Luchetti, Maddocks, Mercier, Morselli, Mourgues, Muhr, 
Muniz Guardado, Murphy, Nielsen B., Nielsen P., Nierhaus, Nieuwenhuize, Orsi, Proenca, Raftopoulos, 
Ramaekers, Roseingrave, Rouzier, Santillan Cabeza, Schmitz, Schoepges, Silva, Smith A.R., Smith L.J., 
Spijkers, Staedelin, Tixier, Vallejo Calderon, Vanden Broucke, Vassilaras, Velasco Mancebo, Vercellino, 
Zufiaur Narvaiza. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Årets, Bagliano, Beltrami, Bredima-Savopoulou, Broicher, Campbell, Ceyrac, Collas, Corell Ayora, Coyle, 
van Dam, Dodd, Donck, Fresi, Garcia Morales, Giacomelli, Hancock, Hovgaard Jakobsen, Kazazis, Kenna, 
Kirchfeld, Kroger, Low, Machado Von Tschusi, Meyer-Horn, Moreland, Noordwal, de Normann, Pardon, 
Pearson, Petersen, Petropoulos, Poeton, Proumens, Ribiére, Riera Marsa, Robinson, Rolåo Goncalves, 
Romoli, Schade-Poulsen, Schnieders, Solari, Speirs, Storie-Pugh, Straufi, Tamlin, Telles, Termes Carrero, 
Tukker, Wagner, Wick, Whitworth. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod: 
Aspinall, Drago, Forgas, Gardner, Green, Lustenhouwer, Mantovani, Margot, Mayayo Bello, Morales, Vidal, 
Williams. 
Nr. C 329/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 12. 89 
BILAG 2 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag, som fik mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet samlet under 
debatten: 
Pkt. 1.5 
Slettes. 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for, 82 stemmer imod, 9 hverken for eller imod. 
Pkt. 1.6 
Sidste afsnit på side 2 slettes. 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for, 82 stemmer imod, 9 hverken for eller imod. 
Pkt. 2.5, 2.6, 2.7 
Slettes og følgende indføjes i stedet: 
» Det er vigtigt, at Kommissionen tager stilling til følgende problemer: « 
(Derefter følger pkt. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 og 3.5). 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for, 82 stemmer imod, 9 stemmer hverken for eller imod. 
Pkt. 4.5 
De tre første punktnummer opretholdes, resten slettes (Ifølge ØSU's udtalelse...). 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for, 82 stemmer imod, 9 hverken for eller imod. 
Pkt. 5.3 
Slettes. 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for, 82 stemmer imod, 9 hverken for eller imod. 
Pkt. 6.3, 6.4, 6.5, 6.6 og 6.7 
Udgår og følgende indskydes: 
»ØSU opfordrer Kommissionen til snart at foretage en undersøgelse af de her omtalte problemer og at 
fremlægge egnede forslag til løsninger, hvori der tages hensyn til de nationale strukturer og fremgangsmåder. « 
Afstemningsresultat 
53 stemmer, for, 82 stemmer imod, 9 hverken for eller imod. 
30. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 329/43 
BILAG 3 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Mindretalserklæring 
Efter afstemningen ved navneopråb om udtalelsen som helhed fremsatte medlemmerne af arbejdsgivergruppen 
(jf. liste), som havde stemt imod udtalelsen, følgende erklæring: 
ØSU's arbejdsgivergruppe afviser med stor bestemthed konklusionerne i den af socialsektionen forelagte 
udtalelse. 
Gruppen har gentagne gange erklæret, at den går ind for, at arbejdstagerne informeres og medvirker i 
beslutninger, som vedrører dem umiddelbart. Dette er sikret i alle EF-landene i overensstemmelse med 
lovbestemte ordninger eller fast praksis, der gælder de enkelte steder, helt uafhængigt af, om arbejdstagerne 
er beskæftiget i en rent nationalt eller i en internationalt organiseret virksomhed eller koncern. Ligeledes er 
der skabsarbejdsretlig og overenskomstmæssig beskyttelse. 
I den forelagte udtalelse rejses krav om et nyt instrument, som ikke findes tilsvarende i noget EF-land, og 
som ud fra arbejdsgivernes synspunkt hverken er ønskværdigt eller formålstjenligt. Europæiske Rådgivende 
Udvalg ville mangle fleksibilitet og hensyntagen til de procedurer og strukturer, der findes i de enkelte 
medlemslande; desuden ville de beskrevne udvalg ikke være egnet til at løse de problemer, som fremdrages i 
udtalelsen. 
Endelig munder konklusinerne ud i et forslag om, at der i alle koncernmoderselskaber oprettes et yderligere 
organ til repræsentation af arbejdstagerne, da den i rapporten anvendte sondring mellem grænseoverskridende 
og rent nationalt organiserede koncerner savner saglig logik. 
Det kan ikke accepteres, at diskussionen om de forhold, som er reguleret i det 10. direktiv, bruges som 
anledning til at indføre et yderligere medbestemmelsessystem for hele EF. 
Årets, Bagliano, Beltrami, Bredima-Savopoulou, Broicher, Campbell, Ceyrac, Collas, Corell Ayora, Coyle, 
van Dam, Dodd, Donck, Fresi, Garcia Morales, Giacomelli, Hancock, Kazazis, Kenna, Kirchfeld, Kroger, 
Low, Machado Von Tschusi, Meyer-Horn, Noordwal, de Normann, Pardon, Pearson, Petersen, Petropoulos, 
Poeton, Proumens, Ribiére, Riera Marsa, Rolåo Goncalves, Romoli, Schade-Poulsen, Schnieders, Solari, 
Tamlin, Telles, Termes Carrero, Tukker, Wagner, Whitworth, Wick. 
Udtalelse om forslaget til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 797/ 
85 om refusionssatserne for braklægning af agerjord 
(89/C 329/15) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 31. juli 1989 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for landbrug og fiskeri, som udarbejdede 
sin udtalelse den 5. oktober 1989 (rapport aflagt af ordføreren Walter Luchetti). 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 270. plenarforsamling den 19. oktober 1989 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. ØSU henviser for det første til de forbehold, som 
det fremsatte i sin foregående udtalelse med hensyn 
til selve indførelsen af mekanismen til braklægning af 
agerjord^). 
(!) EFTnr. C 95 af 11.4. 1988, s. 7. 2. Det konstateres, at foranstaltningen har fået 
meget uensartede konsekvnser, hvilket ØSU allerede 
advarede om i ovennævnte udtalelse, idet ordningen — 
i modsætning til hvad Kommissionen og Rådet tilsigte­
de — især har fundet anvendelse i bestemte regioner 
(f.eks. Syditalien, Nedre Sachsen), med det resultat, at