FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 22/2006

fastlagt af Rådet den 25. september 2006

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/… af … om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen)

(2006/C 289 E/04)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 61, litra c), og artikel 67,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og

ud fra følgende betragtninger:

Fællesskabet har sat sig som mål at bevare og udbygge et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Med henblik på gradvis at indføre et sådant område skal Fællesskabet vedtage foranstaltninger vedrørende samarbejde om civilretlige spørgsmål med grænseoverskridende virkninger, i det omfang de er nødvendige for det indre markeds funktion.

Det Europæiske Råd støttede på sit møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 princippet om gensidig anerkendelse af domme og andre afgørelser truffet af retslige myndigheder som hjørnestenen i det retlige samarbejde på det civilretlige område og opfordrede Rådet og Kommissionen til at vedtage et program med foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse.

Den 30. november 2000 vedtog Rådet et fælles program for Kommissionen og Rådet med foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (3) . Programmet peger på foranstaltninger vedrørende en harmonisering af lovvalgsreglerne som foranstaltninger, der kan bidrage til at lette den gensidige anerkendelse af retsafgørelser.

I Haag-programmet (4) vedtaget af Det Europæiske Råd den 5. november 2004 opfordres der til at arbejde aktivt videre med lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (»Rom II«).

Af hensyn til det indre markeds funktion er det nødvendigt — for at gøre udfaldet af retssager mere forudsigeligt, skabe større sikkerhed om, hvilken lov der skal anvendes, og fremme den frie bevægelighed for retsafgørelser — at lovvalgsreglerne i medlemsstaterne udpeger samme nationale lov, uanset i hvilket land den domstol, som sagen er anlagt ved, er beliggende.

Begrebet »forpligtelse uden for kontrakt« varierer med hensyn til udlægning fra en medlemsstat til en anden. Ved anvendelsen af denne forordning bør »forpligtelse uden for kontrakt« derfor forstås som et selvstændigt begreb.

Den almindelige regel i denne forordning bør være lex loci damni, der fastsættes i artikel 4, stk. 1. Artikel 4, stk. 2, som skaber en særlig tilknytning i de tilfælde, hvor parterne har sædvanligt opholdssted i samme land, bør ses som en undtagelse fra denne almindelige regel. Artikel 4, stk. 3, bør forstås som en undtagelsesbestemmelse i forhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i de tilfælde, hvor det af alle sagens omstændigheder fremgår, at en skadevoldende handling har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land.

Der bør fastsættes særlige regler for specielle skadevoldende handlinger, hvor den almindelige regel ikke gør det muligt at sikre en fornuftig balance mellem de implicerede interesser.

Lovvalgsreglen vedrørende produktansvar bør tilgodese en række mål: en retfærdig fordeling af de risici, der består i et moderne højteknologisk samfund, beskyttelse af forbrugernes sundhed, tilskyndelse til innovation, sikring af loyal konkurrence og fremme af samhandelen. Med opstillingen af et hierarki af tilknytningsmomenter og en bestemmelse om forudselighed er der fundet en afbalanceret løsning for så vidt angår disse mål. Det første element, der skal tages i betragtning, er loven i det land, hvor den skadelidte havde sit sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor skaden indtrådte, såfremt produktet blev markedsført i det pågældende land. De andre elementer i hierarkiet udløses, såfremt produktet ikke blev markedsført i det pågældende land, dog med forbehold af artikel 4, stk. 2, og den mulighed, at der er en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land.

Den særlige regel i artikel 6 er ikke en undtagelse fra den almindelige regel i artikel 4, stk. 1, men snarere en tydeliggørelse af den. For så vidt angår illoyal konkurrence bør lovvalgsreglen beskytte konkurrenter, forbrugere og den almindelige offentlighed og sikre, at markedsøkonomien fungerer efter hensigten. Tilknytningen til loven i det land, hvor konkurrenceforholdene eller forbrugernes kollektive interesser påvirkes eller vil kunne blive påvirket, tilgodeser generelt disse mål.

De i artikel 6, stk. 3, omhandlede forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af en konkurrencebegrænsning, bør dække overtrædelser af både nationale konkurrenceregler og Fællesskabets konkurrenceregler. På sådanne forpligtelser uden for kontrakt bør loven i det land, hvis marked påvirkes eller vil kunne blive påvirket af denne begrænsning, anvendes, forudsat at påvirkningen er direkte og væsentlig. Hvor der påføres skade i mere end ét land, bør loven i hvert enkelt af de pågældende lande kun anvendes på den skade, der er indtrådt i det enkelte land.

Sager, der falder ind under artikel 6, stk. 3, er eksempelvis forbud mod aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen i en medlemsstat eller inden for det indre marked, samt forbud mod misbrug af en dominerende stilling i en medlemsstat eller på det indre marked.

Med hensyn til miljøskader er det ud fra traktatens artikel 174 — der fastsætter, at der bør være et højt beskyttelsesniveau baseret på forsigtighedsprincippet og princippet om forebyggende indsats, princippet om indgreb fortrinsvis ved kilden og princippet om, at forureneren betaler — fuldt berettiget at lægge princippet om begunstigelse af den skadelidte til grund. Spørgsmålet om, hvornår den erstatningssøgende kan foretage sit lovvalg, bør afgøres efter loven i den medlemsstat, hvor den domstol, som sagen er anlagt ved, er beliggende.

Begrebet »kollektive kampskridt« som f.eks. strejke eller lockout varierer med hensyn til præcis udlægning fra en medlemsstat til en anden og er underlagt den enkelte medlemsstats interne regler. Det almindelige princip i denne forordning er derfor, at det bør være loven i det land, hvor det kollektive kampskridt blev iværksat, der skal anvendes, med det sigte at beskytte arbejdstagernes og arbejdsgivernes rettigheder og pligter.

Den særlige regel for kollektive kampskridt i artikel 9 berører ikke betingelserne for iværksættelsen af sådanne kampskridt efter national lov og berører heller ikke fagforeningers eller repræsentative arbejdstagerorganisationers retlige status som fastsat i medlemsstaternes lov.

Der bør fastlægges særlige regler for skader som følge af andet end en skadevoldende handling såsom uberettiget berigelse, uanmodet forretningsførelse og culpa in contrahendo.

Culpa in contrahendo bør ved anvendelsen af denne forordning forstås som et selvstændigt begreb, der ikke nødvendigvis skal fortolkes ud fra national lov. Det bør dække krænkelse af oplysningspligten og sammenbrud i forhandlingerne om en kontrakt. Artikel 12 dækker kun forpligtelser uden for kontrakt, der er direkte forbundet med forhandlingerne forud for indgåelsen af en kontrakt. Dette betyder, at artikel 4 eller andre relevante bestemmelser i denne forordning finder anvendelse, hvis en person påføres personskade under forhandlingerne om en kontrakt.

For at respektere partsautonomien og styrke den retlige sikkerhed bør parterne have mulighed for udtrykkeligt at vælge, hvilken lov der skal anvendes på en forpligtelse uden for kontrakt. Den svage part bør beskyttes, ved at der stilles en række betingelser for et sådant valg.

Almene hensyn gør det berettiget, at medlemsstaternes domstole under ekstraordinære omstændigheder får mulighed for at anvende egne ordre public-regler og ufravigelige bestemmelser.

For at der kan sikres en fornuftig balance mellem parternes interesser, må der i relevant omfang tages hensyn til de sikkerheds- og adfærdsregler, der gælder i det land, hvor den skadevoldende handling er begået, også selv om forpligtelsen uden for kontrakt er underlagt et andet lands lov. Udtrykket »sikkerheds- og adfærdsregler« bør forstås som omfattende alle regler, der vedrører sikkerhed og adfærd, herunder f.eks. færdselssikkerhedsregler, når der er tale om trafikulykker.

En situation med spredning af lovvalgsregler i adskillige retsakter og med forskelle mellem disse regler bør undgås. Denne forordning udelukker imidlertid ikke muligheden for at medtage lovvalgsregler vedrørende forpligtelser uden for kontrakt i fællesskabsretlige bestemmelser på særlige områder.

Respekten for de internationale forpligtelser, som medlemsstaterne har indgået, indebærer, at denne forordning ikke bør berøre de internationale konventioner, som en eller flere medlemsstater er parter i på tidspunktet for denne forordnings vedtagelse. For at gøre reglerne lettere tilgængelige bør Kommissionen på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne offentliggøre en liste over de relevante konventioner i Den Europæiske Unions Tidende.

Kommissionen vil forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et forslag, der skal fastsætte, efter hvilke procedurer og på hvilke betingelser medlemsstaterne i enkeltstående og ekstraordinære tilfælde på egne vegne vil kunne forhandle og indgå aftaler med tredjelande om sektorspecifikke spørgsmål, der indeholder bestemmelser om lovvalg for forpligtelser uden for kontrakt.

Målet for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af forordningens omfang og virkninger bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

Det Forenede Kongerige og Irland har i medfør af artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning.

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

KAPITEL I

ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 1

Materielt anvendelsesområde

1. Denne forordning finder anvendelse på forpligtelser uden for kontrakt på det civil- og handelsretlige område i alle situationer, hvor der skal foretages et lovvalg. Den finder i særdeleshed ikke anvendelse på spørgsmål vedrørende skat, told eller administrative anliggender eller statens ansvar for handlinger og undladelser under udøvelsen af statsmagt (acta jure imperii).

2. Denne forordning finder ikke anvendelse på:

forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af familieforhold eller af forhold, der ifølge den lov, der skal anvendes på sådanne forhold, anses for at have tilsvarende virkninger, herunder underholdsforpligtelser

forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af formueforholdet mellem ægtefæller, af formueforholdet mellem partnere i forhold, der ifølge den lov, der skal anvendes på sådanne forhold, anses for at have virkninger svarende til et ægteskabs, eller af testamenter og arv

forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af reglerne for selskaber, foreninger og andre juridiske personer vedrørende spørgsmål såsom disses stiftelse ved registrering eller på anden måde, deres handleevne, interne organisation og opløsning samt ledelsens eller deltagernes personlige ansvar i denne egenskab for selskabets, foreningens eller den juridiske persons forpligtelser og revisorers personlige ansvar over for et selskab eller dets deltagere i forbindelse med den lovpligtige revision af regnskaberne

3. Denne forordning finder ikke anvendelse på bevisspørgsmål og processuelle spørgsmål, jf. dog artikel 21 og 22.

4. I denne forordning forstås ved »medlemsstat« samtlige medlemsstater med undtagelse af Danmark.

Artikel 2

Forpligtelser uden for kontrakt

1. Ved anvendelsen af denne forordning dækker skade alle følger, der er udløst af skadevoldende handlinger, uberettiget berigelse, uanmodet forretningsførelse og culpa in contrahendo.

2. Denne forordning finder også anvendelse på forpligtelser uden for kontrakt, der vil kunne udspringe af en handling eller begivenhed.

3. I denne forordning omfatter alle henvisninger til:

Artikel 3

Universel anvendelse

Den lov, som udpeges efter denne forordning, finder anvendelse, selv om det ikke er loven i en medlemsstat.

KAPITEL II

SKADEVOLDENDE HANDLINGER

Artikel 4

Almindelig regel

1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, anvendes på en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af en skadevoldende handling, loven i det land, hvor skaden indtræder, uanset i hvilket land den skadevoldende begivenhed fandt sted, og uanset i hvilket land eller hvilke lande de indirekte følger af denne begivenhed indtræder.

2. Har den påstået ansvarlige og den skadelidte sædvanligt opholdssted i samme land på det tidspunkt, hvor skaden indtræder, anvendes det pågældende lands lov.

3. Hvis det af alle sagens omstændigheder fremgår, at den skadevoldende handling har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land end det, der er omhandlet i stk. 1 og 2, anvendes dette andet lands lov. En sådan åbenbart nærmere tilknytning til et andet land vil navnlig kunne støttes på et forudgående retsforhold mellem parterne, f.eks. en aftale, med nær tilknytning til den pågældende skadevoldende handling.

Artikel 5

Produktansvar

1. Med forbehold af artikel 4, stk. 2, anvendes på en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af en skade forvoldt af et produkt:

Dog anvendes loven i det land, hvor den påstået ansvarlige har sit sædvanlige opholdssted, hvis denne ikke med rimelighed kunne forudse markedsføringen af produktet eller et produkt af samme type i det land, hvis lov skal anvendes ifølge litra a), b) eller c).

2. Hvis det af alle sagens omstændigheder fremgår, at den skadevoldende handling har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land end det, der er omhandlet i stk. 1, anvendes dette andet lands lov. En sådan åbenbart nærmere tilknytning til et andet land vil navnlig kunne støttes på et forudgående retsforhold mellem parterne, f.eks. en aftale, med nær tilknytning til den pågældende skadevoldende handling.

Artikel 6

Illoyal konkurrence og handlinger, der begrænser den frie konkurrence

1. På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af illoyal konkurrence, anvendes loven i det land, hvor konkurrenceforholdene eller forbrugernes kollektive interesser påvirkes eller vil kunne blive påvirket.

2. Påvirker en illoyal konkurrencehandling udelukkende en bestemt konkurrents interesser, finder artikel 4 anvendelse.

3. På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af en konkurrencebegrænsning, anvendes loven i det land, hvis marked påvirkes eller vil kunne blive påvirket af denne begrænsning.

4. Lovvalget i medfør af denne artikel kan ikke fraviges ved en aftale efter artikel 14.

Artikel 7

Miljøskader

På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af miljøskader eller skader påført personer eller ting som følge af sådanne skader, anvendes den lov, der udpeges efter artikel 4, stk. 1, medmindre den erstatningssøgende vælger at støtte sit krav på loven i det land, hvor den skadevoldende begivenhed fandt sted.

Artikel 8

Krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder

1. På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed, anvendes loven i det land, for hvilket beskyttelse gøres gældende.

2. På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed, der er en EF-enhedsret, anvendes for så vidt angår spørgsmål, der ikke er omfattet af den relevante fællesskabsretsakt, loven i det land, hvor krænkelsen fandt sted.

3. Lovvalget i medfør af denne artikel kan ikke fraviges ved en aftale efter artikel 14.

Artikel 9

Kollektive kampskridt

På en forpligtelse uden for kontrakt i forbindelse med det ansvar, der påhviler en person i dennes egenskab af arbejdstager eller arbejdsgiver eller de organisationer, der repræsenterer sådanne personers faglige interesser, for skader, der forvoldes af et forestående eller et iværksat kollektivt kampskridt, anvendes loven i det land, hvor kampskridtet skal iværksættes eller er iværksat, jf. dog artikel 4, stk. 2.

KAPITEL III

UBERETTIGET BERIGELSE, UANMODET FORRETNINGSFØRELSE OG CULPA IN CONTRAHENDO

Artikel 10

Uberettiget berigelse

1. Hvis en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af uberettiget berigelse, herunder uretmæssigt udbetalte beløb, vedrører et eksisterende retsforhold mellem parterne, som f.eks. et retsforhold affødt af en aftale eller en skadevoldende handling, med nær tilknytning til den pågældende uberettigede berigelse, anvendes den lov, som dette retsforhold er underlagt.

2. Hvis det ikke på grundlag af stk. 1 kan afgøres, hvilken lov der skal anvendes, og parterne har sædvanligt opholdssted i samme land på det tidspunkt, hvor den begivenhed, der udløser den uberettigede berigelse, finder sted, anvendes det pågældende lands lov.

3. Hvis det ikke på grundlag af stk. 1 eller 2 kan afgøres, hvilken lov der skal anvendes, anvendes loven i det land, hvor den uberettigede berigelse fandt sted.

4. Hvis det af alle sagens omstændigheder fremgår, at forpligtelsen uden for kontrakt, der udspringer af uberettiget berigelse, har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land end det, der er omhandlet i stk. 1, 2 og 3, anvendes dette andet lands lov.

Artikel 11

Uanmodet forretningsførelse

1. Hvis en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af uanmodet forretningsførelse, vedrører et eksisterende retsforhold mellem parterne, som f.eks. et retsforhold affødt af en aftale eller en skadevoldende handling med nær tilknytning til den pågældende forpligtelse uden for kontrakt, anvendes den lov, som dette retsforhold er underlagt.

2. Hvis det ikke på grundlag af stk. 1 kan afgøres, hvilken lov der skal anvendes, og parterne har sædvanligt opholdssted i samme land på det tidspunkt, hvor den skadevoldende begivenhed finder sted, anvendes det pågældende lands lov.

3. Hvis det ikke på grundlag af stk. 1 eller 2 kan afgøres, hvilken lov der skal anvendes, anvendes loven i det land, hvor den uanmodede forretningsførelse fandt sted.

4. Hvis det af alle sagens omstændigheder fremgår, at forpligtelsen uden for kontrakt, der udspringer af uanmodet forretningsførelse, har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land end det, der er omhandlet i stk. 1, 2 og 3, anvendes dette andet lands lov.

Artikel 12

Culpa in contrahendo

1. På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af forhandlinger forud for indgåelsen af en kontrakt, anvendes, uanset om kontrakten faktisk blev indgået, den lov, som skal anvendes på kontrakten, eller som skulle have været anvendt på kontrakten, såfremt denne var blevet indgået.

2. Hvis det ikke på grundlag af stk. 1 kan afgøres, hvilken lov der skal anvendes, anvendes:

såfremt det af alle sagens omstændigheder fremgår, at den forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af forhandlinger forud for indgåelsen af en kontrakt, har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land end det, der er omhandlet i litra a) og b), dette andet lands lov.

Artikel 13

Anvendelse af artikel 8

Ved anvendelsen af dette kapitel finder artikel 8 anvendelse på forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed.

KAPITEL IV

AFTALT LOVVALG

Artikel 14

Aftalt lovvalg

1. Parterne kan aftale, hvilken lov der skal anvendes på forpligtelser uden for kontrakt,

Lovvalget skal være udtrykkeligt eller med rimelig sikkerhed fremgå af sagens omstændigheder og må ikke berøre tredjemands rettigheder.

2. Er alle elementer med relevans for sagen på det tidspunkt, hvor den skadevoldende begivenhed finder sted, lokaliseret i et andet land end det, hvis lov parterne har valgt, kan parternes lovvalg ikke medføre tilsidesættelse af bestemmelser i dette lands lov, som ikke kan fraviges ved aftale.

3. Er alle elementer med relevans for sagen på det tidspunkt, hvor den skadevoldende begivenhed finder sted, lokaliseret i en eller flere af medlemsstaterne, kan parternes valg af en anden lov end loven i en medlemsstat ikke medføre tilsidesættelse af bestemmelser i fællesskabsretten, i givet fald som gennemført i den medlemsstat, hvor domstolen er beliggende, som ikke kan fraviges ved aftale.

KAPITEL V

FÆLLES REGLER

Artikel 15

Rækkevidden af den lov, der skal anvendes

Den lov, der i henhold til denne forordning skal anvendes på en forpligtelse uden for kontrakt, finder navnlig anvendelse på spørgsmål om:

de forskellige måder, hvorpå forpligtelser kan ophøre, samt regler for forældelse og anden rettighedsfortabelse som følge af fristoverskridelse, herunder regler for fristers begyndelse, afbrydelse og suspension.

Artikel 16

Ufravigelige bestemmelser

Intet i denne forordning begrænser anvendelsen af bestemmelser i domstolslandets lov i en situation, hvor disse bestemmelser er ufravigelige, uanset hvilken lov der i øvrigt skal anvendes på forpligtelsen uden for kontrakt.

Artikel 17

Sikkerheds- og adfærdsregler

Ved vurderingen af den påstået ansvarliges adfærd tages der faktisk og i relevant omfang hensyn til de sikkerheds- og adfærdsregler, der var gældende på stedet og tidspunktet for den begivenhed, der har udløst erstatningsansvaret.

Artikel 18

Direkte søgsmål mod den ansvarliges forsikringsgiver

Den skadelidte kan rejse krav direkte mod den erstatningsansvarliges forsikringsgiver, hvis der er hjemmel herfor i den lov, der skal anvendes på forpligtelsen uden for kontrakt, eller i den lov, der skal anvendes på forsikringsaftalen.

Artikel 19

Subrogation

Når en person (fordringshaveren) i henhold til en forpligtelse uden for kontrakt har en fordring mod en anden (skyldneren), og en tredjemand er forpligtet til at fyldestgøre fordringshaveren eller har fyldestgjort denne i henhold til en sådan forpligtelse, skal den lov, som finder anvendelse på tredjemandens forpligtelse til at fyldestgøre fordringshaveren, afgøre, hvorvidt og i hvilket omfang tredjemanden over for skyldneren kan udøve de rettigheder, som fordringshaveren havde mod skyldneren efter den lov, som skal anvendes på forholdet mellem disse.

Artikel 20

Tilfælde med flere erstatningsansvarlige

Hvis en fordringshaver har en fordring mod flere skyldnere, som hæfter solidarisk, og en af skyldnerne allerede har fyldestgjort fordringen helt eller delvis, afgøres denne skyldners ret til at kræve kompensation fra de andre skyldnere efter den lov, som skal anvendes på den pågældende skyldners forpligtelse uden for kontrakt over for fordringshaveren.

Artikel 21

Gyldighed med hensyn til form

En ensidig viljeserklæring vedrørende en forpligtelse uden for kontrakt er gyldig med hensyn til form, hvis den opfylder formkravene i den lov, som skal anvendes på den pågældende forpligtelse uden for kontrakt, eller loven i det land, hvor den pågældende viljeserklæring er afgivet.

Artikel 22

Bevisbyrde

1. Lovvalget vedrørende en forpligtelse uden for kontrakt i henhold til denne forordning omfatter også lovformodnings- og bevisbyrderegler vedrørende forpligtelser uden for kontrakt.

2. Bevis for viljeserklæringer kan føres ved ethvert bevismiddel, som anerkendes i domstolslandets lov eller i en af de i artikel 21 omhandlede love, hvorefter viljeserklæringen er gyldig med hensyn til form, forudsat at domstolen kan gennemføre en sådan bevisførelse.

KAPITEL VI

ANDRE BESTEMMELSER

Artikel 23

Sædvanligt opholdssted

1. Ved anvendelsen af denne forordning har selskaber, foreninger og andre juridiske personer sædvanligt opholdssted det sted, hvor de har deres hovedkontor.

Har den skadevoldende begivenhed fundet sted, eller er skaden indtrådt som led i driften af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed, gælder dog stedet for denne virksomhed som sædvanligt opholdssted.

2. Ved anvendelsen af denne forordning har en fysisk person, der handler som led i sin erhvervsmæssige virksomhed, sædvanligt opholdssted det sted, hvor den pågældende har sin hovedvirksomhed.

Artikel 24

Udelukkelse af renvoi

Anvendelse af et bestemt lands lov, som er udpeget efter denne forordning, indebærer anvendelse af de gældende retsregler i det pågældende land med undtagelse af landets internationalprivatretlige regler.

Artikel 25

Stater med mere end et retssystem

1. Omfatter en stat flere territoriale enheder, som hver har sine egne retsregler for forpligtelser uden for kontrakt, skal hver territorial enhed anses for et land ved fastlæggelsen af den lov, som skal anvendes i henhold til denne forordning.

2. En medlemsstat, i hvilken forskellige territoriale enheder har deres egne retsregler vedrørende forpligtelser uden for kontrakt, er ikke forpligtet til at anvende denne forordning i tilfælde, hvor der alene er tale om valg mellem lovene i sådanne enheder.

Artikel 26

Ordre public i domstolslandet

Anvendelsen af en bestemmelse i et bestemt lands lov, som er udpeget efter denne forordning, kan kun undlades, hvis en sådan anvendelse er åbenbart uforenelig med grundlæggende retsprincipper (ordre public) i domstolslandet.

Artikel 27

Forholdet til andre bestemmelser i fællesskabsretten

Denne forordning berører ikke anvendelsen af fællesskabsretlige bestemmelser, som på særlige områder fastsætter lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt.

Artikel 28

Forholdet til eksisterende internationale konventioner

1. Denne forordning berører ikke anvendelsen af internationale konventioner, som en eller flere medlemsstater er parter i på tidspunktet for denne forordnings vedtagelse, og som fastsætter lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt.

2. Denne forordning har dog i forbindelserne mellem medlemsstaterne forrang for konventioner, der udelukkende er indgået mellem to eller flere medlemsstater, for så vidt sådanne konventioner vedrører områder, der er omfattet af denne forordning.

KAPITEL VII

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 29

Liste over konventioner

1. Senest den … (7) meddeler medlemsstaterne Kommissionen de i artikel 28, stk. 1, omhandlede konventioner. Efter denne dato meddeler medlemsstaterne Kommissionen enhver opsigelse af sådanne konventioner.

2. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende senest seks måneder efter modtagelsen:

Artikel 30

Revision

Senest den … (8) forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om anvendelsen af denne forordning. Om nødvendigt ledsages rapporten af forslag om tilpasning af denne forordning. Rapporten skal navnlig omhandle forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af trafikulykker og af krænkelser af privatlivets fred og individets rettigheder, herunder ærekrænkelser.

Artikel 31

Tidsmæssig anvendelse

Denne forordning finder anvendelse på skadevoldende begivenheder, der finder sted efter dens ikrafttræden.

Artikel 32

Anvendelsesdato

Denne forordning anvendes fra den … (9), med undtagelse af artikel 29, der anvendes fra den … (7).

(1) EUT C 241 af 28.9.2004, s. 1.

(2) Udtalelse fra Europa-Parlamentet af 6.7.2005 (EUT C 157 E af 6.7.2006, s. 371), Rådets fælles holdning af 25. september 2006 og Europa-Parlamentets holdning af … (endnu ikke offentliggjort i EUT).

(3) EFT C 12 af 15.1.2001, s. 1.

(4) EUT C 53 af 3.3.2005, s. 1.

(5) EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2245/2004 (EUT L 381 af 28.12.2004, s. 10).

(6) EFT C 27 af 26.1.1998, s. 34.

(7) 12 måneder efter datoen for denne forordnings vedtagelse.

(8) Fire år efter datoen for denne forordnings ikrafttræden.

(9) 18 måneder efter datoen for denne forordnings vedtagelse.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

Rådet nåede på samlingen den 1.-2. juni 2006 frem til en generel indstilling vedrørende udkastet til forordning om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt. Dette førte den 25. september 2006 til vedtagelse af en fælles holdning som led i den fælles beslutningsprocedure.

Rådet traf afgørelse med kvalificeret flertal. Den estiske og den lettiske delegation stemte imod som følge af deres forbehold med hensyn til artikel 9 om kollektive kampskridt og denne artikels følgevirkninger for den frie udveksling af tjenesteydelser. (1)

I forbindelse med vedtagelsen af den fælles holdning tog Rådet hensyn til Europa-Parlamentets førstebehandlingsudtalelse af 6. juli 2005. (2)

Den foreslåede forordning har til formål at fastsætte et ensartet sæt lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt, uanset i hvilket land den domstol, som sagen er anlagt ved, er beliggende. Dette forventes at skabe større sikkerhed om, hvilken lov der skal anvendes, at gøre udfaldet af retssager mere forudsigeligt og fremme den frie bevægelighed for retsafgørelser.

II. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

I. Generelle bemærkninger

Rådets fælles holdning følger i vid udstrækning samme linje som Kommissionens oprindelige forslag som ændret ved det ændrede forslag, der blev forelagt Rådet den 22. februar 2006. (3)

De vigtigste ændringer af teksten er som følger:

1. I forhold til Kommissionens oprindelige forslag er forordningens anvendelsesområde blevet præciseret og yderligere uddybet. Det civil- og handelsretlige område dækker ikke statens ansvar for handlinger og undladelser under udøvelse af statsmagt (acta jure imperii). Der er blevet tilføjet endnu en udelukkelse i artikel 1, stk. 2, litra g), for at afspejle drøftelserne og det endelige kompromis om krænkelser af privatlivets fred og af individets rettigheder.

2. Forordningen følger samme tankegang som Kommissionens oprindelige forslag i den forstand, at den fastsætter en almindelig lovvalgsregel for skadevoldende handlinger. Denne almindelige regel går ud på at anvende loven i det land, hvor skaden indtræder. Dette er ikke ændret i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. I artikel 4, stk. 2, fastsættes der en undtagelse fra det generelle princip, idet der skabes en særlig tilknytning i de tilfælde, hvor parterne har sædvanligt opholdssted i samme land. Artikel 4, stk. 3, bør forstås som en undtagelsesbestemmelse i forhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i de tilfælde, hvor det af alle sagens omstændigheder fremgår, at en skadevoldende handling har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land. Principielt bør den almindelige regel finde anvendelse på alle forpligtelser uden for kontrakt, som er omfattet af forordningen. Kun under visse begrænsede og behørigt begrundede omstændigheder bør den almindelige regel fraviges og specielle regler anvendes. På de betingelser, der er fastsat i artikel 14, kan parterne aftale, hvilken lov der skal anvendes på forpligtelser uden for kontrakt.

3. Sammenholdt med Kommissionens oprindelige forslag er rækkevidden af de specielle regler blevet yderligere præciseret for at gøre det lettere at anvende dem i praksis. Forordningen indeholder nu specielle regler vedrørende produktansvar, illoyal konkurrence, miljøskader, krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og kollektive kampskridt.

4. Forhandlingerne om krænkelser af privatlivets fred og af individets rettigheder voldte vanskeligheder for mange delegationer. Rådet behandlede spørgsmålet ved talrige lejligheder og overvejede nøje alle de muligheder, der lå på forhandlingsbordet, herunder forslaget fra Europa-Parlamentet. Alligevel besluttede Rådet — som et endeligt kompromis og i et forsøg på at forene de modstridende interesser — at lade den specielle regel vedrørende krænkelser af privatlivets fred og af individets rettigheder udgå på nuværende stadium. Som anført ovenfor er sådanne spørgsmål nu via artikel 1, stk. 2, litra g), udelukket fra forordningens anvendelsesområde. Dette skal dog ses i sammenhæng med artikel 30. Den af Europa-Parlamentet foreslåede revisionsklausul, som nu findes i artikel 30, fastsætter nemlig, at Kommissionen senest fire år efter forordningens ikrafttræden skal fremlægge en rapport. Rapporten skal navnlig omhandle forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af krænkelser af privatlivets fred og individets rettigheder, herunder ærekrænkelser.

5. Til forskel fra Kommissionens oprindelige forslag indeholder forordningen nu også en regel vedrørende kollektive kampskridt i tråd med Europa-Parlamentets forslag. Ifølge denne regel, som tilstræber en balance mellem arbejdstagernes interesser og arbejdsgivernes interesser, anvendes loven i det land, hvor det kollektive kampskridt blev iværksat. Bestemmelsen skabte imidlertid så store problemer for to delegationer, at de stemte imod den fælles holdning.

6. Kommissionens oprindelige forslag indeholdt én bestemmelse om forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af andre handlinger end skadevoldende handlinger. Forordningen indeholder nu et specifikt kapitel med særskilte bestemmelser om uberettiget berigelse, uanmodet forretningsførelse og culpa in contrahendo.

7. Artiklerne om henholdsvis ufravigelige bestemmelser, forholdet til andre bestemmelser i fællesskabsretten og forholdet til eksisterende internationale konventioner er blevet forenklet yderligere.

8. Forordningen indeholder nu, som ønsket af Europa-Parlamentet, en revisionsklausul, der forpligter Kommissionen til at forelægge Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om anvendelsen af forordningen. Rapporten skal navnlig omhandle forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af trafikulykker og af krænkelser af privatlivets fred og individets rettigheder, herunder ærekrænkelser. Andre ændringer er af mere formel karakter og har til formål at gøre teksten lettere at læse. Efter jurist-lingvisternes gennemgang af teksten er der sket en omnummerering af bestemmelserne og betragtningerne. I bilaget findes en oversigt over nummereringen i henholdsvis den fælles holdning og Kommissionens oprindelige forslag.

2. Europa-Parlamentets ændringer

Rådet har accepteret mange af Europa-Parlamentets ændringer. I nogle tilfælde har drøftelserne i Rådet og jurist-lingvisternes gennemgang af teksten dog vist, at der var behov for visse tekniske præciseringer. Betragtningerne er blevet tilpasset og ajourført, så de stemmer overens med bestemmelserne i forordningen.

De ændringer, der er blevet foretaget i artikel 1, 2, 4, 9, 10, 11, 12, 28 og 30, har gjort det nødvendigt at indsætte yderligere betragtninger.

Betragtning 1-5 er blevet ajourført for at tage hensyn til den seneste udvikling på politisk niveau. Følgelig er henvisningen til 1998-handlingsplanen blevet erstattet med retningslinjerne i Haag-programmet vedtaget af Det Europæiske Råd i 2004.

a) Ændringer accepteret i deres helhed

Ændring 12, 17, 21, 22, 35, 37, 39, 40, 45, 51 og 52 og de mundtlige ændringer kan accepteres som fremlagt af Europa-Parlamentet, idet de enten bidrager til at gøre forordningen klarere og mere konsekvent eller omhandler detailspørgsmål.

b) Ændringer accepteret med hensyn til indhold

Ændring 2, 15, 18, 19, 20, 23, 24, 28, 31, 34, 38, 45 og 54 kan accepteres indholdsmæssigt, men er blevet omformuleret.

Ændring 2 er dækket af de nuværende betragtninger (29) og (31).

Indholdet i ændring 15 er overtaget i betragtning (24).

De ændringer, der er foreslået i ændring 18, afspejler sig indholdsmæssigt i artikel 2 og artikel 1, stk. 1.

Ændring 19 og 20 er indarbejdet i artikel 1, stk. 2, litra b) og d). Affattelsen er dog gjort mere enkel, navnlig som følge af inkorporeringen af artikel 2.

Ændring 23 kan accepteres med hensyn til indhold. Rådet mener dog, at ændringen er overflødig som følge af ændringerne i betragtning (9) og artikel 1, stk. 1.

Rådet er af den opfattelse, at de ændringer, der er foreslået i ændring 24, indholdsmæssigt er dækket af de ændringer, der er foretaget i artikel 16, 26 og 27 samt betragtning (31).

Rådet kan acceptere princippet i ændring 28 og 34, som indebærer en ændring af strukturen og afsnittenes overskrifter. Rådet mener, at dette allerede afspejler sig i den nuværende struktur i forordningen, som er opdelt i Kapitel I — Anvendelsesområde, Kapitel II — Skadevoldende handlinger, Kapitel III — Uberettiget berigelse, uanmodet forretningsførelse og culpa in contrahendo, Kapitel IV — Aftalt lovvalg og Kapitel V — Fælles bestemmelser; det tilstræbte mål er dermed nået.

Ved ændring 31 indsættes der en ny bestemmelse om faglig aktion. Dette er i tråd med forhandlingerne i Rådet. Dog er reglens indhold blevet uddybet yderligere i artikel 9 (kollektive kampskridt) og i betragtning (24) og (25).

Indholdet i ændring 38 er overtaget i artikel 14. Dog har Rådet forsøgt at forenkle affattelsen og gøre bestemmelsen mere fleksibel.

Indholdet af ændring 46 er overtaget i artikel 18.

c) Ændringer accepteret delvis

Ændring 3, 14, 25, 26, 36, 44, 53 og 54 kan accepteres delvis.

Ændring 3 kan kun accepteres delvis, eftersom betragtningen vedrører artikel 4, og ændring 26, der også vedrører artikel 4, ikke kan accepteres som helhed. Første punktum i ændringen afspejler sig indholdsmæssigt i den nuværende tekst i betragtning (13) og (14). Sidste del af ændringen afspejler sig i den nuværende tekst i betragtning (28).

Ændring 14 foreslår for det første, at ordene »i passende omfang« indsættes for yderligere at betone domstolens skønsbeføjelser, og for det andet, at denne mulighed ikke skal gælde for spørgsmål vedrørende krænkelser af individets rettigheder og illoyal konkurrence. Rådet kan acceptere første del af ændringen; med hensyn til anden del er krænkelser af privatlivets fred og af individets rettigheder blevet udelukket fra forordningens anvendelsesområde, og Rådet kan ikke se nogen grund til at fastsætte en undtagelse for illoyal konkurrence.

Ændring 25 kan accepteres i princippet. Dog bør betingelserne for på forhånd at kunne aftale lovvalget efter Rådets opfattelse fastsættes klart og utvetydigt.

Ændring 26 vedrører den almindelige regel i artikel 4.

For så vidt angår artikel 4, stk. 1, kan Rådet acceptere de foreslåede ændringer.

Derimod kan Rådet ikke acceptere ændringerne i stk. 2. I stk. 2 fastsættes der en specifik regel for trafikulykker, som ville indebære, at forpligtelsen uden for kontrakt og skadeserstatningen vil være underlagt to forskellige love. Som Kommissionen påpegede i sit ændrede forslag (4), afviger denne model fra den lov, der gælder i medlemsstaterne, og den kan derfor ikke indføres uden først at være blevet analyseret indgående. Det foreslås derfor, at dette spørgsmål overvejes grundigt i den rapport, der er omhandlet i artikel 30.

For så vidt angår artikel 4, stk. 3, bør denne bestemmelse forstås som en undtagelsesbestemmelse i forhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i de tilfælde, hvor det af alle sagens omstændigheder fremgår, at en skadevoldende handling har en åbenbart nærmere tilknytning til et andet land.. På denne baggrund kan Rådet ikke se noget behov for at opliste specifikke faktorer.

Ændring 36 vedrører den nye artikel 10. Selv om de foreslåede ændringer i princippet kan accepteres, mener Rådet, at loven i det land, hvor den uberettigede berigelse fandt sted, er et mere hensigtsmæssigt tilknytningsmoment i de tilfælde, hvor det ikke på grundlag af artikel 10, stk. 1 eller 2, kan afgøres, hvilken lov der skal anvendes.

Første del af ændring 44 kan accepteres af Rådet. Dog blev det under forhandlingerne besluttet at lade stk. 2 udgå, da denne bestemmelse ville skabe grundlæggende problemer for visse medlemsstater; Rådet kan derfor ikke acceptere denne del af ændringen.

Ændring 53 er blevet accepteret delvis. Rådet er af den opfattelse, at det vil være mere hensigtsmæssigt automatisk at lade forordningen have forrang for konventioner, der udelukkende er indgået mellem to eller flere medlemsstater, for så vidt sådanne konventioner vedrører områder, der er omfattet af forordningen. Den foreslåede ændring af artikel 28, stk. 3, kan ikke accepteres, da Haagerkonventionen fastsætter en særlig ordning for trafikulykker, og mange af de medlemsstater, der er kontraherende parter i den pågældende konvention, gav udtryk for et ønske om at bevare denne ordning. I den forbindelse bør man have revisionsklausulen i artikel 30 in mente, som specifikt nævner trafikulykker.

Rådet er meget tilfreds med, at der i ændring 54 foreslås en revisionsklausul. Rådet finder dog en mere almen revisionsklausul mere hensigtsmæssig for at sikre en effektiv evaluering inden for rammerne af de nuværende ansvarsområder (jf. artikel 30).

d) Ændringer, der er blevet forkastet

Ændring 1, 4, 5, 6, 8, 10, 11, 13, 16, 27, 29, 32, 33, 41, 42, 43, 47, 49, 50, 56 og 57 er blevet forkastet.

Ændring 1 henviser til Rom I-forordningen. Så længe den pågældende forordning ikke er vedtaget, er det imidlertid mere hensigtsmæssigt at henvise til den eksisterende Rom I-konvention fra 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser.

Ændring 4 vedrører de ændringer, der er foreslået i den almindelige regel (ændring 26). Eftersom ændring 26 er blevet delvis forkastet, må de tilsvarende ændringer af betragtningen også forkastes.

I lyset af de ændringer, der er foretaget i forordningens anvendelsesområde, ser Rådet ikke noget behov for ændring 5.

Ændring 6, 8, 11 og 13 tager sigte på i betragtningerne at afspejle udeladelsen af flere specielle regler fra forordningen som foreslået i ændring 27 (produktansvar), 29 (illoyal konkurrence og handlinger, der begrænser den frie konkurrence) og 33 (miljøskader). Rådet kan ikke acceptere udeladelsen af disse specielle regler, og de tilsvarende ændringer af betragtningerne må derfor også forkastes. Rådet har imidlertid bestræbt sig på klart at definere disse specielle reglers anvendelsesområde, så det bliver lettere at anvende dem i praksis.

Ændring 10 og 56 må forkastes, eftersom forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af krænkelser af privatlivets fred og af individets rettigheder, herunder ærekrænkelser, er blevet udelukket fra forordningens anvendelsesområde.

Ændring 16 kan ikke accepteres af Rådet, eftersom Rådet har forkastet ændring 42, som denne ændring er kædet sammen med.

Ændring 27 indebærer afskaffelse af den specielle regel for produktansvar. Rådet er af den opfattelse, at anvendelsen af den almindelige regel i forbindelse med produktansvar ikke vil gøre det muligt med rimelig sikkerhed at forudse, hvilken lov der skal anvendes. Med opstillingen af et hierarki af tilknytningsmomenter og en bestemmelse om forudselighed er der fundet en afbalanceret løsning for så vidt angår dette mål.

Ændring 29 foreslår den specielle regel vedrørende illoyal konkurrence udeladt. Dette kan Rådet ikke acceptere. Reglen i artikel 6 er ikke en undtagelse fra den almindelige regel i artikel 4, stk. 1, men snarere en tydeliggørelse af den med henblik på at afgøre, hvor skaden indtræder. For så vidt angår illoyal konkurrence bør reglen beskytte konkurrenter, forbrugere og den almindelige offentlighed og sikre, at markedsøkonomien fungerer efter hensigten. Tilknytningen til det sted, hvor konkurrenceforholdene eller forbrugernes kollektive interesser påvirkes, eller i tilfælde af konkurrencebegrænsninger det land, hvis marked påvirkes eller vil kunne blive påvirket af begrænsningen, tilgodeser generelt disse mål. De i artikel 6, stk. 3, omhandlede forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af en konkurrencebegrænsning, bør dække overtrædelser af både Fællesskabets konkurrenceregler og nationale konkurrenceregler.

Ændring 32 er kædet sammen med ændring 26, som er blevet forkastet af Rådet, i det omfang den vedrører trafikulykker. Af samme grunde som anført ovenfor forkastes denne ændring.

Rådet kan ikke acceptere udeladelsen af den specielle regel vedrørende miljøskader som foreslået i ændring 33. Den foreslåede regel afspejler »forureneren betaler«-princippet, som Fællesskabet hylder, og som allerede anvendes i adskillige medlemsstater.

Rådet kan ikke acceptere ændring 41, da den forekommer at være i modstrid med de ændringer, der foreslås i ændring 40, som Rådet har accepteret.

Ændring 42 og 43 omhandler spørgsmålet om domstolens anvendelse af fremmed lov. Rådet forkaster disse ændringer, da spørgsmålet bør behandles i en anden kontekst.

Eftersom ændring 22 er blevet accepteret, er ændring 47 efter Rådets opfattelse overflødig.

Rådet anser præciseringen i artikel 23, stk. 2, for tilstrækkelig for så vidt angår fysiske personer, der handler som led i deres erhvervsvirksomhed. Ændring 49 forkastes derfor.

Ændring 50 tager sigte på at tydeliggøre begrebet »ordre public«. Det vil for nuværende være vanskeligt at fastsætte fælles kriterier og referenceinstrumenter med henblik på at definere »ordre public«. Ændring 50 forkastes derfor.

Ændring 57 vedrører artikel 6 i Kommissionens oprindelige forslag. Rådet behandlede dette spørgsmål ved talrige lejligheder og overvejede nøje alle de muligheder, der lå på forhandlingsbordet, herunder den løsning, som Europa-Parlamentet havde foreslået. Dog foreslår Rådet — som et endeligt kompromis og i et forsøg på at forene de modstridende interesser — at lade den specielle regel vedrørende krænkelser af privatlivets fred og af individets rettigheder udgå på nuværende stadium. Ændring 57 må derfor forkastes. I stedet er sådanne spørgsmål nu via artikel 1, stk. 2, litra g), udelukket fra forordningens anvendelsesområde.

Dette skal dog ses i sammenhæng med artikel 30. Den revisionsklausul, som findes i artikel 30, fastsætter nemlig, at Kommissionen senest fire år efter forordningens ikrafttræden skal fremlægge en rapport. Rapporten skal navnlig omhandle forpligtelser uden for kontrakt, der udspringer af krænkelser af privatlivets fred og individets rettigheder, herunder ærekrænkelser.

III. KONKLUSION

Rådet finder, at teksten til den fælles holdning vedrørende forordningen om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt skaber et afbalanceret system for lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt og tilvejebringer den ønskede ensartethed med hensyn til lovvalgsregler. Endvidere er den fælles holdning i store træk på linje med Kommissionens oprindelige forslag og Europa-Parlamentets udtalelse.

(1) Jf. I/A-punkts-note 12219/06 CODEC 838 JUSTCIV 181.

(2) Jf. 10812/05 CODEC 590 JUSTCIV 132.

(3) Jf. 6622/06 JUSTCIV 32 CODEC 171.

(4) Jf. 6622/06 JUSTCIV 32 CODEC 171.