18. 4. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 102/7 
Udtalelse om forslag til Rådets tredje direktiv om samordning af love og administrative 
bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om 
ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (*) 
(91/C 102/04) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 17. september 1990 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 66 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Robert Pelletier til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 6. februar 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 284. plenarforsamling, den 28. februar 1991, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Inledning 
1.1. Det indre marked på forsikringsområdet, som 
navnlig skal sikre alle forsikringstagere og forbrugere 
fri adgang til de forsikringsydelser, der tilbydes i hele 
EF-området, gennemføres i tre på hinanden følgende 
etaper: 
i) Den frie etableringsret, som blev gennemført på 
skadesforsikringsområdet ved et direktiv af 24. juli 
1973 og på livsforsikringsområdet ved et direktiv af 
5. marts 1979. 
ii) Den frie udveksling af tjenesteydelser, som er under­
lagt visse mere eller mindre strenge udøvelsesbetin-
gelser alt efter behovet for at beskytte forsikringsta­
gerne, og som blev gennemført på skadesforsi­
kringsområdet ved et direktiv af 22. juni 1988, der 
trådte i kraft den 1. juli 1990, og på henholdsvis 
bilforsikrings- og livsforsikringsområdet ved to di­
rektiver af 8. november 1990. 
iii) Den sidste etape tager sigte på at give alle forsikring­
stagere — uanset deres art, deres størrelse og arten 
af den risiko, der skal forsikres — mulighed for at 
benytte ethvert forsikringsselskab, som har hjem­
sted i Fællesskabet, og som udøver sin virksomhed 
i henhold til reglerne om fri etableringsret eller fri 
udveksling at tjenesteydelser. 
1.2. Inden for området direkte forsikringsvirksom­
hed bortset fra livsforsikring skal den tredje fase 
gennemføres ved det foreliggende direktivforslag på 
basis af gensidig anerkendelse af koncessioner og tilsyn­
sordninger. 
Denne fremgangsmåde, der er logisk i forbindelse med 
oprettelsen af et enhedsmarked, har Kommissionen i 
øvrigt også benyttet ved andre direktiver om finansielle 
tjenesteydelser, herunder navnlig det andet banksam­
ordningsdirektiv (89/646/EØF, EFT nr. L 386 af 30. 
december 1989). 
(>) EFT nr. C 244 af 28. 9. 1990, s. 28. 1.3. Med forbehold af efterfølgende bemærkninger 
bifaldes systemet med udstedelse af én og kun én ad­
ministrativ tilladelse, som dækker hele EF-området, og 
som skal bidrage til, at forsikringsvirksomhed udøves 
på en måde, der er tilfredsstillende for forbrugerne og 
tilgodeser sikkerheden af de aktiviteter, der udøves i 
henhold til såvel reglerne om fri etableringsret som 
reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. 
1.4. Efter ØSU's mening er målet med dette direktiv 
af afgørende betydning for, at forbrugerne og de økono­
miske aktører kan få adgang til et virkeligt indre marked 
på forsikringsområdet på gode betingelser. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Man giver den medlemsstat, hvor der skal 
præsteres tjenesteydelser, mulighed for under henvis­
ning til samfundsmæssige hensyn at forhindre indgåelse 
af en kontrakt, der er i overensstemmelse med hjemlan­
dets lovgivning. Denne begrundelse er alt for vag og 
kan give anledning til divergerende udlægninger, som 
kan være en hæmsko for gennemførelsen af det indre 
forsikringsmarked. 
ØSU mener, at begrebet samfundsmæssige hensyn bør 
defineres betydeligt mere præcist i direktivforslaget — 
jf. punkt 3.10 i denne udtalelse — i lyset af Rom­
konventionen af 19. juni 1980 vedrørende kontraktmæs­
sige forpligtelser, hvis indhold har været grundlæggende 
for Kommissionens arbejde. 
2.2. Da der ikke foretages en harmonisering af EF-
landenes lovgivning om forsikringsaftaler, har man be­
sluttet at opretholde princippet om at anvende den 
lovgivning, der er gældende i forsikringstagerens hjem­
land, dog med en lang række undtagelser, som giver 
anledning til en form for konkurrence mellem de aftale­
regler, der finder anvendelse i ét og samme område. 
Nr. C 102/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 4. 91 
En sådan situation skaber en vis retsusikkerhed, som 
er til skade for forbrugerne, og som efter ØSU's mening 
vanskeligt kan forenes med idégrundlaget bag enheds­
markedet. 
2.3. Det er en logisk følge af systemet med én enkelt 
EF-dækkende koncession, at man afskaffer enhver for­
udgående godkendelse af forsikringsbetingelser og tarif­
fer og i stedet indfører en oplysningsordning. Dette 
skridt bifaldes. De pågældende oplysninger vil gøre det 
muligt for de nationale tilsynsmyndigheder at kontrolle­
re, om aftalebetingelserne opfylder lovbestemmelserne, 
uden at dette gøres til en betingelse for udøvelsen af 
forsikringsvirksomhed, hvilket ville være i strid med 
direktivets ånd. 
Det er dog påkrævet at foretage nogle ændringer for at 
sikre den grad af beskyttelse, der er nødvendig for visse 
forsikringstagere, forsikrede og skadelidte, og for f.eks. 
at give tilsynsmyndighederne mulighed for at gribe hur­
tigt ind, når den dækning, der er tilbudt i det land, hvor 
ydelsen præsteres, ikke opfylder de krav, der må stilles 
til de forsikredes beskyttelse på centrale områder som 
f.eks. lovpligtige forsikringer, automobilansvarsforsik­
ringer eller erhvervsulykkesforsikringer i de lande, hvor 
dette område ikke dækkes af en offentlig social sikrings­
ordning (se pkt. 3.11). 
I disse tilfælde, hvor der er tale om lovpligtige forsik­
ringer, kan det kræves, at oplysningerne meddeles, før 
de almindelige og specielle betingelser i forsikringsafta­
lerne og de fastlagte tariffer finder anvendelse, idet 
tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, der pålægger 
forpligtelse til at tegne en forsikring, er bedst i stand til 
at vurdere, om den tilbudte dækning opfylder de lokale 
lovkrav på dette område. 
I tilfælde af alvorlige uregelmæssigheder bør der endelig 
være mulighed for, at den kompetente myndighed i den 
medlemsstat, hvor tjenesteydelsen præsteres, efter af 
have underrettet Kommissionen, kan træffe nødforan­
staltninger, og herunder gå så vidt som til at forbyde 
et forsikringsselskab fra et andet medlemsland at indgå 
nye forsikringsaftaler på dets territorium. 
2.4. Når de tilsynsbeføjelser, der er tillagt en med­
lemsstats kompetente myndighed, udvides til også at 
omfatte filialer i andre medlemslande, opstår det pro­
blem, at flere myndigheder foretager kontrol på ét og 
samme marked. 
Forskellene i de enkelte medlemslandes tilsynspraksis 
kan føre til konkurrenceforvridninger, hvilket kan be­
virke, at der skal foretages en revision og en yderligere 
harmonisering af de anvendte tilsynsmetoder. 
2.5. Direktivforslagets finansielle bestemmelser 
synes at være i tråd med det nye system, hvor der 
udstedes én EF-dækkende koncession, idet der foreslås en harmonisering af de vigtigste regler vedrørende de 
tekniske reserver samt de kongruente aktiver, der kan 
medgå til dækning af disse reserver. 
Desuden bør direktivforslaget om forsikringsselskabers 
årsregnskaber, som der udtrykkeligt henvises til i tek­
sten, vedtages før det foreliggende direktivforslag. 
Viften at tilladte aktiver bør i øvrigt være ens for alle 
forsikringsselskaber, og medlemslandene bør ikke have 
mulighed for at fastsætte en smallere vifte i deres natio­
nale lovgivning. 
2.6. Blandt de former for fremmedkapital, der tjener 
til finansiering af solvensmargenen, anvendes værdipa-
pier såsom overskudsbeviser i stigende grad af selskab­
er, der ikke har nogen aktiekapital (gensidige forsik­
ringsselskaber), og af selskaber, hvis selskabskapital 
kun kan forhøjes gennem bidrag fra de tilsluttede selv 
(kooperative foretagender). 
Når man i den forbindelse i det foreliggende direktiv 
foreslår, at ekstrabidrag kan dække op til 50% af 
margenen, bør ansvarlig indskudskapital ligeledes 
kunne dække mindst 50% af margenen (jf. punkt 3.8 i 
denne udtalelse). Overskudsbeviser, der er omsættelige 
værdipapirer med ubegrænset gyldighedsperiode, og 
som kan børsnoteres, må opfylde de samme krav. 
2.7. Direktivforslaget bibeholder de skatte- og af­
giftsmæssige bestemmelser, der blev fastlagt i det andet 
direktiv af 24. juni 1988; man opretholder således mid­
lertidigt princippet om beskatning i den medlemsstat, 
hvor tjenesteydelsen præsteres. 
Denne ordning indebærer konkurrenceforvridninger på 
grund af medlemsstaternes meget forskellige be­
skatningssystemer; Kommissionen bør derfor som et 
højet prioriteret mål iværksætte en harmonisering af 
skatter og afgifter på forsikringspræmier, hvilket i øv­
rigt vil være en logisk følge af et enhedsmarked. 
ØSU mener, at forskellene på beskatningsosmrådet — 
og her er forsikringssektoren kun ét eksempel blandt 
mange andre — udgør en stor hindring for gennemførel­
sen af det indre marked, og at Kommissionen som et 
højt prioriteret mål bør tage initiativ til harmoniserings­
foranstaltninger. 
2.8. Direktivforslaget indeholder ingen bestemmelser 
om gensidighed i forholdet til tredjelande, men ØSU 
noterer sig Kommissionens erklæring om, at bestem­
melserne vedrørende gensidighed i direktivet om »fri 
udveksling af tjenesteydelser på den lovpligtige automo­
bilforsikrings område«, som Rådet vedtog den 8. no­
vember 1990, vil få generel gyldighed og dermed vil 
blive anvendt på alle forsikringer undtagen livsforsik­
ringer, så snart de træder i kraft. 
ØSU bifalder denne bestemmelse og Kommissionens 
erklæring. 
18. 4. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 102/9 
2.9. ØSU har fået oplyst, at gensidige forsikrings­
selskaber, som efter eget ønske ikke er omfattet af 
direktiverne af 1973 og 1988, påtænker at tage skridt 
med henblik på at blive underlagt bestemmelserne i 
disse direktiver. 
Hvis en sådan beslutning skulle træffes, bør det ske 
under overholdelse af Traktatens bestemmelser og kra­
vet om lige konkurrencevilkår, idet alle berørte økono­
miske aktører skal have de samme rettigheder og de 
samme pligter. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Artikel 3 
ØSU anbefaler Kommissionen at præcisere, at der i 
forbindelse med den nævnte monopolstilling tænkes på 
de monopoler, der er omfattet af artikel 4 i det første 
direktiv af 24. juli 1973 (73/239/EØF). 
3.2. Artikel 6 
Efter ØSU's mening bør forsikringsvirksomhed ikke 
alene kunne udøves af de virksomheder, der er oprettet 
som europæiske aktieselskaber (SE-selskaber), men 
også af de virksomheder, der er europæiske selskaber, 
men har form af kooperative eller gensidige selskaber. 
Artikel 6, stk. 1, litra a), næstsidste afsnit, bør derfor 
formuleres som følger: 
»Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form at 
et europæisk selskab: et europæisk aktieselskab i 
henhold til Rådets forordning (EØF) nr. ... og Rå­
dets direktiv nr. .../EØF, eller et europæisk gensidigt 
forsikringsselskab eller et europæisk kooperativt 
forsikringsselskab i medfør af Rådets forordning 
(EØF) nr. ... og Rådets direktiv nr. .../EØF.« 
3.3. Artikel 13 
Denne artikel omhandler de betingelser, på hvilke den 
tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet, kan til­
bagekaldes. 
ØSU skønner, at bestemmelserne i det foreliggende 
direktivforslag på ingen måde ændrer de ordninger til 
beskyttelse af arbejdstagerne, der er fastlagt i de natio­
nale lovgivninger. 
3.4. Artikel 14 
I artikel 14 indføres der af forsigtighedsgrunde en kon­
trol med forsikringsselskabernes aktionærer. Tilsynsmyndigheden i forsikringsselskabets hjemland 
kan indne for en frist på tre måneder afslå den påtænkte 
kapitalandelserhvervelse eller -forøgelse, såfremt det 
ellers ikke er muligt at sikre en sund ig forsigtig forvalt­
ning af forsikringsselskabet. 
ØSU finder en sådan kontrol ubegrundet i tilfælde, hvor 
den virksomhed, der ønsker at erhverve en kvalificeret 
deltagelse, i forvejen selv har tilladelse til at udøve 
forsikringsvirksomhed inden for EF, da denne bestem­
melse i modsat fald ville indebære, at man sætter 
spørgsmålstegn ved kvaliteten af den kontrol, der ud­
øves af den erhvervende virksomheds hjemland. 
I de øvrige tilfælde bør der til den vetoret, der gives de 
nationale tilsynsmyndigheder, være knyttet en pligt til 
at begrunde eventuelle afslag, lige som der bør være en 
retlig rekursmulighed. 
3.5. Artikel 15 
Denne artikel vedrører afsættelse af tekniske reserver i 
forbindelse med forsikringsvirksomhed. 
Forpligtelsen vedrørende lokaliseringen af kongruente 
aktiver til dækning af tekniske reserver, som er fastsat i 
artikel 15, stk. 2, bør omformuleres, idet virksomheden 
også bør have mulighed for at placere sine aktiver uden 
for Fællesskabet i forbindelse med aktiviteter, der måtte 
blive udført i tredjelande, og i forbindelse med eventuel­
le genforsikringstransaktioner. 
3.6. Artikel 17 
Denne artikel, som omhandler investeringen af de akti­
ver, der medgår til dækning af de tekniske reserver, 
synes at være upræcis og vanskelig at anvende, især 
hvad angår vurderingen af aktivernes fremtidige ud­
bytte. 
Bestemmelsen kunne i stedet f.eks. affattes som følger: 
»De aktiver, der medgår til dækning af de tekniske 
reserver, investeres under hensyntagen til for­
retningens art samt selskabets struktur og på en 
måde, som sikrer investeringens sikkerhed og udbyt­
te samt likviditeten i selskabet, der skal foretage 
en passende diversificering og spredning af sine 
investeringer.« 
3.7. Artikel 18 
Denne artikel omhandler de kategorier af aktiver, der 
kan tjene til dækning, men det anføres ikke, at denne 
liste skal være ens i samtlige medlemsstater, og at disse 
ikke kan udelade elementer af listen i deres nationale 
lovgivning. 
Nr. C 102/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 4. 91 
Det må undgås, at det frie skøn, der her indrømmes 
medlemsstaterne, fører til divergenser på grund af 
forskelligartede nationale tilsynsmetoder. 
3.8. Artikel 22 
I denne artikel, der vedrører selskabernes solvensmar­
gen, er ansvarlig indskudskapital på højst 25 % af mar­
genen udtrykkeligt inkluderet i de elementer, der udgør 
selskabets formue. Grænsen pa 25% bør forhøjes til 
50 %, da den ansvarlige indskudskapital spiller en stadig 
større rolle for finansieringen af gensidige forsikrings­
selskaber. 
Det bør præciseres, at værdipapirer såsom overskudsbe-
viser i givet fald opfylder de samme krav. 
3.9. Artikel 24 
Denne artikel behandler det centrale spørgsmål om, 
hvilken lovgiving der skal gælde for forsikringsaftaler. 
Forslaget til tredje direktiv, som er genstand for denne 
udtalelse, ophæver generelt den skelnen mellem »store 
risici« og »masserisici«, som blev foretaget i det andet 
direktiv af 22. juni 1988. 
I artikel 24, litra e), optræder denne skelnen dog i 
forbindelse med valget af den lovgivning, der skal finde 
anvendelse; valget bliver fuldstændigt frit ved de »store 
risici«, der er fastlagt i andet direktiv. 
En sådan udvidelse af den vifte af lovgivninger, der kan 
gælde for forsikringstagere, må ikke øge forbrugernes 
retsusikkerhed. 
Under disse omstændigheder skønner ØSU, at Kommis­
sionen må tilstræbe et vist mindstemål af harmonisering 
eller en tilnærmelse af lovgivningerne om forsikringsaf­
taler inden for EF, hvilket da også er led i et enheds­
marked. 
Bryssel, den 28. februar 1991. Det arbejde, Europaudvalget for forsikringsvirksomhed 
(CEA) har udført på dette punkt, viser faktisk, at der 
er en reel konvergens i de centrale bestemmelser i de 
forskellige nationale lovgivninger på forsikringsområ­
det, og at en tilnærmelse af bestemmelserne ikke er 
urealistisk. 
3.10. Artikel 25 
Henvisningen til de præceptive retsregler som grundlag 
for, at en medlemsstat kan begrænse forsikringstagerens 
valgfrihed, bør præciseres efter objektive kriterier, især 
de kriterier, EF-Domstolen har fastlagt i en konsistent 
retspraksis. 
Denne præcisering bør foretages i betragtning nr. 19 
eller i en ny betragtning nr. 19a og derudover i 
artikel 25. 
3.11. Artikel 27 
Denne artikel vedrører meddelelse af forsikringsbetin­
gelser og tariffer samt lovpligtige forsikringer. 
Som følge af de lovpligtige forsikringers sociale og 
politiske betydning er det væsentligt, at tilsynsmyn­
digheden i den medlemsstat, der stiller forsikringskra-
vet, kan gribe hurtigt ind i tilfælde af alvorlige vanske­
ligheder således som det er fastsat i direktivforslagets 
artikel 35. 
I overensstemmelse med direktivforslagets bestemmel­
ser (betragtning nr. 20a), vil sygeforsikringer hos priva­
te forsikringsselskaber, der tegnes som alternativ til den 
retlige sygesikringsordning, i denne forbindelse blive 
behandlet som lovpligtige forsikringer. 
I artikel 27 bør man derfor henvise udtrykkeligt til 
artikel 35, som tillader den medlemsstat, hvor tjeneste­
ydelsen præsteres, at træffe visse nødforanstaltninger. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg