15.12.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 286/1 
II 
(Forberedende  retsakter) 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
Udtalelse  om  meddelelse  til Rådet  fra Kommissionen  om  udviklingen  af den  fælles 
transportpolitik 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for udtalelsen  er endnu  ikke  offentliggjort  i De 
Europæiske  Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalgets  Præsidium  besluttede  den  26. november  1974  i medfør  af artikel  20, stk.  3 
i forretningsordenen  at udarbejde  en tillægsudtalelse  om  det  nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  133.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles,  den  24. og 25. september  1975  sin udtalelse  herom. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til sin udtalelse  om den  ovennævnte 
meddelelse  af 28. marts  1974,  hvori  det forbeholder 
sig »ret  til at vende  tilbage  til dette  problem  sene-
re« (»), 
under  henvisning  til artikel  20, stk.  3, i forretnings-
ordenen, 
under  henvisning  til beretning  udarbejdet  af ordføre-
ren, hr. Renaud,  og medordførerne  hr. Bonety,  hr. 
Fredersdorf  og hr. Masprone, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  133.  ple-
narforsamling  den  24. og 25. september  1975,  mødet 
den 25. september  1975,  og 
H EFT  nr. C 126  af 17. 10. 1974,  s. 28. ud fra følgende  betragtninger: 
Man  finder  det formålstjenligt  at undersøge,  i hvil-
ken udstrækning  den  fælles  transportpolitik  kan  bi-
drage  til at realisere  de målsætninger,  der blev  afstuk-
ket på topmødet  i Paris  som  led i skabelsen  af en 
økonomisk  og monetær  union;  disse  målsætninger  er: 
en rationel  områdeplanlægning,  forbedring  af livs-
kvaliteten  og øgede  sociale  fremskridt  under  særlig 
hensyntagen  til nødvendigheden  af at beskytte  mil-
jøet og bevare  menneskelige  værdier; 
de regionale,  energimæssige  og ressourcemæssige  pro-
blemer  i tilknytning  til transporterhvervet  er af særlig 
vigtighed  og aktualitet; 
Nr. C 286/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 15.12.  75 
virkningerne  heraf  på den  fælles  transportpolitik  må 
derfor  undersøges  nærmere  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
idet 12 medlemmer  undlod  at stemme,  énstemmigt: 
1. Almindelige  bemærkninger 
1.1. Meddelelsen  til Rådet  fra Kommissionen  om 
udviklingen  af den  fælles  transportpolitik  vidner  om, 
at Kommissionen  har  til hensigt  i højere  grad  at 
knytte  transportpolitikken  til andre  former  for fælles 
politik.  På denne  baggrund  har Udvalget  besluttet,  at 
det vil uddybe  nogle  særlig  vigtige  og aktuelle  aspek-
ter af disse  områder  for  fælles  politik,  navnlig 
følgende: 
— energi 
— regionaludvikling 
— skatter  og finanser. 
Som bilag  til denne  udtalelse  er vedføjet  beretningen, 
der udgør  en helhedsstudie;  i udtalelsen  tages  nogle 
af de vigtigste  punkter  i beretningen  op. 
1.2. Kommissionen  har  udvist  stor  interesse  for 
denne  undersøgelse  og bidraget  betydeligt  til Udval-
gets arbejde.  Udvalget  takker  Kommissionen  for dis-
se bidrag.  Det  har  imidlertid  erfaret,  at der  sidelø-
bende  med  dette  arbejde,  der har  strakt  sig over  ad-
skillige  måneder,  i Kommissionens  generaldirektorat 
for transport  er blevet  udarbejdet  en række  arbejds-
dokumenter  vedrørende  markedsordningen  for trans-
port,  og at disse  har  været  genstand  for  drøftelser 
med de  faglige  organisationer,  nationale  em-
bedsmænd  og sagkyndige  fra universiter  og højere 
læreanstalter  i de forskellige  medlemsstater. 
1.3. Udvalget  høres  i princippet  først,  når  proce-
duren  for udarbejdelse  af fællesskabsforanstaltninger 
har nået  et senere  stadium.  Alligevel  finder  Udvalget 
det hensigtsmæssigt  at gengive  ordlyden  af den 
ovennævnte  udtalelse  af 28.  marts  1974  for så vidt 
angår  problemet  i tilknytning  til markedsordningen; 
det hedder  heri:  »selv  om  der  skulle  foreligge  det 
tilfælde,  at startbetingelserne  blev  harmoniserede,  vil-
le det alligevel  være  hensigtsmæssigt  at bevare  mar-
kedskontrollen  med  transportområdet  efter  over-
gangsperioden,  for dette  er underkastet  en række  fak-
torer,  der  på grund  af deres  kumulative  virkning 
kræver  særlige  foranstaltninger  for at sikre  en sund 
konkurrence.« 1.4. Markedsordningen  for  transportområdet  skal 
efter  Udvalgets  mening  ikke  blot  være  noget  kortva-
rigt, og hvis  indgrebene  begrænses  til tilfælde,  hvor 
der er tale  om egentlig  krise  eller  alvorlig  forstyrrel-
se, bliver  de virkningsløse. 
1.5. På  denne  baggrund  vil Udvalget  påpege  det li-
det hensigtsmæssige  i foranstaltninger,  der kan  have 
tendens  til at nedbryde  den  skrøbelige  ramme,  som 
fællesskabsbestemmelserne  om  markedsordning  ud-
gør. 
2. Særlige  Bemærkninger 
2.1. Transport  og  energipolitik 
2.1.1.  Begivenhederne,  der  har  fundet  sted  siden 
1973,  har betydet  en omvæltning  i forhold  til tidlige-
re, hvor  Europa  forsynede  sig med  råstoffer,  herun-
der navnlig  energi  i form  af olieprodukter,  til relativt 
lave priser,  og hvor  det  var  muligt  for  staterne  at 
håndtere  det beskatningsmiddel,  de har i forbrugsaf-
gifterne  for disse  produkter. 
Denne  dybtgående  ændring  vil få betydelig  indflydel-
se på vor  økonomiske  samfundsmodel,  vor udvikling 
og livsform.  Energien  vil i fremtiden  fortsat  være  en 
kostbar  og efterspurgt  vare,  som  der må spares  mest 
muligt  på.  Transportsektoren  berøres  af dette  både 
som forbruger  og som  befordrer  og det  er følgelig 
nødvendigt  at undersøge  enhver  tænkelig  foranstalt-
ning  til nedbringelse  af energiforbruget. 
2.1.2.  Udsvingene  i energiforbruget  inden  for 
transportsektoren  er imidlertid  ringe,  og bruttoener-
giudbyttet  er således  ikke  det  eneste  element,  der 
skal tages  i betragtning  ved  vurderingen  af energifor-
bruget  og energiomkostningerne  inden  for transport-
sektoren.  Disse  elementer  påvirker  med  forskellig 
styrke  udenrigshandelen,  den  økonomiske  proces, 
leve-  og arbejdsvilkårene  samt  miljøet.  Skal  man  føre 
en politik,  der sigter  mod  en nedbringelse  af energi-
forbruget,  må  man  derfor  anskue  elementerne  i 
transportstrukturen  ud fra en helhedsbetragtning  og 
tage hensyn  til udviklingen  af nye  teknikker  og et 
udvidet  anvendelsesområde  for den  fælles  transport-
politik,  der skal  omfatte  andre  transportformer,  bl.a. 
luftfart  og, i et vist  omfang,  søfart. 
2.1.3.  Hertil  kommer,  at afmatningen  i den  øko-
nomiske  aktivitet  i 1974  og 1975  har  medført  en 
nedgang  i energiforbruget  inden  for  næsten  alle  er-
hverv  og forbrugssektorer,  hvilket  automatisk  er ble-
vet fulgt  af et nedsat  transportbehov  og dermed  et 
mindre  energiforbrug.  Det  synes  at fremgå  heraf,  at 
15.12.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 286/3 
transportaktiviteten  hænger  sammen  med  den  almin-
delige  økonomiske  udvikling,  navnlig  hvad  angår 
energiforbruget. 
2.1.4.  Imidlertid  har  Udvalget  gennemgået  de do-
kumenter,  Kommissionen  har udarbejdet  og fremlagt 
vedrørende  nedbringelse  af energiforbruget  på kort 
og mellemlang  sigt;  det  godkender  retningslinjerne 
heri.  De besparelser,  der agtes  gennemført  inden  for 
transportsektoren  ved  hjælp  af rationaliseringsforan-
staltninger  inden  for automobiltrafikken  (fremme  af 
kollektiv  transport,  hastighedsbegrænsninger)  og for 
så vidt  angår  køretøjernes  konstruktion  er efter  Ud-
valgets  opfattelse  kun  én side  af problemet. 
2.1.5.  Rationaliseringsforanstaltninger  må  iværk-
sættes  resolut  på  fællesskabsniveau  for  så vidt 
angår  visse  store  sektorer  af storforbrugere  af energi, 
navnlig  luftfart.  Udvalget  henviser  til sin udtalelse 
om »Forslag  til rådsafgørelse  om  de første  skridt 
hen imod  en fælles  luftfartspolitik«  af 27. september 
1973  (*), hvor  der efterlyses  en samlet  og sammenhæn-
gende  udformning  af luftfartspolitikken  både  hvad 
angår  et net inden  for Fællesskabet  og forbindelserne 
mellem  Fællesskabet  og tredjelande. 
2.1.6.  Rationalisering  af transporten  i tætbebygge-
de områder  er en væsentlig  forudsætning  for nedbrin-
gelse  af energiforbruget.  De midler,  der  skal  tages  i 
anvendelse  på dette  område,  har  sammenhæng  med 
forbedringen  af leve-  og arbejdsforholdene,  og hører 
altså  hjemme  under  socialpolitikken  og by- og egns-
planlægningen. 
Først  og fremmest  må der  gøres  en indsats  med  hen-
syn til de offentlige  transportinfrastrukturer  og frem-
me af kollektiv  transport.  Fællesskabets  gennemgang 
af medlemsstaternes  budgetter  skulle  muliggøre  en 
sammenligning  af de foranstaltninger,  der med  hen-
blik herpå  er truffet  i de enkelte  medlemsstater. 
2.1.7.  For  så vidt  angår  den  ændrede  energisitua-
tions  indvirkning  på transportpolitikken  har  Udval-
get undersøgt,  hvilke  ændringsforslag,  der  eventuelt 
kunne  fremsættes  til Kommissionens  plan,  der  har 
været  genstand  for den  ovennævnte  udtalelse  af 28. 
marts  1974.  Generelt  mener  det,  at man  i videst  mu-
ligt omfang  må søge  at forhindre  dobbelt  arbejde  og 
spild,  og at man  bør  støtte  ethvert  initiativ  og til-
skynde  til et mere  effektivt  samarbejde  inden  for de 
enkelte  former  for transportpolitik  samt  til bedre  ud-
nyttelse  af materiellet. 
{l) EFT  nr. C 100 af 22. 11. 1973,  s. 1. 2.1.8.  Det  er imidlertid  investeringsbeslutningerne 
og reglerne  for ordningen  af markedet,  der  præger 
den fælles  politik.  Udvalget  mener,  at man  må søge 
at finde  en balance  mellem  de markedsregler,  der an-
vendes  på transportområdet,  og de offentlige  myn-
digheders  indgreb,  der  skal  lade  hensynet  til almen-
vellet  komme  i første  række. 
Det ser iøvrigt  ud til, at markedsmekanismen  ikke 
kan være  det  eneste  instrument  til ressourcealloke-
ring,  hvorfor  det  økonomiske  valg  indenfor  trans-
portpolitikken  også  må træffes  ud fra andre  kriterier. 
2.1.9.  De  ansvarlige  for  transportpolitikken  må 
forhindre  monopolsituationer  ved  hjælp  af virkemid-
ler, der  muliggør  ligebehandling  af de forskellige 
transportformer  og opretholdelse  af offentlig  service. 
2.1.10.  Blandt  aktioner,  der  skal  iværksættes  på 
transportområdet,  vil Udvalget  henlede  Kommissio-
nens  opmærksomhed  på den  betydning,  konkrete  for-
anstaltninger  har for de følgende  af de områder,  der 
er nævnt  i beretningen: 
— retningsgivende  plan  for fællesskabsnettet  og det-
tes sammenhæng  med  de nationale  programmer, 
— tarifering  af omkostningerne  ved  anvendelse  af 
infrastrukturerne, 
— sociale  ordninger, 
— transport  i byer  og bymæssige  bebyggelser, 
— kapacitetskontrol, 
— vægt  og dimensioner. 
Iøvrigt  mener  Udvalget,  at Kommissionen  for sit eget 
vedkommende  bør søge  at: 
— koordinere  arbejdet  i de forskellige  generaldirek-
torater  bedre; 
— forbedre  det  statistiske  materiale  vedrørende 
energiforbruget  inden  for transportsektoren; 
— sammenkæde  og harmonisere  enkeltlandenes  om-
stillingsforanstaltninger  for erhvervslivet. 
2.2. Transport  og regionalpolitik 
2.2.1.  De  nationale  offentlige  myndigheder  og 
fællesskabsmyndighederne  har  et væsentligt  ansvar 
for regionalpolitikken,  hvor  målsætningen  består  i at 
finde  frem  til en balance  mellem  de for tæt bebyggede 
områder  og de områder,  der  er præget  af ringe 
økonomisk  udvikling. 
2.2.2.  Transporten  spiller  her en stor  rolle  som  et 
af regionalpolitikkens  bedst  egnede  virkemidler.  En 
Nr. C 286/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 15.12.  75 
europæisk  helhedsplan  for transportnettet  (sø-,  flod-, 
lufttransport  og transport  på landjorden,  herunder 
undervandstunneler,  olieledninger  og nye  teknikker) 
skulle  kunne  gøre  det muligt  at integrere  hver  enkelt 
transportform,  således  at den  udnyttes  bedst  muligt. 
2.2.3.  Betragter  man  de retningslinjer,  Kommissio-
nen har foreslået  for Fællesskabets  ordning  for trans-
portområdet,  synes  der  at være  modstrid  mellem 
mekanismerne  i denne  ordning  og målsætningerne 
for regionalpolitikken.  Denne  modstrid  opstår  hoved-
sageligt  i forbindelse  med  finansieringen  af infrastruk-
turerne.  Thi  skal  overfyldningen  i de tætbebyggede 
zoner  afhjælpes,  og skal  der  samtidig  skabes  de 
fornødne  infrastrukturer  for at fremhjælpe  de økono-
misk  tilbagestående  zoner,  er markedsordningen 
ganske  klart  utilstrækkelig.  En eventuel  udjævning 
skal være  forenelig  med  en fællesskabsordning  til 
finansiering  af infrastrukturerne. 
Da der  er tale  om  et vigtigt,  ægte  fællesskabsmål, 
kunne  man  f. eks  anvende  en del af skatte-  og af-
giftsindkomsterne  fra transportsektoren  til at oprette 
en fællesskabsfond;  dette  er muligt  for  så vidt  det 
skatte-  og afgiftsprovenu,  der indkræves  i transport-
sektoren  i Fællesskabet,  anvendes  til udvikling  og 
vedligeholdelse  af infrastrukturerne,  som  det  er til-
fældet  i det  system,  Kommissionen  har  udarbejdet 
vedrørende  tarifering  af anvendelsen  af infrastruk-
turen.  Også  Den  europæiske  Investeringsbank  kunne 
— hvis  den  fik  flere  midler  — bidrage  til finan-
sieringen  af de infrastrukturer,  som  har  europæisk 
betydning. 
2.2.4.  Regionalpolitikken  kan  ligeledes  åbne  mulig-
heder  for  under  økonomisk  optimale  betingelser  at 
finde  frem  til nye  former  for  transportteknik  i de 
meget  tætbebyggede  områder  (kollektiv  personbe-
fordring). 
2.2.5.  Hvad  angår  de tilbagestående  regioner  må 
der udformes  en transportpolitik,  der  bl.a  sigter  på 
sø- og lufttransport  og anlæg  af havne,  områder,  der 
endnu  ikke  har  været  genstand  for  fællesskabs-
initiativer. 
2.2.6.  Det  er hensigtsmæssigt  at sikre  optimal  ud-
nyttelse  af de ressourcer,  der medgår  til de infrastruk-
turer,  der skal  tjene  regionale  transportformål,  ved at 
harmonisere  de metoder,  der  i de enkelte  medlems-
stater  lægges  til grund  ved  vurdering  af afkastet  af 
disse  investeringer. 
2.2.7.  En  transportpolitik,  der tager  sigte  på at be-
gunstige  de regioner,  der  modtager  særlig  støtte, kunne  bestå  i økonomisk  hjælp  til nedbringelse  af 
transportpriserne.  Taksttilskud  inden  for  transport-
sektoren  bør  imidlertid  kun  gives  i tilfælde,  hvor 
de viser  sig  mere  effektive  eller  bedre  egnede  til 
udjævning  end  andre  former  for  regionale  tilskud 
(til producenterne,  til forbrugerne,  skattenedsættelser). 
Taksttilskud  må på ingen  måde  fordreje  konkurrence-
betingelserne  for de forskellige  transportformer. 
2.2.8.  Der  bør dog  her peges  på de mangler,  fælles-
skabsordningen  er behæftet  med  for  så vidt  angår 
udligningen  af forpligtelsen  til at yde  offentlig  service, 
eftersom  en sådan  forpligtelse  endnu  ikke  gælder  for 
alle former  for transport.  Derfor  bør man  fremskynde 
og uddybe  revisionen  af Rådets  forordning  (EØF)  nr. 
1191/69  af 26. juni  1969  om forpligtelsen  til at yde 
offentlig  service  0), således  som  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  allerede  har krævet  det i tidligere  ud-
talelser  (2). 
2.3. Transportsektoren  og  de økonomiske  indvirk-
ninger 
2.3.1.  Den  målsætning,  der går ud på, at transport-
politikken  skal  kædes  sammen  med  energi-  og regio-
nalpolitikken,  giver  anledning  til økonomiske  proble-
mer;  man  kan  rejse  spørgsmålet,  hvorvidt  eller  i hvil-
ket omfang  man  med  transportpolitiske  foranstalt-
ninger  kan  bidrage  til at målene  nås. 
2.3.2.  Det  er vanskeligt  at svare  præcist  på dette 
spørgsmål  eftersom  der ikke  foreligger  nogen  vurde-
ring af de økonomiske  byrder,  der er forbundet  med 
gennemførelsen  af transportpolitikken.  En kendt  sag 
er det  imidlertid,  at transportvirksomhed  kan  give 
indtægter  eller  medføre  særlige  udgifter,  f. eks.  infra-
strukturomkostninger,  prisstøtte  osv.  Gennem  ud-
formning  af ensartede  fællesskabsmetoder  til sikring 
af mekanismernes  funktion  har det endnu  ikke  været 
muligt  at nå til konkrete  foranstaltninger  bortset  fra 
visse  undtagelser  (f. eks.  standardisering  af jernbane-
regnskaber).  Herigennem  ses,  hvor  vanskeligt  det  er 
at vurdere,  hvilke  økonomiske  følger  for transport-
politikken  den  fælles  politik  på de andre  områder 
har. 
2.3.3.  Til  disse  vanskeligheder  inden  for den  fælles 
transportpolitik  skal  føjes  de vanskeligheder,  der  er 
opstået,  fordi  der ikke  findes  nogen  fælles  skatte-,  af-
gifts-  og budgetpolitik.  Neutralitetsprincippet  — der 
spænder  lige  fra beskatning  til fri konkurrence  mel-
lem transportvirksomheder  og  transportformer  — 
bør være  fremherskende.  Man  kan  ikke  undgå  at 
lægge  mærke  til, at man  ved  at lade  provenuet  at 
særlige  transportafgifter  gå til udbygning  af infra-
strukturerne  opnår  en vis finansieringsautomatik, 
(*) EFT  nr. L 156  af 28.  6. 1969,  s. 1. 
(2) Jfr.  bl. a. EFT  nr. C 86 af 16. 10. 1973,  s. 1. 
15.12.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 286/5 
hvad  angår  udbygningen  af infrastrukturen,  som  vil 
få en gunstig  virkning  på koordineringen  og  den 
langfristede  planlægning  af infrastrukturforanstalt-
ninger  på transportområdet.  Det  er imidlertid  nød-
vendigt  at gøre  opmærksom  på,  at der  i forbindelse 
med de integrerede  infrastrukturplaner  kan  optræde 
budgetrestriktioner  på grund  af manglende  finansie-
ringsmidler,  således  at man  bliver  nødt  til at opgive 
nogle  infrastrukturforanstaltninger  og samtidig  af fi-
nanspolitiske  grunde  må  anvende  midler  til formål, 
de ikke  var sat til side  til. 
2.3.4.  Imidlertid  bør  man  overveje  at anvende 
skatter  og afgifter  som  et middel  til gennemførelse  af 
almennyttige  målsætninger,  navnlig  så man  kan  få 
løst trafik-  og transportproblemerne  i byområder. 
2.3.5.  Ved  påligningen  af infrastrukturomkostnin-
gerne  støder  man  på problemer,  når  man  skal  bereg-
ne de eksterne  omkostninger,  hvilket  får Udvalget  til 
at sætte  spørgsmålstegn  ved  muligheden  for at udar-
bejde  et objektivt  tariferingssystem. 
2.3.6.  Der  kan  imidlertid  gøres  fremskridt  i skatte-
og afgiftsharmoniseringen  for så vidt  angår  struktu-
ren af afgifterne  på køretøjer  og brændstoffer  og ved 
anvendelse  af reglerne  om momsfradrag  og -fritagelse. 
2.3.7.  På  fællesskabsplan  må der  afsættes  regional-
politiske  bevillinger  med  henblik  på supplering  af de 
foranstaltninger,  medlemsstaterne  har truffet. Afgørelserne  bør  principielt  træffes  på grundlag  af 
cost-benefit-analyser,  og i denne  forbindelse  bør man 
insistere  på, at de nødvendige  data  indsamles  og sy-
stematiseres  på et ensartet  grundlag  og efter  ensarte-
de metoder. 
2.4. Konklusion 
På baggrund  af foranstående  foreslår  Udvalget  føl-
gende  retningslinjer  for den  fælles  transportpolitik: 
— udbygning  af de oprindelige  målsætninger  for den 
fælles  transportpolitik,  så at der kan  tages  hensyn 
til de nye  forhold,  der er opstået  som  følge  af de 
omvæltninger,  der  er fremkaldt  af den  ændrede 
energisituation; 
— skabelse  af et europæisk  transportnet,  idet  det 
politiske  og  ledelsesmæssige  ansvar  fastlægges 
klart  på fællesskabs-,  nationalt  og regionalt  plan; 
— fastlæggelse  af kriterierne  i investeringsbeslutnin-
gen på en sådan  måde,  at man  opnår  den  bedst 
mulige  ressourceanvendelse; 
— tilpasning  af finanspolitikken  til målsætningerne 
for by- og egnsplanlægningen,  for regionalpolitik-
ken og energipolitikken  gennem  en tilnærmelse  af 
foranstaltningerne  på disse  forskellige  områder 
ved at fremskynde  harmoniseringen  af konkur-
rencevilkårene,  herunder  navnlig  af afgifterne. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  25. september  1975. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE 
Formand 
Udtalelse  om  forslag  til Rådets  direktiv  om  forurering  af havvand  og ferskvand  til 
badning  (kvalitetsmålsætninger) 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 67 af 22. marts  1975,  side  1. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  17.  februar  1975  i medfør  af artikel  100  i traktaten  om  opret-
telse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  om  det  nævnte  emne.