11.4.88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/29 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om 
byggeprodukter 
(88/C 95/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 28. januar 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede John A. de Normann til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 3. februar 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 253. plenarforsamling den 25. februar 1988, 
uden stemmer imod, idet 3 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU godkender forslaget til Rådets direktiv om 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om bygge­
produkter, men fremsætter dog følgende bemærk­
ninger: 
1.2. Ifølge ØSU har direktivet to hovedformål. 
Det første er anført klart og tydeligt. Det går ud på at 
sikre fri bevægelighed, markedsføring og anvendelse på 
det indre marked af byggeprodukter, hvis brugsegnet­
hed er blevet påvist. Virkningen bør være, at medlems­
staternes lovgivning ikke lægger hindringer i vejen for 
handelen med og anvendelsen af sådanne produkter. 
1.3. Det andet formål er kun underforstået. Det går 
ud på at opfylde Rådets forpligtelse i henhold til artikel 
100 A i Den europæiske Fælles Akt, hvorefter Rådet 
skal vedtage foranstaltninger med henblik på indbyrdes 
tilnærmelse af medlemsstaternes ved lov eller adminis­
trativt fastsatte bestemmelser. Det hedder udtrykkeligt 
i artikel 100 A, stk. 3, at disse bestemmelser omfatter 
sundhed, sikkerhed, miljøbeskyttelse og forbrugerbe­
skyttelse. 
1.4. ØSU mener ikke, at den anden af disse to mål­
sætninger og dens følgevirkninger kommer enkelt og 
helt klart til udtryk i direktivet; direktivet kan derfor 
give anledning til divergerende fortolkninger, som i 
bedste fald kan medføre betydelig debat og i værste fald 
resultere i, at spørgsmål må afgøres ved EF-Domstolen. 
ØSU henstiller, at de pågældende artikler og forklarin­
ger i direktivet omformuleres, så det gøres tydeligt, at 
direktivet er obligatorisk, når det gælder bygværker, og 
derfor også når det gælder markedsføring og anvendelse 
af byggeprodukter. 1.5. Udgangspunkt for direktivforslagets behandling 
ØSU lader sin analyse af direktivet hvile på bl.a. følgen­
de betragtninger: 
1.5.1. Byggesektoren, der vedrører bygværker og 
deres komponenter, er omfattende og kompleks. Den 
involverer fabrikations- og håndværksindustrier, en 
række forskellige fag og et bredt spektrum af forbruge­
re. Denne komplekse beskaffenhed gør det nødvendigt 
at behandle sektoren på grundlag af relevant viden og 
erfaring. 
1.5.2. Sektorens omsætning anslås til over 300 mil­
liarder ECU årligt, hvoraf materialer tegner sig for en 
tredjedel. Med hensyn til antallet af beskæftigede ligger 
sektoren på højde med landbruget. 
1.5.3. Fjernelse af lovgivningsmæssige hindringer for 
samhandelen med byggeprodukter er et nøgleskridt hen 
imod byggesektorens optagelse i det indre marked se­
nest i 1992. 
1.5.4. ØSU mener, at den bedste begyndelse vil være 
et direktiv centreret omkring tydeligt definerede og 
realistiske målsætninger; dette vil give de bedste mu­
ligheder for at nå målet om gennemførelse af det indre 
market senest i 1992. Et langtrukkent forsøg på at nå 
til enighed om et komplekst direktiv, som søger at 
løse alle små detaljer, kan få hele forehavendet til at 
kuldsejle. 
1.5.5. Det er måske ikke engang muligt på forhånd 
at forudse og tage højde for alle de vanskeligheder, som 
vil opstå under direktivets gennemførelse. ØSU anser 
det derfor for vigtigt, at der tilvejebringes en feed-back-
mekanisme, således at det bliver muligt at informere og 
foretage løbende ændringer på basis af resultaterne af 
gennemførelsen. 
1.5.6. Direktivet skal føre til enkle, forståelige og 
praktiske ordninger, men må ikke øge bureaukratiet. 
Det må ikke blive vanskeligere at overvåge og håndhæve 
dets gennemførelse, end tilfældet er med eksisterende 
regelsæt. 
Nr. C 95/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11.4.88 
1.6. Fortolkning af direktivforslaget 
ØSU forstår, at direktivforslaget indebærer følgende: 
1.6.1. Medlemsstaternes lovgivning og administrati­
ve bestemmelser om byggeri skal udformes således, at 
de væsentlige krav i direktivet er omfattet (bilag I). 
1.6.2. Medlemsstaterne har lov til at benytte yderli­
gere bestemmelser, men de må ikke anvendes til at 
begrænse handelen med produkter, som er i overens­
stemmelse med direktivets krav. 
1.6.3. Intet byggeprodukt må markedsføres eller an­
vendes i EF, medmindre det stemmer overens med de 
væsentlige krav, som stilles til det bygværk, produktet 
er bestemt til at bruges til. 
1.6.4. Medlemsstaterne må ikke benytte deres lovgiv­
ning eller administrative bestemmelser til at forhindre 
markedsføring og anvendelse af et byggeprodukt på 
hole det indre marked, hvis produktet er i overensstem­
melse med direktivets krav. Dette forudsætter, at pro­
duktet er beregnet til et bestemt formål, som det er 
egnet til, ligesom produktet skal anvendes korrekt. 
1.6.5. Der må ikke opføres konstruktioner inden for 
EF, som ikke er i overensstemmelse med de væsentlige 
krav i direktivet. 
Når der kun er benyttet produkter, som egner sig til 
deres specifikke formål, og når disse produkter er kor­
rekt anvendt, kan der uddrages den slutning, at kon­
struktionen opfylder de væsentlige krav. 
1.6.6. I medlemsstaterne må der ikke findes love 
eller administrative bestemmelser, som hindrer den frie 
bevægelighed for produkter, som opfylder direktivets 
krav; derimod indeholder direktivet intet, som forhin­
drer forbrugerne i at specificere eller lade deres eget 
personlige valg af produkter indgå i bygværker. 
1.6.7. Det bør imidlertid klart anføres, at direktivet 
gælder for produkter bestemt til disse bygværker. Er 
dette ikke tilfældet, opstår der to standarder, hvor den 
ene gælder for produkter til nye bygværker og den 
anden for produkter til eksisterende bygninger. Dette 
er ikke til gavn for produktiviteten i de erhverv, som 
fremstiller de pågældende produkter. 
1.7. Den nye metode 
Direktivet bygger på Rådets resolution af 7. maj 1985 
»om en ny metode i forbindelse med teknisk harmonise­
ring og standarder« og er blot et af flere direktiver, som 
kan henføres til denne nye metode. 1.8. Det første princip i den nye metode indebærer, 
at der i EF skal herske enighed om de væsentlige krav 
(art. 100 A i Den europæiske Fælles Akt) (eller andre 
krav af hensyn til almenvellet), som markedsførte pro­
dukter skal overholde, hvorefter de pågældende pro­
dukter frit skal kunne omsættes inden for EF. 
1.9. Da byggeprodukter kun har et enkelt anvendel­
sesformål, nemlig brug i bygværker, får den nye metode, 
som anvendes på dette direktiv, betydning for sådanne 
bygværker. 
1.10. Direktivet vil derfor tilsikre, at samtlige med­
lemsstaters byggevedtægter og -lovgivning omfatter og 
tager højde for de væsentlige krav. 
1.11. Ydermere vil direktivet bevirke, at der ikke 
må markedsføres eller anvendes noget produkt i EF, 
medmindre det stemmer overens med de væsentlige 
krav, som stilles til den konstruktion, som produktet 
benyttes til. 
1.12. Det andet grundprincip i den nye metode består 
i, at opgaven med at udarbejde de tekniske specifikatio­
ner, som er nødvendige for at producere og markedsføre 
produkter, der overholder de væsentlige krav, som er 
fastsat for bygværker, overdrages »... de organer, der 
er ansvarlige for industriel standardisering«. 
1.13. ØSU udtaler sin støtte til, at Kommissionen 
udpeger Det europæiske Standardiseringsudvalg (CEN) 
til at opstille standarder for bygværker. 
1.14. ØSU mener, at den operationelle opdeling af 
ansvarsbeføjelserne mellem Kommissionen og CEN er 
vigtig og bør fastlægges klart og tydeligt, og at den nye 
metodes principper bør iagttages ved fastlæggelsen af 
denne ansvarsfordeling. Der er behov for en enkel meto­
de til igangsætning af det langsigtede program, som 
direktivets iværksættelse indebærer. 
1.15. Det tredje grundprincip i den nye metode går 
ud på, at de tekniske specifikationer for produkter, 
som opfylder direktivets krav, ikke får karakter af 
obligatoriske krav, men bevarer deres status som frivilli­
ge standarder. ØSU støtter, at man fastholder princip­
pet om frivillige standarder, som man er nået frem til i 
bred enighed, og som er formelt vedtaget i de europæi­
ske standardiseringsorganer ved afstemning med vejet 
flertal. 
1.16. CEN bør derfor benytte de procedurer, som 
der er opnået enighed om, til at nedfælde terminologi, 
klassifikation, afprøvningsmetoder og tolerancer, kon-
11.4.88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/31 
struktionskodekser, specifikationer for produkter samt 
krav til faglig kompetence. 
1.17. Kommissionen kan eventuelt give CEN mandat 
til at udføre dette arbejde, men CEN bør have det 
endelige ord med hensyn til omfanget af og tidspunktet 
for udførelse af det arbejde, som CEN måtte påtage 
sig. 
1.18. Kommissionen og CEN skal sammen aftale, 
hvorledes opgaverne skal prioriteres. ØSU går ud fra, 
at Kommissionen vil prioritere mandater, som gør det 
muligt at kodificere de væsentlige krav i direktivet 
ved at referere til konstruktionskodekser og tekniske 
produktspecifikationer. Dette vil gøre det muligt for 
CEN at gå videre med arbejdet med harmonisering af 
tekniske specifikationer til afløsning af medlemsstater­
nes nationale standarder. 
1.19. Kommissionen bør opfylde sin forpligtelse over 
for Rådet i henhold til Den europæiske Fælles Akt ved 
at fastlægge obligatoriske væsentlige krav og ved at 
underbygge disse med en række fortolkningsdokumen-
ter, som skal angive de konstruktionskodekser og tekni­
ske produktstandarder, som er nødvendige til støtte for 
hvert enkelt væsentligt krav. 
Disse dokumenter bør forelægges til godkendelse i 
Rådet efter samarbejde med Europa-Parlamentet og 
efter høring af Det økonomiske og sociale Udvalg. 
ØSU henstiller, at der til direktivet føjes en artikel, 
hvori denne fremgangsmåde nedfældes. 
1.20. ØSU mener ikke, at Kommissionen bør udføre 
yderligere teknisk arbejde vedrørende de væsentlige 
krav, når man først er nået til enighed om fortolknings-
dokumenterne. Kommissionens udarbejdelse af Euro­
kodekser, hvor der benyttes en blanding af offentlige og 
private ressourcer i medlemsstaterne, bør ikke gentages. 
1.21. ØSU lægger stor vægt på prøve- og atteste-
ringsprocedurer og erfarer, at Kommissionen i nærme­
ste fremtid fremlægger forslag på dette felt, som ØSU 
skal afgive udtalelse om. 
1.22. ØSU henleder opmærksomheden på sin udta­
lelse om forslaget til Rådets direktiv om tilnærmelse 
af medlemsstaternes lovgivning om trykbeholdere med 
enkel geometrisk form [dok. KOM (86) 112 endelig 
udg.K1). 
»Teknik udgør en dynamisk komponent i samfunds-
politikken. Sikkerhedstekniske normer skal varetage 
en vigtig balancefunktion mellem økonomiske og 
(!) EFT nr. C 328 af 22. 12. 1986. sociale interesser (bl.a. sundhedsbeskyttelse). Dette 
kræver, at samfundets interessegrupper tilgodeses 
og selv medvirker.« 
1.23. På baggrund heraf— og under hensyntagen til 
byggesektorens helt specielle og komplicerede karakte­
ristika — bør Kommissionen tilvejebringe en mekanis­
me, hvorved den kan nyde godt af den erfaring og den 
ekspertise, som er til rådighed i byggeindustrien, dvs. 
hos fabrikanterne af byggeprodukter, de arbejdstagere, 
som fremstiller, installerer, betjener og vedligeholder 
dem, de konstruktører, som specificerer dem, de kontra­
henter, som installerer dem, samt bygningernes ejere og 
brugere. ØSU opfatter ikke dette som en udvidelse af 
artikel 19 (udvalget), og der er heller ikke tale om 
et yderligere rådgivende udvalg, hvilket kunne skabe 
forvirring. 
1.24. At et sådant organ oprettes og kommer til at 
fungere efter hensigten, er efter sektionens opfattelse 
af afgørende betydning for kommunikationen mellem 
byggesektorens parter og Kommissionen samt for for­
brugernes, arbejdstagernes og producenternes indbyr­
des forståelse. Dets nytte kan måske forplante sig videre 
til andre områder, som har forbindelse med et indre 
marked for byggesektoren. 
1.25. ØSU mener videre, at standardiseringsmanda-
ter og udkast til standarder, som vedrører eller indvirker 
på arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, skal behand­
les i et trepartsorgan, således at arbejdstager repræsen­
tanterne får en inflydelsesrig rolle. 
1.26. Fremskridt i direktivets gennemførelse 
ØSU er klar over, at når direktivet først er vedtaget, 
bliver der behov for en overgangsperiode, i løbet af 
hvilken direktivets fulde potentiel skal udvikles af Kom­
missionen i samarbejde med CEN og medlemsstaterne. 
Denne proces kan strække sig over adskillige år. 
1.27. I første omgang skal medlemsstaterne revidere 
deres lovgivning og foretage passende ændringer for at 
indføje de væsentlige krav. 
1.28. Kommissionen skal udarbejde fortolkningsdo-
kumenter som vejledning for CEN i det nødvendige 
arbejde méd at indkode og klassificere de væsentlige 
krav. 
1.29. Da klimatiske og andre forhold varierer væ­
sentligt fra land til land i EF, vil niveauerne for de 
væsentlige krav også blive forskellige i medlemsstater­
ne. Medlemsstaterne vil frit kunne vælge ydeevnekate­
gorier inden for hvert enkelt væsentligt krav, som skal 
medtages i deres lovgivning, samtidig med at forbruger-
Nr. C 95/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11.4.88 
ne frit vil kunne vælge et passende niveau fra de natio­
nale standarder. Herigennem opfyldes målsætningen i 
Den europæiske Fælles Akts artikel 100 A. 
1.30. ØSU opfordrer Kommissionen til at prioritere 
dette område af gennemførelsen højt. 
1.31. Samtidig skal der arbejdes videre på at opfylde 
den anden målsætning, som går ud på at fjerne handels­
hindringer, ved at harmonisere de tekniske specifikatio­
ner. Dette arbejde påhviler CEN og er allerede indledt. 
Specielt koncentrerer man sig om produkter, som er 
genstand for betydelig samhandel på tværs af lande­
grænser, og for hvilke mangelen på en harmoniseret 
standard kan føre til samhandelshindringer eller til 
ekstra udgifter, fordi produktudvalget er nødt til at 
være stort. De procedurer, som skitseres i direktivets 
kapitel VI, kommer særlig til deres ret på dette felt. 
1.32. ØSU mener, at harmoniseringen af såvel af-
prøvningsmetoder, minimumskrav og tolerancer som 
af ydeevneinddelingen er et meget presserende spørgs­
mål, og Kommissionen opfordres til at sætte alle til 
rådighed stående ressourcer ind herpå og eventuelt ty til 
faciliteter inden for Det fælles Forskningcenter (FFC). 
Sektionen bemærker med tilfredshed, at Kommissionen 
allerede benytter et GD XHI-program for små og mel­
lemstore virksomheder (SMV) til at finansiere et pro­
gram til harmonisering af brandafprøvningsresultater. 
1.33. Der må under ingen omstændigheder udøves 
pres på standardiseringsorganisationer for at få dem til 
at godtage skræddersyede standarder eller standardise­
ringsforslag fra individuelle medlemsstater, som har 
ressourcerne hertil, da dette vil kunne være til skade 
for de øvrige medlemsstater. Kommissionen bør sørge 
for, at der består en rimelig balance mellem samtlige 
medlemsstaters interesser, når den udsteder mandater 
til det arbejde, der skal iværksættes. 
1.34. ØSU finder, at målet i sidste instans må være 
at fjerne alle skranker for anvendelsen, således at for­
brugerne kan foretage deres valg helt frit og med den 
fornødne indsigt. En forudsætning herfor er, at der 
findes en klar og tydelig informationsstruktur, og at 
der benyttes en fælles terminologi i hele EF. Der bør 
tilvejebringes systemer, hvorved konstruktører og byg­
herrer får mulighed for at vurdere de til rådighed ståen­
de produkters brugsegnethed. ØSU henstiller, at Kom­
missionen ser nærmere på dette spørgsmål med det 
formål at fremsætte konkrete forslag. 
1.35. Hver enkelt medlemsstat får sine egne procedu­
rer 1) til kontrol med overensstemmelsen med de natio­
nale krav; 2) til attestering af produktets overensstem­
melse ved hjælp af produktmærkning, i første omgang efter en typegodkendelsesprocedure og derefter ved 
i hjælp af kvalitetsgodkendelsesordninger; samt 3) til 
godkendelse af de nationale prøve- og attesteringsor-
ganer. 
» 1.36. Hvis der skal være gennemført et indre marked 
for byggeprodukter senest ved udgangen af 1992, er 
medlemsstaterne nødt til at iværksætte et harmonise-
ringsprogram. Det betyder, at Kommissionen og CEN 
skal arbejde sammen om et koordineret program. Kom-
: missionen skal udfærdige fortolkningsdokumenter om 
hvert enkelt af de væsentlige krav, således at der kan 
fastlægges konstruktionskodekser og tekniske krav, 
som kan benyttes til støtte for de enkelte krav. 
1.37. Medlemsstaterne bør være i stand til at anven-
[ de de samme love og bestemmelser, som de gør i dag, 
når de skal håndhæve kontrollen med brugen af bygge-
j produkter i henhold til de ændrede byggebestemmelser. 
Derimod er kontrollen med markedsføring af produk­
ter, som ikke opfylder direktivets krav, et andet spørgs­
mål, som ØSU mener, der bør ses nærmere på. 
i 1.38. ØSU opfordrer Kommissionen til at opstille et 
program over prioriteter samt en tidsplan for direktivets 
I gennemførelse. Programmet bør publiceres, så offentlig-
I heden får mulighed for at fremsætte kommentarer, og 
der kan foretages de nødvendige ændringer i det. 
t 
1.39. ØSU mener, at Kommissionen bliver nødt til 
at orientere samtlige parter inden for byggesektoren 
om de fordele, som vil blive resultatet af direktivets 
gennemførelse. 
1.40. Inddragelse af Den europæiske Frihandelssam­
menslutning (EFTA) 
ØSU udtrykker tilfredshed med, at EFTA-landene ind­
drages i CEN's arbejde, og med aftalen mellem CEN 
og EFTA om at udføre arbejde i henhold til et mandat; 
denne aftale svarer til aftalen mellem CEN og Kommis­
sionen. EFTA skal således bidrage med økonomiske 
og personalemæssige ressourcer til udformningen af 
harmoniserede konstruktionskodekser og tekniske pro­
duktstandarder. Et sådant samarbejde mellem EF og 
EFT A-lande skulle kunne føre til et mere omfattende 
europæisk marked. 
Det kan næppe undgås, at der opstår vanskeligheder 
og interessekonflikter. ØSU opfordrer Kommissionen 
til at tilvejebringe en mekanisme til hurtig identifikation 
af problemfelter og til disses løsning. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. ØSU går ud fra, at man efter vedtagelsen af 
Den europæiske Fælles Akt vil ændre direktivet, så der 
henvises til artikel 100 A i stedet for til artikel 100. 
11.4.88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/33 
2.2. Artikel 1 
ØSU mener, at artikel 1, stk. 2, bør omformuleres 
således, at byggeprodukter defineres som værende alle 
produkter, som anvendes i bygværker over og under 
jorden samt i fastgjorte bygværker til havs. Et produkt 
bør defineres som et materiale eller en komponent, 
som transporteres til eller fremstilles på det sted, hvor 
bygværket er beliggende. ØSU havde foretrukket at 
udelade eksemplerne på produkter i artikel 1, stk. 2, 
fordi en sådan oversigt aldrig kan være fuldstændig og 
kan afstedkomme tvivlstilfælde. Hvis oversigten bibe­
holdes, bør den udbygges, og det bør tydeliggøres, at 
den ikke er udtømmende. Især bør artikel 1, stk. 2, 
litra e), formuleres således: 
»... f.eks. den enkelte beliggenheds installationer til 
vandforsyning, afløb og dræning.« 
Artikel 1, stk. 2, litra f), bør formuleres således: 
»Præfabrikerede bygværker såsom huse og ga­
rager«, 
så der ikke opstår tvivl om direktivets anvendelsesom­
råde. 
Kommissionen opfordres til at overveje, om direktivet 
skal gælde for 
— elektricitetsfremstilling og -distribution, veje, jern­
baner, tunneler, miner, vandforsyning, spildevands 
og kloakanlæg samt bygværker under havover­
fladen, 
— landbrugsbygninger, både midlertidige og perma­
nente, samt siloer, 
— mobile hornes, campingvogne og lignende. 
ØSU henstiller, at direktivet ændres i overensstemmelse 
hermed. 
2.3. ØSU mener, at formodningen om egnethed kom­
mer til at bero på en godkendelsesprocedure med hen­
syn til afprøvning og testinstitutter, som Kommissionen 
endnu ikke har offentliggjort. Kvaliteten af det fuldførte 
bygværk, hvori produktet indgår, afhænger dels af, om 
produktet har de korrekte konstruktionspecifikatioher, 
og dels af, om installationen er udført håndværksmæs­
sigt korrekt. Det foreliggende direktiv dækker ingen af 
disse spørgsmål. 
ØSU mener ikke, at artikel 2, stk. 4, er forenelig med 
den nye metode. Stk. 4 harmonerer heller ikke med det 
generelle afsnit i bilag I og bør derfor udgå. 
ØSU mener, at byggeprodukterne ikke blot skal være 
brugsegnede, men at de heller ikke må være sundheds-og sikkerhedsskadelige for de arbejdstagere, som frem­
stiller, samler, anvender og vedligeholder dem. 
2.4. Artikel 3 
ØSU henstiller, at artikel 3, stk. 1, af praktiske årsager 
formuleres således: 
»Deres referencer offentliggøres i form af oversigter 
i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-ud-
gaven.« 
2.5. Artikel 4 
ØSU finder, at ordene »og private organer« i artikel 4, 
stk. 1, bør udgå, og at direktivet bør begrænses til kun 
at gælde for medlemsstaternes regeringer og offentlig­
retlige organer. ØSU henstiller, at artikel 4, stk. 1, æn­
dres, så der gives en fuldstændig klar definition på 
anvendelsesområdet. 
Direktivet bør ikke anspore medlemsstaterne til at ind­
føre lovgivning, som måske kan påvirke konstruktørers, 
kontrahenters og deres kunders valg af produkter. 
2.6. I overensstemmelse med det princip, som skitse­
res i punkt 1.6.4 og 1.23 ovenfor, vil sådanne hindringer 
for den frie samhandel i EF fremstå tydeligt, når først 
direktivet er trådt i kraft. Efter passende samråd vil 
Kommissionen kunne rydde disse hindringer af vejen 
ved hjælp af særskilte og egnede EF-foranstaltninger. 
2.7. Artikel 5 
ØSU anmoder om, at proceduren for overdragelse af 
mandater til europæiske standardiseringsorganisationer 
samt artikel 19-udvalgets forhold til og inddragelse i 
proceduren i forslaget til Rådets direktiv om ændring af 
direktiv 83/189/EØF [dok. KOM(87) 52 endelig udg.] 
defineres klart og tydeligt. 
2.8. ØSU godkender, at kriteriet for de udarbejdede 
standarder så vidt muligt skal være produkternes ydeev­
ne (punkt 1.26 ovenfor). Herved kan der tages hensyn 
til de store variationer i klimatiske forhold og byggeskik 
i det udvidede EF, ligesom denne bestemmelse vil kunne 
fremskynde den frivillige harmonisering. 
2.9. Artikel 6 
Da der i henhold til art. 3, stk. 1, består en pligt til at 
foretage offentliggørelse i EF-Tidende, er denne artikel 
unødvendig, hvorfor den bør udgå. 
Nr. C 95/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11.4.88 
2.10 Artikel 7 
I betragtning af det store antal enkeltprodukter, for 
hvilke der ikke findes standarder, udtrykker sektionen 
tilfredshed med den rolle, som europæisk teknisk god­
kendelse tildeles i direktivforslaget. 
Europæisk teknisk godkendelse får ganske særlig betyd­
ning i den indledende fase, hvor der kun vil være 
europæiske standarder for nogle få produkter. Når 
det gælder produkter, som principielt kan underkastes 
standardisering, bør man følge de særprocedurer, som 
beskrives i kapitel VI. 
2.11. ØSU opfordrer Kommissionen til at give har­
monisering af testmetoder (punkt 1.29 ovenfor) og pro­
cedurer til gensidig godkendelse af testresultaterne høj 
prioritet. 
2.12. Artikel 6 
Bilag II, som indeholder retningslinjer for europæisk 
teknisk godkendelse, bør gøres mere specifikt med hen­
syn til retningslinjernes indhold; især bør der nedfældes 
bestemmelser om specifikke produktkrav, definitioner 
på testprocedurer samt metoder til evaluering og be­
dømmelse af testresultaterne. 
Kriterierne for udpegelse af autoriserede organer bør 
også beskrives mere specifikt. 
2.13. Kapitel IV, artikel 11 og 12 
Disse artikler, der handler om anvendelse af nationale 
tekniske specifikationer eller andre tekniske specifika­
tioner, er af rent praktiske årsager ikke brugbare. Der 
findes ingen anden genvej til europæisk standardisering, 
således som den praktiseres af europæiske standardise­
ringsorganer, end at benytte en eller flere nationale, 
sammenlignelige standarder som referencedokumenter. 
ØSU opforderer Rådet til at anmode Kommissionen 
om at tage dette kapitel op til fornyet overvejelse. 
2.14. Kapitel V og bilag III, IV og V 
ØSU er ikke gået i detaljer med disse dele af direktivet, 
idet det erfares, at der kan forventes en særskilt medde­
lelse fra Kommissionen, som skal træde i stedet for 
forslagene i dette kapitel. ØSU godkender behovet for 
»horisontale« forslag, som dækker spørgsmål såsom 
attestering af overensstemmelse, anvendelse og beskyt­
telse af EF-overensstemmelsesmærker, kvalitetskontrol 
i fabrikken (bilag III) samt autorisering af prøvelabora­
torier og inspektions- og attesteringsorganer (bilag V). 
Imidlertid er følgende punkter vigtige: 2.15. Af hensyn til sundhed og sikkerhed er kvalitets­
kontrol et afgørende element i tilsynet med byggepro­
dukter. Attestering er noget sekundært sammenlignet 
hermed. I den endelige udgave bør direktivet først om­
handle kvalitetskontrolprocedurer og derpå beskæftige 
sig med attesteringsspørgsmål. I denne forbindelse hen­
ledes opmærksomheden på den europæiske kvalitets­
norm, som forventes vedtaget af CEN. 
2.16. Gensidig anerkendelse af nationale atteste-
ringsordninger bør danne grundlag for EF-overensstem-
melsesmærket. For at støtte direktivet i denne henseen­
de og for at undgå unødvendigt bureaukrati bør der ved 
hjælp af de eksisterende ISO/IEC-vejledninger opereres 
med EF-prøve- og attesteringsordning på nationalt plan. 
Med hensyn til EF-overenstemmelsesmærkninger bør 
forskellen mellem helt uvildig produktattestering og 
fabrikanterklæring være ganske klar, og kvalitetsat-
testering {capability assessment) må under ingen om­
stændigheder forveksles med produktoverensstemmel-
sesmærkning. 
2.17. I overensstemmelse med eksisterende atteste-
ringssystemer inden for GATT-aftalen om tekniske 
samhandelshindringer bør EF-mærkning kunne benyt­
tes af både EF- og tredjelandeproducenter, når formålet 
er handel inden for EF. 
2.18. Det bør klart og tydeligt anføres, hvilke krite­
rier og regler, der skal gælde for den typeattestering, 
som anses for passende for et bestemt produkt. Selvat­
testering kan føre til vanskeligheder, når det gælder 
byggeprodukter, selv om metoden kan være passende 
inden for andre erhverv. 
2.19. Når der er tale om byggeprodukter, mener 
ØSU, at en procedure med uvildig attestering kombine­
ret med en kvalitetsgodkendelsesprocedure er det bedst 
egnede middel til at sikre, at direktivets målsætninger 
med hensyn til beskyttelse af sundhed og sikkerhed 
opfyldes. 
2.20. Selvattestering udført af fabrikanter ville være 
en tilfredsstillende løsning for store, veletablerede virk­
somheder, som råder over de fornødne testfaciliteter. 
ØSU mener imidlertid, at forbrugerne har behov for 
den ekstra beskyttelse, som uvildig attestering indebæ­
rer, når det gælder produkter fra mindre eller nye 
virksomheder, som måske ikke råder over tilstrækkeligt 
med ressourcer, og som måske nedlægges en dag. Uvil­
dig attestering vil skabe mere lige vilkår for mindre og 
mellemstore virksomheder. 
2.21. Det er ØSU's håb, at Kommissionen vil tage 
hensyn til de frivillige ordninger med uvildig attestering, 
som findes i nogle medlemsstater, og ikke bringe disse 
11. 4. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/35 
ordningers fortsatte eksistens i fare. Direktivet om lav­
spænding, hvori man også anerkender sikkerhedsmærk-
ning foretaget af officielle organisationer i medlemssta­
terne, giver holdbar præcedens herfor. 
2.22. Kommissionen forventes at holde øje med, at 
attesterende organer, som er blevet godkendt, ikke 
slækker på indsatsen, således at underlødige produkter 
kommer på markedet. 
2.23. Kapitel VIII 
Det kræves i artikel 19, at der skal nedsættes et stående 
udvalg bestående af to repræsentanter for hver med­
lemsstat og med Kommissionen som formand. 
Det kræves i artikel 20, at Kommissionen skal høre 
udvalget på seks specifikke områder. 
ØSU er ude af stand til at bedømme, om listen over 
specifikke områder er udtømmende. Den havde fore­
trukket en ordlyd in stil med følgende: »Kommissionen 
hører udvalget i alle spørgsmål vedrørende målsætnin­
gernes opfyldelse og gnidningsfri gennemførelse af di­
rektivet.« 
ØSU accepterer, at udvalget skal være rådgivende, men 
opfordrer Rådet til at sørge for, at Kommissionen an­
vender samme principper på dets arbejdsgang, som er 
forklaringen på, at udvalget fra direktiv 83/189/EØF 
arbejder effektivt og tilgodeser både EF's og medlems­
staternes interesser. 
2.24. Rådet opfordres til at anmode Kommissionen 
om at nedsætte det rådgivende organ som foreslås i 
punkt 1.23 ovenfor. 
Der findes allerede et fortilfælde på forskningsområdet, 
hvor det rådgivende udvalg for industriel forskning og 
udvikling (IRDAC-CORDI), som arbejdsmarkedspar­
terne er repræsenteret i, fungerer med positive resul­
tater. 
ØSU henstiller, at Kommissionen opfordrer de relevan­
te europæiske repræsentative organisationer til at over­
veje at nedsætte en sådan organisation i samarbejde 
med Kommissionen og med støtte fra denne. 
2.25. Væsentligt krav nr. 4 - Sikkerhed i anvendelsen 
Dette væsentlige krav tager specifikt sigte på forbruger­
nes og driftspersonalets sikkerhed, når bygværket er 
færdigt. ØSU mener, at kravet også bør gælde for vedligeholdel­
sesarbejderes sikkerhed. 
Sikkerheden og sundheden for de arbejdstagere, som 
beskæftiger sig med produktion og fremstilling af byg­
geprodukter, hører ikke med til direktivet, hvilket ud­
trykkeligt bør anføres. Den internationale Arbejdsorga­
nisation (ILO) har for tiden en ny konvention under 
udarbejdelse omhandlende sundhed og sikkerhed for 
bygningsarbejdere, mens Kommissionen fremsætter et 
forslag om sikkerhed på arbejdspladsen. 
Væsentligt krav nr. 5 - Holdbarhed 
I lyset af de specifikke forhold inden for byggesektoren 
bør holdbarhed ikke anføres som et særskilt væsentligt 
krav. Det omfattes ikke af Den europæiske Fælles Akts 
artikel 100 A undtagen når sundhed og sikkerhed er 
involveret. 
ØSU mener, at bygningers ejere vil sammenholde den 
levetid, som de forventer for deres bygninger, med 
vedligeholdelsesomkostningerne og de praktiske ved-
ligeholdelsesmuligheder i forbindelse med valget af byg­
geprodukter. 
Som led i angivelsen af brugsegnetheden skal standar­
derne give et rimeligt fingerpeg om produktets forvente­
de levetid; derfor må holdbarheden angives i form af 
graduerede standarder. 
ØSU mener på den baggrund, at holdbarhed ikke bør 
betragtes isoleret, men ses i sammenhæng med samtlige 
de væsentlige krav. 
2.26. Væsentligt krav nr. 6 - Beskyttelse mod støjgener 
ØSU beder Kommissionen bemærke, at støjproblemer 
i forbindelse med bygværkers konstruktion er meget 
komplicerede og varierer kraftigt alt efter beliggenhed 
og kvaliteten af det håndværksmæssige arbejde. Der 
skal tilvejebringes fælles terminologi og fælles vurde­
rings- og afprøvningsmetoder. 
2.27. Bilag II - Fremgangsmåde for europæisk teknisk 
godkendelse 
Sektionen henstiller, at man i punkt 3, stk. 2, sletter 
afsnittet: »Det stående udvalg kan nedsætte en ad hoc-
gruppe af eksperter, der skal fremkomme med sine 
tanker og ønsker om dette emne.« 
Nr. C 95/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 4. 88 
Nedsættelse af en sådan ekspertgruppe kan blive en ter, som hver især kan rådføre sig med andre eksperter, 
hæmsko, idet det i samme punkt (3.2) gøres til en Sektionen tager principielt afstand fra, at der skal kon-
betingelse, at der foretages konsultation af den europæi- sulteres to ekspertgrupper på samme område, 
ske organisation. Sidstnævnte består i sig selv af eksper-
Bryssel, den 25. februar 1988. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg