Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og landene omkring Østersøen« (98/C 73/17)

Det Økonomiske og Sociale Udvalgs informationsrapport om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og landene omkring Østersøen blev enstemmigt vedtaget af Sektionen for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik i januar 1997. ØSU besluttede enstemmigt på plenarforsamlingen i marts 1997 at sende rapporten til Ministerrådet og Kommissionen.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede på plenarforsamlingen den 10. juli 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og landene omkring Østersøen«.

Denne udtalelse er i alt væsentlig baseret på indholdet i ovennævnte rapport.

ØSU har tidligere vedtaget flere udtalelser om forbindelserne mellem EU og landene i Østersøområdet. Disse udtalelser er opført i bilag 1, og de er taget i betragtning i såvel informationsrapporten som i denne udtalelse uden direkte henvisninger.

Sektionen for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, der har gjort det forberedende arbejde med Filip Hamro-Drotz som ordfører, vedtog enstemmigt sin udtalelse den 25. november 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 350. plenarforsamling af 10. og 11. december 1997, mødet den 10. december 1997, med 119 stemmer for og 6 stemmer hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Baggrund og situation

1.1. Ni lande har kyst ud til Østersøen: Tyskland, Danmark, Sverige, Finland, Rusland, Polen, Litauen, Letland og Estland. Desuden regnes bl.a. Norge ofte til samarbejdsområdet omkring Østersøen.

Østersøen har i høj grad været af betydning for Europas historie. Den udgør en vigtig vandvej i Nordeuropa og har gennem tiderne forenet de omgivende lande og folk.

1.2. Situationen i Østersøområdet har ændret sig voldsomt inden for de seneste år, efter at øst-vest-konfrontationen er bragt til ende. Ændringerne kan navnlig tilskrives følgende forhold: Sverige og Finland blev medlemmer af EU i 1995, Tyskland blev genforenet i begyndelsen af 1990'erne, de baltiske lande (Estland, Letland og Litauen) har genvundet deres selvstændighed, Polen har styrket sin økonomiske og politiske stilling, og EU har indgået en aftale med Rusland om partnerskab og samarbejde.

1.3. Østersøen med Botniske Bugt og Finske Bugt er nu på vej til at blive et indhav i EU, i og med at EU's indre marked vinder terræn. Vi befinder os i en ny fase, hvor den nationale selvstændighed respekteres. Den nye situation er baseret på tillid og konstruktiv sameksistens mellem landene i regionen.

Hvad angår naturlige rigdomme, produktionsmidler og menneskelige ressourcer er landene i Østersøområdet godt rustede. Et tættere samarbejde mellem landene vil forbedre mulighederne for at udnytte disse ressourcer.

1.4. Handelen mellem landene ved Østersøen er inden for de seneste år steget med op imod 20 % om året (). Internationaliseringen blandt virksomhederne i regionens overgangsøkonomier ligger endnu i svøb. Ifølge et studium udført af det finske erhvervslivs forskningsinstitut (ETLA) er de største hindringer for økonomisk samarbejde med disse lande mangelfuld lovgivning og manglende efterlevelse af lovgivningen, dårlig behandling af udenlandske virksomheder, store investeringsomkostninger, hindringer for varetransporten og kriminalitet. Også høj inflation, det fortsat meget udbredte kollektiveje, privatiseringsstrukturen og svagheder i den offentlige beslutningsproces svækker mulighederne for økonomisk samarbejde. Vækst i udenrigshandelen mellem Østersølandene og i virksomhedernes direkte investeringer samt et spirende produktionssamarbejde er dog alt sammen tegn på, at udsigterne til økonomisk vækst er gode ().

1.5. Østersøen påvirkes af en række ugunstige forhold og en vedvarende belastning fra forurening og menneskelig overudnyttelse af naturen. EU og landene omkring Østersøen har flere gange konstateret, at den fælles indsats mod miljøforureningen må styrkes, og at de hidtidige foranstaltninger har været utilstrækkelige. Kommissionen for Beskyttelse af Havmiljøet i Østersøen (HELCOM) har eksisteret siden 1974. Alle lande i regionen samt EU er medlemmer af denne kommission.

1.6. De seneste års politiske omvæltninger i de central- og østeuropæiske lande gør en mærkbar udvikling af de fleste forvaltningssektorer samt af infrastrukturen og landenes forudsætninger for samarbejde og integration påkrævet. EU's støtte til samfundsudviklingen i de baltiske lande, Polen og Rusland ydes hovedsagelig gennem TACIS- og PHARE-programmerne samt INTERREG-initiativet. Der ydes også økonomisk støtte gennem bl.a. Den Europæiske Investeringsbank (EIB), Den Internationale Valutafond (IMF), Den Internationale Bank for Genopbygning og Økonomisk Udvikling (IBRD), Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD), Nordisk Investeringsbank (NIB) og Nordisk Ministerråd. Også enkeltlande, ikke mindst EU-landene i Østersøområdet, yder en betydelig bilateral støtte. perioden 1990-1994 udgjorde støtten til Østersøregionen ca. 4,5 mia. ecu (fordelt med ca. 15 % fra EU, 45 % fra enkeltlande og 40 % fra internationale organer), og det forventes, at støtten i perioden 1995-1999 vil blive ca. 4,7 % mia. ecu (fordelt med ca. 20 % fra EU, 45 % fra enkeltlande og 35 % fra internationale organer) ().

1.7. Østersølandenes internationale forbindelser og forbindelserne til EU er fastlagt i en række aftaler. Disse forbindelser har undergået store forandringer i de seneste år, og det må antages, at de styrkes og videreudvikles i fremtiden. De vigtigste aftaler er opført i tabelform i bilag 2.

1.8. Østersølandene kan inddeles i tre grupper:

1) Lande, der er medlem af EU (Tyskland, Danmark, Finland og Sverige).

2) Lande, der har indgået Europaaftaler (Polen, Litauen, Letland, Estland).

3) Rusland, der har indgået en aftale med EU om partnerskab og samarbejde.

1.9. EU har udarbejdet retningslinjer for sin strategi i Østersøområdet. I efteråret 1994 indledte Kommissionen arbejdet med at skabe retningslinjer for EU's Østersøpolitik. Kommissionens Østersøinitiativ er nu vedtaget, og Det Europæiske Råd gentog på sit møde i Firenze i 1996: »at det er vigtigt med en effektiv gennemførelse af Unionens strategi over for Østersøregionen, bl.a. i forbindelse med behovet for at videreudvikle Unionens forbindelse med Rusland« ().

1.10. En lang række samarbejdsfora er aktive i Østersøområdet. Der foregår et bredt lokalt og sektorielt samarbejde. De faglige organisationer gennemfører f.eks. en samordnet indsats inden for rammerne af Sodicoba-projektet. I 1992 oprettede man Østersørådet (CBSS) som et overordnet organ på statsniveau. Ud over Østersølandene er Norge og Island medlemmer, ligesom EU er repræsenteret via Kommissionen.

1.11. CBSS-landenes regeringschefer, Kommissionens formand og en repræsentant for det italienske rådsformandskab mødtes til et topmøde i maj 1996. Hensigten med mødet var at befæste Østersøområdets rolle som et dynamisk, demokratisk og stabilt element i det nye Europa. På topmødet vedtog man en erklæring, hvori bl.a. følgende noteres: »... regeringscheferne diskuterede forskellige foranstaltninger på tre områder: mellemfolkeligt samarbejde og medborgersikkerhed, økonomisk udvikling og integration samt forstærket miljøbeskyttelse. Foranstaltninger på disse områder kan gennemføres ved hjælp af handlingsprogrammer, som udarbejdes af Østersørådet.« () På CBSS's ministermøde i Kalmar i juli 1996 godkendte man iværksættelse af foranstaltninger i overensstemmelse med anbefalingerne fra topmødet ().

1.12. Efter færdiggørelsen af ØSU's informationsrapport er der bl.a. sket følgende i Østersøområdet og -samarbejdet:

1) Kommissionen offentliggjorde i juli 1997 »Agenda 2000« () om EU's udviklingsstrategi, herunder finansiering m.m. Samtidig udkom Kommissionens udtalelser om de enkelte ansøgerlande, heriblandt Østersølandene Estland (), Letland (), Litauen () og Polen ().

På grundlag af sin analyse anbefaler Kommissionen, at man for så vidt angår Østersølandene i første omgang indleder tiltrædelsesforhandlinger med Polen og Estland. Forhandlinger med de øvrige ansøgerlande i Østersøområdet skal først indledes, når forudsætningerne for medlemskab i disse lande er forbedret. Man har planer om at arrangere en europæisk konference om integrationsspørgsmålet med deltagelse af alle lande i Europa.

Det er tanken, at man på EU's topmøde i december 1997 skal træffe beslutning om, hvornår forhandlingerne skal indledes og med hvilke lande samt om hertil knyttede foranstaltninger i forlængelse af Det Europæiske Råds konklusioner fra mødet i København i 1993 og Kommissionens udtalelser.

2) Parlamentet godkendte i juni 1997 en betænkning om Kommissionens Østersøinitiativ ().

Denne betænkning går meget stærkt ind for samarbejde i området. Parlamentet foreslår, at der indledes et parlamentarikersamarbejde i Østersøregionen. Parlamentet anmoder også Kommissionen om i løbet af 1997 at fremlægge en rapport om, hvordan samarbejdet har udviklet sig, og hvilke ressourcer der fremover vil være behov for.

3) Kommissionen fremlagde i maj 1997 en meddelelse om grænseoverskridende samarbejde inden for rammerne af TACIS-programmet ().

Kommissionen begrunder bl.a. behovet for grænseoverskridende samarbejde med Østersøregionens voksende betydning i et udvidet EU. Med det nye instrument stimulerer man naboregioner ved statsgrænser til udvidet samarbejde, bl.a. inden for infrastrukturudvikling. Der er iværksat et antal TACIS-finansierede projekter.

4) CBSS's arbejdsgruppe for økonomisk samarbejde (WGEC) afgav en rapport om sit arbejde til CBSS's ministermøde i juli 1997 (). På grundlag af konklusionerne fra CBSS's ministermøde i Kalmar i juli 1996 var landene navnlig gået nærmere ind på problemer inden for følgende områder: toldprocedurer ved grænsepassage, transport og kommunikation, energi, SMV'er, finansiering, lovgivning, landreformer og fysisk planlægning, handelsaftaler samt støtteforanstaltninger.

Det konkluderes helt overordnet, at arbejdet med de fleste af de nævnte spørgsmål er indledt, bl.a. inden for rammerne af EU's før-tiltrædelsesstrategi og i samarbejdet med Rusland, og at mange af spørgsmålene behandles i flere andre samarbejdsorganer, hvorfor det er vigtigt, at der sker en koordinering af Østersøsamarbejdet. Der lægges særlig vægt på nationale beslutninger og gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med rapportens retningslinjer.

5) CBSS afholdt sit sjette ministermøde i juli 1997 i Riga. I kommunikéet fra dette møde () noterer man med tilfredshed, at der på grundlag af Kommissionens Østersøinitiativ og de handlingsprogrammer, CBSS's ministermøde godkendte i juli 1996, er sket fremskridt i samarbejdet på en lang række områder i det forløbne år. Ministermødet opfordrer Østersølandene til at fortsætte arbejdet med de nuværende samarbejdsspørgsmål og fremme etableringen af et permanent sekretariat for at effektivisere arbejdet. Danmark overtog CBSS-formandskabet indtil næste ministermøde i 1998, som finder sted i Danmark. Man har planer om at arrangere næste topmøde i begyndelsen af 1998 med deltagelse af Østersølandenes stats- og regeringschefer.

6) Oversvømmelserne i Polen, Tyskland og Tjekkiet sommeren 1997 har medført en kraftigt forøget tilstrømning af forurenet vand til skade for Østersøen og dens omgivelser. Den tiltagende overernæring af Østersøen har bl.a. medført en mærkbar stigning i forekomsten af giftige alger, som har spredt sig i et omfang, der gør store dele af Østersøen uegnet til fritidsaktiviteter i sommermånederne.

2. Henstillinger

2.1. På grundlag af konklusionerne i ØSU's informationsrapport og under hensyntagen til den seneste udvikling i regionen noterer ØSU sig,

- at der sker store forandringer i de Østersølande, der ikke er EU-medlemmer, og i forbindelserne mellem regionens lande, samt at disse forandringer bidrager til at styrke Østersøområdets betydning som region, hvilket kan være til gavn for hele Europa,

- at Østersøområdet er et vækstområde med en række økonomiske fordele og produktionsmuligheder, og at det udgør et vigtigt bindeled for transittrafikken i begge retninger, hvilket også kan gavne hele Europa, og

- at der er store forskelle mellem landene omkring Østersøen, navnlig mellem EU-landene og landene uden for, ikke mindst hvad angår velstand, og at der endnu er mange usikkerhedsfaktorer, der vanskeliggør samarbejdet i regionen.

2.2. På dette grundlag fremsætter ØSU følgende henstillinger:

1) ØSU understreger, at stabiliteten i området kan styrkes, ved at EU og medlemstaterne i overensstemmelse med de markedsøkonomiske principper og principperne for det civile samfund og retsstaten støtter reformprocessen i de lande i regionen, der ikke er medlem af EU. ØSU opfatter samarbejdet mellem EU og Østersølandene som et vigtigt multilateralt middel til forebyggelse af politiske konflikter og sikring af økonomisk udvikling, sikkerhed, fred og velstand i Nordeuropa. Samarbejdet bør ikke blot tage sigte på udvikling af forbindelserne mellem EU og de øvrige Østersølande, men skal også stimulere de lande i regionen, der ikke er medlem af EU, til at udbygge deres indbyrdes samarbejde. Da Østersøregionen i dag er det eneste sted, hvor EU og Rusland deler grænse, bør Østersøsamarbejdet også være et middel til styrkelse af samarbejdet mellem EU og Rusland. ØSU peger således på betydningen af et velfungerende multilateralt samarbejde i regionen og betoner, at EU målrettet bør stimulere og udvikle samarbejdsbestræbelserne. Et stærkt engagement fra alle lande i regionen er nødvendigt, hvis samarbejdet skal bære frugt.

2) ØSU mener ikke, at der skulle være behov for nye multilaterale aftaler i Østersøsamarbejdet. De eksisterende aftaler og udvidelsesbestræbelserne (bl.a. i forlængelse af retningslinjerne i Kommissionens »Agenda 2000«-forslag) kan i alt væsentligt fungere som grundlag for udviklingen af samarbejdet. De EU-lande, der endnu ikke har ratificeret de Europa-aftaler med de baltiske lande, der blev underskrevet i juni 1995, bør umiddelbart gøre det. Det er også i EU's interesse, at aftalen med Rusland om partnerskab og samarbejde (PCA) træder i kraft. Udfordringen i de nærmeste år består i at få mest muligt ud af de eksisterende aftaler og gøre en målrettet indsats for at omsætte de muligheder, der ligger i aftalerne, til praksis. Det, der er behov for i Østersøregionen, er en bindende og klar, velstruktureret og samordnet strategi. Østersøsamarbejdet udgør et naturligt grundlag for en nordlig dimension i EU's arbejde, som bl.a. kunne forenes med de aktiviteter, der foregår under det euroarktiske råd for Barentsregionen (oprettet 1993), de nordiske landes samarbejde og et klarere defineret regionalt samarbejde hen over EU's ydre grænser. EU bør aktivt udvikle sin strategi i denne retning.

3) ØSU finder det ønskeligt, at forhandlingerne om EU-medlemskab mellem EU og de Østersølande, der har ansøgt om medlemskab, indledes samtidig, også i forhold til de centraleuropæiske ansøgerlande. Kan dette ikke lade sig gøre, er det meget vigtigt, at der ydes ekstra støtte til de ansøgerlande, man ikke har kunnet indlede forhandlinger med, således at deres forudsætninger for tiltrædelse forbedres så hurtigt som muligt. ØSU mener i denne forbindelse, at Kommissionens udvidelsesstrategi, sådan som den kommer til udtryk i »Agenda 2000«, navnlig hvad angår tiltrædelsespartnerskaber, er en nødvendighed. Det er ØSU's håb, at der hvert år vil blive taget stilling til de enkelte landes forudsætninger for tiltrædelse, og at ØSU får mulighed for at deltage i dette arbejde.

4) ØSU finder det vigtigt, at der skabes en kobling mellem Østersøsamarbejdet og EU's centrale politikområder, bl.a. hvad angår udvidelses- og partnerskabsmålsætninger (se bl.a. »Agenda 2000«), infrastruktur for transport og kommunikation, energi, miljø, uddannelse og beskæftigelse, social dialog, struktur- og regionalstøtte samt, hvad angår ansøgerlandene, forudsætningerne for deltagelse i det indre marked.

EU's strategi bør navnlig tage sigte på udvikling af et funktionelt samarbejde, der bygger på en så konkret handlingsplan som muligt for spørgsmål af fælles interesse. Efter ØSU's opfattelse bør der være fire grundpiller i dette samarbejde: økonomisk vækst og social udvikling, demokrati og sikkerhed, mellemfolkeligt samkvem samt miljøbeskyttelse. ØSU støtter de hidtidige aktiviteter i såvel CBSS, hvor udgangspunktet er de handlingsprogrammer, der blev vedtaget på ministermødet i juli 1996, som i øvrige samarbejdsfora i Østersøområdet og opfordrer dem alle til at fortsætte deres bestræbelser.

5) På det økonomiske område er der efter ØSU's opfattelse navnlig behov for foranstaltninger på følgende områder:

- forbedring af forudsætningerne for planlægning af virksomhedsdrift og virksomhedssamarbejde,

- effektivisering og sammenkobling af energinet og varetransportnet, mennesker og information,

- lettelse af grænseformaliteter,

- indgreb over for kriminel erhvervsvirksomhed,

- harmonisering af handels-, markedsførings-, investerings- og konkurrenceregler samt

- fremme af investeringsgarantier og effektive finansieringsordninger.

Landene uden for EU har brug for praktisk hjælp til modernisering af erhvervslovgivningen og deres institutioner, herunder toldforvaltningen, samt til markedsføring og eksport og inden for varedistribution og logistik. Transithandel og WTO-medlemskab for de Østersølande, der ikke er medlem af EU, bør fremmes. Landbruget og handelen med levnedsmidler kræver også særlig opmærksomhed.

6) ØSU understreger også, at samarbejdet i Østersøregionen bør tage sigte på kulturelle og sociale målsætninger af fælles interesse. Dette område omfatter beskæftigelse, menneskerettigheder, behandlingen af etniske mindretal samt grundlæggende rettigheder, herunder ligestilling, i arbejdslivet og social tryghed i de lande i regionen, der ikke er medlem af EU.

Det indre marked og den såkaldte sociale dimension hænger nøje sammen. En udvidelse i Østersøområdet må således ikke begrænses til etablering af en zone for fri bevægelighed. Såvel en udvidelse som andet samarbejde bør tage udgangspunkt i den europæiske model, der indebærer, at man gør en indsats for at reducere de sociale spændinger og arbejdsløsheden og undgå social uretfærdighed i arbejdslivet.

7) ØSU ser med stor uro på miljøødelæggelsen i Østersøområdet. Denne ødelæggelse er pr. definition grænseoverskridende og bekæmpes bedst inden for rammerne af en regionalt samordnet indsats. Der er behov for beslutsomhed her og nu, hvis Østersøen og dens kystområder skal beskyttes mod forurening og overernæring forårsaget af en række alvorlige udslip. Der kræves i denne forbindelse nye fælles foranstaltninger og ressourcer, og ØSU understreger, at EU navnlig bør støtte HELCOM's gennemførelse af Østersøens beskyttelsesprogram for perioden 1992-2012 og Agenda 21-programmet for Østersøen.

8) ØSU mener, at det regionale og lokale samarbejde omkring Østersøen spiller en helt central rolle. Samarbejde mellem byer og kommuner i de forskellige lande og mellem virksomheder, fagforeninger, uddannelsesinstitutioner, virksomheder og ungdoms-, idræts-, kvinde- og landbrugsorganisationer m.v. bør stimuleres. ØSU finder det vigtigt, at der foregår et samarbejde på græsrodsniveau, og at et sådant samarbejde støttes. EU bør træffe foranstaltninger for at styrke bilateralt samarbejde af denne type i regionen. ØSU støtter også Europa-Parlamentets forslag om et regionalt parlamentarikersamarbejde i Østersøområdet.

Samarbejdet omkring Østersøen bør efter ØSU opfattelse være baseret på de økonomiske og sociale aktørers behov. Det er vigtigt, at handel og industri, lønmodtagere, landmænd, forbrugere og andre ansvarlige interessegrupper i samfundet får fuldgyldig information og kommer til orde gennem en social dialog, der er tilpasset omstændighederne. Disse grupper bør således inddrages i Østersøsamarbejdet på lokalt, nationalt og internationalt niveau. Med et struktureret samspil og de rigtige konsultationsmekanismer kan man få det optimale ud af disse gruppers viden, erfaringer og holdninger, hvilket også er den bedste måde for EU og Østersølandene at få etableret et velfungerende regionalt samarbejde.

ØSU gør opmærksom på, at man i flere tidligere udtalelser har lagt vægt på etablering af bilaterale forbindelser mellem ØSU og interessegrupperne i de central- og østeuropæiske lande. ØSU genfremsætter dette forslag og anbefaler, at EU støtter oprettelsen af fælleskomitéer m.v. med henblik på at give ikke mindst interessegrupper i ansøgerlandene mulighed for at stifte bekendtskab med ØSU og etablere kontakt. Dette kan bl.a. bidrage til at forbedre forudsætningerne for samarbejde og EU-medlemskab for lande i regioner, der ikke er medlem af EU.

9) Efter ØSU's opfattelse bør hensigten med støtte til samfundsændringer i de lande i regionen, der ikke er EU-medlemmer, være at skabe fuldgyldige retsstater inden for en overskuelig fremtid. Vægten bør flyttes fra direkte hjælp til forbedring af forudsætningerne for investeringer. Der skal således ydes tilstrækkelig teknisk bistand, hvis sigte navnlig skal være at give større viden og bedre færdigheder. Programmer, der vedrører Østersølandene (navnlig TACIS og PHARE og programmer under INTERREG), bør gennemføres så effektivt som muligt. ØSU giver derfor Kommissionen sin fulde støtte til de foranstaltninger, den på det seneste har gennemført med henblik på at effektivisere forvaltningen af programmerne.

For at få mest muligt ud af støtteprogrammerne i Østersøregionen bør Kommissionen også gøre det lettere at koble projekter fra forskellige programmer sammen og træffe foranstaltninger, der fremmer projekter i EU's umiddelbare nærhed såvel som grænseoverskridende projekter. ØSU støtter Kommissionens nylige initiativ vedrørende stimulering af grænseoverskridende samarbejde.

ØSU anbefaler desuden, at der gøres en indsats for en forbedret koordinering af de vigtigste målsætninger bag støtten fra henholdsvis EU, de internationale kreditinstanser og enkeltlande, og at EU giver Østersøsamarbejdet den fornødne vægt i forbindelse med udviklingen af struktur og regionalpolitikken og fastsættelsen af EU's finansieringsrammer for årene 2000-2006. Der bør i fremtiden kunne ydes støtte fra Den Europæiske Investeringsbank (EIB) til områder i Østersøregionen, som ligger inden for Ruslands grænser.

10) Efter ØSU's opfattelse udgør CBSS en udmærket ramme for fortsat og bedre koordinering af samarbejdet i Østersøregionen. CBSS's rolle og EU's medvirken bør i denne forbindelse styrkes. Planerne om at etablere et CBSS-sekretariat får ØSU's fulde støtte, og der bør også etableres fælles databaser o.l., således at man får et pålideligt grundlag for at følge med i og registrere fremskridtene i Østersøsamarbejdet. ØSU finder det vigtigt, at alle lande i Østersøregionen sætter mere ind på den nationale gennemførelse af de retningslinjer, som man har tilsluttet sig i CBSS.

Bruxelles, den 10. december 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Elinkeinoelämän tutkimuslaitos (ETLA): Barriers to Economic Cooperation of the Baltic Rim countries.

() Prof. U. Kivikari: The Legacy of Hansa - The Baltic Economic Region, Otava Publishing 1996; C. Fredriksson: Handel och investeringar i Östersjöregionen 1996.

() Kommissionens meddelelse CSE(96) 608 endelig udg.: Baltic Sea Region Initiative (BSRI).

() Formandskabets konklusioner, Det Europæiske Råd i Firenze, juni 1996.

() Østersølandenes topmøde 1996: Formandskabets erklæring og handlingsprogrammer.

() Østersørådet, 5. ministermøde, kommuniké.

() KOM(97) 2000 endelig udg., Vol. I-II and summaries and conclusions on the applications for accession.

() KOM(97) 2006 endelig udg.

() KOM(97) 2005 endelig udg.

() KOM(97) 2007 endelig udg.

() KOM(97) 2002 endelig udg.

() Report on the Commission Communication on the Baltic Sea Region Initiative, A4-0196/97, PE 220.283/fin.

() Meddelelse fra Kommissionen om grænseoverskridende samarbejde inden for rammerne af TACIS-programmet, KOM(97) 239 endelig udg.

() Annual report for the period September 1996 to June 1997, WGEC 52.

() CBSS 6th Ministerial Session, meddelelse.

BILAG I

Andre udtalelser m.m. fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedrørende EU's forbindelser til Østersølandene

- EF's forbindelser med landene i Central- og Østeuropa. Tillæg til initiativudtalelse, september 1991 (Ordfører: Jens Peter Petersen).

- Erhvervs- og samfundslivets interesseorganisationer i Central- og Østeuropa: rådgivende mekanismer. Udtalelse, november 1992 (Ordfører: Ettore Masucci).

- Den Europæiske Unions forbindelser med de baltiske lande. Initiativudtalelse, marts 1993. (Ordfører: Jens Peter Petersen).

- Den Europæiske Union og de associerede lande i Central- og Østeuropa med særlig vægt på fælles problemer inden for miljø, energi, transport og telekommunikation. Informationsrapport, december 1993 (Ordfører: Ettore Masucci).

- Den Europæiske Unions forbindelser med Rusland, Ukraine og Hviderusland. Initiativudtalelse, januar 1995 (Ordfører: Jens Peter Petersen).

- Evaluering af PHARE-programmet. Informationsrapport, oktober 1995. (Ordfører: José Ignacio Gafo-Fernández).

- Den paneuropæiske transportkonference og den sociale dialog - Fra Kreta til Helsingfors. Initiativudtalelse, april 1996 (Ordfører: Eike Eulen).

- Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om det indre marked i 1995. Udtalelse, maj 1996 (Ordfører: Bruno Vever).

- Information om kystregionernes fælles planlægning. Udtalelse, juli 1996 (Ordfører: José Bento Gonçalves).

- Hvidbog om de central- og østeuropæiske lande. Udtalelse, september 1996. (Ordfører: Ettore Masucci).

- EU's udvidelse og landbrugspolitikken. Udtalelse, december 1996 (Ordfører: Jean-Paul Bastian).

- Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og landene omkring Østersøen. Informationsrapport, januar 1997 (Ordfører: Filip Hamro-Drotz).

- Udvidelsen af Den Europæiske Union. Udtalelse, oktober 1997 (Ordfører: Ettore Masucci).

- Kommissionens meddelelse »Agenda 2000«. Udtalelse, oktober 1997 (Ordfører: Vasco Cal og Robert Moreland).

BILAG II

>TABELPOSITION>