Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union"

(2000/C 51/23)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. april 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 2, at afgive en tillægsudtalelse om "En skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Seppo Kallio til ordfører og Hans-Joachim Wilms til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 16. november 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 368. plenarforsamling af 8.-9. december 1999, mødet den 9. december 1999, med 53 stemmer for, 7 imod og 7 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs initiativudtalelse om EU's skovbrugsstrategi

1.1.1. Europa-Kommissionens meddelelse om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union blev offentliggjort den 18. november 1998 som svar på Parlamentets initiativbetænkning. Den 15. december 1998 vedtog Rådet på grundlag af Kommissionens meddelelse en resolution om en skovbrugsstrategi for EU.

1.1.2. Den 31. januar 1997 afgav Europa-Parlamentet "Thomas-betænkningen" om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union, idet man her for første gang anvendte EU-traktatens artikel 138 B, der giver Europa-Parlamentet ret til at afgive initiativbetænkninger.

1.1.3. Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav den 24. april 1997 en initiativudtalelse om "Situationen og problemerne i EU's skovbrug og mulighederne for at udbygge skovbrugspolitikken"(1).

1.1.4. Regionsudvalget afgav den 19. november 1997 en udtalelse om "Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU"(2).

1.1.5. I juni 1997 fremlagde Kommissionen desuden sit Agenda 2000-forslag. Dette forslag omfattede nye finansielle rammer for perioden 2000-2006 samt reformer af landbrugspolitikken og struktur- og regionalpolitikken. I marts 1998 fremlagde Kommissionen sine lovforslag i forbindelse med Agenda 2000, og hele sagskomplekset blev vedtaget på topmødet i Berlin den 26. marts 1999. I dette dokument behandles skovene under forordningen om støtte til udvikling af landdistrikterne.

1.1.6. Den 5. oktober 1999 udsendte Kommissionen en meddelelse om "The State of the Competitiveness of the EU Forest-based and Related Industries" (foreligger endnu ikke på dansk, o.a.).

1.2. EU og den internationale skovbrugspolitik

1.2.1. Den skovbrugspolitiske diskussion i Europa i 1990'erne har overvejende fokuseret på, hvordan man definerer og gennemfører principperne for et bæredygtigt skovbrug. Et bæredygtigt skovbrug blev på den paneuropæiske konference for skovbrugsministre i Helsingfors i 1993 defineret på følgende måde i resolution H1: "Med bæredygtig forvaltning og anvendelse af skove menes, at forvaltningen og anvendelsen af skovene og skovarealerne foregår på en sådan måde, at man bevarer deres diversitet, produktivitet, fornyelsesevne, levedygtighed og muligheden for både nu og på et senere tidspunkt at gennemføre betydelige økologiske, økonomiske og samfundsmæssige aktiviteter på lokalt, nationalt og globalt plan, samt at man ikke skader andre økosystemer." Skovene bør forvaltes på en økonomisk, økologisk/biologisk, samfundsmæssigt og kulturelt bæredygtig måde. Den Europæiske Union har også deltaget aktivt i udviklingen af den internationale skovbrugspolitik. Principperne for en bæredygtig udvikling og et bæredygtigt skovbrug blev defineret på De Forenede Nationers konference om miljø og udvikling i Rio de Janeiro i 1992. Disse principper har i de seneste år vist deres værdi, selvom de ikke er juridisk bindende. Også FN's Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) har været et vigtigt internationalt forum for skovbrugspolitikken.

1.2.2. Efter Rio-konferencen har de europæiske lande afholdt tre skovbrugsministermøder(3) om beskyttelse af de europæiske skove og således fremmet gennemførelsen af de forpligtelser, der blev indgået i Rio. Efter skovbrugsministermødet i Helsingfors har man udviklet europæiske kriterier og indikatorer for bæredygtigt skovbrug, der omfatter alle de grundlæggende elementer: økonomiske, miljømæssige, sociale og kulturelle faktorer.

1.2.3. Den internationale diskussion om skovbrugspolitikken fortsatte i perioden 1995-1997 i Det Mellemstatslige Skovpanel (IPF), hvis arbejde indtil år 2000 videreføres af Internationalt Skovforum (IFF). En af de vigtigste opgaver i IFF-processen er at skabe et globalt juridisk bindende instrument for skovene. Et sådant instrument er af stor betydning, da problemer vedrørende bæredygtigt skovbrug på områder som handel, miljø og finansiering bør løses ud fra et mere overordnet perspektiv. Det konstateres også i EU's skovbrugsstrategi, at Fællesskabet støtter skabelsen af et globalt juridisk bindende instrument for forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af alle skovtyper.

1.2.4. Af andre udfordringer på kort sigt for såvel den europæiske som den internationale skovbrugspolitik kan nævnes skovenes betydning i forhold til klimaændringerne samt indførelse af troværdige skovcertificeringsordninger.

1.2.5. I forbindelse med EU-forhandlingerne om en udvidelse mod øst er det vigtigt at sikre, at skovene i de central- og østeuropæiske lande på lang sigt udnyttes på en økonomisk, økologisk/biologisk, socialt og kulturelt bæredygtig måde, og at EU's skovbrugsstrategi således også vil kunne gennemføres i disse lande.

2. EU's skovbrugsstrategi

2.1. Udgangspunkt: et bæredygtigt skovbrug og en national skovbrugspolitik

2.1.1. Udgangspunktet for EU's skovbrugsstrategi er det såkaldte subsidiaritetsprincip. Dette indebærer, at man med nationale skovprogrammer og -politikker sikrer bæredygtig forvaltning og anvendelse af skovene. EU har således ikke en fælles skovbrugspolitik i stil med den fælles landbrugspolitik. Som Rådet konstaterer i sin resolution, ønsker man, at skovbrug og dermed forbundne kommercielle aktiviteter fortsat skal være underlagt markedskræfterne (punkt 14).

2.1.2. Det er yderst vigtigt, at skovbrugsstrategien tager udgangspunkt i princippet om bæredygtigt skovbrug, såsom det blev defineret i 1993 på den paneuropæiske ministerkonference i Helsingfors om beskyttelse af skovene. Et bæredygtigt skovbrug forudsætter en balance mellem de økologiske, økonomiske, sociale og kulturelle aktiviteter.

2.1.3. Skovbrugsstrategien hilses absolut velkommen, men meddelelsen lader bl.a. spørgsmålet om, hvordan skovbrugsstrategien kan gennemføres på kort og lang sigt, stå ubesvaret hen. Den eneste henvisning til konkrete foranstaltninger sker via Agenda 2000. Strategien mangler desuden klare vurderinger og analyser af de eksisterende foranstaltninger samt visioner for fremtiden. Der foreslås heller ingen konkrete løsninger på de nuværende problemer. I stedet er der nærmest tale om en opregning af eksisterende EU-foranstaltninger på skovområdet.

2.1.4. I skovbrugsstrategien er der taget hensyn til en del af de forslag, ØSU fremsatte i sin tidligere initiativudtalelse(4). I denne udtalelse blev det dog konstateret, at beskyttelse af skovbrugssektorens interesser i EU bl.a. forudsætter, at der tages hensyn til skovbrugssektoren på alle Fællesskabets politikområder. Desuden bør samordningen af skovbrugsanliggender i EU væsentligt effektiviseres. I så henseende er der ikke taget hensyn til ØSU's forslag i skovbrugsstrategien.

2.2. Merværdien af foranstaltninger på EU-niveau

2.2.1. Selvom subsidiaritetsprincippet bør fastholdes i forbindelse med skovbruget, kan man også på EU-niveau have nytte af samarbejde, idet foranstaltninger på fællesskabsniveau kan skabe en merværdi i forhold til de nationale foranstaltninger. I skovbrugsstrategien anses fællesskabsforanstaltninger for hensigtsmæssige i forbindelse med bl.a. udvikling af landdistrikterne, beskyttelse af skovene mod luftforurening og skovbrande, udvikling af et informations- og kommunikationssystem for skovbruget samt FTU og udviklingssamarbejde. Under overskriften "Specifikke skovbrugsrelaterede aspekter" behandles bevarelsen af skovenes biodiversitet, fremme af anvendelsen af træ som fornyelig naturressource og miljøvenlig energikilde, bekæmpelse af klimaændringer samt skovcertificering, der tager hensyn til særlige europæiske forhold.

2.2.2. EU's deltagelse i internationalt samarbejde, både på fælleseuropæisk og globalt plan, skaber også en ønskelig merværdi ved at styrke de nationale foranstaltninger.

2.2.3. I skovbrugsstrategien behandles ikke spørgsmål i tilknytning til træindustrien, eftersom Kommissionens Generaldirektorat for Erhverv har udsendt en meddelelse med titlen "Status over konkurrenceevnen i EU's træ- og papirindustri"(5). ØSU finder det dog vigtigt, at skovbruget og træindustrien koordinerer deres aktiviteter i skovbrugssektoren. Derved kan man såvel økonomisk som miljømæssigt mest effektivt fremme anvendelsen af træ og andre skovprodukter såsom kork og harpiks som fornyelige og miljøvenlige naturressoucer og materialer. Som eksempel på et merværdiskabende samarbejde kan nævnes etableringen af et informationssystem, der skal oplyse den brede offentlighed om, hvordan fornyelige skovressourcer kan bidrage til menneskets velfærd. En sådan kampagne kunne f.eks. komme til udtryk i et skovårsarrangement i EU-regi.

2.2.4. Hvis et bæredygtigt skovbrug skal fungere som grundlag for en konkurrencedygtig europæisk træindustri, må det også være økonomisk bæredygtigt. Også i den internationale handel med råtræ bør principperne om et miljømæssigt og økonomisk bæredygtigt skovbrug respekteres.

2.2.5. Skovsektoren er en meget vigtig kilde til økonomisk velfærd og beskæftigelse i EU. Træindustrien alene beskæftiger ca. 5 mio. mennesker. EU bør derfor fremme de generelle vilkår for skovsektoren og sikre, at skovbruget også fremover vil beskæftige mange mennesker i landdistrikterne. I denne forbindelse er det af afgørende betydning, at de tjenester, skovbrugssektoren yder, udvikles, og at industriens udviklingsmuligheder sikres. Skovbrugets beskæftigelseseffekt er ikke begrænset til træforædling, men omfatter også skovenes biologiske produktion og andre skovprodukter end træ. Desuden beskæftiger skovbruget både skovarbejdere og andre arbejdstagere. Ensidige foranstaltninger, som fører til tab af arbejdspladser, er uheldige. Desuden bør man tilskynde til foranstaltninger, som skaber nye arbejdspladser, samt sørge for videreuddannelse af den faglærte arbejdskraft.

2.3. Fremtidige udfordringer for EU på skovområdet

2.3.1. 65 % af skovarealet i EU er privatejet, og der er 12 mio. skovejere. I diskussionen om de europæiske skove er man ikke altid tilstrækkelig opmærksom på familieskovbrugets centrale betydning. Samarbejde mellem skovejere er et vigtigt instrument, hvis man vil skabe balance på markedet mellem sælgere og købere af råtræ. Det Økonomiske og Sociale Udvalg tillader sig at gå ud fra, at EU's konkurrenceregler anvendes på en sådan måde, at samarbejde af denne type er tilladt i alle EU-medlemsstater. For mange ejere af familieskovbrug er skovbruget af stor økonomisk vigtighed. Skovenes økonomiske betydning og f.eks. træmarkedets funktion betones ikke tilstrækkeligt i skovbrugsstrategien. I flere EU-lande domineres træmarkedet af nogle få store multinationale virksomheder. Det er vigtigt at huske på, at et økonomisk rentabelt skovbrug også fremmer bevarelsen af diversiteten samt af den sociale og kulturelle bæredygtighed. Et tilstrækkelig rentabelt skovbrug sikrer, at der tages hensyn til alle de forskellige aspekter af et bæredygtigt skovbrug, eftersom en del af råvareprisen bruges til foranstaltninger til opretholdelse af skovenes miljømæssige og sociale balance. Også skovprodukter som kork, svampe og bær er vigtige indtægtskilder.

2.3.2. EU's skovbrugsstrategi bør klarere fremme en velfungerende handel med træ og træforædlingsprodukter på grundlag af principperne for bæredygtigt skovbrug. Dette grundlæggende udgangspunkt bør spille en vigtig rolle i de forestående WTO-forhandlinger om regulering af verdenshandelen. Det samme bør gælde EU's udviklingssamarbejde på skovområdet.

2.3.3. ØSU finder det positivt, at man med skovbrugsstrategien vil forbedre samordningen af skovbrugsspørgsmål i EU. Men der mangler konkrete forslag til, hvordan samarbejdet kan forbedres. Også i Rådets resolution fremhæves fordelene ved et effektivt samarbejde. For øjeblikket er der kun enkelte enheder i Kommissionen, der er specialiseret i skovbrug, og skovbrugsanliggender behandles på en meget fragmenteret måde under flere generaldirektorater. Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser behandler skovbruget i relation til EU's eksterne forbindelser, Generaldirektoratet for Erhverv i relation til industrien, Generaldirektoratet for Konkurrence i relation til konkurrence, Generaldirektoratet for Beskæftigelse og Sociale Anliggender i relation til beskæftigelse, Generaldirektoratet for Landbrug i relation til udvikling af landbruget og landdistrikterne, Generaldirektoratet for Udvikling i relation til udviklingssamarbejde, Generaldirektoratet for Miljø i relation til miljøet, Generaldirektoratet for Forskning i relation til forskning, Generaldirektoratet for Regionalpolitik i relation til regionalpolitik og Generaldirektoratet for Energi i relation til energi.

2.3.4. Allerede i forbindelse med gennemførelsen af skovbrugsstrategien vil der imidlertid være behov for en styrket indsats over for skovsektoren og en mere effektiv samordning mellem de eksisterende aktører, således at de forskellige spørgsmål i tilknytning til bæredygtigt skovbrug varetages på en sammenhængende måde. I øvrigt er de skovbrugsrelaterede spørgsmål, der kræver særlig ekspertise i Kommissionen, vokset betydeligt i antal i løbet af 1990'erne. Med FN's konference om miljø og udvikling i Rio de Janeiro har skovbrugs- og miljøpolitikken fået større international betydning. Denne udvikling vil fortsætte, efterhånden som spørgsmål vedrørende biodiversitet og klimaændringer får større vægt i forbindelse med de skovbrugspolitiske beslutninger.

2.3.5. Rådet understreger også, at Den Stående Skovbrugskomité, Den Rådgivende Komité for Skovbrug, herunder Korkproduktion, og Det Rådgivende Udvalg for Fællesskabets Politik vedrørende Træ- og Papirindustrien spiller en væsentlig rolle som rådgivende organer, hvis ekspertise kan udnyttes i forbindelse med alle skovbrugsrelaterede foranstaltninger inden for Fællesskabets politikker. Med de to sidstnævnte udvalg sikres desuden, at alle synspunkter høres og integreres i beslutningsprocessen. Disse udvalg skal have de nødvendige midler for at kunne løse deres opgaver.

2.3.6. Skovbruget i de central- og østeuropæiske lande, der har ansøgt om EU-medlemskab, behøver støtte fra Fællesskabet til forvaltning og bevarelse af skovene og udvikling af et bæredygtigt skovbrug på lang sigt. Flere spørgsmål vækker bekymring, bl.a. integrering af miljøaspektet i skovbruget og udvikling af ejerstrukturer for skovressourcerne. EU bør, hvor det er hensigtsmæssigt, støtte privateje af skovene samt udvikling af de institutionelle forudsætninger for fremme af bæredygtigt skovbrug. Samtidig bør skovsektorens enorme beskæftigelsesmæssige potentiale udnyttes.

2.3.7. De ti central- og østeuropæiske lande har et samlet skovareal på ca. 34 mio. hektar. Med disse landes tiltrædelse vil EU's skovareal blive forøget med ca. en fjerdedel. Desuden har disse lande på lang sigt planer om at rejse skov på 1,5-2 mio. hektar landbrugsjord. Navnlig Polen og Ungarn har høje målsætninger vedrørende skovrejsning. Man har vurderet, at omkring en tredjedel af de central- og østeuropæiske landes skovareal vil blive privatiseret, hvorved der vil opstå 3-4 mio. nye skovparceller. Dermed vil antallet af skovparceller i EU kunne stige fra 12 til 16 mio.

2.3.8. For øjeblikket er de vigtigste skovpolitiske målsætninger for de central- og østeuropæiske lande etablering af skovejersammenslutninger, uddannelse af skovejere og arbejdstagere og styrkelse af deres knowhow samt en forøgelse af skovbrugets effektivitet. Også skovenes mangesidede anvendelse og forbedring af navnlig den økologiske/biologiske bæredygtighed er vigtige målsætninger. En relativt stor del af skovene i de central- og østeuropæiske lande lider under luftforurening. EU's programmer kan udnyttes til gennemførelse af disse målsætninger. I medfør af den såkaldte Sapard-forordning(6) kan der ydes støtte til skovforvaltning og skovrejsning på landbrugsjorder, investering i private brug samt forædling og markedsføring af skovbrugsprodukter.

2.3.9. I forbindelse med udvikling af skovbrug og træbaserede virksomheder støder man på visse strukturproblemer, eftersom rammerne for privateje m.m. først må skabes. I de central- og østeuropæiske lande har man allerede udarbejdet målsætningsprogrammer for aktiviteter i skovbrugssektoren, og støttefonde til fremme af privat skovbrug er under udvikling. EU's skovbrugsstøtte er i vid udstrækning bundet til den nationale finansiering, som i visse lande er yderst begrænset.

2.3.10. Den stærke økonomiske vækst, der forventes i de central- og østeuropæiske lande, rummer både muligheder og trusler for de nuværende medlemsstater. På den ene side vil markedet hurtigt blive meget større, på den anden side kan de nye medlemsstater ryste EU's træmarked og den arbejdsintensive mekaniske træindustri, eftersom træpriserne og udgifterne til arbejdskraft i de central- og østeuropæiske lande fortsat er lave. Den store udfordring for de central- og østeuropæiske lande i den nærmeste fremtid bliver at hæve træindustriprodukternes forædlingsniveau, at standardisere produkterne og at udnytte den nye teknologi. Omkostningerne forventes også at ville stige.

2.4. Agenda 2000

2.4.1. Det konstateres i skovbrugsstrategien, at EU's lovgivningsrammer for skovbruget frem for alt er baseret på Kommissionens Agenda 2000-forslag. I Agenda 2000 behandles skovbruget under forordningen om udvikling af landdistrikter. Skovene er da også af stor betydning i denne forbindelse, hvilket der skal tages hensyn til i en harmonisk udvikling af landdistrikterne. I landdistrikterne spiller skovsektoren en særlig fremtrædende rolle som beskæftigelseskilde. Navnlig skovbruget og små og mellemstore virksomheder inden for mekanisk træindustri er af central betydning for bevarelsen af levedygtige landdistrikter. I forbindelse med udvikling af landdistrikterne bistås Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug af den såkaldte Star-komité (Komitéen for Landbrugsstrukturerne og Udviklingen af Landdistrikterne), hvor medlemsstaternes skoveksperter ikke er repræsenteret, medmindre de specifikt indkaldes til møde. Dette øger den nævnte bekymring over manglen på en helhedsorienteret strategi i forhold til skovbruget og en samordning af de skovbrugsrelaterede spørgsmål.

2.4.2. Hvad angår Kommissionens hidtidige foranstaltninger over for skovsektoren er der behov for en overordnet evaluering, der kan vise, hvor mange EU-midler der er blevet anvendt til skovbrugsstøtte og hvordan. Der foreligger heller ingen nøjagtige oplysninger om, hvorvidt støttemidlerne har fremmet de opstillede mål. Ikke desto mindre giver skovbrugsbestemmelserne i Agenda 2000 nye muligheder for anvendelse af fællesskabsstøtte.

2.4.3. Den støtte, der ydes, skal som overordnet mål fremme udviklingen af skovbrugets økonomiske, økologiske og sociale rolle i landdistrikterne. En vigtig ændring er, at mulighederne for at få støtte til skovrejsning på anden jord end landbrugsjord nu forbedres. Det bliver også lettere at få støtte til miljøbeskyttelse og naturpleje. I øvrigt gør skovbrugsbestemmelserne det lettere at støtte almindeligt skovbrug, dvs. foranstaltninger vedrørende skovpleje og skovning.

2.4.4. Gruppen af potentielle modtagere af skovbrugsstøtte er blevet udvidet til at omfatte både kommuner og skovejersammenslutninger. Før en udvidelse af EU med central- og østeuropæiske lande må EU tage stilling til, hvordan de nye landes skovbrugssektor kan integreres i EU's ordninger.

2.4.5. Man bør tilstræbe en så effektiv anvendelse af EU's fælles midler som muligt. Desuden nævnes det i artikel 14 i Rådets resolution om skovbrugsstrategien, at skovbrug og dermed forbundne kommercielle aktiviteter primært bør være underlagt markedskræfterne. Kommissionen må sikre, at skovbrugsstøtte under Agenda 2000 ikke forvrider konkurrencen på markedet for skovbrugsprodukter, hverken regionalt eller på EU-niveau.

3. Kyoto-protokollen - klimaændringerne og skovene

3.1. I Rio de Janeiro i 1992 vedtog man også FN's klimakonvention om bekæmpelse af klimaændringer. Klimakonventionens mål var at stabilisere drivhusgasserne i atmosfæren på et niveau, der kan forhindre en farlig menneskeskabt indvirkning på klimasystemet. Aftalen trådte i kraft i 1994. Kyoto-protokollen, der præciserede klimakonventionen, blev vedtaget i 1997. Den blev underskrevet af EU i april 1998. I Kyoto-protokollen forpligtede industrilandene og overgangsøkonomierne sig til at nedbringe deres drivhusgasemissioner, således at den samlede emissionsmængde i gennemsnit reduceres med mindst 5 % i forhold til niveauet i 1990. EU skal nedbringe udslippene med 8 % i forhold til niveauet i 1990. Den 16.-17. juni 1998 enedes medlemsstaternes miljøministre i Luxembourg om, hvordan EU skal fordele emissionsreduktionsbyrden mellem de enkelte medlemsstater. Emissionsreduktionsforpligtelserne skal opfyldes 2008-2012, dvs. i den såkaldte første forpligtelsesperiode. Ifølge Det Europæiske Miljøagentur er de nuværende bestræbelser på at opfylde forpligtelserne vedrørende emissionsreduktioner utilstrækkelige, hvorfor EU må effektivisere sine emissionsreduktionsforanstaltninger på alle relevante områder.

3.2. Kuldioxid er den vigtigste drivhusgas. Eftersom skovene binder kulstof under væksten og dermed fungerer som kulstofdræn, spiller skovene også en central rolle i forbindelse med klimapolitik. Det er ikke kun i træet, der er kulstof, men også i jorden. For Finlands vedkommende anslås det således, at jorden under skovene binder næsten ti gange så meget kulstof som træerne. Som det konstateres i EU's skovbrugsstrategi kan man bruge skovene til at påvirke kuldioxidmængden i atmosfæren ved at beskytte eksisterende kulstoflagre og kulstofdræn, udvide skovarealet, erstatte fossile brændstoffer med træbaseret brændsel fra bæredygtigt forvaltede skove og erstatte produkter fremstillet af ikke-fornyelige råstoffer med træprodukter. Træprodukter, der binder kulstof over lang tid, spiller en vigtig rolle for opfyldelsen af emissionsreduktionsforpligtelserne.

3.3. EU vil for sit eget vedkommende tage udfordringen vedrørende klimaændringerne op ved at finansiere anvendelse af vedvarende energikilder. Målet er at fordoble de vedvarende energikilders andel af EU's samlede energiproduktion fra de nuværende 6 % til 12 % inden år 2010. Dette kræver bl.a. en betydelig forøgelse i anvendelsen af biomasse inden for energiproduktion. Bioenergiens andel i de nye skovdominerede medlemsstater (Finland, Sverige og Østrig) er i dag relativt stor (23 %, 18 % og 12 %)(7).

3.4. Kommissionen har også udarbejdet en meddelelse om gennemførelsen af Kyoto-protokollen.

3.5. I Kyoto-protokollen beskæftiger man sig kun med kulstofdræn, der er et resultat af menneskeskabte ændringer i arealanvendelsen og i skovbruget. Til sådanne aktiviteter regnes skovrejsning, genplantning af skov og skovrydning. Der tages kun hensyn til foranstaltninger, som er gennemført efter 1990. Dermed tages der ikke hensyn til principperne for bæredygtigt skovbrug og det langsigtede perspektiv, som karakteriserer al skovbrug.

3.6. I Kyoto blev det bl.a. besluttet, at man ikke ville beskæftige sig med skovning. Man beskæftiger sig heller ikke med produkter fremstillet af træ, selvom de binder kulstof over lang tid. Ifølge Kyoto-protokollen frigøres bundet kulstof, i det øjeblik fældningen sker. I virkeligheden sikrer principperne for bæredygtigt skovbrug, at kulstofbalancen i skoven bibeholdes på lang sigt. Efter fældning lagres kulstoffet blot i træindustriprodukter.

3.7. Der er endnu lang vej, førend Kyoto-protokollen er gennemført. Et meget væsentligt problem er definitionen af de forskellige begreber. Hidtil har protokollen dog næsten udelukkende pålagt skovbrugssektoren nye krav, som skulle kunne opfyldes uden fortolkningsproblemer.

3.8. Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC) er i færd med at udarbejde en ekspertrapport om spørgsmålene vedrørende kulstofdræn i tilknytning til Kyoto-protokollen. Hensigten er at klarlægge den aktuelle situation. Rapporten, der har titlen IPCC Special Report on Land Use, Land Use Change and Forestry, forventes at blive færdig i foråret 2000. Rapporten vil formentlig give et samlet overblik over kulstofdræn og -kilder i sektoren.

3.9. Kyoto-protokollen indeholder tre såkaldte fleksible mekanismer: international emissionshandel, fælles gennemførelse og mekanismen for bæredygtig udvikling. De opstillede reduktionsmålsætninger kan opfyldes enten via nationale foranstaltninger eller gennem udnyttelse af Kyoto-mekanismerne. Med fælles gennemførelse hentydes til en situation, hvor et industriland investerer i et emissionsreduktionsprojekt på et andet udviklet lands territorium og får ret til selv at udnytte den emissionsreduktion, der herved skabes. Via mekanismen for bæredygtig udvikling kan industrien og udviklingslande sammen gennemføre emissionsreduktionsprojekter. Detaljerne i anvendelsen af de fleksible mekanismer vil blive præciseret i IPCC's ekspertrapport. Det er f.eks. uklart, om der skal sættes grænser for emissionshandel. Det skal sikres, at de træplantager, som træindustrivirksomheder etablerer i udviklingslande, ikke kommer til at forvride konkurrencen på træmarkedet på grund af offentlig støtte eller tilsvarende.

4. Skovcertificering

4.1. Grundprincipperne i skovcertificering

4.1.1. Op igennem 1990'erne har skovbrugssektoren stået over for de skiftende udfordringer, som problematikken vedrørende en bæredygtig udvikling skaber. Som svar på disse udfordringer gik man i begyndelsen af 1990'erne i gang med at udvikle forskellige markedsbaserede certificeringsordninger på frivillig basis.

4.1.2. Skovcertificering defineres som en procedure, hvor en uafhængig tredjepart udsteder et bevis eller certificerer, at de pågældende skove forvaltes og anvendes bæredygtigt i overensstemmelse med en fastlagt standard. Med skovcertificering kan man fortælle forbrugere og kunder, at det råtræ, der er brugt til de produkter, de køber, kommer fra skove, der forvaltes og anvendes bæredygtigt. Med certificering kan man på et markedsmæssigt grundlag fremme bæredygtigt skovbrug og opfylde kundernes behov. Når man udarbejder skovcertificeringsordninger bør man respektere principperne om pålidelighed, gennemsigtighed og omkostningseffektivitet, og alle parter skal kunne deltage.

4.1.3. Bæredygtig anvendelse af skovene har en lang tradition i Europa. En stram retlig ramme og et meget bredt udvalg af skovpolitiske værktøjer er den bedste måde at garantere en bæredygtig forvaltning og anvendelse af skovene i de forskellige lande. Certificering af de europæiske skove kan i bedste fald skabe aktive forbrugere, der kræver produkter på markedet, som er fremstillet på basis af råmateriale fra bæredygtigt forvaltede skove. Dermed kan certificering både fremme bæredygtigt skovbrug og herigennem salget af træprodukter som sådan.

4.1.4. EU har en vigtig rolle at spille for så vidt angår øget anvendelse af træ i stedet for konkurrerende materialer. Med bæredygtigt skovbrug kan man forhindre, at træprodukter erstattes med produkter baseret på mindre miljøvenlige materialer som aluminium eller plastic. Mange forbrugere forbinder ikke anvendelse af plastic med olieboringer eller stålindustri med minedrift og er således ikke altid opmærksomme på disse materialers miljøvirkninger.

4.2. Eksisterende skovcertificeringsordninger

4.2.1. Forest Stewardship Council (FSC), der er stiftet i Mexico i 1993, er en international organisation, der er grundlagt af miljøorganisationer. FSC består af tre kamre, hvor økonomiske, sociale og miljømæssige interesser er repræsenteret. FSC certificerer ikke selv skove, men fremmer dels de principper og kriterier for bæredygtighed, som organisationen har opstillet, dels ibrugtagning af lokale standarder for skovbruget. Endvidere akkrediterer FSC certificeringsorganer og overvåger disse organers virksomhed og anvendelsen af FSC-mærket. FSC har spillet en central global rolle i forbindelse med udvikling af skovcertificering.

4.2.2. I august 1998 startede det fælleseuropæiske skovcertificeringsprojekt (Pan European Forest Certification, PEFC), der er baseret på resolutionerne fra skovministrenes møder i Helsingfors i 1993 og Lissabon i 1998. Hensigten med projektet er at skabe en pålidelig international skovcertificeringsordning for de nationale certificeringsordninger samt indbyrdes godkendelse. PEFC definerer og opstiller nogle grundlæggende krav og procedurer, som skal indgå i de enkelte landes certificeringsordninger med tilhørende standarder, såfremt landene ønsker at være omfattet af PEFC-ordningen. Denne certificeringsordning tager også sigte på små og mellemstore familieskovbrug.

4.2.3. Repræsentanter for familieskovbrug, kommunalt og statsligt skovbrug og træindustri og handel fra 17 europæiske lande har deltaget i udviklingen af ordningen. USA, Canada, Malaysia og Australien har deltaget i processen som observatører. Miljø- og forbrugerorganisationer samt fagforeninger er blevet indbudt til en åben diskussion med repræsentanter for PEFC. PEFC-ordningen startede i juni 1999. Den tager også sigte på en bedre udnyttelse af beskæftigelsespotentialet i skovsektoren.

4.3. EU's rolle i forbindelse med skovcertificering

4.3.1. Skovcertificering behandles i skovbrugsstrategien for Den Europæiske Union som et særligt skovrelateret spørgsmål. Det konstateres f.eks. i skovbrugsstrategien, at Kommissionen forholder sig positivt til udvikling af den nævnte fælleseuropæiske skovcertificeringsordning.

4.3.2. Samarbejde på EU-niveau i forbindelse med skovcertificering kan indledes, hvis medlemsstaterne ønsker det. De hurtige fremskridt, der er sket med den fælleseuropæiske skovcertificeringsordning, viser, at den europæiske skovbrugssektor er villig til at samarbejde om fremme af bæredygtigt skovbrug og salg af træprodukter. EU skal sikre, at de certificeringsordninger, der bruges i EU, respekterer principperne for fri handel, og at certificeringssystemerne er åbne og retfærdige. Skovcertificeringsordningerne har kun realistiske muligheder for at blive en succes på markedet, hvis de opnår forbrugernes og andre interessegruppers accept.

5. Konklusioner

5.1. ØSU beklager, at skovbrugsstrategien for Den Europæiske Union ikke indeholder tilstrækkelig mange konkrete vurderinger og analyser af Fællesskabets nuværende aktiviteter og problemer inden for skovbrugssektoren. ØSU ønsker også klarere målsætninger for fremtiden, hvor der tages hensyn til EU's udvidelse mod øst og den øvrige udvikling, der påvirker skovbrugssektoren.

5.2. ØSU finder det positivt, at skovbrugsstrategien er baseret på subsidiaritetsprincippet og på princippet om et økonomisk, økologisk/biologisk, socialt og kulturelt bæredygtigt skovbrug.

5.3. ØSU gør opmærksom på, at skovbrugssektoren beskæftiger mange mennesker i EU. Unionen bør da også fremme såvel skovbrugsstrategiens gennemførelse som anvendelsen af træ og andre skovbrugsprodukter som fornyelige og miljøvenlige materialer, der kan bidrage til forbedring af beskæftigelsessituationen i EU. Navnlig udvikling af de tjenester, skovbrugssektoren tilbyder, samt sikring af industriens udviklingsmuligheder spiller en central rolle.

5.4. ØSU finder det påkrævet, at Kommissionen styrker sin indsats i relation til skovbrugssektoren for så vidt angår spørgsmål, hvor man med aktioner på EU-niveau kan opnå en merværdi i forhold til de nationale aktioner.

5.5. ØSU finder det påkrævet, at Kommissionen væsentligt effektiviserer koordineringen af skovbrugsspørgsmål mellem forskellige generaldirektorater, således at spørgsmålene vedrørende en bæredygtig udvikling af skovene kan tackles på en integreret måde. Den nye Kommission bør væsentligt styrke og puste liv i forvaltningen og koordineringen af skovbrugsanliggender i lyset af skovenes hastigt voksende betydning som et nøgleområde i en bæredygtig udvikling. Skovbrugssektoren spiller en central rolle for EU's økonomiske, sociale og miljømæssige udvikling.

5.6. ØSU understreger skovbrugssektorens positive beskæftigelsesvirkning, ikke mindst i landdistrikterne. Et bæredygtigt skovbrug bidrager også til en harmonisk udvikling af de regioner, der domineres af landdistrikter.

5.7. Efter ØSU's opfattelse må Kommissionen sikre, at den nye støtte til skovbruget i Agenda 2000 ikke forvrider konkurrencen på markedet for træ og andre skovbrugsprodukter regionalt eller i EU. ØSU kræver, at anvendelsen af denne støtte overvåges nøje, og at der løbende foretages evalueringer af Fællesskabets anvendelse af sine økonomiske midler.

5.8. ØSU finder det vigtigt, at meddelelsen fra Kommissionens Generaldirektorat for Erhverv om EU's træindustri og dens konkurrenceevne harmonerer med skovbrugsstrategien. En konkurrencedygtig træindustri skal have et rentabelt og bæredygtigt skovbrug som grundlag.

5.9. ØSU gør opmærksom på, at såvel medlemsstaterne som EU må opfylde forpligtelserne vedrørende bekæmpelse af klimaændringerne ved f.eks. at fremme anvendelsen af vedvarende energikilder og træ og andre skovbrugsprodukter.

5.10. EU skal sikre, at principperne for bæredygtigt skovbrug følges i forbindelse med gennemførelsen af den såkaldte Kyoto-protokol. ØSU gør opmærksom på, at træindustriprodukter fungerer som langfristede kulstofdræn. EU bør desuden mere effektivt informere medlemsstaterne om mulighederne for anvendelse af de såkaldte fleksible mekanismer.

5.11. ØSU gør opmærksom på, at skovcertificering blot er ét af mange skovbrugspolitiske instrumenter, der kan bruges til at verificere, at der er tale om bæredygtigt skovbrug, og dermed til at fremme markedsføringen af træprodukter. EU må sikre, at de certificeringsordninger, der anvendes i EU, respekterer principperne om fri handel, og at de er frivillige, åbne, retfærdige og omkostningseffektive.

5.12. ØSU kræver, at EU følger nøje med i, hvad der sker inden for skovbruget og de hertil knyttede sektorer i de central- og østeuropæiske lande samt jævnligt gennemfører analyser af, hvilke muligheder, trusler og udfordringer en optagelse af nye medlemsstater indebærer for EU. Vurderingerne skal være baseret på beslutningerne fra det paneuropæiske møde for skovministre om bæredygtigt skovbrug.

5.13. ØSU mener, at EU aktivt bør arbejde for skabelsen af et globalt juridisk bindende instrument for forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af alle skovtyper på grundlag af de skovbrugsprincipper, der blev vedtaget i Rio.

5.14. ØSU kræver, at EU deltager aktivt i den internationale skovbrugspolitiske diskussion og beslutningerne i bl.a. IFF-forhandlingerne og FAO.

5.15. ØSU finder det vigtigt, at der i de kommende WTO-forhandlinger tages hensyn til principperne for bæredygtigt skovbrug, når man diskuterer international handel i relation til skovbrugssektoren.

Bruxelles, den 9. december 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 206 af 7.7 1997.

(2) EFT C 64 af 27.2.1998.

(3) Strasbourg 1990, Helsingfors 1993 og Lissabon 1998.

(4) EFT C 206 af 7.7 1997.

(5) KOM(1999) 457 endelig udg.

(6) Rådets forordning (EF) nr. 1268/1999 af 21. juni 1999, EFT L 244 af 16.9.1999, s. 64.

(7) KOM(97) 599 endelig udg. (af 26. november 1997).

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 2.2.1

Efter "skovbruget" i første linje ændres teksten til følgende:

"... skovbruget, opfordrer ØSU til, at der samarbejdes på EU-plan, idet der herigennem opnås bedre resultater end ved brug af nationale foranstaltninger alene."

Begrundelse

Det er af stor betydning, at der inden for skovbruget samarbejdes så meget som muligt på EU-plan, hvilket bør komme til udtryk i teksten.

Afstemningsresultat

For: 29, imod: 30, hverken for eller imod: 3.

Punkt 2.3.7

Tredje punktum, som indledes med "EU bør, hvor det er hensigtsmæssigt ...", udgår og erstattes af følgende:

"Det er af stor betydning, at man vedvarende stimulerer et bæredygtigt skovbrug. Da forvaltningen af skove ligger i hænderne på private, det offentlige og organisationer såsom naturværnsforeninger, er det vigtigt, at der i EU tilvejebringes en ramme, inden for hvilken spørgsmål vedrørende ansvarlig forvaltning af skove kan drøftes".

Hensigten med sidste punktum i punkt 2.3.7 kan med fordel anføres i et særskilt afsnit.

Begrundelse

Det tilkommer ikke EU at udtale, at privateje af skove skal fremmes. I EU kan der ud over privatpersoner også findes andre organisationer, som sørger for ansvarlig forvaltning af skove.

Afstemningsresultat

For: 27, imod: 35, hverken for eller imod: 2.