Udbredelsen af det makroregionale koncept med støtte fra INTERACT har over tid ført til fremkomsten af en bred vifte af interessegrupper og netværk dannet af forskellige aktører med forskellige beføjelser og kapaciteter. Forskellige partnere har således fået mulighed for at samarbejde på specifikke områder såsom forskning og innovation (f.eks. DanuBalt-projektet om sundhed).

Strategierne har styrket samarbejdet på visse politikområder, f.eks. masterplanen for sejlbarheden af Donaus vandveje, udvidelsen af sammenkoblingsplanen for det baltiske energimarked (BEMIP), strategien for tilpasning til klimaforandringer i Østersøområdet eller hovednetkorridorerne og deres forbindelser til centrale grænseoverskridende infrastrukturer. Strategier for intelligent specialisering er blevet anvendt til at fremme en mere effektiv innovationspolitik og integrere interregionalt samarbejde i nye værdikæder på tværs af grænserne.

De makroregionale strategier er gradvist blevet integreret på en række EU-politikområder, f.eks. inden for forskning, klima og miljø. Det samme gør sig gældende for nationale politikker, selv om MRS-prioriteternes integrering i nationale eller regionale programmer, navnlig i programmer, der modtager støtte fra ESI-fondene, sker på forskellige niveauer.

De makroregionale strategier har øget interessen for europæisk territorialt samarbejde og territorial samhørighed og merværdien heraf. De anvendes ligeledes i stigende grad på sektorspecifikke politikområder for at sikre en bedre gennemførelse af politikker på tværs af grænserne på en integreret måde. Enhver strategi er forbundet med tværgående spørgsmål, uanset hvor udviklet den er, jf. nedenfor.

I stedet for at forelægge statusrapporter om de makroregionale strategier på forskellige tidspunkter og på en fragmenteret måde vil Kommissionen offentliggøre en samlet rapport hvert andet år fra udgangen af 2016, jf. Rådets konklusioner om EUSALP. Det vil gøre det muligt at sammenligne makroregionale strategier og give alle berørte institutioner tilstrækkelig indsigt med henblik på en oplyst debat.

Denne rapport tjener to formål. For det første indeholder rapporten en vurdering af status for gennemførelsen af strategierne, og der gøres status over de vigtigste resultater og fremføres eksempler på god praksis. For det andet trækker rapporten på tidligere erfaringer, og der fremsættes en række anbefalinger om den mulige fremtidige udvikling, herunder i lyset af den fremtidige samhørighedspolitik.

Makroregionale strategier tilfører samhørighedspolitikkens samarbejdsdimension merværdi. De er en platform for tværsektoriel forvaltning på flere myndighedsniveauer i flere lande, der ligeledes er åben for tredjelande. De kan spille en væsentlig rolle ved at hjælpe disse lande med at styrke deres forbindelser med EU og afbøde eventuelle negative virkninger ved EU's ydre grænser.

Siden Det Europæiske Råd godkendte EU-strategien for Østersøområdet (EUSBSR) i 2009, er der blevet udviklet yderligere tre makroregionale strategier: EU-strategien for Donauområdet (EUSDR) i 2011, EU-strategien for området omkring Adriaterhavet og Det Joniske Hav (EUSAIR) i 2014 og EU-strategien for Alperegionen (EUSALP) i 2016.

De nye makroregionale strategier (MRS) er blevet udviklet af en række EU-medlemsstater og regioner som et supplement til traditionelle landepolitikker om territorial forvaltning. De har til formål at imødegå fælles udfordringer, f.eks. innovationsdrevet vækst, miljø eller klimaforandringer, på grundlag af en bottom-up-tilgang med inddragelse af nationale, regionale og lokale aktører.

Globaliseringen har gjort landene mere indbyrdes afhængige, og i dag skal problemer løses på tværs af grænser. Det skal i denne forbindelse overvejes, hvordan makroregioner som nye funktionsområder kan bidrage til at forbedre gennemførelsen af EU's politikker og programmer og til at opnå territorial samhørighed, jf. artikel 174 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

De fleste af disse initiativer og foranstaltninger har brug for fremdrift og ville drage nytte af en stærkere koordinering i og mellem de involverede lande med henblik på at opnå hurtige resultater. Den praksis, hvor de årlige fora kombineres med ministermøder, bidrager hertil og styrker samtidig de makroregionale strategiers politiske profil. Erfaringerne i Østersøområdet viser f.eks., at langsigtet strategisk tænkning fortsat skal danne grundlag for det makroregionale samarbejde.

Forvaltning

De makroregionale strategier er normalt baseret på et forvaltningssystem med tre niveauer, dvs. et politisk niveau, et koordineringsniveau og et operativt niveau. De enkelte strategier har etableret strukturer og mekanismer baseret på de principper, der er beskrevet i Kommissionens rapport om forvaltning .

De har fokus på en optimal anvendelse af eksisterende finansielle ressourcer (f.eks. ESI-fondene, Horisont 2020, Cosme, Life), bedre gennemførelse af eksisterende lovgivning og bedre anvendelse af eksisterende institutioner. Et eksempel på god praksis findes i Sverige, der har etableret et nationalt Østersønetværk for at fremme gennemførelsen af EUSBSR på nationalt plan. Netværket samler forskellige aktører (f.eks. nationale agenturer, länsstyrelsen, regionale foreninger, kommuner og forvaltningsmyndigheder), der er involveret i strategien.

Spørgsmålet om ejerskab til makroregionale strategier er blevet mere aktuelt på grund af presset for at levere resultater. Der tages også skridt til at etablere platforme for interessenter med inddragelse af civilsamfundet og andre organisationer.

Det roterende MRS-formandskab får stadig større betydning, da de fleste lande har erkendt, at formandskabets rolle ikke er begrænset til at arrangere de årlige fora, idet det også fastlægger den strategiske retning.

Erfaringerne viser imidlertid, at denne tilgang til strategigennemførelse har sine begrænsninger. Der er således udfordringer på følgende områder: effektive koordinerings- og samarbejdsstrukturer, sikring af beføjelser til centrale aktører med ansvar for gennemførelsen (nationale koordinatorer, medlemmer af styregrupper) og af tilstrækkelige menneskelige og finansielle ressourcer, repræsentation og tilsagn fra alle deltagende lande, sikring af de nødvendige kompetencer, styregruppernes kontinuitet og stabilitet.

Dette er fælles udfordringer for alle makroregionale strategier, om end i varierende grad. I EUSBSR har medlemsstaterne mange prioriterede områder, der afspejler de mange forskellige interessentinteresser, på trods af en nylig revision af handlingsplanen. I EUSDR er der stadig behov for at sikre et bedre match mellem prioriteter og ressourcer. Medlemsstaterne skal under alle omstændigheder påtage sig det fulde ansvar for deres gennemførelsesopgaver og supplere Kommissionens arbejde.

I EUSALP er koordineringen mellem bestyrelsen og tiltagsgrupperne fortsat uklar. Der skal gøres en yderligere indsats for at styrke dette afgørende aspekt. Der skal ske store fremskridt på forvaltningsområdet gennem en mere aktiv inddragelse af deltagende lande og en følelse af ejerskab.

Der er også fokus på forvaltning i EUSAIR. Kommissionen har været nødsaget til at træde til for at afhjælpe en stadig mangel på ressourcer fra deltagende lande, forsinkelser i udpegningen af medlemmer og lav deltagelse i styregruppemøder for at undgå, at hele processen gik i stå. Denne tilgang er hverken bæredygtig eller ønskelig.

Overvågning og evaluering

Der er et stigende behov for at sætte stærkere fokus på strategiernes centrale prioriteter, hvilket ikke mindst påpeges af Kommissionen. Det er i denne forbindelse vigtigt at tilpasse de makroregionale strategier til EU's bredere politiske beslutningsstrategier for at sikre en løbende tilpasning til identificerede mål, da dette øger chancerne for at levere resultater. Uden klart definerede indikatorer og mål er det vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang målene er nået. Et solidt overvågningssystem baseret på resultatorienterede tiltag er af afgørende betydning for mulighederne for at vurdere og forvalte de enkelte makroregionale strategier og for rapporteringen som grundlag for fremtidig beslutningstagning.

I overensstemmelse med Rådets konklusioner om EUSAIR og EUSALP har Kommissionen taget en række specifikke skridt på dette område.

Der er for nylig blevet fastlagt en række ændrede indikatorer og mål for EUSDR's prioriterede områder, således at de er i overensstemmelse med strategiens udvikling. Der blev fastlagt en række indikatorer og mål for EUSBSR i 2012. For EUSAIR og EUSALP vil denne proces blive finjusteret i de kommende måneder.

Kommissionen har ligeledes iværksat en række supplerende tiltag såsom tilrettelæggelse af deltagerorienterede workshopper med bistand fra eksperter, støtte til særlige territoriale overvågningssystemer og en evalueringsundersøgelse af de makroregionale strategier. Resultaterne af disse tiltag forventes at foreligge i løbet af 2017. De vil imidlertid kun være nyttige, hvis de centrale interessenter deltager i processen og tager fuldt ejerskab.

Disse tiltag bør ligeledes gøre det nemmere for de politiske beslutningstagere at beslutte, hvilke prioriteter og tiltag der skal finansieres, navnlig under hensyntagen til de budgetmæssige begrænsninger, og i påkommende tilfælde begrænse prioriteterne til de områder, hvor den makroregionale tilgang skaber reel merværdi.

Der skal stadig gøres store fremskridt på dette område. Dette kræver fælles styring og fælles mål baseret på et langsigtet perspektiv.

Finansiering

De makroregionale strategier indgår nu i lovgivningsrammen for ESI-fondene for 2014-2020, hvor de enkelte lande opfordres til at tilpasse deres programmeringsprioriterer til MRS-prioriteterne og forvaltningsmyndighederne opfordres til at styrke forbindelserne mellem programforvaltere og centrale aktører med ansvar for gennemførelsen af makroregionale strategier. Rækkevidden af oplysningerne fra forvaltningsmyndighederne er varierende og afhænger af myndighedernes fokus på dette område. Der er fremskridt og god praksis, herunder målrettede indkaldelser, bonus til projekter af makroregional relevans, direkte støtte til strategiprojekter eller MRS-repræsentanters deltagelse i programovervågningsudvalg (f.eks. det slovakiske operationelle program for forskning og innovation for 2014-2020 og det litauiske program for udvikling af landdistrikter for perioden 2014-2020).

Det er imidlertid stadig en udfordring at matche strategierne og finansieringsmulighederne. Den løbende dialog mellem programforvaltningsmyndighederne og aktørerne bør fremmes yderligere. Forvaltningsmyndighederne bør integrere de makroregionale strategier mere proaktivt i deres programmål, og de bør integrere og koordinere relevante aktiviteter i programmerne mere effektivt.