DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/129

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om hvilken rolle og perspektiver for Afrikas socialøkonomi i udviklingssamarbejdet? (initiativudtalelse)

2011/C 44/21

Ordfører: Luca JAHIER

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 17. december 2009 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Hvilken rolle og perspektiver for Afrikas socialøkonomi i udviklingssamarbejdet?

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som vedtog sin udtalelse den 17. juni 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 464. plenarforsamling den 14.-15. juli 2010, mødet den 15. juli 2010, følgende udtalelse med 116 stemmer for, ingen imod og 1 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Socialøkonomien er af stor betydning på verdensplan. Den udmærker sig ved sin innovationsevne, ved at være dynamisk, fleksibel og modstandsdygtig også under alvorlige kriser og ved sin evne til at rumme alle og især de fattigste og mest marginaliserede grupper i alle samfund. Ifølge meget pålidelige skøn beskæftiger den 10 % af verdens erhvervsaktive befolkning (1), og den er overalt i verden i vækst. Socialøkonomiens kendetegn og særlige dynamik gør, at den adskiller sig fra andre typer af økonomier, samtidig med at den supplerer og undertiden også indgår i synergier med andre virksomhedsformer.

1.2 Socialøkonomien i Afrika er en sektor, der indtil nu i vidt omfang har været glemt af hele det internationale samfund, herunder Den Europæiske Union. Den anerkendes ikke for det, den er, og bliver derfor heller ikke aktivt inddraget i politikkerne og i hørings- og beslutningsprocesserne. I Afrika er den ikke desto mindre en fast forankret del af traditionelle solidariske systemer bestående af kollektive og fælles virksomheder, som ofte udvikler sig til kooperative virksomheder eller en række forskellige gensidige foretagender. Mange af organisationerne i socialøkonomien yder desuden et meget afgørende bidrag til den meget store sektor, som er den uformelle økonomi.

1.3 I en verdensdel, hvor mellem 80 og 95 % af den samlede befolkning er beskæftiget i den uformelle økonomi, kan socialøkonomien blive drivkraften bag en gradvis udvikling og ændring af leve- og arbejdsvilkårene, så de bliver forenelige med høje standarder for menneskelig værdighed og social sikring, samtidig med at aktørerne kan forblive på markedet og yde et afgørende bidrag til den sociale og økonomiske udvikling i Afrika.

1.4 I en tid hvor virkningerne af den økonomiske krise kan mærkes, har ILO formelt anerkendt socialøkonomiens innovative karakter, og at den kan yde et betydeligt bidrag til den lokale udvikling med indkaldelsen af den første konference om socialøkonomien, der fandt sted i Johannesburg den 19.-21. oktober 2009, og hvor man vedtog en vigtig handlingsplan. I lyset af den robusthed, som socialøkonomien og især de kooperative virksomheder har vist sig at være i besiddelse af under krisen, har Verdensbanken og IMF vist fornyet interesse for socialøkonomien.

1.5 Det er derfor i EU's interesse som verdens største bidragsyder at koble sig på dette internationale initiativ. FN's internationale år for kooperativer i 2012 kunne være en god anledning.

EØSU foreslår følgende foranstaltninger for at hjælpe den afrikanske socialøkonomi inden for rammerne af udviklingssamarbejdet:

— Det skal sikres, at EU formelt anerkender socialøkonomiens indflydelse på og bidrag til udviklingen i Afrika.

— Socialøkonomien skal optages på listen over ikke-statslige aktører, der i henhold til Cotonouaftalen skal deltage i gennemførelsen af aftalen.

— Støtten til de ikke-statslige aktører skal fordobles inden for rammerne af de regionale og nationale strategidokumenter.

— Det skal sikres, at de ikke-statslige aktører, herunder den afrikanske socialøkonomi, omfattes af de fremtidige forbindelser mellem EU og AVS-landene i perioden efter 2020.

— Socialøkonomien skal inkluderes i partnerskabet mellem EU og Afrika, navnlig i det 7. partnerskab om migration, mobilitet og beskæftigelse.

— De afrikanske kooperativer skal inkluderes i EU's politikker for samarbejde om udviklingen af landbruget og landdistrikterne i Afrika.

— Den afrikanske socialøkonomi skal støttes gennem EU's tematiske programmer Investering i mennesker og Ikke-statslige aktørers og lokale myndigheders rolle i forbindelse med udvikling.

— Aktørerne i socialøkonomien skal tilskyndes til at etablere netværk (nord-syd og syd-syd), og disse netværk skal styrkes.

— Uddannelse, erhvervsuddannelse, kulturelt samarbejde og ligestilling mellem kønnene skal fremmes inden for rammerne af EU's programmer og politikker.

— Det bidrag, som socialøkonomien yder til skabelsen af anstændige arbejdspladser i Afrika, skal anerkendes og afspejles i EU's samarbejdspolitikker.

— Socialøkonomien skal omtales i Den Europæiske Beretning om Udvikling for 2010, der vil se nærmere på social sikring.

— Gunstige betingelser for socialøkonomien, herunder passende juridiske rammer, udvikling af kompetencer, adgang til finansiering og netværk, skal fremmes.

— Det intrainstitutionelle samarbejde i Europa skal styrkes gennem fremme af socialøkonomien.

— Socialøkonomien skal omfattes af de eksisterende strategiske partnerskaber mellem Kommissionen og ILO.

I overensstemmelse med disse anbefalinger forpligter EØSU sig til aktivt at inddrage aktørerne i den afrikanske socialøkonomi i sine aktiviteter, ikke mindst i EU/AVS-opfølgningsudvalget.

2. Situationen for og størrelsen af socialøkonomien i Afrika

2.1 Socialøkonomien udgøres af alle de virksomheder og organisationer, navnlig kooperativer, gensidige selskaber, foreninger, fonde og sociale virksomheder, der er særligt kendetegnet ved, at de producerer varer, tjenesteydelser og viden, samtidig med at de søger at opnå bestemte økonomiske og sociale mål og fremmer solidariteten (2). Med den definition er socialøkonomien en vigtig økonomisk faktor ikke kun i Europa, men også i andre verdensdele begyndende med Afrika.

2.2 Der er tale om et meget rummeligt begreb, hvor der lægges vægt på de forskellige organisationers og virksomheders fællestræk, og det er ikke i dag muligt i praksis at foretage en nøjagtig opgørelse over socialøkonomiens udbredelse og størrelse i de enkelte lande i Afrika eller i Afrika samlet set. Dog kan man tegne et billede af de kendetegn, der er fælles for de forskellige typer af organisationer og virksomheder i socialøkonomien i Afrika.

2.3 Traditionelt er en af de vigtigste komponenter i socialøkonomien kooperativet, der af ILO er defineret som en uafhængig forening af personer, der frivilligt har fundet sammen for at opfylde deres fælles økonomiske, sociale og kulturelle ønsker og behov ved hjælp af en virksomhed, som de kollektivt ejer, og hvor magtbeføjelserne udøves demokratisk (R 193, 2002). I Afrika blev kooperativet »importeret« af kolonimyndighederne og blev med uafhængigheden en af de mest udbredte former for økonomisk og social organisation i den del af verden (Develtere, Pollet & Wanyama, 2009). I langt de fleste tilfælde etablerede de nye uafhængige regeringer imidlertid meget tætte forbindelser til kooperativerne og anvendte dem som redskaber til mobilisering og kontrol i forskellige sociale og økonomiske sammenhænge. Først med liberaliseringerne i 90'erne har de afrikanske kooperativer kunnet løsrive sig fra den alt for store afhængighed af staten, som tidligere var typisk for dem, og igen fået det element af autonomi, frivillighed og internt demokrati, der er kendetegnende for den kooperative model, og således er de igen blomstret op og har vundet udbredelse.

2.4 I de sidste 15 år er kooperativets udbredelse og popularitet således steget voldsomt. Som Develtere, Pollet & Wanyama (2009) (3) har påvist ved at analysere tal fra 11 afrikanske lande, er antallet af aktive kooperativer i flere tilfælde (Kenya, Ghana og Senegal for bare at nævne nogle) mere end fordoblet i forhold til perioden 1989-1992, og de er blevet en fast bestanddel af den nationale økonomi.

2.5 De fleste afrikanske kooperativer er ejet af kunderne og findes inden for landbruget, men der er ligeledes mange inden for lån- og kreditgivning. Ifølge WOCCU var der i 2007 ca. 12 000 kreditforeninger med over 15 mio. medlemmer i 23 lande og ca. 3,5 mia. USD i opsparing (Fonteneau & Delvetere, 2009). I mange regioner i Afrika er de således de væsentligste mikrofinansieringsinstitutioner. Der findes også kooperativer inden for bygge-, forsikrings- og distributionssektoren. Det anslås, at ca. 7 % af befolkningen i Afrika i dag er medlemmer af et kooperativ.

2.6 Gensidige selskaber har i bund og grund som mål at levere sociale tjenester til medlemmerne og medlemmernes familier gennem deling af risici og ressourcer og er aktive på området for social beskyttelse, særligt inden for sundhed og sundhedsydelser. Tallene og virkningerne er betragtelige. Det menes, at der i hvert fald er 500 gensidige selskaber, der er aktive i Vestafrika, og at de når ud til flere hundredetusinde mennesker. I Rwanda har sundhedsministeriet siden 2003 ladet denne type selskaber været omfattet af strategien for bedre adgang til sundhedsydelser, idet det indregner det forhold, at 75 % af befolkningen ifølge ministeriets tal er medlemmer af i hvert fald ét gensidigt selskab. De findes imidlertid ikke kun inden for sundhedssektoren. Også inden for andre sektorer findes der organisationer og/eller virksomheder, der har karakter af gensidige selskaber. Dette gælder de såkaldte tontines i den fransktalende del af Afrika og credit unions (kreditforeninger) i kreditsektoren i den engelsktalende del af Afrika og begravelsesforeninger, som leverer begravelsestjenester i flere lande, heriblandt Etiopien og Sydafrika.

2.7 For første gang i Afrika vedtog UEMOA's ministerråd den 26. juni 2009 en forordning (nr. 07/2009) om gensidige selskaber. De grundlæggende værdier, som karakteriserer de gensidige principper, er fastlagt og anerkendt som værende gennemsigtighed, social ansvarlighed, demokrati, ligebehandling, ligestilling og solidaritet. Principperne afgrænser også andre elementer, der er særligt karakteristiske for gensidige selskaber, nemlig: frivilligt og ikke-diskriminerende medlemskab, almennyttigt formål, deltagelsesdemokrati, solidarisk engagement, uafhængighed og selvstændighed, en forvaltningskomité, hvis arbejde er frivilligt, og ansvarlig deltagelse.

2.8 En anden meget udbredt gruppe inden for alle sektorer i Afrika, i landdistrikterne såvel som i byerne, er foreningen, som dækker over frivillige organisationer, lokalt baserede organisationer, velgørende organisationer, ikke-statslige organisationer (ngo'er) osv. Antallet af foreninger med tilknytning til socialøkonomien er eksploderet med demokratiseringen i 90'erne takket være bedre juridiske rammer og en fleksibel struktur, der gør det muligt at tilpasse foreningsmodellen til meget forskellige samfundsmæssige behov. I denne gruppe er den rolle, som ngo'erne spiller, særlig vigtig, idet de ofte i samarbejde med lignende organisationer og institutioner i nord er i stand til at mobilisere meget store ressourcer og derfor handle i større målestok. Ligeledes er arbejdsmarkedsparterne i flere lande ofte aktive med at fremme strukturer og initiativer inden for socialøkonomien.

2.9 Som følge af den måde de er organiseret og fungerer på, er kooperativerne, de gensidige selskaber, foreningerne og de andre organisationer og virksomheder i socialøkonomien af stor økonomisk og social betydning i Afrika. Først og fremmest tilbyder de arbejdspladser og direkte og demokratisk deltagelse i organiseringen og fordelingen af ressourcerne. Desuden sikrer organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien i kraft af, at de når ud til store dele af samfundet og ofte findes i de fattigste landdistrikter, hvor statens foranstaltninger er begrænsede eller ikke eksisterende, at også de mest sårbare grupper (fattige, kvinder, handicappede, ufaglærte arbejdstagere, migranter osv.) har adgang til sociale og/eller økonomiske tjenester. Hvad enten der er tale om mikrofinansiering eller læge- og socialhjælp til personer med HIV/AIDS, deltagelse i et landbrugskooperativ eller en begravelsesforening, tilvejebringer organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien sociale beskyttelsesforanstaltninger på et solidarisk og fællesskabsbaseret grundlag, der samtidig producerer varer og tjenester, som uden tvivl er af økonomisk betydning og direkte med til at mindske fattigdommen.

2.10 Stillet over for virkningerne af den globale økonomiske og finansielle krise, der i Afrika skal lægges oveni virkningerne af fødevare- og energikrisen i 2007-2008 (4), får organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien endnu større betydning. I takt med at den økonomiske og sociale situation for store dele af befolkningen i udviklingslandene blev værre, burde regeringerne i disse lande have styrket og udvidet de ofte mangelfulde sociale sikringssystemer. Der er her tale om et område, hvor socialøkonomien allerede er stærkt repræsenteret og aktiv og ofte træder til, hvor statens foranstaltninger er mangelfulde eller ufuldstændige uden dermed at fritage regeringerne og institutionerne for deres rolle og ansvar.

3. ILO's program

3.1 Socialøkonomien rummer i kraft af sine særlige kendetegn muligheder for at skabe nye arbejdspladser, sikre større respekt for grundlæggende arbejdsrettigheder, øge den sociale sikring og fremme den sociale dialog. Dette er helt i overensstemmelse med de strategiske mål, som Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) har opstillet med henblik på at tilvejebringe og garantere »anstændigt arbejde«, der er defineret som arbejde udført »under forhold, hvor der råder frihed, lighed, sikkerhed og menneskelig værdighed«. Anstændigt arbejde har længe været ILO's primære mål og betragtes som centralt i planerne for nedbringelse af fattigdommen, ligesom det er et redskab til fremme af bæredygtig, rummelig og retfærdig udvikling.

3.2 I ILO's dagsorden for anstændigt arbejde i Afrika, 2007-2015 (ILO, 2007), opregnes Afrikas muligheder og udfordringer, når det gælder om at gøre anstændigt arbejde til virkelighed overalt i Afrika og om at sikre en passende økonomisk og social udvikling i Afrika. De væsentligste udfordringer er arbejdsløshed, underbeskæftigelse og fattigdom, betydningen af social beskyttelse for udviklingen og problemerne knyttet til social udstødelse og udbredelsen af HIV/AIDS. I dokumentet nævnes socialøkonomien ikke udtrykkeligt nogetsteds. Men idéerne, foranstaltningerne, fokuset på kooperativer og foreninger, den centrale rolle, som ligestilling, deltagelse og social beskyttelse spiller, er alle elementer, der er forenelige med principperne for socialøkonomien.

3.3 ILO har gennem årene oparbejdet betydelig kompetence på det socialøkonomiske område ved at udnytte traditionelle instrumenter, men også ved at oprette en særlig afdeling for kooperativsektoren (EMP/COOP) og iværksætte en række programmer om teknisk bistand både for hele det afrikanske kontinent (f.eks. CoopAfrica) og i de enkelte lande, f.eks. SAY JUMP! i Sydafrika.

3.4 Det er derfor ikke et tilfælde, at det var ILO, der først tog fat på den internationale debat om socialøkonomien i Afrika; først ved at bestille en række analyser og studier om især kooperativsektoren i Afrika og dernæst arrangere en konference om socialøkonomien - Afrikas svar på den globale krise - i Johannesburg i oktober 2009. Mødet, som havde deltagelse af repræsentanter fra hele Afrika, blev afsluttet med vedtagelsen af en handlingsplan (5) om fremme af organisationer og virksomheder inden for socialøkonomien i Afrika.

3.5 Handlingsplanen fastlægger fire strategiske mål:

— På verdensplan forpligter ILO og aktørerne i socialøkonomien sig til at fremme og arbejde for mere udbredt anerkendelse af virksomhederne og organisationerne i socialøkonomien og at øge antallet af partnerskaber mellem nord og syd og mellem Afrika og andre regioner.

— På regionalt plan forpligter de sig til at fremme virksomheder og organisationer i socialøkonomien, bl.a. ved at finde ressourcer til at etablere et program for socialøkonomien i Afrika.

— På nationalt plan er målet at skabe, styrke og/eller fremme de juridiske, institutionelle og politiske rammer, der er nødvendige for at udvikle og styrke virksomhederne og organisationerne i socialøkonomien.

— Endelig er opgaven på mellem- og mikroniveau at sikre, at virksomhederne og organisationerne i socialøkonomien er effektive og dermed bedre i stand til at opfylde befolkningens behov for social sikring, indkomstskabelse, fremme af beskæftigelsen og respekten for rettigheder i forbindelse med arbejde, fødevaresikkerhed og miljøbeskyttelse, kampen mod HIV/AIDS, social udstødelse osv.

3.6 Virkningerne af den internationale økonomiske og finansielle krise lagt oveni virkningerne af de forudgående fødevare- og energikriser gør det særligt tvingende, at målene i Johannesburghandlingsplanen opfyldes. ILO har vurderet, at beskæftigelsessituationen er usikker for ca. 73 % af arbejdstagerne i Afrika syd for Sahara. Denne andel kan i 2009 være steget til 77 %, hvilket sandsynligvis vil øge migrationstrykket både internt i Afrika og mod Europa, da mange arbejdstagere vil søge mod en bedre fremtid. Konsekvenserne af krisen kan allerede mærkes med færre direkte udenlandske investeringer i såvel infrastruktur som i vareproduktion og et fald i antallet af pengeoverførsler fra emigranter. Flere og mere solide virksomheder og organisationer i socialøkonomien er med til at skabe nye arbejdspladser og er således et reelt alternativ til migration.

3.7 Endelig har kooperativernes helt væsentlige bidrag til den socioøkonomiske udvikling for nylig fået De Forenede Nationer til at udnævne 2012 til internationalt år for kooperativer. Med initiativet får organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien lejlighed til at fremme og udbygge den funktion, de varetager.

4. Muligheder for og anbefalinger vedrørende EU-deltagelse og nye politiske prioriteter

4.1 Socialøkonomien er en væsentlig faktor i Den Europæiske Union, og dens økonomiske og sociale betydning vinder stadig større anerkendelse. EØSU udarbejdede i 2006 den første omfattende rapport herom (6). I 2009 anerkendte Europa-Parlamentet socialøkonomien som et væsentligt element i den europæiske integration, idet det henviste til, »at socialøkonomien udgør 10 % af europæiske virksomheder, hvilket svarer til 2 millioner virksomheder eller 6 % af den samlede beskæftigelse, og har et stort potentiale for at skabe og opretholde et stabilt beskæftigelsesniveau« (7). Endelig har EØSU anbefalet, at forskellige virksomhedsmodeller, herunder dem i socialøkonomien, anerkendes og værnes om (8).

4.2 Socialøkonomien som sådan er ikke et af de områder, hvor EU iværksætter aktioner under de eksterne udviklingssamarbejdsprogrammer, men alle de sektorer, hvor socialøkonomien er aktiv i Afrika, er på EU's liste over prioriterede indsatsområder: social sikring, sundhed, social inklusion, beskæftigelse, udvikling af landbruget og landdistrikterne, mikrofinansiering og kultur. Så de rette EU-instrumenter og -interventionsområder findes allerede, de er bare ikke specifikt indrettet til at yde støtte på dette særlige område.

4.3 Alligevel anbefaler EØSU, at EU formelt anerkender eksistensen af en socialøkonomi i Afrika, så der kan tages højde herfor i EU's udviklingssamarbejde. Det kunne være af særlig interesse og merværdi for EU at gøre dette til en prioritet på Unionens dagsorden. På den ene side ville det fremme et udtrykkeligt samarbejde med internationale organisationer som ILO og Verdensbanken og dermed fremkalde de synergier mellem systemer, som er en stor fordel i udviklingssamarbejdet. På den anden side ville de store europæiske aktører i socialøkonomien blive inddraget, hvilket kunne være med til at sikre opbakning fra befolkningen i EU til at øge EU-bistanden til tredjelande.

4.4 Det mest effektive middel til at sikre, at socialøkonomiens indflydelse på og bidrag til udviklingen i Afrika begrebsmæssigt anerkendes er at støtte sektoren ved hjælp af EU's eksisterende partnerskaber med Afrika, dvs. gennem Cotonouaftalen og partnerskabet mellem EU og Afrika.

4.4.1 Med hensyn til Cotonouaftalen er det beklageligt, at 2010-revisionen allerede er blevet afsluttet, og at der ikke blev indarbejdet bestemmelser om socialøkonomien i den reviderede aftale. EU's delegationer i Afrika bør ikke desto mindre træffe foranstaltninger for at sikre, at organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien hurtigt optages på listen over aktører, der skal registreres og inviteres til høringer.

4.4.2 Revisionen i 2015 bør endvidere bruges som anledning til udtrykkeligt at anerkende socialøkonomien og inkludere den i kategorien af »ikke-statslige aktører«, som skal orienteres og høres om samt inddrages i gennemførelsen af aftalen, ligesom de skal gives de økonomiske ressourcer og muligheder for at udvikle den kapacitet, som sikrer, at de reelt kan deltage.

4.4.3 EØSU mener, at overvejelserne om EU's forbindelser med AVS-landene efter 2020, hvor Cotonouaftalen udløber, ikke blot bør sikre, at der indarbejdes institutionelle bestemmelser om ikke-statslige aktører svarende til dem, der findes i Cotonouaftalen, men også sikrer, at socialøkonomien specifikt er omfattet af denne kategori.

4.5 Hvad angår partnerskabet mellem EU og Afrika, kan der knyttes direkte forbindelser mellem målsætningerne og aktionerne under det 7. partnerskab om migration, mobilitet og beskæftigelse og målene og aktionerne i socialøkonomien, ikke mindst med hensyn til at skabe arbejdspladser, gradvist at gøre den uofficielle økonomi officiel og fremme anstændigt arbejde. I den sammenhæng vil det 3. topmøde mellem EU og Afrika i november 2010 og de nye handlingsplaner, der skal vedtages på topmødet, være en konkret lejlighed til at fremme socialøkonomien. For eksempel kunne den nye handlingsplan for partnerskabet være opdelt som følger:

— Mål: anerkende og fremme socialøkonomien som et middel til at bygge bro mellem den officielle og uofficielle økonomi og stimulere skabelsen af anstændige arbejdspladser.

— Aktion: styrke kapaciteten og kompetencerne hos aktørerne i den afrikanske socialøkonomi ved at udvikle særlige kurser, især om ledelse, på erhvervsuddannelsesinstitutioner og universiteter.

— Aktion: gøre det lettere for aktørerne i socialøkonomien at få lån og mikrokredit.

— Aktion: bistå de afrikanske regeringer med at fastlægge en passende juridisk, politisk og institutionel ramme for de socialøkonomiske virksomheders og organisationers fremme og virke.

4.6 På sektorniveau er organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien i Afrika meget aktive inden for landbrugssektoren og udvikling af landdistrikterne. Der er givet konkrete tilsagn på området med EU/Afrika-strategien for landbruget og med meddelelsen om fremme af landbruget i Afrika (9). Imidlertid omtales den kooperative sektor, som er en af grundpillerne i den afrikanske socialøkonomi, ikke i nogen af dokumenterne. Der er ikke desto mindre talrige muligheder for aktioner og samarbejde med afrikanske landbrugs- og landkooperativer, hvilket vil gå godt i spænd med målsætningen om at sætte »fokus på bedre governance på landbrugsområdet« og støtte »kapacitetsopbygningen i den del af Afrikas offentlige og private organisationer, der beskæftiger sig med landbrug« (10).

4.6.1 Det skal endvidere bemærkes, at instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde omfatter et tematisk program om fødevaresikkerhed - endnu en sektor, hvor de eksisterende EU-instrumenter og -programmer kunne anvendes til at anerkende den afgørende rolle, som organisationerne og virksomhederne i den afrikanske socialøkonomi kan spille i det europæiske udviklingssamarbejde.

4.7 Et andet relevant tematisk program under instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde er Investering i mennesker, der har til formål at udvikle menneskelige ressourcer og kan anvendes til støtte til uddannelse og udvikling af iværksætterevnerne hos aktørerne i socialøkonomien i Afrika.

4.7.1 Denne målsætning ville harmonere med bestemmelserne i ILO's erklæring om udvikling af færdigheder, navnlig inden for ledelse. Uddannelse og erhvervsuddannelse er helt afgørende for at styrke kompetencerne hos organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien og sætte sidstnævnte i stand til at konkurrere på markederne. Man bør derfor især satse på uddannelse og erhvervsuddannelse af kvinder, hvis rolle i Afrikas økonomier, ikke mindst i landbrugssektoren og landdistrikterne, ofte undervurderes

4.8 Med hensyn til uddannelse og erhvervsuddannelse i udvikling af færdigheder og forbedring af forvaltningen bør EU fremme og arbejde for at skabe forbindelser mellem europæiske og afrikanske organisationer og virksomheder i socialøkonomien. Udveksling af erfaringer, god praksis og teknisk bistand mellem nord-syd og syd-syd ville medvirke til at styrke de afrikanske strukturer (11). EØSU giver derfor sin opbakning til at etablere og styrke nord-syd og syd-syd netværk inden for socialøkonomien som en vigtig kanal for samarbejde og overførsel af tekniske kompetencer mellem organisationer og virksomheder i socialøkonomien.

4.9 Uddannelse og erhvervsuddannelse er også vigtig af hensyn til kvalitet i arbejdet og mere generelt for det kulturelle samarbejde. Som EØSU flere gange tidligere har anført, er begge af stor betydning for jobskabelsen. EU bør derfor medtænke disse sektorer, når det inkluderer den afrikanske socialøkonomi i sine programmer og politikker.

4.10 Når det gælder jobskabelse - ikke mindst i landdistrikterne - der sammen med social sikring og ligestilling mellem mænd og kvinder er noget af det, der kendetegner socialøkonomien, kunne visse aspekter af EU/Afrika-strategien kædes sammen med målsætningerne i Johannesburghandlingsplanen. Dette gælder først og fremmest indsatsområde 3 under partnerskabet mellem EU og Afrika om migration, mobilitet og beskæftigelse, der vedrører beskæftigelse og fattigdomsbekæmpelse og lægger hovedvægten på principperne om anstændigt arbejde.

4.11 Et andet redskab, der kan sikre, at socialøkonomiens betydning for Afrikas udvikling anerkendes begrebsmæssigt, kunne være Den Årlige Europæiske Beretning om Udvikling, som i 2010 tager fat på spørgsmålet om social sikring. Der er her tale om et område, hvor organisationerne og virksomhederne i socialøkonomien som allerede anført (12) spiller en nøglerolle ikke mindst i Afrika. Desuden ville en udtrykkelig omtale af Afrikas socialøkonomi i udviklingsberetningen for 2010 gøre det muligt at udarbejde en specifik politik om social sikring i EU's udviklingssamarbejde, hvilket for øjeblikket mangler.

4.12 EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at sætte gang i en kortlægning af medlemsstaternes indsats, når det gælder samarbejde med aktørerne i den afrikanske socialøkonomi med henblik på en bedre koordinering og fordeling af arbejdet mellem EU og medlemsstaterne.

4.13 Den afrikanske socialøkonomi kan kun bidrage effektivt til at udrydde fattigdommen, hvis der er de rette forudsætninger, herunder passende lovrammer, kapacitetsopbygning, finansieringsmuligheder og netværk mellem organisationer i den afrikanske og europæiske socialøkonomi. Med hensyn til de retlige rammer bør EU og ILO tilskynde de afrikanske myndigheder til at oprette et register over organisationerne i socialøkonomien og til at vedtage lovgivning, som gør det muligt for disse aktører at arbejde effektivt. Lovgivningen bør også dække det vigtige spørgsmål om ejendomsretten til produktionsmidlerne. EU og medlemsstaterne kunne formidle bedste praksis fra de europæiske lande med den mest aktive socialøkonomi.

4.13.1 EU's støtteaktioner til kapacitetsopbygning og etablering af netværk mellem aktører i socialøkonomien bør forvaltes på nationalt, regionalt og kontinentalt niveau, især gennem Cotonouaftalen, EU/Afrika-strategien og det tematiske program Ikke-statslige aktørers og lokale myndigheders rolle i forbindelse med udvikling (instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde) (13). Aktiviteterne kunne også være støtte til koordinering, beskyttelse og dialog, vertikal og horisontal integration af organisationerne i socialøkonomien, uddannelse osv.

4.13.2 Med henblik herpå bør organisationerne i socialøkonomien inkluderes i kategorien af ikke-statslige aktører, der er omfattet af de ovenfor nævnte tematiske programmer. Desuden bør bevillingerne til disse tematiske programmer og de supplerende tematiske programmer, som socialøkonomien er en integreret del af (14), i forbindelse med revisionen af de kommende finansielle overslag (2014-2020) samlet set øges til det dobbelte, sådan som EØSU tidligere har udtrykt ønske om (15). Uanset EU-finansieringen bør man fremme og fortsætte koordineringsarbejdet, dialogen, synergiskabelsen og de konkrete samarbejdsprojekter mellem de forskellige socialøkonomiske sektorer i Europa og Afrika og især mellem organisationerne i Afrika. Tilsvarende bør midlerne til programmerne under Den 11. Europæiske Udviklingsfond (EUF, 2014-2019) forøges for at give socialøkonomien mulighed for at udnytte den bistand, der er bevilget til disse programmer.

4.14 Et andet forhold, der er kendetegnende for et gunstigt klima, er først og fremmest de ikke-statslige aktørers reelle muligheder for at opnå finansiering på grundlag af forenklede procedurer.

Noget særligt og helt nyt er de langfristede lån, der er til rådighed for de mest strukturerede aktører i socialøkonomien. Det er EU's opgave at gøre det nemmere at få adgang til disse lån ved hjælp af de allerede eksisterende instrumenter eller ved at etablere nye instrumenter.

4.15 Endelig ser EØSU gerne, at der etableres et intra- og interinstitutionelt europæisk samarbejde for at fremme socialøkonomien i Afrika.

— Europa-Parlamentet, der allerede har vedtaget en beslutning om socialøkonomiens indflydelse på den europæiske integration (16), opfordres til at vedtage endnu en beslutning om den afrikanske socialøkonomis bidrag til at udrydde fattigdommen og til at betro udarbejdelsen heraf til udvalget for udvikling og/eller Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU.

— Det belgiske formandskab for EU i andet halvår af 2010, hvor det tredje topmøde mellem EU og Afrika finder sted, anmodes om aktivt at arbejde for større anerkendelse af og støtte til socialøkonomien i Afrika.

— Kommissionen anmodes om at undersøge mulighederne for at indarbejde socialøkonomien som tema i det strategiske partnerskab om udvikling mellem Kommission og ILO, der har som sigte at nedbringe fattigdommen, medvirke til opnåelse af millenniumudviklingsmålene og iværksætte programmet om anstændigt arbejde til alle (17).

Bruxelles, den 15. juli 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Forberedende dokument til ILO-konferencen i Johannesburg den 19.-21. oktober 2009, se bilag 3.

(2) Se. art. 1 i indledningen til Plan of action for the promotion of social economy enterprises and organisations in Africa, et dokument, der blev udarbejdet til den regionale ILO-konference om The Social Economy - Africa’s Response to the Global Crisis i Johannesburg, den 19.-21. oktober 2009, og se endvidere diagrammet i bilag 2.

(3) Se bilag 3.

(4) Der henvises til udtalelse REX/285 - CESE 1954/2009 om støtte til udviklingslandene til at håndtere krisen, ordfører: Luca Jahier.

(5) Se bilag 1 og http://www.ilo.org/public/english/region/afpro/addisababa/pdf/se_planofaction_en.pdf.

(6) CIRIEC, Socialøkonomien i Den Europæiske Union, CESE/COMM/05/2005.

(7) Europa-Parlamentets beslutning om socialøkonomien (ordfører: Patrizia Toia, 19. februar 2009).

(8) EUT C 318 af 23.12.2009, s. 22.

(9) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Fremme af landbruget i Afrika - Forslag til et samarbejde på regionalt og kontinentalt plan om udvikling af landbruget i Afrika (KOM(2007) 440 endelig).

(10) Det strategiske partnerskab mellem Afrika og EU: En fælles Afrika-EU-strategi, punkt 73.

(11) Et godt eksempel på et nord-syd netværk inden for socialøkonomien er ESMED-netværket (Socialøkonomiens Euro-Middelhavs-Net), der omfatter organisationer fra Spanien, Frankrig, Italien, Marokko, Portugal og Tunesien. Det støtter og fremmer udveksling og projektsamarbejde inden for rammerne af Euro-Middelhavspartnerskabet.

(12) Se punkt 2.8 og 2.9 ovenfor.

(13) Som det fremgår af programmets artikel 5.1.2 støtter EU initiativer, som bidrager til flere tværnationale udvekslinger, tillidsskabende foranstaltninger, etablering af netværk og koordineringsaktiviteter mellem ikke-statslige aktører og lokale myndigheder (nord-syd, syd-syd).

(14) Der er bl.a. tale om de tematiske programmer Investering i mennesker og Fødevaresikkerhed inden for rammerne af instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejdet.

(15) Se punkt 6.3 i udtalelsen REX/285-2009 om støtte til udviklingslandene til at håndtere krisen, ordfører: Luca Jahier.

(16) Se fodnote 4.

(17) Se http://ec.europa.eu/europeaid/what/social-protection/documents/memorandum_of_understanding_ec_ilo_en.pdf.