Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "De små og mellemstore virksomheder i EU's øområder"

(2002/C 149/15)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 30. maj 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 23, stk. 3, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Nikolaos Vassilaras til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. april 2002.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 390. plenarforsamling af 24.-25. april 2002, mødet den 25. april 2002, med 87 stemmer for, 1 imod og 7 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Hensigten med Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse er at tilskynde Rådet og Kommissionen til at finde en ny tilgang til den politik, der udspringer af konklusionerne fra topmødet i Nice [7.-8. december 2000, punkt J (57)], og gennem sine forslag bidrage til udarbejdelsen af særlige foranstaltninger, der er en absolut nødvendighed for at kunne fremme SMV'ers udvikling i øområderne inden for rammerne af EU's politik på de forskellige områder.

1.2. ØSU mener, at den manglende konkurrenceevne, som SMV'er i øområder oplever på det indre marked, skyldes de permanente problemer, som disse regioner står over for i kraft af deres status som øområde.

1.3. ØSU er opmærksom på, at "Den første situationsrapport om økonomisk og social samhørighed"(1), indeholder et afsnit om "områder med alvorlige geografiske eller naturlige handicap", hvilket ØSU gentagne gange har efterspurgt. ØSU konstaterer endvidere, at der i rapporten tages højde for de kriterier, der kendetegner et ø-område (havmiljø, øens størrelse og afstanden til andre landområder), og for, at nogle øer har indtil flere handicap (øområder, bjergområder og tyndt befolkede områder), hvilket er et skridt i den rigtige retning.

1.4. ØSU agter at se nærmere på EU's gældende politikker for små og mellemstore virksomheder, såvel som på den praksis, der gælder for støtte og subventioner under EU-lovgivningen, under hensyntagen til

a) retsgrundlaget i Amsterdam-traktatens artikel 158;

b) erklæring nr. 30, der er vedhæftet som bilag til Amsterdam-traktaten;

c) EU's kommende udvidelse;

d) revisionen af samhørighedsfonden og af regionalpolitikkerne efter 2006;

e) konkurrence og globalisering;

f) den sæsonbestemte karakter af beskæftigelsen i øområdernes SMV'er;

g) den manglende diversificering af aktiviteter og økonomi;

h) ØSU's forudgående udtalelser;

i) NUTS-nomenklaturen vedrørende en rimelig fordeling af midlerne fra strukturfondene og Samhørighedsfonden;

j) gennemførelsen af det europæiske charter for mindre virksomheder.

2. Særkendet ved små og mellemstore virksomheder i øområder

2.1. EU er sammensat af regioner, som har forskellige udviklingsniveauer. Regionalpolitikken inddeler dem som følge deraf i forskellige niveauer eller mål (1 og 2). Man kan imidlertid konstatere, at ugunstigt stillede øområder har et udviklingsefterslæb, på trods af at 95 % af indbyggerne på øerne er omfattet af mål 1 og 2.

2.2. Det bør her understreges, at den vanskelige gennemførelse af projekter, manglen på egne ressourcer, de geografiske og demografiske forhold, de små markeder, afhængigheden af hovedlandet, en ustabil økonomi, sæsonarbejdet og den manglende diversificering af økonomien er med til at hindre, at øområdernes SMV'er får del i EU-programmerne.

2.3. Øområdernes SMV'er råder over en meget ringe administrativ organisationskapacitet og forvaltningskapacitet, hvilket afskærer dem fra at blive inddraget i informations- og forvaltningsprocedurerne i de forskellige nationale og europæiske programmer, der er beregnet på dem. Disse programmer opfattes ofte som teknokratiske og ikke tilpasset til den virkelige verden i mikrovirksomhederne, som ønsker mere enkle procedurer. Dertil kommer, at denne manglende forvaltningskapacitet indebærer, at disse mikrovirksomheder står magtesløse over for en finansiel sektor, det være sig banker eller andre finansieringsinstitutter, som de ikke blot har svært ved at kommunikere med og følgelig at forhandle med, men som det derudover er næsten umuligt at samarbejde med. En generel utilstrækkelig adgang til oplysninger er med til at lægge hindringer i vejen for adgangen til EU-midler og bistand fra pengeinstitutter. Dette skyldes primært den fjerne beliggenhed, det lave kvalifikationsniveau og den utilstrækkelige informationsformidling. Specifikke formidlingscentre i stil med Info-centrene udgør en egnet løsning, der kan være svaret på nogle af disse problemer. Disse centre bør være genstand for en løbende evaluering.

2.4. Trods de sidste års betydelige indsats, som ofte har været finansieret af EU-midler, har øerne fortsat et udviklingsefterslæb, og flere af dem oplever en tilbagegang. Denne situation skyldes, at selv mål 1, som også omfatter fastlandsregioner eller den respektive medlemsstat, ikke tilgodeser deres status som øområde.

2.5. Øerne i EU dækker et samlet areal på 110000 km2 (dvs. 3,4 % af EU's territorium) og har næsten 14 mio. indbyggere (dvs. 3,5 % af EU's befolkning). Trods afvigelserne i størrelse og befolkning, har øerne en lang række problemer til fælles, navnlig af økonomisk og social art, hvor det eneste, der varierer, er problemets intensitet (se vedlagte tabel - kilde: Eurostat, Euriles).

2.6. Som ØSU har understreget gentagne gange i sine udtalelser, står samtlige ugunstigt stillede øområder, som er omfattet af Amsterdam-traktatens artikel 158, over for de samme problemer uanset deres størrelse.

2.6.1. Problemerne skyldes følgende:

- de samlede netværk (transport, og mere specifikt de dertil knyttede høje omkostninger, energi, telekommunikation, vandforsyning);

- afvandring fra landdistrikterne - især de unge, der flytter ind til bycentrene;

- SMV'ers udvikling og konkurrenceevne samt det manglende kendskab til mikrovirksomhedernes reelle behov;

- sundhed, uddannelse, erhvervsuddannelse og lærlingeuddannelse;

- miljø;

- manglende diversificering på det økonomiske plan;

- utilstrækkeligt tværregionalt samarbejde med fastlandsregionerne såvel som med regioner i tredjelande;

- sæsonarbejde og sæsonbetonede økonomiske aktiviteter;

- øernes skrøbelige kulturelle og historiske arv.

2.7. Infrastrukturerne er en forudsætning for, at de små og mellemstore virksomheders udvikling og konkurrenceevne i EU's øområder sikres. Transport, energi, telekommunikation og vandforsyning er alle infrastrukturer, der spiller en altafgørende rolle for øernes bæredygtige udvikling. Øområdernes indbyggere kæmper for at forbedre livsvilkårene på deres øer, og denne forbedring afhænger af udviklingen i økonomi og beskæftigelse. EU-politikkernes foranstaltninger bør fastsættes under hensyntagen til dette aspekt uafhængigt af geografisk størrelse eller menneskeligt potentiale.

2.8. De store økonomiske udviklingscentre og EU's fastlandsregioner har nemmere ved at udnytte regionalpolitikken, folk finder arbejde og har bedre vilkår i deres byer, deres kvarterer, deres hjem. Takket være regionalpolitikken er der i dag motorveje og højhastighedstoge, og lufthavne er blevet anlagt eller renoveret. Det er betydeligt nemmere at udbygge infrastrukturerne her end på øerne. Denne form for infrastruktur letter udviklingen og gør SMV'er på fastlandet konkurrencedygtige. Det er formålsløst at tale om godt samarbejde og øboernes inddragelse i udviklingen, hvis man fortsat undlader at overholde retsreglerne. Hvis der ikke gøres noget for at udbygge disse regioners infrastruktur, vil de og deres indbyggere sakke mere og mere agterud.

2.9. Andelen af SMV'er i øområderne er større end på fastlandet. Denne koncentration er endnu mere udtalt, hvis følgende to strukturelle faktorer gør sig gældende:

- Geografisk: koncentrationen af SMV er størst i Sydeuropa og Middelhavsområdet i særdeleshed.

- Sektorielt: inden for turisme, transport, energi og kommunikation er koncentrationen selvsagt særlig stor i forhold til resten af EU.

2.10. Når der tales om øernes SMV, menes der ofte små virksomheder med færre end 10 ansatte, for ikke at nævne et betydeligt antal selvstændige erhvervsdrivende uden ansatte. Sammenlagt tegner virksomheder uden ansatte og mikrovirksomheder sig undertiden for mere end 90 % af øernes virksomheder og mere end 70 % af den samlede beskæftigelse.

2.11. Det er grunden til, at øernes mikrovirksomheder spiller en såvel social som økonomisk rolle. Udover den lave økonomiske rentabilitet er niveauet for den sociale beskyttelse forholdsvis lavt, hvilket har betydning for de ansattes helbred, deres pension osv. For at kunne tage højde for den sociale dimension i øernes virksomhedsstruktur bør man anerkende solidariteten inden for familien og lokalsamfundet såvel som øbefolkningens særlige behov.

3. Forslag til fordel for øernes små og mellemstore virksomheder

3.1. Et tilpasset erhvervsmiljø takket være den offentlige sektor

3.2. For at kunne tage højde for disse virksomheders særlige karakteristika er et af de grundlæggende principper at sikre et generelt gunstigt erhvervsmiljø, der muliggør fremme af lige muligheder. Det er op til såvel de offentlige myndigheder som erhvervs- og interesseorganisationerne og virksomhederne selv at skabe et sådant miljø. Øernes SMV'er og mikrovirksomheder bør kunne nyde godt af specifikke positive foranstaltninger.

3.2.1. Øernes SMV'er og borgerne bør sikres forsyningspligtydelser, som giver dem adgang til energi, vand, brændstof, transport, forskning og innovation på samme vilkår, hvad angår kvalitet og regelmæssighed, og til samme pris, som markedet har fastsat for de store produktionsenheder på fastlandet. Udligningsmekanismerne kan bestå i alt lige fra nationale justeringsordninger til kompensationsordninger, der er skræddersyet til hver enkelt tjenesteydelse eller geografiske område. Indsatsen til fordel for øernes SMV'er falder ind under økonomisk og social samhørighed og bør uddybes i lyset af Kommissionens seneste initiativer, hvad enten de følger af traktaterne eller af topmødet i Nice. Der bør være mulighed for undtagelser fra den fælles status (f.eks. mikroundtagelser for mikromarkeder), uden at det medfører konkurrenceforvridning, men netop for at muliggøre en fair konkurrence.

3.3. På grund af deres fjerne beliggenhed, har øernes mikrovirksomheder trods internettets udvikling ikke adgang til de oplysninger og tjenester, som er nødvendige, for at de kan udvikle sig i et erhvervsmiljø, der er under konstant forandring. Derfor er de ikke tilstrækkeligt konkurrencedygtige til, at de kan overleve. Parallelt hermed hæmmer det lille lokale marked og vanskelighederne med hensyn til adgang til markeder på fastlandet udviklingen af nye erhvervsaktiviteter. Dette gælder både de faglige kvalifikationer og vanskelighederne med at opfylde kvalitets- og sikkerhedskravene samt markedsføring, marketing, eksport osv.

3.4. SMV'er i de fjernt beliggende øområder og i regionerne i EU's yderste periferi er særligt sårbare. På deres lokale marked, skal producenterne fra regionerne i EU's yderste periferi konkurrere med europæiske producenter, som kan drage nytte af stordriftsfordele, der klart overgår deres. Over en vis tærskel, der varierer alt afhængig af varerne, rækker transportomkostningerne ikke til at modvirke forskellene i produktionsomkostninger. Det sker derfor ofte, at landbrugsprodukter, der er importeret fra Europa, erstatter selv de mest almindelige lokale produkter på hylderne i forretningerne.

3.4.1. På markederne i de nærtliggende områder er virksomhederne fra øområderne tvunget til at forsøge ikke blot at sælge varer og tjenester, der er produceret på basis af europæiske sociale og lønmæssige vilkår, men også at overvinde handelshindringer, toldmæssige eller ej, som tredjelande kan pålægge dem. Alt dette inden for rammerne af aftaler med WTO og AVS-landene, som sidestiller EU's støtte til tredjelandes produktion med støtten til EU's regioner i den yderste periferi!

3.4.2. Endelig har producenterne i øområderne svært ved at stå sig i konkurrencen med det europæiske marked. Enten står de over for deres nabolandes produktion, som er meget billigere grundet de meget lave sociale og lønmæssige vilkår eller produktionens omfang (hvilket er tilfældet med bananer, sukker og tropiske produkter), eller også står de over for europæiske fastlandsproducenter, som ikke har de samme transportmæssige ulemper, og hvis nærmeste marked er betydeligt større. For disse SMV'er i EU's øområder kan en udligning kun ske via lovgivningen og undtagelser fra EU's fælles ordninger.

3.5. Etableringen af effektive støttemekanismer såvel som specifikke støtteforanstaltninger rettet mod virksomheder på øerne kræver kort sagt en kreativ indsats og indebærer derudover høje omkostninger, som hverken øernes økonomi eller deres regionale myndigheder kan bære.

4. Adgang til privat finansiering

4.1. Forbedringen af SMV's adgang til finansiering generelt og mere specifikt banklån er genstand for bl.a. centralbankernes, EU-instansernes og konsulære organers overvejelser. På et lånemarked, som betragtet under ét er blevet udlåners marked, møder de små virksomheder på øerne, som er udelukkede fra den stadig større åbning og globalisering af finansmarkederne, fortsat vanskeligheder med at finde de finansielle ressourcer, de har behov for i deres vækst og investeringsstrategi. Men dette at dække behovet for midler på lang sigt er ikke det eneste, som giver disse virksomheder problemer.

4.2. For at komme ud af risikoomkostningsræsonnementet fra bankernes side, bør der træffes foranstaltninger til nedbringelse af omkostningerne ved bankrisikoen eller ved de stillede garantier, navnlig når det drejer sig om unge iværksættere. På øerne, hvor virksomhedskulturen undertiden er mindre stærk end på kontinentet, bør de unge sættes i gang ved at fremme iværksætterånden og kreativiteten for at hindre, at de unge forlader øen, eller tilmed for at få de unge, der er rejst, til at vende tilbage.

4.3. Der er et reelt informationsbehov. I et økonomisk univers, hvor mangfoldigheden af aktører rækker langt ud over de kvantitative forskelle, som antallet af lønmodtagere, samlet balance eller omsætning lader formode, er det vigtigt at råde over redskaber, der er udformet specifikt med henblik på analyse af SMV'ernes levedygtighed på øerne. Ved at anvende kriterier baseret på produktionsrelaterede forhold vil det være muligt at inddrage den typiske mangfoldighed, der gør sig gældende blandt SMV'er på øerne, eftersom sådanne kriterier fokuserer på de særlige karakteristika ved de markeder, hvorpå disse virksomheder arbejder, samt de forskellige strategiske profiler, organisationsmåder, produktionsstrukturer og finansielle strukturer, som dette medfører.

4.4. Indførelsen af en procedure til evaluering af SMV'ernes adgang til finansielle ressourcer i øområder til internt brug for banker og virksomheder, men ligeledes til eksternt brug i forhold til leverandører og offentligretlige organer for så vidt angår SMV og i forhold til Kommissionen, er et forslag som udvalget bør kunne fremme og bidrage til at sætte i værk.

5. Specifik udviklingsbistand

5.1. Udvalget mener, at man bør sætte ind over for øområdernes SMV'er ved at: bevare og modernisere strukturerne i øområdernes SMV'er, fremme øområdernes SMV'er og gøre dem mere dynamiske.

5.2. Bevare og modernisere strukturerne i øområdernes SMV'er.

5.2.1. Udvalget mener, at SMV bør hjælpes til at bevare samfundsstrukturen og beskæftigelsen på øerne. Denne målsætning bør målrettes og tilpasses de forskellige ø-kategorier og erhvervssektorer. Der bør gives særlig opmærksomhed til de "traditionelle" virksomheder, som ofte fremstiller helt exceptionelle kvalitetsprodukter beregnet på det lokale marked (fødevarer, kulturprodukter osv.).

5.2.2. Blandt alle de undersøgelser, Kommissionen forestår, er det vigtigt at identificere de reelle behov, som mikrovirksomhederne og de små virksomheder på øerne har. Den konkrete gennemførelse af henstillingerne i det europæiske charter for mindre virksomheder og et bedre samarbejde med virksomhedsejerne vil gøre det muligt bedre at definere disse behov(2).

5.2.3. Der findes en lang række EU-programmer for SMV'er, som går i denne retning, og det er nødvendigt at sørge for, at SMV'erne på øerne ikke står uden for den bevægelse, der allerede er startet på kontinentet.

5.2.4. Udvalget understreger behovet for specielt at styrke uddannelsesstrukturerne på alle niveauer, dvs. grunduddannelse, erhvervsuddannelse, lærlingeuddannelse. I forbindelse med mikrovirksomheder på øerne gælder dette lige såvel virksomhedslederne som de ansatte. Udover oprettelsen af uddannelsescentre eller styrkelsen af undervisningsprogrammerne, bør man støtte en aktiv strategi for udveksling af uddannet personale.

5.3. Fremme øområdernes SMV'er og gøre dem mere dynamiske

5.3.1. Udvalget mener, at man samtidigt og med respekt for såvel de offentlige myndigheders som de private virksomheders specifikke udviklingsstrategier bør gennemføre pilotprogrammer, som er tilpasset de specifikke forhold, der gælder på øernes markeder for den del af erhvervsaktiviteten, der henhører under den specifikke, lokale økonomi for at gøre det muligt for SMV'er på øerne enten at udvikle dette marked, eller at åbne sig for markedsandele uden for øen.

5.3.2. ØSU understreger navnlig behovet for at etablere støttestrukturer for mikrovirksomheder og meget små virksomheder på under 50 ansatte. Disse mellemledsstrukturer skal støttes stærkt, således at de kan sikre, at der reelt og konkret tages hensyn til de operationelle behov, som de små virksomheder på øerne har, efterhånden som de indkredses. Mellemledsstrukturerne er et strategisk element i en konsekvent politik for virksomhedsstrukturen på øerne. En af prioriteterne for disse støttestrukturer er etablering af ledsage- og opfølgningstjenester i relation til støttede projekter vedrørende kvalitetsrådgivningsfunktioner. Ansættelsen af fast personale i disse strukturer er det eneste middel til at sikre:

- bistand og opfølgning på forvaltningen af EU-programmer;

- funktionen som teknologisk eller miljøsikkerhedsmæssig formidler;

- tjenester til ledsagelse og opfølgning af banksager;

- kvalitets- og sikkerhedskontrol m.m.

5.3.3. Udvalget understreger - stadig med udgangspunkt i de behov, mikrovirksomhederne og de små virksomheder på øerne har - behovet for at fremme og styrke samtlige net mellem mikrovirksomhederne og de små virksomheder på øerne for at lette udvekslingen af god praksis for forvaltning og kommunikation.

5.3.4. Udvalget foreslår at udråbe 2005 til Det Europæiske Ø-år. Kommissionen kan i den forbindelse eventuelt foretage en evaluering af de allerede trufne foranstaltninger for øerne og stadfæste en mere ambitiøs politik i forbindelse med reformen af strukturfondene og af regionalpolitikken.

6. Mod en integreret politik for samtlige øer i EU

6.1. Udvalget gør Kommissionen og Rådet opmærksom på, at det er nødvendigt at supplere udformningen af politikken for mikrovirksomher og SMV med en integreret politik, der kan danne grundlag for positiv særbehandling af øer og øområder i den yderste periferi. Tre foranstaltninger kan bidrage til opfyldelsen af dette generelle mål, der skal være retningsgivende for de sektorielle politikker.

6.2. Betydningen af traktatens artikel 158 bør præciseres i overensstemmelse med ånden i erklæring nr. 30, der er tilføjet Amsterdam-traktaten, og i overensstemmelse med konklusionerne i Det Europæiske Råds møde i Nice. Denne artikel bør tydeliggøres gennem en eksplicit henvisning til princippet om territorial samhørighed og til områder, der lider under vedvarende strukturelle ulemper, som f.eks. øområder og regioner med ringe befolkningstæthed samt bjergområder med disse handicap. Den offentliggjorte "Første situationsrapport om økonomisk og social samhørighed(3) minder om 'omfanget af det fællesskabsareal, der er dækket af bjergområder, kystområder og maritime områder'".

6.2.1. Udvalget håber, at reformen af strukturfondene efter 2006 kommer til at omfatte et særligt finansieringsinstrument for de områder, der falder uden for mål 1, men lider under vedvarende geografiske eller demografiske ulemper - dvs. især øerne. Dette instrument bør bl.a. kunne anvendes til at samfinansiere (mobil eller fast) transportrelateret infrastruktur og til at styrke samtlige net (energi, telekommunikation, vand, renovation), som øerne er afhængige af(4).

6.2.2. Indførelsen af et sådant EU-instrument vil gøre det nemmere at evaluere procedurernes effektivitet, fremme tværregional udveksling af erfaringer med henblik på afprøvning af bedste praksis for udformning af projekter samt benchmarking m.m.

6.3. Endelig bør der i forslagene i hvidbogen om nye styreformer i EU tages mere hensyn til øerne. Kommissionen bør systematisk følge en strategi, der går på tværs af de eksisterende tjenester, eller oprette et særligt generaldirektorat med henblik på at integrere administrationen af og få overblik over de foranstaltninger, der omfatter og/eller har konsekvenser for øerne.

6.4. Efter Udvalgets mening vil en sådan integreret metode, der understøttes af mekanismer for forudgående høring i medlemsstaterne om lovgivningsmæssige tiltag af relevans for øerne, sikre et reelt samarbejde mellem øområderne, medlemsstaterne og Kommissionen.

Bruxelles, den 25. april 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2002) 46 endelig.

(2) ØSU's udtalelse om "Europæisk charter for mindre virksomheder" -EFT C 204 af 18.7.2000, s. 57.

(3) KOM(2002) 46 endelig, s. 16.

(4) Udtalelse om "De transeuropæiske net/øområder".