Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker 2003"

(2003/C 133/14)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. december 2002 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Bruno Vever til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. marts 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 398. plenarforsamling den 26. og 27. marts 2003, mødet den 26. marts, følgende udtalelse med 96 stemmer for og 8 hverken for eller imod.

1. Resumé

1.1. Det Europæiske Økonomiske Sociale Udvalg godkender, at de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker fra 2003 indgår i en ny "gennemførelsespakke", som Kommissionen forelagde i januar, og som også dækker beslægtede politikområder (beskæftigelse, indre marked, Lissabon-reformerne). Bemærkningen gælder også "retningslinjepakken", som udsendes i april. Pakkerne har en tidshorisont på 3 år. Men udvalget pointerer, at dette ikke må vanskeliggøre eller udvande prioriteringen, der snarere trænger til bedre præcisering.

1.2. Udvalget understreger, at de kommende tre år indebærer komplekse udfordringer, som nødvendiggør en økonomisk politik, der skal inddrage euroen bedre, en virkelig effektiv opbakning om de nye medlemsstaters tiltrædelse og en mere effektiv gennemførelse af de reformer, som blev aftalt i Lissabon.

1.3. Udvalget konstaterer, at den stærkt foruroligende forværring af den økonomiske situation igennem de seneste 2 år har gjort det sværere at nå målene, selv om der gjort fremskridt med det indre marked, euroen og politiske processer for økonomisk konvergens mellem medlemsstaterne.

1.4. Udvalget understreger, at hovedmålet bør gå ud på at sætte nyt skub i væksten i Europa - hvilket er en forudsætning for et genopsving i beskæftigelsen - gennem en mere præcis målretning og en mere effektiv anvendelse af samt en mere sammenhængende ramme omkring de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker.

1.5. En bedre målretning af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker bør - uden at der sker et afbræk i forhold til de retningslinjer, som blev fastlagt i 2002 - føre til, at der lægges mere vægt på stabilitetspagtens vækstkomponent, at der indføres bedre koordinerede økonomiske styreformer, som skal gå hånd i hånd med euroen, og at der sker en bedre understøtning af Europas konkurrencemæssige og teknologiske tilpasning.

1.6. De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker bør gennemføres bedre ved at lade Eurogruppen føre en reel dialog med Den Europæiske Centralbank, gennem en snævrere inddragelse på et tidligere tidspunkt af de socioprofessionelle repræsentanter og arbejdsmarkedsparterne samt gennem udvikling af indikatorer for, hvor langt man er med de økonomiske retningslinjer og af reformerne, herunder bl.a. de fremskridt, der sker på videnøkonomiens område.

1.7. De overordnede retningslinjer bør omgives af en bedre ramme. Det kræver en hurtigere gennemførelse af det indre marked på prioriterede områder, så der opnås en højere grad af tillid og mere vækst, en reaktivering af Lissabon-reformerne, herunder regelforenkling, samt en styrkelse af bestemmelserne om fælles økonomiske styreformer i den fremtidige traktat, som konventet er ved at udforme.

2. Kommissionens forslag

2.1. Europa-Kommissionen foreslog i september 2002(1), at man fra 2003 tog hul på en ny, årlig, integreret cyklus for forelæggelse og iværksættelse af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, beskæftigelsesretningslinjerne og -henstillingerne og de strategiske retningslinjer for det indre marked med sigte på en bedre indretning og koordinering af de forskellige politikker.

2.2. Det europæiske forårstopmøde i marts spiller en nøglerolle i denne nye cyklus:

2.2.1. Inden forårstopmødet forelægger Kommissionen midt i januar statusrapporter om gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, beskæftigelsesstrategien, strategien for det indre marked og de strukturreformer, som aftaltes i Lissabon. Disse rapporter fra Kommissionen til forårstopmødet omfatter ligeledes vurderinger af Cardiff-processen, statsstøttesituationen, innovation og erhvervspolitik.

2.2.2. Ud fra forårstopmødets konklusioner, som prioriteret af EU-formandskabet, vil Kommissionen i april fremlægge nye forslag vedrørende de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker (for hele EU og for de enkelte lande), beskæftigelsesretningslinjerne og -henstillingerne samt strategien for det indre marked. Fra 2003 fremlægges forslagene i et mellemfristet perspektiv med mulighed for revision hvert tredje år (2003-2006). I den mellemliggende periode (i dette tilfælde 2004 og derpå i 2005) vil der kun blive foretaget begrænsede justeringer, dikteret af udviklinger, som måtte gøre dette berettiget.

2.3. På det europæiske topmøde i juni skal retningslinjerne stadfæstes med udgangspunkt i Kommissionens forslag efter en førstebehandling i Rådets særlige sammensætninger (bl.a. Økonomi-Finans, Beskæftigelse og Sociale Anliggender, Konkurrenceevne). De selvsamme rådssammensætninger vil derefter formelt vedtage retningslinjerne.

2.4. I årets sidste måneder indsamler Kommissionen rapporter fra medlemsstaterne om gennemførelsen og om planlagte tiltag, som den derpå gennemgår, inden cyklussen indledes igen i januar måned.

2.5. Kommissionen foreslår tillige, at cyklussen kommer til at omfatte den åbne koordinationsmetode i spørgsmålet om social beskyttelse.

2.6. På dette grundlag fremlagde Kommissionen den 14. januar 2003 sin første "gennemførelsespakke", som omfatter:

2.6.1. En vurderingsrapport om gennemførelsen af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer for 2002(2): Udover forskellene mellem de enkelte lande beskriver statusopgørelsen situationen som værende noget skuffende hovedsagelig på grund af den ringe vækst og forværringen af budgetsituationen i flere medlemsstater samtidig med, at der kan konstateres vedvarende forsinkelser i åbningen af markederne - på områderne infrastruktur og energi - i strukturreformerne på arbejdsmarkederne og i reformerne til genskabelse af den finansielle balance inden for de forskellige sociale beskyttelsesordninger.

2.6.2. En rapport med henblik på den ny beskæftigelsesstrategi(3): Målet om fuld beskæftigelse vanskeliggøres af befolkningens aldring, mens jobkvaliteten og -produktiviteten skal styrkes, samtidig med at man fjerner de skævheder, som fortsat består med hensyn til adgangen til arbejdsmarkedet.

2.6.3. En rapport om fremskridtene inden for det indre marked(4): Vurderingen er afdæmpet, da de gjorte fremskridt, som oven i købet kun er delvise (jf. finansielle tjenesteydelser, åbning af energimarkederne, procedurer for indgåelse af offentlige købsaftaler), er præget af vedvarende forsinkelser (jf. pensionsfonde, skatte- og afgiftsharmonisering, fællesskabspatentet).

2.6.4. En rapport om, hvor langt man er nået med Lissabon-strategiens reformer(5) (forårsrapport): Den bekræfter kontrasten i de øvrige tidligere nævnte rapporter og understreger det nødvendige i at styrke bestræbelserne hen imod økonomiske og sociale reformer på baggrund af de målsætninger om konkurrenceevne, som de 15 EU-lande er blevet enige om.

3. Udvalgets bemærkninger

3.1. Med hensyn til revisionen af proceduren godkender udvalget

3.1.1. den bedre sammenhæng mellem de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, beskæftigelsesretningslinjerne, tiltagene til færdiggørelse af det indre marked og Lissabon-strategiens reformer, som bør medføre reelle fremskridt som følge af det snævre samspil, der er mellem disse forskellige problemstillinger;

3.1.2. i særdeleshed den foretagne sammenkobling mellem Luxembourg-, Cardiff- og Köln-processen og Lissabon-strategien (sidstnævnte blev opdateret først i Göteborg og siden i Barcelona);

3.1.3. ønsket om bedre konstans i politikretningslinjerne i kraft af et bredere perspektiv og en horisont udvidet til tre år;

3.1.4. forenkling af cyklussen, med en sammenfatning af rapporter, retningslinjer og "processer": Deres kvantitet er nemlig i de seneste år begyndt at resultere i tunge, sideløbende og undertiden modstridende procedurer præget af en mangel på en helhedssynsvinkel.

3.2. Udvalget fremhæver dog:

3.2.1. at Kommissionens sammenfattende rapporter og den årlige cyklus af økonomiske og beskæftigelsesmæssige retningslinjer ikke må overbebyrdes med tilføjelser af analyser og forskrifter i stedet for sammenfatninger;

3.2.2. at det er særlig nødvendigt at opstille egentlige prioriteter for økonomiske styreformer på europæisk plan, hvor der må sørges for fremdrift for en grundig makroøkonomisk analyse samt for politisk og ikke blot teknisk opfølgning, som forpligter EU-institutionerne og medlemsstaterne med udgangspunkt i retningslinjer, der skal være tilstrækkeligt konvergerende og konstante, idet der også må tages hensyn til de forskellige nationale og regionale forhold.

3.3. Med hensyn til indholdet af den sammenfattende rapport og ikke mindst vurderingen af gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker understreger EØSU, at Kommissionens analyse og de forslag, som ledsager den, fremlægges på et tidspunkt, hvor den økonomiske og sociale situation i Den Europæiske Union er stærkt foruroligende:

3.3.1. Tilliden hos de forskellige økonomiske aktører (investorer, iværksættere, forbrugere, sparere og lønmodtagere) er blevet alvorligt svækket siden den 11. september 2001, bl.a. som følge af de fornyede krigstrusler i Mellemøsten og de internationale spændinger, som følger heraf i politisk, økonomisk og finansiel henseende, med kraftige nedgange i 2001 og på ny i 2002 på de finansielle markeder og på børserne, hvilket tilsammen er med til at fastholde en afmattet konjunktur.

3.3.2. Væksten er ringe og nåede i gennemsnit kun lige op over 1 % i EU i 2001 og 2002 og vil ligge et godt stykke under 2 % i 2003 på grund af både den manglende styrke i den interne efterspørgsel og de øgede vanskeligheder på eksportområdet, som skyldes, at euroen er steget i kurs. Disse resultater ligger klart under Lissabon-strategiens mål om en årlig vækst på 3 %. Modsat andre regioner i verden savner EU en makroøkonomisk politik, som er stærk nok til at sætte skub i væksten, hvilket ville give EU bedre muligheder for at imødegå konjunkturafmatningen, genskabe tilliden og styrke den interne efterspørgsel.

3.3.3. Efter en periode i 2002, hvor beskæftigelsen så ud til at kunne modstå den økonomiske afmatning, forværres den på ny stærkt og led et hårdt slag i de første måneder i 2003, hvor situationen på arbejdsmarkedet er blevet forværret både for unge og ældre.

3.3.4. Det offentliges underskud er særligt store i fire eurolande (Tyskland, Frankrig, Italien og Portugal), hvilket har udløst advarsler mod en overskridelse af den grænse på 3 %, som er lagt fast i stabilitets- og vækstpagten - denne tendens til større underskud rammer i dag også andre lande.

3.3.5. Inflationen er alt i alt moderat - mange observatører frygter mere for et deflationært prispres end for fornyet inflation. Mange forbrugere mente, at den fysiske overgang til eurosedler og -mønter i begyndelsen af 2002 medførte prisstigninger på en række dagligvarer, til trods for at de økonomiske institutter og de statistiske indikatorer som regel nåede frem til andre resultater.

3.3.6. Udover disse globale tal og i fravær af en bedre samordning og nogle mere koordinerede økonomiske styreformer end de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer i dag muliggør, er der fortsat udprægede forskelle mellem de nationale økonomier både inden for EU og - hvilket kan forekomme paradoksalt - også inden for selve euroområdet.

3.3.7. Disse forskelle vil tage til som følge af udvidelsen fra 15 til 25 lande, som officielt er planlagt til at finde sted i maj 2004: Selv om der i de nye medlemsstater registreres vækstrater, som hyppigt er det dobbelte af væksttempoet i de 15 EU-lande, ligger deres udviklingsniveau stadigvæk kun på godt det halve, og deres tilpasning til markedsøkonomi og gennemførelse af EU's acquis mangler stadigvæk at komme på plads og blive konsolideret.

3.3.8. Ud over de mest synlige konjunkturbetingede nedgange skal der også peges på de negative indikatorer for de grundlæggende strukturelle data, såsom de særdeles ugunstige demografiske udsigter, opsplitningen af skattesystemerne i det indre marked, den byrde som beskatning og obligatoriske bidrag og afgifter på arbejde udgør, og som er for stor i EU set i forhold til de vigtigste konkurrenter, og som bl.a. skyldes en forværring af den europæiske beskatningsstruktur (jf. Monti-rapporten), de bestræbelser, som må udfoldes på arbejdsmarkederne og det forhold, at den europæiske økonomi er nødt til at generere meget mere vækst for at kunne skabe arbejdspladser end eksempelvis den amerikanske økonomi. Alt i alt er det Europas utilstrækkelige autonome vækstpotentiale og dets ringe tiltrækningskraft og konkurrenceevne, der volder problemer og risikerer at gå ud over selve gennemførligheden af det ambitiøse 2010-mål, som blev fastsat i Lissabon i 2000 i et økonomisk klima, som rigtig nok var gunstigere.

3.4. Denne middelmådige økonomiske og sociale situation og det forhold, at Lissabon-strategien bringes i fare, er særligt foruroligende, fordi de stiller spørgsmålstegn efter, at der er gjort reelle fremskridt med den retlige harmonisering, den monetære harmonisering og udformningen af en lang række politiske ledsageværktøjer:

3.4.1. Fremskridtene i den retlige harmonisering er fortsat med gennemførelsen af det indre marked (ophævelse af kontrol mellem medlemsstaterne, talrige nye direktiver, standardisering, osv.), om end der stadig består forsinkelser nu 10 år efter 1992-fristen.

3.4.2. Den monetære union har været en realitet i fire år og omfatter i dag 12 medlemsstater; eurosedler og -mønter blev sat i omløb i januar 2002.

3.4.3. Der er blevet iværksat flere fælles retningslinjeværktøjer i kølvandet på de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker; sigtet med den "gennemførelsespakke", som Kommissionen forelagde i januar, er jo at gøre status over samspillet mellem de forskellige processer. Ifølge Amsterdam-traktaten fra juni 1997 skulle Det Europæiske Råd opstille årlige retningslinjer, som medlemsstaterne skulle tage hensyn til i deres beskæftigelsespolitikker. Luxembourg-processen, som blev indført i november 1997, præciserede indholdet af disse retningslinjer for beskæftigelsen. I juni 1998 blev der i Cardiff opnået enighed om en anden proces, hvorefter der hvert år skal gøres status over strukturreformerne på markederne for varer, tjenesteydelser og kapital med det sigte at få det indre marked til at fungere bedre. I juni 1999 blev der truffet afgørelse om en ny proces i Köln, hvor der lægges op til henstillinger for en europæisk beskæftigelsespagt. Endelig aftalte de 15 EU-lande på det europæiske topmøde i Lissabon i marts 2000 at indlede en ambitiøs flerårig strategi for at puste liv i det indre marked og sætte skub i økonomiske, sociale og administrative reformer både på europæisk og nationalt plan med det sigte at gøre EU til "den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden" i 2010.

3.5. Man må derfor stille spørgsmålet: "Hvorfor har fremskridtene hen imod det indre marked, euroens indførelse, iværksættelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og de talrige konvergens- og reformprocesser, som ledsager disse, indtil dato ikke gjort det muligt at genskabe vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse i Europa?" Tre forklaringer er mulige:

3.5.1. Dels kan man mene, at de overordnede økonomiske retningslinjer, deres fortjenester til trods, stadig kun er approksimative og mangler målretning. Især kan det konstateres, at Europa-Kommissionen har givet landene i euroområdet nogle generelt endnu mere middelmådige skudsmål (f.eks. offentlige finanser, arbejdsmarked, produktmarkeder) end de tre EU-lande, som hidtil har holdt sig uden for euroen. Det er naturligvis ikke meningen her at så tvivl om fordelene ved euroen, som udvalget altid har fremhævet. Derimod må det konstateres, at euroen endnu ikke er fulgt op af en økonomisk politik, som er tilstrækkelig konsekvent, koordineret og tilpasset den fælles valuta. På den baggrund opstår der problemer, når der skal gennemføres en fælles monetær politik og en rentepolitik over for økonomier og politikker, som stadig er forskellige. Det rigtige "policy mix", som skal gennemføres sammen med euroen, mangler stadig at blive fundet og gennemført fire år efter den fælles valutas etablering. I dag går nogle ind for at smidiggøre stabilitetspagten, idet de bl.a. understreger, at de lande, som har problemer med at overholde pagten, herunder i første række Tyskland og Frankrig, udgør en dominerende del af EU's BNP og ud fra den betragtning, at pagtens strenge vilkår bremser deres vækstmuligheder. Det skal dog tillige understreges, at de lande, som har bragt sig i denne situation, ikke i de gode vækstår gjorde alverden for at forhindre dette.

3.5.2. Dels kan det anføres, at landene er dårlige til at iværksætte de overordnede retningslinjer. Her kan det understreges, at fremskridtene er faldet sammen med forsinkelser både i gennemførelsen af det indre marked og i de nationale reformer. Med hensyn til det indre marked kan det konstateres, at man ti år efter 1992-fristen endnu ikke har formået at ophæve alle tilfælde af dobbeltbeskatning inden for EU, at indføre én enkelt definitiv momsordning, at nå frem til en åbning og sammenkobling af energinettene eller at gøre reelle afgørende fremskridt hen imod liberalisering af tjenesteydelser. Desuden er der alt for mange forsinkelser i den nationale omsættelse af direktiverne. I de væsentlige reformer, som der blev lagt op til i Lissabon, og som vedrører styrkelse af forskning og uddannelse, forhandlingsbaseret modernisering af arbejdsmarkedet, ligevægt og bæredygtighed i de sociale beskyttelsesordninger, er der også opstået forsinkelser i adskillige lande. Disse lakuner i gennemførelsen udgør en stor del af forklaringen på, at de europæiske økonomier præsterer så dårligt.

3.5.3. Endelig kan det anføres, at de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker stadig er utilstrækkelige i sig selv. Nok foretages der en første forbedring i 2003 i kraft af den reform, som består i at forelægge én enkelt pakke omfattende rapporterne og derpå retningslinjerne vedrørende de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, beskæftigelsesretningslinjerne, foranstaltninger vedrørende det indre marked og iværksættelsen af Lissabon-strukturreformerne. Denne samling i én enkelt pakke må dog nok anses for at være utilstrækkelig, hvis den ikke følges op af nogle bedre underbyggede prioriteter. Således tages der ikke tilstrækkeligt energiske skridt til at begrænse opsplitningen af skattesystemerne og til samtidig at optimere skatter og afgiftsstrukturen i EU. Spørgsmålet, hvor attraktivt Europa er for internationale direkte investeringer set i lyset af den økonomiske globalisering, tackles ikke i realiteten, selv om det hænger direkte sammen med europæisk økonomis manglende dynamik.

4. EØSU's prioriteter

4.1. Kommissionen bebuder, at den i begyndelsen af april 2003 vil forelægge en pakke af retningslinjer vedrørende de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker ud over retningslinjerne vedrørende beskæftigelsen.

4.1.1. Med dette in mente ønsker udvalget at fremhæve et krav for 2003: at tilvejebringe forudsætningerne for et væsentligt og varigt opsving i den økonomiske vækst, hvilket de øvrige prioriteter er afhængige af, herunder på det sociale og miljømæssige område.

4.1.2. I dette krav bør der, da de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer indgår i et treårigt perspektiv, sørges for både en fælles økonomisk politik, som følge af euroen, og tages højde for de nye støtte- og samhørighedsbehov, som er en følge af, at ti nye medlemslande tiltræder i 2004. Dette forudsætter en beslutsom, aktiv, makroøkonomisk politik, der bygger på økonomiens kredsløbssammenhænge, og som formår at befæste investorernes og de forskellige økonomiske aktørers tillid, og dermed sætte skub i væksten.

4.1.3. Med sigte herpå fremsætter udvalget 3 forslag: En bedre målretning af de overordnede økonomiske retningslinjer, en bedre gennemførelse heraf og en bedre indplacering af dem i en sammenhængende ramme.

4.2. Mere målrettede overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker

4.2.1. Prioriteterne for de overordnede politiske retningslinjer for 2002 var følgende:

- Sikre vækst- og stabilitetsorienterede makroøkonomiske politikker,

- forbedre de offentlige finansers kvalitet og bæredygtighed,

- effektivisere arbejdsmarkederne,

- genoptage strukturreformer på produktmarkederne,

- forbedre effektiviteten og integrationen på markedet for finansielle tjenester i EU,

- fremme iværksættervirksomhed,

- fremme den videnbaserede økonomi,

- fremme en bæredygtig miljøudvikling.

4.2.2. Udvalget vurderer, at disse forskellige mål fra 2002 ikke alene fortsat er gyldige for 2003, men også for 3-årsperioden 2003-2006. Derimod understreger udvalget, at der i dag bør lægges mere direkte vægt på visse krav, som har direkte konsekvenser for relancering af væksten: De vedrører stabilitetspagtens gennemførelse, skatte- og afgiftsharmonisering samt fremme af innovation.

4.2.3. Udvalget konstaterer, at bestemmelserne om stabilitetspagtens gennemførelse igennem de allerseneste måneder har stået i centrum af EU's økonomiske debatter, bl.a. fordi det på topmødet i Barcelona i marts 2002 blev fastsat, at der i 2004 skal være genskabt balance på de offentlige finanser; fristen blev derpå udskudt til 2006 på Kommissionens initiativ som følge af den økonomiske nedgang, som øgede underskuddene. Under de aktuelle forhold går udvalget ind for en realistisk fortolkning af stabilitets- og vækstpagten, hvor der ikke røres ved selve pagtens ånd - nedbringelse af underskuddene er kernen i en bæredygtig udvikling - samtidig med, at man minimerer risiciene for negative økonomiske konsekvenser på kort sigt. Udvalget henstiller derfor:

4.2.3.1. at Kommissionen med jævne mellemrum forelægger rapporter om udviklingerne i de offentlige finanser i de enkelte medlemsstater og ufortøvet offentliggør enhver henstilling fra Kommissionen eller fra Rådet i tilfælde, hvor et lands offentlige finanser er ved at køre helt af sporet;

4.2.3.2. at der tages bedre hensyn til stabilitetspagtens "vækst"-element, bl.a. ved at indbygge elementer, som supplerer kriterierne vedrørende underskud på de offentlige finanser og det offentliges gæld; disse kan vedrøre inflation, beskæftigelse, bæredygtig udvikling (pensioner, sundhed, investeringer), beskatning og obligatoriske bidrag og afgifter;

4.2.3.3. hvis forværringen af de internationale forhold som følge af den militære konflikt i Mellemøsten skulle gøre berettiget, at der rent undtagelsesvis tillades midlertidige afvigelser fra en stringent overholdelse af pagten, så man undgår, at de økonomiske problemer på kort sigt bliver endnu større.

4.2.4. Udvalget understreger også, at det er nødvendigt at give stødet til bedre koordinerede økonomiske styreformer, som skal gå hånd i hånd med euroen. Da landene i euroområdet i økonomisk henseende vejer langt tungest i EU - hvilket også vil være tilfældet efter udvidelsen - vil indførelse af en økonomisk politik, som i praksis koordineres mellem disse lande, få særdeles positive virkninger for hele Den Europæiske Union. Blandt sine prioriterede målsætninger bør EU sætte mere ind på en bedre skattemæssig harmonisering. Harmoniseringen kunne være koncentreret om at tilnærme beskatningsgrundlagene, men bevare friheden til at fastsætte satserne, samtidig med at man dæmper en overdreven konkurrence via mindstebestemmelser, idet det er nødvendigt at sikre en investeringsfremmende skatte- og afgiftsmæssig balance i EU og mindske skattebyrden på arbejde, som i dag er alt for stor.

4.2.5. Udvalget understreger tillige, at det er nødvendigt at sætte mere ind på at fremme de europæiske virksomheders industrielle og teknologiske grundlag, som ikke kan adskilles fra den ligeledes nødvendige og sideløbende udvikling af tjenesteydelser - og i den sammenhæng sætte mere skub i innovationsprocessen. Som understreget på topmødet i Lissabon i marts 2000 er der her tale om en væsentlig drivkraft bag økonomisk vækst i Europa. Naturligvis bør der skabes bedre synergier mellem EU's forskningsrammeprogram og de nationale programmer. Men man bør også fremme uddannelse, forskning og innovation i virksomhederne, bl.a. gennem mere gunstige skattemæssige foranstaltninger. Et prioriteret område, som virker ind på den økonomiske vækst i Europa, er bl.a. at undgå, at de bedst uddannede varigt vender Europa ryggen for at søge mod andre horisonter.

4.3. Bedre anvendelse af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker

4.3.1. Det er ikke nok at vedtage nogle rigtigt målrettede økonomiske retningslinjer; de skal også, og især, gennemføres rigtigt. Dette indebærer bl.a., at Eurogruppen og Økofin-Rådet bør have en bedre struktur, at man i højere grad bør inddrage repræsentanter for erhvervslivet og arbejdsmarkedet, og at der bør opereres med ekstra indikatorer, som gør det muligt at evaluere deres iværksættelse.

4.3.2. En bedre gennemførelse af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker indebærer i første række, at man forbedrer Eurogruppens struktur og den økonomiske samhørighed inden for euroområdet, som vedrører 12 af de 15 medlemsstater. Eurogruppen bør gøres til en egentlig økonomisk regering i euroområdet med opbakning fra Kommissionen og bør formå at udvikle en effektiv, permanent dialog med Den Europæiske Centralbank, som tilfældet er i USA mellem den udøvende myndighed og Federal Reserve. Hurtigere rentejusteringer vil også kunne puste nyt liv i den økonomiske aktivitet. 2003 vil være et godt tidspunkt til at befæste Eurogruppens position, selv om tiltrædelsen i 2004 af 10 nye medlemsstater i EU ikke vil ændre synderligt på euroområdets økonomiske vægt i det udvidede EU, da de nye medlemslandes BNP ligger på under 10 % af EU's. Dog vil der ske en forskydning i den talmæssige balance, som i dag domineres af medlemmerne af euroområdet, fra 12 ud af 15 til 12 ud af 25.

4.3.3. Man bør også sørge for en bedre inddragelse af repræsentanterne for erhvervslivet og arbejdsmarkedet i iværksættelsen af den nye årlige cyklus af EU's økonomiske og sociale og arbejdsmarkedsmæssige retningslinjer. Der er gjort et stort fremskridt ved, at der siden Barcelona-topmødet i marts 2000 afholdes trepartstopmøder mellem arbejdsmarkedets parter og Det Europæiske Råd og Kommissionens formænd forud for forårstopmødet. Dette møde bør være kernen i et mere permanent samråd mellem disse partnere fra det økonomiske og sociale liv og Kommissionen, Økofin-Rådet og Eurogruppen samt Rådet af Socialministre. Desuden bør dette samråd også udbygges på nationalt plan med henblik på forårstopmødet. I særdeleshed bør arbejdsgiverorganisationer og fagforbund hvert år forelægge de offentlige myndigheder deres egne iagttagelser over, hvor langt man er nået med gennemførelsen af økonomiske og sociale og arbejdsmarkedsmæssige reformer, idet der bl.a. skal lægges vægt på deres initiativer og deres overenskomstforhandlinger og aftaler.

4.3.4. Disse nationale rapporter fra socioprofessionelle organisationer skulle kunne yde et nyttigt bidrag til udvikling af bedre indikatorer om iværksættelsen af de økonomiske retningslinjer og reformerne. Sammenlignende benchmarking bør sættes i system og omfatte indikatorer, som muliggør en bedre kortlægning af videnøkonomien og dens bidrag til at genskabe vækst. Endelig bør man drøfte såvel god praksis som mindre god eller dårlig praksis: En oprigtig evaluering af initiativerne og deres resultater er nødvendig for at gøre fremskridt hen imod bedre økonomiske styreformer.

4.4. De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker bør indgå i en bedre ramme

4.4.1. Forelæggelsen af en sammenfattende rapport, som placerer de økonomiske, sociale og arbejdsmarkedsmæssige retningslinjer tydeligere i forhold til Fællesskabets øvrige politikker, bør benyttes som en anledning til at forbedre disse forskellige politikkers betydning for vækstpolitikken. Tre udfordringer må her anses for prioriterede, hvis de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker skal indgå i en bedre ramme: Gennemførelsen af det indre marked, bedre iværksættelse af Lissabon-reformerne og en vellykket reform af procedurerne vedrørende økonomiske styreformer i kølvandet på konventet.

4.4.2. Med hensyn til gennemførelsen af det indre marked understreger udvalget, at ud over den løbende vedligeholdelse af det indre marked og den endelige færdiggørelse heraf, er der i dag fem eller seks tiltag, som det i dag skorter på, eller som ofte blokeres. Disse ville gøre det muligt, at der allerede på kort sigt, forudsat der hersker politisk vilje hertil, gøres et reelt fremskridt med hensyn til økonomisk vækst og beskæftigelsesvækst: Udvalget udtrykker tilfredshed med, at Rådet for nylig nåede frem til et kompromis, så der kan komme gang i vedtagelsen af fællesskabspatentet, men minder om, at andre mangler må afhjælpes såsom ophævelse via en fællesskabsforordning af samtlige former for dobbeltbeskatning mellem landene - som vil kunne sætte en stopper for "junglen" af spredte bilaterale aftaler - en definitiv momsordning på europæisk plan, som skal være enkel for samtlige brugere samt en europæisk selskabsstatut for virksomheder af alle størrelser.

4.4.3. Med hensyn til forsinkelserne i de reformer, som blev aftalt i Lissabon, er udvalget enigt i Kommissionens bekymringer. Alle er klar over, hvilke reformer der skal sættes i værk eller udbygges, men gennemførelsen sker ikke i det tempo, som er nødvendigt for at kunne opfylde konkurrencemålsætningerne fra Lissabon. Udvalget finder det derfor nødvendigt at øge reformtempoet. Det skal kun kunne lade sig gøre gennem snæver inddragelse af de socioprofessionelle organisationer og arbejdsmarkedets parter, således som udvalget understreger det i denne udtalelse.

4.4.4. Som led i disse reformer understreger udvalget ganske specielt, at der er behov for forenkling og for regelsæt af bedre kvalitet, både på europæisk og nationalt plan. Det haster med at få gennemført dette, således som udvalget adskillige gange har understreget det gennem de seneste år, og som det har fremlagt konkrete forslag om. Ved at frigøre ressourcer og sætte skub i iværksætterlysten skulle forenkling af reglerne også i høj grad kunne skabe potentiale for økonomisk vækst i EU, bl.a. ved at fremme etableringen af virksomheder af alle størrelser. Udvalget vil fortsat løbende overvåge dette krav gennem de forskellige udtalelser, som det anmodes om, og som det har bakket op om i sin egen adfærdskodeks om forenkling.

4.4.5. Endelig understreger udvalget, at det er nødvendigt med en bedre strukturering af økonomiske styreformer i EU ved at styrke procedurerne i traktaten i kølvandet på konventet. Især vil det være nyttigt, at følgende bestemmelser medtages i den nye traktat:

4.4.5.1. Kommissionens rolle ved udformningen af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer bør styrkes, når der er tale om spørgsmål, der hører under Fællesskabets kompetence snarere end under den åbne koordinationsmetode, gennem forslag, for hvilke der vil kræves enstemmighed i Rådet for at kunne ændre dem, og ikke henstillinger.

4.4.5.2. Samme bemærkning gælder for Kommissionens indgreb i henhold til stabilitets- og vækstpagten: Kommissionens henstillinger, herunder dem der vedrører sanktioner, bør have form af forslag, som Rådet kun kan ændre ved enstemmighed.

4.4.5.3. Beslutningerne om den økonomiske politik i euroområdet og om problemerne i tilknytning til euroen bør træffes af euroområdets finansministre, forsamlet i Økofin-Rådet, uagtet styrkelsen af deres interne økonomiske dialog og deres dialog med Den Europæiske Centralbank inden for rammerne af Eurogruppen.

4.4.5.4. Repræsentationen af euroen udadtil bør samles i ét organ, hovedsagelig Kommissionen.

4.4.5.5. Skatteharmonisering bør gøres mulig ved at opgive kravet om enstemmighed i Rådet i afgørelser om skattespørgsmål, som hænger direkte sammen med gennemførelsen af det indre marked - samtidig med, at det overlades til medlemsstarterne frit at fastsætte beskatningsniveauerne.

Bruxelles, den 26. marts 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2002) 487 endelig.

(2) KOM(2003) 4 endelig.

(3) KOM(2003) 6 endelig.

(4) SEK(2003) 43.

(5) KOM(2003) 5 endelig.