1.INDLEDNING

I en stadig mere globaliseret verden kan forskelle i skattesystemer have en negativ indvirkning på opkrævning af skatteindtægter, fordi virksomheder kan overføre indtægter på tværs af grænser, og skatteydere kan modtage indtægter fra udlandet uden at blive beskattet, hvis de ikke er skattepligtige i alle berørte lande. Dette har ført til udarbejdelse af forskellige samarbejdsmekanismer mellem skattemyndigheder, der betegnes som "administrativt samarbejde inden for direkte beskatning".

Inden for EU er Rådets direktiv om administrativt samarbejde på beskatningsområdet 2011/16/EU (direktivet eller DAC) et centralt element i samarbejdet mellem medlemsstaterne. Det har siden 2013 støttet medlemsstaterne via tilvejebringelsen af en ny forbedret ramme til arbejdsmetoder med en fælles struktur og elektroniske værktøjer på grundlag af erfaringer med gensidig bistand siden 1977.

Adgang til oplysninger om hjemmehørende skatteyderes optjente indtægter i udlandet og de aktiver, de ejer i udlandet, er af stor betydning for skattemyndighederne. Derfor er udveksling af oplysninger om skatteydere, der deltager i grænseoverskridende aktiviteter, et vigtigt element i et effektivt administrativt samarbejde, og det er en af de samarbejdsformer, der er omfattet af DAC. Udveksling af oplysninger omfatter en bilateral informationsstrøm mellem kompetente skattemyndigheder i to lande og vedrører data, der forventes at være relevante med hensyn til forskellige skatter, der gælder for både fysiske og juridiske personer.

DAC indeholder tre former for informationsudveksling, nemlig: i) udveksling af oplysninger efter anmodning (EOIR), der henviser til oplysninger vedrørende bestemte personer eller transaktioner, og som kommer fra det anmodende land ii) spontan udveksling af oplysninger (SEOI), der vedrører ikke-systematisk informationsstrøm, og som anses for at være af interesse for det modtagende land iii) automatisk udveksling af oplysninger (AEOI), som henviser til udveksling af forud definerede skatteoplysninger ved hjælp af forud definerede formater og tidspunkter, uden forudgående anmodning fra et andet land.

AEOI er genstanden for denne rapport. Den adskiller sig fra andre former for udveksling af oplysninger, fordi den er obligatorisk og har et større anvendelsesområde.

Medlemsstaterne har aftalt, at den obligatoriske AEOI begynder fra medio 2015 for skatteoplysninger om personer, der er skattemæssigt hjemmehørende i andre medlemsstater i fem kategorier af indkomst og kapital (DAC1). I 2014 blev medlemsstaterne enige om at ajourføre direktivet for at medtage det i EU's fælles indberetningsstandard, der er udarbejdet af Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), og som indfører automatisk udveksling af oplysninger om finansielle konti (DAC2). I 2015 indførte endnu en ændring AEOI i forbindelse med skattesager og forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordninger (DAC3). AEOI blev yderligere udvidet i 2016 og 2017.

Denne rapport er baseret på artikel 8b, stk. 2, i direktivet, som pålægger Kommissionen inden den 1. januar 2019 at forelægge en rapport med en oversigt over og en vurdering af AEOI under DAC1, DAC2 og DAC3. Den beskriver de vigtigste konklusioner om gennemførelsen af AEOI, dets omkostninger og fordele, samt foranstaltninger truffet af medlemsstaterne til at gøre brug af de modtagne oplysninger.

Rapporten er primært udarbejdet på grundlag af oplysninger indhentet fra medlemsstaternes skattemyndigheder via en årlig undersøgelse og årlig indsamling af statistiske data. Den dækker perioden 2015 til medio 2018 for så vidt angår DAC1 og fra 2017 frem til midten af 2018 for så vidt angår DAC2 og DAC3.

Det skal bemærkes, at Kommissionen på tidspunktet for udarbejdelsen af rapporten gennemfører en omfattende evaluering af DAC-dækningen , i tillæg til AEOI, og alle andre former for administrativt samarbejde.





2.DAC1

DAC1 forpligter medlemsstaterne til automatisk at udveksle oplysninger, der er tilgængelige i fem kategorier af indkomst og kapital: arbejdsindtægt, tantiemer og bestyrelseshonorarer, livsforsikringsprodukter, pensioner og ejendomsret til og indtægt fra fast ejendom.

Disse oplysninger skal mindst én gang om året fremsendes til den medlemsstat, hvor skatteyderen har sin bopæl. Den første udveksling af disse oplysninger fandt sted i juni 2015 og omhandlede beskatningsperioden 2014. Ved hjælp af en trinvis tilgang skulle medlemsstaterne inden 2017 fremsende oplysninger for mindst tre indkomst- eller kapitalkategorier ud over de fem, der er beskrevet i artikel 8, stk. 1, i direktivet.