DA Den Europæiske Unions Tidende C 157/83

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv«

(KOM(2004) 279 endelig — 2004/0084 (COD))

(2005/C 157/14)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 18. maj 2004 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Madi Sharma til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. november 2004.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 413. plenarforsamling den 15. og 16. december 2004, mødet den 15. december, følgende udtalelse med 147 stemmer for, 1 stemme imod og 6 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1 Med sit forslag vil Kommissionen først og fremmest skabe større gennemsigtighed og klarhed i ligestillingslovgivningen og gøre det lettere at anvende lovgivningen effektivt ved at styrke den gældende EU-ret og undgå fravigelser. Der er behov for en enkelt, klart struktureret, lettilgængelig og letforståelig lovtekst, der fremmer opnåelsen af Fællesskabets socioøkonomiske mål om flere og bedre job til kvinder.

1.2 Ved at samle bestemmelserne i direktiverne om adgang til beskæftigelse, ligeløn, erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger og bevisbyrdeforhold åbnes der mulighed for at præsentere en enkelt, sammenhængende tekst uden modsigende definitioner. Kommissionens forslag tager højde for den seneste udvikling i europæisk retspraksis ved at ajourføre den eksisterende sekundære lovgivning i overensstemmelse med kendelser fra EF-Domstolen, som har skabt større klarhed og yderligere uddybet lighedsbegrebet. Forslaget sikrer endvidere en høj grad af retssikkerhed ved at samle bestemmelser fra forskellige direktiver på basis af det emne, de omhandler — alt dette i lyset af det nye politiske miljø, der skal gøre EU mere åben, forståelig og vedkommende i dagligdagen.

1.3 Dette direktiv finder anvendelse på den erhvervsaktive del af befolkningen, herunder selvstændige erhvervsdrivende, arbejdstagere, der midlertidigt er uden arbejde på grund af sygdom, svangerskab og fødsel, ulykke eller ufrivillig arbejdsløshed, og personer, der søger arbejde, på pensionerede og invalide arbejdstagere samt på disse arbejdstageres ydelsesberettigede pårørende, i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.

2. Baggrund

2.1 Amsterdam-traktaten styrkede EU's kompetence på ligestillingsområdet og indførte målet om at udjævne uligheder inden for alle områder af samfundslivet og fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder. Forskelsbehandling strider ikke blot mod et af EU's grundlæggende principper, men er også en hindring for økonomisk vækst og samfundsøkonomisk fremgang.

2.2 Ligebehandling er en forudsætning for, at EU kan opfylde sine mål for vækst og en bæredygtig økonomisk, social og miljømæssig udvikling. Europa vil mere end nogen sinde før være nødt til at satse på, at en meget større del af den erhvervsaktive del af befolkningen er kvinder.

2.3 Undersøgelser har vist, at forskelsbehandling på grundlag af køn samt mangel på specifik støtte til ansatte med familiemæssige forpligtelser udgør en betydelig hindring for at få flere kvinder i arbejde.

2.4 Udviklingen i lovgivningen om ligebehandling af mænd og kvinder

Ligebehandling af kvinder og mænd er af grundlæggende betydning for Den Europæiske Unions sociale dimension. Princippet om lige løn til mænd og kvinder som forankret i EØF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 141) blev allerede i 1976 af EF-Domstolen beskrevet som et af de grundlæggende principper i fællesskabslovgivningen (1).

— Det første ligebehandlingsdirektiv, som blev vedtaget i 1975, omhandler ligeløn (2).

— I 1976 fulgte direktivet om ligebehandling i forbindelse med beskæftigelse (3). Dette direktiv blev ændret betydeligt i 2002 ved direktiv 2002/73, der definerede »chikane« og »seksuel chikane« (4).

— I 1978 blev der vedtaget et direktiv om lovbestemte sociale sikringsordninger (5).

— I 1986 blev der vedtaget et direktiv, der indførte princippet om lige behandling af mænd og kvinder i erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger (6). Dette direktiv blev senere ændret (7).

— I 1986 blev der vedtaget et direktiv om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, med bestemmelser om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel (8).

— I 1992 blev der vedtaget et direktiv om beskyttelse af gravide arbejdstagere som foranstaltning til forbedring af sikkerheden og sundheden, herunder en lovfæstet ret til mindst 14 ugers barselsorlov, frihed til prænatale undersøgelser og beskyttelse mod afskedigelse (9).

— I 1995 blev der mellem europæiske tværfaglige organisationer indgået en rammeaftale om forældreorlov, der efterfølgende blev vedtaget som direktiv. Det fremgik af direktivet, at ligebehandling også skulle indebære foranstaltninger til fordel for mænd, og det anerkendte fædres betydning i børnepasningssammenhæng (10). Direktivet blev senere ændret og udvidet til også at omfatte Storbritannien (11).

— I 1997 blev bevisbyrdedirektivet vedtaget (12). Direktivet blev senere udvidet til også at omfatte Storbritannien (13)

EF-Domstolen har altid ydet et vigtigt bidrag til effektivt at reducere forskelsbehandlingen af kvinder i beskæftigelsessammenhæng. Domstolen fortolker fællesskabslovgivningen og udvikler på naturlig vis de ufuldstændige retsbegreber i den forholdsvis nye fællesskabsret til et sammenhængende retssystem (14). Hvad angår lige muligheder har Domstolen først og fremmest anvendt begreberne direkte og indirekte forskelsbehandling i sine bestræbelser på at fremme en effektiv anvendelse af lovgivningen om ligebehandling (15) og har gjort det klart, at også mænd må beskyttes mod forskelsbehandling på grundlag af køn (16).

3. Særlige bemærkninger

3.1 EØSU ønsker Kommissionen til lykke med indsatsen for at forenkle ligestillingsdirektiverne og gøre dem mere tilgængelige. Ligestilling mellem kønnene er en grundlæggende rettighed inden for alle områder af det økonomiske og sociale liv, og lovgivningen må derfor være klar og letforståelig for alle.

3.2 En 30-årig lovgivningsproces på ligestillingsområdet er mundet ud i 12 direktiver, og EØSU konstaterer, at Kommissionen nu samler syv af disse direktiver i en enkelt omarbejdet version med lige behandling som fælles tema (17). Kommissionen har valgt at omredigere disse seks direktiver, fordi der er mange fælles træk i direktiverne, som har ført til gentagelser og overlapning, men også til en vis mangel på sammenhæng i definitionerne.

3.3 I den omarbejdede tekst er de syv direktiver ajourført, præciseret, forenklet og samlet i et enkelt direktiv. Dette er gjort ved at reducere den samlede tekstmængde og indføre et enkelt sæt definitioner bl.a. vedrørende direkte og indirekte forskelsbehandling og vedrørende chikane. EØSU hilser dette initiativ velkommen i lyset af udvidelsen og Kommissionens satsning på bedre lovgivning.

3.4 EØSU konstaterer, at fem ligestillingsdirektiver på grund af mangel på fælles elementer ikke er omfattet af omredigeringen (18). Det drejer sig om to direktiver om forældreorlov, som blev udarbejdet i samarbejde med arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer og ikke anses for at falde ind under området ligestilling. Blandt disse fem direktiver er også direktivet om barselsorlov og ammende mødres rettigheder, som falder ind under lovgivningen om sundhed og sikkerhed, direktivet om ligebehandling i forbindelse med social sikkerhed og direktivet om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv.

3.5 EØSU er enig med Kommissionen i, at det omarbejdede direktiv ville blive længere og mere indviklet, hvis ovennævnte direktiver skulle inkorporeres i det. EØSU gør imidlertid opmærksom på, at direktiv 86/613/EØF (19) snarest bør revideres på baggrund af det antal kvinder, som er selvstændige eller beskæftiget i landbruget. EØSU mener, at direktivet indholdsmæssigt er svagt og giver kvinder utilstrækkelig beskyttelse. I betragtning af dets relevans for Lissabon-strategien er det derfor nødvendigt med en snarlig revision af dette direktiv.

3.6 Kommissionen har foretaget to tilføjelser til direktiverne, som direkte afspejler gængs retspraksis og derfor blot er en præcisering af lovgivning, som allerede er på plads. Disse tilføjelser vedrører ligeløn (artikel 4) og erhvervstilknyttede pensioner for tjenestemænd (artikel 6) (20). EØSU konstaterer, at EF-Domstolen spiller en afgørende rolle i styrkelsen af EU-lovgivningen. Ved at lade det omarbejdede direktiv omfatte retspraksis opnås der større klarhed og målrettethed.

3.7 Kodificeringsarbejdet er af teknisk karakter, og Kommissionen har understreget, at der ikke er føjet noget til direktivernes indhold bortset fra bestemmelserne om oprettelse af ligestillingsorganer — »Horisontale bestemmelser«, Afsnit III, artikel 21. Indføjelsen af de »horisontale bestemmelser«, som gælder hele direktivet, øger nu, om end kun i begrænset omfang, ligestillingsorganernes indflydelse ved at udvide direktivets anvendelsesområde. Dette åbner mulighed for en yderligere kompetenceudvidelse på et senere tidspunkt. EØSU påpeger, at en ajourføring og modernisering af direktiverne og den heraf følgende retspraksis på længere sigt kan føre til ændringer, selv om indholdet som sådan ikke ændres.

4. Konklusion

4.1 Ligestillingspolitikken bygger på 30 års lovgivning, og selv om EØSU bifalder Kommissionens bestræbelser på at forenkle direktivet og gøre det mere forståeligt, kan reel ligestilling i hele Europa ikke opnås, medmindre alle medlemsstater aktivt engagerer sig i at sikre lige behandling af mænd og kvinder. EØSU mener, at udveksling og fremme af god praksis samt styrkelse af den sociale dialog på dette område er en konkret måde at sikre fremskridt på. Udvalget anerkender fuldt ud samarbejdsparternes centrale rolle, og fremhæver navnlig deres aktiviteter i forbindelse med »Arbejdsprogram for arbejdsmarkedets parter i Europa 2003-2005«. Kommissionen må gøre mere for at fremme lige behandling af og lige muligheder for mænd og kvinder og med henblik på at opfylde Lissabon-målene fremhæve den merværdi, kvinder kan tilføje den europæiske økonomi.

4.2 EØSU opfordrer Kommissionen til at tilskynde medlemsstaterne til at udarbejde en vejledende pjece, som med henblik på at fjerne uvidenheden om ligestillingsspørgsmålet og hermed styrke den samlede økonomi beskriver de vigtigste elementer i ligestillingsdirektiverne som omsat til national lovgivning, arbejdsgivernes forpligtelser og arbejdstagernes rettigheder.

Bruxelles, den 15. december 2004 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EF-Domstolen 8.4.1976 – C-43/75 Defrenne II, Sml. 1976, s. 455.

(2) Rådets direktiv 75/117/EØF af 10.2.1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder.

(3) Rådets direktiv 76/207/EØF af 9.2.1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår.

(4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73/EF af 23.9.2002 om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår.

(5) Rådets direktiv 79/7/EØF af 19.12.1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring.

(6) Rådets direktiv 86/378/EØF af 24.7.1986 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger.

(7) Rådets direktiv 96/97/EF af 20.12.1996 om ændring af direktiv 86/378/EØF af 24.7.1986 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger.

(8) Rådets direktiv 86/613/EØF af 11.12.1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel.

(9) Rådets direktiv 92/85/EØF af 19.10.1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer.

(10) Rådets direktiv 96/34/EF af 3.6.1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS.

(11) Rådets direktiv 97/75/EF af 15.12.1997 om udvidelse af direktiv 96/34/EF om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, til at omfatte Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.

(12) Rådets direktiv 97/80/EF af 15.12.97 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grund af køn.

(13) Rådets direktiv 98/52/EF af 13.7.1998 om udvidelse af direktiv 97/80/EF om bevisbyrde i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn til at omfatte Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.

(14) Streinz, Europarecht, 4. udg., Heidelberg 1999, stk. 494.

(15) EF-Domstolens dom i sag C-96/80 Jenkins, sag C-170/84 Bilka mod Weber von Hartz, sag C-171/88 Rinner-Kühn og sag C-184/89 Nimz mod Freie und Hansestadt Hamburg.

(16) EF-Domstolens dom i sag C-450/93 Kalanke og sag C-409/95 Marschall.

(17) Rådets direktiv 75/117/EØF, Rådets direktiv 76/207/EØF, Rådets direktiv 86/378/EØF, Rådets direktiv 96/97/EF, Rådets direktiv 97/80/EF, Rådets direktiv 98/52/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73/EF.

(18) Rådets direktiv 79/7/EØF, Rådets direktiv 86/613/EØF, Rådets direktiv 92/85/EØF, Rådets direktiv 96/34/EF, Rådets direktiv 97/75/EF.

(19) Rådets direktiv 86/613/EØF af 11.12.1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel.

(20) Det fremgår af artikel 4 i det nye direktiv, at Domstolen har fastslået, at »intet i artikel 141, stk. 1, EF peger i retning af, at bestemmelsens anvendelsesområde skulle være begrænset til de situationer, hvor mænd og kvinder udfører deres arbejde for samme arbejdsgiver«, mens det i artikel 6 fremhæves, at direktivet også finder anvendelse på socialsikringsordninger for en særlig gruppe af tjenestemænd, hvis de pågældende ydelser udbetales i kraft af ansættelsesforholdet, hvis de direkte afhænger af den tilbagelagte tjenestetid, og hvis deres størrelse fastsættes på grundlag af den senest oppebårne løn.