6. 5. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 120/17 
Udtalelse om Kommissionens debatoplæg: »betalingssystemer i det indre marked« 
(91/C 120/06) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 10. januar 1991 at anmode 
om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om Kommissionens debatoplæg: »Betalings­
systemer i det indre marked«. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Klaus Meyer-Horn til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
12. marts 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 285. plenarforsamling, den 20. marts 1991, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Det økonomiske og sociale Udvalg hilser Kom­
missionens debatoplæg om betalingssystemer i det indre 
marked [Dok. KOM(90) 447 endelig udg.] velkommen. 
1.2. ØSU bifalder, at Kommissionen har bestræbt 
sig på at analysere det omfattende kompleks af be­
talingssystemer, da dette område er af afgørende betyd­
ning for gennemførelsen af EF's indre marked. ØSU er 
enig med Kommissionen i, at videreudviklingen af de 
europæiske betalingssystemer er en presserende opgave, 
der skal løses »til gavn for alle europæiske borgere« 
(punkt 84), så vi også på betalingstransaktionernes om­
råde kommer tættere på det, vi forstår ved det indre 
marked. 1 den forbindelse må der tages hensyn til de 
legitime ønsker, brugerne af betalingssystemerne, altså 
primært forbrugerne, har; det drejet sig ikke kun om 
hastighed og gebyrer, men også — og frem for alt — 
om brugernes retssikkerhed. 
1.3. Et effektivit og pålideligt betalingssystem, der 
opfylder strenge krav, vil også i afgørende grad bidrage 
til en vellykket gennemførelse af den kommende økono­
miske og monetære Union, som skal yde sit bidrag til 
at knytte et marked af europæisk dimension sammen. 
Alle berørte parter — ikke blot leverandører af be­
talingssystemer, men også private kunder såvel som 
virksomheder og offentlige instanser — skal hver især 
på deres måde bidrage til, at betalingssystemerne 
forbedres. 
1.4. Af sociale, økonomiske og historiske årsager har 
betalingsformerne i de enkelte EF-lande udviklet sig på 
forskellig vis og i forskellig udstrækning. De forskellige 
betalingsformer — kontanter, checks og overførsler (og 
herunder anvendelse af stående ordrer, debiteringsfuld-
magter og kortstyret betaling via selvbetjeningsautoma-
ter) — har forskellig udbredelse i de enklete medlem­
slande. Dette forklarer også de forskelle, der er fra land til land på omkostninger og afviklingstider samt på den 
teknologiske udvikling inden for betalingssystemerne. 
1.4.1. Inden for EF kan der bygges på mangfoldige 
betalingskanaler og betalingsmåder; de mange sprog og 
kulturområder samt — indtil videre — valutær gør 
denne mangfoldighed til en meget stor udfordring. Selv 
om elektroniske betalingstransaktioner rykker i for­
grunden i forbindelse med videreudviklingen af be­
talingssystemerne, bør brugerne fortsat have mulighed 
for at vælge mellem de forskellige betalingsformer. I 
nogle lande, hvor denne valgmulighed endnu ikke fin­
des, kan der endog åbnes nye muligheder. 
1.4.2. Betalingsmåderne er tilpasser brugernes for­
skellige behov, navnlig hvad angår hurtigheds- og sik­
kerhedskrav i forbindelse med lejlighedsvise eller regel­
mæssigt tilbagevendende betalinger. Alt efter brugerens 
specifikke behov frembyder de grænseoverskridende be­
talingstransaktioner betalingsformer, der adskiller sig 
fra tilfælde til tilfæde med hensyn til omkostninger og 
afviklingstid. Selv i forbindelse med store, men sammen­
hængende markeder som i USA, hvor der kun findes 
én valuta og ét sprog, viser de nyeste erfaringer, at 
betalingssystemer, der opfylder strenge krav om pålide­
lighed og effektivitet, er forbundet med betydelige om­
kostninger, som skal bæres af brugerne. 
1.5. På trods af, at der i visse medlemslande stadig 
dindes talrige offentlige påbud, har de frie marked­
skræfter i Europa sørget for, at der af de forskellige 
behov for betalingstransaktioner er udsprunget mang­
foldige løsninger, som kan opvise stadig større succes. 
1.5.1. Man bør også fremover satse på de frie mar­
kedskræfter; takket være disse kræfter er der allerede 
udviklet løsninger, som har lindret mange problemer, 
der skyldtes manglende fremskridt i medlemslandenes 
monetære samarbejde og sameksistensen af forskellige 
valutær, hvoraf nogle ikke kunne anvendes frit. Som 
eksempler på sådanne løsninger kan nævnes euro-
Nr. C 120/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 5. 91 
cheques-aftalen samt anvendelsen af VISA- og Euro­
card-kreditkort i pengeautomater i flere lande (jf. punkt 
2.2.2). 
1.5.2. Den videre udvikling og forbedring af be­
talingsservicen i Europa vil blive lettet betydeligt, hvis 
regeringerne og myndighederne tilvejebringer det 
grundlag, der er nødvendigt for gennemførelsen af Den 
økonomiske og monetære Union. Dette omfatter navn­
lig den fuldstændige liberalisering af grænseoverskri­
dende penge- og kapitalbevægelser i de fire EF-lande, 
der stadig er omfatter af undtagelsesregler efter den 
1. juli 1990, endvidere begrænsning eller ophævelse af 
de indberetningsformaliteter, pengeinstitutterne stadig 
er underlagt inden for rammerne af valutabestemmel­
serne, samt optagelsen af alle EF-valutaer i valutakurs­
mekanismen af Det europæiske monetære System 
(EMS) og en indsnævring af kursernes udsvingsmargen 
til 2,25 %. Det påhviler medlemslandenes regeringer at 
tilvejebringe dette grundlag, idet det ikke er en opgave, 
som kan overlades til markedskræfterne. 
1.6. Takket være gennemførelsen af det indre mar­
ked og liberaliseringen af kapitalbevægelserne samt har­
moniseringen af banktilsynsbestemmelserne tilkommer 
der EF en central rolle med hensyn til at forbedre de 
internationale betalingssystemer. I den forbindelse skal 
man dog på forhånd tage hensyn til de behov, der 
rækker ud over EF's grænser og osgå gælder betaling­
stransaktioner mellem de øvrige europæiske lande og 
EF. Navnlig landene af Den europæiske Frihandelssam­
menslutning (EFTA) bør inddrages i videreudviklingen 
af betalingssystemerne, så borgerne overalt kan nyde 
godt af den stort set samme betalingsservice, det er 
muligt at tilbyde på et marked af europæisk dimension. 
Dette vil fremme bestræbelserne på at oprette et fælles 
europæisk økonomisk område; EFTA-landenes inddra­
gelse i en videreudvikling af de grænseoverskridende 
betalingssystemer vil kunne bidrage til et positivt ud­
komme af de forhandlinger, der for øjeblikket føres om 
det europæiske økonomiske område. 
1.7. Det ligger i sagens natur, at grænseoverskriden­
de betalingssystemer også bør indpasses i en bredere 
international ramme, som rækker ud over EF's grænser. 
1.7.1. Der foretages en betydelig mængde af betaling­
stransaktioner fra EF til ikke-europæiske industrilande 
og samhandelspartnere, herunder navnlig USA og 
Japan. Bestræbelserne på at videreudvikle grænseover­
skridende betalingstransaktioner inden for EF skal der­
for opfylde de strukturelle betingseler, der gør det mu­
ligt at bygge bro til de verdensomspændende internatio­
nale betalingssystemer. 
1.7.2. Eksistensen af strukturer, der overlapper hi­
nanden, idnen for EF-, Europa- og verdensomspænden­
de betalingssystemer bidrager således næppe til at redu­cere omkostningerne ved »ikke-Europa« på dette områ­
de. Dette er imidlertid netop én af de målsætninger, 
EF-Kommissionen nævner i sit debatoplæg om be­
talingssystemer. På den anden side bør omkostningerne 
i tilknytning til betalingsservice bæres af brugerne. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. I Kommissionens debatoplæg henledes opmærk­
somheden på de mange transaktioner af små beløb. I 
forbrugernes interesse bør navnlig dette område udvik­
les yderligere. Derudover er der dog de — som følge af 
antallet af forretningstransaktioner — mindre hyppige 
betalinger af større beløb; til dette formål har Society 
for Worldwide Interbank Financial Telecommunication 
(SWIFT) udviklet et system til elektronisk overførsel, 
som hovedsageligt anvendes af erhvervslivet. På de to 
områder er der visse fælles krav og forudsætninger, 
navnlig om pålidelighed. En kompatibel videreudvi­
kling af de to områder skulle dog være mulig, men vil 
ikke nødvendigvis følge samme mønster. 
2.1.1. Forbedringen af betalingssystemerne i Europa, 
og navnlig inden for EF, bør ikke bestå i, at man 
udelukkende videreudvikler ét enkelt betalingssystem; 
tværtimod drejer det sig om talrige betalingsformer, 
blandt hvilke brugeren altid bør kunne udvælge dem, 
der dækker netop hans behov bedst. 
2.1.2. I sit debatoplæg [Dok. COM(90) 447 endelig 
udg., afsnit A, punkter 15-18, og afsnit C, punkter 51-
55] skønner Kommissionen, at det er muligt at forbedre 
de grænseoverskridende betalingssystemer ved at for­
binde de clearingcentre, der står for den elektroniske 
afvikling. Det er en meget lovende begyndelse, hvis 
disse automatiserede clearingcentre forbindes, og i den 
sammenhæng vil man skulle afstemme deres forskellige 
tekniske og programmeringsmæssige grundlag efter hi­
nanden. På baggrund af betragtningerne i punkt 2.1.1 
bør etableringen af forbindelser mellem clearingcentre­
ne dog ikke udelukke andre løsninger. 
2.2. Den videre udvikling af de forskellige betalings­
former bør ske på en sådan måde, at den opfylder 
markedets og de involverede parters l>ehov og for­
ventninger. Tanken om at udvikle ét enkelt transeuro-
pæisk betalingssystem vil være i modstrid med såvel 
udviklingstendenserne på markedet som den udbredte 
forestilling om en mindre interventionistisk politik, og 
den ville bortslibe og fjerne mange facetter af betalings­
servicen. Enkeltstående bankkoncerner eller endog indi-
6. 5. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 120/19 
viduelle pengeinstitutter i indbyrdes konkurrence har 
udviklet disse forskellige former for betalingsservice ud 
fra deres respektive kunders og markeders behov. 
2.2.1. Hvis der kun fandtes ét enkelt betalingssystem, 
ville de konkurrencemæssige fordele og ulemper bort­
falde, som de enkelte pengeinstitutter og bankkoncerner 
nu har i kraft af deres organisations- og kundestruktur 
(eksempler: mere eller mindre finmaskede afdelingsnet, 
antallet af korrespondentbanker og andre støttepunkter 
i udlandet, forretningspolitisk hovedvægt på »masse­
produktion«, på betjening af multinationale storforeta­
gender eller af små og mellemstore virksomheder, antal­
let af pengeautomater samt udstedte kredit- og betaling­
skort osv.). Der er også knyttet markedsfordele til sam­
arbejdet inden for de store europæiske bankkoncerner 
eller til særlige europæiske initiativer inden for be­
talingsservice, som f.eks. visse sparekassers initiativer 
inden for rammerne af EUFISERV SC (fælles opstilling 
af 18 000 pengeautomater i 11 lande til betjening af 
37 millioner kortindehavere, forberedelse af et europa-
omspændende overførselssystem, der bygger på organi-
sationsinterne clearingcentraler og databehandlings­
systemer). Det markedsforspring, der kommer det ene 
eller det andet systems eller pengeinstituts kunder til 
gode, ville gå tabt, hvis de skulle tilsluttes ét enkelt 
system. I ét enkelt, nærmest enerådende, betalingssy­
stem skulle der tages ligeligt hensyn, i hele Europa, til 
alle tænkelige betalingstransaktioner, små som store 
beløb, lejlighedsvise og tilbagevendende betalinger; 
systemet ville derfor blive overdimensioneret i forhold 
til forbrugernes massebetalingsbehov. Et sådant be­
talingssystem uden alternativer kan f.eks. sammenlignes 
med et passagerbefordringssystem, som ene og alene 
bygger på luftfart og befordring til og fra lufthavne og 
ikke inddrager bane- og vejtransport. Ét enkelt be­
talingssystem ville således nødvendigvis indebære en 
indsnævring af det konkurrencemæssige spillerum, og 
dette skridt bør overvejes grundigt, hvis man ønsker at 
etablere et indre marked, der skal være kendetegnet ved 
stærk konkurrence. Det må også undersøges, om tanken 
om ét ensartet betalingssystem er i overensstemmelse 
med EØF-Tratatens konkurrenceregler. 
2.2.2. »Konkurrence i størst muligt omfang, samar­
bejde mellem indbyrdes konkurrerende pengeinstitutter 
i fornødent omfang« bør være devisen for enhver tænke­
lig struktur og for ethvert initiativ, der skal forbedre de 
finansielle tjenesteydelser og især betalingstransaktio­
nerne i Europa; efter ØSU's mening er dette ensbetyden­
de med den rigtige blanding af konkurrence på den ene 
side og samarbejde på den anden side. Man kan ikke etablere et europadækkende betalingssystem uden afta­
le om et samarbejde mellem de berørte pengeinstitutter. 
Eurocheque-systemet er et godt eksempel på, at konkur­
rerende pengeinstitutter tilbyder deres kunder en euro­
padækkende service, som forudsætter et snævert samar­
bejde om at stille skranker, checkformularer, checkkort 
og clearingsystemer til rådighed samt om at overholde 
fælles regler. Eurocheque-systemet er indrettet efter for­
brugerne (der er udstedt 37 millioner EC-garantikort af 
8 000 pengeinstitutter), og har som det første givet 
mulighed for, at alle checks, der udstedes på de involve­
rede pengeinstitutter, kan anvendes i hele Europa takket 
være indløsningsgarantien (der gælder op til et vist 
maksimumsbeløb i hver enkelt valuta) og den ensartede 
clearingsproces. Clearingsomkostningerne, der bæres af 
de berørte pengeinstitutter i fællesskab, forudsætter, 
at der tages ensartede gebyrer inden for eurocheque-
systemet (for tiden 1,6 % af checkens pålydende værdi). 
Alligevel varierer pengeinstitutternes omkostnings- og 
arbejdsbyrde betydeligt, idet den navnlig er stor i de 
sydeuropæiske ferielande og især kommer de nordeuro­
pæiske bankkunder til gode. I undtagelsesbestemmel­
serne for eurocheque-aftalerne har Kommissionen i 
1984 trukket en skillelinje på grundlag af EØF-Trakta-
tens artikel 85, stk. 3: aftaler om gebyrer i forholdet 
mellem pengeinstitutter betragtes som en legal konkur­
rencebegrænsning, fordi de er systembetingede, og 
systemet kommer forbrugerne til gode; men herudover 
er det meningen, at pengeinstitutterne skal konkurrere 
indbyrdes om kunderne. Dette betyder, at det overlades 
til det enkelte pengeinstitut at afgøre, om de enhedsge-
byrer, det betaler til det eurocheque-indløsende pen­
geinstitut, helt eller delvis skal betales af dets egne 
kunder. 
2.2.3. I forbindelse med enhver overvejelse om at 
udvide eurocheque-systemet skal man skelne mellem 
krav til den fælles clearing på den ene side og krav til 
indløsningsgarantien på den anden side. Det maksi­
mumsbeløb, indløsningsgarantien dækker (for tiden 
BEF 7 000, DKK 1 500, FRF 1 400, DEM 400, GRD 
30 000, IEP 140, ITL 300 000, LUF 7 000, NLG 300, PTE 
30 000, ESP 25 000, GBP 100), er fastsat på grundlag af, 
at eurocheques anvendes af private husholdninger, dvs. 
på grundlag af de risici, der i den forbindelse bæres af 
pengeinstitutterne, og som lader sig beregne på bag­
grund af det store antal transaktioner og af kundekred­
sen. Såfremt eurocheques skulle anvendes af erhvervsli­
vet, ville det på grund af kreditrisiciene, som hurtigt 
ændrer sig og varierer fra tilfælde til tilfælde, være 
utænkeligt at operere med ét standardmaksimumsbeløb 
— som i øvrigt, i givet fait, skulle være betydeligt 
højere. 
Nr. C 120/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 5. 91 
Det må på den anden side undersøges, om man i fremti­
den også kunne medtage eurocheques, der overskrider 
de nuværende maksimumsbeløb, i det hurtige og pålide­
lige clearingsystem. Det kunne især være fordelagtigt 
for små og mellemstore virksomheder, hvis man kunne 
medtage sådanne eurocheques — uden indløsningsga-
rantie — i eurocheque-clearingen. En eventuel udbyg­
ning af eurocheque-systemet må dog ikke ske på bekost­
ning af den nuværende kundekreds, dvs. de private 
husholdninger, som navnlig ikke må påføres højere 
udgifter. 
Mulighederne for i fremtiden at udvide adgangen til 
eurocheque-clearingen skal derfor undersøges nøje 
under hensyntagen til forbrugernes interesser. Det 
samme gælder overvejelser om en forenklet indløsning-
sprocedure for andre — standardiserede — checks; i en 
undersøgelse har Det internationale Handelskammer i 
Paris anstillet overvejelser i denne retning. 
2.2.4. Man må bifalde de overvejelser, der gøres i 
Foreningen af ecu-banker (ECU Bankers Association) i 
samarbejde med SWIFT og Den internationale Beta-
lingsbank med hensyn til at udbygge ECU-clearingsyste-
met, navnlig i forbindelse med ECU-checks og på bag­
grund af, at omfanget af ECU-betalinger forventes at 
vokse kraftigt [Dok. KOM(90) 447 endelig udg., bilag 
9, punkter 15 og 17]. 
2.3. For både leverandørerne og brugerne af be­
talingsservice vil en balance mellem konkurrence og 
samarbejde umiddelbart indvirke på det mål, begge 
parter stiler mod, nemlig en prisdannelse, hvor om­
kostningerne står i forhold til betalingssystemernes ef­
fektivitet og pålidelighed. 
2.3.1. Hvis man udvikler alle betalingskanaler til ét 
eneste transeuropæisk system, kan dette i sidste instans 
kun føre til én eneste standardmetode til afvikling af 
forretningstransaktioner. Abonnementet på et uden­
landsk tidsskrift og forskuddet på et ferieophold på et 
udenlandsk hotel giver imidlertid ikke anledning til de 
samme krav om effektivitet, pålidelighed og sikkerhed, 
og de behøver ikke være lige omkostningseffektive. 
2.3.2. Ud fra de forskellige krav om effektivitet, påli­
delighed og sikkerhed, kan gebyrerne for betalingsservi­
cen differentieres på passende vis, så de opfylder de 
forventninger, der er givet udtryk for i debatoplægget. 
2.3.3. Vurderingen af, om gebyrberegningen er rime­
lig, kan kun til en vis grad baseres på sammenligninger 
med den hidtidige betalingsafvikling inden for de enkel­
te medlemslande. I de fleste tilfælde har den tilsynela­
dende rimelige gebyrberegning ved sådanne transaktio­
ner nemlig kun været mulig i kraft af en »blandingsbe-regning«. Ved denne blandingsberegning er relativt set 
højere omkostninger ved betalingstransaktioner blevet 
udlignet gennem relativt set højere indtjening på andre 
områder. Før de forskellige posttjenester blev adskilt i 
driftsmæssig henseende, praktiserede postbanker, post­
sparekasser og postgirokontorer i mange lande en sådan 
blandingsberegning, hvor også ikke-finansielle tjeneste­
ydelser blev indkalkuleret. Også de — fra land til land 
— varierende rentesatser, der ydes på indlånskonti, 
navnlig forrentningen af indeståender på anfordrings-
konti, som kan være meget fyr for pengeinstitutterne (i 
Italien f.eks. 8%), er et forhold, som man ikke uden 
videre kan overføre til det indre marked, der allerede i 
hvidbogen blev beskrevet som et område, der er ken­
detegnet ved en sund konkurrence mellem forskellige 
aktører på markedet. 
2.3.4. De nyeste erfaringer i USA, der — alene i kraft 
af det fælles sprog og den fælles valuta — anses for at 
være et konsolideret og integreret marked, viser, at 
betalingssystemernes effektivitet umiddelbart afhænger 
af passende og endog ganske betydelige gebyrer, som 
betales af brugerne. 
2.3.5. I Europa har grænseoverskridende betalinger 
hidtil i mange tilfælde været vanskeliggjort af admini­
strative begrænsninger og hindringer, som indebærer 
højere personaleudgifter. Alene i kraft af disse formali­
teter og statistiske indberetninger til centralbankerne 
har grænseoverskridende betalinger inden for EF været 
dyrere end rent indenlandske betalinger. Den fuldstæn­
dige liberalisering af penge- og kapitalbevægelserne, 
som medlemsstaterne har forpligtet sig til, vil fremme 
forbedringen af de grænseoverskridende betalings­
systemer. 
2.4. Da betalingstransaktionerne på sin vis er driv­
værket i det økonomiske maskineri, bør de gennemfør­
lighedsundersøgelser, Kommissionen omtaler i sit de­
batoplæg, i første række gå ud på at vurdere de umiddel­
bare konsekvenser af hvert enkelt forslag. 
2.4.1. En grundigere undersøgelse bør entydigt vise 
de direkte umiddelbare konsekvenser på dette område 
med hensyn til investeringsbehovet og den påkrævede 
arbejdsindsats, omkostningseffektiviteten, finansierin­
gen og følgerne for beskæftigelsen samt for den økono­
miske og den monetære politik. 
2.4.2. Ændringer i betalingssystemerne vil også have 
konsekvenser for andre områder, som hænger sammen 
med disse og falder ind under de normale finansielle 
operationer. Det gælder navnligt det såkaldte korres­
pondentbanksystem, der stort set finder anvendelse 
inden for alle former for forretninger — ved indenland­
ske og udenlandske betalings- og långivningstransaktio-
6. 5. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nir. C 120/21 
ner — og som ligefrem er et særkendetegn for hele 
kreditområdet [Dok. KOM(90) 447 endelig udg., afsnit 
A, punkt 19]. 
2.5. I forbindelse med videreudviklingen af betalings­
systemerne på et marked af europæisk dimension bør, 
man efter ØSU's mening fortsat støtte de involverede 
parter i deres bestræbelser. 
2.5.1. Institutionerne på kreditområdet bør fremme 
mangfoldigheden af markedsinitiativer, som er rettet 
mod en forbedring af betalingssystemerne under sunde 
konkurrencevilkår. Samarbejdet bør tage sigte på at øge 
betalingssystemernes stabilitet, anseelse, sikkerhed og 
pålidelighed, og det bør støtte sig til den nødvendige 
teknologiske viden, som institutionerne på kreditområ­
det kan stille til rådighed. 
2.5.2. Centralbankerne og banktilsynsmyndigheder­
ne kan spille en vigtig rolle under videreudviklingen af 
betalingssystemerne, også inden for rammerne af de 
beføjelser, de har i kraft af EF-bestemmelserne om 
banktilsyn. Den europæiske Centralbank, som oprettes 
ved indledningen af Den okonomiske og monetære 
Unions anden etape, kan ligeledes tildeles et vist ansvar 
under videreudviklingen af betalingssystemerne. 
2.6. Fremskridt i retning af mere effektive betalings­
systemer bør ikke føre til et Europa i to tempi; dermed 
ville man risikere at indskrænke den egentlige målsæt­
ning og det format, som et marked af europæisk dimen­
sion skulle tilføre betalingsserviceområdet. Forbedrin­
gen af betalingssystemerne bør tilrettelægges på en 
sådan måde, at alle principielt kan deltage, og at alle 
kan få gavn deraf; i praksis vil den lejlighed, der her 
byder sig, i første omfang nok blive udnyttet af en 
gruppe pionerer, men disse kan hjælpe senere tilkomne 
med at indhente deres efterslæb. 
2.7. Man kan forestille sig forskellige veje, der kan 
føre til fremskridt i retning af mere effektive betalings­
systemer. 
2.7.1. Den påkrævede forbedring af den europæiske 
telekommunikationsinfrastruktur skal fremmes og bi­
beholdes som målsætning. Dermed ville vejen være 
banet for brede og meget benyttede betalingskanaler, 
således som nævnt i EF-Kommissionens meddelelse til 
Ministerrådet om transeuropæiske net (Dok. KOM(90) 
585 endelig udg.). I den forbindelse må der tages højde 
for den voldsomme stigning i dataoverførslen, som 
udvidelsen af betalingssystemerne må forventes at med­
føre. 2.7.2. Samtidig bør man på standardiseringsområdet 
bestræbe sig på at tilvejebringe de nødvendige forud­
sætninger for bedre atlicmytJtede'muligh&åéi?, der ligger 
i elektronisk dataudveksling (EDI). I den sammenhæng 
vil det være særligt yigtigt, dt der ^udvikles ét standardi­
seret internationalt koderingssystem forideatitetsnttm-
re eller registreringsnumre->féfr alk pengeinstitutter; ?••••• 
2.7.3. De betingelsen, under'hvilke græriseqvérskri-
dende betalinger afvikles, skal' gøres mjére gjeTnieinsigTi-
ge. Inddragelse af aljé parter^der étinvolveret i af­
viklingen, skulle sikre, at EF-Kbmmissionéhs f6fskéflfgé" 
henstillinger finder systematisk anvendelse;! Det; drejer 
sig navnlig om følgende henstillinger: 
— Kommissionens henstilling af 14. februar 1990 (90/ 
109/EØF) om gennemsigtighed med hensyn til 
bankvilkår for gennemførelsen af grænseoverskri­
dende finansielle transaktioner, 
— Kommissionens henstilling af 17. november 1988 
(88/590/EØF) om betalingssystemer, herunder 
navnlig forholdet mellem kortindehaver og 
kortudsteder. , 
De tre europæiske bankforeninger; 
— EF's bankforening, 
— Den europæiske Sparekasseforening, i 
— foreningen af kooperativbanker i EF 
har drøftet Kommissionens henstilling om ibetalings-
systemer indbyrdes og med forbrugerorganisationerne' 
samt Kommissionen. Dette har resulteret i en adfærds­
kodeks for forbindelserne mellem kortudstedere og 
-brugere (Code of Best Practice) af 14. november 1990; 
Denne kodeks tager højde for flere målsætninger: 
— forbrugerbeskyttelsen i EF på dette område, 
— konkurrencen mellem tjenesteydelsesleverandø­
rerne, 
— et udvalg af kort med forskellige karakteristika til 
gavn for forbrugerne. 
Alle pengeinstitutter, der forpligter sig til at overholde 
denne adfærdskodeks, kan med passende midler (et 
europæisk kodeks-skilt) gøre deres kunder opmærk­
somme herpå. 
2.7.4. I forbindelse med grænseoverskridende be­
talingstransaktioner er det ikke kun omkostningerne og 
fristerne, der er vigtige for forbrugerne, det er også 
væsentligt at få afklaret spørgsmålet om retssikkerhed, 
navnlig hvad angår erstatningsansvar. Forbrugernes 
retssikkerhed skal især garanteres i forbindelse med 
tyveri, tab og misbrug af kredit- og betalingskort samt 
i tilfælde af fejloverførsler eller manglende udførelse af 
betalingsordrer. Man bør tilstræbe at indføre ensartede 
lovbestemmelser om de tab, kunderne pådrager sig ved 
sådanne hændelser inden for grænseoverskridende be­
talinger, herunder i tilfælde af manglende overholdelse 
af betalingsfrister. 
Ni. C 120/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 5. 91 
På nationalt plan har bankforeningerne efter Kommis­
sionens anvisninger i otte lande oprettet klageinstanser 
og/eller voldgiftsdomstole til behandling af tvister — 
også i tilknytning til betalingstransaktioner. Et eksem­
pie på en sådan instans findes i Belgien, hvor der er en 
ombudsmand for bankforeningen og en mæglings- og 
rådgivningskommission (RBK/ROC) for sparekassefo­
reningen. Disse belgiske instanser varetager rådgivende 
funktioner og tilbyder forbrugerne en hurtig, billig og 
ubureaukratisk procedure med henblik på at nå frem 
til en afgørelse eller et forlig, hvilket dog ikke udelukker 
muligheden for også at inddrage domstolene. EF-Kom-
missionen bør, uden først at skulle afvente, at de euro­
pæiske betalingssystemer er blevet udviklet, tilskynde 
til, at lignende ^ldgifts- og rådgivningsinstander opret-
tes i alle medlemsstater. Deres kompetenceområde skal 
være alle brugerkategoriers grænseoverskridende be­
talingstransaktioner. Endelig bør EF-Kommissionen 
undersøge, om der også på europæisk niveau kunnen 
etableres en form for klageinstans eller voldgiftsret/ 
ombudsmand med hele det grænseoverskridende be­
talingsområde som kompetencefelt. 
2.7.5. Man bør også bestræbe sig på at sætte bruger­
ne ind i de særlige karakteristika og omkostningerne 
ved de enkelte betalingsmetoder, så de systematisk brin­
ges i stand til at vælge den betalingsmetode, der i det 
enkelte tilfælde er mest fordelagtig og opfylder deres 
behov bedst. En sådan indsats for at rådgive kunderne 
om de betalingsmetoder, der er fordelagtige i forskellige 
tilfælde, vil kræve et tilsvarende engagement hos alle 
berørte, i den private såvel som den offentlige sektor, i 
pengeinstitutterne, blandt deres kunder, i regeringerne 
og centralbankerne og sidst, men ikke mindst, også i 
forbrugerorganisationerne og deres rådgivningskonto­
rer. Det ville være et positivt bidrag, om pengeinstitut­
terne gennem informationsskrivelser oplyste kunderne 
om særlige karakteristika og omkostninger samt af­
viklingstiden ved de forskellige grænseoverskridende 
betalingsformer. 
2.7.6. Med henblik på den kunderådgivning, der er 
omtalt i punkt 2.7.5, bør det rådgivende udvalg, Kom­
missionen agter at nedsætte, undersøge spørgsmålet om 
transparens i de omkostninger og betingelser, der er 
knyttet til de forskellige betalingsmetoder, hvilket er et 
rimeligt forbrugerkrav. Forbrugerne kan ikke nøjes med 
Bryssel, den 20. marts 1991. oplysninger, som blot består af henvisninger til frister, 
der altid overholdes, »medmindre der foreligger noget 
ekstraordinært«, og til omkostninger, der »ligger på et 
fornuftigt niveau« [Dok. KOM(90) 447, pkt. 8]. Det 
ville være et afgørende skridt i retning af transparens, 
hvis pengeinstitutterne på forhånd kunne oplyse deres 
kunder om tilsvarende tariffer — alt efter betalingsmå­
de, beløb, modtagerland osv.— og om den tid, transak­
tionen erfaringsmæssigt tager. På afregningerne eller 
kontoudtogene specificerer pengeinstitutterne normalt 
allerede nu de omkostninger, der opstår på begge sider 
— for ordregiveren og for modtageren — i forbindelse 
med internationale betalingstransaktioner i form af 
checks og overførsler. 
2.8. Det bifaldes, at Kommissionen i sit debatoplæg 
foreslår, at der nedsættes en rådgivende koordinerings­
gruppe. Da denne koordineringsgruppe er af rent rådgi­
vende karakter, rejser den ikke noget »komitologi-pro-
blem«. Et sådant forum vil være en hensigtsmæssig 
ramme for udveksling af meninger og erfaringer, ind­
hentning af baggrundsinformationer og bestræbelser 
på at støtte alle, der er involveret i udviklingen af 
betalingssystemerne. I den forbindelse bør navnlig for­
brugerorganisationerne have mulighed for at fremlægge 
deres synspunkter og ønsker. Det ville være hensigts­
mæssigt, om Kommissionens tjenestegrene kunne stille 
statistikker over de forskellige områder inden for græn­
seoverskridende betalingstransaktioner til rådighed 
med henblik på disse drøftelser. 
2.8.1. Det synes formålstjenligt, at man nedsætter to 
arbejdsgrupper med henblik på drøftelserne: 
— i den ene arbejdsgruppe kunne repræsentanter for 
forbrugerne og muligvis også for engros- og uden­
rigshandel, have sæde sammen med bl.a. eksperter 
fra pengeinstitutter, 
— i den anden arbejdsgruppe kunne leverandører af 
betalingssystemer undersøge de tekniske mulighed­
er, også med hensyn til standardisering. 
2.8.2. Yderligere skridt på dette område bør overla­
des til en snævrere kreds, der i kraft af sin erhvervsmæs­
sige erfaring og position bidrager med den viden og den 
indflydelse, der er påkrævet for at sikre en effektiv 
afvikling af betalingsservicen, navnlig hvad angår det 
samlede systems finansielle integritet. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg