Forslag til Rådets retsakt om udarbejdelse af konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (98/C 33/05) KOM(97) 609 endelig udg. - 97/0339(CNS)

(Forelagt af Kommissionen den 22. december 1997)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

SOM HENVISER til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel K.3, stk. 2, litra c),

SOM HENVISER til forslag fra Kommissionen,

SOM HENVISER til udtalelse fra Europa-Parlamentet,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at medlemsstaterne med henblik på virkeliggørelsen af Den Europæiske Unions målsætninger betragter samarbejde i forbindelse med retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som et spørgsmål af fælles interesse, der falder ind under det civilretlige samarbejde som omhandlet i traktatens afsnit VI,

FASTSLÅR, at den konvention og den protokol om konventionens fortolkning, der er knyttet til nærværende retsakt, og som repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer har undertegnet dags dato, hermed er udarbejdet, og

ANBEFALER medlemsstaterne at vedtage konventionen i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser.

DE HØJE KONTRAHERENDE PARTER i traktaten om Den Europæiske Union,

SOM HENVISER til Rådets retsakt af . . .,

SOM ØNSKER at forbedre og fremskynde den frie bevægelighed inden for Den Europæiske Unions medlemsstater med hensyn til retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, og i den forbindelse at forenkle de formaliteter, som gælder for anerkendelse og foreløbig fuldbyrdelse af retsafgørelser,

SOM ØNSKER at styrke retsbeskyttelsen for personer, der er etablerede i Den Europæiske Union,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at i henhold til artikel K.3, stk. 2, litra c), i traktaten om Den Europæiske Union kan det i konventioner udarbejdet på grundlag af traktatens artikel K.3 bestemmes, at De Europæiske Fællesskabers Domstol efter de nærmere regler, som er fastsat i de pågældende konventioner, har kompetence til at fortolke disses bestemmelser,

ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE BESTEMMELSER:

AFSNIT I - ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 1

(Uændret) (1).

AFSNIT II - KOMPETENCE

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser

Artikel 2

1. Med forbehold af bestemmelserne i denne konvention skal personer, der har deres sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, uanset deres nationalitet, sagsøges ved retterne i denne stat.

Personer, som ikke er statsborgere i den stat, hvor de har deres sædvanlige opholdssted, er undergivet de kompetenceregler, der gælder for landets egne statsborgere.

2. I forbindelse med denne konvention sidestilles det sted, hvor selskaber eller andre juridiske personer har deres hovedkontor, eller hvis de ikke har et sådant, det sted hvor de har deres vedtægtsmæssige hjemsted, med det sædvanlige opholdssted for fysiske personer.

Artikel 3

Personer, der har deres sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, kan kun sagsøges ved retterne i en anden kontraherende stat i medfør af de regler, der er fastsat i afdeling 2 til 6a i dette afsnit.

I særdeleshed kan følgende bestemmelser ikke gøres gældende imod dem:

(uændret).

Artikel 4

Såfremt sagsøgte ikke har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, afgøres retternes kompetence i hver enkelt kontraherende stat efter statens egen lovgivning, dog med forbehold af bestemmelserne i artikel 16, 17 og 18.

Over for en sagsøgt, der ikke har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, kan enhver, der har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, uanset sin nationalitet, i lighed med landets egne statsborgere påberåbe sig de kompetenceregler, som gælder der, herunder navnlig de regler, der er nævnt i artikel 3, stk. 2.

Afdeling 2 Specielle kompetenceregler

Artikel 5

En person, der har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, kan sagsøges i en anden kontraherende stat:

1) i sager om kontrakter om salg af varer, ved retten på det sted, hvor leveringen er eller skulle være foretaget, undtagen hvis leveringen af varerne er eller skulle være foretaget forskellige steder

2) i sager om underholdspligt, ved retten på det sted, hvor den, der kræver underhold, har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted eller, ved krav i forbindelse med sager om personers retlige status, ved den ret, der efter dennes egen lovgivning er kompetent i sagen (2), medmindre denne kompetence alene støttes på en af parternes nationalitet

3) i sager om erstatning uden for kontrakt, ved retten på det sted, hvor den skadevoldende begivenhed har fundet sted, eller ved retten på det sted, hvor skaden (eller en del af skaden) er indtrådt

4) i sager, i hvilke der påstås erstatning eller genoprettelse af en tidligere tilstand i anledning af en strafbar handling, ved den ret, hvor straffesagen er anlagt, såfremt denne ret i henhold til den nationale lovgivning kan påkende borgerlige krav

5) i sager vedrørende driften af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed, ved retten på det sted, hvor virksomheden er beliggende

6) i sin egenskab af stifter af en trust, trustee eller begunstiget ved en trust oprettet enten i henhold til loven eller skriftligt eller ved en mundtlig aftale, der er bekræftet skriftligt, ved retterne i den kontraherende stat, på hvis område trusten har hjemsted

7) i sager om indsigelse mod betaling af den bjærgeløn, der forlanges for bjærgning, som er kommet en skibsladning eller fragt til gode, ved den ret, inden for hvis område der i den nævnte ladning eller i den dertil knyttede fragt:

a) er gjort arrest for at sikre sådan betaling, eller

b) kunne have været gjort arrest, men hvor der er ydet kaution eller stillet anden sikkerhed;

denne bestemmelse finder kun anvendelse, såfremt det gøres gældende, at sagsøgte har rettigheder i den nævnte skibsladning eller fragt, eller at han på bjærgningstidspunktet havde sådanne rettigheder.

Artikel 5a

1. I sager vedrørende individuelle arbejdskontrakter kan en person, der har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, sagsøges i en anden kontraherende stat ved retten på det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde.

Hvis arbejdstageren ikke sædvanligvis udfører sit arbejde i et bestemt land, kan arbejdsgiveren ligeledes sagsøges ved retten på det sted, hvor den virksomhed, som har antaget arbejdstageren, er beliggende.

2. En mellem de to parter indgået aftale om retternes kompetence er kun gyldig, såfremt den er indgået, efter at tvisten er opstået, eller arbejdstageren påberåber sig den med henblik på at anlægge sag ved en anden ret end retten på det sted, hvor sagsøgte har sit sædvanlige opholdssted, eller den i stk. 1 nævnte ret.

Artikel 6

En person, der har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, kan også sagsøges i en anden kontraherende stat:

1) såfremt der er flere sagsøgte, ved retten på det sted, hvor en af de sagsøgte har sit sædvanlige opholdssted, medmindre formålet hermed blot er at unddrage de øvrige sagsøgte behandling.

Første afsnit finder ikke anvendelse på medsagsøgte, der med sagsøgeren har indgået en aftale om retternes kompetence, der opfylder betingelserne i artikel 17

2) som tredjemand i sager om opfyldelse af en forpligtelse eller som tredjemand i andre tilfælde, ved den ret, hvor den oprindelige sag er anlagt, medmindre denne kun er anlagt for at unddrage sagsøgte hans almindelige værneting

3) i sager om modfordringer, der udspringer af den samme kontrakt eller det samme forhold, som hovedfordringen støttes på, ved den ret, hvor sagen om hovedfordringen er indbragt

4) i sager om kontraktforhold, såfremt sagen kan forenes med en sag om rettigheder over fast ejendom mod samme sagsøgte, ved retten i den kontraherende stat, hvor ejendommen er beliggende.

Artikel 6a

(Uændret).

Afdeling 3 Kompetence i forsikringssager

Artikel 7

(Uændret).

Artikel 8

En forsikringsgiver, der har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, kan sagsøges:

1) i en anden kontraherende stat, ved retten på det sted, hvor forsikringstageren har sit sædvanlige opholdssted, eller

2) såfremt det drejer sig om en coassurandør, ved den ret i en kontraherende stat, ved hvilken der er anlagt sag mod den ledende assurandør.

Har forsikringsgiveren ikke sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, men er indehaver af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed i en kontraherende stat, anses han i sager vedrørende driften af en sådan virksomhed for at have sit sædvanlige opholdssted på denne stats område.

Artikel 9

I sager om ansvarsforsikring eller forsikring af fast ejendom kan forsikringsgiveren endvidere sagsøges ved retten på det sted, hvor den skadevoldende begivenhed har fundet sted, eller ved retten på det sted, hvor skaden eller en del af skaden er indtrådt. Det samme gælder, når fast ejendom og løsøre er omfattet af samme forsikringsaftale og genstand for samme skadestilfælde.

Artikel 10

(Uændret).

Artikel 11

Med forbehold af bestemmelserne i artikel 10, stk. 3, kan forsikringsgiveren kun anlægge sag ved retterne i den kontraherende stat, på hvis område sagsøgte har sit sædvanlige opholdssted, hvad enten sagsøgte er forsikringstager, sikret eller begunstiget.

Bestemmelserne i denne afdeling berører ikke retten til at fremsætte modfordringer ved den ret, der behandler det oprindelige krav i overensstemmelse med bestemmelserne i denne afdeling.

Artikel 12

Bestemmelserne i denne afdeling kan kun fraviges ved aftale:

(nr. 1 og 2 uændret)

3) såfremt aftalen er indgået mellem en forsikringstager og en forsikringsgiver, som på tidspunktet for kontraktens indgåelse havde deres sædvanlige opholdssted i samme kontraherende stat, . . . (resten uændret); »skadevoldende begivenhed« i stedet for »skadetilføjelsen«

4) såfremt aftalen er indgået af en forsikringstager, der ikke har sit sædvanlige opholdssted i en kontraherende stat, medmindre det drejer sig om en lovpligtig forsikring eller en forsikring vedrørende en fast ejendom, som er beliggende i en kontraherende stat, eller

5) (uændret).

Artikel 12a

De i artikel 12, nr. 5, omhandlede risici er følgende:

(nr. 1-4 uændret)

5) alle store risici som omhandlet i artikel 5 i Rådets direktiv 88/357/EØF.

Afdeling 4 Kompetence i sager om forbrugerkontrakter

Artikel 13

I sager om kontrakter indgået af en person med henblik på brug, der må anses at ligge uden for hans erhvervsmæssige virksomhed, i det følgende benævnt »forbrugeren«, afgøres kompetencen efter bestemmelserne i denne afdeling, dog med forbehold af artikel 4 og artikel 5, nr. 5:

1) når sagen vedrører køb af løsøregenstande, hvor købesummen skal betales i rater, eller lån, der skal tilbagebetales i rater, eller enhver anden låneaftale, som er omfattet af Rådets direktiv 87/102/EØF

2) når sagen vedrører andre kontrakter, hvis formål er levering af løsøregenstande eller tjenesteydelser,

a) såfremt fremsættelse af særligt tilbud eller reklamering i den stat, hvor forbrugeren har sit sædvanlige opholdssted, er gået forud for kontraktens indgåelse, eller

b) såfremt forbrugerens medkontrahent eller dennes repræsentant har modtaget forbrugerens ordre i det land, hvor denne har sit sædvanlige opholdssted, eller

c) såfremt forbrugeren har begivet sig fra den stat, hvor han har sit sædvanlige opholdssted, til en anden kontraherende stat og dér har afgivet sin ordre under forudsætning af, at rejsen er blevet tilrettelagt med henblik på at tilskynde forbrugeren til at foretage et køb.

Første afsnit, nr. 2, finder også anvendelse på kontrakter vedrørende erhvervelse af en brugsret til fast ejendom på deltidsbasis.

Har forbrugerens medkontrahent ikke sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, men er indehaver af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed i en kontraherende stat, anses han i sager vedrørende driften af en sådan virksomhed for at have sit sædvanlige opholdssted på denne stats område.

Artikel 14

Sager, som en forbruger agter at rejse mod den anden part i kontrakten, kan anlægges enten ved retterne i den kontraherende stat, på hvis område denne part har sit sædvanlige opholdssted eller ved retterne i den kontraherende stat, på hvis område forbrugeren har sit sædvanlige opholdssted.

Sager, som agtes rejst mod forbrugeren af en anden part i kontrakten, kan kun anlægges ved retterne i den kontraherende stat, på hvis område forbrugeren har sit sædvanlige opholdssted.

Disse bestemmelser berører ikke retten til at fremsætte modfordringer ved den ret, der behandler det oprindelige krav i overensstemmelse med bestemmelserne i denne afdeling.

Artikel 15

Bestemmelserne i denne afdeling kan kun fraviges ved aftale:

1) såfremt denne er indgået, efter at tvisten er opstået, eller

2) såfremt aftalen giver forbrugeren ret til at anlægge sag ved andre retter end dem, der er nævnt i denne afdeling, eller

3) såfremt aftalen er indgået mellem en forbruger og hans medkontrahent, som på tidspunktet for kontraktens indgåelse havde deres sædvanlige opholdssted i samme kontraherende stat, og aftalen tillægger retterne i denne stat kompetence, medmindre en sådan aftale ikke er tilladt efter lovgivningen i den pågældende stat.

Afdeling 5 Enekompetence

Artikel 16

Enekompetente, uden hensyn til bopæl, er:

1) a) (uændret)

b) i sager om leje- og forpagtningskontrakter vedrørende fast ejendom, der er indgået til midlertidig privat brug for et tidsrum af højst seks på hinanden følgende måneder, er dog også retterne i den kontraherende stat, hvor sagsøgte har sædvanligt opholdssted, kompetente, under forudsætning af, at ejer og lejer eller forpagter er fysiske personer, og at de har sædvanligt opholdssted i samme kontraherende stat.

2) i sager om gyldighed, ugyldighed eller opløsning af selskaber eller andre juridiske personer, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted på en kontraherende stats område, retterne i den pågældende stat

(nr. 3-5 uændret).

Afdeling 6 Aftaler om kompetence

Artikel 17

Såfremt parterne har vedtaget, at en ret eller retterne i en kontraherende stat skal være kompetente til at påkende allerede opståede tvister eller fremtidige tvister i anledning af et bestemt retsforhold, er alene denne ret eller disse retter kompetente . . . (resten uændret).

Såfremt parterne i tilfælde, hvor mindst én af dem har sit sædvanlige opholdssted på en kontraherende stats område, har vedtaget, at en ret eller retterne i en kontraherende stat skal være kompetente til at påkende allerede opståede tvister eller fremtidige tvister i anledning af et bestemt retsforhold, er elene denne ret eller retterne i den pågældende stat kompetente.

(Resten af artiklen uændret, idet sidste stykke dog udgår).

Artikel 18

For så vidt retten i en kontraherende stat ikke allerede er kompetent i medfør af andre bestemmelser i denne konvention, bliver den kompetent, når sagsøgte giver møde for den og frivilligt deltager i sagens behandling, uden at formålet hermed er direkte, indirekte, accessorisk eller subsidiært at bestride rettens kompetence. Nationale bestemmelser om den form og de retsmidler, der skal anvendes, hvis rettens kompetence bestrides, er uden betydning, hvis sagsøgte utvetydigt giver udtryk for, at han bestrider den pågældende rets kompetence.

Første stykke finder ikke anvendelse, såfremt en anden ret i medfør af artikel 16 er enekompetent.

Afdeling 6a Kompetence vedrørende foreløbige, herunder sikrende, retsmidler

Artikel 18a

1. De foreløbige, herunder sikrende, retsmidler, der er fastsat i en kontraherende stats lovgivning, kan kræves anvendt på den pågældende stats område og uanset stedet for deres virkninger, anvendes af denne stat, selv om en ret i en anden kontraherende stat i medfør af denne konvention er kompetent til at påkende sagens realitet.

2. I denne konvention forstås ved foreløbige, herunder sikrende, retsmidler hasteforanstaltninger, der tjener til undersøgelse af en tvist, til sikring af beviser eller formuegoder med henblik på en retsafgørelse eller tvangsfuldbyrdelse, eller til opretholdelse eller ændring af en faktisk eller retlig situation med henblik på at sikre rettigheder, hvis anerkendelse den ret, der realitetsbehandler sagen, skal, eller eventuelt skal, tage stilling til.

Afdeling 7 Prøvelse af kompetencen og af sagens antagelse til påkendelse

Artikel 19

(Uændret).

Artikel 20

Såfremt en sagsøgt er sagsøgt ved en ret i en anden kontraherende stat, men ikke giver møde, skal den pågældende ret på embeds vegne erklære sig inkompetent, såfremt den ikke er kompetent efter reglerne i denne konvention.

(Uændret).

De kontraherende stater anvender kun bestemmelserne i stk. 2 indtil ikrafttrædelsen af artikel 9 i konventionen om forkyndelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retslige og udenretslige dokumenter i civile eller kommercielle anliggender.

Afdeling 8 Litispendens og indbyrdes sammenhængende krav

Artikel 21

Såfremt krav, der har samme genstand og hviler på samme grundlag, fremsættes mellem de samme parter for retter i forskellige kontraherende stater, udsætter enhver anden ret end den, ved hvilken sagen først er anlagt, på embeds vegne sin afgørelse, indtil denne rets kompetence er fastslået.

Når der er fastslået, at den ret, ved hvilken sagen først er anlagt, er kompetent, erklærer enhver anden ret sig inkompetent til fordel for den første.

Efter denne konvention er en sag anlagt ved en ret, når der er indgivet klageskrift til den pågældende ret, og en stævning eller et tilsvarende dokument er blevet forkyndt for sagsøgte i overensstemmelse med artikel 20, stk. 2 eller 3.

Artikel 22

Såfremt krav, som er indbyrdes sammenhængende, er til behandling for retter i forskellige kontraherende stater, kan enhver anden ret end den, ved hvilken der først er anlagt sag, udsætte afgørelsen.

Denne ret kan ligeledes på begæring af en af parterne erklære sig inkompetent, hvis sagerne verserer for retter i samme instans, og hvis den ret, ved hvilken der først er anlagt sag, er kompetent til at påkende kravene, forudsat at dens lovgivning tillader forening af indbyrdes sammenhængende krav.

Ved indbyrdes sammenhængende krav forstås i denne artikel krav, der er så snævert forbundne, at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidigt for at undgå uforenelige afgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig.

Artikel 23

1. Såfremt kravene henhører under flere retters enekompetence, skal enhver anden ret, end den ved hvilken sagen først er anlagt, erklære sig inkompetent til fordel for denne ret.

2. Hvis den ret, ved hvilken der senest er anlagt sag, er enekompetent, er denne ret ikke forpligtet til at udsætte sin afgørelse, indtil den ret, ved hvilken sagen først er anlagt, har truffet afgørelse om kompetencen.

Afdeling 9 Foreløbige, herunder sikrende, retsmidler

Artikel 24

(Udgået).

AFSNIT III - ANERKENDELSE OG FULDBYRDELSE

Artikel 25

(Uændret).

Afdeling 1 Anerkendelse

Artikel 26

(Uændret).

Artikel 27

En retsafgørelse truffet i en kontraherende stat udgør, også selv om den ikke er eksigibel eller endnu ikke, jf. artikel 31, er erklæret eksigibel i den stat, hvor begæringen fremsættes, for så vidt angår de beløb, der ifølge retsafgørelsen skal betales, en fordring, der kan danne grundlag for anvendelsen af foreløbige, herunder sikrende, retsmidler ifølge lovgivningen i den medlemsstat, hvor begæring herom fremsættes.

Artikel 28

(Udgået).

Artikel 29

(Udgået).

Artikel 30

(Uændret).

Afdeling 2 Fuldbyrdelse

Artikel 31

De i en kontraherende stat trufne retsafgørelser, som er eksigible i den pågældende stat, har i en anden kontraherende stat, når de der på begæring af en berettiget part er blevet erklæret for eksigible, de samme virkninger som en eksigibel retsafgørelse i sidstnævnte stat.

(Andet afsnit uændret).

Artikel 32

1. Begæringen skal fremsættes:

. . .

2. I de kontraherende stater, hvor der er udpeget flere retter eller myndigheder, afgøres det på grundlag af det sædvanlige opholdssted for den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres, hvilken ret eller myndighed der har den stedlige kompetence. Såfremt denne part ikke har sit sædvanlige opholdssted på den stats område, som begæringen rettes til, er stedet for fuldbyrdelsen afgørende for kompetencen.

Artikel 33

Fremgangsmåden ved fremsættelse af begæringen afgøres efter lovgivningen i den stat, som begæringen rettes til.

Den, som fremsætter begæringen, skal vælge en processuel bopæl i området for den ret eller myndighed, som begæringen er indgivet til. Såfremt lovgivningen i den stat, som begæringen rettes til, ikke har regler om et sådant valg af bopæl, skal den, som fremsætter begæringen, udpege en procesfuldmægtig.

De dokumenter, som er nævnt i artikel 46 skal vedlægges begæringen.

Artikel 34

1. Den ret eller myndighed, som behandler begæringen, træffer afgørelse senest femten dage efter begæringens indgivelse.

2. Den ret eller myndighed, som behandler begæringen, kontrollerer, at begæringen og de i artikel 46 omhandlede dokumenter opfylder alle formelle krav.

3. Den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres, kan ikke på dette tidspunkt af sagens behandling fremsætte bemærkninger.

Artikel 35

(Uændret).

Artikel 36

1. En afgørelse, der tillader fuldbyrdelse, forkyndes for den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres. Vedkommende kan anfægte afgørelsen ved appel eller genoptagelse senest en måned efter, at afgørelsen er forkyndt.

2. Såfremt den pågældende part har sit sædvanlige opholdssted i en anden kontraherende stat end den, hvor afgørelsen, der tillader fuldbyrdelse, er truffet, er fristen for appel eller genoptagelse to måneder og løber fra den dag, hvor afgørelsen er blevet forkyndt for ham personligt eller på hans bopæl. Denne frist kan ikke forlænges på grund af afstand.

3. En afgørelse, der tillader fuldbyrdelse, er uden videre foreløbigt eksigibel.

Salg og afhændelse og enhver form for endelig fuldbyrdelse af de rettigheder, som afgørelsen giver, skal dog afvente, at appelfristen i stk. 1 er udløbet, eller, hvis der iværksættes appel, at der er taget stilling hertil ved en endelig afgørelse. Appelretten kan dog bestemme andet, eventuelt på betingelse af at der stilles en sikkerhed, hvis størrelse retten fastlægger.

4. Under alle omstændigheder giver den afgørelse, der tillader fuldbyrdelse, ret til at anvende sikrende retsmidler over for den part, mod hvem der er begæret fuldbyrdelse, eller med hensyn til dennes aktiver.

Artikel 37

(Uændret)

Artikel 37a

1. En appel som omhandlet i artikel 36, stk. 1, antages til behandling, hvis den part, mod hvem der er tilladt fuldbyrdelse, godtgør:

1) (udgået)

2) i tilfælde af udeblivelsesdom,

- at stævningen eller det tilsvarende dokument ikke er blevet forkyndt korrekt, og at dette har haft uheldige følger for vedkommende, eller

- at forkyndelsen er sket så sent, at vedkommende ikke har haft mulighed for at fremsætte indsigelser.

Appellen antages dog ikke til behandling, hvis den pågældende part ikke har udnyttet mulighederne for at appellere den trufne afgørelse, selv om vedkommende rettidigt har haft fuldt kendskab hertil

3) at afgørelsen er uforenelig med en anden afgørelse mellem de samme parter truffet i den stat, som begæringen rettes til, eller i en anden kontraherende stat

4) (udgået)

5) at afgørelsen er uforenelig med en afgørelse, der tidligere er truffet i en ikke-kontraherende stat mellem samme parter i en tvist, der har samme genstand og hviler på samme grundlag, og denne sidstnævnte afgørelse opfylder de nødvendige betingelser for at blive anerkendt i den stat, som begæringen rettes til.

2. Retsafgørelsen fra den kontraherende domsstat kan i intet tilfælde efterprøves med hensyn til sagens realitet.

Artikel 37b

En appel som omhandlet i artikel 36 kan antages til behandling, hvis den part, mod hvem der er tilladt fuldbyrdelse, godtgør, at bestemmelserne i afsnit II, afdeling 3, 4 og 5, er tilsidesat, eller der foreligger tilfælde, som omfattes af artikel 59.

Ved prøvelsen af de i stk. 1 nævnte kompetenceregler er den ret, som appelsagen er anlagt ved, bundet af de faktiske omstændigheder, på hvilke retten i domsstaten har støttet sin kompetence.

Med forbehold at bestemmelserne i stk. 1 kan kompetencen for retterne i domsstaten ikke efterprøves.

Artikel 38

Den ret, der behandler appel- eller genoptagelsessagen, kan efter begæring fra den part, som har indbragt sagen, udsætte sin afgørelse, såfremt den udenlandske afgørelse i domsstaten er anfægtet ved en ordinær eller særlig appel eller genoptagelse, eller såfremt fristen herfor endnu ikke er udløbet. I sidstnævnte tilfælde kan retten fastsætte en frist for iværksættelse af appel eller indgivelse af begæring om genoptagelse.

(Stk. 2 og 3 udgået).

Artikel 39

(Udgået).

Artikel 40

1. (Uændret).

2. Den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres, skal tilsiges til at give møde ved den ret, for hvilken appel eller genoptagelsessagen er indbragt. Såfremt han ikke giver møde, finder bestemmelserne i artikel 20, stk. 2 og 3 anvendelse.

Artikel 41

(Uændret).

Artikel 42

Såfremt der ved den udenlandske afgørelse er taget stilling til flere krav, og fuldbyrdelse ikke kan tillades for så vidt angår dem alle, skal retten eller myndigheden tillade fuldbyrdelse af et eller flere af dem.

Den, som fremsætter begæringen, kan begære delvis fuldbyrdelse.

Artikel 43

Udenlandske retsafgørelser, hvorved der fastsættes en tvangsbøde, er kun eksigible i den stat, som begæringen rettes til, såfremt bødens størrelse er endeligt fastsat af retterne i domsstaten, hvilket dog ikke udelukker anvendelse af foreløbige, herunder sikrende, retsmidler med henblik på at sikre fuldbyrdelse.

Artikel 44 og 45

(Uændret).

Afdeling 3 Fælles bestemmelser

Artikel 46

Den part, der søger anerkendelse af en retsafgørelse eller begærer fuldbyrdelse af en sådan, skal fremlægge:

1) en genpart af afgørelsen, der opfylder de nødvendige betingelser med hensyn til godtgørelse af dens ægthed

2) originalen eller en bekræftet genpart af en attest, som en ret eller myndighed i den kontraherende stat, hvor retsafgørelsen er truffet, har udstedt i overensstemmelse med modellen i bilaget til nærværende konvention; attesten affattes på det officielle sprog i den kontraherende stat, hvor begæringen fremsættes, eller, hvis der findes flere officielle sprog i den pågældende stat, på det officielle sprog eller et af de officielle sprog på det sted, hvor fuldbyrdelsen skal ske, eller på ethvert andet sprog, som den kontraherende stat, hvor begæringen fremsættes, har angivet at ville acceptere; på tidspunktet for afgivelsen af den i artikel 61, stk. 2, omhandlede meddelelse angiver hver kontraherende stat det eller de af Den Europæiske Unions officielle sprog ud over statens eget eller egne, på hvilke den accepterer, at attesten affattes

3) hvor det drejer sig om en udeblivelsesdom, det originale dokument eller en bekræftet genpart, hvoraf det fremgår, at det indledende processkrift i sagen eller en tilsvarende retsakt er blevet forkyndt for eller meddelt den udeblevne part

4) i givet fald et dokument, der godtgør, at der er meddelt ansøgeren fri proces i domsstaten.

Artikel 47

(Udgået).

Artikel 48

Såfremt de i artikel 46, nr. 3 og 4, nævnte dokumenter ikke fremlægges, kan retten eller myndigheden fastsætte en frist for deres tilvejebringelse eller anerkende tilsvarende dokumenter eller, såfremt den anser sagen for tilstrækkeligt oplyst, fritage for kravet om en sådan fremlæggelse.

Såfremt retten eller myndigheden kræver det, skal der foretages en oversættelse af de dokumenter, der er nævnt i artikel 46, nr. 1, 3 og 4; oversættelsen skal bekræftes af en person, der er bemyndiget hertil i en af de kontraherende stater.

Artikel 49

Der kræves ingen legalisering eller opfyldelse af tilsvarende formalitet med hensyn til de i artikel 46 og artikel 48, stk. 2, nævnte dokumenter eller eventuelle procesfuldmagter.

AFSNIT IV - OFFICIELT BEKRÆFTEDE DOKUMENTER OG RETSFORLIG

Artikel 50

1. Officielt bekræftede dokumenter, der er udstedt og eksigible i en kontraherende stat, skal efter begæring erklæres for eksigible i en anden kontraherende stat i overensstemmelse med den i artikel 31-45 fastsatte procedure. Begæringen kan ikke afslås.

I denne konvention forstås ved officielt bekræftede dokumenter dokumenter udfærdiget af en offentlig myndighed efter de kompetence- og formregler, der gælder ifølge lovgivningen i den stat, på hvis vegne myndigheden handler.

2. Det fremlagte dokument skal med hensyn til godtgørelse af dets ægthed opfylde de betingelser, der stilles i den stat, hvor dokumentet er udstedt.

3. Bestemmelserne i artikel 46-49 finder anvendelse i givet fald.

Artikel 51

(Uændret).

AFSNIT V - FORTOLKNING VED DOMSTOLEN

Artikel 52

De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at træffe afgørelse med hensyn til fortolkningen af nærværende konvention i overensstemmelse med reglerne i protokol nr. 2, der er knyttet til konventionen som bilag.

Artikel 53

(Udgået).

AFSNIT VI - OVERGANGSBESTEMMELSER

Artikel 54

(Uændret).

Artikel 54a

(Udgået).

AFSNIT VII - FORHOLDET TIL ANDRE KONVENTIONER

Artikel 55 og 56

(Uændret).

Artikel 57

1. (Uændret).

2. Med henblik på at sikre en ensartet fortolkning skal stk. 1 anvendes på følgende måde:

a) Denne konvention er ikke til hinder for, at en ret i en kontraherende stat, der er part i en konvention vedrørende et særligt område, kan anse sig for kompetent i medfør af denne sidstnævnte konvention, også selv om sagsøgte har sit sædvanlige opholdssted i en kontraherende stat, der ikke er part i den pågældende konvention. Den ret, ved hvilken sagen er anlagt, skal under alle omstændigheder anvende artikel 20 i nærværende konvention.

(Resten af artiklen uændret).

Artikel 58

(Udgået).

Artikel 59

Denne konvention er ikke til hinder for, at en kontraherende stat inden for rammerne af en konvention om anerkendelse og fuldbyrdelse af domme over for en tredjestat forpligter sig til ikke at anerkende en retsafgørelse, som i en anden kontraherende stat er truffet mod en sagsøgt, der har sit sædvanlige opholdssted på denne tredjestats område, såfremt afgørelsen i et af de i artikel 4 nævnte tilfælde kun har kunnet støttes på en af de kompetenceregler, som er nævnt i artikel 3, stk. 2.

AFSNIT VIII - AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 60

I forholdet mellem de kontraherende parter træder denne konvention i stedet for Bruxelles-konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved tiltrædelseskonventionerne af 1978, 1982, 1989 og 1996.

Artikel 61

1. Denne konvention skal vedtages af de kontraherende stater i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser.

2. De kontraherende stater giver depositaren notifikation om afslutningen af de procedurer, der efter deres forfatningsmæssige bestemmelser kræves for at vedtage denne konvention.

3. Denne konvention træder i kraft 90 dage efter, at den i stk. 2 omhandlede notifikation er afgivet af den stat, der som den sidste opfylder denne formalitet.

4. Indtil denne konvention træder i kraft, kan enhver kontraherende stat samtidig med afgivelsen af den i stk. 2 omhandlede notifikation eller på ethvert senere tidspunkt erklære, at konventionen for dens eget vedkommende finder anvendelse i dens forbindelser med de kontraherende stater, der har afgivet samme erklæring. Sådanne erklæringer får virkning 90 dage efter deponeringen.

Artikel 62

1. De kontraherende stater samt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kan foreslå ændringer til denne konvention. Alle ændringsforslag sendes til depositaren, der underretter Rådet herom.

2. Rådet vedtager ændringerne og anbefaler de kontraherende stater at vedtage dem i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser.

3. De således vedtagne ændringer træder i kraft efter bestemmelserne i artikel 61, stk. 3.

4. Uanset stk. 1, 2 og 3 kan formularen i bilaget ændres ved afgørelse truffet af Rådet på forslag af en kontraherende stat eller af Kommissionen.

Artikel 63

(Udgået).

Artikel 64

1. Generalsekretæren for Rådet for Den Europæiske Union er depositar for denne konvention.

2. Depositaren offentliggør i De Europæiske Fællesskabers Tidende:

1) oplysning om vedtagelser

2) datoen for denne konventions ikrafttrædelse

3) datoen for denne konventions anvendelse mellem to medlemsstater og i givet fald anvendelsesdatoerne i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 61, stk. 4

4) meddelelser, der gives i henhold til artikel VI i protokol nr. 1.

Artikel 65

De protokoller, der er knyttet som bilag til denne konvention, udgør en integrerende del af konventionen.

Artikel 65a

1. De kontraherende stater anerkender, at enhver stat, der bliver medlem af Den Europæiske Union, tiltræder denne konvention.

2. Ved forhandlinger med henblik på nye medlemsstaters tiltrædelse af Den Europæiske Union skal denne konvention og de protokoller, der er knyttet som bilag til konventionen, og som udgør en integrerende del heraf, betragtes som gældende ret, der fuldt ud skal accepteres af alle stater, der ansøger om tiltrædelse.

3. Inden undertegnelsen af en tiltrædelsestraktat meddeler ansøgerlandet de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af artikel 3, 32, 37, 40, 41, 46 og 55 i denne konvention og artikel 2 i protokol nr. 2.

Artikel 66

Denne konvention er indgået for ubegrænset tid.

Artikel 67

(Udgået).

Artikel 68

(Udgået).

ATTEST

>START GRAFIK>

Artikel 46, stk. 2, i konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager

(Dansk, danés, Dänisch, Danish, . . .)

1. DET INDLEDENDE PROCESSKRIFT I SAGEN (eller et tilsvarende dokument)

1.1.

Dato for forkyndelsen af det indledende procesdokument (eller et tilsvarende dokument):

år: ..........

måned: ..........

dag: ..........

1.2.

Fremgangsmåde ved forkyndelsen

1.2.1. forkyndt for den person, afgørelsen er rettet til

1.2.4. forkyndt gennem postvæsenet

1.2.2. forkyndt for en anden person

1.2.4.1. uden modtagelsesbevis

1.2.3. forkyndt på bopælen for den person, afgørelsen er rettet til

1.2.4.2. med modtagelsesbevis

1.2.5. forkyndt på anden måde

2. AFGØRELSEN

2.1.

Dato for afgørelsen:

år: ..........

måned: ..........

dag: ..........

2.2.

Art:

2.2.1. realitetsafgørelse

2.2.2. foreløbig afgørelse

2.3.

Dato for forkyndelsen af retsafgørelsen:

år: ..........

måned: ..........

dag: ..........

2.4.

Fremgangsmåde ved forkyndelsen af retsafgørelsen

2.4.1. forkyndt for den person,

afgørelsen er rettet til

2.4.4. forkyndt gennem postvæsenet

2.4.2. forkyndt for en anden person

2.4.4.1. uden modtagelsesbevis

2.4.3. forkyndt på bopælen for den person, afgørelsen er rettet til

2.4.4.2. med modtagelsesbevis

2.4.5. forkyndt på anden måde

2.5.

Afgørelsens art:

2.5.1. truffet efter at den pågældende person er blevet hørt

2.5.2. truffet på grund af udeblivelse/den pågældende person anses for at være blevet hørt

2.6.

Dato for realitetsbehandlingen:

år: ..........

måned: ..........

dag: ..........

2.7.

Ret, der har truffet afgørelsen:

2.7.1. Rettens navn

2.7.2. Rettens hjemsted

3. PARTERNES IDENTITET

3.1.

Sagsøger:

3.2.

Sagsøgte:

Det attesteres:

- at ovennævnte afgørelse falder ind under det materielle anvendelsesområde for konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager

- at ovennævnte afgørelse er eksigibel i den stat, hvor den er blevet truffet (konventionens artikel 31)

- fordi den ikke længere kan appelleres

- fordi den er foreløbigt eksigibel

Udfærdiget i .........................., den ..........................

Underskrift og/eller stempel>SLUT GRAFIK>

(1) I konventionen og i protokollerne skal angivelsen »uændret« overalt ses i forhold til Bruxelles-konventionen og protokollerne hertil i deres nugældende ordlyd (efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse).

(2) Der skal tages hensyn til undertegnelsen af konventionen om retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det familieretlige område (»Bruxelles II«).

BILAG 1

PROTOKOL Nr. 1

DE HØJE KONTRAHERENDE PARTER ER BLEVET ENIGE OM følgende bestemmelser, der knyttes som bilag til konventionen:

Artikel I

Enhver person, der har sit sædvanlige opholdssted i Luxembourg, og som i henhold til artikel 5, nr. 1, sagsøges ved en ret i en anden kontraherende stat, kan gøre indsigelse mod den pågældende rets kompetence. Såfremt sagsøgte ikke giver møde, skal denne ret på embeds vegne erklære sig for inkompetent.

Enhver aftale om kompetence som nævnt i artikel 17 får kun gyldighed for en person, der har sit sædvanlige opholdssted i Luxembourg, såfremt den pågældende udtrykkeligt og specielt har accepteret aftalen.

Artikel II

Med forbehold af mere gunstige nationale bestemmelser kan personer, der har sædvanligt opholdssted i en kontraherende stat, og mod hvem der indledes retsforfølgning for en uagtsom lovovertrædelse ved retter kompetente i straffesager i en anden kontraherende stat, hvor de pågældende ikke er statsborgere, selv når de ikke personligt giver møde, til deres forsvar vælge personer, der er bemyndiget hertil.

(Resten af artiklen uændret).

Artikel III

(Uændret).

Artikel IV

1. (Uændret).

2. (Uændret).

Artikel V

Den i artikel 6, nr. 2, og artikel 10 fastsatte kompetence i sager om opfyldelse af en forpligtelse eller i andre tilfælde kan ikke gøres gældende i Forbundsrepublikken Tyskland. I denne stat kan enhver, der har sit sædvanlige opholdssted inden for en anden kontraherende stats område, sagsøges ved dens domstole i henhold til civilproceslovens artikel 68, 72, 73 og 74 vedrørende procesunderretning.

(Resten af artiklen uændret).

Artikel Va og Vb

(Uændret).

Artikel Vc

(Udgået).

Artikel Vd

Med forbehold af den kompetence, der i henhold til konventionen om meddelelse af europæiske patenter, undertegnet i München den 5. oktober 1973, er tillagt Den Europæiske Patentmyndighed, har retterne i hver kontraherende stat enekompetence for så vidt angår registreringen og gyldigheden af et europæisk patent, der er meddelt for denne stat, og som ikke er et fællesskabspatent i henhold til artikel 86 i konventionen om det europæiske patent for fællesmarkedet, undertegnet i Luxembourg den 15. december 1975.

Artikel Ve

(Uændret).

Artikel VI

De kontraherende stater skal meddele generalsekretæren for Rådet for Den Europæiske Union teksterne til lovbestemmelser, som medfører ændringer enten med hensyn til de bestemmelser i deres lovgivning, der er nævnt i konventionen, eller med hensyn til de retter, der er anført i afsnit III, afdeling 2, i konventionen.

Artikel VII

I forholdet mellem de kontraherende parter træder denne protokol i stedet for den protokol af 27. september 1968, der er knyttet som bilag til Bruxelles-konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved tiltrædelseskonventionerne af 1978, 1982, 1989 og 1996.

FÆLLESERKLÆRING Nr. 1

(Udgået).

FÆLLESERKLÆRING Nr. 2

(Udgået).

BILAG 2

PROTOKOL Nr. 2 udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union, om fortolkning ved De Europæiske Fællesskabers Domstol af konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager

DE HØJE KONTRAHERENDE PARTER,

SOM HENVISER TIL artikel 52 i konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, hvori det bestemmes, at De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af konventionen,

SOM ØNSKER at fastsætte de betingelser, hvorpå De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af konventionen og denne protokol,

ER BLEVET ENIGE om følgende bestemmelser, der knyttes som bilag til konventionen:

Artikel 1

I overensstemmelse med artikel 52 i konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, i det følgende benævnt »konventionen«, har De Europæiske Fællesskabers Domstol på de betingelser, der er fastsat i denne protokol, kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af konventionen og den tilknyttede protokol samt af nærværende protokol.

Artikel 2

1. Følgende retter kan anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse vedrørende et fortolkningsspørgsmål:

1) Følgende højeste retsinstanser i medlemsstaterne:

. . . . . .

2) Uændret.

3) Uændret.

2. Efter anmodning fra den berørte kontraherende stat kan den liste over de kontraherende staters højeste retsinstanser, der er anført i stk. 1, nr. 1), ændres ved en afgørelse truffet af Rådet for Den Europæiske Union.

Artikel 3

(Uændret).

Artikel 4

1. Den kompetente myndighed i en kontraherende stat eller Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kan . . . (resten uændret).

2.-3. (Uændret).

4. Justitssekretæren ved Domstolen giver meddelelse om anmodningen til de kontraherende stater samt til Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske Union, som inden to måneder fra denne meddelelse kan indgive indlæg eller andre skriftlige udtalelser til Domstolen.

5. (Uændret).

Artikel 5

1. Medmindre andet er bestemt i denne protokol, finder de bestemmelser i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og i den dertil knyttede protokol vedrørende statutten for Domstolen, der gælder ved Domstolens afgørelse af præjudicielle spørgsmål, tilsvarende anvendelse på fremgangsmåden ved fortolkning af konventionen og de øvrige i artikel 1 nævnte tekster.

2. Domstolens procesreglement tilpasses og suppleres om nødvendigt i henhold til artikel 188 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

Artikel 6

Der kan ikke tages forbehold med hensyn til denne protokol.

Artikel 7-10

(Udgået).

Artikel 11

I forbindelse med artikel 2, stk. 2, meddeler de kontraherende stater generalsekretæren for Rådet for Den Europæiske Union teksterne til lovbestemmelser, som medfører en ændring i listen over de i artikel 2, nr. 1, nævnte retter.

Artikel 12

(Uændret).

Artikel 13

Enhver kontraherende stat eller Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kan fremsætte anmodning om ændring af denne protokol. I så fald indkalder formanden for Rådet for Den Europæiske Union til en konference med henblik på ændring af protokollen.

Artikel 14

I forholdet mellem de kontraherende stater træder den i stedet for protokollen af 3. juni 1971 om fortolkning ved De Europæiske Fællesskabers Domstol af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved tiltrædelseskonventionerne af 1978, 1982, 1989 og 1996.

BILAG 3

KOMMISSIONENS FORSLAG VEDRØRENDE REVISIONEN AF LUGANO-KONVENTIONEN

1. Kommissionen foreslår, at de ændringer, der på grundlag af dens forslag foretages i afsnit I-IV i Bruxelles-konventionen, også foretages i Lugano-konventionen.

2. Den foreslår ligeledes, at artikel 5, nr. 1, artikel 16, nr. 1, litra b), og artikel 17, stk. 5, i Lugano-konventionen tilpasses til de tilsvarende bestemmelser i Bruxelles-konventionen, og at Lugano-konventionens artikel 28, stk. 2, udgår.

3. Hvad »overgangsbestemmelserne« angår, foreslår Kommissionen:

- at ændre artikel 54a, så der tages hensyn til udløbet af den treårsfrist, der i Lugano-konventionen er fastsat for nogle kontraherende stater

- at ændre artikel 54b (og artikel 60 og 61), så udtrykket »De Europæiske Fællesskabers medlemsstater« ændres til »Den Europæiske Unions medlemsstater«, og så der i artikel 54b, stk. 1, henvises til »de kontraherende stater i Bruxelles-konventionen«.

4. Hvad de »afsluttende bestemmelser« angår, foreslår Kommissionen følgende ændringer:

Artikel 62

1. (Uændret)

2. For enhver tiltrædende stat får konventionen virkning fra den første dag i den tredje måned efter deponeringen af tiltrædelsesdokumentet.

Artikel 63

Enhver tiltrædende stat skal ved deponeringen af sit tiltrædelsesdokument meddele de oplysninger, der kræves til gennemførelse af artikel 3, 32, 37, 40, 41 og 55 i denne konvention, og i givet fald afgive de erklæringer i forbindelse med protokol nr. 1, der er blevet fastlagt i forbindelse med den meddelelse, der er omhandlet i artikel 62, stk. 1, litra b).

Artikel 63a

1. Ønsker en tiltrædende stat at indføje særlige bestemmelser om kompetence, procedurer eller fuldbyrdelse i protokol nr. 1, skal der indledes forhandlinger herom. Det Schweiziske Forbundsråd indkalder til en forhandlingskonference.

2. Den ændrede konvention forelægges signatarstaterne til ratifikation. Ratifikationsdokumenterne skal deponeres hos Det Schweiziske Forbundsråd.

3. Konventionen træder i kraft på den første dag i den tredje måned efter den dato, på hvilken to stater, hvoraf den ene er en kontraherende stat og den anden en tiltrædende stat, har deponeret deres ratifikationsdokumenter.

4. For enhver anden signatarstat får konventionen virkning fra den første dag i den tredje måned efter deponeringen af denne stats ratifikationsdokument.

Artikel 64-66

(Uændret).

Artikel 67

1. (Uændret).

2. Efter hver tiltrædelse udarbejder depositaren konventionens tekst. Han tilstiller de kontraherende stater en bekræftet genpart af konventionen.