Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Mod et europæisk forskningsrum"

(2000/C 204/16)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 18. januar 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Gerd Wolf til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. maj 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 373. plenarforsamling af 24. og 25. maj 2000, mødet den 24. maj, med 61 stemmer for, 2 imod og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

Udtalelsen er opdelt i følgende punkter:

1. Resumé

2. Indledning

3. Forskning og udvikling i Europa - Grundlag og drivkraft for velfærd og sociale fremskridt

4. Forskningens og udviklingens opgaver

5. Forskning og samfund

6. Menneskelige ressourcer

7. Forskning og teknisk innovation

8. Personaleudveksling mellem forskningscentre og industrien

9. Den europæiske dimension: Subsidiaritet, koncentration og mangfoldighed, konkurrence og styring

10. Procedurer og ekspertevaluering

11. Konklusioner og henstillinger

1. Resumé

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg gør opmærksom på den store betydning, som forskning og udvikling har for vores velfærd, sociale fremskridt og sikringen af vores konkurrenceevne og fremtid. ØSU opfordrer Rådet, Europa-Parlamentet, de nationale regeringer og industrien til i højere grad at støtte forskning og udvikling, at intensivere og styrke den videnskabeligt-tekniske uddannelse i skoler og på universiteter og at gøre det mere attraktivt og lønnende at vælge et forsknings- og udviklingsorienteret erhverv, så området kan tiltrække de bedst egnede.

1.2. De foranstaltninger, der foreslås i Kommissionens meddelelse, kan være vigtige midler til at komme dette mål nærmere. Netværksdannelse mellem "centres of excellence", koncentration af ekspertise og udstyr og udvikling af den nødvendige infrastruktur på europæisk plan kan skabe basis for at løse opgaver og tilvejebringe en kritisk masse, der overstiger de enkelte medlemsstaters formåen. Det vil være et skoleeksempel på subsidiaritetsprincippets anvendelse.

1.3. For at udnytte dette potentiale fuldt ud og skabe et strukturelt miljø, der fremmer initiativ, kreativitet og iderigdom, skal man dog være meget opmærksom på i første omgang kun at indføre instrumenterne for en velafgrænset forsøgsperiode, at få fat på de bedste kandidater, at muliggøre effektive strukturer for "selvorganisering" og selvforvaltning og endelig at uddelegere klart afgrænsede ansvarsområder. Derudover skal de procedurer, der anvendes til forvaltning, ansøgninger, godkendelse, rapportering osv., forenkles og være ensartede for alle de mange institutioner, der er involveret, så de samlede ressourcer, der anvendes til formålet, kan holdes inden for rimelighedens grænser.

1.4. Mange barrierer skal fjernes, hvis man skal forbedre og styrke det samspil mellem grundforskning og produkt- og procesudvikling, som enhver form for innovation bygger på. Der skal skabes mere effektive incitamenter for at fremme den til formålet nødvendige forsker- og ingeniørmobilitet mellem industrien (herunder små og mellemstore virksomheder, (tekniske) universiteter og andre forskningscentre. Man skal sikre en afbalanceret fordeling af den intellektuelle ejendomsret, og erkendelsesorienteret grundforskning skal nyde tilstrækkelig fremme som kilde til nye erkendelser, koncepter og metoder.

1.5. Etableringen af små og mellemstore virksomheder skal fremmes yderligere, og deres eksistensvilkår skal forbedres, eftersom de har et stort innovationspotentiale. Private investeringer i forskning og udvikling skal fremmes gennem de økonomiske rammevilkår. På den anden side skal virksomhederne have eller opbygge så megen videnskabelig-teknisk kompetence, at de kan foretage de fornødne evalueringer og har den fornødne tilpasningsvilje. Knowhow kan kun overføres eller købes, hvis den findes, hvis der er kendskab til den, og hvis den forstås til fulde.

1.6. Disse aspekter analyseres indgående i ØSU's udtalelse, og resultaterne danner grundlag for detaljerede henstillinger.

2. Indledning

2.1. I meddelelsen "Hen mod et europæisk forskningsrum" lægger Kommissionen følgende udsagn til grund for sine overvejelser og forslag:

"Men i Europa giver forskningssituationen anledning til bekymring. Uden en samordnet indsats for at forbedre den er der risiko for, at de aktuelle tendenser vil føre til et tab af vækst og konkurrenceevne i en globaliseret økonomi. Afstanden til de øvrige teknologiske supermagter vil blive endnu større. Europa risikerer ikke at klare overgangen til den vidensbaserede økonomi."

2.2. På baggrund af denne situation foreslår Kommissionen i meddelelsen en række målrettede foranstaltninger, der kan sammenfattes under overskriften "Optimering af de samlede materielle ressourcer og infrastrukturer på europæisk plan". Meddelelsen kan for så vidt betragtes som en principerklæring, der kan danne grundlag for udarbejdelsen af det 6. rammeprogram.

2.3. Kommissionen opererer med følgende forslag til foranstaltningskategorier og initiativer:

- Optimering af de samlede materielle ressourcer og infrastrukturer på europæisk plan

- Større sammenhæng i anvendelsen af offentlige instrumenter og midler

- Mere dynamiske private investeringer

- Et fælles videnskabeligt og teknisk referencesystem med henblik på iværksættelse af politikker

- Flere og mere mobile menneskelige ressourcer

- Et dynamisk europæisk område, åbent og attraktivt for forskere og investeringer

- Et område med fælles værdier.

2.4. Kommissionens meddelelse er et initiativ af principiel betydning, som ØSU kun kan påskønne; det gælder også de foreslåede foranstaltninger og den implicitte understregning af, hvor vigtig forskning og udvikling er for europæisk velfærd, konkurrenceevne og kultur. ØSU konstaterer med tilfredshed, at der er taget hensyn til bemærkningerne i dets udtalelse af 25. oktober 1995(1) (Samordning af politikker for forskning og teknologisk udvikling).

2.5. ØSU har taget til efterretning, at Det Europæiske Råd i Lissabon besluttede at støtte målsætningerne i Kommissionens meddelelse om et europæisk forskningsrum. I formandskabets konklusioner peger Det Europæiske Råd på en række foranstaltninger, der er særlig afgørende for etableringen af et europæisk forskningsrum. ØSU bifalder Det Europæiske Råds hurtige reaktion, der vil fremskynde etableringen af et forskningsrum.

2.6. Meddelelsen indeholder efter ØSU's mening en række væsentlige fremskridt og muligheder for at styrke og strukturere EU's forskningsprogram. ØSU støtter de enkelte foreslåede foranstaltninger, men vil dog påpege, at det ikke alene er vigtigt at råde over tilstrækkelige materielle ressourcer, det er også af stor betydning, hvordan foranstaltningerne udformes og gennemføres i enkeltheder.

2.7. Det er meget vigtigt at finde ud af, under hvilke vilkår kreative ideer, nye erkendelser og vigtige udviklingsskridt trives bedst og bedst kan evalueres. Det drejer sig især om at finde en god balance mellem mangfoldighed og koncentration, mellem styring og den enkelte forskers frihed, mellem føderalisme og centralisering, mellem grundforskning, problemorienteret forskning og produkt- og procesudvikling.

2.8. Disse spørgsmål tager ØSU stilling til i det følgende. For at øge borgernes bevidsthed om forsknings- og udviklingsområdets store betydning, vilkår og processer redegør ØSU først for nogle grundlæggende forhold og principielle synspunkter.

3. Forskning og udvikling i Europa - Grundlag og drivkraft for velfærd og sociale fremskridt

3.1. Med renæssancen og oplysningstiden blev der sat skub i en ny kulturel udvikling i Europa, hvor levevilkårene for de involverede folkeslag og regioner ændrede og forbedrede sig i en grad, der ikke var set mage til i menneskehedens historie. Den tekniske, medicinske, kulturelle og sociale viden, man har erhvervet siden da, er blevet en forudsætning og et kendetegn for det mobile velfærds- og informationssamfund.

3.1.1. En vigtig forudsætning for denne proces var udviklingen af forbedrede dokumentations- og kommunikationsteknikker (bogtrykkeri) og af udstyr og energiomsættende maskiner, som i stadig større omfang frigjorde mennesket fra tungt fysisk arbejde, øgede produktiviteten i en grad, der oversteg enhver forestillingsevne, og skabte mulighed for nærmest ubegrænset mobilitet og information. Først med denne udvikling fik det frirum, der hidtil havde været forbeholdt en lille privilegeret gruppe, den udbredelse, der er nødvendig for at udvikle et bredt, differentieret kulturpotentiale.

3.1.2. Gennem de sidste 200 år er den gennemsnitlige realindkomst i Europa pr. person (det beløb, der kan bruges til mad, tøj, bolig, sundhed, uddannelse, rejser og underholdning) blevet cirka tolvdoblet(2). Alene gennem de sidste 120 år er den gennemsnitlige levealder blevet mere end fordoblet(3). Uddannelsessystemerne, som alle befolkningsgrupper nu har adgang til, blev udviklet i en sådan grad, at den gennemsnitlige alder for indtræden i det aktive erhvervsliv i dag stort set svarer til den gennemsnitlige levealder for 400 år siden.

3.1.3. EU-landene styres af demokratisk valgte regeringer. Retssikkerheden, den sociale sikring og den personlige frihed har nået hidtil ukendte højder.

3.2. Kulturelle, sociale, medicinske og tekniske fremskridt hænger tæt sammen. En væsentlig drivkraft er den empiriske videnskabsmetodik, som er udviklet her i Europa og anvendes systematisk inden for forskning og udvikling.

3.2.1. Denne videnskabelige metode og dens resultater har også sat sit præg på vores kultur: resultaterne har øget og beriget vores viden om verden og om livet på en revolutionerende måde. De beskytter os mod fundamentalistiske ideologier, hvis grobund er manglende viden eller vranglære.

3.3. Det ligger i videnskabens natur, at den erkendelse og indsigt, vi opnår, altid rejser nye spørgsmål om videnskabens indre love, rejser nye problemer og skaber nye incitamenter, som så igen fører til ny og større viden, men også til stadig nye anvendelsesmuligheder for den opnåede viden.

3.4. Velstanden - målt i bruttonationalprodukt, beskæftigelsesgrad og andre faktorer - i de forskellige lande og regioner hænger tydeligt sammen med omfanget af forskning og udvikling. Ikke kun den nationaløkonomiske konkurrenceevne, men også den kulturelle og politiske anseelse, de forskellige stater og folkeslag nyder, afhænger af deres videnskabstekniske formåen.

3.5. Forskning og udvikling er såsæden til fremtidig velstand og fred. Eftersom modningsprocessen kan strække sig over flere årtier, er der risiko for, at manglen på såsæd opdages for sent og får katastrofale følger.

3.6. ØSU deler derfor Kommissionens bekymring for Europas fremtid, hvis forskningen og udviklingen ikke fremmes og styrkes tilstrækkeligt og effektivt: "Europa risikerer ikke at klare overgangen til den vidensbaserede økonomi."

3.7. ØSU støtter altså Komissionens indsats for at fremme og styrke forskningen og udviklingen i Europa mærkbart. Rådet og Europa-Parlamentet opfordres til at give disse bestræbelser deres fulde støtte. ØSU opfordrer endvidere de nationale regeringer og parlamenter til også at fremme og styrke F& U-området på nationalt plan for effektivt at supplere og understøtte de foranstaltninger, Kommissionen foreslår.

3.8. Som det fremgår af Kommissionens meddelelse, er det industrien, der gennemfører og finansierer broderparten af forskningen og udviklingen. Derfor opfordrer ØSU også europæisk industri til fortsat at yde en ihærdig forsknings- og udviklingsindsats.

4. Forskningens og udviklingens opgaver

4.1. Det grundlæggende formål med forskning og udvikling er at erhverve viden og kunnen, at kortlægge sammenhængene bag forskellige fænomener og så vidt muligt føje brikkerne sammen til et sammenhængende billede. På dette grundlag skal vi desuden videreudvikle vore tekniske færdigheder og anvende vores kunnen til vort fælles bedste.

4.2. På trods af - og delvist på grund af - de mange store fremskridt, der er gjort, er der imidlertid stadig spørgsmål og problemer vedrørende mennesket, samfundet og naturen, som skal undersøges til bunds og løses. Det er et spørgsmål om dels vores egen menneskelige selvforståelse og vores rolle på Moder Jord (f.eks. huller i ozonlaget, drivhuseffekt), dels en erkendelse af, at vi fra nød og fattigdom også kan gå over i den anden grøft med overflod og umådehold.

4.2.1. Det har typisk været videnskabsfolkene selv, der opdagede sådanne problemer først og kunne foreslå løsningsstrategier.

4.2.2. Sådanne problemer opstår bl.a. ved, at vore værdiforestillinger og vore politiske og økonomiske tankebaner endnu ikke inkluderer alle facetter af den nuværende viden og kunnen: Vi skal have en endnu bedre forståelse af de konsekvenser, som nutidens levevis har for samfundet, arbejdslivet, miljøet, folkeslagenes sameksistens og adgangen til fornødne ressourcer (især vand og energi), så vi kan tage højde for dem, når vi handler.

4.3. Sådanne problemer skyldes imidlertid også delvist, at nogle af de folkeslag, som ikke er fuldt integrerede i denne udviklings- og modningsproces, og som i mellemtiden anvender en del af den nye teknik og viden, stadig i nogen grad mangler at tilpasse og integrere det tilsvarende sociale og kulturelle miljø.

4.4. Desuden er der risiko for politisk, social og kulturel skævtrækning. De største risici ligger nok i en forvredet demografisk udvikling, bl.a. befolkningseksplosionen, som ingenlunde er bragt under kontrol, i de migrationsproblemer, dette kunne afføde, og i adgangen til masseødelæggelsesvåben.

4.5. På baggrund af denne situation har forsknings- og udviklingssektoren til opgave at analysere de erkendte problemer, at gå aktivt ind i den intellektuelle og politiske debat og at udvikle koncepter eller teknologier, der kan løse problemerne.

4.6. Det er dog lige så vigtigt, at vi også fremover konstant udbygger og uddyber vores viden, udforsker det ukendte, forbedrer og sikrer grundlaget for vores liv og civilisation, støtter dynamikken i Europas kulturelle, sociale og teknologiske udvikling og holder denne på det rigtige spor.

4.7. I forbindelse med disse opgaver kan Kommissionen spille en central rolle. Det koncept vedrørende "Et europæisk forskningsrum", som Kommissionen har fremlagt, er et vigtigt bidrag hertil.

5. Forskning og samfund

5.1. Videnskabstekniske resultater betragtes og anvendes nu til dags i vid udstrækning som en selvfølgelighed, men de potentielle eller formodede konsekvenser skaber ofte angst og bekymring. Derfor er offentlighedens reaktioner på en ny teknik i mange tilfælde ambivalente og inkonsekvente alt efter, om borgerne frygter ukendte risici (f.eks. genmanipulerede fødevarer), eller om de forventer at blive hjulpet i en nødsituation (f.eks. genterapi mod sygdomme). I den forbindelse støtter ØSU de bestræbelser, Kommissionen nævner i meddelelsen under overskriften "Udvikling af et fælles syn på etik-spørgsmål inden for videnskab og teknologi".

5.2. En del af denne inkonsekvens må tilskrives den hurtige vækst i ny viden og nye teknikker og problemerne med at forklare eller med at kunne/ville forstå indholdet og de meget indviklede sammenhænge. Begge parter - videnskabsmiljøet og samfundet - skal derfor til stadighed bestræbe sig på at føre en dialog, oplyse om indholdet, tage hensyn til begrundet frygt og undgå misforståelser. I den forbindelse påhviler der skolerne en vigtig uddannelsesopgave og medierne en ansvarsfuld formidlingsrolle.

5.3. Derfor går ØSU uforbeholdent ind for Kommissionens initiativ om "Fremme af de unges lyst til forskning og videnskabelig karriere". ØSU opfordrer dog også Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen til at påvirke medievirksomhederne til at formidle flere og mere objektive oplysninger om videnskab, forskning og moderne teknologier, samtidig med at det tilstræbes gradvist at gøre borgerne fortrolige med de ofte meget indviklede sammenhænge (under inddragelse af et objektivt holdningsspektrum, men uden sensationel polarisering).

5.4. Det er et afgørende kendetegn ved videnskabelig viden, at resultaterne kan reproduceres og har generel gyldighed, og det er i den forbindelse nødvendigt at udforske, hvor områdegrænserne for de erkendte lovmæssigheder går.

5.4.1. Eftersom det er nødvendigt at bevise, at givne resultater kan reproduceres, er andre forskeres parallelforskning eller gentagelse af eksperimenter (ofte kaldet "dobbeltforskning") - for det meste med ændrede teknikker eller processer - ikke spild af menneskelige og økonomiske ressourcer, men tværtimod et afgørende element i den videnskabelige metode og det videnskabelige fremskridt. Denne metode er et værn mod fejl, fejltagelser eller endog forfalskninger. Metoden skaber desuden mulighed for den nødvendige produktivitets- og kvalitetsfremmende konkurrence mellem forskellige forskerhold (f.eks. om de nyeste og mest epokegørende resultater) (se dog punkt 9.3).

5.4.2. Dette afspejler sig i et andet kendetegn ved naturvidenskabelig forskning: Forskningsmetoden og de dermed forbundne videnskabelige begreber er fælles for alle nationer og folkeslag. Der findes altså kun én (natur)videnskabelig "verdenskultur" og kun ét (natur)videnskabeligt "begrebsunivers", og dermed er værdiforestillingerne også fælles. (Videnskab kan naturligvis formuleres på mange sprog, men når det gælder indbyrdes forståelse og udbredelse på internationalt plan, har det engelske sprog en klar og uanfægtet status som fællesnævner.) Dette er forudsætningen for international vidensudveksling og samarbejdsprojekter på verdensplan. Det er samtidig en god basis for Kommissionens intentioner om at arbejde for "Et område med fælles værdier" i Europa.

5.4.3. Dermed bidrager videnskaben til en verdensomspændende, kulturprægende samhørighed, der knytter de forskellige folkeslag sammen og til tider ligefrem slår bro over ideologiske kløfter.

6. Menneskelige ressourcer

6.1. ØSU støtter Kommissionens initiativ vedrørende "Fremme af de unges lyst til forskning og videnskabelig karriere", også med henblik på at tilskynde de unge til at vælge et forsknings- og udviklingsorienteret erhverv. Et sådant erhvervsvalg skal gøres tilstrækkeligt attraktivt til, at man kan tiltrække de bedst egnede, give dem en dyr uddannelse af høj kvalitet og med store udfordringer og derefter sikre dem passende beskæftigelsesmuligheder. Dette falder i tråd med Kommissionens intentioner om, at undervisningen i naturvidenskabelige fag skal udbygges på alle undervisningstrin overalt i EU.

6.1.1. Kommissionen har forelagt data, der tyder på, at EU som helhed halter efter USA og Japan med hensyn til antallet af forskere pr. 1000 ansatte. Forskellige rapporter inden for EU giver det samme billede, idet det fremgår, at der generelt mangler forskningsuddannet personale, både i den private og den offentlige sektor. ØSU ser gerne, at Kommissionen i sit videre arbejde med etableringen af et europæisk forskningsrum giver det højeste prioritet at gennemføre aktioner i samarbejde med medlemsstaterne, som styrker uddannelsen af nye forskere. Eftersom uddannelse er en langvarig proces, haster det med disse foranstaltninger.

6.2. Samfundet skal forvalte sine værdifulde og knappe menneskelige ressourcer og potentialet for kreative frembringelser meget omhyggeligt og rationelt. Det skal bestræbe sig på at få de bedst egnede til at virke som akademiske undervisere ved uddannelsen af kommende forskere. I den forbindelse er det også nødvendigt at inddrage (yngre!) videnskabsfolk fra ikke-universitære forskningscentre og industrien mere aktivt i den akademiske undervisning, at nedbryde barriererne herfor og at honorere deres indsats (jf. punkt 6.3).

6.2.1. Også i den forbindelse støtter ØSU Kommissionens initiativ om "Forbedring af forskermobiliteten i Europa"; det slår dog til lyd for, at man også fremmer en gensidig mobilitet mellem universiteter, ikke-universitære forskningscentre og ikke mindst erhvervslivet.

6.3. ØSU foreslår i denne sammenhæng, at det undersøges, om oprettelsen af et europæisk universitet - der bæres og drives i fællesskab af de forskellige "centres of excellence" i Europa (jf. punkt 9.8) - kunne være et hensigtsmæssigt supplement til støtte for disse målsætninger, og hvilken form det i givet fald skulle have (centralt, virtuelt, naturvidenskabeligt-teknisk, kun på postgraduate niveau).

6.3.1. Dermed kunne man også på europæisk plan virkeliggøre idealet om forskning og lære, idet der satses på såvel samarbejde som konkurrence mellem de bedste forskningscentre i Europa. Decentral inddragelse af mange forskningscentre, industrilaboratorier og universiteter ville også udvikle en stimulerende personalemæssig dynamik, både for docenternes vedkommende og med hensyn til de forskningsmuligheder, der er knyttet til uddannelsen.

6.3.2. Efter ØSU's mening kunne et europæisk universitet ikke alene sætte en ny milesten i Europas kulturelle sammenfletning, men også yde et bidrag til følgende målsætninger i meddelelsen: "Indførelse af en europæisk dimension i videnskabelige karriereforløb" og "Styrkelse af Europas tiltrækningskraft på forskere fra resten af verden". Også den generelt foretrukne brug af engelsk som fælles sprog kunne spille en vigtig rolle i den forbindelse. Forskellige centre, der allerede har stået deres prøve (europæisk universitet i Firenze, Europa-Universitet Viadrina), men også nyere pilotprojekter (f.eks. tværnationalt samarbejde inden for bioteknologi) kunne bidrage med deres erfaringer. Det samme gælder forskellige internationale "sommerskoler" og "sommerseminarer".

6.3.3. I forbindelse med målet om "Integration af de videnskabelige miljøer i Vest- og Østeuropa" kunne det også bidrage til at give de mest begavede studerende fra de kommende medlemsstater en uddannelse af højeste kvalitet, så de efterfølgende kan bidrage til udbygningen af forskningscentrene i deres hjemlande, f.eks. med støtte fra PHARE-programmet eller strukturfondene.

6.4. For at opnå kompetence, effektivitet eller endog en førende position inden for et bestemt fagområde skal de involverede personer og arbejdsgrupper først påtage sig en krævende indarbejdning i området. Dertil kommer, at der ofte først skal opbygges et teknisk udstyr af høj værdi, og der skal tilvejebringes en næringsrig grobund i form af forskningsstrukturer.

6.4.1. Selv om det er vigtigt, at forskningsprogrammer gennemføres med tilstrækkelig fleksibilitet, og det kan ses som et tegn på, at man er gået i stå, hvis man bider sig fast i den forskningsretning, man nu en gang er slået ind på, kan for hurtige og for hyppige retningsskift føre til et spild af menneskelige ressourcer. Incitamenter til at slå ind på nye, frugtbare veje bliver udløst af - ofte uventede - forskningsresultater og udgår normalt fra forskerne selv.

6.5. I vekselvirkningen mellem "videnskabsmiljøet" og samfundet - som oftest repræsenteret af politikere, regeringsembedsmænd eller ansvarshavende fra støtteorganer - er det først og fremmest et spørgsmål om forskningsstøttens art og omfang, om aftaler om forskningsmål og -emner, om evaluering af forskningsresultater og om de personligheder, der er involveret.

6.5.1. Dertil behøver man de bedste og mest succesrige videnskabsfolks erfaringer og faglige viden. Samtidig betyder de dermed forbundne procedurer - f.eks. rapporter, ansøgninger, møder, høringer osv. - at de pågældende forskere trækkes ud af den aktive forskning. ØSU anbefaler derfor, at man sørger for at udforme støttesystemerne og optimere og afstemme vekselvirkningsprocedurerne på en måde, som sikrer, at den samlede allokering af ressourcer til formålet bliver forsvarlig og rentabel (jf. punkt 9.8 ff.).

6.6. De menneskelige ressourcer er den mest sårbare og værdifulde ressource inden for forskning og udvikling. ØSU støtter derfor Kommissionens målsætning om "Flere menneskelige ressourcer".

7. Forskning og teknisk innovation

7.1. Forskning og udvikling udgør principielt en helhed, der omfatter forskellige forskningsområder (og dermed også forskellige modningsstadier på vejen frem mod nye teknologier), så som grundforskning, anvendt forskning, "encyklopædisk" forskning (f.eks. for at fuldstændiggøre vores viden om stoffers egenskaber, nye materialer, virksomme stoffer osv.), teknologisk udvikling samt produkt- og procesudvikling.

7.1.1. Innovation bygger på et samspil og en indbyrdes befrugtning mellem disse forskningsområder, som det ikke er muligt at sondre helt naturligt mellem. Derfor kan det europæiske forskningsrum også føre til et europæisk innovationsrum.

7.1.2. Det er imidlertid kun muligt at bruge en målrettet, nøje planlagt fremgangsmåde, hvis målet kan defineres og vejen er tilstrækkelig synlig. I den forbindelse kan én enkelt ny ide udløse en bølge af innovationer og således vinde indpas på mange teknikområder. De seneste eksempler er computer- og kommunikationsteknikken samt genteknikken. I nogle europæiske lande træder disse områders særdeles positive konsekvenser for samfundsøkonomien og arbejdsmarkedet tydeligt frem.

7.1.3. Vekselvirkningen mellem de forskellige forskningsområder giver sig bl.a. udslag i, at selv grundforskningen til stadighed har brug for nye instrumenter og apparater, hvis udvikling kræver, at man overskrider grænserne for det teknisk kendte, og det fører efterfølgende ofte til helt nye produkttyper, også uden for det oprindelige anvendelsesområde (se f.eks. punkt 9.6.2).

7.1.4. Denne vekselvirkning kan imidlertid også ses på, at mange virksomheder, f.eks. inden for kemi, lægemidler, elektroteknik eller informationsteknik, ikke blot driver anvendt og produktorienteret forskning og udvikling, men også grundforskning på højt niveau, som de ofte finansierer med egne midler.

7.2. Trods de mange fællestræk mellem de nævnte forskningsområder gennemføres grundforskningen, der naturligvis altid skal tage højde for mulige anvendelser, normalt overvejende på universiteter og forskningscentre, der støttes med offentlige midler, mens de fleste industrivirksomheder - også som følge af omkostningspresset og den globale konkurrence - i mellemtiden primært har koncentreret sig om produkt- og procesudvikling.

7.2.1. Af flere årsager svarer denne opdeling også til den sædvanlige opgavefordeling mellem staten og det private erhvervsliv inden for forskningsfremme:

- Det kan ikke forudses, inden for hvilke erhvervsområder eller brancher grundforskningens resultater vil være relevante. Det fulde økonomiske udbytte af grundforskningen kommer således først til udfoldelse i en samfundsøkonomisk kontekst.

- Det er forskelligt, inden for hvilken tidshorisont det kan forventes eller er nødvendigt, at henholdsvis grundforskningen og produktudviklingen giver resultater, der kan udnyttes kommercielt.

- Grundforskning, ja faktisk enhver form for langsigtet forskning og udvikling, har gavn af en tidlig offentliggørelse af resultaterne, så andre forskerhold får mulighed for at efterprøve dem. Dertil kommer, at man skal udnytte den synergi, der skabes gennem hurtig indbyrdes kommunikation i "videnskabsmiljøet", især i tilfælde, hvor mange laboratorier arbejder på et fælles forsknings- og udviklingsprogram.

- Også det offentlige må normalt insistere på offentliggørelse af resultaterne af den forskning, det har støttet, så man kan sikre en retfærdig støttepolitik og en fair konkurrence.

- På den anden side må et firma som regel - af hensyn til konkurrencesituationen - i det mindste være interesseret i, at resultaterne af dets produktudvikling i hvert fald behandles fortroligt, indtil det kan udbyde et markedsklart produkt.

7.3. Disse forskelle i organisationsform, målsætning osv. er en barriere for en stærkere sammenfletning af forskningens og udviklingens forskellige udtryksformer, en sammenfletning, som ikke alene er ønskelig, men også nødvendig, hvis forskningens fulde nationaløkonomiske potentiale skal udnyttes: Der er problemer i samarbejdet mellem universiteter og forskningscentre, der får offentlig støtte, og industriens udviklingsafdelinger.

7.3.1. Der rejser sig bl.a. spørgsmål om den intellektuelle ejendomsret og generelle patentretlige aspekter. ØSU støtter i den forbindelse Kommissionens forslag om "Udvikling af effektive værktøjer til beskyttelse af intellektuel ejendomsret".

7.3.1.1. Det kan f.eks. skade samarbejdet, når rettighederne til forskningsresultaterne overdrages fuldstændig til de ordregivende virksomheder.

7.3.2. Hertil kommer, at organisationsstrukturerne i de statsligt finansierede forskningscentre og universiteter på den ene side og de privatejede udviklingslaboratorier på den anden side (herunder de sociale vilkår som lønninger, pensionssikring osv.) normalt ikke er afstemt efter hinanden, end ikke inden for ét og samme land.

7.4. Alligevel kan forvaltningsselskaber eller teknologioverførselscentre få en vis succes med den opgave at lade den anvendelsesrelevante "knowhow", som de statsstøttede forskningscentre opnår, komme den industrielle produktudvikling til gode. Også fælles konferencer, teknologimesser, databanker o.l. kan bidrage til opgaven. Desuden har forskellige former for institutionelt samarbejde med arbejdsdeling (bl.a. i form af ordrer eller delordrer) i nogle tilfælde båret frugt på trods af de nævnte problemer.

7.4.1. Følgende initiativforslag i Kommissionens meddelelse kan også bidrage hertil: "Der er også behov for at fremme initiativer for at skabe kontakt mellem videnskabs-, industri- og finansfolk på alle niveauer. Dette vil kunne gøres i forbindelse med nationale og europæiske forskningsprogrammer, gerne kombineret. Der er blevet gennemført lovende forsøg på området, f.eks. 'Investment Forum' inden for informations- og kommunikationsteknologi eller oprettelsen af Forum for bioteknologi og finansiering."

7.5. Små og mellemstore virksomheders rolle på innovationsområdet

7.5.1. Små og mellemstore virksomheder spiller en vigtig rolle ved at tage ideer til nye produkter op og selv udvikle sådanne ideer. Ofte bliver (små) firmaer ligefrem oprettet til formålet. Deres markedschancer eller overlevelseschancer er så ikke kun et spørgsmål om overførsel af knowhow, men også og især et spørgsmål om nationaløkonomiske rammevilkår, tilstrækkelig startkapital, finansieringsmuligheder og driftsøkonomisk erfaring.

7.5.2. I den forbindelse drejer det sig i første række ikke om at fremme forskning og udvikling som sådan, men om at forbedre de nye virksomheders muligheder for at klare sig i konkurrencen.

7.5.3. I betragtning af, at Europa er så langt bagefter, når det gælder private investeringer i forskning og udvikling, er der behov for en varig forbedring af betingelserne for private forskningsinvesteringer. Principielt er indirekte støtteinstrumenter, f.eks. skattelettelser, det bedste middel til at fremme F& U-investeringer, især i små og mellemstore virksomheder. I de forskellige EU-lande findes der allerede mange, delvist forskelligartede indirekte støtteinstrumenter til fremme af forskning. Dette er ikke alene uoverskueligt, men også kilde til en skæv forskningsfremme inden for EU. Mange indirekte støtteinstrumenter, på både europæisk, nationalt og regionalt plan, har dog vist sig at være effektive midler til at øge forskningsindsatsen. Kommissionen har fuldstændig ret i følgende udtalelse: "Der bør udvikles let anvendelige informationssystemer om de eksisterende ordninger. Udveksling og formidling af god praksis bør ligeledes fremmes for at tilskynde til private investeringer i forskning og innovation, specielt for de små og mellemstore virksomheder. ... Hvis de anvendte ordninger har karakter af statsstøtte, må Fællesskabets regler på området under alle omstændigheder overholdes (kapitel 3.1)."

7.5.4. Egnede rammevilkår (herunder økonomiske støtteprogrammer) og en gunstig konkurrencepolitik (se ØSU's udtalelse af december 1999(4)) for små og mellemstore virksomheder (især nye virksomheder), der arbejder med en innovativ produktudvikling, kan således yde et vigtigt bidrag, når det gælder om at bringe nye innovative produkter på markedet og skabe nye arbejdspladser. ØSU ser et behov for yderligere forbedringer på det punkt og vil udarbejde en initiativudtalelse om emnet (jf. punkt 6.8).

7.5.5. For at øge EU-forskningens indvirkning på industrisektoren i Europa, og især de små og mellemstore virksomheder, der vil tegne sig for størstedelen af de nye job i de kommende 20 år, og for at udnytte de små og mellemstore virksomheders innovationspotentiale, bør innovationsfremme være ét af tyngdepunkterne i forskningspolitikken(5). Med dette for øje skal de nationale og regionale net til formidling af forskningsresultater og overførsel af teknologiske informationer åbnes for det europæiske forskningsrum.

7.5.6. ØSU påpeger desuden, at SMV også kan være ringere stillet end store koncerner, når det gælder mulighederne for at deltage i europæiske forskningsprogrammer. Mens store koncerner kan opbygge egne kontaktafdelinger, der kan samle de fornødne oplysninger og udvikle en rutine i ansøgningsprocedurer osv., kræver de formelle aspekter ved ansøgning, udformning af kontrakter og projektforvaltning så mange ressourcer for de små virksomheder - og det gælder også de små forskningscentre! - at de ofte afholdes fra at gå aktivt ind i arbejdet. Dette gør sig endnu stærkere gældende, hvis tidligere ansøgninger er blevet afvist - også af rent formelle årsager.

7.6. Den medfølgende resignation fører desuden til bitterhed over for den europæiske forskningspolitik og ofte generelt over for de europæiske institutioner. Kommissionens bestræbelser på at sætte klare mål, give klare oplysninger og støtte ansøgerne fortjener stor anerkendelse, men på baggrund af den høje afvisningsprocent, der synes at være indbygget i systemet, henstiller ØSU, at det tilstræbes at finde nye løsningsmuligheder. ØSU mener, at en mere helhedsorienteret og mindre opsplittet indfaldsvinkel, som beskrevet i Kommissionens meddelelse om "Et europæisk forskningsrum", også åbner op for nye løsninger på dette felt.

7.7. Der er to grundlæggende forudsætninger for enhver form for skabelse og overførsel af knowhow. På den ene side skal der gennemføres en langsigtet forskning med tilstrækkelig bredde og tilstrækkelig dybde, fordi det er en forudsætning for at udvikle nye konceptuelle ideer, der kan danne grundlag for en mål- og produktorienteret udviklingsplanlægning. På den anden side skal de firmaer, der er interesseret i at udvikle nye produkter, opbygge så megen videnskabelig-teknisk kompetence, at de kan foretage de fornødne evalueringer og har den fornødne tilpasningsvilje. Knowhow kan kun overføres eller købes, hvis den findes, hvis der er kendskab til den, og hvis den forstås til fulde.

7.8. Foranstaltninger, der a) fremmer og stimulerer personaleudvekslingen mellem firmaer og statsstøttede forskningscentre og b) forbedrer nye virksomheders konkurrencemuligheder, støtter således den vigtige sammenfletning mellem grundforskning og produktudvikling, som danner grobund for fremskridt, teknisk innovation og økonomisk vækst. I den forbindelse lægges der stor vægt på Kommissionens forslag vedrørende "Fremme af oprettelsen af virksomheder og risikovillige investeringer", som allerede er omtalt i en tidligere meddelelse ["Risikovillig kapital: En nøgle til jobskabelse i Den Europæiske Union", april 1998(6)].

7.9. ØSU slår endnu en gang til lyd for, at de procedurer, der er nødvendige for at få og bevare et "europæisk patent", gøres enklere, billigere og mindre langvarige. En sådan foranstaltning ville have stor samfundsøkonomisk betydning. Det ville i høj grad bidrage til dette mål, hvis man - som det i forvejen er kutyme inden for videnskab og teknik - anvendte engelsk som "fælles andetsprog"; det ville også gøre kommunikationen med patentmyndighederne i USA betydeligt nemmere. Derudover bør man igen drøfte en eventuel frist for forhåndsoffentliggørelse, som ikke skader nyhedselementet.

8. Personaleudveksling mellem forskningscentre og industrien

8.1. Langt den mest effektive overførsel af knowhow sker dog gennem personer, der selv har haft del i frembringelsen af den nye viden og tager denne viden med til det sted, hvor produktudviklingen foregår, eller gennem personer, der kommer fra produktudviklingen og deltager i søgningen efter kilder til nye processer og teknologier på de (tekniske) universiteter og statslige forskningscentre. Disse personer er det levende bindemiddel mellem grundforskning, anvendt forskning og produktudvikling.

8.2. Dette ville dog kræve en intensiv personaleudveksling mellem industrien og statslige forskningscentre. På grund af de forskellige sociale vilkår - selv på nationalt plan - og en række mobilitetshæmmende meromkostninger, men også på grund af forskellige karriereforløb og karrierekriterier, finder en sådan udveksling kun sjældent sted. Hvis der er tale om mobilitet på tværs af grænserne, opstår der yderligere barrierer som følge af den utilstrækkelige harmonisering af de nationale socialsikringssystemer, men også som følge af, at akademiske uddannelser og semestre eller uddannelsesmoduler, der er afsluttet i udlandet, ofte ikke godkendes. I mange tilfælde straffer man mobilitet i stedet for at fremme den.

8.2.1. Derfor kan ØSU kun bifalde, at Kommissionen gør sig følgende overvejelser om mobilitet i meddelelsen: "Det gælder også om i betydelig grad at fremme og udvikle forskeres mobilitet mellem den akademiske verden (ØSU's bemærkning: ikke kun universiteter, men også andre forskningscentre!) og erhvervslivet under forskellige former. Det er faktisk en af de bedste måder at styrke samarbejdet mellem universiteterne og industrien på. - Der bør desuden i samarbejde med medlemsstaterne og Kommissionen iværksættes informations-, efteruddannelses- og introduktionsaktioner for forskere og ansvarlige administratorer i forskningsinstitutionerne. På længere sigt vil det være nødvendigt at undersøge mulighederne for, at de berørte organisationer samordner og forbedrer visse interne regler og administrative bestemmelser."

8.2.2. I den forbindelse anbefaler ØSU konkret, at allerede eksisterende programmer til fremme af mobiliteten ("industry host fellowships") ændres og styrkes på en sådan måde, at de pågældende personer ikke blot kan overvinde de sociale barrierer og sikre sig mod de dertil knyttede risici, men at der også skabes klare incitamenter til den nødvendige mobilitet, så udvekslingsperioder af tilstrækkelig lang varighed bliver attraktive. De institutioner, der afgiver personale, skal også have mulighed for at afhjælpe den (midlertidige) personalemangel, der opstår, og i givet fald kunne genindsætte den oprindeligt ansatte i sin gamle stilling efter udvekslingsperiodens udløb. I tilpasset form gælder de samme overvejelser, når personer, der medbringer deres viden fra statsstøttede forskningscentre, opretter nye virksomheder. Med sådanne muligheder kunne man især hjælpe små og mellemstore virksomheder med at opbygge deres egen forskningskapacitet.

8.2.3. Der er dog også andre barrierer for mobiliteten end de administrative, retlige og kulturelle barrierer, der nævnes i meddelelsen, og disse barrierer skal også tages alvorligt. Et væsentligt aspekt ved alle mobilitetsovervejelser for forskere og ingeniører er de konsekvenser, som flytningen til et andet sted og land har for deres familie og familiesammenholdet. Ud over, at der skal være egnede skoler ("Europaskoler"!), er det også et spørgsmål om passende beskæftigelsesmuligheder for partneren. Med andre ord: For at kunne flytte en forsker eller en ingeniør til et andet sted eller et andet land eller få vedkommende til at flytte må man enten samtidig sikre et attraktivt beskæftigelsestilbud til vedkommendes partner eller kompensere for denne mangel ved hjælp af andre, klart bedre incitamenter og muligheder(7).

8.3. Man bør i den forbindelse også overveje, hvordan man kan modvirke de - også for erhvervsvalget! - uheldige beskæftigelsescykluser i den frie markedsøkonomi ved hjælp af statslige anticykliske programmer, så faktoren "menneskelige ressourcer" ikke skades. Den utilstrækkelige tilgang til det videnskabstekniske område skyldes bl.a., at et meget stort antal unge videnskabsmænd, også blandt de bedst kvalificerede, var arbejdsløse for nogle år siden. Utilstrækkelig tilgang bevirker ikke alene, at de menneskelige ressourcer bliver knappe, men også at alderspyramiden forvrides.

9. Den europæiske dimension: Subsidiaritet, koncentration og mangfoldighed, konkurrence og styring

9.1. Det er som bekendt meget vanskeligt på forhånd at se og planlægge, hvilke personer eller forskerhold der opdager det epokegørende nye på hvilket sted, med hvilke metoder og inden for hvilket forskningsområde. Denne vanskelighed og problematik vedrører to aspekter: For det første processerne for a priori- og a posteriori-ekspertevaluering (se punkt 10) og for det andet det nødvendige og hensigtsmæssige omfang af mangfoldighed og forskelligartethed i emner og strukturer.

9.2. Det er derfor nødvendigt at muliggøre og pleje pluralistiske forskningstiltag og forskningsstrukturer, for således at stimulere konkurrencen om de bedste ideer og resultater; det mest frugtbare miljø skabes ved at sikre den økologiske ligevægt mellem og en tilstrækkelig diversitet af konkurrerende ideer, koncepter og strukturelle uddannelsesformer.

9.3. Over for dette ideal står dog ikke blot de begrænsede ressourcer, der er til rådighed for forskning og udvikling, men også den kritiske masse og de meget omkostningskrævende infrastrukturer og store anlæg, der er nødvendige inden for mange forskningsområder, og som kræver massive ressourcer. Dette er et grundlæggende dilemma i forbindelse med enhver form for forskningsfremme.

9.3.1. Opbygningen af en kritisk masse og de fornødne infrastrukturer og store anlæg overstiger ofte enkelte medlemsstaters evne eller vilje til at finansiere dem og udnytte dem tilstrækkeligt.

9.4. Derfor har man, primært på videnskabsmiljøets eget initiativ ("selvorganisering"), oprettet succesrige tværnationale/europæiske centre som CERN, ILL, ESRF, ESO, EMBO, EMBL(8) m.fl., hvis drift og udnyttelse forvaltes af videnskabsmiljøet selv. Et yderligere eksempel er ESA, som gjorde de europæiske bestræbelser på at udvikle et vellykket rumfartsprogram til en betydelig succes. Men også i enkelte medlemsstater er der allerede nu store forsøgsanlæg, som udnyttes bilateralt eller multilateralt.

9.4.1. Men også på Kommissionens initiativ er fælleseuropæiske forsknings- og udviklingsprogrammer, der kræver omfattende udstyr og infrastruktur, blevet integreret og gennemført med stort held, f.eks. det europæiske fusionsprogram, der har bidraget til at sikre den europæiske fusionsforskning en førende position.

9.4.2. Ovennævnte succeshistorier bygger bl.a. på det forhold, at incitamentet til netdannelse og ressourcekoncentration er opstået på baggrund af en klart afgrænset fælles opgave, der ikke kan løses på andre måder. Disse succeshistorier er samtidig resultatet af en omhyggelig, fintfølende styring af de berørte forskningsprogrammer og projekter, hvor de pågældende forskere og deres "moderinstitutioner" er inddraget fuldt ud i hele udformningsprocessen, og hvor der som følge af omhyggelige afvejningsprocedurer findes en fin balance mellem koncentration på de mest succesrige koncepter og åbenhed over for nye ideer og tiltag.

9.5. Denne form for "selvorganisering" understøttes af de videnskabelige organisationer, f.eks. EPS (European Physical Society), hvis konferencer og publikationer danner forum for udveksling af resultater og ideer, for kritisk dialog, for etablering af samarbejde (også internationalt), for kvalitetsvurdering og for meningsdannelse med hensyn til det videre forløb. "Invited papers" på en faglig konference er en anerkendelse af kvalitet og nyhedskarakter.

9.5.1. En anden form for "selvorganisering", som får stadig større betydning, er ESF (European Science Foundation), som ØSU udtrykkeligt anbefaler, at man styrker og integrerer bedre. Også COST-initiativet skal fremhæves i denne kontekst.

9.5.2. Derudover findes der internationale organisationer som f.eks. IEA (Det Internationale Energiagentur), der inden for rammerne af OECD fremmer og koordinerer forsknings- og udviklingsprogrammer på energiområdet.

9.6. På baggrund heraf foreslår Kommissionen en "Optimering af de samlede materielle ressourcer og infrastrukturer på europæisk plan".

9.6.1. Kommissionen vil nå disse mål ved hjælp af en række specifikke foranstaltninger, herunder "Etablering af netværkssamarbejde mellem 'centres of excellence' og oprettelse af virtuelle centre", "Formulering af en europæisk strategi for forskningsinfrastrukturer", "Bedre samordning af iværksættelsen af nationale og europæiske forskningsprogrammer" og "Styrkelse af forbindelserne mellem videnskabelige og teknologiske samarbejdsorganisationer i Europa".

9.6.2. Som et særligt instrument til støtte for disse mål vil Kommissionen desuden udbygge og fremme udnyttelsen af elektroniske netværk inden for de enkelte forskningsområder. Deres betydning for den generelle samfundsøkonomi fremgår af den desværre næsten ukendte kendsgerning, at "World Wide Web blev udviklet af en forsker i CERN med henblik på fysikere og anvendes nu af millioner af brugere". ØSU støtter uforbeholdent Kommissionens bestræbelser, også på grund af deres umiddelbare relevans for samfundsøkonomien.

9.7. ØSU bifalder principielt Kommissionens plan som et lovende instrument til at styrke Europas ydeevne på forsknings- og udviklingsområdet og til at harmonisere de nationale og internationale forskningsprogrammer.

9.7.1. Set i lyset af skismaet mellem mangfoldighed og koncentration betragter ØSU Kommissionens målsætninger som det bedste skridt til at sikre, at de programmer og projekter, der kræver en koncentration af massive ressourcer og derfor har hårdt brug for fælleseuropæiske ressourcer, koordineres af Kommissionen, mens det primært må være et nationalt anliggende at sikre en tilstrækkelig bredspektret støttepolitik.

9.7.2. I den forbindelse bør Kommissionen da også inddrages i bestræbelserne på at iværksætte interkontinentale samarbejdsprojekter og i selve projektforvaltningen. Et samarbejde på tværs af kontinenterne er frem for alt vigtigt i de tilfælde, hvor den interne konkurrence (og mulighederne for at reproducere resultaterne) i Europa nødvendigvis må være begrænset som følge af bestemte forsøgsanlægs enestående karakter - her spiller den globale konkurrencesituation en særlig rolle.

9.7.3. ØSU kan derfor kun ønske Kommissionen held og lykke med dens indsats for "at skabe betingelser for en politisk samordning mellem disse organisationer. Denne samordning vil kunne ske gennem et råd af deres højststående ansvarlige, der mødes med jævne mellemrum. Et sådant råd vil desuden kunne bidrage til at give både europæere og udenlandske observatører et mere sammenhængende billede af videnskabernes og teknologiens Europa."

9.8. Det gælder imidlertid kun, hvis hovedformålet er og bliver at højne kvaliteten og effektiviteten, og hvis de samlede ressourcer, forskerne og forskningscentrene skal bruge til de "bureaukratiske processer", der nødvendigvis er knyttet til koordinering osv., dermed nedbringes og harmoniseres, og i hvert fald under ingen omstændigheder forøges yderligere.

9.8.1. Klager fra videnskabskredse over overdrevne bureaukratiske byrder og et overmål af ansøgnings- og afstemningsprocedurer er allerede blevet rutine og tages derfor desværre ofte ikke længere alvorligt. Netop derfor skal der peges på følgende forhold: Af mange årsager er der ganske vist et ubestrideligt behov for samarbejde, afstemning, koordinering, kommunikation osv., men videnskab og forskning kræver også "lukkede" - introverte - faser, hvor den enkelte forsker - eller forskerholdet - kan tænke efter, arbejde koncentreret, skrive osv.

9.8.2. Enhver succesrig videnskabsmand har derfor kun et begrænset valenstal - og kun en lille brøkdel af sin tid - til rådighed til at pleje forbindelser med andre personer, grupper, organer, kommissioner osv. og sikre dem et fornuftigt indhold, hvis det ikke skal gå ud over hans forskningseffektivitet. For mange og for krævende ansøgnings- og evalueringsprocedurer osv. - som måske oven i købet er frugtesløse - trækker arbejdskraften bort fra forskningen, hvor der er så hårdt brug for den. Det bliver ikke bedre af, at der til et enkelt projekt findes mange støtteinstrumenter og evalueringsprocedurer, som oven i købet ofte overlapper hinanden.

9.8.3. Hvis der ikke er den rigtige balance mellem introvert og ekstrovert arbejdsstil, er der risiko for en uproduktiv indsats, hvor de samme "papirer" produceres gang på gang. For at erkende disse sammenhænge skal man bl.a. have indsigt i forsknings- og udviklingsarbejdets natur.

9.8.4. Af disse og mange andre grunde er det vigtigt, at de tjenestemænd i Kommissionen, der får overdraget disse opgaver, er succesrige videnskabsmænd med forskningserfaring, gode lederevner og en god dømmekraft, så de accepteres som hjemmehørende i videnskabskredse. For også at sikre dette fremover bør de ansete videnskabsorganisationer i Europa bidrage med deres erfaringer, når sådanne stillinger skal besættes, og de skal også være villige til at frigøre højtkvalificerede kandidater.

9.8.5. Derudover anbefaler ØSU, at de mange ansøgnings-, overvågnings- og evalueringsprocedurer, der oven i købet ofte overlapper hinanden, harmoniseres og sammenfattes på institutionelt, nationalt og europæisk plan.

9.9. Kommissionen foreslår et nyt støtteinstrument: "Etablering af netværkssamarbejde mellem 'centres of excellence' og oprettelse af virtuelle centre". Dette nye støtteinstrument, som beskrives meget fint med begrebet "centres of excellence", skal for en vis periode samle forskningskompetence inden for egnede områder på højeste niveau i Europa, idet man udnytter de allerede eksisterende forskningscentre. Man kan forestille sig forskellige konkrete udformninger heraf.

9.9.1. ØSU hilser principielt forslaget velkomment. Efter ØSU's mening bør det være et vigtigt kendetegn for denne støtteform, at ansvaret for et specifikt opgaveområde uddelegeres til sådanne "centres of excellence", der så selv forestår organiseringen.

9.9.2. For at disse centres konsortielignende karakter kan være effektiv, skal der fastlægges klare bestemmelser om ansvaret for såvel den faglige koordinering af forskningskomplekset som de budgetrelaterede spørgsmål. I den forbindelse skal det overvejes, hvorvidt budgettet ud over egentlige forskningsudgifter også bør omfatte midler til etablering af institutionelle strukturer, så man støtter målet om at styrke det europæiske forskningsrum med dette instrument.

9.9.3. Forud for oprettelsen af et sådant "centre of excellence" skal det imidlertid undersøges omhyggeligt, om det pågældende forskningsemne retfærdiggør de ekstraomkostninger, der er forbundet med centrets oprettelse, altså om man rent faktisk kan forvente en merværdi.

9.9.4. Når der er tale om fælles opbygning og udnyttelse af store forsøgsanlæg, må dette krav normalt formodes at være opfyldt, og sådanne opgaver bør derfor komme i betragtning i første række.

9.9.5. Det er straks vanskeligere at afgøre, når der er tale om emner, hvor det ikke er et centralt anlæg, men en fremgangsmåde med arbejdsdeling, der står i forgrunden. I dette tilfælde er hovedformålet at frembringe den kritiske masse af forskningskapacitet, der skal til for at behandle et centralt spørgsmål med succes. Her bør der også lægges vægt på oprettelse og drift af databanker og servicefaciliteter, som Europa har brug for, f.eks. genetiske arkiver, biomedicinske databaser eller genomforskningen.

9.9.6. Et kvalitetsorienteret konkurrenceprincip bør derfor ligge til grund for udvælgelsen og oprettelsen af sådanne "centres of excellence". De bør, i hvert fald i en indledende forsøgsfase, være begrænset til et lille antal og i begyndelsen kun tildeles støtte i et nøje fastlagt tidsrum, så der ikke automatisk bliver tale om et permanent organ.

9.9.7. I tråd med Kommissionens forslag om "at tilskynde forskere, der er taget til USA for at supplere deres uddannelse eller videreføre deres karriere, til at vende tilbage til laboratorierne i Unionen" bør man som led i et "brain-gain-initiativ" også overveje, om man i disse "centres of excellence" kunne tilbyde et system med stipendier til unge videnskabsmænd, der vender hjem efter et ophold i et tredjeland, f.eks. USA, og ønsker at arbejde i Europa igen.

9.9.8. De erfaringer, der kan erhverves ved hjælp af sådanne "centres of excellence", åbner også nye aspekter for den fremtidige udvikling af EU's institutionelle forskningsfremme. I den forbindelse bør de proceduremæssige og institutionelle erfaringer, der er gjort inden for rammerne af det europæiske fusionsprogram, også inddrages i overvejelserne; f.eks. er resultaterne af den europæiske godkendelsesprocedure i forbindelse med programmet blevet et kvalitetsmærke, som også medlemsstaterne bruger som rettesnor ved tildelingen af deres egne respektive støtteandele.

9.9.9. Et andet interessant aspekt ved oprettelsen af sådanne "centres of excellence" ligger i den afsmitning og katalysatorvirkning, de kunne have på forskningsaktiviteterne og -programmerne i de nye medlemslande, der optages ved den kommende udvidelse. En lignende afsmitning og mulig støttevirkning må forventes, hvis man følger Kommissionens forslag om at styrke regionernes rolle i den europæiske forskningsindsats ved at kombinere anvendelsen af strukturfondene og de europæiske forskningsprogrammer.

9.10. I meddelelsen behandles et andet aspekt, som vedrører den europæiske integration. ØSU tænker på følgende udsagn: "Det er nødvendigt på grundlag af en tilnærmelse af metoder, harmonisering af procedurer og sammenligning af resultater at etablere et fælles og anerkendt referencesystem på unionsplan". ØSU betragter dette som en vigtig europæisk opgave, der bør støttes. Det skal dog påpeges, at man ved gennemførelsen af dette initiativ først skal undersøge nøje, om allerede eksisterende nationale referencecentre - eventuelt samlet i et netværk med arbejdsdeling - kunne varetage denne opgave på grundlag af et europæisk mandat, eventuelt under inddragelse af FFC.

10. Procedurer og ekspertevaluering

10.1. For at forskerne og ingeniørerne kan få de midler, de ønsker og har brug for, er det også nødvendigt at vurdere, om det foreslåede forskningsprogram er formålstjenligt, om det har gode chancer for at lykkes, om omkostningerne er rimelige, og om de pågældende ansøgere er kvalificerede, dels personligt, dels set i deres institutionelle ramme.

10.2. De fleste af de spørgsmål, der rejser sig, kan kun vurderes af særligt kvalificerede fagkolleger, som må inddrages som eksperter ("peer review"). Som det fremgår af videnskabens historie, er det selv da vanskeligt altid at foretage en korrekt forhåndsevaluering, især når der er tale om forslag af en helt ny karakter, som uvægerligt må bygge på tankeeksperimenter.

10.2.1. Der findes dog ikke nogen bedre metode end "peer review". Derfor er det en vigtig og vanskelig opgave at udvælge egnede eksperter med en god dømmekraft. Denne opgave kan i reglen bedst - og bør derfor også - varetages af erfarne videnskabsorganisationer, virksomheder og videnskabelige selskaber. Nogle kritikere indvender dog, at denne fremgangsmåde kan føre til forskelsbehandling til fordel for netop disse organisationer.

10.2.2. Bl.a. for at imødegå denne kritik er Kommissionen gået over til selv at udvælge de påkrævede eksperter i forbindelse med forskellige programmer efter en procedure, hvor eksperterne selv indgiver ansøgning. Da man heller ikke her kan udelukke negative aspekter (f.eks. manglende ansøgninger fra fremtrædende eksperter), kunne nogle af eksperterne udvælges efter den hidtil anvendte metode, hvor de selv ansøger, mens yderligere eksperter kunne anbefales af de forskningscentre og virksomheder, der har særlig kompetence inden for det pågældende område, og af de relevante videnskabeligt-tekniske fagorganisationer. Kombineret med målet om forenklede procedurer i Kommissionen og en stærkere inddragelse af de relevante organisationer ville denne blandede fremgangsmåde nok være den bedste sikring mod ensidighed.

10.2.3. For at sikre den nødvendige gennemsigtighed er det dog også vigtigt, at eksperterne - og deres tilknytning til de forskellige emneområder - er kendt for potentielle ansøgere, men uden at der kan sættes navn på beslutninger for eller imod specifikke projektansøgninger.

10.3. Det anbefales også, at nogle kriterier - som f.eks. de socioøkonomiske aspekter: Antal måneder til markedsføring, konsekvenser for arbejdsmarkedet - anvendes mere fleksibelt i forbindelse med evalueringen af projektforslag, så man kan undgå det indtryk af urealistiske og forvirrende mål, der opstår i mange tilfælde.

10.4. Som nævnt og begrundet tidligere i udtalelsen er det desuden vigtigt, at man ikke belaster eksperterne - og ansøgerne! - mere end absolut nødvendigt. Den anbefalede harmonisering af evalueringsprocedurerne på lokalt, nationalt, europæisk og andet plan ville være et vigtigt skridt i denne retning.

10.5. En anden foranstaltning, som går i samme retning, kunne være at foretage en overskuelig strukturering af de programmer, der kræver evalueringer, og undgå at opdele dem i for små segmenter. ØSU anbefaler endvidere, at man på forsøgsbasis overdrager evalueringen i forbindelse med velafgrænsede programdele til nationale eller europæiske organer - som en form for decentralisering og inden for rammerne af konkrete pilotprojekter.

10.5.1. Sidstnævnte forslag falder i tråd med ØSU's forslag om, at man i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet koncentrerer EU-støtten på store projekter eller opgaver, der ikke kan gennemføres på passende vis på nationalt plan.

11. Konklusioner og henstillinger

11.1. Kommissionens meddelelse indeholder efter ØSU's opfattelse en række vigtige, anerkendelsesværdige strategiske overvejelser og foranstaltninger, hvor der også så småt tænkes på at integrere de nye medlemslande, vi får med den kommende udvidelse.

11.2. ØSU støtter Komissionens indsats for at styrke forskningen og udviklingen i Europa mærkbart. ØSU opfordrer de nationale regeringer og parlamenter samt industrien til også at fremme og styrke F& U-området på nationalt og industrielt plan for effektivt at supplere og understøtte de foranstaltninger, Kommissionen foreslår.

11.3. Kombinering af ressourcer er et vigtigt, positivt middel til at styrke Europas ydeevne inden for forskning og udvikling.

11.4. Et lovende nyt koncept til dette formål er oprettelse af "centres of excellence".

11.4.1. Man skal dog sikre sig, at de nødvendige afstemnings- og samarbejdsforanstaltninger - der lægger beslag på forskningspersonale - under alle omstændigheder også medfører en konkret merværdi.

11.4.2. Derfor bør man i begyndelsen - på forsøgsbasis i et begrænset tidsrum - nøjes med at oprette få "centres of excellence". Der skal kun arbejdes med temaer og opgaver, der er for ressourcekrævende til, at et enkelt land kan yde den nødvendige indsats alene, så man kun kan tilvejebringe en kritisk masse og en vigtig merværdi for Europa ved at kombinere ressourcerne.

11.5. I den forbindelse må og skal man påse, at resultatet ikke bliver en indsnævring eller endog en reduktion af grundforskningen i Europa. Grundforskning er kilden til ny viden og kunnen. Innovation skabes på grundlag af konkurrence, men også ved at kombinere konkurrerende ideer, koncepter og metoder.

11.6. Kommissionen foreslår endvidere et fælleseuropæisk referencesystem. Denne ide kan kun bifaldes; den er bl.a. af stor betydning for indførelsen af en certificering, der gælder for hele EU, og det er et vigtigt mål. Når ideen føres ud i livet, bør man dog primært satse på eksisterende nationale institutioner og FFC (Det Fælles Forskningscenter), som - i et netværk med arbejdsdeling - kan skabe et fælles EU-referencesystem på grundlag af et europæisk mandat.

11.7. I tilknytning til andre elementer og enkeltforslag i forskningsprogrammet og dets udformning anbefaler ØSU følgende:

11.7.1. Allerede eksisterende organisationer og faglige sammenslutninger, især de, der har erfaring og succes med internationalt samarbejde, bør i vid udstrækning anvendes og knyttes sammen.

11.7.2. I forbindelse med evalueringsprocesser skal der stadig i højere grad satses på "peer review" og øget inddragelse af eksperter, der anbefales af erfarne forskningscentre og industrilaboratorier. Desuden bør disse processer gøres enkle og gennemsigtige, og inden for udvalgte områder (f.eks. områder med mange mindre "projekter") bør de forsøgsvist uddelegeres til nationale institutioner med erfaring på området.

11.7.3. Med henblik på at fremme innovation og beskæftigelse skal man styrke og forbedre virksomhedernes økonomiske rammevilkår og konkurrenceevne, og det gælder især de små og mellemstore virksomheder.

11.7.4. Procedurerne i forbindelse med det europæiske patent skal gøres enklere, billigere og mindre langvarige. Engelsk bør være det fælles (andet)sprog. En frist for forhåndsoffentliggørelse, der ikke skader nyhedskarakteren, bør overvejes.

11.7.5. For at øge mobiliteten mellem forskningscentre, universiteter og industrien - især SMV - bør der skabes tilstrækkelige incitamenter og passende rammebetingelser for de pågældende forskere og ingeniører, men også for de afgivende og modtagende institutioner.

11.7.6. Som forudsætning for en videnskabelig integration af Europa og en forbedret mobilitet blandt de berørte personer skal skole- og universitetsuddannelserne gøres mere sammenlignelige og tilnærmes hinanden.

11.7.7. Det skal undersøges til bunds, hvilke aspekter der taler for (eller imod) oprettelsen af et virtuelt europæisk universitet, der kunne tjene som et yderligere instrument og som symbol for europæisk videnskabsintegration, og som navnlig de forskellige "centres of excellence" kunne inddrages i.

11.7.8. De ledende tjenestemænd i Kommissionen, der beskæftiger sig med forskning og udvikling, bør også fremover og i højere grad være succesrige, højtkvalificerede videnskabsfolk. De europæiske forskningscentre skal bidrage med deres erfaringer ved udvælgelsen af disse tjenestemænd.

Bruxelles, den 24. maj 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 18 af 22.1.1996.

(2) Storbritannien.

(3) Tyskland.

(4) Kommissionens 28. Beretning om Konkurrencepolitikken (1998), EFT C 51 af 23.2.2000, s. 1.

(5) ØSU's udtalelse om "Følgerne for SMV af det stadige, generelle fald i de midler, der afsættes til forskning og teknologisk udvikling i EU (på EU- og nationalt plan)", EFT C 355 af 21.11.1997, s. 31.

(6) SEK(98) 552 endelig udg. af 31.3.1998.

(7) ØSU's udtalelse om "Kommissionens grønbog om almen uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning - Hindringer for mobiliteten i Det Europæiske Fællesskab", EFT C 133 af 28.4.1997, s. 42.

(8) CERN: Den Europæiske Organisation for Højenergifysik; ILL: Laue-Langevin Instituttet; ESRF: Det Europæiske Synchrotronbestrålingscenter; ESO: Den Europæiske Organisation for Astronomisk Forskning vedrørende den Sydlige Stjernehimmel; EMBO: Den Europæiske Molekylærbiologiske Organisation; EMBL: Det Europæiske Molekylærbiologiske Laboratorium.