ft 
i£& KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 30.07.1996 
KOM(96) 406 endelig udg. 
96/0216 (CNS) 
tu 
3 
"G 'I MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
OM 
LIGE MULIGHEDER 
» 
mt FOR HANDICAPPEDE 
En ny handicapstrategi for Det Europæiske Fællesskab 
UDKAST TIL 
RESOLUTION VEDTAGET AF RÅDET OG REPRÆSENTANTERNE FOR 
MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RÅDET, 
11 læ OM 
LIGE MULIGHEDER FOR HANDICAPPEDE 
(forelagt af Kommissionen) 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
I MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN OM LIGE MULIGHEDER FOR 
HANDICAPPEDE 
EN NY HANDICAPSTRATEGI FOR DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
Sammenfatning og politiske konklusioner 1 \r 
1. Situationsbeskrivelse: hindringer for lige muligheder 3 
2. Den nye indfaldsvinkel til lige muligheder 5 
3. Rammerne for skabelsen af lige muligheder 6 
4. Det Europæiske Fællesskabs strategi vedrørende lige muligheder for handicappede 7 
i) Politisk dialog med medlemsstaterne 7 
ii) Social dialog mellem arbejdsgivere og fagforeninger 8 
iii) Samfundsdialog med NGO'er 8 
iv) Lige muligheder: formulering af politikker 9 
v) Lige muligheder: beskæftigelsesstrategien fra Essen 9 
vi) Lige muligheder: informationssamfundet 10 
vii) Lige muligheder: strukturfondene 10 
Konklusion 11 
Bilag 
Den politiske udvikling på fællesskabsplan og på internationalt plan. 12 
II UDKAST TIL RESOLUTION VEDTAGET AF RÅDET OG REPRÆSENTANTERNE 
FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RÅDET, OM LIGE 
MULIGHEDER FOR HANDICAPPEDE. 14 
a 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
OM 
LIGE MULIGHEDER FOR HANDICAPPEDE 
En ny handicapstrategi for Det Europæiske Fællesskab 
LIGE MULIGHEDER FOR 
HANDICAPPEDE 
Sammenfatning og politiske konklusioner 
1. Handicap, i den betydning som anvendes i denne meddelelse, kan antage mange former -
fysisk, sensorisk, mentalt og intellektuelt. På et givet tidspunkt anslås det, at omkring en tiendedel 
af befolkningen i Det Europæiske Fællesskab er direkte berørt af en eller anden form for 
handicap, hvilket i øjeblikket svarer til omkring 37 millioner mennesker. Omkring halvdelen af 
disse er i den erhvervsdygtige alder. 
2. Vore samfund er på mange måder tilrettelagt for en "gennemsnitsM-borger uden handicap, og 
derfor er et stort antal borgere udelukket fra de samme rettigheder og muligheder som flertallet: 
inden for uddannelsessystemet: nogle unge isoleres uden grund i specialskoler, andre kan 
ikke få adgang til passende erhvervsuddannelse af god kvalitet; 
på arbejdspladsen: handicappede vil med to eller tre gange så stor sandsynlighed blive 
arbejdsløse og det i længere perioder end resten af befolkningen; 
inden for transport: mange transportsystemer er stadig svært tilgængelige; 
boliger: der er ofte mangel på tilpassede eller tilpasningsegnede boliger eller også er disse 
uforholdsmæssigt dyre; 
velfærdssystemer: disse systemer giver normalt et minimum af støtte, som ofte i for 
begrænset omfang er knyttet til målsætningen om at lette deltagelsen i samfundet. 
3. Den offentlige politik var gennem mange år rettet mod at tage hensyn til folk med handicap, 
men den har nu vist sig at være utilstrækkelig. Der er behov for at tage hele politikken op til 
fornyet overvejelse. Den gamle metode må nu vige pladsen for en ny, hvor mân lægger langt 
større vægt på at identificere og fjerne de forskellige hindringer for lige muligheder og de 
handicappedes fulde deltagelse i alle livets aspekter. Ændringer i den måde, hvorpå vi 
tilrettelægger vore samfund, kan føre til en betydelig mindskelse af de hindringer, de 
handicappede møder, eller endog fjerne dem helt. Integration snarere end den snævrere 
målsætning om at udvise hensyn opfattes nu som nøglen til aktiv deltagelse i samfundet. FN's 
generalforsamling udkrystalliserede denne nye metode i 1993 gennem resolutionen om 
standardregler om lige muligheder for personer med handicap. 
4. Det primære ansvar for at handle på dette område ligger hos medlemsstaterne. Alle 
medlemsstaterne er nu ved at gennemføre denne nye metode i praksis på forskellige måder, på 
forskellige områder og i forskelligt tempo. Kommissionen foreslår, at Rådet støtter denne nye 
metode ved at vedtage en resolution om lige muligheder som en højtidelig politisk forpligtelse 
for medlemsstaterne til - både enkeltvis og kollektivt - at forfølge målet om at indføre lige 
muligheder og ikke-diskriminering på handicapområdet. 
5. Resolutionen bør tjene som referenceramme for en struktureret udveksling af nyttige 
oplysninger mellem medlemsstaterne, som grundlag for at stimulere klarlægningen af fælles mål 
og identificeringen af bedste praksis og som vejledning for udarbejdelse af og vurdering af egnede 
foranstaltninger i medlemsstaterne og inden for Fællesskabets kompetenceområde. 
6. Det Europæiske Fællesskab har i mange år arbejdet aktivt på at forbedre leve- og 
arbejdsvilkårene for handicappede. Kommissionen er overbevist om, at bistand på fællesskabsplan 
fc-
kan skabe betydelig merværdi i forbindelse med overvejelser og foranstaltninger i og mellem 
medlemsstaterne. Kommissionen forestiller sig derfor en strategi for konkrete foranstaltninger i 
henhold til resolutionen, der blandt andet omfatter følgende initiativer: 
* Lige muligheder. Kommissionen har besluttet at integrere lige muligheder for 
handicappede ved fastlæggelsen af fællesskabspolitikker. Ansvaret for dette ligger hos en 
handicapgruppe på tværs af tjenestegrenene. 
* Samarbejde. En gruppe bestående af medlemsstaternes handicaprepræsentanter på højt 
niveau vil blive oprettet for at føre tilsyn med den politiske udvikling i medlemsstaterne 
samt for at samle oplysninger og erfaringer på et sted. 
* Tilskyndelse til NGO'ernes arbejde. Kommissionen ønsker at konsolidere det samarbejde, 
der er blevet udviklet inden for HELIOS II i de senere år. Den glæder sig også over 
oprettelsen af det nye uafhængige Europæiske Handicapforum og har til hensigt aktivt at 
udvikle kontakterne og stimulere NGO'ernes arbejde. 
* Beskæftigelse. Ved udarbejdelsen af fællesrapporten til Det Europæiske Råds møde i 
Dublin, det næste trin i Essen-processen, vil Kommissionen tage initiativ til at styrke 
politikkerne til forebyggelse af langtidsarbejdsløshed blandt handicappede og forbedre 
deres integration på arbejdsmarkedet. 
* Informations- og kommunikationsteknologi. Kommissionen ønsker at udnytte mulighederne 
i informationssamfundet til at skabe lige muligheder, navnlig gennem udvikling af 
informations- og kommunikationsteknologien og vil nedsætte en intern ad hoc-gruppe, der 
skal beskæftige sig med dette. 
* Strukturfondene. I alt er der afsat 5,5 mia ecu til bekæmpelse af udstødelse for perioden 
1994-1999. Som led i den kommende midtvejsrevision af strukturfondene vil 
Kommissionen omhyggeligt gennemgå omfanget og virkningerne af foranstaltninger til 
fordel for handicappede. Der vil blive iværksat en ny projektrunde inden for rammerne af 
fællesskabsinitiativerne, herunder HORIZON, mod slutningen af 1996 
7. Formålet med denne meddelelse er at skabe ny dynamik i udviklingen af en rettighedsbaseret 
metode med hensyn til lige muligheder for handicappede både i medlemsstaterne og på 
fællesskabsplan. Pen fælles opgave består i at værdsætte og gøre plads til menneskelig 
mangfoldighed. Dette er en opgave for alle i et borgernes Europa, der værdsætter retfærdighed 
såvel som effektivitet. 
1. SITUATIONSBESKRIVELSE: HINDRINGER FOR LIGE MULIGHEDER 
8. Hver tiende borger i Det Europæiske Fællesskab har et handicap. Selv om der er sket store 
fremskridt gennem de seneste år, findes der stadig en række problemer, der bevirker, at de 
handicappede fortsat er underrepræsenterede i vore samfund. Disse problemer er 
veldokumenterede og bevist. En omfattende rapport med titleri "Usynlige borgere" blev 
offentliggjort af flere NGO'er for at markere den europæiske handicapdag i december 1995. 
Europa-Parlamentet har ved flere lejligheder henvist til den uheldige situation, som gør sig 
gældende for handicappede, samt den diskrimination (og vold), som de møder over hele Unionen. 
I beslutning 83-580/93 fra april 1993 opfordrede det blandt andet Kommissionen til at oprette et 
forum, der skulle undersøge tilfælde af vold mod handicappede og udarbejde årlige rapporter om 
deres situation i medlemsstaterne. Den første sådanne rapport blev udarbejdet i begyndelsen af 
1996. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har omtalt den alvorlige situation, de handicappede står 
overfor. Regionsudvalget har også henvist til den udstødelse og diskrimination, der rammer 
handicappede. 
9. Blandt de resterende problemer - som varierer betydeligt fra land til land - er følgende særlig 
udtalte. 
* Inden for uddannelse. Mange børn udelukkes stadig fra almindelige skoler udelukkende 
på grund af begrænset bevægelighed, sensoriske handicap eller kommunikations- eller 
indlæringsvanskeligheder, og fordi de ansvarlige ikke er tilstrækkelig opmærksomme på 
eller lydhøre over for deres evner og potentiale. Alt for ofte er handicappede børn i deres 
skolegang (og endda efter denne) begrænset til institutioner, som ganske vist tilbyder 
særlig omsorg, men ikke desto mindre isolerer dem og ikke (eller i yderst begrænset 
omfang) giver dem mulighed for almindeligt socialt samspil. 
* På arbejdsmarkedet. I henhold til forskellige officielle skøn er det to eller tre gange så 
sandsynligt, at handicappede bliver arbejdsløse, og når det sker, er de det i længere 
perioder end resten af den erhvervsaktive befolkning. Endvidere er det mere sandsynligt, 
at de rammes i tilfælde af økonomisk tilbagegang. Derfor betaler de en højere pris end de 
fleste i perioder med økonomisk usikkerhed og ustabilitet. Eftersom økonomisk 
uafhængighed er så grundlæggende for udøvelsen af andre friheder, har denne form for 
diskrimination alvorlige følgevirkninger for de handicappedes livskvalitet. 
Arbejdsløshed er ikke nødvendigvis udtryk for manglende evner eller kvalifikationer. 
Nuværende og potentielle arbejdsgivere ser alt for ofte kun på handicappet og ikke på den 
pågældendes faktiske evner og dermed undervurderer man den værdi, der kan indtjenes 
til virksomheden. Utilstrækkelig tilpasning af arbejdspladserne, ufleksibel tilrettelæggelse 
af arbejdet samt fordomme og diskrimination bidrager alt sammen til denne situation. Man 
lægger for lidt vægt på at overveje, hvor man på en positiv måde kan imødekomme de 
handicappede ansattes behov. 
Mobilitet og tilgængelighed. Selv om overvejelser vedrørende tilgængelighed (bredt 
defineret) er ret fremtrædende i vore meget mobile samfund, er mange offentlige 
transportmidler og offentlige bygninger fortsat utilgængelige eller kun vanskeligt 
tilgængelige. Dette forværres yderligere af arkitektoniske og infrastrukturmæssige 
hindringer. Selv om der er sket betydelige teknologiske gennembrud på 
kommunikationsområdet, kunne man gøre mere for at optimere de muligheder for 
frigørelse, der ligger i denne teknologi, og for at sikre, at man ved den fremtidige 
udvikling tager fuldt hensyn til handicappedes behov. Princippet om "design for alle" giver 
naturligvis mange fordele for grupperne på tværs af sektorerne. 
På boligområdet. I en situation med boligmangel er der mangel på tilpassede eller 
tilpasningsegnede boliger til handicappede. Efterfølgende tilpasning er ofte så dyrt, at den 
ikke gennemføres. Denne situation har negative konsekvenser ikke blot for de 
handicappede, men også for den stadig større gruppe af ældre i Europa. 
* I velfærdssystemer. Med hensyn til social sikring lever en stor del af de handicappede 
stadig i nærheden af eller endda under fattigdomsgrænsen. Velfærdssystemerne leverer 
generelt et minimum af støtte, som ofte i utilstrækkelig grad er knyttet til målsætningen 
om at fremme de handicappedes deltagelse. Alt for ofte anerkender man ikke (eller i for 
ringe omfang) de ekstra udgifter og fortsatte behov, der gør sig gældende for handicappede 
i forhold til det, der gælder for gennemsnittet. Anerkendelsen af og støtten til, at 
handicappede kan klare sig selv, er stadig ujævnt fordelt. Selve kompleksiteten og den 
voksende mængde af regler inden for sociale ydelser og tjenester samt ansvarsfordelingen 
mellem ministerier og administrative instanser kan være temmelig forvirrende og dermed 
også fremmedgørende i sig selv. Oplysningerne om de til rådighed værende tjenester og 
støtteordninger kan være temmelig diffuse og forvaltes af flere forskellige instanser. I 
nogle tilfælde kan det endda være forklaringen på, at nogle bistandsordninger ikke 
udnyttes fuldt ud. 
10. De handicappedes uforholdsmæssigt begrænsede deltagelse i vore samfund fortjener af flere 
grunde øget opmærksomhed og mere handling både på nationalt plan og på fællesskabsplan. 
11. Udstødelse og diskrimination er brud på forskellige universelle menneskerettigheder. 
Respekten for og udbredelsen af menneskerettigheder og den menneskelige mangfoldighed har 
længe været karakteristiske træk ved vore samfund og udgør en væsentlig del af vore fælles 
europæiske værdier. Den vigtigste rettighed her er retten til lighed. Fællesskabets 
menneskerettighedsdimension er af allerstørste betydning og er blevet fremhævet gentagne gange 
af Europa-Parlamentet, Domstolen og Ministerrådet. Respekten for menneskerettighederne nævnes 
specifikt i artikel F.2 i Traktaten om Den Europæiske Union. Disse grundlæggende principper for 
menneskerettigheder og ikke-diskriminering er blevet bekræftet i Kommissionens udtalelse til 
regeringskonferencen. 
12. Ud fra en økonomisk betragtning nedsætter strukturel udstødelse og diskrimination som følge 
af handicap også effektiviteten på arbejdsmarkedet. Et marked, der på strukturel basis udelukker 
en betydelig del af sine menneskelige ressourcer, kan ikke betegnes som effektivt og endnu 
mindre som retfærdigt. Samfundet som sådan (herunder skatteyderne) bliver taberen, når evner 
ikke anerkendes og anvendes fuldt ud. 
13. Set mere generelt må Det Europæiske Fællesskabs nuværende og korrekte opfattelse af, at det 
haster med at nedbringe den strukturelle arbejdsløshed, beskytte den eksisterende beskæftigelse 
og skabe nye arbejdspladser indebære, at opmærksomheden rettes mod de praktiske problemer 
med de mangeartede og tilfældige hindringer, som står i vejen for de handicappedes adgang til 
og deltagelse på arbejdsmarkedet. Den generelle omstrukturering af arbejdsmarkedspolitikkerne 
medfører, at der lægges større vægt på aktive foranstaltninger, der styrker de jobsøgendes evne 
til at konkurrere på arbejdsmarkedet frem for passivt at modtage overførselsindkomster. Denne 
tendens har åbenlyse og direkte konsekvenser for reintegrationen af handicappede arbejdstagere 
på arbejdspladserne. 
14. Udstødning og diskrimination på grund af handicap pålægger også velfærdsstaten betydelige 
økonomiske byrder. Mange om ikke de fleste af de forskellige omfattende støtteprogrammer, som 
medlemsstaterne har udviklet i årenes løb, har hovedsagelig været rettet mod borgerens underhold 
snarere end været beregnet på at styrke dem som individer, så de kan deltage mest muligt i 
samfundet. Det ville være til gavn for alle, hvis man kunne begrænse afhængigheden (og 
afhængighedsmentaliteten), som fortsætter med at isolere mennesker og samtidig udgør en byrde 
for staten. 
2. DEN NYE INDFALDSVINKEL TIL LIGE MULIGHEDER 
15. Den historiske reaktion har hovedsagelig været social kompensation i form af velgørenhed, 
separate ydelser uden for det almindelige samfundsliv og udvikling af specialiserede 
forsorgsydelser. Uanset de nødvendige og gode hensigter har disse politiske reaktioner forstærket 
problemet med udstødelse og manglende deltagelse i samfundslivet. 
16. En af de største udfordringer for vore samfund i dag er at værdsætte og give plads til 
menneskers forskellighed. Traditionelle sociale og økonomiske processer har imidlertid haft 
tendens til at være udformet ud fra antagelser om normalitet, som ikke har omfattet folk med 
handicap. Et klassisk eksempel er udformningen af transportsystemer og bygninger ud fra 
antagelser om den "gennemsnitlige" person, hvor man ikke har taget hensyn til personer med 
nedsat mobilitet. Derfor har sådanne personer enten været udelukket fra de almindelige processer 
eller faet deres mulighed for at deltage kraftigt begrænset. 
17. Det, at de handicappede stort set har været fraværende eller praktisk taget usynlige i det 
almindelige liv, har kun bidraget til populære stereotype opfattelser af disse mennesker. Dette har 
igen bidraget til en ond cirkel af udstødelse. På denne måde kan fordomme, manglen på lige 
muligheder og diskrimination forstærke hinanden. 
18. Der er en voksende erkendelse af, at denne situation ikke bør fortsætte. Der findes en kort 
gennemgang af udviklingen i tankegangen med hensyn til handicapspørgsmål på europæisk plan 
og på internationalt plan i bilaget. Drivkraften bag dette har været erkendelsen af, at menneskelige 
forskelle bedst kan værdsættes gennem skabelse af sociale og økonomiske processer, der er 
udformet under hensyntagen til alle grupper. Nøgleværdien lighed - her i betydningen lige 
muligheder - anses nu for at være den centrale værdi, som alt andet skal vurderes i forhold til. 
Den udgør det centrale i grundlaget for en rettighedsbaseret indfaldsvinkel til handicap. Idealet 
om lige muligheder er naturligvis bredere end princippet om ikke-diskriminering, men omfatter 
også dette begreb. 
19. Den overordnede opgave bedst sammenfattes i begrebet "mainstreaming". Dette indebærer, 
at der formuleres en politik for at lette de handicappedes fulde deltagelse og inddragelse i de 
økonomiske, sociale og andre processer, samtidig med at man respekterer deres ret til at vælge 
frit. Det betyder også, at de relevante spørgsmål ikke længere skal behandles uden for det 
almindelige politiske apparat, men at det helt klar skal ses som en naturlig bestanddel. Denne 
fremgangsmåde gælder - og indebærer fordele for - alle personer med handicap uanset arten eller 
omfanget af det pågældende handicap. 
20. I alle Den Europæiske Unions medlemsstater er der sket det samme skift i retning af en 
ligerettighedsmodel inden for handicappolitikken. Gradvis, men mærkbart sigter man gennem 
medlemsstaternes politikker på at skabe lige muligheder i praksis og ikke blot på at administrere 
foranstaltninger, der skal afhjælpe funktionelle begrænsninger. Dette skift er naturligvis sket på 
forskellig måde, på forskellige områder og i forskelligt tempo i de forskellige medlemsstater. 
21. En særlig bemærkelsesværdig tendens i medlemsstaterne er den gradvise bevægelse væk fra 
de traditionelle løsninger, der består i at udvikle separate strukturer til opfyldelse af de 
handicappedes særlige behov - navnlig inden for områderne uddannelse og beskæftigelse 
(specialskoler, beskyttede værksteder osv). Sådanne løsninger erstattes i stigende grad af 
initiativer til fremme af integrationen i almindelige skoler og i åben, støttet beskæftigelse, hvor 
dette er muligt. Udformningen og leveringen af velfærdsprogrammer og andre former for støtte 
går stadig mere i retning af en mere personcentreret fremgangsmåde, hvor man lægger vægt på 
selvstændighed og anerkender folks naturlige ønske om og ret til at påvirke udformningen af 
sådanne programmer og ønsket om at leve i deres eget hjem og deres eget lokalsamfund. 
22. Nogle medlemsstater har generelle principper om lighed og ikke-diskriminering indskrevet i 
deres forfatning. Andre har ændret deres eksisterende lovgivning over for diskrimination eller 
indført ny lovgivning, der omfatter de handicappede. Andre medlemsstater overvejer at indføre 
sådanne foranstaltninger. 
23. I denne forbindelse er det også værd at nævne, at arbejdsmarkedets parter har gjort fremskridt 
i retning af at erkende problemet med udstødelse og forsøgene på at løse det. Mange 
virksomheder har allerede vedtaget deres eget program for lige muligheder for handicappede En 
særlig positiv udvikling er den europæiske erklæring fra virksomheder mod udstødelse fra 1995, 
som ligeledes gælder personer med handicap. 
3. RAMMERNE FOR SKABELSEN AF LIGE MULIGHEDER 
24. Kommissionen mener, at det er vigtigt for Det Europæiske Fællesskab af klarlægge og 
bekræfte sin overordnede handicapstrategi, hvis centrale element bør være alle medlemsstaters 
fælles engagement i at fremme lige muligheder, afskaffe diskriminering på dette område og 
anerkende de handicappedes rettigheder. 
25. Enhver overvejelse af Det Europæiske Fællesskabs og Kommissionens rolle på dette område 
må indledes med en erkendelse af, at vore samfund som helhed og medlemsstaternes regeringer, 
som repræsenterer dem, har det primære ansvar for at afskaffe denne udstødelse og diskrimination 
på grund af handicap. Eftersom støttepolitikkerne for handicappede har deres egne kulturelle og 
sociale rammer i de enkelte medlemsstater, vil foranstaltningerne med henblik på at skabe lige 
muligheder også variere afhængig af den nationale, regionale og lokale sammenhæng. 
26. Kommissionen foreslår derfor, at Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, 
forsamlet i Rådet, vedtager en resolution om lige muligheder - der findes et resolutionsudkast 
vedlagt denne meddelelse. I resolutionsudkastet tages der bevidst udgangspunkt i respekten for 
de forskelligartede systemer inden for Den Europæiske Union og den merværdi, der kan sikres 
gennem vedtagelse af fælles retningslinier for udvikling af en fælles kerne af politiske 
målsætninger. Formålet med resolutionen er at udtrykke en højtidelig politisk forpligtelse fra 
medlemsstaternes side - både individuelt og kollektivt i Rådet - til at stræbe mod målsætningen 
om at skabe lige muligheder og ikke-diskriminering på handicapområdet. 
27. Selv om resolutionen èr udtryk for støtte til FN's officielle standardregler om lige muligheder 
for personer med handicap, er hensigten ikke ordret at gentage indholdet i disse regler. Det er 
heller ikke blot en gentagelse af de forpligtelser, medlemsstaterne allerede har indgået inden for 
FN-systemet. 
28. Selv om standardreglerne ikke er obligatoriske i ordets strengt juridiske betydning, pålægger 
de staterne en stærk moralsk og politisk forpligtelse til at handle. Landene opfordres også til at 
samarbejde om udviklingen af en ligerettighedspolitik for personer med handicap. 
29. Resolutionen skal således opfattes og anvendes som referenceramme for en struktureret 
udveksling af nyttige oplysninger medlemsstaterne imellem, som platform for at stimulere 
beskrivelsen af fælles mål og identifikationen af bedste praksis samt som vejledning for udvikling 
og vurdering afpassende foranstaltninger i Fællesskabets eget regi. 
30. Kommissionen mener for sin del, at et engagement på fællesskabsplan kan bibringe den 
nødvendige reflektionsproces betydelig merværdi, både i de enkelte lande og landene imellem. 
Den mener, at Fællesskabets nøgleprincipper også står på spil, hvilket yderligere forklarer dens 
særlige opmærksomhed på dette område. Disse principper omfatter garantien for arbejdstagernes 
fri bevægelighed, tilskyndelse til de studerendes fri bevægelighed, garantien for gennemførelse 
og udvikling af det indre marked og garantien for retten til unionsborgerskab. Dette kræver ikke 
blot en gradvis forbedring afstandarderne i retning af bedste praksis på medlemsstatsniveau, men 
også øget aktivitet på fællesskabsplan. 
4. DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS STRATEGI VEDRØRENDE LIGE 
MULIGHEDER FOR HANDICAPPEDE 
31. Den gradvise udvikling af tankegangen har dannet baggrunden for Kommissionens 
overvejelser om udformningen af sin nye handicapstrategi. 
32. Eftersom det primære ansvar for at handle ligger hos medlemsstaterne, er det klart, at 
Fællesskabet bør bestræbe sig på at bibringe overvejelserne og forandringerne så stor merværdi 
som mulig. Det forudses, at dette kan ske i henhold til følgende retningslinier. 
i) Politisk dialog med medlemsstaterne 
33. Kommissionen vil sørge for at konsolidere det værdifulde samarbejde, der er blevet udviklet 
gennem de seneste år inden for HELIOS II, både med medlemsstaterne og mellem disse 
indbyrdes. Med dette for øje og inden for de til rådighed værende bevillinger foreslår 
Kommissionen, at der nedsættes en gruppe bestående af højtstående repræsentanter for 
handicappede. Formålet med denne gruppe skal være at gennemgå regeringernes nyeste politikker 
og prioriteter på handicapområdet, samle informationer og erfaring på ét sted samt rådgive om 
metoder for rapportering om den fremtidige situation på europæisk plan inden for 
handicapområdet. 
34. Kommissionen har også til hensigt at oprette et observationscenter eller et netværk om 
nationale handicappolitikker, som trækker på den uafhængige ekspertise i medlemsstaterne. 
Formålet med dette observationscenter eller netværk bliver: at klarlægge grundlæggende begreber 
og terminologi, at arbejde hen imod en fælles forståelse navnlig i forbindelse med statistik, at 
skabe en præcis videnbase om de eksisterende politikker, at levere uafhængige vurderinger af 
fremskridtene samt at frembringe anden nyttig og målrettet forskning, der skaber merværdi. 
Observationscentrets eller netværkets arbejde vil sandsynligvis være en uvurderlig hjælp for 
gruppen af højtstående repræsentanter, og det er planen, at de skal indgå i et arbejdsforhold til 
gavn for begge parter. Kommissionen kan efter behov bidrage til observationscentrets forskning 
fra sine egne forskningsprogrammer, f.eks. TIDE og Biomed. I den sammenhæng vil den planlagte 
meddelelse fra Kommissionen om Fællesskabets forsknings- og udviklingsaktiviteter vedrørende 
alderdom og handicap være af særlig interesse. 
35. Med henblik på at lette dialogen vil Kommissionen også sørge for at afholde et fælles møde 
mindst en gang om året med gruppen af højtstående repræsentanter og Det Europæiske 
Handicapforum, som omtales under 41 nedenfor. 
ii) Social dialog mellem arbejdsgivere og fagforeninger 
36. Gennem de seneste år har man i den sociale dialog fokuseret mere og mere på 
beskæftigelsesaspekterne, og arbejdsmarkedets parter har udtryk solid støtte til 
beskæftigelsesstrategien fra Essen samt bestræbelserne på at integrere mennesker på 
arbejdsmarkedet og i beskæftigelsen. 
37. Udvalget for Den Sociale Dialog og Det Stående Udvalg for Beskæftigelse kan komme med 
vigtige bidrag til udviklingen af nye initiativer til fordel for handicappede. Kommissionen 
opfordrer arbejdsmarkedets parter til at udvikle et særligt samarbejde om de spørgsmål, der tages 
op i denne meddelelse. 
iii) Samfundsdialog med NGO'er 
38. Kommissionen er blevet meget opmuntret af den aktive interesse og deltagelse, der har 
kendetegnet en lang række handicaporganisationer, med hensyn til en europæisk samarbejdsproces 
og den vidt anerkendte "merværdi" fra støtten på europæisk plan. Den blev særlig opmuntret af 
handicap-NGO'ernes aktive deltagelse i Kommissionens Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige 
Forum i 1996. 
39. Sammenlægningen af erfaringer og god praksis fra hele Den Europæiske Union har udviklet 
sig under de på hinanden følgende HELIOS-programmer gennem en række EU-netværk, der 
samarbejder om handicapspørgsmål. Mere end 800 partnere og 80 europæiske NGO'er har 
samarbejdet både på sektorplan og kollektivt. Dette har gjort det muligt at drøfte og klarlægge 
grundbegreber, og det har udgjort en mulighed for at udbrede god praksis. Det har endvidere 
rustet NGO'erne på dette område til at deltage mere effektivt i den demokratiske proces og styrket 
deres selvtillid og bevidsthed om udviklingen på europæisk plan. Det igangværende HELIOS II-
program udløber ved udgangen af 1996. Den endelige uafhængige evalueringsrapport forventes 
afsluttet medio 1997. Et praktisk resultat af HELIOS II bliver nogle omfattende "Retningslinier 
for god praksis" vedrørende økonomisk, social og uddannelsesmæssig integration, som vil blive 
udsendt senere på året med bistand fra Kommissionen 
40. I det omfang der findes midler til det på Fællesskabets budget, vil Kommissionen fortsat yde 
støtte til organisationer, der arbejder inden for handicapområdet, med henblik på at tilskynde til 
europæisk samarbejde. Det primære kriterium i den henseende bliver bidraget til fremme af lige 
muligheder på europæisk plan. 
41. Kommissionen glæder sig over etableringen af det nye uafhængige Europæiske 
Handicapforum, som består af handicaporganisationer fra alle medlemsstater, og som 
repræsenterer langt de fleste handicapinteresser i EU. Dets vedtægter er underskrevet af 
europæiske NGO'er og nationale råd, der beskæftiger sig med HELIOS II. Det nye forum far 
lejlighed til at arbejde nært sammen med de europæiske institutioner på et proaktivt grundlag. 
Kommissionen har forpligtet sig til et aktivt samarbejde og til regelmæssigt at mødes med Det 
Europæiske Handicapforum med henblik på at konsolidere det samarbejde, som man har opbygget 
med en række NGO'er gennem de senere år. 
42. At skabe bevidsthed om udviklingen i alle medlemsstaterne og i hele Fællesskabet har fortsat 
høj prioritet for Kommissionen. Kommissionen vil fortsat fremme overførslen af erfaringer, 
navnlig gennem afholdelsen af "nationale informationsdage" i de enkelte medlemsstater samt 
gennem den fortsatte anvendelse af publikationer såsom "Helioscope" (udgives på elleve officielle 
sprog) og "Heliosflash" (udgives på tre officielle sprog), som når ud til en målgruppe på omkring 
40.000. Et vigtigt kendetegn ved Helioscope har været, at en lang række artikler normalt kommer 
fra handicappede. "Helioscope" er blevet en værdsat og efterspurgt publikation skrevet af og for 
handicappede, og den opfylder et åbenlyst behov, som fortsat bør opfyldes. 
43. Indførelsen af en årlig europæisk handicapdag har ydet et meget positivt bidrag til at skabe 
øget bevidsthed og til at give samarbejdet på dette område en europæisk dimension. Også her vil 
Kommissionen ud fra de budgetmæssige muligheder i Fællesskabet fortsat sponsorere en sådan 
europæisk dag hvert år i samarbejde med Europa-Parlamentet og andre fællesskabsinstitutioner. 
44. Kommissionen er opmærksom på en ny og betydningsfuld tendens, hvor mange lokale og 
regionale myndigheder indgår partnerskaber med NGO'er og arbejdsmarkedets parter og arbejder 
for oprettelsen af handicapvenlige omgivelser. Den spæde start på netværk af sådanne 
byer/samfund udvikler sig nu videre, for eksempel i henhold til Barcelona-erklæringen (1995). 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, andre relevante organer som feks. 
NGO'erne vil blive opfordret til at rådgive om det yderligere potentiale for en sådan udvikling 
i såvel by- som landområder og om Kommissionens mulige rolle med hensyn til at skabe 
merværdi på europæisk plan. 
iv) Lige muligheder: formulering af politikker 
45. Kommissionen har taget skridt til at styrke sine egne interne systemer for at fa alle relevante 
generaldirektorater med i en handicapgruppe på tværs af tjenestegrenene og dermed skabe øget 
bevidsthed om handicapspørgsmål og tilskynde til øget samarbejde på tværs af sektorerne inden 
for Kommissionen på dette område. På denne måde håber man at kunne behandle spørgsmål 
vedrørende handicappede på tværs af sektorerne. Inden for disse sidstnævnte rammer vil 
Kommissionen gennemgå rækken af mulige initiativer inden for forskellige politiske sektorer, 
herunder i særdeleshed forskning, uddannelse og transport. Kommissionen vil også lade sig 
rådgive af NGO'erne om sine initiativer og forslag vedrørende handicappede. 
46. Der kan udledes et vigtigt princip af ovenstående: nemlig at al strategisk tankegang om 
ændringer af vore samfund og om hensigtsmæssige justeringer af forskellige politikker bør ske 
i samarbejde med handicappede. To sådanne strategiske spørgsmål har særlig betydning på 
handicapområdet i øjeblikket, nemlig beskæftigelse og informationssamfundet. 
v) Lige muligheder: beskæftigelsesstrategien fra Essen 
47. Kommissionens handlingsprogram for social- og arbejdsmarkedspolitikken (1995-97) omfatter 
allerede et engagement om at fremlægge en sammenhængende beskæftigelsesstrategi for 
handicappede i form af en meddelelse i 1997. I fællesrapporten fra 1995 og i interimsrapporten 
fra 1996 var Kommissionen og Rådet enige om de strukturelle mål for beskæftigelsesstrategien. 
Hvis en sådan forpligtelse gennemføres i praksis, vil den fa stor betydning for handicappede, 
eftersom disse ofte står i større fare for at blive langtidsarbejdsløse og dermed udstødte. Ved 
forberedelserne til fællesrapporten til Det Europæiske Råds møde i Dublin vil Kommissionen tage 
initiativ til at styrke politikkerne til forebyggelse af langtidsarbejdsløshed og til integration af 
handicappede på arbejdsmarkedet. 
48. Kommissionen vil opfordre arbejdsmarkedets parter til at udarbejde en fælles stillingtagen om 
god praksis på dette område/Kommissionens rapport om beskæftigelsen i 1997 vil for første gang 
indeholde et særligt kapitel om handicap. Kommissionen arbejder i øjeblikket aktivt med at 
gennemgå sine interne politikker med hensyn til ansættelse af handicappede og deres 
karrieremuligheder i Kommissionens tjenestegrene. Denne gennemgang vil være afsluttet inden 
udgangen af 1996. 
vi) Lige muligheder: informations- og kommunikationsteknologi (IT) 
49. Kommissionen har en aktiv interesse i at udforske mulighederne for at anvende alle aspekter 
af informationssamfundet med henblik på at skabe lige muligheder for handicappede og forbedre 
både deres leve- og arbejdsforhold. Disse spørgsmål tages op på et generelt plan i Kommissionens 
grønbog om liv og arbejde i informationssamfundet: "Mennesket i centrum". Kommissionen vil 
nedsætte en særlig ad hoc-gruppe, der skal arbejde videre med denne sag, og som far mandat til 
at undersøge mulighederne for at iværksætte et særligt initiativ på europæisk plan, idet man 
bygger videre på de hidtidige relevante erfaringer, for eksempel fra TIDE-initiativet. Dette vil ske 
på grundlag af en gennemgang af eksempler på god anvendelse af informations- og 
kommunikationsteknologi til gavn for handicappede og de videre muligheder for at skabe 
stordriftsfordele med henblik på at gøre informations- og kommunikationsteknologierne 
tilgængelige og nyttige for handicappede. 
50. Det Europæiske Handicapforum vil blive opfordret til at bidrage med sine tanker om dette 
emne under høringsfasen om grønbogen i resten af 1996. Forumet er allerede blevet opfordret til 
at rådgive om prioriteringen med hensyn til beskæftigelsesspørgsmål. 
51. Under HELIOS II er der udviklet en særlig database ved navn Handynet, der giver 
handicappede og revalideringseksperter adgang til 50.000 oplysninger om tekniske hjælpemidler. 
De er tilgængelige på tolv sprog på CD-ROM og kan fas på særlige centre i medlemsstaterne. 
Kommissionen har den opfattelse, at spørgsmålet om en forbedring af systemets tilgængelighed 
og en eventuel udvidelse af dets dækningsområde (muligvis ved at tilslutte systemet til Internet) 
bør overvejes nøje. 
vii) Lige muligheder: strukturfondene 
52. Siden 1989, hvor Fællesskabets strukturfonde blev omdannet til et vigtigt planlægnings- og 
udviklingsinstrument, har de haft et dobbelt mål om skabelse af økonomisk og social samhørighed 
i alle Fællesskabets regioner. Fremme af beskæftigelsen ses som en særlig prioritet. 
53. I den igangværende programperiode, 1994 til 1999, udgør strukturfondene, navnlig Den 
Europæiske Socialfond (ESF), det vigtigste finansielle instrument på fællesskabsplan til forbedring 
af forholdene for handicappede. 
10 
54.1 perioden 1994-1999 ydes der gennem ESF støtte til handicappede navnlig i forbindelse med 
bekæmpelse af social udstødelse fra arbejdsmarkedet. ESF-støtten giver mulighed for at udarbejde 
omfattende foranstaltninger, der kan bane vejen for de socialt udstødtes, også de handicappedes, 
integration/reintegration på arbejdsmarkedet. Pakker med integrerede foranstaltninger omfatter 
vejledning og rådgivning, støtte til etablering af selvstændig virksomhed, løntilskud, ordninger for 
erhvervserfaring osv. Aktionerne gennemføres især inden for rammerne af mål 1 (de mindst 
udviklede regioner), 2 (regioner med udviklingsefterslæb), og 3 (horisontale foranstaltninger). Der 
er afsat et samlet beløb på 5,5 mia ecu til bekæmpelse af udstødelse i perioden 1994-1999. Af 
programmeringsdokumenterne fremgår det, at de handicappede udgør en af de vigtigste 
målgrupper i forbindelse med bekæmpelse af udstødelsen fra arbejdsmarkedet. 
55. Ud over disse aktiviteter under de "almindelige" strukturprogrammerne for har man under 
fællesskabsinitiativet EMPLOYMENT indført et særligt program - HORIZON - som specifikt er 
rettet mod integreringen af handicappede på arbejdsmarkedet og mod at bistå ved indførelsen af 
tværnationale innovative ordninger for denne gruppe. For perioden 1994 til 1999 er der afsat 513 
mio ecu til EMPLOYMENT-HORIZON. Sidst på året vil der blive iværksat en ny projektrunde 
i medlemsstaterne for perioden 1997-1999. I den forbindelse glæder Kommissionen sig over, at 
et stort antal af de netværk, der blev igangsat under HELIOS, nu er blevet aktive partnere under 
EMPLOYMENT-HORIZON. 
56. Kommissionen tager initiativ til at sikre, at disse betydelige finansielle ressourcer anvendes 
så effektivt som muligt og opfattes som en integrerende del af Fællesskabets handicapstrategi. Der 
gennemføres en særlig informationsindsats for i højere grad at synliggøre HORIZON-initiativet. 
Kommissionen vil i 1997 afholde en særlig europæisk konference for at gøre status over lovende 
initiativer og for at undersøge, hvordan man fremover kan introducere aspektet om lige 
muligheder i gode politikker og god praksis. 
57. Fællesskabsinitiativet URBAN kan også bidrage til at forbedre situationen for de 
handicappede. Med et beløb på 850 mio ecu sigter dette initiativ mod at genoprette forfaldne 
byområder for eksempel gennem støtte til ugunstigt stillede grupper, herunder handicappede. 
58. Som led i den kommende midtvejsevaluering af strukturfondene vil Kommissionen forsøge 
at vurdere, i hvilket omfang foranstaltningerne når ud til de handicappede, og hvilke virkninger 
de har. Kommissionen vil endvidere henlede medlemsstaternes opmærksomhed på behovet for at 
inddrage flere grupper af handicappede mere aktivt i gennemførelsen og opfølgningen af 
foranstaltningerne under strukturfondene. 
* * * * * 
KONKLUSION 
59.1 denne meddelelse skitseres udviklingen hen imod en rettighedsbaseret indfaldsvinkel til lige 
muligheder for handicappede både i medlemsstaterne og på fællesskabsplan. Der nævnes 
forskellige årsager til, at denne udvikling er forekommet samt både de teoretiske og praktiske 
argumenter for, at den er nødvendig. Vores fælles opgave består i at værdsætte og give plads til 
menneskelig mangfoldighed. Dette er en opgave for alle i et borgernes Europa, der værdsætter 
retfærdighed såvel som effektivitet. 
11 
BILAG 
UDVIKLINGEN AF POLITIKKER PÅ FÆLLESSKABSPLAN OG PÅ 
INTERNATIONALT PLAN 
Bevægelsen hen imod et rettighedsbaseret perspektiv med hensyn til handicap har fundet udbredt 
støtte på internationalt plan i de seneste to årtier. Spørgsmålet om lige muligheder for 
handicappede har været genstand for stor interesse inden for De Forenede Nationer, de forskellige 
særorganisationer og andre regionale organisationer gennem en årrække. I en betydningsfuld 
resolution fra 1975, som indeholdt en erklæring om de handicappedes rettigheder, understregede 
FN's generalforsamling, at personer med handicap har præcis de samme menneskerettigheder (og 
pligter) som alle andre. 
Da FN's generalforsamling udnævnte 1981 til internationalt handicapår, indledte man samtidig 
handicap ti året (1983-1992). Det vigtigste resultat af det internationale handicapår var 
verdenshandlingsprogrammet for handicappede, som generalforsamlingen vedtog i 1982. Ud over 
at understrege vigtige principper med hensyn til forebyggelse og revalidering understregede man 
her de handicappedes ret til at få de samme muligheder som andre borgere samt til en ligelig 
andel i den forbedring af levevilkårene, som skyldes den økonomiske og sociale udvikling. 
Denne nye tankegang blev udkrystalliseret i 1993, hvor FN's generalforsamling vedtog en 
resolution med standardregler for lige muligheder for personer med handicap Disse regler blev 
udarbejdet på grundlag af de erfaringer, man havde indhøstet i løbet af FN's handicaptiår (1983-
1992). Disse regler og de værdier, de er udtryk for, blev bekræftet i flere på hinanden følgende 
FN-erklæringer om menneskerettigheder, herunder Erklæringen og handlingsprogrammet fra Wien 
(1993), handlingsprogrammet, der blev vedtaget på verdenstopmødet for social udvikling i 
København (1995) og platformen, der blev vedtaget på verdenskonferencen om kvinder i Beijing 
(1995). 
Selv om standardreglerne ikke er obligatoriske rent juridisk, indebærer de ikke desto mindre en 
stærk moralsk og politisk forpligtelse for landene til at handle. De indeholder også en opfordring 
til landene om at samarbejde om udviklingen af politikker for lige muligheder for handicappede. 
Det internationale år i 1981 og det verdensomspændende handlingsprogram, som det medførte, 
gav anledning større engagement og interesse fra Fællesskabets side. Rådet vedtog en række 
erklæringer og resolutioner på dette område op gennem 80'erne og i begyndelsen af 90'erne. Rådet 
og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, vedtog en vigtig 
resolution den 21. december 1981 om handicappedes sociale integration på fællesskabsplan. 
Den 24. juli 1986 vedtog Rådet en henstilling om beskæftigelsen af handicappede i Fællesskabet, 
hvor det blandt andet henstilles til medlemsstaterne "at træffe alle egnede foranstaltninger til ai 
sikre lige muligheder for handicappede for så vidt angår beskæftigelse og erhvervsuddannelse" 
og at fremme politikker med henblik på at afskaffe diskrimineringen af handicappede 
arbejdstagere. I henstillingen opstilles der også vejledende rammer for positive særforanstaltninger. 
Rådet og undervisningsministrene, forsamlet i Rådet, vedtog ligeledes en anden resolution af 31. 
maj 1990 vedrørende integration af handicappede børn og unge i almindelige 
uddannel sessy stemer. 
12 
Programmerne HELIOS (1988-1992) og HELIOS II (1993-1996) blev udformet med henblik på 
at danne grundlag for et samarbejde mellem medlemsstaterne om informations!3udveksling 
vedrørende økonomisk og social integration, lige muligheder og selvstændighed for handicappede 
gennem forskellige generelle og specifikke foranstaltninger. 
Fællesskabets strukturfonde, navnlig Den Europæiske Socialfond, har spillet og spiller stadig en 
vigtig rolle i de europæiske bestræbelser for at fremme lige muligheder for handicappede. De 
generelle fællesskabsstøtterammer (FSR) og de samlede programmeringsdokumenter (SPD) for 
1994-1999 indeholder enten foranstaltninger, der er rettet direkte mod handicap, eller 
foranstaltninger, der kan benyttes af handicappede. Fællesskabsinitiativet på beskæftigelsesområdet 
omfatter et særligt program - HORIZON - som udelukkende vedrører reintegration af socialt 
udstødte, herunder handicappede. 
Af andre betydningsfulde initiativer kan nævnes Socrates (partnerskaber og udveksling mellem 
skoler og gymnasier), Leonardo da Vinci (erhvervsuddannelse), TIDE (telematik til integrering 
af handicappede og ældre) og FTU (forskning og teknologisk udvikling). Som HEART-
undersøgelsen under TIDE-programmet viste, skal modellerne for levering af tjenester skræddersys 
ud fra behovet i de enkelte medlemsstater, men man bør ikke desto mindre fremme et minimum 
af fælles standarder for at skabe mulighed for ensartede muligheder for handicappede samt for 
at forbedre det europæiske erhvervslivs konkurrenceposition. ESPRIT, programmet for 
informationsteknologi, bidrager til at skabe bedre muligheder - for eksempel gennem projekterne 
INTER (udvikling af kunstige lemmer, der samarbejder direkte med menneskets nervesystem) og 
SCATIS (virtuel hørelse, hvis resultater kan blive til gavn for mennesker, der har problemer med 
hørelsen). 
I en kommende meddelelse fra Generaldirektorat XIII er det hensigten at skitsere en holistisk 
indfaldsvinkel til forskning og udvikling vedrørende de ældres og de handicappedes behov og 
potentiale. I meddelelsen vil man skitsere en forskningsplan, der sigter mod at skabe viden, der 
vil kunne hjælpe beslutningstagerne med at tage de sociale, økonomiske og miljømæssige 
udfordringer og muligheder op, der skyldes, at Europas befolkning bliver stadig ældre, og at et 
stigende antal borgere er handicappede. 
SPORT S-program m et omfatter ligeledes et underprogram for handicappede. I Fællesskabets 
handlingsplan til støtte for turismen, som blev vedtaget i 1992, betragtes de handicappede som 
en turistgruppe, som kræver øget opmærksomhed, idet turisme og fritidsaktiviteter bidrager til at 
integrere de handicappede socialt. Man må også henvise til Kommissionens grønbog fra 1996 om 
transport med titlen "Borgernes transportnet", hvor man også tager hensyn til behovet hos 
personer med nedsat mobilitet. 
På et lidt bredere regionalt plan har Europarådet i sin egen resolution fra april 1992 vedrørende 
en konsekvent politik for integration af personer med handicap ligeledes udviklet en interessant 
model, som medlemsstaterne kan følge, når de skal skabe lige muligheder for handicappede. 
13 
II 
UDKAST TIL 
RESOLUTION VEDTAGET AF RÅDET OG REPRÆSENTANTERNE FOR 
MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RÅDET, 
OM 
LIGE MULIGHEDER FOR HANDICAPPEDE 
14 
96/0216(CNS) 
UDKAST TIL 
RESOLUTION VEDTAGET AF RÅDET OG REPRÆSENTANTERNE FOR 
MEDLEMSSTATERNES REGERINGER, FORSAMLET I RÅDET, 
OM 
LIGE MULIGHEDER FOR HANDICAPPEDE 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION OG SOCIALMINISTRENE, FORSAMLET I 
RÅDET-
som henviser til traktaten om oprettelse af Det europæiske Fællesskab, 
som henviser udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
som henviser til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg, 
som henviser til udtalelse fra Regionsudvalget, 
1. som henviser til Europa-Kommissionens meddelelse med titlen "Lige muligheder for 
handicappede - En ny handicapstrategi for Det Europæiske Fællesskab", 
2. som fastslår, at handicappede udgør en betydelig del af befolkningen i Fællesskabet, og 
at de som gruppe betragtet står over for en lang række problemer, der hindrer dem i at 
opnå lige muligheder, uafhængighed og fuld økonomisk og social integration, 
3. som fastslår, at respekten for menneskerettighederne er af fundamental betydning for 
medlemsstaterne og henviser til, at dette udtrykkelig nævnes i artikel F.2 i traktaten om 
oprettelse af Den europæiske Union, 
4. som endvidere fastslår, at princippet om lige muligheder for alle, herunder handicappede, 
er centrale værdier, som er fælles for alle medlemsstaterne, 
5. som henviser til Rådets henstilling af 24. juli 1986 om beskæftigelsen af handicappede i 
Fællesskabet, hvori det hedder, at medlemsstaterne 
"træffer alle egnede foranstaltninger til at sikre lige muligheder for handicappede 
for så vidt angår beskæftigelse og erhvervsuddannelse, herunder grunduddannelse 
og den første beskæftigelse samt revalidering og genindpasning", 
EFTL 225/43, 12.8.1986. 
15 
6. som understreger, at fri bevægelighed for personer, gennemførelsen og udviklingen af det 
indre marked samt varetagelsen af forbrugernes rettigheder skal sikres til gavn for alle, 
herunder også de handicappede, 
7. som tager i betragtning, at øget social samhørighed inden for Det europæiske Fællesskab 
indebærer, at man må fremme lige muligheder for og forhindre diskriminationen over for 
handicappede, og som understreger, at adgang til det almindelige uddannelsessystem for 
både almen uddannelse og erhvervsuddannelse er en forudsætning for en vellykket 
integration i det økonomiske og sociale liv, 
8. som erindrer om, at det overordnede mål med De Forenede Nationers standardregler 
vedrørende lige muligheder for personer med handicap, som blev vedtaget af 
generalforsamlingen den 27. december 19932, er at sikre, at alle handicappede har samme 
rettigheder og pligter som andre, 
9. som erindrer om, at der i disse regler opfordres til handling på alle niveauer både i de 
enkelte stater og gennem internationalt samarbejde for at fremme principperne om lige 
muligheder for handicappede, 
10. som erindrer om, at det i hvidbogen "Europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik - En vej 
frem for Unionen", som blev vedtaget af Kommissionen den 27. juli 19943, anføres, at 
Kommissionen har til hensigt at formulere et egnet instrument, hvori der gives tilslutning 
til principperne i FN's standardregler vedrørende lige muligheder for personer med 
handicap, 
11. som understreger, at selv om ansvaret på dette område hovedsagelig ligger hos 
medlemsstaterne, kan Det Europæiske Fællesskab yde et bidrag ved at fremme samarbejdet 
mellem medlemsstaterne på dette område og tilskynde til udvikling og udveksling af 
bedste praksis inden for Fællesskabet, 
12. som understreger, at målsætningerne i denne resolution om lige muligheder for 
handicappede og afskaffelsen af negativ forskelsbehandling ikke har nogen indflydelse på 
de enkelte medlemsstaters ret til at udarbejde deres egne regler og bestemmelser til 
opnåelse af disse mål, hvorved der tages fuldt hensyn til subsidiaritetsprincippet, 
VEDTAGER FØLGENDE RESOLUTION, I HENHOLD TIL HVILKEN 
MEDLEMSSTATERNE: 
bekræfter principperne og værdierne i De Forenede Nationers standardregler vedrørende 
lige muligheder for personer med handicap. Dette indebærer, 
at princippet om lige muligheder ved udarbejdelse af overordnede politikker på 
handicapområdet opretholdes, og 
De Forenede Nationers Generalforsamlings resolution 48/46 af 20. december, 1993. 
KOM(94) 333 af 27. juli 1994. 
16 
at enhver form for negativ forskelsbehandling på grund af handicap undgås eller 
afskaffes. 
Inden for rammerne af denne resolution, 
omfatter udtrykket "handicappede" alle personer med en fysisk, sensorisk, mental 
eller intellektuel defekt, der hindres i at deltage i alle aspekter af samfundslivet på 
lige fod og lige vilkår med alle andre. 
betegner udtrykket "lige muligheder" den proces, hvorved de forskellige 
samfundssystemer og omgivelserne, såsom tjenester, aktiviteter, information og 
dokumentation stilles til rådighed for alle på lige fod og lige vilkår. 
Princippet om lige rettigheder i praksis indebærer, at alle personers behov er lige vigtige, 
at respekten for menneskelig mangfoldighed skal være udgangspunktet for planlægningen 
af samfundet, og at alle til rådighed værende ressourcer skal anvendes på en sådan måde, 
at hvert enkelt individ har lige stor mulighed for at deltage. 
Medlemsstaterne forpligter sig til at vedtage relevante nationale politikker, hvor det er 
nødvendigt eller hensigtsmæssigt i henhold til de retningslinier, der findes som bilag til 
denne resolution, 
forpligter sig til at samarbejde indbyrdes og med Kommissionen om at udarbejde og 
indsamle basisdata med hensyn til handicappede, 
forpligter sig til at sikre, at repræsentanter for de handicappede inddrages mere aktivt i 
gennemførelsen og opfølgningen af relevante fællesskabspolitikker og foranstaltninger til 
fordel for de handicappede. 
Følgelig opfordrer medlemsstaterne Kommissionen til 
a) gennem egnede mekanismer og i samarbejde med medlemsstaterne og ikke-statslige 
organisationer for handicappede at fremme systematisk udveksling af nyttige oplysninger, 
statistikker og erfaringer, navnlig vedrørende innovative politikker og god praksis, 
b) at sikre, at principperne i denne resolution og i de vedlagte retningslinier medtages ved 
udarbejdelsen af Kommissionens interne politikker samt i alle de forslag, som den 
fremsætter til Fællesskabets lovgivning, programmer og initiativer, 
c) at forelægge regelmæssige rapporter for Europa-Parlamentet, Rådet, Det økonomiske og 
sociale Udvalg og Regionsudvalget på grundlag af de oplysninger, der indkommer fra 
medlemsstaterne, med en beskrivelse af fremskridt og hindringer for gennemførelsen af 
denne resolution, 
og opfordrer endelig de øvrige fællesskabsinstitutioner og organer til at overveje, hvordan 
de bedre kan integrere de førnævnte principper i deres egne interne politikker og 
aktiviteter. 
17 
RETNINGSLINIER 
Retningslinier for gennemførelse af principperne om lige muligheder for handicappede. 
I det følgende beskrives en række områder, inden for hvilke medlemsstaterne aktivt bør overveje 
at handle i deres bestræbelser på at skabe lige muligheder på handicapområdet. 
i. Styrke de handicappedes stilling med hensyn til at deltage i samfundslivet 
a. Respekt for selvstændighed og uafhængighed. Dette kan gennemføres ved at anerkende de 
handicappede som selvstændige og ansvarlige individer, der træffer deres egne legitime valg i 
livet. Dette indebærer blandt andet støtte til begrebet selvstændigt liv samt tilvejebringelse af de 
nødvendige midler, således at det kan lade sig gøre. Opnåelsen af integration og deltagelse samt 
de anvendte metoder bør hele tiden være i samklang med og respektere de handicappedes 
værdighed, uafhængighed og privatliv. 
b. Tilpasning af systemerne for almen uddannelse og erhvervsuddannelse for at lette de 
handicappedes deltagelse. Dette kan ske ved at forberede de handicappede til at udnytte deres 
egne evner fuldt ud for at deltage i samfundslivet på lige fod med andre og komme ind på 
arbejdsmarkedet på et niveau, der afspejler deres evner. Dette kan blandt andet opnås ved at 
styrke tendensen med at anbringe handicappede børn i almindelige skoler, samtidig med at man 
respekterer princippet om valgfrihed og sikrer et nyttigt og integreret kontinuum mellem 
"almindelig" undervisning og "special "-undervisning. Der skal indføres mere aktive 
foranstaltninger på arbejdsmarkedet for at lette de handicappedes adgang til åben og støttet 
beskæftigelse. Eksperimenter med nye tendenser (telearbejde, selvstændig beskæftigelse, 
integration i lokale beskæftigelsesinitiativer og jobskabelsesprojekter inden for nye sektorer med 
arbejdskraftintensiv vækst osv.) kan åbne nye veje til beskæftigelse. Anvendelse af informations-
og kommunikationssystemer har vist sig at gøre de handicappedes bidrag på arbejdsmarkedet mere 
effektivt og reelt. En nødvendig bestanddel af en sådan strategi er en fornyet gennemgang af 
uddannelsesordningerne for at sikre, at de fortsat er relevante. 
c. Tilpasning af sociale ydelser og andre støtteforanstaltninger for at lette de handicappedes 
deltagelse. Dette kan gøres ved at udskifte begrebsrammen for sådanne ydelser for at sikre, at de 
ikke fører til øget isolation af den enkelte, men derimod spiller en rolle med henblik på aktivt at 
fremme de handicappedes deltagelse. Opgaven med at imødekomme de handicappedes løbende 
behov bør navnlig anses for at være en væsentlig støtte til deres fortsatte deltagelse. Der skal 
skabes en tættere sammenhæng mellem de overordnede sundheds-, revaliderings- og 
forebyggelsesstrategier, hvor det er hensigtsmæssigt, for at tilstræbe en situation med lige 
muligheder. Den positive tendens imod lokal revalidering bør fremmes og støttes aktivt. 
d. På vej mod en person-centreret indfaldsvinkel til udformningen og indforeisen af 
bistandstjenester. Dette kan gøres ved at forbedre udformningen og leveringen af tjenester. Et 
nøgletræk ved sådanne ændringer skal være, at der fokuseres på perspektiverne for de 
handicappede ved den oprindelige udformning og efterfølgende revision af bistandstjenester og 
deres konkrete gennemførelse. 
e. Indførelse af lige muligheder. Dette kan ske ved at prioritere leveringen af tjenester og 
bistand inden for de strukturer, der fremmer lige muligheder, og sikre, at de handicappede får 
mulighed for at leve i samfundet og have en almindelig levevis med det nødvendige omfang af 
støtte, som skal være effektiv og omkostningseffektiv. 
18 
/ Uproblematisk levering af tjenester. Dette kan ske ved at træffe foranstaltninger til 
koordinering afsåvel udformningen som leveringen af tjenester, ved at etablere en procedure for 
klarlægning af juridiske og praktiske ansvarsområder, ved at sikre, at man ved leveringen af 
tjenesterne tager hensyn til den handicappedes livscyklus, og at der ikke opstår huller, samt ved 
at udvikle sammenhængende og åbne informationsstrategier. Der bør lægges særlig vægt på 
etablering af koordineringsgrupper på tværs af ministerierne. 
g. Sikring af princippet om deltagelse. Dette kan opnås ved at tilskynde til og lette 
udviklingen af direkte repræsentative NGO'er for handicappede, samt ved at disse høres på alle 
niveauer i forbindelse med udarbejdelse og evaluering af alle relevante politiske foranstaltninger 
og leveringen af tjenester. Dette bør også omfatte alle aspekter af politikker, som kan have 
betydning for gennemførelsen af principperne om lige muligheder for handicappede. En sådan 
deltagelse bør opfattes som en forudsætning for den egentlige udvikling af politikker. Der skal 
lægges særlig vægt på at støtte nationale net af sådanne NGO'er, blandt andet gennem anvendelse 
af informationsteknologi. Der bør også lægges særlig vægt på at inddrage sådanne NGO'er som 
fuldgyldige partnere sammen med lokale myndigheder, erhvervslivet og brancheorganisationer 
samt fagforeninger ved udvikling af lokale strategier til fremme af lige muligheder og afskaffelse 
af diskrimination. 
2. Fjernelse af hindringer for deltagelse: 
Spørgsmålet om tilgængelighed skal ses i sammenhæng med princippet om lige muligheder og 
retten til at deltage. Dette kan ske ved gradvis at fjerne eksisterende bygningsmæssige, 
kommunikationsmæssige og transportmæssige hindringer og ved at udvikle detaljerede og 
gennemførlige retningslinier for tilgængelighed. Det kan også ske ved at sikre et miljø uden 
hindringer ved udformning og opførelse af nye faciliteter samt gennem udvikling af nye 
kommunikationsteknologier. Der er behov for i særlig grad af rette opmærksomheden mod 
behovet for at styrke de positive udviklingstendenser inden for informations- og 
kommunikationsteknologien. 
3. Åbning af de forske/lige kredse i samfundet 
a. Ved at fremhæve de handicappedes status som ligeværdige borgere. Dette kan gøres ved 
at give de handicappede lige rettigheder til at deltage i alle dele af samfundslivet, herunder 
uddannelse, erhvervsliv, kultur, sport, turisme og politik. Dette kan blandt andet medføre, at der 
indføres foranstaltninger imod diskriminering. Alle sådanne foranstaltninger bør være baseret på 
princippet om "rimelige hensyn" vedrørende de handicappedes situation. Der skal lægges lige så 
stor vægt på de vigtige spørgsmål om en konstant og reel forbedring af livskvaliteten. 
b. Ved at fremme beskæftigelsen blandt handicappede som en nogle til integration: Dette kan 
gøres ved at gennemføre koordinerede strategier på forskellige niveauer: inden for almen 
uddannelse, erhvervsuddannelse, beskæftigelse, afskaffelse af diskrimination, socialforsorg, sociale 
tjenester, boliger, sundhedssektoren osv. Dette er igen områder, hvor det kan være nødvendigt at 
indføre en lovgivning, der forbyder diskrimination. En sådan lovgivning bør omfatte kravet om 
"rimelige hensyn" i forbindelse med den handicappedes situation. Der bør også lægges særlig 
vægt på aktivt at udvikle og fremme tendenserne i retning af "støttet beskæftigelse". 
19 
4. Pleje af den offentlige mening, så befolkningen er modtagelig overfor strategier om lige 
muligheder for handicappede 
Bevidstgørelse og uddannelse: Dette kan gøres ved at udvikle strategier, der sigter mod at påvirke 
de grundlæggende samfundsholdninger over for handicappede gennem bevidstgørelse og 
information. I sådanne strategier bør det tilstræbes at fokusere den offentlige bevågenhed på 
personen foran og bagved handicappet. Strategierne bør sigte mod at gøre offentligheden 
opmærksom på de handicappedes positive evner samt deres berettigede menneskelige ønske om 
og ret til at deltage i samfundslivet og dele forpligtelserne ved en sådan deltagelse 
20 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 406 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 04 
Katalognummer : CB-CO-96-422-DA-C 
ISBN 92-78-07939-1 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
Z"\