Særberetning nr. 23/2000

om toldværdiansættelse af importerede varer, med Kommissionens svar

(artikel 248, stk. 4, andet afsnit, EF)

(2001/C 84/01)

INDHOLD

>TABELPOSITION>

RESUMÉ

Ved toldværdiansættelse forstås ansættelse af den værdi, som tolden af importerede varer beregnes af. Formålet med proceduren er at sikre, at importerede varer værdiansættes på et retfærdigt, ensartet og neutralt grundlag.

Toldværdiansættelse er vigtig for Fællesskabet af to grunde. For det første er told en vigtig indtægtskilde for Det Europæiske Fællesskab. I 1999 beløb tolden sig til ca. 11706 millioner euro, eller 13,5 % af Fællesskabets samlede egne indtægter. For det andet er toldværdiansættelse vigtig for medlemsstaterne, fordi den er et referencegrundlag for fastsættelsen af de nationale afgifter (inklusive moms og punktafgifter) på importerede varer.

I forbindelse med al varehandel skal Fællesskabet i princippet fungere som en egentlig toldunion, og medlemsstaternes toldmyndigheder skal anvende samme procedurer ved toldbehandlingen af indførte varer. Anvendes bestemmelserne om toldværdiansættelse konsekvent, vil det i høj grad medvirke til at sikre, at toldunionen fungerer som tilsigtet.

Under denne revision konstaterede Retten, at medlemsstaterne har problemer med at foretage ensartet toldbehandling inden for en toldunion, og at Kommissionen har problemer med at føre tilsyn med og kontrollere de myndigheder, som udgør toldunionen.

Sådan uensartet toldbehandling er skadelig for Det Europæiske Fællesskabs finansielle interesser.

Kommissionen og medlemsstaterne bør vedtage lovgivning og administrative bestemmelser, der retter op på en række svagheder, såsom

- at der ikke findes standarder for fælles kontrol og arbejdsmetoder

- at virksomheder, der har aktiviteter i flere medlemsstater, ikke behandles lige

- at der ikke findes en fællesskabslovgivning om vedtagelse af toldværdiafgørelser, der er gældende i hele Fællesskabet

- at der ikke findes en database over bindende toldværdiafgørelser.

Kommissionen bør styrke sine overvågnings- og kontrolaktiviteter, så den kan bidrage mere effektivt til at sikre, at virksomheder i EU stilles lige. Det kan ikke overlades til Toldværdiudvalget at sikre ligebehandling af virksomhederne.

Der må indføres ordninger, der sikrer, at Kommissionen og medlemsstaterne og medlemsstaterne indbyrdes systematisk udveksler oplysninger om værdiansættelsesspørgsmål.

INDLEDNING

1. Toldværdiansættelse er den procedure, der anvendes til værdiansættelse af importerede varer, når tolden beregnes på grundlag af varernes værdi, hvilket Retten skønner er tilfældet for ca. 95 % af tolden på importen til Det Europæiske Fællesskab.

2. Toldværdiansættelse i Det Europæiske Fællesskab kan navnlig være forbundet med to problemer, nemlig at de nationale toldmyndigheder ikke anvender fællesskabsbestemmelserne ens, og at der forekommer uregelmæssigheder(1). Denne beretning behandler kun problemet med uens anvendelse af de gældende bestemmelser. Der foreligger ingen tal for den finansielle effekt af dette problem. Den største hindring for at gøre et forsøg på at vurdere omfanget er, at valget af kriterierne for god administrativ praksis er vilkårligt.

3. Reglerne for toldværdiansættelse findes i Verdenshandelsorganisationens (WTO) aftale om anvendelsen af artikel VII i Den Almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel (GATT) 1994. Heri fastlægges de generelle principper for et internationalt værdiansættelsessystem.

4. Som medlem af GATT, som var organisationen, der gik forud for WTO, tiltrådte Det Europæiske Fællesskab den oprindelige GATT-aftale om toldværdiansættelse(2), som nu er inkorporeret i EF-toldkodeksen og gennemførelsesbestemmelserne hertil(3). Verdenstoldorganisationen (WCO) fungerer i henhold til toldværdiansættelsesaftalen som teknisk rådgiver for WTO's toldværdikomité. WCO afgiver udtalelser i form af konklusioner om, hvordan WTO-aftalen om toldværdiansættelse skal fortolkes, og selv om konklusionerne ikke har lovskraft, er de retningsgivende for, hvordan aftalen skal anvendes i bestemte tilfælde, som er beskrevet i en samling af konklusioner.

5. Kommissionen og medlemsstaternes toldmyndigheder, som er repræsenteret i Toldkodeksudvalget, spiller en stor rolle i forbindelse med udbygningen af aftalen inden for WTO og WCO, og de har bidraget til WCO's samling af konklusioner. Samtidig behandler de også spørgsmål om toldværdiansættelse, der vedrører Fællesskabet generelt.

6. Et grundlæggende princip for systemet er, at toldværdien af indførte varer skal baseres på den indførte vares faktiske værdi, altså den pris, der er betalt eller skal betales for de indførte varer. Hensigten med systemet er, at importerede varer værdiansættes på et retfærdigt, ensartet og neutralt grundlag.

7. Toldværdiansættelse er vigtig for Fællesskabet af to grunde. For det første er told en vigtig indtægtskilde for Det Europæiske Fællesskab. I 1999 beløb tolden sig til ca. 11706 millioner euro, eller 13,5 % af Fællesskabets samlede egne indtægter. For det andet er toldværdiansættelse vigtig for medlemsstaterne, for den er også referencegrundlaget for fastsættelsen af forskellige nationale afgifter (inklusive moms og punktafgifter) på indførte varer.

8. I forbindelse med al varehandel skal Fællesskabet i princippet fungere som en rigtig toldunion, og medlemsstaternes toldmyndigheder skal foretage en ensartet toldbehandling af indførte varer og derved bidrage til, at det indre marked fungerer, som det skal. Hvis bestemmelserne om toldværdiansættelse anvendes konsekvent, kan det i høj grad medvirke til at sikre, at toldunionen virker som tilsigtet.

RETTENS REVISION

Revisionens omfang

9. Revisionen fandt sted i Kommissionen og i alle medlemsstater med undtagelse af de tre lande, som tiltrådte Unionen den 1. januar 1995 (Østrig, Finland og Sverige). Der blev også aflagt revisionsbesøg hos Verdenshandelsorganisationen og Verdenstoldorganisationen.

10. Retten har gennemgået dokumenter, som var blevet behandlet i Kommissionens Toldværdiudvalg, samt toldmyndighedernes sagsakter om toldværdiansættelse, instrukser, retningslinjer mv. om toldværdiansættelse, afgørelser fra klagesager og egentlige tolddeklarationer. Retten undersøgte sagsakter og dokumentation vedrørende toldværdiansættelsesprocedurer, der omfattede over 200 virksomheder og koncerner.

11. Retten opstillede først en liste over de 50 største handelsselskaber i verden, og på grundlag af denne liste kombineret med lister fra hver besøgt medlemsstat over de 50 største selskaber, målt i fastlagt told, udvalgte den sin stikprøve.

Mål for revisionen

12. Det generelle mål for revisionen var at undersøge, hvor præcist og ensartet varer, der importeres til Den Europæiske Union, værdiansættes. Sigtet med revisionen var at undersøge:

a) hvordan internationale regler om toldværdiansættelse er inkorporeret i fællesskabslovgivningen

b) hvilke foranstaltninger Kommissionen eller medlemsstaterne har taget for at sikre, at fællesskabsbestemmelserne om toldværdiansættelse anvendes korrekt, og hvilke kontrolforanstaltninger medlemsstaternes toldmyndigheder har indført for at opfylde kravene i fællesskabslovgivningen

c) hvor ensartet fællesskabslovgivningen anvendes ved import, især når importørerne er virksomheder med aktiviteter i mere end én medlemsstat.

INKORPORERING AF INTERNATIONALE BESTEMMELSER OM TOLDVÆRDIANSÆTTELSE I FÆLLESSKABSLOVGIVNINGEN

13. Som et led i undersøgelsen af, hvordan WTO-aftalen om værdiansættelse er inkorporeret i fællesskabslovgivningen, sammenlignede Retten WTO-aftalen og den tilsvarende tekst, som er indført i fællesskabslovgivningen.

14. WTO-aftalen om toldværdiansættelse er én enkelt sammenhængende tekst, som i fællesskabslovgivningen er delt op i to tekster med forskellig retlig status. En del artikler i aftalen om toldværdiansættelse er inkorporeret i EF-toldkodeksen (en rådsforordning). De øvrige artikler i aftalen er integreret i gennemførelsesbestemmelserne (en kommissionsforordning). Endelig er de forklarende noter til hver artikel i aftalen om toldværdiansættelse inkorporeret i bilagene til gennemførelsesbestemmelserne, uden hensyn til om artiklerne, som noterne henviser til, er inkorporeret i toldkodeksen eller i gennemførelsesbestemmelserne.

15. Kommissionens begrundelse for, at dele af den samme juridiske tekst i WTO-aftalen om værdiansættelse har fået forskellig retlig status i fællesskabslovgivningen, er, at der ved EF-toldkodeksens vedtagelse blev vedtaget en beslutning om, at Fællesskabets toldlovgivning generelt skulle gøres gennemsigtig. Kommissionens synspunkt var, at selv om værdiansættelsesbestemmelserne er vigtige, er de kun ét kapitel af de i alt over 25 kapitler, som EF-toldkodeksen består af. Selv om teksten er splittet op på denne måde, konstaterer Retten, at WTO-aftalen om toldværdiansættelse er behørigt inkorporeret i fællesskabslovgivningen.

FORSKRIFTSMÆSSIG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSBESTEMMELSERNE OM TOLDVÆRDIANSÆTTELSE

Kommissionens rolle

16. Kommissionen har tre hovedopgaver på området toldværdiansættelse.

17. Den første opgave består i, at Kommissionen som repræsentant for Det Europæiske Fællesskab deltager i arbejdet i WTO- og WCO-komitéerne om toldværdiansættelse. En vigtig del af dette arbejde er at sikre, at Fællesskabet og medlemsstaterne fører samme politik over for Fællesskabets største handelsvirksomheder på området toldværdiansættelse.

18. Den anden opgave har relation til medlemsstaternes toldmyndigheder. Kommissionen skal nemlig sikre sig, at medlemsstaterne anvender bestemmelserne om toldværdiansættelse ens. Kommissionens arbejde i denne forbindelse består i at rådgive medlemsstaternes toldmyndigheder og i via gennemførelsesbestemmelser at støtte dem i deres bestræbelser på at få en fælles metode. Kommissionen fastlægger "best practice" -normer og sikrer sig, at toldmyndighederne har de korrekte juridiske informationer og et egnet grundlag for deres arbejde.

19. Den tredje opgave går ud på at beskytte Fællesskabets finansielle interesser. Kommissionen bør efter Rettens opfattelse ved tilsyn med medlemsstaternes gennemførelse af bestemmelserne om toldværdiansættelse(4) sikre sig, at beløbet for fastlagt told (egne indtægter) er rigtigt. Denne opgave indebærer stedlig kontrol i medlemsstaterne og vil uundgåeligt omfatte forskellige aspekter ved toldværdiansættelse.

20. Kommissionens kontrol af de egne indtægter skal efter dens egen opfattelse også tage sigte på at sikre, at der hele tiden gælder de samme betingelser i alle medlemsstaterne, således at virksomhederne sikres lige vilkår.

21. Ud over disse kontrolbesøg kan Kommissionen kun føre tilsyn med medlemsstaternes anvendelse af bestemmelserne om toldværdiansættelse gennem Toldkodeksudvalgets (Toldværdigruppen)(5) arbejde og de sager, som forelægges udvalget. Som regel forelægges sådanne sager af medlemsstaterne.

22. Det er først og fremmest gennem dette udvalg, Kommissionen udfører de to første af de tre arbejdsopgaver.

Toldkodeksudvalgets arbejde (Toldværdigruppen)

23. Kommissionen (Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunion) har formandskabet i Toldkodeksudvalget (Toldværdigruppen), herefter Toldværdiudvalget, og yder udvalget sekretariatsbistand. Dette udvalg består af repræsentanter fra alle medlemsstaterne, der mødes seks til otte gange om året for at behandle toldværdiansættelsesspørgsmål. Forslag til lovgivning skal forelægges udvalget til udtalelse, og udvalget kan drøfte ethvert spørgsmål om toldværdiansættelse. Retten har undersøgt det arbejde, som Toldværdiudvalget har udført siden 1990.

24. WCO- og WTO-emner er vigtige punkter på dagsordenen. Punkter om toldværdiansættelse behandles først i Toldværdiudvalget, inden de behandles i WCO's tekniske komité. Denne procedure skal sikre en fælles holdning i Fællesskabet.

25. Et vigtigt arbejde, som blev afsluttet i 1997, var udarbejdelsen af et kompendium om toldværdiansættelse(6). Selv om dokumentet ikke har retlig status, er det tilgængeligt for alle interesserede og er blevet brugt som referencedokument på toldværdiansættelsesområdet både inden for Toldunionen (af medlemsstaternes toldmyndigheder) og uden for.

26. Kommissionen forsøger gennem Toldværdiudvalget at nå målet om at sikre, at bestemmelserne om toldværdiansættelse anvendes korrekt og ensartet, men den kan ikke pålægge medlemsstaterne en bestemt fortolkning af toldværdiansættelseslovgivningen. Kommissionen ser det som sin opgave at fremme enhver form for samordnet praksis hos de myndigheder, der er repræsenteret i Toldværdiudvalget, og den har ikke andre midler end drøftelser, overtalelse og opmuntring til at få medlemsstaterne til at behandle identiske problemer ens. Toldværdiudvalget er et forum, hvor medlemsstaterne har mulighed for at fastlægge fælles metoder til behandling af individuelle sager, der ligner hinanden, men med 15 forskellige praksis på toldområdet repræsenteret i udvalget går det uvægerligt langsomt med at nå frem til fælles standpunkter. Toldværdiudvalget kører ofte fast i detaljer og uoverensstemmelser mellem medlemsstaternes repræsentanter.

27. Følgende eksempel belyser de forsinkelser, der kan opstå: En virksomhed var underlagt en i hele Fællesskabet gældende afgørelse om toldværdiansættelse af royalties, der udløb ved udgangen af 1996. Den ændrede toldværdiansættelse for de følgende to år, som indebar en fordobling af afgiften (værdistigning), blev ikke vedtaget før udgangen af 1999, og den for 1999 og 2000 gældende toldværdi blev først vedtaget i juni 2000. Nogle toldmyndigheder havde krævet garantistillelse for potentielle betalinger af ekstra told, andre havde ikke. I januar 2000 havde ingen af disse toldmyndigheder inkasseret den ekstra told. I 1997 betalte ovennævnte virksomhed over 43 millioner euro i told i bare otte medlemsstater. Retten skønner, at over 4 millioner euro i toldrestancer for det pågældende år stadig mangler at blive inkasseret.

28. Toldværdiudvalget kunne fungere mere effektivt, hvis medlemsstaternes repræsentanters arbejde blev koordineret bedre. Hvis en medlemsstat for eksempel har ekspertise inden for et specifikt toldværdiansættelseområde, kunne denne medlemsstat opfordres til at være ansvarlig for undersøgelser og behandling af problemer på dette område, og de konklusioner, der nås frem til, kunne så forelægges Toldværdiudvalget til godkendelse.

29. Mange komplekse sager om toldværdiansættelse forelægges ikke Toldværdiudvalget. Desuden er Toldværdiudvalget en så tungt arbejdende struktur, at det ikke kan sikre, at Kommissionens mål nås. Under alle omstændigheder har Kommissionen ikke bemyndigelse til at gennemtvinge resultaterne af Toldværdiudvalgets arbejde.

Generelle kontrolprocedurer anvendt af nationale toldmyndigheder

30. I henhold til fællesskabslovgivningen(7) skal medlemsstaterne skabe de rette rammer for toldkontrol. Det er medlemsstaternes toldmyndigheder, der er ansvarlige for, at EF-toldkodeksens værdiansættelsesbestemmelser anvendes i individuelle sager.

31. Det er endvidere fastsat i fællesskabslovgivningen, at i de tilfælde, hvor der hersker tvivl om en transaktionsværdi, har toldmyndigheden ret til at undersøge toldværdien og anmode importøren om at fremlægge yderligere oplysninger til støtte for den angivne værdi(8).

32. Toldværdiansættelse er et led i de almindelige toldbehandlingsprocedurer og omfatter bilagskontrol af transaktioner på toldklareringsstadiet af en stikprøve udvalgt på grundlag af risikoanalyse. Samtlige medlemsstaters toldmyndigheder erkender, at denne kontrol ikke er tilstrækkelig, og størstedelen har indført efterkontrol efter import. I de fleste medlemsstater er tendensen til efterkontrol efter import stigende, hvilket Retten hilser velkommen(9).

33. De nationale toldmyndigheder organiserer imidlertid efterkontrollen efter import forskelligt. For eksempel får toldmyndighederne i nogle medlemsstater (Belgien, Tyskland, Nederlandene, Det Forenede Kongerige) hjælp til dette arbejde af revisionsfirmaer. Til gengæld er det sådan i én medlemsstat (Grækenland), at toldmyndighederne ikke har lovfæstede revisionsbeføjelser, medmindre det drejer sig om tilfælde af svig. Afhængigt af, hvor kompleks sagen er, og hvilke arbejdsmetoder der anvendes, kan et revisionsbesøg strække sig fra kontrol på stedet, der varer få timer, til revision, der varer flere uger fordelt over flere år.

34. Kommissionen erkender, at fælles arbejdsmetoder er en vigtig del af toldunionen, og det fremgår af beslutningen om Told 2000(10) og Fiscalis-beslutningen(11), at den vil arbejde på at sikre, at der anvendes arbejdsmetoder af høj standard og baseret på "best practice" -normer.

35. Retten har imidlertid konstateret(12), at Kommissionen trods sin erklærede hensigt ikke har nogen praktisk mulighed for at sikre, at alle nationale administrationer anvender sådanne værktøjer, som anses for at være velegnede til kontrol af toldværdiansættelse.

36. Det er svært for de nationale toldmyndigheder at anvende ensartede arbejdsmetoder i en toldunion, hvor den øverste myndighed ikke er tillagt et enkelt organ. De nationale myndigheders ansvarsområder og handlingsbeføjelser er forskellige. Nogle toldmyndigheder har først for nyligt etableret specialenheder med ansvar for efterkontrol efter import. Andre er ikke indstillede på at ændre indarbejdede - og efter deres opfattelse tilfredsstillende - metoder, som primært er baseret på undersøgelser ved indførslen eller på en afvejet blanding af kontrol ved indførslen og efterkontrol efter import.

37. Som en konsekvens af, at der ikke findes fælles arbejdsmetoder, er en toldmyndighed generelt ikke umiddelbart indstillet på at acceptere andre toldmyndigheders afgørelser. Dette er en hindring for toldunionens videre udvikling. Selv når toldmyndighederne er enige om at arbejde sammen, tager det uforholdsmæssigt lang tid at få vedtaget beslutninger, som alle parter kan acceptere, fordi metoderne ikke er de samme.

SÆRLIGE ASPEKTER VED ANVENDELSEN AF FÆLLESSKABETS LOVGIVNING OM TOLDVÆRDIANSÆTTELSE

38. I sin enkleste form er toldværdien, som benyttes i forbindelse med langt de fleste indførsler, baseret på værdien af transaktionen mellem importøren og leverandøren. Denne praksis bliver imidlertid mere kompliceret, når der skal tages højde for andre faktorer(13), for eksempel:

- den indflydelse, forbindelsen mellem leverandør og importør kan have

- de forskellige elementer, der måske skal tages i betragtning ved ansættelsen af toldværdien (f.eks. varer og tjenesteydelser, der leveres direkte af køberen, royalties og licensafgifter).

39. Rettens revision dækkede import, der foretages af virksomheder med aktiviteter i flere medlemsstater, og sigtet var at undersøge, om Fællesskabets bestemmelser om toldværdiansættelse anvendes ensartet.

Toldværdiafgørelser

De internationale organisationers og Kommissionens rolle

40. Der findes en lang række udtalelser og konklusioner om værdiansættelse, som er udarbejdet af WCO(14) og Fællesskabets Toldværdiudvalg(15). Tilsammen dækker de et bredt spektrum af problemerne med værdiansættelse.

41. Sådanne afgørelser kan have den positive effekt, at de begrænser mulighederne for, at bestemmelserne om toldværdiansættelse i bestemte tilfælde (for eksempel omkostninger i forbindelse med royalties, forskning og udvikling, maskiner, etc.) ikke anvendes ens i medlemsstaterne. Men når målestokken er et Fællesskab, der fungerer som én enkelt myndighed, er resultaterne utilfredsstillende. Det endelige ansvar for en virksomheds toldskyld ligger hos de enkelte toldmyndigheder. I forbindelse med værdiansættelsessager er de ikke forpligtede til at acceptere andre myndigheders afgørelser eller udtalelser.

42. Kommissionen vedtager ikke eller offentliggør ikke toldværdiafgørelser om individuelle virksomheder. En væsentlig begivenhed i toldunionens historie fandt sted i 1975, da et forslag fra Kommissionen(16) om, at den skulle have beføjelser til at handle på dette område, blev forkastet af Rådet, da det vedtog de nye bestemmelser om toldværdiansættelse(17). Kommissionen havde foreslået, at den i enkeltstående sager skulle være bemyndiget til at ansætte toldværdier eller forhøje toldværdier for at undgå forskelle ved ansættelsen af toldværdien.

43. Uanset de begrænsninger, lovgivningen fastsætter, er det igennem årene lykkedes Kommissionen at få de nationale myndigheder til at acceptere, at der vedtages ensartede toldværdiafgørelser om bestemte virksomheder, men antallet af dem er faldende.

Toldværdiafgørelser vedtaget af medlemsstaternes myndigheder

44. Hver gang en medlemsstats toldmyndigheder godkender en tolddeklaration, vedtager de indirekte en toldværdiafgørelse om grundlaget for beregningen af toldskylden. En toldværdiafgørelse, som den almindeligvis opfattes af virksomhederne og toldmyndighederne, er imidlertid en skriftlig afgørelse, som er stilet til importøren, og hvori er fastsat toldværdien af de indførte varer. Sådanne afgørelser kan anvendes ved efterfølgende indførsler af identiske varer, hvis indførslerne foretages under de samme omstændigheder og af den samme importør. Afgørelserne kan være gældende for en begrænset eller ubegrænset periode.

45. En sådan skriftlig afgørelse er for eksempel påkrævet, når det er nødvendigt at forhøje faktura- eller transaktionsværdien for at nå frem til den korrekte toldværdi. En sådan forhøjelse, som udtrykkes i procent, er almindelig, når der er tale om supplerende toldpligtige elementer, for eksempel toldpligtige årlige forsikringspræmier, royalties og forsknings- og udviklingsomkostninger.

46. Retten fandt bemærkelsesværdige forskelle i antallet af sådanne skriftlige afgørelser og i de omstændigheder, hvorunder de vedtages og offentliggøres. I Belgien for eksempel giver toldmyndigheden altid virksomheden en skriftlig toldværdiafgørelse efter et revisionsbesøg. Afgørelsen gælder i fem år og er bindende, såfremt omstændighederne ikke ændrer sig. De nederlandske toldmyndigheder anvender en tilsvarende procedure. I nogle medlemsstater vedtager myndighederne kun sådanne afgørelser, når der skal foretages specifikke justeringer (Frankrig, Irland, Portugal, Det Forenede Kongerige). I andre medlemsstater (Danmark, Spanien, Italien, Luxembourg) vedtages der sjældent sådanne skriftlige afgørelser. I Tyskland findes toldværdiafgørelsen ikke som et særligt skriftligt dokument. Imidlertid indeholder den detaljerede rapport, som importøren får efter et revisionsbesøg, normalt de væsentligste elementer i en toldværdiafgørelse.

47. Endvidere er der forskel på, hvordan medlemsstaternes toldmyndigheder meddeler andre interesserede i toldforvaltningen indholdet af toldværdiafgørelserne. I Belgien og Nederlandene har toldmyndighederne nationale virksomhedsbaserede kompendier over toldværdiafgørelser med kontrolnoter. Disse kompendier findes i en database, som tolderne kan benytte som vejledning ved behandlingen af sager med tilsvarende omstændigheder. Ingen andre medlemsstater har sådanne kompendier. Nogle medlemsstaters toldmyndigheder rundsender toldværdiafgørelser i deres egne administrationer, andre informerer kun importøren og det berørte toldkontor efter princippet, at kun de, der skal informeres, bliver informeret. Alle disse afgørelser omhandler individuelle virksomheder.

Toldværdiafgørelsernes begrænsninger

48. Det faktum, at en toldværdiafgørelse med retsgyldighed i en medlemsstat ikke er retligt bindende i alle andre medlemsstater, skaber problemer for virksomhederne.

49. Revisionsresultaterne viser, at medlemsstaterne ikke har kunnet nå frem til ensartede konklusioner om toldværdiafgørelser, der anvendes på identisk import foretaget af de samme virksomheder forskellige steder i toldunionen.

50. Som eksempel kan nævnes en større handelsvirksomhed, der siden 1992 havde forsøgt at få toldværdiafgørelser, der dækkede hele Fællesskabet. Kommissionen anbefalede virksomheden at indhente separate afgørelser i hver medlemsstat. Retten gennemgik de værdiansættelsesgrundlag, som var blevet anvendt i otte medlemsstater. Ingen af dem var helt ens, selv om forholdet mellem moderselskabet og dets europæiske distributører var ens i alle medlemsstater.

51. Som et andet eksempel kan nævnes en virksomhed, som havde aktiviteter i alle medlemsstater, og sagens gang gennem Toldværdiudvalget. I 1996 blev der på anmodning af toldunionens myndigheder udført en enkelt revision, hvor det skulle undersøges, om bestemmelserne om toldværdiansættelse blev anvendt korrekt. Denne sag førte til en debat om, hvorvidt det var muligt at indføre fælles eller multinational kontrol af andre ansøgervirksomheder, men den endte med, at medlemmerne af Toldværdiudvalget nøjedes med at drøfte påtænkte revisionsbesøg. I 1999 var virksomhedens særlige problem løst, men hver enkelt medlemsstat havde handlet uafhængigt af de andre medlemsstater.

52. Når en toldunion ikke har en enkelt øverste toldmyndighed, vil et af de problemer, der opstår, være, at toldværdiafgørelser ikke er bindende på fællesskabsplan. Medlemsstaterne bør som et skridt på vejen til udveksling og accept af bindende toldværdiafgørelser indføre ensartede arbejdsmetoder og anvende fælles revisionsstandarder. En grundig behandling af virksomheder med datterselskaber i flere medlemsstater forudsætter omfattende undersøgelser af regnskaber og produktionsbøger. Og i hvert fald i den indledende fase vil revisionsresultaterne kun kunne accepteres, hvis de er baseret på fælles aktioner og revisioner med deltagelse af alle parter. På langt sigt må løsningen for toldunionen være, at der indføres bindende toldværdiafgørelser, men det giver fællesskabslovgivningen endnu ikke hjemmel til.

53. På kort sigt mener Retten, at Fællesskabet - som er en toldunion - bør have et register over afgørelser, som vedrører individuelle virksomheder. Med en database med toldværdiafgørelser vedrørende hele Fællesskabet, og som dækker mindst de 50 største importører af toldpligtige varer til Fællesskabet, ville dette problem i hvert fald til dels være løst, og dermed ville man også til dels kunne sikre, at alle medlemsstater værdiansætter identiske indførsler, som foretages under samme omstændigheder, ens.

54. Det nuværende system er ineffektivt og sikrer ikke alle virksomheder lige vilkår. Større internationale virksomheder har udnyttet de muligheder, medlemsstaterne tilbyder, og flyttet deres importtransaktioner til de medlemsstater, der tilbyder de mest fordelagtige toldværdiansættelser. Dette er et eksempel på (som sagen nævnt under punkt 58) den effekt, det kan have på de inkasserede egne indtægter, at der ikke vedtages toldværdiafgørelser, der er bindende på fællesskabsplan.

Royalties og licensafgifter

55. Royalties og licensafgifter kan inkluderes i fakturaprisen for de indførte varer eller anføres separat på fakturaen som et tillæg til basisprisen. De kan også beregnes årligt som en procentdel af den samlede værdi af salget af de indførte varer. En stor del af de toldværdiafgørelser, der er omtalt ovenfor, omhandler royalties. Hele proceduren for ansættelse af den korrekte toldværdi for royalties og licensafgifter samt andre betalinger i forbindelse med indførte varer er kompleks(18). Lovgiver kan ikke holde trit med udviklingen, hvor virksomhederne finder smuthuller i lovgivningen og hele tiden ændrer handelspraksis og anvender nye finansieringsmodeller.

56. Toldmyndighederne kan kun få de nødvendige oplysninger til behandling af royalties ved at revidere importørernes underliggende regnskaber, og det gør de fleste toldmyndigheder også allerede. Dette arbejde kræver imidlertid ekspertviden og kendskab til bogførings-, regnskabs- og revisionsprincipper, og det ville være en hjælp, hvis:

a) medlemsstaternes toldmyndigheder tilskyndedes til at udveksle toldværdiafgørelser, og

b) der blev vedtaget et retsgrundlag for fælles multinationale revisioner.

57. Kommissionen har gjort en stor indsats for at få medlemsstaterne til at anvende bestemmelserne ens, men Retten fandt flere eksempler på, at bestemmelserne åbenbart anvendes forskelligt i medlemsstaterne. Med de mange forskellige kontrolmetoder, der anvendes inden for toldunionen, er det ikke overraskende.

58. I et tilfælde var toldmyndigheden i den medlemsstat, hvor virksomhedens hovedsæde var placeret, af den opfattelse, at tre forskellige former for transaktioner skulle tages i betragtning ved toldværdiansættelse. Alle tre var lovlige, og i visse tilfælde kunne royalties og andre betalinger inkluderes i toldværdiansættelsen. Hvis denne toldmyndigheds analyser er korrekte, er det meget sandsynligt, at toldværdien af virksomhedens import er ansat forkert i seks af de syv medlemsstater, der var omfattet af Rettens revision. I 1997 betalte den omtalte virksomhed mere end 43 millioner euro i told i disse syv medlemsstater. De forskellige nationale toldmyndigheder havde forhøjet værdiansættelsen for royalties med fra 0 % til 10 % af de importerede varers værdi.

59. Ingen af medlemsstaterne har forelagt denne sag for Toldværdiudvalget. På fællesskabsplan indtager Kommissionen i dag det standpunkt, at det normalt kun vil være muligt at opkræve told med tilbagevirkende kraft i de tilfælde, hvor myndighederne ikke har meddelt en afgørelse til virksomheden. Det er derfor sandsynligt, at det ikke er muligt at efteropkræve tolden, selv om der er truffet forkerte afgørelser.

60. I et andet tilfælde lod en virksomhed størstedelen af sin import til Fællesskabet gå gennem et distributionscenter i en medlemsstat. Toldmyndighederne i denne medlemsstat besluttede, at ingen af de royalties, som virksomheden havde betalt, var en del af toldværdien. I fem af de medlemsstater, importøren tidligere havde importeret varer til, havde toldmyndighederne opkrævet told af i det mindste en del af royaltybetalingerne og andre supplerende betalinger, som importøren havde foretaget.

61. I dette tilfælde havde nogle medlemsstater udvekslet informationer. Selv om det tages i betragtning, at medlemsstaterne anvendte forskellige løsninger, og at hele proceduren kom til at vare længere, havde medlemsstaternes myndigheder ganske klart haft vanskeligt ved at acceptere, at de centrale værdiansættelsesspørgsmål var de samme. Virksomheden betalte over 33 millioner euro i told i 1998. På trods af Kommissionens erklærede mål om, at virksomhederne i medlemsstaterne skal sikres lige vilkår (jf. punkt 20), har den ikke undersøgt omstændighederne ved værdiansættelsen af denne virksomheds import.

Bestemmelsen om successive salg(19)

62. Når varer er genstand for flere på hinanden følgende salgstransaktioner, kan et salg, der er gået forud for det sidste salg, være "transaktionsværdien" og lægges til grund ved toldværdiansættelsen. Salget forud for det sidste salg kan kun godkendes, hvis importøren kan dokumentere omstændighederne ved salget og fremlægge bevis for, at varerne på salgstidspunktet var bestemt til udførsel til Fællesskabet. Især multinationale importører anvender bestemmelsen om successive salg for at opnå lavere toldværdiansættelse af de indførte varer. Bestemmelsen er i overensstemmelse med de handelspolitiske retningslinjer, som Kommissionen har vedtaget i samråd med Rådet(20).

63. Kommissionen og medlemsstaternes toldmyndigheder har imidlertid bestræbt sig på at begrænse bestemmelsens effekt på værdiansættelsen af varer, fordi den medfører en nedgang i de egne indtægter.

64. Retten har ikke kunnet finde ud af, i hvor stort omfang importørerne bruger eller forsøger at bruge bestemmelsen om successive salg. En af grundene hertil er, at der - i modsætning til hvad der gør sig gældende med hensyn til andre toldbestemmelser - ikke findes et lovkrav om, at importøren først skal indhente tilladelse eller bevilling til at anvende bestemmelsen om successive salg. Imidlertid konstaterede Retten, at nogle toldmyndigheder i praksis kræver en form for forhåndsgodkendelse, selv om det ikke er et krav i fællesskabslovgivningen. Som ved andre aspekter af toldværdiansættelse konstaterede Retten, at det varierer fra medlemsstat til medlemsstat, i hvor stor udstrækning toldmyndighederne tillader, at bestemmelsen anvendes, eller rådfører sig med hinanden. Nogle importører anvender bestemmelsen om successive salg i en eller flere medlemsstater, men ikke i andre, og Retten har gjort Kommissionen opmærksom på typiske eksempler på uens behandling.

65. Udviklingen går i retning af mindre papirarbejde i toldklareringsfasen, og derfor er det efter Rettens opfattelse vigtigt, at der indføres en bestemmelse om, at anvendelse af bestemmelsen om successive salg skal godkendes på forhånd, og at medlemsstaternes myndigheder fører fortegnelser over virksomheder, der regelmæssigt gør brug af bestemmelsen eller har fået afslag på at anvende den. Med ajourførte fortegnelser af denne art ville medlemsstaternes toldmyndigheder kunne udveksle informationer.

Sammenhængen mellem interne afregningspriser og transaktionsværdier

66. Toldkodeksen indeholder bestemmelser om, at salgstransaktioner mellem indbyrdes afhængige selskaber (interne afregningspriser) skal tages i betragtning ved ansættelsen af toldværdien(21).

67. Interne afregningspriser, som kan godkendes som toldværdi i henhold til Toldkodeksen, godkendes ikke nødvendigvis af de nationale skatteforvaltninger som en værdi ved ansættelsen af selskabsskatten.

68. Retten har bemærket tilfælde, hvor toldmyndighederne og de myndigheder, der er ansvarlige for selskabsbeskatning, ikke er enige om ansættelsen af transaktionsværdier, især i forbindelse med multinationale selskaber etableret i Fjernøsten. For de nationale skatteforvaltninger er problemet her, at transaktionsværdien ansættes for højt for at undgå høj national beskatning af selskabers overskud, og for toldmyndighederne er problemet det stik modsatte, nemlig at transaktionsværdien ansættes for lavt med henblik på toldværdiansættelse.

69. Efter den nugældende fællesskabslovgivning behøver toldværdi og den nationale skatteværdi ikke være den samme. Toldværdien skal fastsættes på grundlag af kriterierne i Fællesskabets toldbestemmelser og ikke på grundlag af kriterier for skat af overskud.

70. Når priserne på de solgte varer er interne afregningspriser, er toldværdiansættelsen af varerne et væsentligt element i forbindelse med korrekt fastsættelse og inkassering af indtægter. Forudsætningen for en effektiv harmonisering af Fællesskabets importafgiftspolitik og medlemsstaternes selskabsbeskatning er, at kriterier og metoder, som hidtil har været meget forskellige, bringes på linje med hinanden.

Fabrikantgarantier

71. Fabrikanter giver ofte en produktgaranti. En sådan garanti betyder, at køberen vil få kompensation, hvis varerne senere viser sig ikke at være i overensstemmelse med salgsspecifikationerne. Fabrikantgarantier skal kompensere importøren for varer, som er defekte på grund af fabrikationsfejl. EF-toldkodeksen giver virksomhederne mulighed for at afvise varerne og for at få godtgjort tolden ved udførslen. Den giver også virksomhederne mulighed for midlertidigt at genudføre defekte varer i henhold til proceduren for passiv forædling og at genindføre varer toldfrit, hvis varerne er repareret vederlagsfrit. Toldkodeksen skelner mellem varer, som ikke svarer til betingelserne i kontrakten, og defekte varer(22).

72. Behandlingen af fabrikantgarantier på importerede biler er et typisk eksempel på et område, hvor medlemsstaternes toldmyndigheder fortolker fællesskabslovgivningen forskelligt.

73. I årsberetningen for regnskabsåret 1990(23) gjorde Retten Kommissionen opmærksom på de tyske toldmyndigheders praksis med at indrømme toldværdinedsættelser på import af motorkøretøjer mod, at reparationsudgifterne blev dækket af en garanti. Ifølge Retten var disse nedsættelser ikke i overensstemmelse med den på den tid gældende fællesskabslovgivning. Ti år senere indrømmer de tyske toldmyndigheder stadig lignende værdinedsættelser. Retten mener fortsat ikke, at denne procedure er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

74. Lignende forhold behandles forskelligt i andre medlemsstater. Toldmyndighederne i tre medlemsstater (Italien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige) har afvist tilsvarende ansøgninger fra importører af motorkøretøjer. Den kendsgerning, at medlemsstaternes toldmyndigheder behandler dette spørgsmål forskelligt, kan være en af årsagerne til fordrejningerne i samhandelen inden for Fællesskabet.

75. Dette forhold viser klart, at der ikke er tilstrækkelig indre sammenhæng inden for toldunionen, og det kan have medført tab af egne indtægter. Selv om forordningerne måtte blive ændret, er det et faktum, at der i mere end ti år har været anvendt rabatordninger, som Kommissionen aldrig har kritiseret.

Fragtomkostninger

76. WTO-aftalen om toldværdiansættelse giver medlemmerne mulighed for at træffe foranstaltninger til, at fragtomkostninger og de dermed forbundne omkostninger helt eller delvis indbefattes i eller ikke indbefattes i toldværdien(24). EU og flertallet af WTO-medlemmerne indbefatter fragtomkostninger frem til indførselshavnen eller -stedet. Omkostningerne ved fragt af de indførte varer frem til indførselsstedet i Fællesskabets toldområde er således et af de elementer, der lægges til den pris, som er betalt for varerne, og som er grundlaget for toldværdiansættelsen.

77. Ved transport ad luftvejen er det sammenlignet med vej- og søtransport mindre klart, hvornår grænsen til Unionen krydses. Kommissionen betragter grænsen som det punkt i luften, hvor en fællesskabsgrænse krydses, og den har beregnet, hvor stor en procentdel af luftfragtomkostningerne der skal indbefattes i toldværdien på ruter mellem cirka 230 lufthavne i tredjelande (eller grupper af lufthavne) og cirka 60 fællesskabslufthavne. Kommissionens liste dækker i alt omkring 14000 ruter(25). Der opstår problemer, fordi nogle ruter krydser områder i Fællesskabet, som ligger langt fra det europæiske kontinent. Varer, som for eksempel ankommer til Frankrig (Paris) fra Brasilien (São Paulo), betragtes som ankommet til Unionen, når flyet overflyver Azorerne.

78. Spørgsmålet er, hvor anvendelig Kommissionens beregning af luftfragt er - ikke kun fordi tallene er tilnærmede, men også fordi beregningen er så kompleks. Systemet giver omfattende administrativt arbejde og er for besværligt for mange importører. Det er Rettens opfattelse, at ikke alle fragtformer behandles på samme måde, og det er også et spørgsmål, om ikke værdiansættelsen af luftfragtomkostninger uberettiget reducerer de importafgifter, som tilfalder Fællesskabet.

Informationsudveksling mellem medlemsstaternes toldmyndigheder

79. I flere medlemsstater, hvor Retten foretog revision på stedet, var der tilsyneladende ikke meget samarbejde mellem de forskellige toldadministrationer i medlemsstaterne. Der var dog et par undtagelser, som er værd at nævne, bl.a. bilaterale samarbejdsaftaler (Spanien, Portugal) og spontane informationsudvekslinger om gennemførelse af virksomhedsrevisioner.

80. Mange af de oplysninger, toldmyndighederne skal bruge for at træffe afgørelse om toldværdiansættelse, skal de have fra virksomhederne. De oplysninger, som virksomhederne giver frivilligt, vil sandsynligvis kun være oplysninger, som er gunstige for dem selv, og derfor er det vigtigt, at toldmyndighederne udveksler informationer om virksomheder, der har aktiviteter i flere medlemsstater.

81. Et af de områder, der endnu ikke er taget ordentligt fat på, er den situation, hvor en importør er etableret i én medlemsstat, men lader varer overgå til fri omsætning i anden medlemsstat. Importøren undgår at etablere et kontor i indførselshavnen ved at benytte en fiskal repræsentant med beføjelser til at udarbejde tolddeklarationen. Enhver form for kontrol og revision skal imidlertid udføres af toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor importøren er etableret. Retten konstaterede kun få eksempler på, at medlemsstaternes toldmyndigheder gør noget ved sådanne sager, selv om der i nogle tilfælde er oplysninger tilgængelige. For eksempel konstaterede toldmyndighederne i to medlemsstater på grundlag af analyser af toldværdiangivelser, at et stort antal angivelser var indgivet af virksomheder, som var etableret i andre medlemsstater (Belgien, Luxembourg). Sådanne grundlæggende oplysninger var ikke blevet videregivet til de medlemsstater, hvor importørerne var etableret, med undtagelse af et par få tilfælde, hvor der forelå uregelmæssigheder.

82. Under revisionen i Danmark undersøgte Retten en sag, som er et eksempel på informationsudveksling om fiskale repræsentanter. Sagen involverede en fiskal repræsentant, som repræsenterede 63 forskellige virksomheder. Sagen startede som en ren rutineundersøgelse, der involverede to andre medlemsstater, og endte med at involvere ti medlemsstater. Selv om denne sag endnu ikke er afsluttet, anslår de danske toldmyndigheder, at der skal efterbetales mellem 2,5 og 3 millioner euro i told.

KONKLUSION

83. Det fremgår af Rettens revision, at medlemsstaterne har problemer med at følge de samme procedurer ved toldværdiansættelse, og at Kommissionen har problemer med at føre tilsyn med og kontrollere alle medlemsstaternes toldmyndigheder, som tilsammen udgør toldunionen.

84. Hvis Kommissionen skal sikre lige betingelser for samhandelen i medlemsstaterne, skal der gøres en ekstra indsats. Til dags dato er der ikke gjort nok på området toldværdiansættelse, hvilket revisionsresultaterne viser - det gælder især toldbehandlingen af virksomheder med aktiviteter i mere end en medlemsstat. Der er endnu ikke gennemført en sådan harmonisering af toldværdiansættelsespolitikken i Fællesskabet, som var sigtet med oprettelsen af toldunionen.

85. Kommissionen bør varetage en egentlig kontrolfunktion. Den betragter det som sin rolle via kontrol på stedet at medvirke til, at virksomhederne behandles lige inden for Fællesskabet. Efter Rettens opfattelse bør Kommissionen styrke dette aspekt af kontrolfunktionen. Det er ikke længere holdbart, at Kommissionen bruger Toldværdiudvalget som sit væsentligste tilsynsinstrument (jf. punkt 16-29).

86. Kommissionen og medlemsstaterne bør vedtage lovgivning og administrative bestemmelser, der retter op på en række svagheder, såsom

- at der ikke findes standarder for fælles kontrol og arbejdsmetoder (jf. punkt 30-37)

- at virksomheder, der har aktiviteter i flere medlemsstater, ikke behandles lige (jf. punkt 55-61)

- at der ikke findes en fællesskabslovgivning om vedtagelse af toldværdiafgørelser, der er gældende i hele Fællesskabet (jf. punkt 48-52)

- at der ikke findes en database over bindende toldværdiafgørelser (jf. punkt 53)

- at der ikke findes en bestemmelse om, at anvendelse af bestemmelsen om "successive salg" skal godkendes på forhånd, og at der ikke føres fortegnelser over virksomheder, som bruger denne bestemmelse (jf. punkt 62-65).

87. Kommissionen bør hurtigst muligt tage skridt til at få løst problemet med fabrikantgarantierne (jf. punkt 71-75).

88. Toldbehandlingen af luftfragtomkostninger bør tages op til fornyet overvejelse (jf. punkt 76-78).

89. Kommissionen og medlemsstaterne bør tilskynde toldadministrationerne til at udveksle informationer om toldværdiansættelse i større udstrækning end hidtil (jf. punkt 79-82).

90. I denne beretning påpeger Retten også, at når der er tale om interne afregningspriser, kan den transaktionsværdi, der lægges til grund for toldværdiansættelsen, være en anden end den transaktionsværdi, som anvendes ved beregningen af nationale skatter og afgifter (jf. punkt 66-70).

91. Som en sidste konklusion understreger Retten, at Fællesskabet kun kan fungere som en egentlig toldunion, hvis medlemsstaternes toldmyndigheder toldbehandler importerede varer ens.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 14. december 2000.

På Revisionsrettens vegne

Jan O. Karlsson

Formand

(1) Angående uregelmæssigheder har Kommissionen udgivet en rapport om de af medlemsstaterne indsendte meddelelser om kontrolarbejdet (KOM(2000) 107 af 29.2.2000). Ifølge rapporten androg det samlede antal tolduregelmæssigheder i forbindelse med varers overgang til fri omsætning, konstateret i Den Europæiske Union i 1998, 306860262 euro, hvoraf 52682753 euro vedrørte uregelmæssigheder med hensyn til værdiansættelse, 28265530 euro vedrørte manglende angivelse, 64327823 euro vedrørte forkert tarifering, 29774574 euro vedrørte oprindelse, 1412380 euro vedrørte mængde, og 130397205 euro vedrørte ikke nærmere beskrevne uregelmæssigheder.

(2) Rådets afgørelse 80/271/EØF af 10. december 1979 om indgåelse af de multilaterale aftaler, der er resultatet af handelsforhandlingerne 1973-1979, EFT L 71 af 17.3.1980, s. 1.

(3) Henholdsvis Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1, og Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, EFT L 253 af 11.10.1993, s. 1.

(4) Artikel 18 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000, EFT L 130 af 31.5.2000.

(5) Artikel 246 og 247, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 og forretningsordenen, dokument XXI/2011/94 vedtaget den 7. april 1997.

(6) XXI/1229/96 - Toldværdikompendium udarbejdet af Toldkodeksudvalget - Toldværdigruppen.

(7) Artikel 8 i afgørelse 94/728/EF og artikel 18 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000.

(8) Bilag 23 til og artikel 181 a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993.

(9) Tendensen har været meget stigende siden Rettens revision af efterkontrol efter import i almindelighed, jf. Revisionsrettens årsberetning om regnskabsåret 1993, punkt 1.3-1.38, EFT C 327 af 24.11.1994.

(10) EFT L 13 af 19.1.2000.

(11) EFT L 206 af 23.7.1998, s. 43.

(12) På Mattheus-seminaret om toldværdiansættelse i juli 1998 i Madrid konkluderede man om fælles revisionsstandarder, at en bestemt kontrolmetode, som en medlemsstat redegjorde for, kunne anvendes som basis for alle medlemsstater. Indtil nu er der imidlertid ikke fulgt op herpå.

(13) Artikel 32 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92.

(14) WCO Compendium of customs valuation instruments (Advisory Opinions, Commentaries, Explanatory notes and Case Studies).

(15) Toldværdikompendium.

(16) EFT L 127 af 5.12.1972.

(17) Rådets forordning (EØF) nr. 338/75 af 10. februar 1975, EFT L 39 af 13.2.1975, s. 5, om ændring af forordning (EØF) nr. 803/68 (den tidligere basistekst om toldværdiansættelser), EFT L 148 af 28.6.1968, s. 6.

(18) Artikel 32, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992, artikel 157-162 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 og konklusion nr. 24 i Compendium of Customs Valuations Texts.

(19) Artikel 147 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93.

(20) Udvalget, som arbejder under Rådet i henhold til artikel 133 i EF-traktaten.

(21) Artikel 29, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992.

(22) Artikel 155 og 238 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 og kommissionsdokument XXI/1038/97.

(23) Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1990, punkt 2.52(a), EFT C 324 af 13.12.1991.

(24) Artikel 8, stk. 2, i Den Almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel 1994.

(25) Bilag 25 til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93.

Kommissionens svar

RESUMÉ

Selvom formålet med proceduren til ansættelse af toldværdi er at sikre, at importerede varer værdiansættes på et retfærdigt, ensartet og neutralt grundlag, lægger de regler, der blev vedtaget i 1980, øget vægt på handelspolitiske overvejelser.

Princippet om, at Fællesskabet skal fungere som en egentlig toldunion med ensartet behandling af indførte varer, kan kun nås fuldt ud, hvis toldunionen agerer på grundlag af en enkelt toldadministration, hvilket ikke er tilfældet.

Kommissionen er enig i, at den uensartede toldbehandling vil være skadelig for Det Europæiske Fællesskabs finansielle interesser i de tilfælde, hvor en toldmyndighed afviger fra etableret praksis eller standardfortolkninger med hensyn til gældende regler.

For den lovgivning og de administrative bestemmelser, som Revisionsretten mener skal indføres:

- Inden for rammerne af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 210/97/EF støtter og tilskynder Kommissionen med de midler, den har til rådighed, til udvikling af standarder for fælles kontrol og arbejdsmetoder.

- Toldkodeksudvalget i Kommissionen vil med udgangspunkt i sin retlige og administrative virksomhed forsøge at løse problemet med uensartet behandling af virksomheder, der har aktiviteter i flere medlemsstater, hvor det er behørigt påvist, at der er et problem.

- Kommissionen er af den opfattelse, at hvis der skal kunne vedtages afgørelser, "der er gældende i hele Fællesskabet" i individuelle sager, sker det bedst ved, at alle berørte nationale myndigheder bliver enige om, hvordan den pågældende sag skal behandles.

- Kommissionen kan ikke se, at en "database over bindende toldværdiafgørelser" skulle kunne bibringe en væsentlig merværdi til arbejdet i Toldkodeksudvalget. Endvidere ville oprettelse, vedligeholdelse og drift af en sådan database overstige Kommissionens ressourcer.

Hvad angår den rolle, som Toldkodeksudvalget kan spille for at sikre lige behandling af virksomhederne, er Kommissionen af den opfattelse, at udvalget med de begrænsninger, det har, kan gøre og gør et værdifuldt arbejde, for at toldværdiansættelsesreglerne anvendes konsekvent.

Kommissionen anvender et stort opbud af værktøjer til at overvåge, at fællesskabsreglerne anvendes ens, og bidrager dermed til ligebehandling af virksomhederne. Blandt disse værktøjer er kontrolbesøg på stedet. Men med de begrænsede ressourcer og de mange mulige problemområder benytter Kommissionen sig af risikoanalyseteknikker til at fordele sine ressourcer på de områder, der anses for at udgøre den største risiko for egne indtægter. Toldværdiansættelsen vil fortsat være omfattet af denne proces. I løbet af de seneste år er værdiansættelse blevet behandlet i ca. 1/4 af Kommissionens tilsynsrapporter.

Kommissionen vil fortsat sørge for at udveksle oplysninger med medlemsstaterne og opfordre medlemsstaterne hertil indbyrdes.

INDLEDNING

1.- 2. Kommissionen er enig med Revisionsretten i, at der til tider kan opstå problemer, når der skal vælges et kriterium for god administrativ praksis eller præcis fortolkning. Det ser derfor ikke ud til, at der generelt kan udledes en negativ finansiel effekt som følge af uens anvendelse af sådanne regler. Hvis forskellige toldadministrationer med andre ord ikke anvender reglerne ens, er det ikke nødvendigvis den toldværdiansættelse, der giver anledning til det højeste toldbeløb, der skal betragtes som den korrekte.

For Kommissionen omfatter ordet uregelmæssighed også begrebet svig.

5. Toldværdiansættelsen i Fællesskabet er faktisk det område, som Fællesskabets Toldkodeksudvalg beskæftiger sig mest med. Koordineringen af de i WTO og WCO behandlede spørgsmål om toldværdiansættelse falder også under udvalgets ansvar.

6. Til forklaring af toldværdiansættelsessystemet kræves der en yderligere uddybning. Det grundlæggende begreb "den indførte vares faktiske værdi" findes således i artikel VII i GATT (1947 og 1994). Fællesskabslovgivningen var indtil 1980 baseret på "Bruxelles-definitionen" fra 1950(1), hvor begrebet "faktisk værdi" var defineret som den "normale pris" for den indførte vare.

Med den i punkt 4 nævnte GATT-aftale udskiftedes denne definition med begrebet "transaktionsværdi", hvormed der blev indført en større ændring i den bagvedliggende filosofi, idet handelspolitiske overvejelser (herunder handelsfremmende foranstaltninger) fik en langt mere dominerende rolle.

Det er ikke overraskende, at det metodeskift, som fandt sted under GATT-aftalen, også har haft en indvirkning på det administrative område. Indførelsen af kriteriet "transaktionsværdi" fik sandsynligvis den ønskede virkning, nemlig at ændre "magtbalancen" mellem virksomhederne og toldadministrationerne på dette område. Det er i princippet ikke længere klarereren, der skal bevise, at den pris, der betales, er i overensstemmelse med begrebet en "normal pris", men den pris, som klarereren anfører, er i princippet den korrekte pris, medmindre toldvæsenet gør indsigelse.

Sådanne grundlæggende overvejelser må der også tages hensyn til, når der skal drøftes spørgsmål om toldværdiansættelse generelt.

8. Kommissionen er enig i Revisionsrettens synspunkter. Hvis bestemmelserne ikke anvendes konsekvent, kan det naturligvis give anledning til bekymring, men kun hvis det fører til betydelig konkurrenceforvridning, eller det har en finansiel effekt.

FORSKRIFTSMÆSSIG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSBESTEMMELSERNE OM TOLDVÆRDIANSÆTTELSE

Kommissionens rolle

19. Under den nuværende fællesskabslovgivning, ifølge hvilken kontrollen er transaktionsbaseret, kan Kommissionen ikke i alle tilfælde sikre sig, at beløbet for fastlagt told (egne indtægter) er rigtigt. På trods af det enorme antal tilgrundliggende transaktioner og det begrænsede antal tilsyn kan Kommissionen ved hjælp af systembaseret kontrol dog give et rimeligt overblik over situationen i medlemsstaterne hvad angår anvendelsen af fællesskabslovgivningen.

Toldkodeksudvalgets arbejde (Toldværdigruppen)

23.- 26. Eftersom det, som Revisionsretten påpeger (punkt 30), er medlemsstaternes toldadministrationer, der tager sig af og er ansvarlige for, at bestemmelserne om værdiansættelse anvendes i individuelle sager, er det Kommissionens rolle at begrænse omfanget af divergerende eller ukorrekt anvendelse og sørge for, at der vedtages fælles regler eller retningslinjer i Toldkodeksudvalget.

Denne politik bliver imidlertid ikke lettere af, at de grundlæggende regler for værdiansættelse er så specielle. Disse regler er i vid udstrækning baseret på enkle, men upræcise begreber, som lovgiverne i WTO har forsøgt at gøre mere klare ved at indføre en række underbegreber, uden at det dog reelt er lykkedes at indsnævre toldmyndighedernes vurderingsmargen markant.

Et eksempel herpå er den regel, der siger, at når transaktionsværdien fastsættes mellem parter, der er indbyrdes afhængige, skal den kunne "godtages". Det er tilfældet, når afhængighedsforholdet ikke har haft indflydelse på prisen. Ifølge de forklarende bemærkninger i GATT-aftalen - artikel 141 i GB-TK henviser til bilag 23 i forordningen - er der ikke en sådan indflydelse, f.eks. "hvis prisen er blevet fastsat på en måde, der er i overensstemmelse med normal prisfastsættelsespraksis i den pågældende erhvervsgren", eller hvis den ud over omkostningerne omfatter "en fortjeneste, som er repræsentativ for firmaets hele fortjeneste" (Fortolkende bemærkninger, punkt 3 til artikel 29, stk. 2).

Klarereren kan for sin del godtgøre, at "transaktions" -værdien ligger meget nær andre referenceværdier. For at det kan være tilfældet, skal "forskellige faktorer" tages i betragtning ifølge punkt 4 i de fortolkende bemærkninger til artikel 29, stk. 2. Heri konkluderes det, at: "Da disse faktorer kan variere fra det ene tilfælde til det andet, vil det være umuligt i alle tilfælde at anvende en ensartet normsom f.eks. en fast procentdel. For eksempel vil det... kunne vise sig, at en lille værdiforskel kan være uantagelig i et tilfælde, der vedrører en bestemt varetype, medens en betydelig forskel kan være antagelig i et tilfælde, der vedrører en anden varetype".

Da det er begrænset, hvilken rettesnor sådanne regler kan give i "grænsesituationer", er det den myndighed, som har kompetence til at afgøre sådanne tilfælde, der har det fulde ansvar for fortolkning heraf i individuelle sager. De kompetente toldmyndigheder kan selv inden for en enkelt medlemsstat vurdere samme sag forskelligt. For at opnå en fuldstændig ens anvendelse må man enten give en enkelt myndighed kompetence til at træffe afgørelsen, eller hvis forskellige myndigheder skal træffe afgørelse, sørge for, at der er en fælles metode, som alle skal benytte.

Herudfra kan der drages den konklusion, at eftersom det er medlemsstaternes toldadministrationer, der skal forvalte de individuelle sager, har Toldkodeksudvalget ikke den rette struktur til at forvalte for hele Fællesskabet. Udvalget kan kun være et forum, hvor medlemsstaterne kan fastlægge fælles metoder til behandling af en række spørgsmål, og det under vanskelige betingelser, som Revisionsretten allerede har påvist.

Kommissionen bemærker endvidere, at det ved tilsynet med traditionelle egne indtægter også skal kontrolleres, at identiske problemer behandles ens af medlemsstaterne, som det fremgår af nugældende fællesskabslovgivning.

27. I dette tilfælde foretog udvalget en omfattende gennemgang af den eksisterende ordning, som omfatter en og samme værdiansættelse i hele Fællesskabet for virksomheden, sådan som udvalget havde koordineret det. Som et særskilt anliggende besluttede nogle administrationer at foretage deres egne undersøgelser på nationalt plan for at sikre, at de egne indtægter blev beskyttet. De nationale myndigheder havde vanskeligheder med at indhente informationer og revisionsdata og nå frem til en konklusion af disse undersøgelser, og delegationerne i udvalget måtte flere gange udskyde vedtagelsen af en ændret værdiansættelse. Man nåede frem til et ændret værdiansættelsesgrundlag ved udgangen af 1998, men det blev appelleret af selskabet. En ny ordning, der blev anvendt med tilbagevirkende kraft (fra 1997), blev efterfølgende endelig vedtaget i 1999 på grundlag af et forslag fra Kommissionen.

Med hensyn til inkassering af egne indtægter følger Kommissionen det af Revisionsretten nævnte forhold op og vil i givet fald pålægge morarenter.

28. Forsøg med at gøre medlemsstaterne ansvarlige er allerede blevet afprøvet af Toldkodeksudvalget i indeværende undersøgelses- og kontrolperiode i forbindelse med de særlige sager, som er anført af Revisionsretten (se punkt 58-61), men resultaterne kan naturligvis ikke gøres bindende for andre administrationer. Erfaringen har imidlertid vist, at administrationerne ofte er tilbageholdende med at afgive deres selvstændighed og dækker sig bag hensyn til beskyttelse af forretningshemmeligheder og mangel på retsligt grundlag. Ansvarliggørelse er dog kun en løsning på et meget selektivt grundlag. Erfaringen viser, at dynamikken og fordelene herved let forsvinder, hvis den ansvarlige administrations foranstaltning bliver appelleret.

29. Ifølge toldkodeksens bestemmelser om Toldværdigruppen har Kommissionen ingen beføjelser til at bede medlemsstaternes administrationer om at aflægge regnskab for den behandling, der anvendes over for en given virksomhed i hver af disse medlemsstater. Toldkodeksudvalget prøver på at fastsætte regler, retningslinjer eller andre konklusioner, sædvanligvis uden at undersøge individuelle sager.

Generelle kontrolprocedurer anvendt af nationale toldmyndigheder

31. Artikel 181a i GB-TK, der har været gældende siden 1995, blev indført efter en aftale, der blev indgået på GATT-niveau under Uruguay-runden, for at der kunne tages hensyn til udviklingslandenes bekymringer. Medlemsstaternes administrationer er ikke altid fuldstændig enige om, hvilken handelsfremmende foranstaltning der er passende.

34.- 35. På seminarer får de nationale embedsmænd og ansatte i Kommissionen lejlighed til at lære af hinanden. Selvom medlemsstaterne har enekompetence til at vedtage eller ændre deres arbejdsmetoder, har Toldkodeksudvalget på tidligere møder foreslået at disse seminarer følges op.

36.- 37. Efterkontrol efter import varetaget af medlemsstaterne er den bedste måde at kontrollere toldværdiansættelsen på. Der bliver ikke nødvendigvis større overensstemmelse ved, at toldmyndighederne accepterer hinandens afgørelser. Det kræver snarere, at nogle af afgørelserne ikke accepteres i første omgang, mens andre fortjener at få større udbredelse. Det at en afgørelse er blevet vedtaget først, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til, at andre beslutningstagere tilslutter sig den.

I toldprogrammet 2002 (Tilsyn og Projektgrupper) fortsætter Kommissionen med at samle de relevante funktionelle ressourcer i medlemsstaternes administrationer for at finde, fastlægge og udvikle de bedste arbejdsmetoder og bedste praksis.

SÆRLIGE ASPEKTER VED ANVENDELSEN AF FÆLLESSKABETS LOVGIVNING OM TOLDVÆRDIANSÆTTELSE

Toldværdiafgørelser

De internationale organisationers og Kommissionens rolle

41.- 43. Kommissionen har allerede i de tilfælde, hvor virksomhederne havde anmodet derom, sørget for at fremme og lette vedtagelsen af administrative ordninger om fælles behandling af specifikke spørgsmål om toldværdiansættelse.

Medlemsstaternes administrationer er dog ansvarlige for, at toldværdiansættelsesreglerne anvendes i individuelle sager.

Eftersom der ikke er et hierarkisk forhold mellem medlemsstaternes toldadministrationer, er det ikke muligt at tvinge dem til at følge hinandens udtalelser eller afgørelser.

Toldværdiafgørelser vedtaget af medlemsstaternes myndigheder

44.- 47. Når det drejer sig om forholdet mellem toldadministration og virksomhed, anerkender kodeksen afgørelser, som består i at underrette om størrelsen af det afgiftsbeløb, der er blevet bogført (artikel 221, stk. 1), i forbindelse med den normale overgang til fri omsætning. Toldværdien er en af de faktorer, der bestemmer afgiftsbeløbet. Om værdiansættelsesfaktoren i sig selv kan gøres til genstand for en særskilt afgørelse, er et spørgsmål om administrativ praksis i medlemsstaterne.

Hvis virksomhederne ønsker at få spørgsmål om toldværdiansættelse retssikret, kan det ske i form af "afgørelser", skriftlig underretning, revisionsrapporter, erklæringer eller lignende akter, der er administrativt bindende. Sådanne bindende foranstaltninger kan imidlertid have en effekt på Fællesskabets finansielle interesser. I henhold til princippet om berettiget forventning kan det endog under visse omstændigheder være nødvendigt at tolerere en administrativ praksis, som ikke er i overensstemmelse med korrekt anvendelse af reglerne. I punkt 58 har Revisionsretten påpeget en sådan situation. Hvordan en administrativ praksis af bindende art er udformet har ingen større betydning. For at opnå en ensartet anvendelse af toldværdiansættelsesreglerne i forskellige medlemsstater er det vigtigt, når der er tale om en tilsvarende individuel sag, at vurderingsmargenerne i de gældende regler alle fortolkes ens.

Toldværdiafgørelsernes begrænsninger

48. Med undtagelse af de få sager, hvor Kommissionen eksplicit er blevet anmodet om at finde frem til en administrativ ordning af den slags, der omtales i punkt 27, har Kommissionen ikke noget klart bevis på, at virksomhederne er særligt interesserede i sådanne "bindende afgørelser".

Med en bindende virkning er det ikke nødvendigvis sådan, at det er den korrekte fortolkning af reglerne, der vil blive anvendt i hele Fællesskabet; i tilfælde af en ukorrekt "afgørelse" ville der nemlig være en negativ multiplikatoreffekt for en korrekt fortolkning. Generelt set skulle legitimiteten i andre medlemsstater af en bindende afgørelse være resultatet af den gensidige tiltro til, at en "afgørelse" er baseret på en i forvejen godkendt fælles metode. Men når først medlemsstaternes administrationer når frem til en sådan metode, kan man sige, at spørgsmålet om en "bindende afgørelse" bliver overflødigt.

50. Kommissionen anbefalede, at der blev indhentet separate værdiansættelser i en sag, hvor der blev spurgt om, hvorvidt salg mellem et amerikansk selskab og dets schweiziske datterselskab kunne godtages som grundlag for fastsættelse af toldværdien. Kommissionen mente på det tidspunkt, at det var nødvendigt med en revision af bestemmelserne om "successive salg" (debatten startede faktisk først et år senere), og at en vedtagelse på fællesskabsplan i dette tilfælde ville foregribe resultatet af revisionen (se også punkt 62-64).

51.- 52. Enkeltrevisioner, hvor alle eller flere af medlemsstaternes administrationer deltager, er altid blevet forelagt delegationerne i Toldkodeksudvalget som en ideel løsning. Kommissionen er enig i det synspunkt (52), at revisionsresultaterne kun vil kunne accepteres, hvis de er baseret på fælles aktioner og revisioner med deltagelse af alle parter. Udveksling af kontrolprogrammer mellem medlemsstaterne blev af Kommissionen foreslået som et indledende skridt i denne retning. Hvis resultaterne af en revision kunne accepteres uden deltagelse i selve revisionen, ville det betyde et stort skridt i retning af resultatdeling, som mere eller mindre i sin virkning ville svare til, hvad Revisionsretten omtaler som "bindende afgørelser".

53.- 54. Efter Kommissionens opfattelse er problemet ikke først og fremmest mangel på information.

For at sikre, at reglerne altid anvendes ens i forskellige medlemsstater, må spørgsmål om værdiansættelse undersøges samlet, og der må indføres konsekvente metoder i de administrationer, der er berørt af de individuelle vigtige sager. Toldkodeksudvalget er et forum, der kan foreslå løsninger, når vigtige sager indbringes herfor. Der er imidlertid et kvantitativt problem. Man må huske på, at hver enkelt af de 50 største importører pr. medlemsstat af toldpligtige varer kan have en bred vifte af varer, der henhører under forskellige handelsordninger. Den sag, der omhandles i punkt 27, viser, hvor forskelligartede omstændighederne kan være. I dette tilfælde indfører de nationale datterselskaber produkter under fire forskellige typer af mulige handelsordninger i nogle af medlemsstaterne, mens de respektive datterselskaber i andre kun indførte færdigvarer med en mere begrænset række af muligheder.

En ensartet anvendelse af værdiansættelsesregler i individuelle sager er kun mulig, hvis afgørelserne støttes af de administrationer, der er involveret, og som skal nå til enighed indbyrdes. Toldkodeksudvalget kan inden for de begrænsninger, der er sat for dets beføjelser, yde et værdifuldt bidrag hertil.

I forbindelse med udvalgets arbejde ville en omfattende database med toldværdiafgørelser ikke være til stor nytte, og oprettelsen heraf og den løbende opdatering som følge af de hurtigt skiftende forhold inden for handel ville overstige Kommissionens ressourcer.

Royalties og licensafgifter

55. De vanskeligheder, som Revisionsretten nævner, lovgiverne har med at holde trit med udviklingen, hvor virksomhederne hele tiden ændrer handelspraksis under vejledning af finansielle konsulenter, bekræftes af Kommissionen.

56. Hvad angår fælles multinationale revisioner giver nogle af medlemsstaterne udtryk for et vist forbehold med hensyn til fortrolighed og beskyttelse af forretningshemmeligheder, og der må ifølge dem indføres et retsgrundlag herfor i EF-lovgivningen. Ifølge Kommissionen er traktatens artikel 10 et tilstrækkeligt retsgrundlag.

57. Kommissionen bestræber sig på at bestå de nationale administrationer med at få indført en passende infrastruktur til ensartet anvendelse af fællesskabsregler for at undgå systemfejl. Selv den bedste infrastruktur kan dog ikke forhindre isolerede fejl i at forekomme.

58.- 59. Kommissionen fik først indblik i denne situation i foråret 2000. Oplysningen blev sendt til administrationerne, og der blev givet en foreløbig orientering i maj 2000 med henblik på at sikre ens anvendelse i Fællesskabet. Drøftelserne vil fortsætte på grundlag af en mere detaljeret rapport, som fremlægges af en af medlemsstaterne.

60.- 61. Forskellene i vurderingen i dette tilfælde er mindre end i det under punkt 58 omtalte tilfælde. Kommissionen blev først underrettet om sagen gennem Revisionsrettens undersøgelser og bemærkede da, at praksis i en af medlemsstaterne ikke var i overensstemmelse med den almindelige fremgangsmåde. Den pågældende medlemsstat blev opfordret til at begrunde sin fremgangsmåde, og Kommissionen modtog for nylig en rapport, som vil blive behandlet i Toldkodeksudvalget.

Bestemmelsen om successive salg

62.- 64. Successive salg er dækket af de almindelige bestemmelser i værdiansættelsesaftalen: "den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til indførselslandet". I 1994 fandt der en vigtig politisk debat sted på Kommissionens foranledning. Som et resultat af denne debat blev artikel 147 i GB-TK ændret. Ud fra den tekst, der blev vedtaget i 1995, skal den importør, der benytter sig af et salg, der er gået forud for sidste salg, kunne dokumentere, at det pågældende salg fandt sted med henblik på varernes udførsel til Fællesskabets toldområde.

Revisionsretten mener, at denne bestemmelse om bevisbyrde ikke er tilstrækkelig, og foreslår, at anvendelse af bestemmelsen om successive salg skal godkendes på forhånd. Under gældende toldlovgivning er Kommissionen ikke klar over, om et sådant krav kan blive pålagt i en lignende situation. Under alle omstændigheder vil det ifølge bestemmelserne i værdiansættelsesaftalen ikke være berettiget at udskille "salg forud for det sidste salg" på denne måde.

Det er ikke Kommissionens opfattelse, at toldmyndighederne i nogle af medlemsstaterne "kræver" en sådan forhåndsgodkendelse.

I praksis kan det forklares ved, at importøren er interesseret i at være sikret juridisk, fordi han ellers løber den risiko, at en angivet pris bliver forkastet som en transaktionsværdi for hele referenceperioden. For at undgå senere overraskelser af den art foretrækker virksomhederne i visse tilfælde at indhente oplysninger (afgørelser) fra toldadministrationen for at få at vide, om den pris, der er fastsat i en tidligere salgskontrakt, vil blive accepteret. Lignende usikkerhed kan også opstå i forbindelse med toldpræferencer, men det berettiger ikke til, at der indføres forudgående tilladelse for at få tildelt den pågældende præference.

Sammenhængen mellem interne afregningspriser og transaktionsværdier

66.- 70. Det generelle problem med at fastlægge pålidelige kriterier for interne afregningspriser er allerede anført under punkt 26. Problemet med interne afregningspriser i forbindelse med toldværdiansættelse kan være, at de indførte varer systematisk undervurderes. Virksomheder, der ser en interesse i en sådan strategi, må samtidig acceptere de mulige negative konsekvenser, hvis dette fører til højere direkte beskatning af selskabets overskud. Der kan også være tale om den omvendte strategi, nemlig at øge varernes værdi for at begrænse virkningerne af den direkte beskatning. Dette ville imidlertid falde uden for anvendelsesområdet for værdiansættelsesreglerne for salgstransaktioner mellem indbyrdes afhængige personer, som er behandlet i artikel 29, stk. 2, i TK. I den forbindelse er "overvurdering" ikke et toldværdiansættelsesproblem, som det allerede fremgår af Domstolens dom i sag 65/79 (dom af 24.4.1980), ifølge hvilken fastsættelsen af toldværdien i overensstemmelse med Fællesskabets lov om toldværdiansættelse ikke kan "forpligte medlemsstaternes afgifts- og finansmyndigheder til at anerkende denne værdi til andre formål end anvendelsen af den fælles toldtarif".

Fabrikantgarantier

71.- 75. Kommissionen har fulgt spørgsmålet op, men har dog haft vanskeligheder med at komme frem til et klart standpunkt, da værdiansættelsesreglerne ikke indeholder holdbare argumenter, heller ikke i form af afgørelser eller principafgørelser på internationalt plan. Med kodificeringen af toldlovgivningen kunne Kommissionen placere spørgsmålet i en bredere kontekst og opgive den rent sektorspecifikke værdiansættelsesmetode. Herefter anser Kommissionen den pågældende praksis for at være i overensstemmelse med Fællesskabets toldlovgivning.

Fællesskabets holdning til reparation under garanti er for så vidt angår de toldmæssige aspekter fastlagt i selve toldkodeksen i artikel 152. Ifølge denne artikel kan garantiforpligtelser ligge til grund for reparation af varer, der er foretaget vederlagsfrit uden forFællesskabet, uden at der pålægges importafgifter ved genindførsel.

Hvis der skal være konsistens i retsordenen, vil det være fuldstændigt i modstrid med dette, hvis toldværdiansættelsesreglerne skulle straffe de samme økonomiske transaktioner, når de finder sted inden forFællesskabet uden afgiftsfritagelse. Denne betragtning støtter yderligere det synspunkt, at i kontrakter omfatter den angivne værdi for de oprindeligt indførte varer, hvis den ellers bliver accepteret også potentielle udgifter til forarbejdninger, som kan foretages i importlandet under garantiforpligtelsen. I den forbindelse kan de påløbne reparationsudgifter give anledning til en regulering af den angivne værdi med godtgørelse af told til følge.

Ud fra den betragtning at spørgsmålet om lovgyldighed således er blevet besvaret, har Kommissionen siden 1997 forsøgt at bringe forskellig praksis i Fællesskabet på linje med hinanden ved hjælp af gennemførelsesbestemmelser. Da der ikke var et kvalificeret flertal i Toldkodeksudvalget for en retsakt, der kan stadfæste ovenfor beskrevne holdning, blev der indledt en casestudy, som nu er ved at være afsluttet.

Fragtomkostninger

76.- 78. På grund af forskellen i den måde, hvorpå fragtomkostninger til vands og i luften behandles, rejser der sig formelt et spørgsmål om ligebehandling. Toldværdien af varer, der transporteres fra New York til Hamburg ad søvejen, indbefatter alle fragtomkostninger, medens varer, der transporteres mellem samme steder ad luftvejen, kun indbefatter en del af fragtomkostningerne (sat til 68 % af omkostningerne). Disse procentdele er fastsat ud fra længe etableret praksis, idet den direkte flyveforbindelse i det enkelte tilfælde lægges til grund, medmindre Fællesskabets grænse ved en anden flyveforbindelse overflyves på et sted, der ligger nærmere afgangslufthavnen(2). Inden Portugals tiltrædelse af Fællesskabet var procentdelen på ovennævnte rute sat til 80 %.

Det kan fremføres, at der er en formel forskelsbehandling mellem de to transportformer, men det er sandsynligvis lige så rigtigt, at de samlede fragtomkostninger af f.eks. en bil ad søvejen mellem New York og Hamburg stadig er meget lavere end 68 % af de omkostninger, der ville blive pålagt for samme vare i tilfælde af lufttransport.

Kommissionen kan ikke se, hvordan denne situation kan ændres uden enten at komme i konflikt med toldværdiansættelsesaftalen eller gøre systemet mere kompleks, end det er i dag.

Informationsudveksling mellem medlemsstaternes toldmyndigheder

79.- 82. Kommissionen tilskynder med de midler, den har til rådighed, til udveksling af information om medlemsstaternes administrationer.

KONKLUSION

83.- 84. De problemer, der anføres, skyldes for en stor del, at værdiansættelsesreglerne er meget specielle og kan omfatte betydelige vurderingsmargener, især når der er tale om innovativ og forskellig kommerciel praksis.

Ud over de kompetencer, Kommissionen har på området kontrol af egne indtægter (Rådets forordning (EF) nr. 1150/2000), kan Kommissionen benytte Toldkodeksudvalget til at koordinere arbejdet, når den får forelagt større sager af medlemsstaternes administrationer.

85. Kommissionen vil gerne understrege, at det er vigtigt, at virksomhederne behandles lige. Denne målsætning er fuldt ud forenelig med den anden vigtige målsætning for Kommissionens kontrolfunktioner, dvs. beskyttelse af EU's finansielle interesser. Kommissionen forsøger hele tiden at forbedre sin indsats.

86. - Kommissionen er ogsåsammen med medlemsstaterne ved at udvikle fælles revisionsstandarder. Resultatet af dette frivillige samarbejde er et antal revisionsmoduler om toldemner, som vil kunne bidrage til at forbedre arbejdsmetoderne.

Standarder for fælles kontrol og arbejdsmetoder er et af de områder, hvor Kommissionens aktiviteter i Toldkodeksudvalget er bestemt af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 210/97/EF, særlig artikel 5 og 9. I henhold til disse regler kan Kommissionen "støtte" medlemsstaternes aktioner og "tilskynde" dem til samordnet udvikling af nye arbejdsmetoder.

- Toldkodeksudvalget i Kommissionen forsøger og vil på grundlag af sin retlige og administrative virksomhed forsøge at rette op på problemerne med, at virksomheder, der har aktiviteter i flere medlemsstater, ikke behandles lige.

På grund af værdiansættelsesreglernes særlige art og de komplekse og meget forskellige forhold inden for handel, som skal vurderes i en lang række sager (selvom det kun er virksomheder, der har aktiviteter i mere end én medlemsstat, der kommer i betragtning), er det nødvendigt med en løbende tilpasning af tidligere afgørelser i lyset af skiftende praksis på handelsområdet.

- Kommissionen er af den opfattelse, at der kun kan opnås "bindende toldværdiafgørelser, der er gældende i hele Fællesskabet" for individuelle sager, hvis alle involverede nationale myndigheder kan blive enige.

Toldkodeksudvalget kan yde et værdifuldt bidrag til at nå en ensartet anvendelse. Det kan dog kun behandle et begrænset antal større sager, som det får forelagt.

- Oprettelse, vedligeholdelse og drift af en database over toldværdiafgørelser ville ikke være til stor nytte for arbejdet i Toldkodeksudvalget og ville overstige Kommissionens ressourcer.

- Hvad angår "successive salg" mener Kommissionen ikke, at der bør afviges fra princippet om efterfølgende kontrol af importtransaktioner, fordi det er et væsentligt element i de handelsfremmende foranstaltninger.

Hvis der indføres krav om forhåndsgodkendelse, vil det uvægerligt medføre, at andre "kritiske" områder skal medtages, f.eks. indrømmelse af præferenceoprindelse, og det vil mærkbart komplicere hele proceduresystemet.

Desuden skal administrationerne i henhold til gældende regler normalt opbevare fortegnelser over anvendelse af successive salg i individuelle sager.

87. Kommissionen har løst problemet med fabriksgarantierne og nået til enighed om retningslinjerne på grundlag af en casestudy.

88. Kommissionen vil fortsat undersøge alternative muligheder med hensyn til luftfragtomkostninger.

89. Kommissionen vil blive ved med at tilskynde medlemsstaterne til at udveksle informationer om toldværdiansættelse.

91. Kommissionen forsøger med de midler, den har til rådighed, at få medlemsstaternes toldmyndigheder til at toldbehandle importerede varer ens.

(1) Aftale om toldværdiansættelse af varer, Bruxelles den 15.12.1950.

(2) Se Kommissionens forordning (EØF) nr. 1033/77 af 17.5.1977 (betragtningerne) (EFT L 127 af 23.5.1977) for et tidligt eksempel på denne fremgangsmåde.