Kommissionens meddelelse

om begrænsninger, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusioner

(2001/C 188/03)

(EØS-relevant tekst)

I. INDLEDNING

1. I Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1) (herefter kaldet "forordningen") hedder det i artikel 6, stk. 1, litra b), andet afsnit, og i artikel 8, stk. 2, andet afsnit, anden sætning, at en beslutning om, at fusionen er forenelig med fællesmarkedet, også omfatter "restriktioner, der har direkte forbindelse med og er nødvendige for fusionens gennemførelse". Der findes en lignende henvisning i betragtning 25 i fusionsforordningen. En beslutning om at erklære en fusion for forenelig med fællesmarkedet skal også tage højde for den slags begrænsninger. Ifølge fusionsforordningens artikel 22, stk. 1, finder den forordning alene anvendelse, med udelukkelse af forordning nr. 17(2) samt Rådets forordninger (EØF) nr. 1017/68 af 19. juli 1968 om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje(3), (EØF) nr. 4056/86 af 22. december 1986 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelse af traktatens artikel 81 og 82 på søtransport(4) og (EØF) nr. 3975/87 af 14. december 1987 om fastsættelse af fremgangsmåden ved anvendelse af konkurrencereglerne på virksomheder i lufthavnssektoren(5).

2. Disse retlige rammer forpligter ikke Kommissionen til at vurdere og formelt behandle sådanne begrænsninger. Enhver sådan vurdering er kun vejledende, da alle begrænsninger, der opfylder kriterierne i fusionsforordningen, allerede er omfattet af artikel 6, stk. 1, litra b), andet afsnit, og artikel 8, stk. 2, andet afsnit, anden sætning, og derfor automatisk er godkendte, selv om de ikke direkte behandles i Kommissionens beslutning. Kommissionen har ikke længere til hensigt at foretage en sådan vurdering i sine fusionsbeslutninger. Denne fremgangsmåde er i overensstemmelse med Kommissionens administrative praksis for sager, der siden den 1. september 2000 skal behandles efter den forenklede procedure(6).

3. Hvis parterne i en fusion er uenige om, hvorvidt begrænsningerne er direkte knyttet til og nødvendige for fusionens gennemførelse og derfor automatisk omfattet af Kommissionens beslutning om negativattest, skal sagen afgøres af de nationale domstole.

4. I denne meddelelse giver Kommissionen retningslinjer for, hvordan begrebet "begrænsninger, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen" skal fortolkes. Nedenstående retningslinjer afspejler Kommissionens hidtidige erfaring og praksis på området.

Denne meddelelse erstatter Kommissionens meddelelse om accessoriske begrænsninger i forbindelse med virksomhedssammenslutninger(7).

5. Kommissionens fortolkning af fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra b), andet afsnit, og artikel 8, stk. 2, andet afsnit, anden sætning, foregriber ikke den fortolkning, som EF-Domstolen eller Retten i Første Instans eventuelt måtte anlægge.

II. GENERELLE PRINCIPPER

6. En fusion kan omfatte kontraktlige arrangementer og aftaler, hvorved der opnås kontrol efter fusionsforordningens artikel 3, stk. 3. Alle aftaler vedrørende aktiver, der er nødvendige for at fortsætte fusionens hovedvirksomhed, udgør en integrerende del af fusionen. Ud over sådanne arrangementer og aftaler kan parterne i fusionen indgå andre aftaler, der ikke er en del af fusionen, og som begrænser parternes handlefrihed på markedet. Hvis disse aftaler indeholder begrænsninger, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen, er de omfattet af beslutningen, der erklærer fusionen for forenelig med fællesmarkedet. I modsat fald kan det være nødvendigt at vurdere de konkurrencebegrænsende følger efter EF-traktatens artikel 81 og 82.

7. For at begrænsninger kan betragtes som "direkte knyttet til og nødvendige for fusionens gennemførelse", er det ikke tilstrækkeligt, at aftalen er indgået på samme tidspunkt eller i forbindelse med fusionen.

8. Aftalerne skal være "nødvendige for gennemførelsen af fusionen", hvilket vil sige, at fusionen uden disse aftaler ikke kan gennemføres eller kun kan gennemføres på mere risikobetonede vilkår, med betydelig højere omkostninger, over en meget længere periode eller med langt færre chancer for et heldigt udfald(8). Aftaler, der tager sigte på at beskytte de overførte aktiver(9), sikre fortsatte leverancer efter ophør af en tidligere økonomisk enhed(10), eller som giver mulighed for at starte en ny enhed(11), vil normalt opfylde disse kriterier.

9. For at afgøre om en begrænsning er nødvendig, bør man ikke alene tage hensyn til begrænsningens art, men også sikre at begrænsningens varighed samt dens materielle og geografiske anvendelsesområde ikke rækker ud over, hvad der med rimelighed er nødvendigt for fusionens gennemførelse. Hvis der findes lige gyldige alternativer for at nå det fastsatte mål, skal virksomhederne vælge det alternativ, der objektivt set er mindst konkurrencebegrænsende.

10. Hvad angår fusioner, der gennemføres etapevis, kan de kontraktlige arrangementer for de forskellige etaper før den endelige opnåelse af kontrol efter forordningens artikel 3, stk. 1 og 3, ikke betragtes som direkte tilknyttet og nødvendige for gennemførelsen af fusionen. EF-traktatens artikel 81 og 82 finder fortsat anvendelse på disse aftaler. Aftaler, der bidrager til at lette opnåelse af kontrol kan imidlertid betragtes som direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen.

11. Kriterierne vedrørende direkte tilknytning og nødvendighed er objektive. Begrænsninger er ikke direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af en fusion, blot fordi parterne betragter dem som sådanne.

III. PRINCIPPER FOR FÆLLES KLAUSULER I FORBINDELSE MED ERHVERVELSE AF EN VIRKSOMHED

12. Begrænsninger, som parterne aftaler i forbindelse med overdragelse af en virksomhed, kan være fordelagtige for enten køber eller sælger. Generelt er der et større behov for at beskytte køberen end sælgeren. Det er køberen, der skal være sikker på, at han får den fulde værdi af den erhvervede virksomhed. Derfor gælder det generelt, at begrænsninger, der er fordelagtige for sælger, enten ikke er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen overhovedet, eller at sådanne begrænsningers anvendelsesområde og/eller varighed skal være mere begrænset end bestemmelser, der er fordelagtige for køberen.

A. Konkurrenceklausuler

13. Konkurrenceforbud, der pålægges sælger i forbindelse med overdragelse af en virksomhed eller en del af den, kan være direkte knyttet til og nødvendigt for gennemførelsen af fusionen. For at køberen fuldt ud kan drage fordel af de overdragne aktiver, må han sikres en vis beskyttelse mod konkurrence fra sælgerens side, således at han kan beholde den overdragne kundekreds og få mulighed for at indarbejde og udnytte den overdragne knowhow. Sådanne konkurrenceforbud sikrer, at køberen får den fulde værdi af de overdragne aktiver, der normalt omfatter både materielle og immaterielle aktiver, som f.eks. den goodwill, som sælgeren har oparbejdet, eller den knowhow(12), han har udviklet(13). Et forbud af denne art er ikke alene direkte knyttet til fusionen men også nødvendigt for dens gennemførelse, fordi man med rimelighed kan gå ud fra, at salget af virksomheden eller dele heraf i modsat fald ikke ville kunne gennemføres.

14. Men sådanne konkurrenceforbud kan kun begrundes med det legitime mål om sikring af fusionens gennemførelse, hvis forbuddets varighed og dets geografiske og materielle anvendelsesområde, herunder også anvendelsesområdet i henseende til personkreds, ikke går ud over, hvad der med rimelighed er nødvendigt for at nå dette mål. Et sådant forbud anses normalt ikke for nødvendigt, hvis overdragelsen reelt kun omfatter materielle aktiver (såsom grunde, bygninger og maskiner) eller eksklusive industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder (køberen af sådanne rettigheder kan nemlig straks anlægge sag mod overdrageren af disse rettigheder, hvis de krænkes).

15. Kommissionens erfaring og hidtidige praksis viser, at når overdragelsen af virksomheden omfatter både goodwill og knowhow, er konkurrenceforbud generelt berettigede i en periode på indtil tre år(14), mens en periode på to år anses for rimelig, når der kun er tale om goodwill(15). Man kan kun acceptere et forbud af længere varighed under visse særlige omstændigheder, f.eks. når parterne kan godtgøre, at kundekredsens loyalitet vil bestå i mere end to år, eller i mere end tre år, hvis omfanget eller arten af den overdragede knowhow begrunder en yderligere beskyttelsesperiode(16).

16. En konkurrenceklausuls geografiske udstrækning skal normalt begrænses til det område, hvor sælgeren før virksomhedens overdragelse solgte sine produkter eller tjenesteydelser(17). Der er en formodning om, at køber ikke behøver at blive beskyttet mod konkurrence fra sælgers side i områder, hvor sælger ikke hidtil har drevet forretning, medmindre det kan godtgøres, at en sådan beskyttelse på grund af særlige omstændigheder er nødvendig, f.eks. i områder, hvor sælger har planer om at påbegynde virksomheder på det tidspunkt, hvor transaktionen gennemføres, forudsat at han allerede har foretaget investeringer i den henseende.

17. På samme måde skal konkurrenceforbud begrænses til produkter (herunder forbedrede versioner eller opdateringer af produkter samt nye modeller) og tjenesteydelser, der udgør den overdragne virksomheds økonomiske aktivitet. Det kan omfatte produkter og tjenesteydelser, der på det tidspunkt, hvor transaktionen gennemføres, allerede er meget udviklet, eller produkter, der er færdigudviklede, men endnu ikke markedsført. Køber har ikke behov for beskyttelse mod konkurrence fra sælgers side på vare- eller tjenestemarkeder, hvor den overdragne virksomhed ikke var aktiv før overdragelsen(18).

18. Sælgeren kan påtage sig forpligtelser, der både binder ham selv, hans datterselskaber og hans handelsagenter. Derimod vil en begrænsning af samme art, der pålægges tredjemand, ikke kunne betragtes som en begrænsning, der er direkte knyttet til og nødvendig for gennemførelsen af fusionen. Det gælder navnlig klausuler, der begrænser videreforhandleres og brugeres ret til at importere eller eksportere.

19. Klausuler, der begrænser sælgerens ret til at købe eller eje aktier i et selskab, der konkurrerer med den overførte virksomhed, skal betragtes som direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen på samme måde som ovennævnte konkurrenceklausuler, medmindre de hindrer sælgeren i at købe eller eje aktier i investeringsøjemed, uden at denne direkte eller indirekte tillægges ledelsesfunktioner eller egentlig indflydelse i det konkurrerende selskab(19).

20. Forbud mod opsøgning og fortrolighedsklausuler vurderes på samme måde som konkurrenceklausuler, hvis de ikke har flere konkurrencebegrænsende følger end en konkurrenceklausul. Da sådanne klausulers anvendelsesområde imidlertid kan være mere begrænset end konkurrenceklausulers, vil de i højere grad blive vurderet som klausuler, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen. Fortrolighedsklausuler kan, hvis de skyldes sagens særlige omstændigheder, accepteres i mere end tre år under hensyntagen til selskabernes interesse i at beskytte værdifulde forretningshemmeligheder(20).

B. Licensaftaler

21. Når en virksomhed eller dele af en virksomhed overdrages, vil køberen normalt også få overdraget intellektuelle ejendomsrettigheder eller knowhow, for at han kan udnytte de overdragne aktiver fuldt ud. Men sælgeren kan forblive indehaver af rettighederne med henblik på at udnytte dem til brug for andre aktiviteter end dem, der er blevet overdraget. I de tilfælde vil man normalt vælge at indgå en licensaftale til fordel for køberen for at sikre, at han fuldt ud kan udnytte de overdragne aktiver. Det samme gælder, når sælgeren har overdraget intellektuelle ejendomsrettigheder med virksomheden, og han fortsat ønsker at udnytte alle eller en del af disse rettigheder til andre aktiviteter end de overdragne. I de tilfælde kan køberen give sælger licens.

22. Licenser på patenter(21), lignende rettigheder eller knowhow(22) kan betragtes som nødvendige for gennemførelsen af fusionen. De kan også betragtes som en integrerende del af fusionen og skal under alle omstændigheder være tidsbegrænsede. Licenserne kan være simple eller eksklusive og begrænset til bestemte anvendelsesformål, i det omfang disse anvendelsesområder falder inden for rammerne af den overdragne virksomheds aktiviteter. Det er normalt ikke nødvendigt, at der til licenserne knyttes en områdebegrænsning, hvis de svarer til det geografiske område, hvor den overdragne aktivitet blev udøvet. Begrænsninger i licensaftaler, der er mere vidtgående end anført ovenfor, som f.eks. beskyttelse af licensgiveren snarere end licenshaveren, er normalt ikke nødvendige for gennemførelsen af fusionen. De kan i stedet vurderes efter EF-traktatens artikel 81. Konkurrencebegrænsende aftaler kan ikke desto mindre falde ind under anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 240/96. Hvis sælgeren af en virksomhed giver køberen licens, kan sælger pålægges en geografisk områdebegrænsning på samme måde som i forbindelse med konkurrenceklausuler ved salg af en virksomhed.

23. På samme måde kan der i forbindelse med varemærker, firmanavne, mønsterrettigheder, ophavsrettigheder eller lignende rettigheder forekomme situationer, hvor sælgeren ønsker at forblive indehaver af sådanne rettigheder til brug for de aktiviteter, sælgeren beholder, mens køberen har brug for disse rettigheder for at sælge de produkter eller tjenesteydelser, der falder inden for de aktiviteter, som blev udøvet af den virksomhed eller den del af en virksomhed, der er blevet overdraget. I det tilfælde finder ovenstående principper anvendelse(23).

24. Aftaler om anvendelsen af firmanavne eller varemærker vil normalt blive behandlet inden for rammerne af den tilsvarende licens på den pågældende intellektuelle ejendomsret.

C. Købs- og leveringsforpligtelser

25. Overdragelsen af en virksomhed eller af en del af en virksomhed kan i mange tilfælde medføre, at der sker et brud på de traditionelle interne indkøbs- og leveringskanaler, fordi aktiviteterne tidligere var integreret i sælgerens samlede erhvervsvirksomhed. For at opdelingen af sælgerens samlede virksomhed og den delvise overdragelse af aktiver til køberen kan ske på rimelige vilkår, er det ofte nødvendigt, at man i hvert fald i en overgangsperiode opretholder de samme leverings- og forsyningskanaler mellem sælgeren og køberen. Dette opnås normalt ved, at der aftales købs- og leveringsforpligtelser mellem sælgeren og/eller den person, der erhverver virksomheden eller dele heraf. Af hensyn til den særlige situation, der opstår, når en aktivitet udskilles fra sælgerens samlede virksomhed, kan sådanne købs- og leveringsforpligtelser betragtes som forpligtelser, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen. De kan udgøre en fordel for enten sælger eller køber afhængig af den konkrete situation.

26. Målet med sådanne forpligtelser kan være at sikre parterne en kontinuerlig leverance af de produkter, der er nødvendige for de aktiviteter, som sælgeren har bibeholdt, eller som køberen har overtaget(24). Det er således berettiget at acceptere, at der i en overgangsperiode(25) aftales leveringsforpligtelser med det formål at garantere levering af de mængder, der tidligere blev leveret inden for sælgerens samlede virksomhed, og eventuelt give mulighed for at tilpasse mængderne til den forventede efterspørgsel.

27. Formålet kan også være at sikre kontinuerlige indkøb, hvilket tidligere var sikret i og med, at der var tale om én og samme virksomhed. Købsforpligtelser, der er fordelagtige for leverandøren af et givet produkt, kræver en særlig begrundelse afhængig af sagens nærmere omstændigheder.

28. Både købs- og leveringsforpligtelser, der fastsætter bestemte mængder, eventuelt suppleret med en klausul om mængderegulering, kan betragtes som direkte knyttet til og nødvendige for fusionen. Forpligtelser, der foreskriver levering af ubegrænsede mængder, eller som giver privilegeret leverandør- eller køberstatus, formodes at være unødvendige for fusionens gennemførelse. Sådanne forpligtelser skal begrundes med sagens særlige omstændigheder.

29. På samme måde er der ingen generel berettigelse for eksklusive købs- og leveringsaftaler(26). Medmindre der foreligger ganske særlige omstændigheder - produktet kan f.eks. ikke fås andre steder eller er af helt speciel art - er en sådan eksklusivforpligtelse ikke nødvendig for at muliggøre fusionens gennemførelse.

30. Kommissionens erfaring og hidtidige praksis viser, at varigheden af købs- og leveringsforpligtelser skal begrænses til en periode, der er tilstrækkelig lang til, at afhængighedsforholdet kan afløses af en autonom stilling på markedet(27). Købs- og leveringsaftaler for komplekse industrielle produkter er normalt berettigede i en overgangsperiode på tre år og skal under alle omstændigheder være begrundet i sagens særlige omstændigheder under hensyntagen til de omhandlede varer eller tjenesteydelser(28).

31. Aftaler om tjenesteydelser kan have samme følger som leveringsaftaler. I det tilfælde finder ovennævnte betragtninger anvendelse. Distributionsaftaler kan også betragtes som begrænsninger, der må siges at være direkte tilknyttet og nødvendige for gennemførelsen af fusionen(29). Hvis det ikke er tilfældet kan aftaler, der indeholder konkurrencebegrænsende klausuler, omfattes af Kommissionens forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis(30).

IV. PRINCIPPER FOR FÆLLES KLAUSULER I FORBINDELSE MED ERHVERVELSE AF FÆLLES KONTROL

32. Fusionsforordningen finder anvendelse, når to eller flere virksomheder bliver enige om i fællesskab at erhverve kontrol med en eller flere andre virksomheder, f.eks. gennem et offentligt købstilbud, når formålet og resultatet er, at de fordeler disse virksomheder eller deres aktiver mellem sig. Dette er en fusion, der gennemføres i to etaper: den fælles strategi går alene ud på at erhverve kontrol. I forbindelse med et fælles bud kan det i denne situation anses for acceptabelt, at de virksomheder, der i fællesskab erhverver en anden virksomhed, indgår en aftale om ikke særskilt at fremsætte konkurrerende overtagelsestilbud med sigte på samme virksomhed eller på anden måde søge at erhverve kontrol med virksomheden.

33. Endvidere må begrænsninger, der alene tager sigte på at gennemføre fordelingen af aktiver, betragtes som direkte tilknyttet og nødvendige for gennemførelsen af fusionen. Det gælder aftaler, som de parter, der erhverver fælles kontrol, indgår med henblik på en indbyrdes fordeling af den i fællesskab erhvervede virksomheds produktionsanlæg eller distributionsnet med tilhørende varemærker.

34. Dersom en sådan indbyrdes fordeling indebærer en opdeling af en eksisterende økonomisk enhed, kan aftaler, der muliggør en sådan udskillelse på rimelige vilkår, anses for at være direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen. I så henseende bør man også anvende de principper, der er anført ovenfor for købs- og leveringsaftaler i en overgangsperiode i forbindelse med virksomhedsoverdragelse.

V. PRINCIPPER FOR FÆLLES KLAUSULER I FORBINDELSE MED OPRETTELSE AF ET JOINT VENTURE-SELSKAB I HENHOLD TIL ARTIKEL 3, STK. 2, I FUSIONSFORORDNINGEN

A. Konkurrenceklausuler

35. Konkurrenceforbud mellem de stiftende virksomheder og joint venture-selskabet kan anses som direkte knyttet til og nødvendigt for gennemførelsen af fusionen. Formålet med konkurrenceklausuler kan f.eks. være at sikre god tro under forhandlingerne, et behov for fuldt ud at udnytte joint venture-selskabets aktiver eller give joint venture-selskabet mulighed for at indarbejde og udnytte den overdragne knowhow og goodwill, eller et behov for at beskytte de stiftende virksomheders interesser i joint venture-selskabet mod konkurrencehandlinger, der bl.a. lettes af de stiftende virksomheders privilegerede adgang til knowhow og goodwill, overdraget eller udviklet af joint venture-selskabet.

36. Generelt er sådanne klausuler i forbindelse med joint venture-selskaber berettigede i indtil fem år. Kommissionen kan imidlertid vurdere, at konkurrenceklausuler, hvis varighed overskrider tre år, begrundes behørigt af sagens særlige omstændigheder(31). Endvidere kan konkurrenceforbud mellem de stiftende virksomheder og et joint venture-selskab, som er af længere varighed end joint venture-selskabets levetid, aldrig betragtes som direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen(32).

37. En konkurrenceklausuls geografiske anvendelsesområde skal begrænses til det område, hvor de stiftende virksomheder solgte de omhandlede produkter eller tjenesteydelser før oprettelsen af joint venture-selskabet(33). Det geografiske anvendelsesområde kan udvides til at omfatte områder, hvor de stiftende selskaber på tidspunktet for transaktionen havde planer om at indlede virksomhed, hvis der allerede er investeret i forberedelsen af en sådan virksomhed.

38. På samme måde skal konkurrenceklausuler begrænses til kun at omfatte de produkter og tjenesteydelser, der udgør joint venture-selskabets økonomiske aktivitet. Det kan omfatte produkter og tjenesteydelser, der på det tidspunkt, hvor transaktionen gennemføres, allerede er meget udviklet, eller produkter og tjenesteydelser, der er færdigudviklede, men endnu ikke markedsført.

39. Hvis joint venture-selskabet oprettes for at komme ind på et nyt marked, skal det anføres, hvilke produkter, tjenesteydelser og områder, der vil være omfattet af selskabets aktiviteter inden for rammerne af joint venture-aftalen eller vedtægterne. Der gås ud fra, at en interesse, som en af de stiftende virksomheder har i joint venture-selskabet, ikke har behov for at blive beskyttet mod konkurrence fra den anden stiftende virksomhed på andre markeder end de markeder, hvor joint venture-selskabet i begyndelsen vil være aktivt.

40. Der er endvidere generelt en formodning om, at forbud mod konkurrence mellem ikke-kontrollerende stiftende virksomheder og et joint venture-selskab normalt ikke er direkte knyttet til og nødvendigt for gennemførelsen af fusionen.

41. Forbud mod opsøgning og fortrolighedsklausuler vurderes på samme måde som konkurrenceklausuler, hvis de ikke har flere konkurrencebegrænsende følger end en konkurrenceklausul. Da sådanne klausulers anvendelsesområde imidlertid kan være mere begrænset end konkurrenceklausulers, vil de i mange tilfælde blive vurderet som klausuler, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen. Endvidere kan fortrolighedsklausuler, hvis de er begrundet i sagens særlige omstændigheder, gælde i mere end fem år afhængig af de særlige forhold og under hensyntagen til selskabernes interesse i at beskytte værdifulde forretningshemmeligheder.

B. Licensaftaler

42. En licens, som de stiftende virksomheder giver joint venture-selskabet, kan betragtes som direkte knyttet til og nødvendig for gennemførelsen af fusionen. Det gælder, uanset om der er tale om en eksklusiv licens eller ej, og uanset om den er tidsbegrænset eller ej. Licensen kan være begrænset til et særligt teknisk område, der svarer til joint venture-selskabets aktiviteter.

43. Licenser meddelt af joint venture-selskabet til et af de stiftende selskaber eller krydslicensaftaler kan betragtes som direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen på samme betingelser som ved salg af en virksomhed. Licensaftaler mellem de stiftende virksomheder anses imidlertid ikke som aftaler, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af et joint venture-selskab.

44. Licensaftaler, der indeholder et konkurrencebegrænsende element, men som ikke betragtes som aftaler, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusionen, kan ikke desto mindre falde ind under anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 240/96.

C. Købs- og leveringsforpligtelser

45. Hvis de stiftende virksomheder forbliver på et marked som producenter til eller aftagere fra det marked, der er forbeholdt joint venture-selskabet, skal eventuelle købs- og leveringsaftaler, herunder distributionsaftaler, vurderes ud fra de principper, der gælder ved virksomhedsoverdragelse.

(1) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 1, berigtiget i EFT L 257 af 21.9.1990, s. 13. Forordning ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1310/97 (EFT L 180 af 9.7.1997, s. 1, berigtiget i EFT L 40 af 13.2.1998, s. 17, og EFT L 199 af 26.7.1997, s. 69).

(2) Første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artiklel 81 og 82 (EFT 13 af 21.2.1962, s. 204). Forordning senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1216/1999 (EFT L 148 af 15.6.1999, s. 5).

(3) EFT L 175 af 23.7.1968, s. 1. Forordningen er senest ændret ved tiltrædelsesakten for Østrig, Finland og Sverige.

(4) EFT L 378 af 31.12.1986, s. 4. Forordningen er senest ændret ved tiltrædelsesakten for Østrig, Finland og Sverige.

(5) EFT L 374 af 31.12.1987, s. 1. Forordningen er senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2410/92 (EFT L 240 af 9.4.1997, s. 18).

(6) Se punkt 14 i Kommissionens meddelelse om en forenklet procedure for behandling af bestemte fusioner efter Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 (EFT C 217 af 29.7.2000, s. 32).

(7) EFT C 203 af 14.8.1990, s. 5.

(8) Kommissionens beslutning af 18. december 2000 (COMP/M.1863 - Vodafone/BT/Airtel JV, nr. 20).

(9) Kommissionens beslutning af 30. juli 1998 (IV/M.1245 - Valeo/ITT Industries, nr. 59). Kommissionens beslutning af 3. marts 1999 (IV/M.1442 - MMP/AFP, nr. 17). Kommissionens beslutning af 9. marts 2001 (COMP/M.2330 - Cargill/Banks, nr. 30). Kommissionens beslutning af 20. marts 2001 (COMP/M.2227 - Goldman Sachs/Messer Griesheim, nr. 11).

(10) Kommissionens beslutning af 25. februar 2000 (COMP/M.1841 - Celestica/IBM).

(11) Kommissionens beslutning af 30. marts 1999 (IV/JV.15 - BT/AT & T, nr. 207-214). Kommissionens beslutning af 22. december 2000 (COMP/M.2243 - Stora Enso/AssiDomän/JV, nr. 49, 56 og 57).

(12) Som defineret i artikel 10 i Kommissionens forordning (EF) nr. 240/96 af 31. januar 1996 om anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 3, på visse kategorier af teknologioverførselsaftaler (EFT L 31 af 9.2.1996, s. 2).

(13) Kommissionens beslutning af 2. marts 2001 (COMP/M.2305 - Vodafone Group plc/Eircell, nr. 22).

(14) Kommissionens beslutning af 2. april 1998 (IV/M.1127 - Nestlé/Dalgety, nr. 33). Kommissionens beslutning af 1. september 2000 (COMP/M.2077 - Clayton Dubilier & Rice/Iteltel, nr. 15). Kommissionens beslutning af 2. marts 2001 (COMP/M.2305 - Vodafone Group plc/Eircell, nr. 21 og 22).

(15) Kommissionens beslutning af 12. april 1999 (IV/M.1482 - Kingfisher/Großlabor, nr. 26). Kommissionens beslutning af 14. december 1997 (IV/M.884 - KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, nr. 17).

(16) Kommissionens beslutning af 1. september 2000 (COMP/M.1980 - Volvo/Renault VI, nr. 56).

(17) Kommissionens beslutning af 14. december 1997 (IV/M.884 - KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, nr. 17). Kommissionens beslutning af 12. april 1999 (IV/M.1482 - Kingfisher/Großlabor, nr. 27). Kommissionens beslutning af 6. april 2001 (COMP/M.2355 - Dow/Enichem Polyurethane, nr. 28). Kommissionens beslutning af 4. august 2000 (COMP/M.1979 - CDC/Banco Urquijo/JV, nr. 18).

(18) Kommissionens beslutning af 14. december 1997 (IV/M.884 - KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, nr. 17). Kommissionens beslutning af 2. marts 2001 (COMP/M.2305 - Vodafone Group plc/Eircell, nr. 22). Kommissionens beslutning af 6. april 2001 (COMP/M.2355 - Dow/Enichem Polyurethane, nr. 28). Kommissionens beslutning af 4. august 2000 (COMP/M.1979 - CDC/Banco Urquijo/JV, nr. 18).

(19) Kommissionens beslutning af 4. februar 1993 (IV/M.304 - Tesco/Catteau, nr. 14). Kommissionens beslutning af 14. december 1997 (IV/M.884 - KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, nr. 19). Kommissionens beslutning af 12. april 1999 (IV/M.1482 - Kingfisher/Großlabor, nr. 27). Kommissionens beslutning af 6. april 2000 (COMP/M.1832 - Ahold/ICA Förbundet/Canica, nr. 26). Kommissionens beslutning af 22. juni 2000 (COMP/JV.40 - Canal+/Lagardère/Canalsatellite, nr. 61).

(20) Kommissionens beslutning af 12. april 1999 (IV/M.1482 - Kingfisher/Großlabor, nr. 28). Kommissionens beslutning af 1. september 2000 (COMP/M.1980 - Volvo/Renault VI, nr. 56). Kommissionens beslutning af 6. april 2001 (COMP/M.2355 - Dow/Enichem Polyurethane, nr. 28).

(21) Herunder patentansøgninger, brugsmodeller, halvlederprodukters topografi, "certificats d'utilité" og "certificats d'addition" efter fransk ret og ansøgninger herom, supplerende beskyttelsescertifikater for lægemidler eller andre produkter, for hvilke sådanne supplerende beskyttelsescertifikater kan udstedes og certifikater på plantenyheder (som nævnt i artikel 8 i Kommissionens forordning (EF) nr. 240/96).

(22) Som defineret i artikel 10 i Kommissionens forordning (EF) nr. 240/96.

(23) Kommissionens beslutning af 1. september 2000 (COMP/M.1980 - Volvo/Renault VI, nr. 54).

(24) Kommissionens beslutning af 6. april 2001 (COMP/M.2355 - Dow/Enichem Poluyrethane, nr. 31).

(25) Kommissionens beslutning af 30. juli 1998 (IV/M.1245 - Valeo/ITT Industries, nr. 63 og 64). Kommissionens beslutning af 30. marts 1999 (IV/JV.15 - BT/AT & T, nr. 209, 210 og 212). Kommissionens beslutning af 1. september 2000 (COMP/M.1980 - Volvo/Renault VI, nr. 55). Kommissionens beslutning af 6. april 2001 (COMP/M.2355 - Dow/Enichem Polyurethane, nr. 28).

(26) Kommissionens beslutning af 30. juli 1998 (IV/M.1245 - Valeo/ITT Industries, nr. 64).

(27) Kommissionens beslutning af 30. marts 1999 (IV/JV.15 - BT/AT & T, nr. 209).

(28) Kommissionens beslutning af 2. februar 1997 (IV/M.984 - Dupont/ICI, nr. 55). Kommissionens beslutning af 30. juli 1998 (IV/M.1245 - Valeo/ITT Industries, nr. 64). Kommissionens beslutning af 6. april 2001 (COMP/M.2355 - Dow/Enichem Polyurethane, nr. 31).

(29) Kommissionens beslutning af 30. marts 1999 (IV/JV.15 - BT/AT & T, nr. 207 og 211).

(30) EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.

(31) Kommissionens beslutning af 16. oktober 2000 (COMP/M.2137 - SLDE/NTL/MSCP/Noos, nr. 41). Kommissionens beslutning af 4. august 2000 (COMP/M.1979 - CDC/Banco Urquijo/JV, nr. 18-19). Kommissionens beslutning af 22. december 2000 (COMP/M.2243 - Stora Enso AssiDomän/JV, nr. 49).

(32) Kommissionens beslutning af 10. juli 2000 (COMP/M.1964 - Planet Internet/Fortis Bank/Mine JV, nr. 16). Kommissionens beslutning af 29. august 2000 (COMP/M.1913 - Lufthansa Menzies/LGS/JV, nr. 18).

(33) Kommissionens beslutning af 29. august 2000 (COMP/M.1913 - Lufthansa Menzies/LGS/JV, nr. 18). Kommissionens beslutning af 22. december 2000 (COMP/M.2243 - Stora Enso/AssiDomän/JV, nr. 49).