Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om en reform af den fælles markedsordning for vin () (95/C 110/09)

Rådet besluttede den 14. juli 1994 under henvisning til EF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede Adalbert Kienle til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. februar 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 323. plenarforsamling af 22. og 23. februar 1995, mødet den 22. februar 1995, følgende udtalelse med 126 stemmer for, 8 imod og 13 hverken for eller imod.

1. Grundlæggende bemærkninger

1.1. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen har fremlagt et forslag til en forordning om en reform af den fælles markedsordning for vin. Den forsinkede fremlæggelse af forslaget i maj medførte dog, at drøftelserne i de berørte EF-organer trak betydeligt ud. Europa-Parlamentsvalget og ØSU's nybeskikkelse forsinkede udarbejdelsen af udtalelsen yderligere.

1.2. ØSU er uenig i den påstand, Kommissionen fremsætter i begrundelsen til forslaget, nemlig at der blandt EF-institutionerne og brancheorganisationerne er bred enighed om Kommissionens meddelelse til Rådet af 22. juli 1993 - vinpolitikkens udvikling og fremtid. Det modsatte var tilfældet. Endvidere er det beklageligt, at Kommissionen ikke har taget hensyn til væsentlige henstillinger fra ØSU og hovedsagelig har udarbejdet forordningsforslaget på grundlag af sin egen meddelelse.

1.3. Rådets hidtidige drøftelser om forordningsforslaget viser, at næsten alle de vinproducerende medlemsstater nærer stor betænkelighed ved eller sågar tager skarpt afstand fra reformforslaget. Også ØSU anser de fremlagte forslag for uacceptable og anmoder Kommissionen om at ændre forordningsforslaget radikalt.

2. Bemærkninger til de enkelte forslag

2.1.

Reformens mål (og baggrund)

2.1.1. ØSU bekræfter den grundlæggende kritik af Kommissionens løsningsmodel, som det tydeligt fremsatte i sin udtalelse af 23. februar 1994. Kommissionens mål om at skabe markedsligevægt er ganske vist værd at støtte, såfremt de europæiske producenter herigennem ikke ensidigt rammes. Det foreslåede kvotesystem med referenceproduktionsmængder fører dog til denne ensidige forfordeling. På grund af EU's internationale forpligtelser som led i GATT-aftalerne er det nemlig kun EU's vinproducenter, der må holde for i form af produktionsnedskæringer og braklægning.

ØSU udleder deraf, at der med de overordnede retlige rammevilkår ikke kan skabes markedsligevægt via en central EU-styring. Der må derfor findes en anden løsning på EU's markedsproblemer.

2.1.2. ØSU minder om, at Kommissionen i sit dokument angav afbureaukratisering, virkeliggørelse af subsidiaritetsprincippet og en styrkelse af sektorens eget ansvar som yderligere mål for vinmarkedsreformen. I forordningsforslaget fra maj 1994 er der langt fra taget tilstrækkeligt hensyn til disse mål. ØSU fremsætter derfor i denne udtalelse forslag til, hvordan de bedre kan realiseres.

2.1.3. ØSU gentager sin opfordring om at gøre markedsorientering til et centralt emne i reformforslaget. Dette betyder afstandtagen fra central markedsstyring.

2.1.3.1. I stedet må den europæiske vinsektor gøres mere konkurrencedygtig såvel internationalt som over for andre drikkevarer. Desuden må handelshindringer som f.eks. de høje forbrugsafgifter i nogle medlemsstater afvikles, diskriminerende forbrugsafgifter på drikkevarer må undgås, og der må i producent- og handelsleddet skabes bedre rammevilkår for afsætningen af vin. Denne nyorientering af den europæiske vinavlspolitik må påbegyndes straks og være tilendebragt i løbet af 10 år.

2.1.4. ØSU går ind for en klar adskillelse af markeds- og socio-strukturpolitik. Uafhængigt af de markedspolitiske mål gælder det om at belønne den indsats, vinavlerne yder for at bevare kulturlandskabet. Der må afsættes EF-midler til at sikre bevarelsen af de traditionelle vinområder. Disse kæmper ganske vist med alvorlige strukturelle problemer, men er af særlig betydning for miljøet og erhvervsstrukturen i landdistrikterne.

2.1.5. ØSU minder om, at vindyrkning i Europa er en del af livsstilen, og de fleste vinområder har en lang tradition herfor. En reform, der ikke tager hensyn til den kulturelle og traditionelle baggrund i vinregionerne og deres vinfremstillingsmetoder er dømt til at mislykkes. I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet må reformen gå ud på at styrke de europæiske regioners ansvar for kvalitets- og markedspolitikken. Dette indebærer samtidig deregulering og afbureaukratisering, og at sektoren selv påtager sig et ansvar og tager initiativer.

2.1.6. ØSU går ind for, at der på EU-plan kun reguleres, hvad der er absolut nødvendigt for, at det fælles marked kan fungere set ud fra forbrugernes og erhvervets side. Principielt bør bestemmelserne fastsættes på et så lavt regionalt niveau som muligt. I Kommissionens forslag tages der ikke tilstrækkeligt hensyn til disse krav.

2.2.

Regionalprogrammer for justering af vindyrkningen (afsnit I)

2.2.1. For at tydeliggøre regionalprogrammernes retning og ansvaret for dem bør man nøje definere begrebet »region«. ØSU anfægter ikke, at regionale justeringsprogrammer kan være nødvendige for mange vinregioner. De foreslåede programmer er dog i modstrid med dereguleringsog subsidiaritetsmålet. For at sikre en klar adskillelse af markeds- og socialpolitikken foreslår ØSU, at de planlagte regionalprogrammer opdeles i markedsstruktur- og socio-strukturprogrammer. Der bør stilles EU-midler nok til rådighed herfor. ØSU anser det for rimeligt at fastsætte yderligere samfinansiering med nationale eller regionale midler. Derimod bør markedsinterventionerne udelukkende afholdes af EUGFL.

2.2.2. ØSU foreslår i denne forbindelse, at EU nøjes med at fremsætte et tilbud om frivillige foranstaltninger, som vindyrkningsområderne kan benytte sig af. Det må påses, at omstruktureringsprocessen foregår på en socialt og regionalt acceptabel måde.

2.2.3. ØSU går ind for et EU-program, som kommer de vinavlere til gode, der avler vin på ugunstige vilkår. Hertil hører bl.a. vindyrkning på stejle bakker eller skråninger eller på arealer, der er udsatte for erosion. Dette program skal være med til at forebygge, at vindyrkning i traditionelle vindyrkningsområder opgives af omkostningsmæssige grunde, og at der i stedet beplantes andre arealer, som ganske vist er billigere at dyrke, men som er mindre velegnede til vinfremstilling. Endvidere skal man via programmet aflønne vinavleren for den landskabspleje, han yder i disse traditionelle kulturlandskaber, som ofte er vigtige rekreations- og turistområder.

2.2.4. ØSU kræver et vindyrkningsspecifikt fremmeprogram til fordel for miljøvenlige dyrkningsmetoder. Allerede i dag føler vinavlerne sig som regel forpligtet til at sørge for, at deres produktion er afstemt efter det pågældende område, og at de anvendte dyrkningsmetoder skåner jordbunden. Miljøprogrammet skal tjene til, at man gennem vinavlernes aktiviteter sikrer beskyttelsen og bevarelsen af de naturlige ressourcer. For at fremme dette må der tilvejebringes de nødvendige, politiske betingelser på grundlag af videnskabelig viden og debat.

2.2.5. ØSU anbefaler, at der stilles EU-midler til rådighed for at støtte udviklingen af bedre afsætningsstrukturer i produktionsområderne. Vinsektoren er som hovedregel præget af små brug. Derfor er der fare for, at de bliver fuldstændigt afhængige af efterspørgselssiden, der kendetegnes ved en enorm koncentrationsproces. For at forhindre dette må der tages energiske skridt for at sikre mere konkurrencedygtige udbudsstrukturer i vindyrkningsområderne.

2.2.6. ØSU opfordrer til at afstemme socialprogrammerne inden for landbruget efter de særlige behov, der gør sig gældende inden for vindyrkningen. Hertil hører bl.a. foranstaltninger til at støtte unge bedriftsindehavere og til at alderdomsforsikre vinavlerne i de lande, hvor der ikke findes generel dækning for samtlige borgere.

2.2.7. For at afstemme vinavlsarealets potentiale bedre efter markedsforholdene bør der tilbydes et frivilligt rydningsprogram i overgangsperioden. Via regionalisering af præmierne vil der kunne tages højde for de forskellige strukturelle og socio-økonomiske forhold. Præmierne bør for det første være attraktive og derpå gradvis afvikles indtil overgangsperiodens udløb. Rydningsprogrammerne bør styres af myndighederne i vinområderne, så negative konsekvenser for vinavlsstrukturen undgås. Medlemsstaterne kan lade være med at anvende rydningsprogrammer i de områder eller dele af de områder, som i de seneste år har ryddet mere end gennemsnittet, eller som skal bevares for at sikre kvaliteten og traditionelle vinavlsstrukturer eller miljøet.

2.2.8. Man må dog først have et generelt, reelt og opdateret kendskab til samtlige grundlæggende oplysninger om alle allerede ryddede arealer og om de ulovligt beplantede arealers omfang og beliggenhed.

Med dette kendskab kan man bedre overveje, hvilke foranstaltninger der skal træffes.

2.3.

Forskrifter vedrørende ønologiske fremgangsmåder og behandlingsmetoder (afsnit II)

2.3.1. ØSU fremhæver udtrykkeligt, at der ved fastsættelsen af produktionsvilkårene og tilladelse til anvendelse af ønologiske fremgangsmåder (f.eks. naturligt minimumsalkoholindhold, tilsætning, syring osv.) skal tages hensyn til de forskellige geografiske, klima- og vejrbetingede forhold i de europæiske vinregioner.

2.3.2. Derfor er ØSU ikke enig med Kommissionen i, at en nedsættelse af antallet af vinområder fra 7 til 3, en nivellering af det naturlige minimumsalkoholindhold og af de ønologiske fremgangsmåder er mulig.

2.3.3. ØSU går i stedet ind for, at man gennemgår vinområdernes inddeling på grundlag af objektive kriterier (jf. ØSU's initiativudtalelse af 27. oktober 1988 om afgrænsning af vinområder i EF).

2.3.4. ØSU anser de ønologiske fremgangsmåder for et vigtigt instrument til at fremme kvalitetspolitikken.

2.3.5. Anvendelse af ønologiske fremgangsmåder, som tager sigte på at øge produktionen i stedet for at tjene til at forbedre kvaliteten, er i modstrid med markedsordningens målsætninger. Derfor bør anvendelse af ønologiske fremgangsmåder begrænses til et minimum og kun benyttes til at udligne vejrligs- og klimabetingede årsudsving.

2.3.6. For at udelukke misbrug af tilsætningsmetoder bør tilsætning kun være tilladt for vine, for hvilke der er fastlagt et maksimumsudbytte pr. ha.

2.3.7. ØSU er klar over, at de enkelte tilsætningsmetoder afspejler meget forskellige traditioner, erfaringer og vurderinger.

2.3.8. Således tager vinområder, hvor tilsætning enten slet ikke er nødvendig og tilladt, eller kun foretages med koncentreret most, helt og aldeles afstand fra chaptalisering. På den anden side foretrækker områder, hvor chaptalisering er tilladt, at benytte denne metode frem for tilsætning med koncentrater.

2.3.9. Man kan ikke gå ind for at lade chaptalisering være tilladt i hele EU, da dette hverken tager højde for de forskellige klimaforhold og geografiske vilkår eller for de traditionelle metoder. Det hidtidige forbud mod chaptalisering bør opretholdes i den nuværende udstrækning. Som en ren undtagelsesbestemmelse bør tilsætning af saccharose fremover fortsat kun være tilladt i de vinområder, hvor chaptalisering traditionelt blev benyttet, inden den europæiske vinmarkedsordning blev indført.

For at undgå konkurrenceforvridninger i de forskellige producentlande i Den Europæiske Union bør støtten til koncentreret druemost og rektificeret koncentreret druemost opretholdes.

For at sikre en klar forbrugeroplysning om de anvendte tilsætningsmetoder skal Rådet indføje en relevant bestemmelse herom i mærkningsforordningen for vin.

2.4.

Interventioner og andre foranstaltninger til markedssanering (afsnit III)

2.4.1. Ud fra de indhøstede erfaringer mener ØSU ikke, at de frivillige og obligatoriske interventionsforanstaltninger er egnede til at sanere markedet. Kommissionens forslag om et kvotesystem med referencemængder i forbindelse med obligatorisk destillation afvises på det kraftigste. I stedet for at afvikle markedsstyringen og bureaukratiet indfører man nye administrative tvangsforanstaltninger, markedsindgreb og forvaltningsinstrumenter.

2.4.1.1. Produktionskvoter (referenceproduktion) er for EU's vinmarked, der i kraft af GATT-beslutningerne muliggør en fri udenrigshandel, et helt og aldeles uegnet styringsinstrument.

2.4.1.2. Hvis Kommissionens pessimistiske forbrugsprognoser går i opfyldelse, og importen fra tredjelande (f.eks. Østeuropa og tredjelande uden for Europa) samtidig stiger, bliver de europæiske vinproducenter nødt til at bære ansvaret for skævheden mellem udbud og efterspørgsel alene. Selv i tilfælde af en mindre stigning i forbruget i EU, men samtidig stærkt stigende import, nedskæres kvoterne for de europæiske vinproducenter.

2.4.1.3. Produktionskvoter for vin tager ikke højde for de dynamiske markedsprocesser i vinbranchen. I særdeleshed tager kvoterne ikke hensyn til produkternes alsidighed.

2.4.1.4. Ud over disse principielle forbehold over for kvoteordningen er ØSU endvidere bange for, at en sådan ordning vil føre til ny spænding mellem de europæiske vindyrkningsregioner. Allerede kvoternes størrelse og deres fordeling mellem og inden for medlemsstaterne er det umuligt at nå til enighed om.

2.4.2. Derudover kræver ØSU, at hele interventionssystemet straks forenkles. Der bør indføres to former for destillation, nemlig en frivillig »forebyggende destillation«, i begyndelsen af produktionsåret og til en attraktiv pris, og en »obligatorisk destillation«, hvor prisen bør afhænge af de overskud, der skal afsættes, og under alle omstændigheder bør være lavere end den, der benyttes ved forebyggende destillation.

Støtten til privat oplagring bør fastholdes som en foranstaltning, der skal udjævne år med vinoverskud og år med en mindre høst.

2.4.3. ØSU opfatter destillation af biprodukter fra vinfremstilling samt destillation af de mængder, der overskrider det fastsatte hektarudbytte, som en kvalitetspolitisk foranstaltning. Derfor kan disse mængder ikke få støtte fra EU's interventionsmidler.

2.5.

Afsætningsfremmende foranstaltninger for kvalitetsprodukter (afsnit IV)

2.5.1. ØSU bifalder, at Kommissionen har præciseret sine forslag til fremme af kvalitetsprodukter. De er et rigtigt skridt i retning af at sikre bedre rammevilkår for afsætning af vinprodukter. Forslagene opfylder dog ikke ØSU's krav om at gøre markedsføring af vinprodukter til et centralt punkt i vinmarkedsreformen.

2.5.2. ØSU opfordrer på ny til at udarbejde et omfattende helhedsprogram til fremme af vinafsætningen. Programmet skal omfatte markedsundersøgelser, kommunikationsstrategier samt støtteforanstaltninger til produkt- og afsætningspolitikken for vinfirmaer. Hertil hører også afskaffelse af juridiske, økonomiske og skattemæssige hindringer for afsætningen.

2.5.3. Der foreligger stadig ikke tilstrækkelige oplysninger om markeds- og forbrugstendenser. Sådanne oplysninger kan kun tilvejebringes gennem et ambitiøst forsknings- og markedsundersøgelsesprogram. Man bør analysere, hvordan tendenserne er på salgs- og forbrugsstedet (restauranter, husholdninger), samt hvad der får forbrugerne til at ændre deres indkøbs- og forbrugsvaner.

2.5.4. ØSU går ind for, at der gennemføres et informationsprogram om fordelene ved et mådeholdent vinforbrug i forbindelse med en kostbevidst adfærd samt om farerne ved alkoholmisbrug.

2.5.5. For at kunne gennemføre disse forsknings- og informationsforanstaltninger er det nødvendigt med langt flere EU-midler, end Kommissionen hidtil har forudset.

2.5.6. ØSU opfatter fastholdelsen af høje forbrugsafgifter på vin som en hindring for afsætningen. Kommissionens tanker om indførelse af en vinafgift i de medlemsstater, hvor vin hidtil ikke har været afgiftsbelagt, vil modarbejde alle foranstaltninger til forbedring af markedsforholdene for vin. ØSU opfordrer derfor Kommissionen og Rådet til at ændre forbrugsafgiftspolitikken for vin og tilpasse den målene for reformen af vinmarkedsordningen.

2.5.7. ØSU påpeger, at der for betegnelse og præsentation af de forskellige vinkategorier i dag gælder forskellige bestemmelser på EU-plan, og at medlemsstaterne på visse felter stadig har beføjelser. Det er derfor nødvendigt at tage de mangfoldige forskellige regler, som er gældende i dag, op til revision og at fastlægge fælles retsregler for betegnelse og præsentation af samtlige vinkategorier. De gældende regler bør også revideres af hensyn til forbrugerinformation og for at tage hensyn til moderne markedsføringsmetoder. Dette gælder også for de endnu ikke vedtagne regler om tilsætningsstoffer i henhold til mærkningsdirektivet. Især bør man se nærmere på en lempelse af det hidtidige forbudsprincip (alle angivelser er forbudt, medmindre de er udtrykkeligt tilladt) ved at operere med bestemmelser som dem, der gælder for mousserende vin: udover de obligatoriske angivelser tillades der også andre oplysninger, så længe der ikke er tale om misbrug.

2.6.

Brancheorganisationer og brancheaftaler (afsnit V)

2.6.1. ØSU betragter foranstaltninger, som medfører, at vinsektoren selv får ansvaret for at tilpasse udbuddet til efterspørgslen og selv forvalter produktions-, handels- og afsætningsstrukturerne, som vigtige skridt i en dereguleringsproces, hvor subsidiaritetsprincippet inden for vinlovgivningen overholdes.

2.6.2. ØSU finder det ikke absolut nødvendigt, at reformforslaget nøje præciserer bestemmelserne for anerkendelse af disse organisationers virksomhed. I stedet bør der i grundforordningen blot vedtages en generel ordning for tilladelse af brancheaftaler. Gennemførelsesbestemmelserne bør ikke indgå i reformdebatten, men drøftes senere.

3. Ændring af forordning (EØF) nr. 822/87 (afsnit VI)

3.1. Hvis EU giver afkald på en central styring af det europæiske vinmarked, kan det hidtidige omkostningskrævende, statistiske system til registrering af udviklingen i vinpotentiellet forenkles væsentligt. Det er derfor nødvendigt at forenkle den foreslåede mekanisme til vurdering af

- produktionen af de forskellige vinprodukter,

- de industrielle anvendelser af disse produkter,

- udviklingen af forbruget af vin og andre produkter, der kan fortæres i uforandret stand,

- enhver anden form for oplysninger, der er nødvendige for at forvalte markedet, for at tilskynde til de nødvendige justeringer af udbuddet samt for at tilrettelægge foranstaltninger til fremme af forbruget.

De hidtidige erfaringer med meldinger fra vinproducenterne har vist, at vurderingen er meget omkostnings- og tidskrævende. På grund af dynamikken på markederne forekommer det derfor værd at prøve at gennemføre stikprøver og paneler.

3.2. Kommissionens forslag om at forlænge forbuddet mod nyplantning hilses velkomment. Navnlig i omstillingsperioden fra en markedsforvaltning til et frit marked under den regionale vinsektors ansvar må lokale eller regionale vinarealudvidelser ikke bringe tilpasningsprocessen i fare.

3.3. Genbeplantningsretten og overførsel af genbeplantningsretten bør fortsat benyttes uindskrænket for som led i en kvalitetspolitik at få beplantet de bedste arealer i vindyrkningsområderne. Kommissionen bør ikke have mulighed for at indskrænke genbeplantningsretten og tilpasse vinpotentiellet til markedsbehovene. Udformningen og udnyttelsen af EU's genbeplantningsret bør være et regionalt anliggende.

3.4. Klassificeringen af vinstoksorter bør foretages efter en ensartet EU-metode og overlades til regionerne.

4. Ordningen for nedlæggelse af vinarealer uden for regionalprogrammerne (afsnit VII)

Som allerede anført i bemærkningerne til afsnit I går ØSU kun ind for et frivilligt rydningsprogram uden for regionalprogrammerne. Præmien forekommer ikke at være tilstrækkelig stor til at sikre en virkelig god udnyttelse af programmet.

5. Ændring af forordning (EØF) nr. 823/87 (afsnit VIII)

ØSU understreger, at det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet må være regionerne, der har ansvaret for at udforme hektarudbytteordningen. Derfor afvises bestemmelser, som yderligere begrænser medlemsstaternes hidtidige kompetenceområde.

6. Ændring af forordning (EØF) nr. 2048/89 (afsnit IX)

ØSU støtter foranstaltninger, som kan forbedre kontrollen og sikre en ensartet anvendelse af EU-bestemmelserne. De foreslåede programmer anses dog for at ville medføre en yderligere bureaukratisering. ØSU opfordrer til, at man undersøger mulighederne for at forenkle forskrifterne om meldinger, bogføring, ledsagedokumenter og andre vinkontrolforanstaltninger. Samarbejdet mellem de kompetente inspektionsinstanser i medlemsstaterne må hurtigst muligt forbedres.

7. Forenklet fortegnelse over vindyrkningsarealer (afsnit X)

En forenkling af fortegnelsen over vindyrkningsarealerne hører til de opgaver, der må udføres for at få gennemført en afbureaukratisering inden for EU's vinlovgivning. Uafhængigt af en forenkling af EU-lovgivningen bør det fortsat være overladt til medlemsstaterne og regionerne at udstede yderligere markedsforvaltningsbestemmelser.

8. Afsluttende bemærkninger

8.1. ØSU opfordrer Rådet til at sætte skub i drøftelserne om en reform af vinmarkedsordningen og til hurtigst muligt at få dem afsluttet. Den europæiske vinsektor har nemlig brug for pålidelige rammevilkår fremover.

8.2. Som krævet af Kommissionen må drøftelserne holdes i dialogens ånd, således at der kan nås frem til løsninger med bred opbakning. En åben konfrontation mellem vinregionerne vil i sidste instans skade samtlige vinregioner og vinens image som et kulturelt aktiv.

Bruxelles, den 22. februar 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 194 af 16. 7. 1994, s. 1.