DA Den Europæiske Unions Tidende C 18/59

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: En bæredygtig fremtid for akvakultursektoren — Ny fremdrift til strategien for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur

KOM(2009) 162 endelig

2011/C 18/10

Ordfører: José María ESPUNY MOYANO

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 8. april 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: En bæredygtig fremtid for akvakultursektoren - Ny fremdrift til strategien for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur

KOM(2009) 162 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU’s Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som vedtog sin udtalelse den 25. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 150 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 Som allerede fremført i udtalelsen om en strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur fra 2003 (1), er EØSU bekymret over, at den europæiske akvakulturindustris konkurrenceevne forringes som følge af uhensigtsmæssig lovrammer. Lovgivning på forskellige områder påvirker sektoren unødigt og skaber yderligere problemer for dens udvikling.

1.2 Derfor bifalder EØSU Kommissionens meddelelse og finder det passende og hensigtsmæssigt, at den offentliggøres netop nu.

1.3 Den europæiske akvakulturindustri bør atter satse på en bæredygtig udvikling, som kan gøre det muligt at tilfredsstille efterspørgslen efter nærende, sunde og sikre akvatiske fødevarer. Hvis sektoren udvikler sig i den rigtige retning, vil den kunne være med til at stimulere den socioøkonomiske udvikling i de områder, hvor den vinder indpas, øge udbuddet af gode, stabile arbejdspladser og bidrage til, at lokalbefolkningen bliver boende.

1.4 EØSU fremfører endnu en gang, at det indre marked efter udvalgets mening er et af EU's største aktiver. Udvalget er derfor bekymret over manglen på juridisk ensartethed og sammenhæng mellem medlemslandene, bl.a. når det gælder mærkningen af akvatiske fødevarer og fortolkningen af EU's miljølovgivning som f.eks. i forbindelse med Natura 2000-nettet eller vandrammedirektivet.

1.5 Grundet den stigende pladsmangel i kystområderne er det vigtigt at øge indsatsen for at finde synergieffekter mellem kompatible aktiviteter, herunder miljøbeskyttelse. En af hovedårsagerne til den europæiske akvakulturs nuværende stagnation er den sparsomme plads, akvakulturindustrien råder over. EØSU anbefaler, at procedurerne for tildeling af tilladelser og bevillinger til akvakulturbrugene forbedres og strømlines, samt at sagsbehandlingen forenkles og gøres mere fleksibel med henblik på at afkorte sagsbehandlingstiden.

1.6 EØSU udtrykker bekymring over, at den nuværende mærkning af akvatiske fødevarer på salgsstedet er utilstrækkelig og forhindrer forbrugerne i at foretage ansvarlige og oplyste køb. Denne situation viser sig f.eks. ved, at forbrugerne har vanskeligt ved at skelne akvatiske produkter, der er avlet i EU, fra importvarer. Det er også svært for dem at gennemskue, hvilke akvatiske fødevarer der er friske, og hvilke der har været frosset ned.

1.7 EØSU er bekymret over, at de importerede akvatiske produkter ikke opfylder de sundhedsbestemmelser, der gælder i EU. Særlig bekymrende er forskellene, når det gælder kravet om sporbarhed, som spiller en nøglerolle i forbindelse med fødevaresikkerheden. Udvalget sætter også spørgsmålstegn ved, om de pågældende produkter er fremstillet under anstændige sociale og arbejdsmæssige forhold, eller om der f.eks. kan være tale om arbejde, der udføres af mindreårige eller under slavelignende forhold.

1.8 Akvakulturen producerer kvalitetsfødevarer i et vandmiljø, hvilket er uforeneligt med et forringet eller forurenet miljø. Derfor bør man sikre, at EU's vandområder er i god stand.

1.8.1 Miljøbeskyttelse er en af EU's prioriteter. Beskyttelsen af miljøet bør imidlertid ikke forhindre aktiviteter, som kan være forenelige hermed. Kommissionen bør gøre en indsats for at forklare de vigtigste regler om miljøbeskyttelse, navnlig Natura 2000-nettet og dets forbindelse til og kompatibilitet med akvakulturen.

1.8.2 EØSU anbefaler, at der sættes skub i miljømærkning af akvatiske fødevarer med henblik på at fremhæve og fremme miljøvenligheden af de akvatiske produkter, som stammer fra veldrevne brug, der fokuserer på bæredygtig udvikling.

1.9 Grundet den europæiske akvakulturs innovative karakter, fremhæver EØSU behovet for at sætte skub i forskning og teknologisk udvikling inden for akvakultur. Europæisk Akvakulturs Teknologi- og Innovationsplatform (European Aquaculture Technology and Innovation Platform), som blev oprettet for nylig, vil udgøre et fremragende springbræt til at føre dette ud i livet.

1.10 Hvad dyresundhed angår giver EØSU udtryk for sin bekymring over knapheden på tilladte veterinærlægemidler, som akvakultursektoren har til rådighed.

2. Resumé af Kommissionens meddelelse

2.1 Formålet med denne meddelelse er at udpege årsagerne til stagnationen i den europæiske akvakulturindustri og sætte fornyet skub i dens udvikling. Derfor har Kommissionen udarbejdet et forslag baseret på tre hovedområder. Det drejer sig om styrkelse af europæisk akvakulturs konkurrenceevne, skabelse af et grundlag for en bæredygtig udvikling af sektoren og forbedring af sektorens image og forvaltning.

2.2 Kommissionen foreslår at styrke europæisk akvakulturs konkurrenceevne gennem udvikling af en konkurrencedygtig og diversificeret akvakulturindustri med støtte fra innovation.

2.2.1 Bæredygtig udvikling af akvakultursektoren bør understøttes af . Derfor vil Kommissionen støtte initiativer inden for forskning, udvikling og innovation, fremme udviklingen af forskningsinfrastrukturer og afsætte tilstrækkelige ressourcer hertil.

2.2.2 Kommissionen foreslår, at der gøres en indsats for at sikre, at akvakulturen har lige vilkår i med andre aktiviteter, og at der skabes synergi mellem de forskellige aktiviteter.

2.2.3 EU’s akvakulturindustri bør være i stand til at indfri , tilpasse sig markedets behov og begå sig på lige fod med de øvrige aktører i afsætningskæden. Derfor vil Kommissionen kigge på akvakultursektorens behov, navnlig med hensyn til producentorganisationer, interne brancheforbindelser, forbrugeroplysninger og markedsinstrumenter.

2.2.4 Akvakulturens bør give beslægtede sektorer mulighed for ekspansion og eksport. Med dette formål for øje vil Kommissionen fremme udviklingen af en bæredygtig akvakultur i tredjelande.

2.3 Kommissionen tilstræber at skabe grundlag for bæredygtig udvikling af akvakultursektoren gennem sikring af et højt miljøbeskyttelsesniveau. Akvatiske fødevarer, der fremstilles i eller importeres til EU, skal opfylde strenge normer for forbrugerbeskyttelse og fødevaresikkerhed. EU vil arbejde for et højt beskyttelsesniveau, når det gælder dyrenes sundhed og velfærd.

2.3.1 Det skal sikres, at der er . Derfor vil Kommissionen fortsat lægge vægt på udviklingen af en miljømæssigt bæredygtig akvakulturindustri.

2.3.2 Omvendt bør akvakulturen have adgang til og vand af højeste kvalitet for at sikre, at dyrene er sunde og produkterne sikre, navnlig når det gælder skaldyr.

2.3.3 For at opnå optimal vækst og produktion, bør der udformes en med gode opdrætsbetingelser. Kommissionen vil sørge for, at direktiv 2006/88/EF (2) om vanddyrs sundhed gennemføres fuldt ud.

2.3.4 er et fællesanliggende for forbrugerne, lovgiverne og producenterne. Kommissionen vil indhente rådgivning om fiskevelfærd og fremme fastlæggelsen af en artsspecifik tilgang.

2.3.5 Et af de hovedproblemer, sektoren støder på, er den . Derfor vil Kommissionen sætte skub i gennemførelsen af de henstillinger, som ekspertgruppen vedrørende veterinærlægemidler fremsatte i sin rapport fra 2007.

2.3.6 Forsyningerne af har fortsat afgørende betydning for akvakulturens udvikling. Kommissionen vil sørge for bedre adgang til de nødvendige tilsætningsstoffer til fiskefoder og revidere lovgivningen om biprodukter.

2.3.7 Kommissionen bør sikre og anerkende . Kommissionen fortsætter arbejdet for at sørge for, at akvatiske fødevareprodukter, både de, der er fremstillet i EU, og de, der er importeret fra tredjelande, er sikre for forbrugerne. Derfor vil den fortsat basere sine foranstaltninger på videnskabelig viden og på forsigtighedsprincippet. Kommissionen vil ligeledes tage hensyn til sundhedsfordelene ved at spise fisk.

2.4 Det er nødvendigt at forbedre akvakultursektorens image og rammebestemmelserne for sektorens forvaltning ved at skabe lige vilkår på EU-niveau.

2.4.1 , vil der kunne skabes lige vilkår for de økonomiske aktører i spørgsmål, der vedrører udvikling af akvakulturindustrien. Med henblik herpå vil Kommissionen forklare gennemførelsen af sin miljøpolitik (navnlig Natura 2000-nettet) bedre og sikre sig, at EU-lovgivningen om dyresundhed og forbrugerbeskyttelse gennemføres korrekt. Med hensyn til tredjelande vil Kommissionen holde øje med, at deres vilkår svarer til vilkårene i EU.

2.4.2 For at fremme udviklingen af akvakulturindustrien er det af afgørende betydning, især for små og mellemstore virksomheder, at reduceres. Derfor arbejder Kommissionen på at forenkle lovgivningen og reducere den administrative byrde i EU.

2.4.3 Kommissionen vil sørge for at og sikre fyldestgørende oplysninger til offentligheden gennem omfattende høringer og gennemskuelig information. Hermed bidrages der til bedre lovgivning og forvaltning, og akvakulturindustriens image forbedres.

2.4.4 Kommissionen vil arbejde på at kunne tilbyde , eftersom EU’s officielle statistikker om akvakultur er meget begrænsede. Kommissionen vil også udvide sit informationsgrundlag vedrørende priser med henblik på at indføre et prisovervågningssystem for hele afsætningskæden.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Akvakultursektoren producerer i øjeblikket 47 % af de akvatiske fødevarer, som forbruges af verdens befolkning. Ydermere har sektoren et betydeligt vækstpotentiale og kan derfor være et nøgleelement i en strategisk fødevareforsyningspolitik, hvor det handler om at tilfredsstille den fremtidige fødevareefterspørgsel.

3.2 I de seneste 10 år er verdens befolkning vokset med 12 %, mens forbruget af fisk er steget med ca. 27 %. Det skyldes bl.a., at omega 3-fedtsyrerne, som findes i rigelige mængder i fisk, har en gavnlig effekt på helbredet. EU er det største marked i verden for akvatiske fødevarer. Her forbruges der mere end 12 millioner tons fisk om året, og tendensen er klart stigende. Selvforsyningsgraden ligger i underkanten af de 35 %. 65 % af de akvatiske fødevarer, som konsumeres, stammer fra import, og denne procentsats er på vej opad.

3.3 Europæisk akvakultur falder ind under den fælles fiskeripolitik, som tager sigte på bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer, idet der i lige høj grad tages hensyn til miljømæssige, sociale og økonomiske aspekter. Den reviderede fælles fiskeripolitik bør i særlig grad rette opmærksomheden mod akvakulturens karakteristika og indføre sektorspecifikke støtteinstrumenter og effektive markedsbaserede instrumenter. Det foreslås at omdøbe den fælles fiskeripolitik til den fælles fiskeri- og akvakulturpolitik.

3.4 Akvakultur er i dag en vigtig økonomisk aktivitet i nogle af EU's kyst- og indlandsområder og omfatter produktion af både skaldyr og fisk i ferskvand og i havvand.

3.5 Fra at være en ikke-industriel sektor af beskedent omfang er akvakultur siden 1970'erne blevet en moderne, dynamisk, innovativ og teknologisk industri med virksomheder, der i mange tilfælde er vertikalt integrerede.

3.6 Akvakulturindustrien i EU er en kilde til beskæftigelse i afsidesliggende kyst- og flodområder, som ellers generelt er dårligt stillede, og hvor beskæftigelsesmulighederne er få. Job i både familiedrevne virksomheder og i SMV'er er specialiserede og stabile og kræver teknisk sagkundskab.

3.7 I 2002 fremlagde Kommissionen i sin meddelelse KOM(2002) 511 en strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur, hvis mål var følgende:

a) Skabelse af sikker beskæftigelse, specielt i fiskeriafhængige områder

b) Forbrugerne skal garanteres et udbud af produkter, som er sunde og sikre og i de mængder, som markedet kræver

c) Fremme af respekt for miljøet i sektoren.

3.8 Kommissionen har erkendt, at EU's akvakulturproduktion ikke har udviklet sig som forventet siden 2002, men at produktionen af både skaldyr og fisk ligefrem er stagneret (opdræt af krebsdyr og dyrkning af alger er praktisk taget ikke-eksisterende i Europa), hvilket står i skarp kontrast til den høje vækstrate i denne industri i resten af verden. Derfor har Kommissionen fundet det hensigtsmæssigt at revidere sin strategi og gøre status over den nuværende situation i europæisk akvakultur.

4. Særlige bemærkninger

4.1 Akvakulturindustrien i EU udvikler ikke hele sit potentiale til at skabe velstand og beskæftigelse. Sektorens samlede produktionstal har siden 2002 været stagnerende og er ikke tilstrækkeligt til at kompensere for faldet i fiskeriflådens fangster, hvilket har medført en forringelse af handelsbalancen over for udlandet. Dette er sket på trods af, at Europa opfylder de rette fysiske og miljømæssige betingelser og er i besiddelse af avanceret teknologi og investeringsvillige virksomheder. Desuden har sektoren vist, at den råder over den nødvendige viden og de nødvendige midler til en bæredygtig produktion set fra et miljømæssigt synspunkt, samtidig med at den tilbyder sunde, sikre kvalitetsprodukter.

4.2 EU's komplekse regelværk, de langsommelige administrative procedurer, begrænsningerne i adgangen til offentlige landområder og de overdrevne administrative byrder hæmmer investeringerne og skader europæisk akvakulturs konkurrenceevne.

4.3 Mange af de udfordringer, der lægger begrænsninger for udviklingen af Europas akvakulturindustri, har direkte udspring i politikker og foranstaltninger, der gennemføres på nationalt eller regionalt plan. De nationale og regionale offentlige myndigheder bør derfor drage konsekvensen heraf og fastlægge deres egne passende regelsæt. Der findes medlemslande, hvor der ikke de seneste 15 år er bevilget nye licenser til akvakultur. Nogle gange er det de nationale og regionale forvaltningers fortolkning af EU-lovgivningen, som giver forvridninger, som i tilfældet Natura 2000, hvor nogle forvaltninger uberettiget udelukker akvakultur. Desuden bør både medlemslande og regioner med lovgivningsbeføjelser koordinere deres lovgivninger for ikke at skabe kunstige barrierer for det frie marked internt i EU.

4.4 Den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter, som burde føre til en stabilisering af markederne og sikre indkomsten for akvakulturprodukterne, kræver en hastereform, som styrker producentorganisationerne.

4.5 Den tidligere meddelelse, KOM(2002) 511, fremhævede i overdreven grad akvakulturens miljømæssige aspekter og satte de økonomiske og sociale sider af bæredygtighed i baggrunden. Den nuværende meddelelse, KOM(2009) 162, foreslår en bedre balance mellem bæredygtighedens tre søjler, den miljømæssige, den sociale og den økonomiske søjle. Den erkender, at den miljømæssige bæredygtighed kun er mulig med konkurrencedygtige og rentable virksomheder.

4.6 Flertallet af EU's akvakulturvirksomheder er effektive og ville kunne være fuldt konkurrencedygtige, hvis de havde de samme muligheder som de importerede varer. I øjeblikket er betingelserne for disse lige muligheder ikke til stede, hverken når det gælder produktion eller markedsføring. Hvad produktionen angår, er de europæiske akvakulturproducenter underlagt strenge regler om foderets ingredienser, begrænsninger for anvendelsen af veterinærlægemidler, begrænsninger i forbindelse med miljøspørgsmål og andre spørgsmål af social art, der ikke er pålagt akvakulturproducenterne i tredjelande, som derimod kan markedsføre deres produkter frit på EU-markedet (også produkter som produceres ved hjælp af børnearbejde eller på baggrund af andre overtrædelser af retten til anstændige arbejdsforhold og til en rimelig løn). Med hensyn til markedsføringen findes der lande, som på en ureglementeret måde fremmer produktionen af akvakulturvarer, som efterfølgende markedsføres i EU.

4.7 Den mangelfulde information, forbrugerne modtager om de akvatiske fødevarers egenskaber, forhindrer dem i at vurdere forskellene i kvalitet og pris nøjagtigt. Dette er til stor skade for de europæiske producenter, hvis produkter generelt har større merværdi end de importerede varer. Denne misinformation omfatter f.eks. ukorrektheder i oplysningerne om produkternes oprindelsesland eller i fællesbetegnelsen for produktet. Det er imidlertid særligt alvorligt, når det gælder fiskefileter, som tøs op, når de skal sælges, men som kommer fra fjerntliggende, ofte asiatiske lande. Disse fileter sælges i de samme butikker som de fileter, der reelt er friske, men forbrugerne bliver ikke klart informeret om forskellen på de to produkter, og deres eneste vurderingskriterium bliver derfor prisen. Dette kan oven i købet medføre problemer for den offentlige sundhed, hvis fiskene fryses ned igen.

4.8 EØSU anbefaler derfor, at der foretages en forenkling af mærkningen, hvor navnlig oplysningerne om oprindelsesland eller -område gøres mere tydelige, samt at inspektions- og kontrolmekanismerne ved grænserne styrkes.

4.9 En korrekt identifikation af akvakulturprodukterne bør ledsages af uddannelses- og informationsaktiviteter i hele distributions- og markedsføringskæden samt over for forbrugerne. Der bør navnlig informeres om tilstedeværelsen af omega 3-fedtsyrer, herunder navnlig typerne EPA og DHA.

4.10 EØSU anbefaler, at der foretages markedsføringsfremstød for at forbedre akvakulturens og dens produkters og processers image. Ansvaret for udformningen af de budskaber, der skal formidles, bør pålægges en særlig studiegruppe, som skal have til opgave at fremsætte forslag til initiativer i samarbejde med sektoren. Det anbefales i den forbindelse, at der gennemføres tværnationale kampagner, som nødvendigvis må koordineres af Kommissionen.

4.11 Akvakulturen i EU er en teknologisk og innovativ aktivitet, som kræver vedvarende videnskabelig forskning. Det igangværende 7. rammeprogram, som samler alle EU-initiativer på forskningsområdet, skaber mindre rum for forskning i akvakultur end de tidligere programmer. Med dette program bliver det svært at øge innovationen i den europæiske sektor og forbedre dens konkurrenceevne. Den europæiske akvakulturbranche har for nylig oprettet Europæisk Akvakulturs Teknologi- og Innovationsplatform (European Aquaculture Technology and Innovation Platform), som man håber kan give sektoren nogle prioriteter for forskning, udvikling og innovation og en strategi til at nå målene.

4.11.1 Man bør fortsætte indsatsen for at finde alternative sikre og bæredygtige ingredienser, som opfylder fiskenes næringsmæssige og biologiske krav, samtidig med at næringsværdien i slutproduktet bevares.

4.11.2 Indsatsen for at optimere de nuværende produktionssystemer bør opretholdes, men frem for alt bør man satse på at optimere de systemer, som har gode muligheder for fremtidig ekspansion, bl.a. offshore akvakultur og systemer med landbaserede recirkulationssystemer.

4.12 Den begrænsede adgang til veterinærlægemidler er en alvorlig hindring for akvakulturindustriens udvikling. I øjeblikket har den europæiske akvakultur ikke tilstrækkelige veterinærmidler til sin rådighed. Der mangler f.eks. bedøvelsesmidler, vacciner og antibiotika. Denne situation bringer sektorens levedygtighed i fare og berører både dyrenes sundhed og velfærd, fødevaresikkerheden og miljøbeskyttelsen.

4.13 Kommissionens meddelelse foreslår, at man støtter eksport af akvakulturproduktionsteknologier til tredjelande. Selvom dette initiativ har et solidarisk aspekt, som utvivlsomt bør støttes, bør man, inden det føres ud i livet, overveje, om den fremtidige produktion af akvakulturvarer, som vil blive resultatet af denne teknologiske eksport, ikke i sidste ende vil blive eksporteret til EU og dermed vil konkurrere med den hjemlige produktion.

4.14 Kommissionens meddelelse beskriver udmærket årsagerne til den nuværende stagnation i europæisk akvakultur. Den må imidlertid ikke betragtes som et færdigt stykke arbejde. Der er derimod tale om et udgangspunkt for udformning og udvikling af konkrete aktiviteter, som sætter fornyet skub i en bæredygtig udvikling i EU's akvakulturindustri.

Bruxelles, den 28. april 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 208 af 3.9.2003, s. 89-93.

(2) EUT L 328 af 24.11.2006, s. 14.