Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »atomkraft og elproduktion«

(2004/C 110/14)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 23. januar 2003 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Claude Cambus til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. januar 2004.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 406. plenarforsamling af 25.-26. februar 2004 (mødet den 25. februar 2004) følgende udtalelse med 68 stemmer for, 33 imod og 11 hverken for eller imod:

INDLEDNING

Formålet med nærværende initiativudtalelse er at bidrage til en afklaring af den debat om atomkraftproduktion, som Kommissionen genåbnede med sin grønbog om EU's energiforsyningssikkerhed og den »nukleare pakke« om generelle sikkerhedsprincipper og forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har udtalt sig positivt om begge initiativer. I sin udtalelse om grønbogen (CES 705/2001 af 1.5.2001) understregede EØSU navnlig følgende: »Atomkraft er forbundet med visse problemer, men har også klare fordele. Medlemsstaterne træffer selv beslutning om, hvorvidt de vil anvende atomkraft. Spørgsmålet er dog, hvordan EU fremover skal kunne tage ansvaret for energiforsyning, rimelige priser og håndteringen af udfordringerne i forbindelse med klimaændringerne, uden at atomkraften i det mindste opretholder sin nuværende andel af elproduktionen.« (5.7.8)

I sin udtalelse om den »nukleare pakke« (CES 411/2003 af 26.3.2003) bakkede EØSU i alt væsentligt op om Kommissionens initiativ, men fremsatte dog samtidig en række anbefalinger på baggrund af sin ekspertise.

Denne udtalelse beskæftiger sig navnlig med de miljømæssige, fysiologiske og økonomiske aspekter og konsekvenser af atomkraft, som det er vigtigt at tage med i betragtning, hvis der skal opnås fuld forståelse for energiproblematikken i EU og derved sikres en så bred og oplyst debat som muligt.

De kvantitative og kvalitative data i udtalelsen er for sammenhængens skyld baseret på EU-15, eftersom perspektiverne formuleres på baggrund af en analyse af den hidtidige udvikling. Hvis tiltrædelseslandene og ansøgerlandene medtages i analysen, vil man givetvis nå frem til andre tal, men problematikken vil være den samme, både for de positive og negative aspekter ved anvendelse af atomkraft.

Det skal nævnes, at sikkerhedsniveauet på atomkraftværkerne i de nye EU-medlemsstater og i de fremtidige tiltrædelseslande siden 1992 har været genstand for analyser og tilpasningsprogrammer med krav om lukning af anlæg, tilpasning af kapacitet og organisationsforhold samt sikkerhedsuddannelse, hvor dette er nødvendigt. Der er fortsat behov for konstant overvågning fra operatørernes og de relevante statslige sikkerhedsmyndigheders side for at fastholde eller højne sikkerhedsniveauet.

Endelig er grænserne for denne udtalelse ikke lagt fast i selve titlen; udtalelsen er blot et led i en større debat om energipolitik, som tidligere har været behandlet i andre udtalelser, og som skal føres videre med fokus på udvikling af vedvarende energi og efterspørgselsstyring.

1. FØRSTE DEL: ATOMKRAFT OG ELPRODUKTIONEN I DAG

1.1 Atomkraftproduktionen i verden i dag

32 lande producerer elektricitet på basis af atomkraft. I 2002 dækkede atomkraft lige fra 80 % af den samlede elproduktion i Litauen og 77 % i Frankrig til 1,4 % i Kina. Den fortsatte opførelse af 32 nye kraftreaktorer viser, at atomkraft på verdensplan er en industrisektor under udvikling, hvilket EU må tage hensyn til i sine energi- og industripolitiske overvejelser. I Finland opnåede selskabet TVO i januar 2002 en «principbeslutning» fra regeringen med henblik på opførelse af et femte atomkraftværk. Beslutningen blev stadfæstet af Parlamentet i maj 2002.

I Sverige gik svenskerne sig til gengæld ved en folkeafstemning i 1980 ind for at lukke landets 12 atomreaktorer inden 2010. Den svenske regering og rigsdag måtte i 1997 imidlertid konstatere, at målet om at erstatte reaktorerne med andre energikilder ikke var realistisk. I 2003 var kun én reaktor (på 600 MW) lukket, nemlig Barsebäck 1. Fremtiden for Barsebäck 2 er i øjeblikket oppe til drøftelse, for det vil ikke være muligt at lukke den i 2003. Det er et spørgsmål om at forhandle med de selskaber, der ejer atomkraftværkerne — som man gjorde i Tyskland — om en gradvis udfasning af atomkraften. En nylig meningsmåling afslørede en udvikling i befolkningens holdning, som nu synes at gå ind for, at man fortsat anvender atomenergi.

I Belgien besluttede regeringen i marts 2002, at atomkraften skulle udfases fra 2015, en beslutning, som det belgiske parlament godkendte i begyndelsen af 2003. Ifølge den belgiske lov har anlæggene en levetid på 40 år, hvilket vil sige, at de skal lukkes mellem 2015 og 2025, og det er hverken muligt at installere eller sætte nye atomkraftanlæg i drift. Loven lægger dog op til en fortsat anvendelse af atomkraft, hvis elforsyningssikkerheden trues.

I Schweiz, der står uden for EU-samarbejdet, men er geografisk omgivet af EU-lande, afviste borgerne i maj 2003 to folkeinitiativer mod atomkraft, »Moratorium Plus« og »Strom ohne Atom«. Det første gik ud på at forlænge det gældende atommoratorium om byggestop for atomkraftværker. Initiativet blev forkastet med 58,4 % stemmer imod. Det andet folkeinitiativ, som lagde op til en etapevis afvikling af arbejdspladserne inden for atomkraftproduktion — uden at øge forbruget af fossile brændstoffer — og indstilling af oparbejdning af brugte brændselselementer, blev forkastet med 66,3 % stemmer imod.

let vand under tryk *

EU's 15 medlemsstater havde i 2002 en samlet atomkraftproduktion på 855,6 TWh, hvilket svarede til 35 % af den producerede elektricitet. Dette forhold vil ikke ændre sig væsentligt, når de 10 nye medlemsstater har tiltrådt EU efter udvidelsen i 2004. Atomkraft er hermed den vigtigste kilde til elproduktion, og da den samtidig udgør 15 % af EU's primærenergiforbrug, må den siges at spille en afgørende rolle for EU's energiforsyningssikkerhed.

1.2 Reduceret CO2-udledning i EU ved brug af atomkraft

Set i forhold til målet om at reducere den samlede drivhusgasudledning med 8 % inden 2008-2012 ligger resultatet for 2000 (4 059 mio. t) over det fastsatte mål for samme år, der er beregnet på basis af et lineært fald mellem 1990 og 2010 (4.208 minus 4 % til 4 039 mio. t).

Alle disse tal afslører, hvor svært det vil blive at overholde Kyoto-forpligtelserne. Dette skal ses i lyset af, at tallene er målt i en periode med lav vækst, hvilket vil sige, at resultatet ville have været endnu dårligere, hvis EU havde nået sit vækstmål på 3 %.

Tallene viser endvidere, at anvendelse af atomkraft har gjort det muligt for EU — alt efter land — at mindske CO2-udledningerne med 300-500 mio. t (1) hvert år. Dette svarer næsten til produktionen af CO2 fra personkøretøjer i EU i 1995, som var på 430 mio. t (2) .

Det er gennem udnyttelse af alle disse muligheder kombineret med en beslutsom indsats for at styre efterspørgslen, at energieffektiviteten som nævnt i punkt 2.4.2.2 i denne udtalelse kan forbedres med 1,4 % om året.

280 mio. t ved i henhold til en anden undersøgelse (Shared Analysis Project) (4) at fastholde atomenergiens andel af el-produktionen, hvilket gør det nødvendigt at installere en nuklear kapacitet på 100 Gwe (svarende til cirka 70 reaktorer).

Ifølge en «bottom-up»-rapport fra 2001 (3) , som en gruppe eksperter fra energisektoren udarbejdede for Kommissionen, var CO2-udledningen fra energisektoren (undtagen transportsektoren) 1 327 mio. t i 1990 og forventes at være 1 943 mio. t i 2010, givet en konstant teknologi. Stigningen er beregnet ud fra antagelsen om, at idriftsættelsen af nye damp- og elproduktionsanlæg inden for 4 områder vil gøre det muligt at undgå CO2-udledninger i størrelsesordenen:

Endelig vil det være ensbetydende med et årligt, »positivt underskud« på 300 mio. t CO2-emissioner i energisektoren, hvis man afstår fra at anvende atomkraft i el-produktionen.

1.3 Håndtering af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel

I forbindelse med klassificering af affald opereres der generelt med to parametre: strålingsintensiteten, ofte kaldet radioaktiviteten, og affaldets levetid. Man taler således om lav-, mellem- og højaktivt affald og affald med kort og lang levetid. Det skal bemærkes, at den længste levetid ikke er ensbetydende med, at produkterne er de mest radioaktive. Lang levetid betyder derimod, at spaltning og radioaktivitet forekommer i begrænset omfang.

Man har allerede kendskab til en række tekniske løsninger i forbindelse med håndteringen af dette affald. Hvad angår lavaktivt og kortlivet affald, er oplagring over jorden én af de anvendelige løsninger. Flere medlemsstater har allerede formelt besluttet at anvende og gennemføre denne løsning. Hvad angår højaktivt og langlivet affald, anerkendes oplagring i dybtliggende geologiske formationer internationalt af eksperter som den bedste tekniske løsning, men indtil de pågældende medlemsstater på demokratisk vis har valgt en håndteringsløsning, er deponering over jorden en midlertidig løsning. Det bør understreges, at konditionering og deponering på overfladen af disse produkter opfylder de berettigede sikkerhedskrav, og at denne midlertidige løsning finder anvendelse, indtil der gennemføres mere endelige løsninger. Den »nukleare pakke«, som Kommissionen har foreslået i forbindelse med Euratom-traktaten, skal fremskynde beslutningsprocessen vedrørende geologisk oplagring.

For lavaktivt og kortlivet affalds vedkommende må teknikken med oplagring over jorden, som anvendes i de fleste medlemsstater, betragtes som en anvendelig løsning.

Sverige har også valgt geologisk oplagring som løsning og er i færd med at lokalisere et oplagringssted;

Hvad angår mindre farligt driftsaffald fra kernekraftværker, er det alene Den Tjekkiske Republik og Den Slovakiske Republik, som råder over operationelle endelige deponeringslokaliteter. Flere lande råder over depoter af den russiske type til institutionelt radioaktivt affald, (dvs. som ikke stammer fra det nukleare brændselskredsløb). Men disse anlæg opfylder imidlertid ikke de gældende sikkerhedsnormer. Dette affald skal muligvis i nogle tilfælde genvindes og deponeres andetsteds.«

»I løbet af det seneste årti er forvaltningen af brugt brændsel i de kandidatlande, der besidder russisk byggede kernekraftværker og forskningsreaktorer, blevet et afgørende spørgsmål, fordi det ikke længere er muligt at sende det brugte brændsel til oparbejdning eller oplagring i Rusland på de samme vilkår. Disse lande har i al hast måttet opføre midlertidige opbevaringsanlæg til deres brugte brændsel. Der er kun sket få eller ingen fremskridt med hensyn til gennemførelsen af programmer til forvaltning af brugt brændsel på lang sigt og endelig deponering af dette brugte brændsel.

2. ANDEN DEL: LANGSIGTEDE PERSPEKTIVER PÅ ENERGIOMRÅDET (2030)

Det er vanskeligt at forudse udviklingen i energiforbruget på lang sigt, fordi der er en rækker usikre variabler involveret. Vi ved, at stigningen i energiforbruget har været hjørnestenen i alle nylige fremskridt, det være sig inden for teknologi, levevilkår og komfort, hygiejne og sundhed, økonomi, kultur osv. På den anden side ved vi også, at den strukturelle ændring af økonomien (forskydning mod tjenestesektoren) og udviklingen i energiforbrugsprocesser fører til et fald i vore aktiviteters energiintensitet (dvs. mængden af forbrugt energi pr. produktionsenhed). Man må ikke undervurdere det energibehov, som milliarder af mennesker i udviklingslandene har. Endelig må der tages højde for energiforbrugets indvirkning på miljøet og klimaet.

I forbindelse med behandlingen af disse spørgsmål trækkes der på to studier, som Kommissionen har ladet udarbejde: »European energy outlook« af P. Capros og L. Mantzos fra Athens universitet (6) og »World energy, technology and climate policy outlook« (WETO) fra GD for Forskning (7) . Vi har valgt dem, fordi de begge to forsøger at belyse udviklingen frem til 2030. Den ene ser på Europa og går ud fra, at atomkraft vil blive afviklet, mens den anden anlægger en global synsvinkel og forudsætter, at de nuværende disponible teknologier fortsat vil blive anvendt.

Begge studier anvender modeller, som ekstrapolerer fra hidtidige tendenser, herunder strukturelle forandringer og tekniske fremskridt. Men de har ikke kunnet forudse nye tilgange, der bryder med fortiden. Dette er dog kun et mindre problem, da det under alle omstændigheder er umuligt at lave seriøse prognoser for helt nye tendenser. Denne udtalelse trækker derfor på disse studier for at belyse, hvad der står på spil, og ikke for at forudse fremtiden.

2.4.1 Capros-Mantzos' studie

I 2030 ventes EU's BNP at være mere end fordoblet i forhold til 1995, men som følge af teknologiske fremskridt i de forskellige energiproduktionssektorer og forbrugsprocesser og som følge af strukturændringer i økonomien, vil energiforbruget stige fra 1 650 mio. tons olieækvivalenter til 1 968 mio. olieækvivalenter (EU-25) svarende til 20 % eller et gennemsnitligt fald i energiintensiteten på 1,7 % om året.

I dette scenarie vil olie stadig tegne sig for broderparten, efterfulgt af gas og kul. De samlede CO2-emissioner (4 208 mia. ton i 1990), som faldt fra et indeks på 100 i 1990 til 98,7 i 1995 vil stige til 109,5 i 2020 og 117, 2 i 2030. Med dette grundscenarie vil det være umuligt at opfylde Kyoto-forpligtelserne. Stigningen i CO2-emissionerne (som i denne studie sættes til 568 mio. ton i perioden 1995-2030) er ulige fordelt, idet industrien, tjenestesektoren og husholdningerne udsender mindre, mens transport- og energiproduktionssektorens emissioner stiger med henholdsvis 163 mio. ton og 533 mio. ton. Dette sidste tal skyldes hovedsageligt udfasningen af atomkraft.

2.4.2 WETO-studien

2.4.2.1 Globale perspektiver for 2030

Verdens befolkning stiger fra 6,1 mia. i 2000 til 8,2 mia. i 2030, og BNP vil i gennemsnit vokse med 3 % om året på verdensplan (i modsætning til 3,3 % i de tredive år fra 1970 til 2000).

Energiforbruget ventes at stige med 70 % mellem 2000 og 2030 (fra 9 963 mia. ton olieækvivalenter til omkring 17 Giga ton olieækvivalenter, eller en årlig stigning på blot 1,8 % med en BNP-vækst på 3 %.

For de fossile brændstoffers vedkommende ventes olie at nå op på 5,9 Giga ton olieækvivalenter svarende til 34 % af forbruget på verdensplan, mens forbruget af naturgas vil tegne sig for 4,3 Giga ton olieækvivalenter svarende til 25 %, og forbruget af kul, som bliver mere konkurrencedygtig på prisen, vil komme op på 4,8 Giga ton olieækvivalenter svarende til 28 %.

Efterspørgslen efter atomkraft ventes at stige med 0,9 % om året i referenceperioden, men vil kun udgøre 5 % af det samlede energiforbrug i 2030 sammenlignet med 6,7 % i 2000.

Andelen af vandkraft i stor skala og jordvarme vil stabilisere sig på 2 % af det samlede energiforbrug (2,3 % i 2000). Efterspørgslen efter solkraft, vandkraft i lille skala og vindkraft vil stige med 7 % om året mellem 2000 og 2010 og derefter med 5 %, hvilket betyder, at deres andel af energiforbruget kun vil nå op på 1 % af det samlede forbrug i 2030 mod 0,5 % i 2000.

Anvendelsen af træ og affald som brændstof ventes at falde og kun udgøre 5 % i 2030 mod 11 % i dag.

I alt vil vedvarende energikilder dække 8 % af verdens samlede energiforbrug.

Denne oversigt viser, at det globale energiforbrug vil stige med 1,8 % om året, mens befolkningen vil vokse med 1 % og velstanden per capita med 2,1 % om året, hvilket kræver en årlig reduktion i energiintensiteten på -1,2 %.

2.4.2.2 Perspektiver for 2030 for EU

I EU forventes befolkningstallet at ligge stabilt. Velstanden per capita vil stige med 1,9 %, forbedringer i efterspørgselsstyringen vil muliggøre en reduktion på 1,4 % i energiintensiteten, hvilket betyder, at energiefterspørgslen vil stige med 0,4 % om året.

Den samlede energiefterspørgsel vil stige fra 1,5 Giga ton olieækvivalenter i 2000 til 1,7 Giga ton i 2030. Denne analyse tager hensyn til optagelsen af de nye medlemsstater. Disse lande vil have en større vækstrate, men de vil også gøre større fremskridt mht. energiintensitet (8).

I EU når naturgassens andel af energiforbruget op på 27 % efter olie (39 %), men foran kul og brunkul (16 %).

2.4.2.3 Perspektiver for el-produktionen

Verdensproduktionen af el vil stige støt med 3 % om året. De nye teknologier, som kom frem i 90'erne, såsom kombinerede gasturbinekraftværker, avancerede kulforbrændingsteknologier og vedvarende energi, vil tegne sig for over halvdelen af elproduktionen.

Naturgassens andel af elproduktionen vil stige i de tre største regioner med gasforekomster.

Udviklingen inden for atomkraft vil ikke være tilstrækkelig til at fastholde dens andel af verdens elproduktion, som vil falde til blot 10 %.

Vedvarende energi vil dække 4 % af behovet mod 2 % i 2000, hovedsageligt takket være vindkraft. For EU-25 vil den samlede elproduktion stige fra 2 900 TWh i 2000 til 4 500 TWh i 2030, idet den vedvarende energis andel heraf vil øges fra 14,6 % til 17,7 %, kraftvarmeproduktionen vil stige fra 12,5 % til 16,1 %, mens udnyttelsen af atomkraft vil falde fra 31,8 % til 17,1 %.

2.4.2.4 CO2-emissioner

I hovedscenariet vil verdens årlige CO-emissioner mere end fordobles fra 1990 til 2030, idet de vil stige fra 21 Giga ton til 45 Giga ton.

Kina vil i 2030 være den største økonomi i verden og den største kilde til CO2-emissioner (landet vil til den tid have tidoblet sit BNP siden 1990). Dets CO2-emissioner vil være steget med 290 % i forhold til 1990.

I EU vil kuls andel af energiforbruget falde med 7 %, olie med 4 %, mens gas vil stige med 10 %. Resultatet vil være et beskedent fald i energiintensiteten for kulforbrugets vedkommende. Men den globale stigning i energiforbruget vil medføre en forøgelse af CO-emissionerne på 18 % mellem 1990 og 2030.

2.4.2.5 Varianter af grundscenariet

Ovennævnte data er hentet fra WETO-studiens hovedscenarie. Studien omfatter også yderligere fire varianter af dette scenarie:

»gas«-varianten går ud fra, at der vil være rigelige naturgasressourcer til rådighed, og at der vil ske store fremskridt inden for den kombinerede gasturbinebaserede kredsløbsteknologi samt brændselsceller; den vil medføre en stigning i gasforbruget på 21,6 % i forhold til hovedscenariet og et fald på 1,6 % i CO2-emissionerne;

»atomkraft«-varianten går ud fra et stort gennembrud hvad angår omkostninger og sikkerhed, som vil få betydning for letvandsreaktorer og ikke mindst de nye generationer af reaktorer; den vil medføre en stigning i elproduktionen på 77,5 % og et fald på 2,8 % i CO2-emissionerne;

»vedvarende energi«-varianten går ud fra store fremskridt især inden for vindkraft, solkraftværker, små vandkraftværker og fotovoltaiske celler; den vil medføre en stigning på 132 % i disse energiformers bidrag til elduktionen og et fald på 3 % i CO2-emissionerne.

De viser, at blandt de i dag kendte teknologier kan atomkraft bidrage lige så meget til at få styr på klimaet som de vedvarende energier.

Det fremgår af alt dette, at uden yderligere ændringer i teknologier og lovgivning i forhold til år 2000 (da disse to studier blev offentliggjort) vil det være vanskeligt at stabilisere emissionerne af drivhusgasser såvel på verdensplan som i det udvidede EU.

3. TREDJE DEL: FORSKNINGSPERSPEKTIVER

3.1 Det nuværende stade i F&U inden for atomenergi

De konkrete virkninger af den civile atomforskning for de lande, som delvis producerer deres elektricitet fra atomenergi, er et fald i borgernes og virksomhedernes elektricitetsudgifter, en større energiforsyningssikkerhed og en åbenlys reducering af drivhusgasemissioner.

3.2 Atomenergiforskningens udfordringer

I Kommissionens grønbog »På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed« (2001) behandles EU's største udfordring, nemlig hvordan det med begrænsede energikilder og en import på 50 % af sin energi – hovedsagelig fossile energikilder – fra ofte ustabile lande kan bevare sin konkurrencedygtighed, leve op til sine forpligtelser i Kyoto-aftalen samt sikre sin befolknings velvære. Denne balance forværres betydeligt af udsigten til øget afhængighed frem til 2020-2030 og behovet for en nødforanstaltning til bekæmpelse af klimaændringer.

I grønbogen foreslås det bl.a., at »EU er nødt til at bevare sin kompetence inden for den civile kernekraftteknologi med henblik på at bevare den nødvendige ekspertise og udvikle mere effektive fusionsreaktorer…«, som del af en strategi for en bæredygtig udvikling, der på en og samme tid forener økonomisk udvikling, social balance og miljøhensyn. Europa-Parlamentet bekræfter i sit svar på grønbogen eksistensen af disse udfordringer. Man bør være opmærksom på, at en bevarelse af denne ekspertise forudsætter, at den reaktorbestand, som i dag udnyttes, beskyttes.

3.3 Nøgletemaer inden for atomenergiforskningen

Atomenergiforskningen har de samme mål som forskningen i andre teknologisektorer, nemlig at forbedre indsatsen på de berørte områder. I henhold til det sjette rammeprogram for forskning og udvikling, Euratom, er forskningsindsatsen koncentreret om affaldsområdet og virkningerne af lave doser.

Med hensyn til højaktivt eller langlivet affald er der undersøgelser i gang af koncepter for deponering i overfladeplacerede eller overfladenære anlæg (nogle snese meter under jordoverfladen), hvor affaldsbeholdere kan opbevares i flere århundreder. Der er andre undersøgelser i gang af oplagring i geologiske formationer og direkte oplagring af »brugt« reaktorbrændsel.

Det undersøges ligeledes, om det er muligt at forbedre oparbejdningen af brugt reaktorbrændsel med henblik på at separere og »transmutere« (omdanne til radioaktive kortlivede elementer) de mest stråletoksiske typer af langlivet affald, som i dag stadig er til stede i slutaffaldet. »Transmutationen« kan evt. foregå i eksisterende atomreaktorer eller i nye reaktortyper, der stadig er under udvikling (dvs. innovative koncepter).

Forskningen i innovative koncepter er en del af strategien for bæredygtig udvikling. Den verdensomspændende udfordring, at sikre de fremtidige generationer energiforsyning, gør det nødvendigt at anvende alle de teknologier, som bruger langfristede brændstoffer.

Set fra et industrielt synspunkt er atomkraften ved at forberede sig på at tage denne udfordring op gennem en udvikling inden 2010 af avancerede »Generation III+«-teknologier baseret på eksisterende letvandsreaktorer, og, inden 2035/2040, af nye »Generation IV«-reaktortyper på grundlag af andre teknologier (f.eks. afkøling med gas eller flydende metal).

Forskningen i nye reaktortyper har flere mål: at gøre atomkraft mere konkurrencedygtig (navnlig ved at forkorte investeringsperioden), forbedre reaktorernes sikkerhed, minimere affaldsproduktionen, genbruge værdistofferne og sikre alsidighed ved at give mulighed for parallel produktion af elektricitet og brint. Der ventes ligeledes fremskridt inden for afsaltning af havvand.

Højtemperaturreaktorerne (HTR — High Temperature Reactor) er modulreaktorer, der anvender helium ved meget høj temperatur til afkøling, og som er udstyret med et energiomdannelsessystem for et direkte gasturbinebaseret kredsløb. Disse reaktortyper ligger mellem Generation III+ og IV. Konceptet er velkendt, og anvendelsen af tekniske fremskridt frem for det traditionelle højtemperaturs-kredsløb skulle kunne fremme gennemførelsen. Der er dog stadig tekniske hindringer for en industriel udnyttelse heraf.

Forskningen i fremtidige atomenergisystemer foregår på internationalt plan, navnlig inden for rammerne af det internationale generation IV-program, der blev iværksat af USA, og hvori 10 lande deltager. Ud af cirka 100 forslag er der evalueret 19 grupper af koncepter, hvoraf der er udvalgt seks koncepter, som for en stor dels vedkommende omfatter flere reaktorprojekter. De udvalgte koncepter befinder sig på forskellige udviklingsstader og vil på forskellige tidspunkter fra 2035/2040 kunne anvendes i industrien. Nogle af disse koncepter vil kunne anvendes på »energimarkederne«, der er blevet udvidet til at omfatte kraftvarme- og brintproduktion.

»Generation IV«-reaktorerne vil, når de bliver en realitet, bedre kunne udnytte energipotentialet i uran, de vil anvende andre brændstoffer (plutonium og thorium) og forbrænde deres eget affald, samtidig med at de er meget besparende og sikre og således fuldstændigt lever op til kravene om bæredygtig udvikling. Samtlige udvalgte koncepter rummer interessante muligheder med hensyn til de i »Generation IV« fastsatte mål om bæredygtighed (effektiv anvendelse af brændstofressourcer og minimering af affald), sikkerhed og besparelse. De opfylder ligesom de eksisterende reaktorer alle krav om ikke-spredning af nukleare materialer til militære formål. De strømdrevne reaktorer har alle et lukket brændselskredsløb.

Strålingsbeskyttelse er blevet gjort til en tematisk prioritering i F & U-programmerne under Euratom og dækker et bredt spektrum af forskningsarbejde – herunder undersøgelse af risici ved udsættelse for svage doser (på baggrund af cellulær- og molekylærbiologisk og epidemiologisk forskning), eksponering ved medicinske formål (navnlig udvikling af strålebehandling, der et tilpasset den enkelte patients strålefølsomhed), naturlige strålingskilder, miljøbeskyttelse, radioøkologi, håndtering af risici og nødsituationer, beskyttelse af arbejdspladsen osv. Alle disse undersøgelser kræver mere tidssvarende teknikker som f.eks. de teknikker, der anvendes inden for genomforskning og bioteknologi. Resultaterne af disse undersøgelser bruges allerede nu og vil fortsat blive brugt til at udvikle metoder til såvel beskyttelse af mennesker og miljø som til udarbejdelse af passende normer.

Sikkerheden i nukleare anlæg er naturligvis en af atomenergiforskningens hovedprioriteter. Også på dette område fastsætter F & U-programmerne under Euratom (9) klart prioriteterne ved at understrege, at det først og fremmest handler om, på europæisk plan, at forbedre sikkerheden i de eksisterende nukleare anlæg i medlemsstaterne og i tiltrædelses- og ansøgerlandene. Denne forskning er koncentreret om anlægsforvaltningen — herunder virkningerne af aldring og brændselsydelse. Den omfatter ligeledes håndtering af alvorlige ulykker, især udvikling af avancerede numeriske simuleringskoder. Det vil endvidere være hensigtsmæssigt, at der blandt aktørerne udveksles europæiske kapaciteter og viden fra afvikling i praksis, og at arbejdet med udvikling af et videnskabeligt grundlag vedrørende sikkerhed og udveksling af bedste praksis på europæisk plan tilrettelægges i fællesskab.

4. FJERDE DEL: SUNDHED, STRÅLINGSBESKYTTELSE OG SIKKERHED.

4.1 Biologisk effekt af stråling

Ioniserende stråling måles efter en aktivitetsskala over antallet af partikler, der udsendes i sekundet. Måleenheden er becquerel (Bq), der angiver emissionen pr. sekund (curie (Ci) angiver aktiviteten i et gram radium, svarende til 37 mia. becquerel).

Siden tidernes morgen har de levende organismer været badet i ioniserende stråling, som de til dels kan takke deres udvikling for. I dag er vi til stadighed udsat for ioniserende stråling fra vor egen krop (mellem 6 000 og 8 000 Bq) og vort miljø: jorden, som indeholder uranium (650 000 Bq pr. kubikmeter), luften, som indeholder radon, kosmiske stråler fra rummet og i ganske almindelige produkter såsom vand (10 Bq pr. liter) eller mælk (50 Bq pr. liter).

Udtrykt i effektiv dosis er den naturlige stråling og stråling i medicinsk øjemed (som tegner sig for 30 %) for et menneske, der bor i Paris eller Bruxelles, på omkring 2,5 mSv/år (tusindedele pr. år). Den når op på omkring 5 mSv/år i områder med store forekomster af granit såsom Massif Central i Frankrig og den overstiger 20 mSv/år i visse regioner på jorden (Iran, Kerala). Set i forhold til disse tal udgør den stråling fra atomenergisektoren, som en europæer er udsat for, omkring 0,015 mSv/år.

Den menneskelige organisme har sine egne forsvarssystemer til at reparere de skader, som de ioniserende stråler anretter på kromosomerne. Dette er grunden til, at ioniserende stråler i svage doser ikke er kræftfremkaldende (en sådan effekt har man aldrig kunnet påvise), og at der ikke registreres flere kræfttilfælde i regioner, hvor den naturlige stråling er på 20 mSv/år, end andre steder på jorden.

Den ioniserende stråling kan have to slags virkninger:

Over 700 mSv er der en direkte sammenhæng mellem dosis og virkning. Eftersom denne virkning kun indtræder over en vis grænse, er det ret nemt at beskytte sig ved at holde sig under denne grænse med en vis sikkerhedsmargen.

Tilfældige virkninger, som falder i to kategorier: de kræftfremkaldende hvor sandsynligheden stiger i takt med dosis. Disse virkninger er ikke blevet påvist ved doser på over 100-200 mSv hos voksne og 50-100 mSv hos børn. Den anden kategori omfatter fremkomst af medfødte og arvelige deformationer. Disse virkninger, som er registreret hos mus, er aldrig blevet videnskabeligt påvist hverken hos mennesker eller befolkningerne i Hiroshima-Nagasaki og Tchernobyl.

4.2 Beskyttelsesforanstaltninger mod ioniserende stråling

I første etape medvirker UNSCEAR (10) (et FN-organ hvis medlemmer udpeges af de nationale regeringer) og ikke mindst ICRP (Den Internationale Strålebeskyttelseskommission), som er en uafhængig international organisation, hvis medlemmer udpeges ved selvsupplering. De analyserer den videnskabelige litteratur og opstiller henstillinger i form af rapporter. For eksempel handler ICRP 73 om stråling fra medicinsk behandling.

Grundnormerne (11) for beskyttelse af befolkningen mod ioniserende stråling er meget strenge og fastlægger en grænseværdi for ekstra strålingsudsættelse pga. atomkraftindustriens aktiviteter til 1 mSv pr. person årligt. Den foreskrevne grænseværdi, som ikke har nogen relation til de tal, der nævnes i kapitlet om biologiske virkninger, blev i alt væsentligt fastlagt ud fra atomkraftindustriens tekniske muligheder.

Grundnormerne for beskyttelse af arbejdstagerne i atomkraftindustrien fastsætter en maksimal stråledosis på 100 mSv over fem på hinanden følgende år eller et årligt gennemsnit på 20 mSv, forudsat at dosen ikke overstiger 50 mSv i løbet af et enkelt år.

Disse resultater er opnået ved at kræve, at aktiviteterne i udsatte områder altid opfylder princippet om berettigelse, optimering og begrænsning. For at konkretisere disse principper i industrien har samtlige operatører opstillet en rettesnor for strålingsniveauet kaldet »ALARA« (as low as reasonably achievable), der betyder, at alle doser skal holdes så lave som rimeligt opnåeligt.

4.3 Organisering af sikkerheden

menneskelige: sikring af, at de ansatte har en uddannelse, der passer til jobbet og deres ansvar, og en sikkerhedsbevidst indstilling, der gør at de udviser omhu og overvågenhed.

systematisk analyse af hændelser under driften, som kunne være forløber for et større systemsvigt.

overvågning (eller detektion) for at forudse fejl gennem forsøg og/eller kontrol; denne overvågning kan gennemføres i form af regelmæssig afprøvning af sikkerhedsudstyret

forebyggelse for at undgå tekniske fejl — især ved at sikre overholdelse af driftsanvisninger

4.4 Ansvar for og overvågning af sikkerheden

Der arrangeres regelmæssigt udveksling i form af internationale inspektioner (såsom OSART — Operational Safety Review Team — i Det Internationale Energiagenturs regi eller »peer review«-inspektioner inden for rammerne af WANO — World Association of Nuclear Operators), hvor et team af internationale eksperter besigtiger et atomkraftværk.

Ansvaret for den nukleare sikkerhed påhviler anlæggenes operatører, der er underkastet de nationale sikkerhedsmyndigheders kontrol og de regler, de fastsætter. Som et resultat af samarbejdet mellem de nationale sikkerhedsmyndigheder og operatørerne offentliggøres regelmæssigt indikatorer for anlæggenes kvalitet.

Disse indikatorer viser, at der i EU er sket en stadig forbedring af de nukleare anlægs ydeevne, og at der i særdeleshed har været en nedgang både i antallet af »uregelmæssigheder« (niveau 1 på INES-skalaen for hændelser på nukleare anlæg — der omfatter 7 niveauer) og i omfanget af de radioaktive udslip.

Kommissionen har for nyligt (KOM(2003) 32) fastlagt en overvågningsprocedure på EU-plan for at kontrollere effektiviteten af de nationale kontrolbestemmelser vedrørende den nukleare sikkerhed. EØSU har i den anledning peget på, at EU-direktiverne om nukleare anlæg og deres kontrolprocedure og sikkerhedsmyndighedernes arbejds- og ansvarsområde bør forblive uændret, og at operatørerne af de nukleare installationer også fremover bør have eneansvaret for sikkerhed. Sidstnævnte krav er i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, som udvalget anser for særdeles vigtigt.

5. DE ØKONOMISKE UDFORDRINGER FOR ATOMKRAFTBASERET ELPRODUKTION

Den atomkraftbaserede el-produktion er karakteriseret ved en høj anlægspris og en relativt lav og stabil driftspris. Det skal bemærkes, at 362 atomkraftværker producerer el i OECD-landene, og at de i dag generelt set er konkurrencedygtige på deres respektive markeder, uanset om disse er afregulerede eller ej.

Atomkraftens konkurrenceevne på langt sigt afhænger i høj grad af, hvilke hypoteser der opstilles for de konkurrerende energiformer, herunder især gas, der i dag på grund af forpligtelsen til at formindske CO2-emissionerne ser ud til at være en reference. Det er en stor fordel for atomkraften at kunne tilbyde en ikke alene konkurrencedygtig, men også stabil pris på et tidspunkt, hvor det indre elektricitetsmarked begynder at give sig udslag i opadgående priser, efterhånden som afstanden mellem udbud og efterspørgsel bliver større (hvilket Nordel-netværket var bevis for i vinteren 2002-2003).

Men resultaterne af den undersøgelse, der blev offentliggjort i 1998, er baseret på Det Internationale Energiagenturs forventninger om, gasprisen de kommende 25 år vil ligge på et lavere niveau end i 2000, og at realprisen vil være mere end halveret i forhold til 1980. Det er meget usandsynligt, at gasprisen ikke vil stige kraftigt i løbet af et atomkraftværks samlede livscyklus (40-60 år).

Det overordnede spørgsmål handler om den finansielle risiko, en operatør løber ved at investere i el-produktion på et marked, der er blevet særdeles konkurrencebetonet. Dette får atomkraftindustrien til igen at rejse spørgsmålet om produktionsenhederne størrelse. Tendensen er hidtil gået i retning af større enheder med det formål at opnå stordriftsfordele. I dag bør man i betragtning af el-markedets nye karakteristika teste nogle projekter, der opfylder nogle mindre kapacitetskrav pr. enhed. For lande som Finland. Frankrig og Japan virker atomenergi fortsat som den mest økonomiske metode til fremstilling af elektricitet.

De firmaer, der bygger atomkraftværker (AREVA-Framatome og BNFL/Westinghouse) beretter om faldende priser for letvandsreaktorer, som man vil anvende i dag, i en størrelsesorden på 25 % i forhold til de reaktorer, der er i brug på nuværende tidspunkt. Den virkelige test bliver den rundspørge, der foretages af TVO i Finland, eftersom dette firma har opnået alle nødvendige tilladelser til at investere i en ny atombaseret el-produktionsenhed.

For GIF-studierne (Generation IV International Forum) tilstræbes der en besparelse på 50 % på investeringssiden og en kortere opførelsestid for at bringe investeringsrisikoen på linje med de andre konkurrerende sektorer.

På længere sigt afhænger atomenergisektorens konkurrenceevne også af prisen på vedvarende energi. De vedvarende energiformer er for de flestes vedkommende intermitterende, og har derfor brug for supplerende el-produktions- eller –lagerenheder, hvilket gør dem dyre, så længe der ikke gøres revolutionerende fremskridt.

Det skal bemærkes, at atomenergiprisen omfatter udgifter til affaldsbehandling og afvikling af anlæg, og at sidstnævnte generelt fastsættes til 15 % af opførelsesprisen.

Som et af baggrundselementerne for valg og beslutninger i denne sammenhæng skal også nævnes, at i dagens EU beskæftiger de civile atomkraftanlæg 400.000 personer i generelt højt kvalificerede jobs.

Selv om der ikke som sådan er tale om en økonomisk problemstilling, kan man godt rejse spørgsmålet om det nedadgående omkostningspres, der som regel følger med et liberaliseret konkurrencebetonet marked, og virkningen heraf på de beslutninger, der træffes for at forbedre anlæggenes samt arbejdstagernes og befolkningens sikkerhed. EØSU mener, at det er op til Kommissionen at være særligt opmærksom på dette punkt i forbindelse med de bestemmelser, den foreslår på sikkerhedsområdet.

6. KONKLUSIONER

På baggrund af de informationer, EØSU har indsamlet i EU's eksisterende publikationer og fra specialiserede agenturer, under eksperthøringer, høringer af erhvervsledere, og som er gengivet i den foreliggende udtalelse, mener udvalget, at man især bør fremhæve nedenstående punkter for at svare på spørgsmålet om atomkraftens betydning for el-produktionen.

Atomkraftværkerne producerer en betragtelig andel af EU's elektricitet (35 %), og står for 15 % af de forbrugte primærenergikilder. Atomkraft bidrager i væsentlig grad til forsyningssikkerheden og til at mindske EU's energiafhængighed.

Den gør, at man årligt undgår mellem 300 til 500 mio. t. CO2-udslip. Den er således et meget nyttigt supplement til den vifte af løsninger, som gør det muligt at overholde Kyoto-forpligtelserne.

De alternative energikilder, hvis udvikling er ønskelig og støttes af EU (se direktiv 2001-77 EF), er ikke tilstrækkelige til både at overtage atomkraftværkernes plads og dække den højere efterspørgsel efter elektricitet, når de nuværende atomkraftværker skal udfases. For eksempel indebærer vindenergi kun en relativt ringe og generelt uforudsigelig disponibilitet på gennemsnitligt hen ved 2 000-2 500 timer årligt.

Energibesparelser skal bidrage til at mindske energiforbruget i forbindelse med menneskelige aktiviteter (i erhvervslivet og privatlivet), men det er ikke et afgørende argument for at stoppe atomenergiproduktionen, idet besparelserne som følge af de mængder, der er tale om, først og fremmest skal gennemføres inden for andre typer forbrug end elektricitet, f.eks. transportsektoren.

Problemstillingerne i forbindelse med atomkraftenergi hedder sikkerhed, beskyttelse mod de fysiologiske virkninger af ioniserende stråling, affald og brugt brændsel. På de første to områder findes der allerede tekniske løsninger og lovgivning, som med tiden vil blive videreudviklet. Udviklingen i risiciene for ekstern agression, som samfundet og industrien som helhed skal tage højde for, er et spørgsmål, som de offentlige myndigheder og industrien må tage i betragtning i deres politik for sikkerhed og beskyttelse.

Visse EU-lande gør fremskridt mht. løsningen af affaldsproblemet. To lande (Finland og Sverige) har valgt en løsning og endda også et sted. Andre lande (Frankrig og Spanien) har valgt produkter med lav radioaktivitet og prøver at finde frem til løsninger for produkter med højere radioaktivitet. Kommissionen har indledt en indsats inden for rammerne af Euratom-traktaten for at fremme denne proces. Der er oprettet en bearbejdningsindustri til behandling af højradioaktive produkter i Frankrig og Storbritannien. Oplagring er en realitet, og det faktum, at der fortsat forskes i andre løsninger kan ikke udlægges derhen, at der ikke er fundet en løsning.

På baggrund af indholdet af denne udtalelse og ovenstående konklusioner mener EØSU ligesom grønbogen, at atomenergi bør være et af elementerne i en diversificeret, afbalanceret, økonomisk og bæredygtig energipolitik i EU. I betragtning af de problemer, der er forbundet med atomenergi, vil det ikke være en god ide at satse udelukkende på atomenergi, men omvendt mener EØSU, at man ved at forkaste atomkraft delvis eller helt vil ødelægge EU's muligheder for at overholde sine forpligtelser på klimaområdet. Det siger sig selv, at udvælgelsen af fremtidens energi i kraft af subsidiaritetsprincippet henlægges til medlemsstaterne, som kan tage hensyn til de særlige nationale forhold.

EØSU foreslår, at der som opfølgning på denne udtalelse, gøres en indsats for at oplyse om atomkraftindustriens betydning i praksis: forsyningssikkerhed, ingen CO2-udslip, konkurrencedygtige priser, sikkerhed og håndtering af brugte brændselselementer, således at det organiserede civilsamfund kan få mulighed for at foretage en kritisk analyse af debatten om disse spørgsmål.

(1) Kommissionen har fastsat tallet i forhold til en tilsvarende elproduktion med gas som brændsel. Hvis referencetallet er baseret på en blanding af energikilder i det sidste årti, har atomkraften nærmere ført til en reduktion på 500 mio. t CO2-ækvivalenter om året.

(2) Economic Evaluation of Sectoral Emission Reduction Objectives for Climate Change, Bottom-up-rapporter, Energi, Generaldirektoratet for Miljø, marts 2001, kapitel 1.3.4.

(3) Se fodnote 2.

(4) The Shared Analysis Project, Economic Foundations for Energy Policy (Det Fælles Analyseprojekt, Det økonomiske grundlag for energipolitik) — Generaldirektoratet for Energi.

(5) Uddrag af KOM(2003) 32 endelig — CNS 2003/0022, Forord, pkt. 5.

(6) The European energy outlook to 2010 and 2030, P. Capros and L. Mantzos, 2000.

(7) World energy, technology and climate policy outlook 2030 –WETO- Directorate-General for Reasearch Energy, 2003.

(8) Ifølge senere oplysninger fra Kommissionen er tallene 1 650 mia. ton olieækvalenter i 2000 og 1 968 mia. ton olieækvalenter i 2030 for EU-25.

(9) Følgende opgaver svarer til de prioriterede forskningsområder, der er blevet fastsat i det særlige forskningsprogram på atomkraftområdet, og som er omfattet af det sjette Euratom-rammeprogram for forskning og udvikling.

(10) United Nations Scientific Committee on the Effects of Atomic Radiation.

(11) Et europæisk direktiv under Euratom-traktaten (dir. 96/29) fra maj 1996 fastsætter grænseværdierne for befolkningen og arbejdstagerne i atomkraftindustrien.

BILAG I

til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under debatten, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Indledning

Sjette afsnit ændres som følger:

»Det skal nævnes, at sikkerhedsniveauet på atomkraftværkerne i de nye EU-medlemsstater og i de fremtidige tiltrædelseslande siden 1992 har været genstand for analyser og tilpasningsprogrammer med krav om lukning af anlæg, tilpasning af kapacitet og organisationsforhold samt sikkerhedsuddannelse, hvor dette er nødvendigt. Der er fortsat behov for konstant overvågning fra operatørernes og de relevante statslige sikkerhedsmyndigheders side for løbende at fastholde eller højne det højeste sikkerhedsniveauet og forbedre det . Spørgsmålet om sikkerhed i forbindelse med atomkraftværker har afgjort fået en ny dimension efter terrorangrebene den 11. september 2001 .«

Begrundelse

Sikkerheden på atomkraftværker skal ikke blot fastholdes på det nuværende niveau, men om nødvendigt også forbedres. Under alle omstændigheder skal kraftværker eksempelvis beskyttes mod flystyrt.

Resultat af afstemningen

For: 34. Imod: 60. Hverken for eller imod: 8.

Punkt 1.1.3

Punktet ændres:

»32 33 af 192 lande på verdensplan producerer elektricitet på basis af atomkraft. I 18 af disse lande er ingen reaktorer under opførelse . I 2002 dækkede atomkraft lige fra 80 % af den samlede elproduktion i Litauen og 77 % i Frankrig til 1,4 % i Kina. Den fortsatte Planlægningen henholdsvis opførelse n af 32 nye kraftreaktorer viser, at atomkraft industrien uden for EU trods høje økonomiske, sikkerhedstekniske og politiske risici fortsat på verdensplan er en industrisektor under udvikling, hvilket EU må tage hensyn til i sine energi- og industripolitiske overvejelser og det til dels i visse lande, hvor man ikke kan udelukke en vis udnyttelse af fissilt materiale til militære formål. I Finland opnåede Efter at der i 1985 blev givet den sidste tilladelse i Europa til opførelsen af et atomkraftværk meddelte den finske regering energi selskabet TVO i januar 2002, at det i en»princip pet beslutning«fra regeringen med henblik på var rede til at bemyndige opførelsen af et femte atomkraftværk. Beslutningen blev stadfæstet af Parlamentet i maj 2002. , men en officiel byggeanmodning er endnu ikke blevet indgivet.«

Begrundelse

Teksten giver det indtryk, at der i hele verden (og dermed også i Europa) stadig er en stor efterspørgsel efter nye atomreaktorer. Dette er ikke tilfældet. En del af de anlæg, der betegnes som værende under opførelse, har været stillet i bero i årevis. I Europa blev den sidste tilladelse til en nyopførelse givet for ca. 20 år siden.

Resultat af afstemningen

For: 30. Imod: 58. Hverken for eller imod: 9.

Punkt 1.1.4

Efter punkt 1.1.3 indføjes et nyt punkt 1.1.4:

» Inden for EU (15) leverer 145 reaktorer i 18 medlemsstater i dag strøm. Portugal, Grækenland, Italien (siden 1987), Østrig (folkeafstemning 1978), Luxembourg og Irland har helt og holdent givet afkald på atomkraft. I Nederlandene arbejder endnu en reaktor, efter at den anden blev lukket i 1997. Spanien (9 reaktorer) har ligesom Belgien (jævnfør punkt 1.1.5) vedtaget et moratorium. I Storbritannien (35 reaktorer) kæmper kerneindustrien med store økonomiske vanskeligheder og holdes kun i live ved hjælp af subventioner på basis af strømafgifter på andre energikilder. «

Begrundelse

Når situationen i EU beskrives, bør den være komplet.

Resultat af afstemningen

For: 36. Imod: 55. Hverken for eller imod: 8.

Punkt 1.1.11

Punktet ændres som følger:

»EU's 15 medlemsstater havde i 2002 en samlet atomkraftproduktion på 855,6 TWh, hvilket svarede til 35 % af den producerede elektricitet. Dette forhold vil ikke ændre sig væsentligt, når de 10 nye medlemsstater har tiltrådt EU efter udvidelsen i 2004. Atomkraft er hermed i dag den vigtigste kilde til elproduktion, og da den samtidig udgør 15 % af EU's primærenergiforbrug, må den siges at spille en afgørende rolle for EU's energiforsyningssikkerhed. Dette gælder dog kun så længe, at de nuværende reaktorer, hvis levetid man kan se en ende på, forbliver i drift. Vil man på mellemlang eller lang sigt opretholde denne andel, bl.a. fordi man tror, at den ikke kan erstattes af øget energieffektivitet, vedvarende energikilder osv., vil det være nødvendigt med nyopførelsen af et tilsvarende højt antal nye atomkraftværker. Det er ganske umuligt at sige, om nyopførelsen af ca. 100 nye atomkraftværker er muligt at gennemføre rent samfundspolitisk. «

Begrundelse

Med 35 % er atomenergi ikke den vigtigste, men dog en vigtig energikilde i dag. Selv om der i denne udtalelse ikke skal føres nogen energipolitisk debat, skal det dog klart slås fast, at vi inden for EU må tage stilling til et afgørende spørgsmål: Kan nybygningen af (mange) nye atomkraftværker i det hele taget gennemføres? EØSU bør ikke feje dette spørgsmål under bordet.

Resultat af afstemningen

For: 36. Imod: 65. Hverken for eller imod: 8.

Punkt 1.2.9

Tredje afsnit ændres:

»Endelig vil det være ensbetydende med et årligt, »positivt underskud« på 300 mio. t CO2-emissioner i energisektoren, hvis man afstår fra at anvende atomkraft i el-produktionen. Dette tal bliver dog mindre, i den udstrækning ophøret med atomkraft strækker sig over et længere tidsrum, og der opstår ny produktionskapacitet med afsæt i vedvarende energikilder, og efterhånden som foranstaltningerne til forbedring af effektiviteten udbygges «

Begrundelse

Den nævnte emissionsmængde er et øjebliksbillede, men muliggør intet entydigt udsagn om de fremtidige emissionsmængder, fordi disse afhænger af udviklingen i energibehovet, energiintensiteten og produktionskapaciteten.

Resultat af afstemningen

For: 32. Imod: 66. Hverken for eller imod: 9.

Punkt 1.3.3

ændres:

» På grund af problematikken omkring farlige stoffer er man stadig på jagt efter endelige Man har allerede kendskab til en række tekniske løsninger i forbindelse med håndteringen, oplagring og endelig oplagring af dette affald. Hvad angår lavaktivt og kortlivet affald, er oplagring over jorden én af de anvendelige løsninger. Flere medlemsstater har allerede formelt besluttet at anvende og gennemføre denne løsning. Det betyder dog ikke, at der her allerede foreligger sikre løsninger. Hvad angår højaktivt og langlivet affald, anerkendes oplagring i dybtliggende geologiske formationer internationalt af eksperter som den bedste tekniske løsning, men indtil de pågældende medlemsstater på demokratisk vis har valgt en håndteringsløsning, er deponering over jorden en midlertidig løsning. I EU findes der hverken et endeligt lagersted eller de nødvendige langtidserfaringer. Det bør understreges, at konditionering og deponering på overfladen af disse produkter skal opfylder de berettigede sikkerhedskrav, og at denne midlertidige løsning finder anvendelse, indtil der gennemføres mere endelige løsninger. Den «nukleare pakke», som Kommissionen har foreslået i forbindelse med Euratom-traktaten, skal fremskynde beslutningsprocessen vedrørende geologisk oplagring. Det er klart, at de sikkerhedskriterier, som et endeligt lagersted skal opfylde for at være sikkert i en million år, er ekstremt høje. Udgifterne til endelig oplagring bør indregnes i omkostningerne ved fremstilling af el.«

Begrundelse

Det er helt fejlagtigt, at der allerede findes en realiserbar løsning på alle spørgsmål vedrørende (endelig) oplagring af atomaffald.

Resultat af afstemningen

For: 34. Imod: 68. Hverken for eller imod: 7

Punkt 2.1

Følgende tilføjes sidst i punktet:

»Det er vanskeligt at forudse udviklingen i energiforbruget på lang sigt, fordi der er en rækker usikre variabler involveret. Vi ved, at stigningen i energiforbruget har været hjørnestenen i alle nylige fremskridt, det være sig inden for teknologi, levevilkår og komfort, hygiejne og sundhed, økonomi, kultur osv. På den anden side ved vi også, at den strukturelle ændring af økonomien (forskydning mod tjenestesektoren) og udviklingen i energiforbrugsprocesser fører til et fald i vore aktiviteters energiintensitet (dvs. mængden af forbrugt energi pr. produktionsenhed). Man må ikke undervurdere det energibehov, som milliarder af mennesker i udviklingslandene har. Endelig må der tages højde for energiforbrugets indvirkning på miljøet og klimaet. I scenarieundersøgelser forsøger man at opridse de forskellige tænkelige veje til udvikling af energiforsyningen i fremtiden. De skal skitsere alternative muligheder, som bør underkastes en samfundsdebat med sigte på at nå frem til et forsyningskoncept, som der hersker enighed om. Herved fremkommer det nødvendige grundlag for et sådant energikoncept tydeligt. «

Begrundelse

Forslaget taler for sig selv. Det er på sin plads at indføje den foreslåede ændring på dette sted af hensyn til en rangordning af de studier, som behandles bredt i de følgende afsnit.

Resultat af afstemningen

For: 32. Imod: 60. Hverken for eller imod: 15.

Punkt 2.3

ændres:

»Begge studier anvender modeller, som ekstrapolerer fra hidtidige tendenser, herunder strukturelle forandringer og tekniske fremskridt. I begge de omtalte studier går man ud fra, at der i det pågældende tidsrum ikke vil blive tale om en grundlæggende ændring i investeringsafgørelserne på energiområdet, eksempelvis på grund af politiske beslutninger om en betydelig forøgelse af investeringsandelen i vedvarende energikilder eller en forbedring af energieffektiviteten. Men de har ikke kunnet forudse nye tilgange, der bryder med fortiden. Dette er dog kun et mindre problem, da det under alle omstændigheder er umuligt at lave seriøse prognoser for helt nye tendenser. Denne udtalelse trækker derfor på disse studier for at belyse, hvad der står på spil, og ikke for at forudse fremtiden.«

Begrundelse

Der er for begge de omtalte studiers vedkommende i alt væsentligt tale om såkaldte referencescenarier, som ikke tager højde for – teknisk eller økonomisk fornuftige – ændringer i investeringsstrømmene. Skulle sådanne beslutninger komme på tale – hvilket ikke kan udelukkes – kunne, eksempelvis på grund af det eksisterende potentiale, faldet i energiintensiteten tage betydeligt til. Dette er ingenlunde utopisk, men ligger på linje med EU's politik. Europa-Kommissionen har i denne forbindelse i sit udkast til et energieffektivitetsdirektiv (KOM(2003) 739 endelig af 10.12.2003) foreslået, at man gennem politiske foranstaltninger hæver stigningen i energieffektiviteten, som i dag i gennemsnit allerede andrager 1,5 % årligt, med mindst 1 % kumulativt set i løbet af de kommende år. Dette ville indebære en tydelig nedsættelse af energiforbruget.

Resultat af afstemningen

For: 33. Imod: 64. Hverken for eller imod: 10.

Punkt 2.5

Punktet ændres som følger:

»Det fremgår af alt dette, at uden yderligere ændringer i teknologier og lovgivning i forhold til år 2000 (da disse to studier blev offentliggjort) vil det være vanskeligt at stabilisere emissionerne af drivhusgasser såvel på verdensplan som i det udvidede EU. De viser, at blandt de i dag kendte teknologier kan atomkraft bidrage lige så meget til at få styr på klimaet som de vedvarende energier. Hvis man holder fast ved fortsat drift af atomkraftværker, så vil a-kraftens bidrag til at imødegå klimaændringen i de kommende år – med uændret teknologisk viden – være af samme størrelsesorden, som bidraget fra vedvarende energiformer. På det længere sigt vil det alligevel kun være muligt at imødegå klimaproblemerne med fornybare energiformer og øget energieffektivitet, da atombrændslet – uran – ikke er en uudtømmelig ressource. «

Begrundelse

Indskrænkningen (»fortsat drift af atomkraftværker«) tager hensyn til, at man i det ene af de to betragtede scenarier giver afkald på a-kraft, og kun i det andet opererer med fortsat a-kraftproduktion. Derfor er der kun ét scenario (med a-kraft) til at underbygge udsagnet i sætningen, og ikke som hævdet to scenarier. Den i udfasningsscenariet for dette tilfælde nævnte mængde truende meremissioner kan undgås ved fortsat brug af kernekraft (altså afkald på afvikling), men også gennem forstærkede bestræbelser på at indføre fornyelige energiformer og sikre energieffektivitet eller gennem andre tænkelige tiltag. Det siges der imidlertid ikke noget om.

Resultat af afstemningen

For: 29. Imod: 62. Hverken for eller imod: 9.

Punkt 3.3.2

Punktet ændres som følger:

»Forskningen i forvaltningen af radioaktivt affald må ha ve r til formål at sikre en helt igennem perfekt så velfungerende håndtering af radioaktivt affald som muligt. Der findes endnu i dag ingen sikre industrielle løsninger på endelig deponering af lavaktivt affald samt konditionering (forglasning) og lagring af højaktivt eller langlivet affald. For EØSU er det imidlertid et spørgsmål, hvor længe forskningen i denne industrisektor skal opfattes og finansieres som en offentlig opgave. «

Begrundelse

Allerede i punkt 3.1.1 påpeger ordføreren, at »atomkraft er nok den energikilde, der kræver den største «F&U-intensitet». Man kommer ikke uden om spørgsmålet, hvor længe det offentlige skal deltage i denne industrisektors forskningsudgifter, da det jo står klart, at kernekraftsektoren, i og med at uran er en udtømmelig ressource, på lang sigt er en model, der klinger af.

Resultat af afstemningen

For: 29. Imod: 72. Hverken for eller imod: 7.

Punkt 4.1.6

Dette punkt slettes

Begrundelse

Udsagnet er for kategorisk til at det holder.

Resultat af afstemningen

For: 43. Imod: 58. Hverken for eller imod: 9.

Punkt 4.3.1

Der tilføjes et nyt punkt 4.3.1

4.3.1 » Den største angst i befolkningen for el-produktion ved hjælp af a-kraft gik i mange år på sikkerhedsrisikoen i forbindelse med normal drift og driftsforstyrrelser. Den frygtelige katastrofe i Tjernobyl har vist, at menneskelige fejl ikke helt kan udelukkes, og at der sikkerhedsteknisk ikke kan tages højde for alle eventualiteter i planlægningen. At affærdige Tjernobyl som udtryk for et bestemt politisk systems utilstrækkelighed, ville være for let. Ulykken i US-atomkraftværket i Harrisburg, men også den fortsat uforklarlige store hyppighed af leukæmi i nærheden af atomkraftværker i Tyskland viser, at man også bør se med kritiske øjne på «vestlige» reaktorer. «

Begrundelse

Overflødig.

Resultat af afstemningen

For: 32. Imod: 63. Hverken for eller imod: 8.

Punkt 4.3.2.

Der tilføjes et nyt punkt 4.3.2

4.3.2 » En ny, alvorlig og hidtil ukendt risiko ved atomkraftbaseret el-produktion er ikke alene truslen om terrorisme, men også om væbnede konflikter. Atomenergiproduktion er den eneste form for el-produktion, der kan være af fundamental interesse for terrorister. Denne type trussel var ved introduktionen af atomenergi fuldstændigt utænkelig hos ingeniører og politikere, men tiderne har – desværre – ændret sig dramatisk siden, hvilket man ikke må overse. Om disse betydelige risici vil kunne afværges i vore demokratisk samfund er et spørgsmål. Farerne er mange gange større i politisk ustabile lande. «

Begrundelse

Overflødig.

Resultat af afstemningen

For: 32. Imod: 63. Hverken for eller imod: 8.

Punkt 5.1

Punktet ændres som følger:

»Den atomkraftbaserede el-produktion er karakteriseret ved en høj anlægspris og en relativt lav og stabil driftspris. Dette skyldes bl.a. høj støtte/høje subventioner, afskrivning af teknik, skattefrie henlæggelser, manglende indregning af de fulde deponeringsomkostninger, en utilstrækkelig forsikring mod risici samt den høje støtte til forskning. Det bidrager alt sammen til, at Det skal bemærkes, at 362 atomkraftværker producerer el i OECD-landene, og at de i dag generelt set med de givne rammebetingelser er konkurrencedygtige på deres respektive markeder, uanset om disse er afregulerede eller ej. Det skal ligeledes bemærkes, at samtlige bestræbelser på at privatisere den atombaserede el-produktion i Det Forenede Kongerige eksempelvis er mislykkedes. Dette er utvivlsomt et udtryk for, at der også gennemgående er stor økonomisk usikkerhed. «

Begrundelse

Giver sig selv.

Resultat af afstemningen

For: 26. Imod: 69. Hverken for eller imod: 6.

Punkt 5.2

Punktet ændres som følger:

»Atomkraftens konkurrenceevne på langt sigt afhænger i høj grad af, hvilke hypoteser der opstilles for de konkurrerende energiformer, herunder især gas, der i dag på grund af forpligtelsen til at formindske CO2-emissionerne ser ud til at være en reference. Det er en stor fordel for atomkraften at kunne tilbyde en ikke alene konkurrencedygtig, men også stabil pris på et tidspunkt, hvor det indre elektricitetsmarked begynder at give sig udslag i opadgående priser, efterhånden som afstanden mellem udbud og efterspørgsel bliver større (hvilket Nordel-netværket var bevis for i vinteren 2002-2003). Atomenergiens konkurrenceevne afhænger af gasprisen og kan ligeledes bidrage til prisstabilitet på det indre elektricitetsmarked, idet den formindsker virkningerne af forstyrrelser af uligevægten mellem udbud og efterspørgsel, som hele tiden forekommer i det indre marked, og således forhindrer, at disse fører til store prissvingninger (jf. Nordel-netværkets situation i vinteren 2002/2003). «

Begrundelse

Sætning 1 er en forklaring på første sætning under punkt 5.2, hvori der på en korrekt måde siges, at atomkraftens konkurrenceevne i dag først og fremmest udformer sig i forhold til gasprisen. Den oprindelige sætning (»Atomkraft er…konkurrencedygtig«) står i sin uimodsigelige form direkte i modsætning til første sætning og må derfor bortfalde. Sætning 2 klarlægger prismekanismen.

Resultat af afstemningen

For: 27. Imod: 65. Hverken for eller imod: 9.

Punkt 5.3

Punktet ændres som følger:

»Atomenergiens konkurrenceevne afhænger af investeringsomkostningerne, subventionerne og de øvrige energipolitiske rammebetingelser. Med en forrentning på 5 % er atomenergi klart konkurrencedygtig i mere end en fjerdedel af de OECD-lande, der i 1998 indgav oplysninger om deres investeringsplaner i el-produktion i 2005. Med en forrentning på 10 % er dette ikke længere tilfældet.«

Begrundelse

Giver sig selv.

Resultat af afstemningen

For: 38. Imod: 63. Hverken for eller imod: 6.

Punkt 5.10

Sidst i punktet tilføjes:

»Ved kraftigt at udbygge og videreudvikle regenerative energiformer og effektivitetsfremmende teknologier kan der skaffes mindst lige så mange nye arbejdspladser i EU«.

Begrundelse

På grund af den prekære situation på arbejdsmarkedet bør opmærksomheden især rettes mod markeder, hvor der kan oprettes nye arbejdspladser. Den kvantitative vurdering synes for konservativ, eftersom man vurderer, at der inden for »bygningsisolering« kan oprettes 200.000 nye jobs alene i Tyskland, og der ifølge Eurosolars skøn vil kunne oprettes 500.000 nye arbejdspladser på området fornyelige energikilder i EU.

Resultat af afstemningen

For: 28. Imod: 61. Hverken for eller imod: 18.

Punkt 5.11

Der indsættes et nyt punktum efter 1. punktum:

»Selv om der ikke som sådan er tale om en økonomisk problemstilling, kan man godt rejse spørgsmålet om det nedadgående omkostningspres, der som regel følger med et liberaliseret konkurrencebetonet marked, og virkningen heraf på de beslutninger, der træffes for at forbedre anlæggenes samt arbejdstagernes og befolkningens sikkerhed. Der har allerede fundet betydelige nedskæringer sted på personaleområdet hos store operatører. EØSU mener, at det er op til Kommissionen at være særligt opmærksom på dette punkt i forbindelse med de bestemmelser, den foreslår på sikkerhedsområdet.«

Begrundelse

Selvindlysende.

Resultat af afstemningen

For: 28. Imod: 63. Hverken for eller imod: 18.

Punkt 6.3

Ændres, som følger:

»Den gør, at man årligt undgår mellem 300 til 500 mio. t. CO2-udslip. Den er således et meget nyttigt supplement til den vifte af løsninger, som gør det muligt at overholde Kyoto-forpligtelserne.«

Begrundelse

En tilpasning, der følger af ændringen i punkt 1.2.9.

Resultat af afstemningen

For: 27. Imod: 67. Hverken for eller imod: 12.

Punkt 6.4

Tilføjelse sidst i punktet:

»Langsigtede økonomiske og sikkerhedstekniske betragtninger fører dog til en anden omkostningsvurdering.«

Begrundelse

Selvindlysende.

Resultat af afstemningen

For: 31. Imod: 65. Hverken for eller imod: 6.

Punkt 6.5

Ændres som følger:

»De alternative energikilder, hvis udvikling er ønskelig og støttes af EU (se direktiv 2001-77 EF), er endnu ikke tilstrækkelige til både at overtage de nuværende atomkraftværkernes plads og dække den højere en til dels fortsat stigende efterspørgsel efter elektricitet, når de nuværende atomkraftværker skal udfases . De aktuelle strukturelle problemer taler også imod: For eksempel indebærer vindenergi i dag kun en relativt ringe og generelt uforudsigelig disponibilitet på gennemsnitligt hen ved 2000-2500 timer årligt. Dette kan imidlertid ændre sig radikalt, navnlig hvis der blandt andet gøres tiltag til at øge energieffektiviteten og videreudvikle vedvarende energikilder som f.eks. biomasse. «

Begrundelse

Vedvarende energi er stadig forholdsvis nyt på markedet. Navnlig vedvarende energikilder som biomasse og jordvarme, som vil kunne dække de basale energibehov og erstatte atomenergi i områder, hvor den ellers udgør en privilegeret energikilde, befinder sig i en begynderfase. Det samme gælder lagringssystemer, som vil kunne gøre det muligt for mellemliggende energiformer som vind- og solenergi at dække de basale energibehov. Den beskrevne situation må derfor betragtes som forbigående, og afspejler ikke den aktuelle situation.

Resultat af afstemningen

For: 27. Imod: 54. Hverken for eller imod: 16.

Punkt 6.6

Nyt punkt 6.6 tilføjes

6.6 »EØSU mener, at det er vigtigt at vise, at EU snart vil stå over for at skulle træffe nogle afgørende beslutninger. De nuværende atomkraftværker har nemlig snart udlevet deres tid. EU vil hermed stå over for følgende valg: Skal man opstarte nye generationer af atomreaktorer og i så fald, hvorvidt vil samfundet kunne leve med den beslutning? Det bliver en politisk opgave at besvare dette spørgsmål. Eller skal EU her og nu gøre alt i dets magt for at indlede den nye tidsalder med en energipolitik, der udelukker anvendelse af fossil og nuklear energi? I sidste ende er det alligevel ikke et spørgsmål om, hvorvidt man skal træde ind i den tidsalder eller ej, men blot et spørgsmål om hvornår.«

Begrundelse

Vi er afhængige af fossile energikilder, herunder især lagret solenergi (i form af kul, olie og gas), men også uran, hvis reserver ikke er uudtømmelige. Det er blot et spørgsmål om tid, før vi træder ind i den nye tidsalder for energianvendelse. EØSU kan ikke bare lade stå til, når det gælder dette spørgsmål.

Resultat af afstemningen

For: 32. Imod: 58. Hverken for eller imod: 15.

Punkt 6.6

Ændres som følger:

»Energibesparelser vil kunne mindske energiintensiteten i forbindelse med menneskelige aktiviteter (i erhvervslivet og private husholdninger). På el-området findes der stadig et stort uudnyttet potentiale, som bør udnyttes. Udnyttelsen af dette potentiale kan dog ikke i sig selv opveje en afvikling af atomkraft. Hertil kommer, at der findes et større potentiale til mindskelse af energiintensiteten inden for varmeforsyning og transport. Der bør navnlig sættes fokus på transportsektoren for at opnå en effektiv reduktion af CO2-emissionerne og samtidig sikre bæredygtig mobilitet. «

Begrundelse

Disse konklusioner kan udledes logisk af de forskellige scenarier, som beskrives i del 2 i udtalelsen.

Resultat af afstemningen

For: 34. Imod: 59. Hverken for eller imod: 13.

Punkt 6.9

Den nuværende tekst udgår til fordel for følgende:

»Uanset den fortsat kontroversielle diskussion, der føres om atomkraft i medlemsstaterne, konstaterer EØSU til afslutning, at det på grundlag af subsidiaritetsprincippet er en vigtig opgave for de nationale beslutningstagere at enes om en energikombination, der kan holde i fremtiden. Der bør i den forbindelse tages hensyn til de særlige nationale forhold, herunder om og i hvilket omfang der findes indenlandske energiformer. De bør prioriteres for at begrænse EU's store importafhængighed på energiområdet, som allerede erkendt i Kommissionens grønbog om forsyningssikkerhed. Det er klart, at vedvarende energiformer og forøgelse af energieffektiviteten har overordentlig stor betydning i den forbindelse, da begge dele dels begrænser importafhængigheden og dels ikke belaster klimaet med drivhusgasser. Udvikling af vedvarende energiformer og af effektivitetsteknikker er afgørende skridt på Europas vej til at blive en videnbaseret, højtudviklet, konkurrencedygtig og eksportorienteret region og dermed til at opfylde Lissabon-aftalerne for så vidt angår energiområdet. Desuden kan det også skabe nye arbejdspladser.«

Begrundelse

Teksten forklarer indholdsmæssigt sig selv, og den ligger i forlængelse af EU's tidligere udsagn om energipolitik. Afsnittet indfører desuden atomkraften i den almindelige debat om en bæredygtig energikombination.

Resultat af afstemningen

For: 33. Imod: 61. Hverken for eller imod: 13.