Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Industrielle ændringer: den aktuelle situation og fremtidsudsigter - en generel strategi"

(2004/C 10/21)

Den 22. og 23. januar 2003 besluttede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg under henvisning til forretningsordenens artikel 23 at afgive udtalelse om "Industrielle ændringer: den aktuelle situation og fremtidsudsigter - en generel strategi."

Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer (CCMI), som var ansvarlig for forberedelsen af udvalgets arbejde om emnet, vedtog sin udtalelse den 1. september 2003 Ordfører var Joost Van Iersel, og medordfører var Rafael Varea Nieto.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 402. plenarforsamling (mødet den 25. september 2003) følgende udtalelse med 53 stemmer for og 1 imod.

1. Indledning og formål

1.1. Da EKSF-traktaten var ved at udløbe, bad medlemsstaterne Kommissionen om at fremlægge sine tanker om den strukturerede dialogs fremtid(1). Der blev foreslået et organ inden for EØSU(2) med et kompetenceområde, som ikke skulle begrænses til kul- og stålsektoren, men udvides til at omfatte samtlige aspekter vedrørende industrielle ændringer, især i lyset af udvidelsen(3).

Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer blev oprettet ved beslutning truffet af EØSU's plenarforsamling den 24. oktober 2002. I denne beslutning anerkendes den berigelse og den merværdi, som Den Rådgivende Kommission kan tilføre EØSU. Den Rådgivende Kommission har 24 medlemmer fra EØSU og 30 eksterne delegerede, som i første omgang er udvalgt blandt medlemmer fra det tidligere Rådgivende Udvalg for EKSF. Medlemsskaren vil eventuelt senere hen blive udvidet til andre sektorer.

1.2. Oprettelsen af Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer åbner nye muligheder. De problemer, der opstår i forbindelse med industrielle ændringer, vil nu kunne analyseres i deres fulde kompleksitet, set ud fra såvel erhvervs- og interesseorganisationers synspunkt som ud fra hensynet til miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling. Der lægges særlig vægt på de problemer, som de kommende medlemsstater støder på.

1.3. Det tidligere Rådgivende Udvalg for EKSF har udført meget positivt arbejde for de pågældende sektorer. Der er for første gang siden begyndelsen af den europæiske integration tale om en sand model for samråd mellem arbejdsmarkedets parter og de offentlige myndigheder såvel som for fordeling af det fælles ansvar for udviklingen i disse sektorer, dvs. at vi egentlig har at gøre med en særlig form for industripolitik. Nedenfor følger nogle af de vigtigste resultater af den igangværende høring:

- fællesskabsanalyse af markeder og markedsvilkår gennem årene, hvilket har resulteret i omstruktureringsprocesser,

- programmer for regioner, som i særlig grad er ramt af en uundgåelig omstrukturering,

- fælles programmer inden for F& U (en del af finansieringen stammer nu fra tilbagebetalingen af lån til virksomheder og til boliger til arbejdstagerne),

- fælles uddannelsesprogrammer,

- (finansielle) programmer for omstrukturering i kul- og stålsektoren,

- et stort antal udtalelser om diverse temaer, hvor der blandt andet henvises til handelspolitikken og de offentlige myndigheders disciplin med hensyn til statsstøtte i disse sektorer,

- andre gunstige tiltag (fælles udvalg for harmonisering af arbejdsvilkår, som senere førte til nedsættelse af et udvalg for den sociale dialog inden for kulsektoren og i fremtiden muligvis også vil omfatte stålsektoren),

- lancering af sociale programmer (arbejdsløshedssikring og førtidspension)

Tilsammen har alle disse foranstaltninger udmøntet sig i en stærkt konkurrencedygtig stålindustri og en rentabel eksport af europæisk mineteknologi og knowhow.

1.4. De værst ramte regioner skønnes ligeledes at have brug for ekstra støtte til at omstille og udvikle sig. Finansieringsprogrammerne vedrørende omstrukturering er blevet finansieret af strukturfondene og omfatter særprogrammer for ramte regioner: RECHAR I (1990-1993), RECHAR II (1994-1999), RESIDER I (1988-1993) og RESIDER II (1994-1999). Disse programmer indeholdt sociale ledsageforanstaltninger og satte særlig fokus på forbedring af den lokale og regionale infrastruktur, hvilket lettede adgangen for nye virksomheder og rensede områder, der var forurenede af kul- og stålindustrien.

1.5. Da EKSF-traktaten udløb, blev denne specifikke form for høring af det rådgivende EKSF-udvalg ophævet, og i stedet blev Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer nedsat. Erfaringerne fra fortiden kan stadig bruges. Men omstændighederne omkring industrielle ændringer har ændret sig. Samrådsinstrumenterne bør finpudses i lyset af Lissabon-strategien for at kombinere konkurrenceevne med bæredygtig udvikling, social og territorial samhørighed. Udover generelle industripolitiske målsætninger vil disse aspekter også kræve sektorbestemte tilgange.

1.6. Målet med denne udtalelse er at fremhæve den rådgivende kommissions rolle med sigte på at fremme en direkte dialog med alle berørte interessenter, som påvirkes af industrielle ændringer, og at lære af erfaringerne fra både kul- og stålsektoren samt andre sektorer. Denne udtalelse er den første i en række.

1.7. Det fremtidige arbejde i Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer bør omfatte følgende:

- Analysere situationen og årsagerne til industrielle ændringer ud fra et økonomisk, socialt, territorialt og miljømæssigt synspunkt samt vurdere industrielle ændringers indvirkning på sektorerne, virksomhederne, arbejdskraften, regionerne og miljøet.

- Indkredse positive fælles faktorer, som gør det muligt at foregribe og forvalte industrielle ændringer, og finde frem til, hvordan EU og medlemsstaterne kan forbedre virksomhedernes konkurrenceevne og velfærd ved at fremme den sociale dialog og samarbejdet mellem alle de berørte aktører.

- Indkredse fælles faktorer, som kan fremme en bæredygtig udvikling og forbedre den sociale og territoriale samhørighed for at sætte skub i Lissabon-strategien samt fremme en ramme og nogle vilkår, der gør det muligt at igangsætte industrielle ændringer, som er forenelige med de krav, der stilles dels til virksomhedernes konkurrenceevne, dels til økonomisk, social og territorial samhørighed.

- Fremme koordinering og sammenhæng i EU-aktionerne vedrørende større industrielle ændringer i forbindelse med udvidelsen: forskning, økonomi, konkurrence, sociale og regionale spørgsmål, miljø, transport osv.

2. Drivkræfterne bag industrielle ændringer

2.1. Arbejdsbegreb

2.1.1. Ændringerne i den europæiske industrisektor er ofte blevet anskuet på baggrund af omstrukturering. Der er i realiteten tale om et langt mere dynamisk begreb. Det omfatter dels en proces, hvor virksomheden gennemlever en løbende udvikling (etablering, udvikling, diversificering, ændring); på den anden side hænger erhvervsklimaet snævert sammen med de europæiske politiske og arbejdsmarkedsmæssige rammevilkår, som virksomheden arbejder under, idet disse også øver indflydelse på de industrielle ændringsprocesser.

Industrielle ændringer finder som regel sted under to former, nemlig gennem en dynamisk tilpasning og radikale ændringer. En anden skelnen er mulig, nemlig mellem reaktive ændringer, hvor omstændighederne kræver det, og proaktive ændringer, hvor der træffes beslutning om at gennemføre ændringer til trods for, at der ikke er et klart eller presserende behov for det(4).

I dag er det vigtigt at se nærmere på det proaktive begreb ændringer, som skal anskues ud fra ønsket om bedre at foregribe og forvalte de industrielle ændringers økonomiske, arbejdsmarkedsmæssige, organisatoriske og miljømæssige konsekvenser.

2.1.2. Den industrielle tidsalder har været kendetegnet ved en lang række omstruktureringer, navnlig siden 1970'erne i blandt andet jern-, mine-, tekstil- og skibsbygningsindustrien. Indtil for nylig blev der taget særligt hensyn til de økonomiske og sociale konsekvenser.

2.1.3. I dag indgår virksomhederne i et hastigt ændrende samfund som følge af, at markederne åbnes mere og mere, eller nye skabes, baseret på moderne kommunikations- og transportmidler, avancerede teknologier og deres anvendelse. Dertil kommer en mere og mere skærpet og fornyet konkurrence samt krævende aktionærer, og alle søger at positionere sig bedst muligt. Det er grunden til, at virksomhederne ud over metoder til udvikling og forvaltning af de menneskelige, finansielle og teknologiske ressourcer i dag griber til nye og hurtigere former for tilpasning. Omstruktureringer er blevet mere radikale og komplekse og kan afvikles over en længere periode og involvere flere led, blandt andet gennem outsourcing. De berører alle industri- og servicesektorer, flere forskellige lønmodtagergrupper samt regionerne.

2.1.4. At man for nylig har indført begrebet industrielle ændringer siger noget om, hvordan virksomhedernes tilpasningsstrategi har forandret sig(5). Begrebet dækker over "alle de ændringer, der berører virksomhederne, deres organisation, arbejdspladser og kompetence såvel som deres lokalt etablerede virksomheder". Ændringerne vedrører ligeledes erhvervsklimaet.

2.2. De industrielle ændringer og deres kontekst

Industrielle ændringer drives af en række faktorer. Nogle af de mest relevante behandles nærmere i det følgende.

2.2.1. Globalisering

2.2.1.1. Trods den nuværende økonomiske afmatning optræder der fortsat ændringer i hele verden, hvor markederne bliver stadig mere internationaliserede (WTO). International handel og industrielle ændringer hænger uløseligt sammen.

2.2.1.2. Verdens største regioner oplever den samme udvikling, men der er forskelle med hensyn til, i hvor høj grad deres økonomiske og sociale strukturer er egnede til denne proces. Europas virksomheder stilles over for den globale konkurrence i henseende til produktivitet. De er nødt til at tage udfordringer op så som den (til tider uretfærdige)(6) økonomiske og teknologiske konkurrence fra USA, den hurtige udvikling i Asien, navnlig i højteknologisektoren, og selv fra Sydamerika. Derudover står de over for at skulle bekæmpe illoyal konkurrence, der ikke altid respekterer WTO-reglerne.

2.2.1.3. Samtidig flyttes investeringer og aktiviteter til lande med lave omkostninger (arbejdskraft, energi osv.), direkte markedsadgang og et højt niveau af uddannelsesmæssige og teknologiske færdigheder. Ofte byder disse lande på lempeligere miljøkrav, skattelove osv. Det kan naturligvis have en negativ indflydelse på beskæftigelsen i EU og få betydelige konsekvenser for visse europæiske regioner, når produktionen flyttes ud af unionen.

Parallelt med denne tendens skabes der i de fleste tilfælde nogle teknologisk set mere avancerede processer i højomkostningslande, hvilket ofte kan bidrage til udviklingen af nye aktivitetsområder og forbedring af personalets kvalifikationer.

2.2.1.4. Den tiltagende viden- og teknologiinnovation samt liberaliseringen af kapitalmarkederne bevirker, at de verdensomfattende investeringer ikke længere er begrænset til store eller multinationale virksomheder. Også mange mellemstore og selv små virksomheder, især virksomheder med en høj teknologisk merværdi, er stadig mindre bundne til et bestemt sted eller land. Outsourcing og networking er medvirkende til en stadig mere verdensomspændende diversificering af investeringer og til et internationalt samspil og indbyrdes internationale forbindelser.

2.2.2. EU's indre marked - lovgivning og gennemførelse

2.2.2.1. Gennemførelsen af et indre marked er af central betydning for EU's integrationsproces og vil som en fast del af globaliseringsprocessen føre til en stærk integration af de europæiske økonomier og virksomheder.

Den økonomiske integration gælder ikke blot samhandel, men giver sig også udtryk i fusioner og virksomhedsovertagelser med delvis fællesskabsdimension(7). Tendensen på lang sigt går i retning af et klart stigende antal.

2.2.2.2. Slutningen af 1990'erne udmærkede sig ved en usædvanlig økonomisk vækst. Kombinationen af økonomisk vækst og ØMU'en styrkede det europæiske erhvervsliv. Men der var dog stadig store mangler i den økonomiske og sociale dynamik samt i videnudviklingen i Europa. Derfor satte Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 et nyt strategisk mål for at gøre EU til "den mest konkurrencedygtige [og dynamiske] videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed" inden 2010. For at nå dette mål, er der fastlagt en overordnet strategi, der sigter mod at foregribe og tackle de ændringer, der berører de europæiske økonomier. Målet er at skabe den mest konkurrencedygtige økonomi inden for en mere stabil økonomisk ramme.

2.2.2.3. Delvis som følge af krisen i IKT- og telekommunikationssektoren samt kraftige fald på de internationale børsmarkeder er Europa nu præget af lav vækst, omfattende økonomisk usikkerhed samt mangel på tillid i erhvervslivet og hos forbrugerne, afdæmpede investeringer og tab af arbejdspladser i de forskellige erhvervssektorer.

2.2.2.4. Kommissionen og Det Europæiske Råd har besluttet at videreføre bestræbelserne på at tilvejebringe et klima til gavn for industrielle ændringer i alle dens afskygninger. Mere specifikt er hensigterne i Lissabon-strategien blevet viderebearbejdet på topmøderne i Göteborg og Barcelona. I 2003 resulterede forårstopmødet i Bruxelles i, at der sættes fokus på følgende fire prioriterede områder, som alle hænger snævert sammen med industrielle ændringer:

- innovation og iværksætterkultur,

- nedsættelse af en taskforce for beskæftigelse,

- styrkelse af det indre marked: Rådet (konkurrenceevne) blev stadfæstet,

- miljøbeskyttelse med henblik på vækst og jobskabelse.

2.2.2.5. I sine omfattende konklusioner understregede Rådet endnu engang det nødvendige i at konkretisere EU's vision om et videnbaseret samfund og om at bringe konkurrenceevnen tilbage i centrum. Rådet fremlagde målsætninger så som hurtig iværksættelse af handlingsplanen om bedre og enklere lovgivning og en omfattende konsekvensvurdering af samtlige større forslag til EU-lovgivning på det økonomiske og sociale område, bl.a. via systematisk samråd med arbejdsmarkedets parter.

2.2.2.6. I sine konklusioner nævner Det Europæiske Råd tillige specifikke sektorer så som el- og gasdirektiverne, transportsektoren, handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, F& U og forsvarsindkøb, den europæiske rumpolitik, informationssamfundet og bioteknologi. Der skal lægges særlig vægt på forsyningspligtydelser, deres kvalitet og tilgængelighed, under hensyntagen til EU's regler om statsstøtte og konkurrence(8).

2.2.2.7. I overensstemmelse med konklusionerne fra topmødet forelagde Kommissionen den 7. maj 2003 en 10-punktsplan, der går ud på at stille EU bedre, og hvor fokus blandt andet er rettet mod selve gennemførelsesaspektet. EØSU beklager, at Det Europæiske Råd nok udvikler stadig flere EU-politikker, men at der indtil for ganske nylig blev lagt for lidt vægt på deres praktiske gennemførelse. Gennemførelsen har betydning for industrielle ændringer, for ikke at tale om dens afgørende betydning for den europæiske retsstat.

2.2.2.8. I denne 10-punktsplan efterlyser Kommissionen med rette ny konsensus og beslutsomhed, da det ser ud til, at en stor del af de muligheder, som ligger i det indre marked, forspildes, idet antallet af overtrædelser er stigende. Målet er at nedbringe antallet af interne overtrædelser med mindst 50 % i 2006(9).

2.2.2.9. Sektorspecifikke tilgange blev også anført af kommissær Liikanen den 29. januar, hvor han udtalte, at den horisontale dimension fortsat er af grundlæggende betydning, medens virkningerne for industrisektorer, herunder ikke mindst dem, der står over for særlige udfordringer, må overvåges nøje; hvor det er muligt, må der foretages de nødvendige tilpasninger for at tage højde for særlige forhold.

2.2.2.10. EØSU støtter de retningslinjer, som Kommissionen har udstukket i sin meddelelse om "Industripolitik i et udvidet Europa", men mener tillige, at der også bør lægges vægt på behovet for sektorpolitikker, som kan være til særlig gavn under de økonomiske omstillinger i kandidatlandene. Der bør tages hensyn til, at en sådan dialog stort set ikke eksisterer i disse lande på nuværende tidspunkt.

2.2.2.11. Den direkte statslige indgriben inden for industrisektoren er reduceret, men bør reduceres yderligere. Mindre statsstøtte fremmer ensartede spilleregler på EU-plan for de pågældende sektorer.

2.2.2.12. EU's og medlemsstaternes erhvervsklima påvirkes direkte af den makroøkonomiske og monetære politik og skattepolitikken. Den vellykkede indførelse af euroen har dog ikke ført til tilstrækkelig ensartethed i medlemsstaternes økonomiske politikker. Der består stadig væsentlige forskelle mellem skattesystemerne. I en vis udstrækning påvirker disse makroøkonomiske forskelle medlemsstaterne imellem også industrielle ændringer i Europa i negativ retning.

2.2.2.13. Det indre markeds udvikling lider også under, at der på vitale områder indtil nu ikke er opnået nogen eller kun langsomme fremskridt. Eksempler af forskellig art er det dårligt fungerende kapitalmarked, mangler i konkurrencesystemet, manglende vedtagelse af et direktiv om overtagelser, den særdeles langtrukne forhandlingsproces om det europæiske patent, som i sidste instans kun er blevet en delvis succes og undertiden manglen på effektiv gennemførelse af EU's lovgivning.

2.2.2.14. For at tilvejebringe yderligere forudsætninger for industrielle ændringer baseret på social samhørighed og konkurrenceevne gentager EØSU tillige sine anmodninger om effektive foranstaltninger med følgende sigte:

- udvikling af menneskelige ressourcer,

- flere og bedre arbejdspladser på et rummeligt arbejdsmarked,

- særlig opmærksomhed rettet mod den erhvervsaktive befolknings aldring og mod tiltag til fremme af kvinders adgang til arbejdsmarkedet,

hvilket alt sammen kræver livslang læring på alle niveauer og bedre uddannelse og undervisning. Analyse af bedste praksis på hvert af disse felter er særdeles ønskelig.

2.2.2.15. Innovationspolitik er et centralt element i Lissabon-strategien, men den finansielle opbakning er forskellig fra land til land. Desuden lader samarbejdet mellem universiteter/videncentre og erhvervslivet i en række medlemsstater klart meget tilbage at ønske, som det blev påpeget i konklusionerne fra topmødet i marts i 2003. På dette område falder sammenligningen mellem Europa og USA eksempelvis ugunstigt ud. Man behøver blot at kaste et blik på den sektorbestemte handelsbalance mellem EU og USA, som er sidstnævntes fordel.

2.2.2.16. Bæredygtig udvikling er et princip, som EØSU kan godkende. Det har udarbejdet adskillige udtalelser, som der bør tages hensyn til i forbindelse med industrielle ændringer.

3. Industrielle og sociale ændringer

3.1. I de seneste år er der i EU udkommet forskellige velkendte rapporter om fundamentale forandringer i erhvervslivet og erhvervsklimaet(10).

Europa-Parlamentet, Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og Unice har ligeledes vedtaget beslutninger og resolutioner vedrørende industrielle ændringer(11).

3.2. Ændringer har altid været et led i de økonomiske kredsløb. De har i de seneste årtier fået væsentlige socioøkonomiske konsekvenser. I øjeblikket viser tallene en betydelig stigning i den andel af den erhvervsaktive befolkning, som er beskæftiget i servicesektoren, hvilket dels skyldes outsourcing og underentreprise, dels fremkomsten af dynamiske sektorer som underholdnings- og mediebranchen.

3.3. Teknologiske fremskridt fører til, at omsætningshastigheden for varer og tjenesteydelser hele tiden bliver kortere. Åbne markeder er dominerende. Som følge heraf er det nødvendigt med tilpasning. Mange virksomheder, herunder dem, som har været ramt af en krise eller set sig nødsaget til at foretage en omstrukturering, gennemlever en delvis eller total omdannelse. Det nødvendigt at finde frem til en passende balance mellem fleksibilitet (tilpasningsevne og nye kompetencer) og jobstabilitet gennem en social dialog. Analyser af konkrete tilfælde viser, at der er flere årsager til omstrukturering: Kapacitetstilpasninger, økonomisk overgang, konkurrenceevne, produktivitetsjusteringer, omdefinering af virksomhedens positionering, rationalisering, organisatoriske ændringer og konkurs(12). I en række af de analyserede tilfælde har virksomhedens omdannelse ført til hele nye produkter og/eller tjenesteydelser eller til omrokering eller forøgelse af antallet af medarbejdere. Disse ændringer af og i virksomhederne skyldes oftest sektorbestemte udviklinger. Den måde, hvorpå omstruktureringen gennemføres på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige plan, er resultatet af en udbytterig social dialog mellem arbejdsgivere og arbejdstagere.

3.4. Disse ændringsprocesser fortsætter trods den nuværende økonomiske lavkonjunktur. Denne situation skærper rent faktisk konkurrencen, fordi de enkelte firmaer søger at sikre deres stilling for fortsat at kunne bestå. Selv om der nu måske holdes mere øje med omkostningerne, fornyer virksomheder stadig deres interne organisation, ligesom de positionerer sig med sigte på fremtiden uden at forglemme koncentrationsfænomener som følge af fusioner og overtagelser.

Denne intense omstruktureringsaktivitet har resulteret i en kraftig stigning i jobtab. I de første ni måneder af 2001 gik 230000 arbejdspladser tabt i euroområdet, og 350000 gik tabt i hele EU. Dette fald i beskæftigelsen har ikke blot en negativ indflydelse på den enkelte lønmodtager, men også på hele områder og regioner, og kræver derfor, at der vedtages en række ledsageforanstaltninger og planer for oprettelse af alternative arbejdspladser.

I denne forbindelse henleder EØSU opmærksomheden på IKT-paradokset. Ganske vist blev de seneste års økonomiske stagnation varslet af et skarpt fald i investeringerne i den overophedede IKT-sektor. Men dette ændrer ikke ved det faktum, at netop denne sektor (kommunikation, information, internet) gennemfører radikale ændringer i produktions- og servicesektorerne, giver traditionelle sektorer et helt nyt udseende og er arnested for nye virksomheder, nye alliancer mellem markedsdeltagere og nye produktions- og tjenesteydelser. Ikke én sektor har undsluppet denne fornyelsesproces. Den er så at sige et nyt råstof. Den næste radikale fornyelse, denne gang inden for bioteknologi, er lige på trapperne.

3.5. Ikke desto mindre optræder omstrukturering som et selvstændigt fænomen i medlemsstaterne. EØSU peger på en række eksempler på regional omstrukturering, som fører til omrokering af arbejdspladser, nyorientering af virksomheder og oprettelse af nye. Komplicerede procedurer dannede ofte grundlag for disse omstruktureringer. Mange regioner i Europa har specifikke kendetegn, som er en følge af deres økonomiske historie, geografiske beliggenhed og regionale traditioner. Sommetider var man ikke gode nok til at foregribe den nødvendige tilpasning af de industrielle strukturer. Men samtidig kan det bemærkes, at de regionale interessenter - arbejdsgivere, fagforeninger, regionale og lokale myndigheder - ofte har lagt sig i selen, i nogle tilfælde i et snævert samarbejde med nationale myndigheder og Den Europæiske Union (f.eks. Rechar, Resider og Retext) med det sigte at skabe et grundlag for nye fremtidsudsigter. Omstrukturerings- og moderniseringsprocesser med henblik på at gennemføre industrielle ændringer er blevet sat i gang og fører undertiden til overraskende positive resultater.

Blandt de regioner, der har oprettet flere nye virksomheder og omstruktureret de eksisterende, kan nævnes Ruhr-området (Tyskland) og Birmingham (Det Forenede Kongerige) med overgangen fra sværindustri til serviceorienterede erhverv, Oulu (Finland) med dens stærke telekommunikationssektor og Barcelona (Spanien), som har gennemgået en række gennemgribende ændringer i anledning af de olympiske lege i 1992.

3.6. Trods succesfulde eksempler i nogle egne af Europa befinder andre områder sig stadig midtvejs; det gælder bl.a. Asturien i Spanien, som i 1990'erne var udsat for omfattende tilpasninger i stål- og mineindustrien. Beskæftigelsen i stålsektoren faldt fra 23000 arbejdstagere til 8000 i dag, et nettotab på 15000. Regionen mistede også over 17000 arbejdspladser i mineindustrien. Den spanske centralregering og regionalregeringen har udfoldet ihærdige bestræbelser, og der er opnået støtte fra Kommissionen (EKSF-traktaten, RECHAR- og RESIDER-programmerne). Alligevel er det ikke lykkedes at få løst problemet, og selv om der er kommet gang i økonomien, er end ikke halvdelen af de arbejdspladser, som gik tabt i de pågældende sektorer eller i beslægtede sektorer, blevet erstattet. Dette vidner i høj grad om, at der fortsat er behov for økonomiske ledsageforanstaltninger, hvis det tabte skal vindes tilbage, og hvis erhvervsgrundlaget i denne region skal udvikles til fulde.

Andre aktuelle eksempler er Liège (Belgien) og Bremen (Tyskland), hvor Arcelor, som er resultatet af fusionen af Arbed, Aceralia og Usinor - som følge af en strukturel overkapacitet i produktionen af fladstål og for at forbedre synergierne - har besluttet gradvist at lukke højovnene i Liège og at mindske produktionen i Bremen. På baggrund af det tab af arbejdspladser, som disse tiltag vil medføre, har Arcelor forpligtet sig til ikke at lade nogen stå alene med et beskæftigelsesproblem, at sanere de berørte produktionsarealer og med bistand fra samtlige berørte parter at medvirke til at genindustrialisere det lokale erhvervsområde. Støtteforanstaltninger i stil med dem, der blev indført for nogle år siden som led i RECHAR- og RESIDER-programmerne, skal forebygge, at regionerne rammes for hårdt. Man bør ligeledes tilvejebringe forudsætningerne for en bæredygtig udvikling i disse regioner.

3.7. Et vigtigt aspekt af den nuværende udvikling er ikke alene at ændre de enkelte virksomheders karakter. Sektorerne bliver også stadig vanskeligere at skelne fra hinanden, end det tidligere var tilfældet. Det er af afgørende betydning, at den tidligere skarpe afgrænsning mellem sektorerne nu er blevet afløst af nye spilleregler, som er kendetegnet ved samhørighed, samspil, networking og outsourcing. Da de fleste virksomheder i overensstemmelse med netop deres egne mål og markedsposition går deres egne veje, er der en tendens til, at de enkelte virksomheder skræddersyer deres egne løsninger. Der er derfor behov for en passende kombination af fleksibilitet, medindflydelse, løbende forbedring og stabilitet.

3.8. Under alle omstændigheder viser denne råskitse over fornyelses-, internationaliserings- og nyorienteringsprocesser i produktions- og servicesektorerne, at hele økonomien berøres af disse ændringer, som jo påvirker alle niveauer i virksomhederne. Dette er baggrunden for den stærke vægt, som arbejdsmarkedets parter i de fleste lande lægger på nye uddannelsesformer og udvikling af kompetencer. Faglig mobilitet er et typisk træk ved det aktuelle produktions- og tjenesteydelsessystem. Etablerede arbejdsstrukturer (eksempelvis skotøjsindustrien i Choletais, Frankrig(13)) består, samtidig med at der opstår nye. Naturligvis befinder mange virksomheder sig i en overgangsfase fra at være "traditionel" på vej til et nyt stadium. Men det kan også bemærkes, at traditionelle sektorer så som detailhandel og distributionscentre undertiden omstruktureres gennemgribende til det bedre. Under alle omstændigheder spiller uddannelse og dialog en afgørende rolle i disse overgangsfaser. Den moderne indretning af erhvervsuddannelsen og de brede muligheder, som tilbydes, og som under alle omstændigheder må tilbydes, for at byde de nuværende arbejdstagere en så sikker fremtid som muligt, er afgørende for disse ændringer, hvoraf nogle er beskrevet ovenfor.

3.9. Udvikling af de menneskelige ressourcer er selvsagt noget afgørende. At sikre ændringer i virksomhederne, oprette nye arbejdspladser og styrke konkurrenceevnen i Europa forudsætter som fastlagt af Det Europæiske Råd i Lissabon forskning og innovation såvel som evnen til at skabe job og indpasse medarbejderne. Anerkendelse af den strategiske betydning af de menneskelige ressourcer indebærer:

- investering i medarbejdernes uddannelse og færdigheder i hele deres erhvervsaktive karriere,

- forbedring af virksomhedernes evne til at tilpasse sig,

- inddragelse af medarbejderne i forvaltningen af ændringer og tilvejebringelsen af en ny form for tryghed,

- lettelse af adgangen til beskæftigelse for mindre faglærte arbejdstagere,

- udvikling af mekanismerne vedrørende den sociale dialog i virksomhederne(14).

Nutidens ansatte er også selv en kilde til ændringer i ledelsen af virksomheden og dermed til industrielle ændringer. Tidligere tiders hierarkiske strukturer erstattes tit og ofte af organisatoriske rammer, hvor der tages fuld højde for moderne medarbejderes høje kompetenceniveau.

3.10. I den seneste tid er der lagt mere vægt på virksomhedsledelse ("corporate governance"). Dette er summen af virksomhedernes regler, kodekser og handlemåder, som har til formål at varetage samtlige interessenters interesser. Virksomheder, navnlig virksomheder med en stor arbejdsstyrke, har også et samfundsmæssigt ansvar, men naturligvis skal der tages højde for den internationale konkurrenceevne. Virksomhedsledelse består i at kanalisere en række problemer, som vedrører den holdning, som virksomheden bør indtage, over i en bredere sammenhæng. Hvad specielt industrielle ændringer angår, er virksomhedsledelse i virksomhedernes egen interesse. Begrebet er relevant for spørgsmål som bæredygtighed, transparens, effektivt tilsyn osv. og har til formål at sikre et godt forhold mellem arbejdsgiver og arbejdstagere såvel som et ansvar over for samfundet. Det er netop på dette område, at de specifikke europæiske karakteristika og værdigrundlaget for den europæiske sociale model bør tage form. Derfor ses Kommissionens nylige forslag om "virksomhedsledelse" som et skridt i den rette retning med det sigte at anvende vore ressourcer mere effektivt og fremstille kvalitetsvarer.

4. Konklusioner og anbefalinger

4.1. Det er vigtigt at genskabe tilliden til den økonomiske situation. På dette punkt henviser EØSU til de seneste skitser og mål fra Kommissionen og Det Europæiske Råd på forårstopmødet i 2003 og i Kommissionens 10-punktsplan, der skal føre til et økonomisk opsving og jobskabelse og mere generelt bidrage til gennemførelsen af Lissabon-strategien. EU har brug for et gunstigt klima med henblik på et nyt paradigme med hovedvægten på "industrielle ændringer med et menneskeligt ansigt", som er baseret på bæredygtig udvikling, social samhørighed og konkurrenceevne.

4.2. EØSU går ind for benchmarking, peer pressure og formidling af bedste praksis på områder, som påvirkes af industrielle ændringer, og henstiller, at der i de sammenlignende analyser sættes fokus på teknologiske ændringer, innovation og sociale aspekter. Det udtrykker tilfredshed med Kommissionens initiativ gående ud på at udsende konkrete sammenlignende analyser mellem landene.

4.3. EØSU går ind for en horisontal industripolitik, som samtidig bidrager til udviklingen af sektorbestemte indfaldsvinkler, som direkte vedrører industrielle ændringer.

Den sektorspecifikke tilgang bør ledsages af procedurer for høring og inddragelse af alle aktører og for arbejdsmarkedsforhandlinger i forbindelse med industrielle omstruktureringer, især i ansøgerlandene.

4.4. EØSU mener, at det systematisk bør undersøges, om reglerne og de afgørelser, som træffes og vedtages på EU-plan, håndhæves nøje. Undtagelser ville føre til et "Europa à la carte".

4.5. Det er særdeles vigtigt at sikre, at repræsentanter for sektoren inddrages på samtlige stadier af lovgivningsprocessen i EU (bottom-up), således at regler og beslutninger på forskellige politikområder vurderes i forbindelse med industrielle ændringer. EØSU understreger det nødvendige i at sikre, at strategierne vedrørende konkurrenceevne og industrielle ændringer gennemføres effektivt og konsekvent. Den rådgivende kommission vil nøje overvåge denne proces.

EØSU finder det vigtigt at sikre, at flytningen af industrier ikke begrundes ene og alene i de stigende forskelle i lovgivning medlemsstaterne imellem, f.eks. på miljø- og skatte- og afgiftsområdet.

4.6. For kort tid siden blev Rådet (konkurrenceevne) oprettet. EØSU bifalder dette nye initiativ. Det er ønskeligt, at sager og lovgivningsløsninger bliver vurderet i deres sammenhæng, ligesom man bør være opmærksom på jobkvaliteten.

EØSU finder det nødvendigt med en sammenhæng mellem de forskellige EU-politikker, navnlig på det sociale, industrielle, skattemæssige og regionale område samt inden for energi, transport, konkurrence og forskning, hvis effektiviteten af de enkelte politikker for industrielle ændringer skal sikres.

4.7. Der er brug for en effektiv konsekvensanalyse af EU-lovgivningen. EØSU støtter i den henseende forslaget om at nedsætte en uvildig rådgivende gruppe for erhvervskonsekvensanalyser af EU-forordninger for at forbedre EU-lovgivningens kvalitet.

4.8. EØSU finder det vigtigt, at innovation og forskning bringer Europa i spidsen både i henseende til konkurrenceevne og social velfærd. Der er samtidig tale om initiativer, som kan sidestilles med tilsvarende politikker i andre områder i verden, såsom USA som fremmer en del af den industrielle udvikling i kraft af statsstøttede tiltag i forsvarssektoren(15).

4.9. EØSU anser initiativer til fremme af samarbejdet mellem universiteter/videncentre og erhvervslivet for ønskelige(16).

4.10. EØSU mener, at opmærksomheden i højere grad bør rettes mod de konsekvenser, som visse bestemmelser og forordninger kan have for SMV'er.

4.11. Der bør fortsat gælde konsekvente regler for den tilbageværende statsstøtte i EU. Samtidig bør Den Europæiske Union fortsat skride ind, hovedsagelig via WTO, over for misbrug af afgifter, såsom de amerikanske afgifter på stålvarer. Dette er vigtigt for at kunne nå frem til ensartede vilkår for den internationale samhandel.

4.12. For at skabe et afbalanceret miljø for de industrier, der oplever strukturomlægninger, opfordrer EØSU Kommissionen til at sikre håndhævelsen af WTO-reglerne, hvor der forekommer mangler(17).

4.13. EØSU mener, at der bør sættes fokus på de forskellige former for industrielle ændringer. Den tydeligste sondring er mellem på den ene side omstruktureringen af monoindustrielle regioner og på den anden side industrielle ændringer som en løbende tilpasningsproces inden for fremstillingsindustrier og tjenesteydelser. I det første tilfælde kan der forudses midlertidige specifikke foranstaltninger i de berørte regioner.

EØSU henstiller, at de positive erfaringer med sektorprogrammer som Rechar, Resider og Retext tages i betragtning ved moderniseringen af monoindustrielle regioner i de fremtidige medlemsstater såvel som i de nuværende medlemsstater, og at der etableres nye former for social dialog i disse lande.

I regioner, der er særligt hårdt ramt af denne form for flytninger, kan det være nødvendigt for en begrænset periode at indføre en række særlige ledsageforanstaltninger.

4.14. I en række tilfælde drager regioner, som er udsat for industrielle ændringer, fordel af et snævert samarbejde mellem virksomheder, offentlige myndigheder, arbejdsmarkedsparter og i visse tilfælde andre socioøkonomiske sektorer. EØSU opfordrer Kommissionen til at redegøre for den hidtidige indsats - hvor har den båret frugt, og hvor har den ikke rakt til - hvis disse erfaringer kan være til hjælp for regioner i en overgangsfase, specielt i de fremtidige medlemsstater.

4.15. EØSU understreger vigtigheden af uddannelsesprogrammer for arbejdstagerne og opfordrer Kommissionen til at tage hensyn til alle tendenser og resultater af disse særprogrammer for erhvervsuddannelse og lærlingeforhold, herunder i den private sektor. Rundbordsdrøftelser om dette spørgsmål med arbejdsmarkedets parter i de forskellige sektorer er på sin plads.

4.16. Det Europæiske Center for Overvågning af Ændringer (EMCC), som blev oprettet i 2001 inden for Instituttet til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene i Dublin som en direkte reaktion på opfordringen fra Gyllenhammar-gruppen, kan spille en værdifuld rolle. I samarbejde med de forskellige repræsentanter for det økonomiske liv (virksomheder, arbejdsmarkedets parter osv.) og nationale forskningsinstitutioner leverer det specifikt målrettet information om ændringer i bestemte sektorer og erhvervslivet i almindelighed og om foregribelse og ledsagelse af ændringerne. EØSU er indstillet på at udbygge samarbejdet mellem CCMI og EMCC.

4.17. EØSU mener, at etablering af sektorspecifikke observationscentre vil gøre det lettere at foregribe og gennemføre industrielle ændringer, identificere gennemførlige alternativer og mindske deres negative virkninger. EØSU har allerede tidligere pointeret(18), at det vil være nemmere at foregribe og forvalte industrielle ændringer, hvis alle større europæiske virksomheder (dvs. med over 1000 ansatte) udarbejder en "rapport om ændringshåndtering", hvori der oplyses om planlagte strukturelle ændringer og skitseres en strategi for ændringshåndtering(19).

4.18. For at kunne udnytte bedste praksis henstiller EØSU, at der foretages en evaluering virksomheder, der har opnået de bedste resultater i omstruktureringsprocesser med udgangspunkt i viden, bæredygtighed og sociale programmer (Lissabon-strategien).

4.19. EØSU mener, at den sociale dialog inden for erhvervslivet og i givet fald med de lokale aktører og offentlige myndigheder er et vigtigt og afgørende redskab, hvis formål er at udvikle konkurrenceevne, sociale vilkår og beskæftigelse samt beskytte miljøet i en produktiv balance. Det fremgår af erfaringerne med EØSU og det tidligere Rådgivende Udvalg for EKSF, at en løbende sektorbaseret dialog på europæisk plan, hvor repræsentanter for producenter, arbejdstagere og andre af civilsamfundets repræsentative grupper (forbrugere, erhvervsdrivende osv.) var direkte involveret, vil danne et nyttigt grundlag for en forbedret industripolitik.

4.20. Den Rådgivende Kommission, som er underlagt EØSU, vil i sit fremtidige arbejde koncentrere sig om sektorer og/eller regioner, som er særligt udsatte for industrielle ændringer, og nøje følge retningslinjerne i punkt 1.7 og nærværende konklusioner.

Bruxelles, den 25. september 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Industriministrenes rådsmøde den 18. maj 2000.

(2) Meddelelse af 27. september 2000 (KOM(2000) 588 endelig).

(3) Samtidig med denne udtalelse udarbejder Den Rådgivende Kommission en udtalelse om: Omstrukturering af sværindustrien i tiltrædelseslandene.

(4) Det er muligt at læse mere om de mange forskellige årsager til industrielle ændringer i følgende værker:

- Prahalad, C.K. og Hamel, G. (1994): "Strategy as a field of study: Why search for a new paradigm?", Strategic Management Journal, bind 15.

- López, J. og Leal, I. (2002): "Cómo aprender en la sociedad del conocimiento", Gestión 2000, Barcelona.

(5) Se bl.a. F. Aggeri & F. Pallez: "Les nouvelles figures de l'Etat dans les mutations industrielles", Cahiers de recherche du Centre de Gestion Scientifique n° 20, École des Mines de Paris, 2002, eller Bernard Brunhes Consultants: "La gestion des crises industrielles locales en Europe", Cahiers n° 6, 2002.

(6) F.eks. anvendelse af sektion 201, som i marts 2002 hævede tolden på visse typer af fladstål, eller den amerikanske skattelov (Foreign Sales Corporation), som er fordømt af WTO, og som giver bestemte virksomheder mulighed for at modtage eksportstøtte.

(7) Der blev i 1991 registreret 8239 fusioner og overtagelser i EU. I 1999 var tallet steget til 12.796. Kilde: "Mergers and acquisitions" (European Economy. Supplement A. Economic trends. Nr. 5/6, 2000. Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer).

(8) Kommissionen har lige udgivet en grønbog om forsyningspligtydelser (KOM(2003) 270 endelig af 21.5.2003).

(9) Antallet af verserende overtrædelsessager er steget fra knap 700 i 1992 til næsten 16000 i dag. I 10-punktsplanen lægges der særlig vægt på at integrere tjenesteydelsesmarkederne og netværksindustrierne, så som energi, transport, telekommunikation og postvæsen, som er afgørende for alle EU-borgere, samt en betydelig del af erhvervslivets omkostninger. Andre vigtige elementer i 10-punktsplanen er iværksættelse af en handlingsplan for bedre regulering og flere åbne offentlige købsaftaler.

(10) Her skal især nævnes "Håndtering af ændringer" fra november 1998, udarbejdet af gruppen med Pehr Gyllenhammar som formand (EØSU har udsendt en positiv, om end kritisk udtalelse om rapporten: EFT C 258 af 10.9.1999, ordførere: John Little, Mario Sepi), og rapporten fra den højtstående gruppe om Industrielle forbindelser og ændringer i Den Europæiske Union fra januar 2002 med Maria João Rodrigues som formand.

(11) EP's beslutning om de sociale følger af industriel omstrukturering (B5-0089/2001), hvori Europa-Parlamentet opfordrer til at vedtage en mere proaktiv tilgang til industriel omstrukturering og de sociale følger heraf, insisterer på, at det er nødvendigt at udvikle den sociale dialog, og anfører de af EF-traktatens bestemmelser, hvorefter målsætningen om et højt beskæftigelsesniveau skal tages med i overvejelserne ved udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker; EFS's resolution af 11.-12. marts 2002, hvori det understreges, at det er nødvendigt konstant at inddrage medarbejderne i forandringsprocessen og sikre, at omstruktureringer sker i overensstemmelse med princippet om færrest mulige sociale omkostninger, og hvori der slås til lyd for, at der jævnligt foretages forskning og analyser af virksomhedsomstruktureringers omfang og effekt i de forskellige sektorer, lande og regioner; Unice's resolution af 8. marts 2002 om udveksling af erfaringer med forberedelse på og forvaltning af ændringer.

(12) Jf. case studies vedrørende håndtering af de sociale og arbejdsmarkedsmæssige virkninger af større industrielle omstruktureringer. Case studies, Bernard Brunhes, konsulent, for Europa-Kommissionen, GD5 (http://www.brunhes.com/Etudligne /Cahiers/6/Cahier6.htm).

(13) Skotøjsindustrien i Choletais, Aggeri Frank og Pallez Frédérique - Centre de Gestion Scientifique, École des Mines de Paris, september 2001.

(14) Kommissionens dokument: "Foregribelse og håndtering af ændringer: en dynamisk tilgang til de sociale aspekter af virksomhedsomstruktureringer" - første fase i samråd med arbejdsmarkedsparterne i forskellige erhverv og sektorer i EU (punkt 1.3).

(15) EØSU's udtalelse om "Grønbog - Europæisk rumpolitik" - EUT C 220 af 16.9.2003, s. 19; jf. tillige EØSU's udtalelse om Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om "Europæisk forsvar - Industri- og markedsspørgsmål - På vej mod en EU-politik med hensyn til forsvarsmateriel" (hvortil Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer har udarbejdet en supplerende udtalelse).

(16) Det er i den forbindelse interessant at konstatere, at den nye hollandske regering analogt med Finland har etableret et forum for samspil mellem videncentre og erhvervslivet under ledelse af premierministeren.

(17) F.eks. i Kina ifm. kvoter inden for mikroteknolgi, i Sydkorea inden for støtte til skibsværfter og i USA inden for støtte til stålindustrien.

(18) EØSU's udtalelse om "Håndtering af ændringer - Gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer - endelig rapport", punkt 3.2.3 - EFT C 258 af 10.9.1999.

(19) Resumé: Håndteringer af ændringer - Gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmarkedsmæssige følger af de industrielle ændringer (Gyllenhammar-rapporten).