DA Den Europæiske Unions Tidende C 77/8

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om sikkerhedskrav til legetøj«

KOM(2008) 9 endelig — 2008/0018 (COD)

(2009/C 77/02)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 17. marts 2008 under henvisning til EF-traktatens artikel 95 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om sikkerhedskrav til legetøj.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Jorge Pegado Liz til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. juli 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 447. plenarforsamling den 17.-18. september 2008, mødet den 18. september, følgende udtalelse med 49 stemmer for, 1 imod og 8 hverken for eller imod:

1. Konklusioner/anbefalinger

1.1 EØSU glæder sig over, at Kommissionen har taget initiativ til at revidere direktivet om sikkerhedskrav til legetøj, som kun kan kritiseres for at komme sent og ikke gå vidt nok.

1.2 EØSU konstaterer, at den konsekvensanalyse, hvorpå forslaget er baseret, er fra 2004, og at der ikke er taget højde for alle de nuværende medlemsstater i EU.

1.3 I betragtning af, at den seneste RAPEX-rapport (2007) har vist, at der udsendes stadig flere advarsler mod legetøj, undrer det EØSU, at konsekvensanalysen ikke blot ikke kommer ind på sammenhængen mellem det nuværende direktiv og antallet af ulykker ved børns leg med legetøj, men oven i købet erkender, at der intet vides om nærværende forslags indvirkning på antallet og sværhedsgraden af fremtidige ulykker med legetøj — hvilket burde være det vigtigste mål med dette initiativ og dets egentlige berettigelse.

1.4 Eftersom Kommissionen erkender, at der savnes pålidelige statistiske data om ulykker forårsaget af legetøj i EU eller at de foreliggende data er mangelfulde, foreslår EØSU, at Kommissionen i samarbejde med medlemsstaternes kompetente myndigheder opretter et passende statistisk informationssystem over disse ulykker, som i det mindste er på højde med det, der allerede findes i visse retsordener, hvor det er tilgængeligt for alle aktører i produktions- og markedsføringskæden som et middel til at forebygge ulykker (1).

1.5 Efter EØSU's mening bør retsgrundlaget for forslaget snarere være traktatens artikel 153 og ikke udelukkende artikel 95 ud fra den betragtning, at det, der tæller her, er effektiv beskyttelse af børnene, og at lettelsen af den grænseoverskridende handel med legetøj kommer i anden række.

1.6 EØSU mener ligeledes, at i lyset af anvendelsesområdet og karakteren af den foreslåede regulering samt de indvundne erfaringer med anvendelsen af det nuværende direktiv i de forskellige medlemsstater, må den passende retsakt her være en forordning og ikke et direktiv, når målet er total harmonisering.

1.7 EØSU bifalder, at forslaget — teknisk/juridisk set — er konsekvent og velstruktureret i sin opbygning, og det er generelt enigt i de innovative foranstaltninger, herunder især: — udvidelse af definitionen af »legetøj« og indførelse af begrebet »forventet brug« under hensyntagen til børns adfærd; — styrkelse af medlemsstaternes markedstilsynsforanstaltninger; — indførelse af passende regler med henblik på forebyggelse og oplysning om sikker brug af legetøjet — advarsler og skiltning.

1.8 EØSU beklager dog, at nogle yderst vigtige aspekter ikke — eller i utilstrækkelig grad — er taget med i betragtning, og det gælder navnlig: a) en klar satsning på forsigtighedsprincippet; b) strengere krav til uddannelse af de ansvarlige for børns sikkerhed under omgang med legetøj; c) præcisering af visse aspekter, som har vist sig at være for tvetydige eller vage, såsom begrebet »legetøj« eller udvidelsen af begrebet »skade«; d) manglende ligestilling mellem importører og bemyndigede repræsentanter på den ene side og fabrikanter på den anden side med det resultat, at der ikke kan rejses erstatningskrav mod aktørerne i distributions- og salgsleddet; e) procedurerne for overensstemmelsesprøvningen er ikke afstemt efter SMV'ernes karakteristika.

1.9 EØSU opfordrer derfor indtrængende Kommissionen til at revidere sit forslag i lyset af nærværende udtalelse, så det bliver et mere troværdigt instrument til effektiv beskyttelse af børns sikkerhed under anvendelse af legetøjet.

1.10 Udvalget opfordrer EP og Rådet til at tage imod de forslag og henstillinger, der her fremsættes, og gøre dem til deres egne under den lovgivningsproces, som skal føre til vedtagelsen af det nye direktiv.

2. Indledning: Resumé af forslaget

2.1 I 70'erne bebudede Kommissionen for første gang, at den havde til hensigt at tage lovgivningsinitiativer vedrørende sikkerhedskrav til legetøj gennem forskellige forslag, som blev trukket tilbage det ene efter det andet på grund af manglende politisk tilslutning. Endelig i forlængelse af Rådets resolution af 23. juni 1986 (2) om forbrugerbeskyttelse og fremme af forbrugernes interesser pegede Kommissionen i et nyt mindre vidtgående forslag på behovet for en harmonisering på europæisk plan af definitionen af legetøj, fremstillingsnormer, vigtigste sikkerhedskrav, betingelser for markedsføring og garantier for, at legetøjet er ufarligt for børn.

2.2 Direktiv 88/378/EF af 3. maj 1988, som dengang blev offentliggjort (3), er et af de første lovgivningsinitiativer efter den nye metode i forbindelse med teknisk harmonisering og standardisering, som er baseret på Rådets resolution af 7. maj 1985 (4).

2.3 Om det direktivforslag, der dengang blev fremlagt (5), afgav EØSU som svar på en obligatorisk høring en udtalelse, hvori det hilste forslaget velkomment, men beklagede de lange forsinkelser i udarbejdelsen af det. Med udgangspunkt i princippet om, at legetøj bør være sikkert og at børn, som er sårbare over for farer, bør nyde godt af en særlig beskyttelse, understregedes det i udtalelsen, at spørgsmålet om legetøjssikkerhed bør behandles inden for de mere generelle rammer af direktivet om produktansvar (6).

2.4 I direktivet fra 1988 blev der hen ad vejen foretaget flere berigtigelser (7), en vigtig ændring i medfør af direktiv 93/68/EØF af 22. juli 1993 (8) og en meddelelse fra Kommissionen om dets iværksættelse (9).

2.5 I 1992 og i 2001 blev der vedtaget og offentliggjort to direktiver om produktsikkerhed generelt, hvori indgår legetøjssikkerhed (10). I det sidste af disse direktiver lægges der særlig vægt på »ændringer i traktaten, navnlig i artikel 152 om folkesundhed og artikel 153 om forbrugerbeskyttelse, og på baggrund af forsigtighedsprincippet«.

2.6 Tyve år efter offentliggørelsen af direktivet fra 1988 foreslår Kommissionen nu et nyt direktiv om emnet ud fra en erkendelse af, at de gældende bestemmelser er forældede og anvendelsesområdet og de anvendte begreber trænger til at blive omformuleret for at tydeliggøre dem og tilpasse dem til de nye realiteter, at der er et presserende behov for at sikre overensstemmelse med de generelle lovgivningsmæssige rammer for markedsføring af produkter, som nyligt er foreslået (11), og frem for alt, at gennemførelsen og håndhævelsen af direktivet i de forskellige medlemsstater har vist sig at være meget mangelfuld og forskellig fra land til land, hvilket der må rettes op på.

2.7 Det foreliggende forslag er baseret på tre vigtige undersøgelser, der må betragtes som en integrerende del af forslaget. To af disse undersøgelser drejer sig om kravene vedrørende kemikalier og anvendelsen af visse angiveligt farlige kemikalier, der anvendes ved fremstillingen af legetøj, og en generel konsekvensanalyse, som stammer fra 2004.

2.8 Med det foreliggende forslag vil Kommissionen i store træk opnå følgende: A) Forbedre sikkerhedskravene, især hvad angår: a) Anvendelse af kemikalier; b) Forebyggelse og oplysning af forbrugerne og brugerne; c) Kvælnings- og kværkningsrisici; d) Legetøj i fødevarer; e) Definition af de generelle sikkerhedskrav. B) Mere effektiv og sammenhængende håndhævelse af direktivet, især gennem: a) Styrkelse af medlemsstaternes markedstilsynsforanstaltninger; b) Information om kemikalier i det tekniske dossier; c) Påføring af CE-mærkning; d) Sikkerhedsvurdering. C) Tilpasning til de generelle lovrammer for markedsføring af produkter; D) Tydeliggørelse af direktivets anvendelsesområde og begreber.

3. Generelle bemærkninger

3.1 EØSU glæder sig over Kommissionens initiativ, om end det kommer sent, eftersom det direktiv, der hermed revideres, er over 20 år gammelt. Siden da er der sket gennemgribende ændringer i de parametre og metoder, der følges ved fremstillingen og markedsføringen af legetøj, ligesom slutbrugernes smag og vaner har ændret sig. Efter EØSU's mening kunne forslaget endvidere godt have været mere ambitiøst i sin målsætning ved i sine bestemmelser at tage hensyn til bekymringerne over de nylige hændelser, der har vakt røre i offentligheden og som er blevet påtalt i kraftige vendinger ikke alene af kommissæren for forbrugerbeskyttelse, men også i EP's beslutning fra september 2007, som EØSU tilslutter sig (12). EØSU beklager derfor, at drøftelserne med EØSU ikke også er blevet fulgt op af GD SANCO, som ikke er blevet inddraget direkte i forberedelsen af forslagspakken.

3.2 EØSU undrer sig over, at den konsekvensanalyse, som ledsager dette forslag, er over 4 år gammel og ikke tager højde for situationen i alle medlemsstater. Det er heller ikke klart, i hvilket omfang og hvor effektivt forbrugernes og familiernes repræsentanter er blevet inddraget og hørt i forbindelse med udarbejdelsen.

3.3 I lyset af Kommissionens kritik af de påståede mangler i gennemførelsen af direktivet, undrer det EØSU, at Kommissionen ikke har taget skridt til at sikre korrekt overholdelse af de pågældende EU-bestemmelser.

3.4 I betragtning af, at Kommissionen selv indrømmer, at der savnes statistisk materiale eller at det foreliggende er mangelfuldt, har EØSU svært ved at forstå, hvordan det er muligt at drage passende konklusioner om de forhold, man ønsker at gribe ind over for, og effektiviteten af de foreslåede foranstaltninger. Man ved dog, at markedet for legetøj i Europa, som havde en omsætning på 17,3 mia. EUR i detailpriser i 2002 og en import til en værdi af over 9 mia. EUR, er en fremgangsrig sektor med omkring 2 000 virksomheder, for de flestes vedkommende små og mellemstore, som giver direkte beskæftigelse til over 100 000 arbejdstagere (13).

3.5 EØSU mener i betragtning af forslagets art, at retsgrundlaget ikke alene bør være artikel 95, men nødvendigvis også artikel 153, for så vidt som indholdet ikke kun drejer sig om gennemførelsen af det indre marked, men først og fremmest vedrører en særlig sårbar gruppe af forbrugere, som på ingen måde kan betragtes som »gennemsnitsforbrugere«.

3.6 Den omstændighed, at børnene er indirekte forbrugere af legetøj, eftersom det ikke er dem, der anskaffer det, men deres forældre og andre voksne, som stiller det til rådighed for dem, burde have foranlediget Kommissionen til at sikre sig, at oplysning og vejledning af denne forbrugergruppe bliver behørigt medtaget i direktivets bestemmelser.

3.7 Skønt EØSU har forståelse for, at Kommissionen i dette tilfælde har valgt total harmonisering, er det også her overbevist om, at der på områder som dette er alt at vinde ved i stedet for et direktiv at vælge en forordning som retsakt: den giver større juridisk klarhed og sikkerhed ved at forhindre forsinket eller mangelfuld omsætning og de deraf følgende forskelle i gennemførelsen, således som det netop ifølge Kommissionen selv er gået med det nuværende direktiv (14).

3.8 I lyset af dette områdes særlige karakter, den stadige udvikling i den aktuelle videnskabelige og tekniske viden, muligheden for, at ulykker indtræffer, som det klart afspejles i Mattel- og Fisher Price-sagerne, og den foruroligende stigning i antallet af legetøjsrelaterede advarsler, som fremgår af den seneste RAPEX-rapport (2007), hvorefter legetøjssektoren tegner sig for det største antal notifikationer (31 %) (15), kunne man have forventet, at man med dette forslag havde taget ved lære af det hændte — især fiaskoen med systemet for tilsyn med markedsførte produkter — og udformet et direktiv, som ville være lettere at gennemføre og håndhæve og som kunne føre til et sikrere marked for legetøj. Dette ville indebære, at der i tvivlstilfælde udstedes forbud mod alt, som — selv om det ikke er tilstrækkeligt bevist — med rimelighed kan antages at udgøre en fare — hvor lille denne end måtte være — ved børns leg hermed, også under hensyntagen til deres uforudsigelige adfærd. Dette har dog ikke været tilfældet.

3.9 Hvad CE-mærkningen angår, vil EØSU indskrænke sig til at gentage, hvad det allerede har vedtaget i en tidligere udtalelse om fælles rammer for markedsføring af produkter: »hvis CE-mærket mister troværdighed, smitter det af på hele systemet: markedstilsynsmyndighederne, producenterne, laboratorierne og certificeringsorganerne og i sidste ende på hele den lovgivning, som er baseret på den nye metode« (16). I denne forbindelse opfordrer EØSU Kommissionen til at sørge for, at det foreliggende forslag i sin endelige udformning stemmer overens med ordlyden af de forslag, der blev vedtaget vedrørende ovennævnte fælles rammer (17).

3.10 EØSU tilslutter sig helt og fuldt EP's forslag om, at der indføres et europæisk sikkerhedsmærke for legetøj, som tildeles af uafhængige organer, og beklager, at Kommissionens forslag ikke fuldt ud imødekommer alle forslagene i EP's beslutning fra september 2007. EØSU er dog lydhør over for SMV's bekymring — ikke i den forstand, at det legetøj, de producerer og markedsfører, skulle være mindre sikkert — men som det også bemærkes i ovennævnte udtalelse vedrørende proportionaliteten af de anvendte procedurer for den respektive overensstemmelsesvurdering, især for ikke-seriefremstillede produkter eller produkter, som fremstilles i begrænsede serier (18).

3.11 EØSU mener, at alle stoffer, som er behørigt anerkendt som potentielt skadelige, bør udelukkes totalt fra produktionen af legetøj inden for nogle rammer, der er proportionelle, afbalancerede og håndterbare for de ansvarlige producenter samtidig med, at de kan håndhæves af myndighederne.

3.12 EØSU glæder sig over Kommissionens nylige beslutning om magnetisk legetøj, men må undre sig over, at spørgsmålet end ikke nævnes i forbindelse med nærværende direktivforslag: Kommissionens reaktion på de alvorlige farer og ulykker, der allerede er hændt med denne type legetøj, virker alt for slap, idet den indskrænker sig til at opfordre medlemsstaterne til at sikre — hver på deres måde — at legetøjet mærkes med en advarsel.

3.13 Hvad sanktioner angår, ville en mere præcis definition af deres omfang og karakter være på sin plads, således som Kommissionen har gjort det på andre områder, hvor skadevirkningerne af utilstedelige handlinger er langt mindre socialt set.

3.14 Generelt beklager EØSU, at man ikke har benyttet denne lejlighed til på dette område at prioritere beskyttelsen af europæiske børn i det mindste lige så højt som det endog på fabrikanternes eget initiativ er sket i nogle medlemsstater og i andre lande, hvor en bestemt type legetøj ganske enkelt er blevet forbudt, som det fremgår af en helt frisk undersøgelse bestilt af EP (19).

3.15 EØSU er klar over den skarpe konkurrence på internationalt plan inden for legetøjsindustrien. Det opfordrer derfor Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet til at tage hensyn til sektorens konkurrenceevne, når der indføres ændringer under lovprocessen for direktivets vedtagelse. Man bør ikke sænke sikkerhedsstandarderne for legetøj på bekostning af forbrugerbeskyttelsen, især for børn, men de internationale samhandelsregler bør overholdes nøje, så de europæiske virksomheder kan konkurrere på lige vilkår.

3.16 Endelig opfordrer EØSU Kommissionen til at være lydhør over for de sociale bekymringer i tilknytning til fremstillingen af legetøj, især i tredjelande, hvor mindreårige børn bruges som arbejdskraft under humanitært set utilstedelige vilkår, hvad angår arbejdstidens længde og arbejdsforholdene, hvor de dagligt udsættes for giftige og meget sundhedsfarlige stoffer. Den bør derfor indtage en klar holdning til forsvar for »økologisk« og »etisk« legetøj.

4. Særlige bemærkninger

4.1 Artikel 1 og bilag I — Liste over produkter, der ikke betragtes som legetøj i dette direktivs forstand

EØSU anerkender Kommissionens vilje til at ajourføre definitionen af »legetøj« og give mulighed for, at den også kan dække alle de produkter, der kan bruges i andre forbindelser end leg.

EØSU påpeger dog, at den nuværende definition af legetøj er for snæver til, at alle de foreslåede mål kan nås, idet den ikke blot ikke giver mulighed for den nødvendige tilpasning til udviklingen på det teknologiske marked, men også indeholder en liste over produkter, som ikke er omfattet af direktivet, og hvis berettigelse EØSU stiller spørgsmålstegn ved: det gælder især pyntegenstande til fester og højtideligheder, fantasismykker, spil, hvortil anvendes spidst kasteskyts, produkter, der skal anvendes i pædagogisk øjemed på skoler og i andre pædagogiske sammenhænge, samt sportsudstyr.

Meningen med at indføre en særlig ordning til beskyttelse af brugerne af produkter ligger i denne brugergruppes specielle karakter, især dens sårbarhed. For barnet gør det ingen forskel, hvad den enkelte genstand, som det bliver præsenteret for, er beregnet til. I mange tilfælde bliver produkterne opfattet som legetøj af børnene, forældrene og de handlende, der registrerer dem og sælger dem som legetøj. Af disse grunde forstår EØSU f.eks. ikke, hvorfor legetøj, der anvendes i pædagogisk øjemed i skoler, ikke skal være omfattet af direktivet, eftersom brugerne er de samme.

EØSU understreger nødvendigheden af, at alt udstyr og alle produkter, som børn under 14 år kan få fat i og eventuelt bruge som legetøj, skal omfattes af direktivets beskyttelse i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet.

EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at revidere definitionen i artikel 1 samt den fremlagte liste for at sikre overensstemmelse herimellem.

4.2 Artikel 2 til 5

EØSU erklærer sig helt uenigt i den foreslåede skelnen mellem fabrikant og importør, eftersom Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF om produktsikkerhed i almindelighed sidestiller importøren med producenten, når denne ikke er repræsenteret i medlemsstaten. Opretholdelsen af denne skelnen betyder ikke alene, at brugerne ikke på behørig vis sikres adgang til skadeserstatning (eftersom ansvaret ene og alene påhviler fabrikanten). Den harmonerer også dårligt med EU-lovgivningen, hvilket uvægerligt vil svække princippet om sikkerhed i retsforhold.

Hvad angår anvendelsen af nærværende direktiv mener EØSU derfor, at de bemyndigede repræsentanter, og importørerne (når fabrikanten ikke har officielle repræsentanter) skal betragtes som fabrikanter, hvilket ikke er tilfældet i det foreliggende forslag, som kun sidestiller dem, når importørerne bringer legetøj i omsætning under deres eget navn eller varemærke, eller når de ændrer legetøjsproduktet, selv om de ikke har indflydelse på fremstillingsprocessen.

EØSU går imod, at den bemyndigede repræsentant og fabrikanten ikke får samme erstatningsansvar, og det frygter, at opretholdelsen af denne bestemmelse kan gøre det umuligt at sikre forbrugernes rettigheder, især retten til skadeserstatning, i situationer, hvor kun den bemyndigede repræsentant er etableret i medlemsstaten.

Generelt går EØSU ind for at bevare det gældende direktivs bestemmelser, som pålægger alle aktører i markedsføringskæden samme ansvar for legetøjets sikkerhed.

Definitionen af skade bør efter EØSU's mening omfatte situationer, som måtte opstå på lang sigt som en direkte følge af anerkendte ulykker.

4.3 Artikel 9

EØSU sætter pris på ændringen i denne artikels stk. 2, som fastsætter, at der ved evalueringen af legetøjets farlighed skal tages hensyn til den måde, som børn normalt må forventes at anvende det på (det påpeges dog, at sekstende betragtning kan fortolkes i modsat retning).

EØSU mener derfor, at fabrikanten bør forpligtes til at tage højde for, at et givet produkt kan blive anvendt mindre hensigtsmæssigt, men på en måde, som er naturlig for børn. I øvrigt er det inkonsekvent at fastholde et forudsigelighedskriterium, når der i selve begrundelsen peges på nødvendigheden af at tage børns ofte uforudsigelige adfærd i betragtning ved udformningen af legetøj.

EØSU er uenigt i formuleringen af stk. 3, eftersom den ikke alene indebærer, at der skal foreligge et uigendriveligt bevis for skyld, men også indfører vage og uhåndgribelige kriterier om, hvad der »må forventes« og »normal« anvendelse, hvilket i sidste ende vil betyde, at fabrikanten fritages for forpligtelsen til at holde sig ajour med de videnskabelige og tekniske forsøg på det relevante område, så længe hans produkt er på markedet, hvilket er et naturligt led i tilvejebringelsen af produktsikkerhed i almindelighed (20).

Forpligtelsen til at forhindre mangler ved produktet ophører ikke med markedsføringen af det. Fabrikanten eller dennes bemyndigede repræsentant, hvis der er en sådan, har pligt til løbende at følge, overvåge og observere legetøjsprodukterne, så det er muligt at opdage mangler, man ikke havde kendskab til, eller som ikke var erkendbare, da legetøjet blev sat i omløb, eller defekter, som skyldes slitage, træthed eller for tidlig ældning af legetøjet.

4.4 Artikel 10

EØSU glæder sig over, at Kommissionen vil kræve, at der på salgsstedet opsættes synlige, let læselige og iøjnefaldende advarsler, så brugerne oplyses effektivt på forhånd. De bør dog placeres ikke alene på emballagen, men også på selve produkterne.

EØSU mener endvidere, at de advarsler, der sættes op på salgsstedet, ikke blot skal oplyse om brugernes minimums- og maksimumsalder, men også — for visse legetøjsprodukters vedkommende — om vægtgrænsen for de børn, som bruger det, samt om nødvendigheden af, at legetøjet kun må bruges under opsyn af personer, som har ansvaret for børnene.

Udvalget opfordrer også til, at advarslerne formuleres på en måde, som er let opfattelig for brugerne under hensyntagen til deres særlige følsomhed.

EØSU opfordrer endnu en gang til, at forældre og ledsagere gennem informationskampagner oplyses om de nødvendige forholdsregler og de farer, der er ved brugen af legetøj. Men selvom ansvaret for børnenes sikkerhed i sidste ende påhviler forældre, værger, pædagoger, lærere, vagter osv., kan dette ikke bruges som undskyldning for at indskrænke producenternes, importørernes og detailhandlernes ansvar for, at legetøjet er absolut sikkert.

I betragtning af, at anvisningerne ofte er skrevet på andre sprog end de nationale, mener EØSU, at det i stk. 3 bør kræves, at advarsler og sikkerhedsanvisninger skal formuleres på det officielle sprog i den medlemsstat, hvor legetøjet bringes i omsætning — det bør ikke som i den foreliggende tekst blot fastsættes som en mulighed.

4.5 Artikel 12 og 26

EØSU erkender nødvendigheden af at bevare overensstemmelsesformodningen, men mener, at indførelse af en ordning med omvendt bevisbyrde i tilfælde af ulykke med personskade ville sikre bedre overensstemmelse med »det aktuelle tekniske stade«.

4.6 Artikel 17

EØSU fremhæver, at Kommissionen har valgt at pålægge fabrikanterne at foretage en analyse af de eventuelle farer, der er forbundet med anvendelsen af legetøjet, i stedet for at tillade, at analysen begrænses til de indbyggede farer ved anvendelsen. Efter EØSU's mening bør denne analyse foretages i løbet af hele legetøjets levetid, uanset om der sker ulykker, så man kan undgå tilfælde som Mattel-sagen.

4.7 Artikel 18

EØSU mener, at kravet om overensstemmelsescertificeringen bør gælde alle kategorier af legetøj og ikke kun de tilfælde, der er anført i stk. 3, efter ensartede kriterier og med indførelse af et europæisk sikkerhedsmærke som foreslået af EP (21).

Idet det endvidere må tages med i betragtning, at vi har at gøre med et teknisk område, hvor der ikke forefindes nogen konkret viden eller specifikke statistikker om ulykker i forbindelse med anvendelse af produktet, peger EØSU på nødvendigheden af, at Kommissionen i det foreliggende forslag henviser udtrykkeligt til forsigtighedsprincippet som fastlagt i hvidbogen om fødevaresikkerhed fra januar 2000 (22).

4.8 Bilag II — Særlige sikkerhedskrav

Del I — Fysiske og mekaniske egenskaber

EØSU anser det for hensigtsmæssigt, at bestemmelsen i punkt 4, tredje afsnit, udvides til at omfatte børn under 60 måneder, eftersom der op til denne alder også er mulighed for, at barnet bruger legetøjet uforsigtigt og putter det i munden, selv om dette ikke var fabrikantens hensigt, da produktet blev udformet.

Endvidere mener EØSU, at der ikke tages højde for følgende forhold:

— vareemballagen, nærmere bestemt de situationer, hvor legetøjet emballeres i plastikposer;

— muligheden for, at nogle af legetøjets smådele kan falde af og sluges af børnene;

— legetøjets karakteristika, hvis det ødelægges.

Del III — Kemiske egenskaber

Skønt EØSU glæder sig over de foreslåede ændringer, understreger det dog nødvendigheden af omgående at tage forsigtighedsprincippet i anvendelse, når det gælder kemiske egenskaber, eftersom Verdenssundhedsorganisationen i sine undersøgelser har påvist, at børn, der udsættes for disse stoffer, kan pådrage sig visse kroniske sygdomme, som kan vare ved også efter treårsalderen.

Derfor understreger EØSU nødvendigheden af at forbyde anvendelsen af alle CMR-stoffer — herunder stofferne af kategori 3, forudsat at de er behørigt anerkendt som potentielt skadelige — ikke kun i produktets ydre udformning, men også i dets indre komponenter, i øvrigt i overensstemmelse med direktivet om kosmetiske midler. Endvidere advarer EØSU Kommissionen mod de nuværende alt for lempelige bestemmelser ikke kun om tilladte migrationsgrænser, men også vedrørende stoffer, som forårsager endokrine forstyrrelser, og som kan hæmme barnets normale udvikling.

Hvad angår anvendelsen af allergene stoffer opfordrer EØSU Kommissionen til at forbyde enhver anvendelse af et hvilket som helst duftstof og sensibiliserende stof, eftersom disse kan indeholde ikke alene allergener — som klart bør forbydes, men også andre stoffer, som har en direkte indvirkning på barnets immunforsvar.

Ud fra en realistisk tilgang anbefaler EØSU en femårig overgangsperiode af hensyn til den praktiske gennemførlighed og legetøjsindustriens struktur med en overvægt af smv'er og i betragtning af de væsentlige ændringer, som dette direktiv medfører, især på området kemiske egenskaber.

EØSU understreger endelig nødvendigheden af at tilstræbe overensstemmelse mellem det nuværende forslag og bestemmelserne om fødevaresikkerhed, især når det gælder materialer, der anvendes i legetøj til børn under 36 måneder. Således opfordrer EØSU Kommissionen til kun at tillade stoffer, som er tilladte i materialer, der kommer i direkte kontakt med fødevarer.

Del IV — Elektriske egenskaber

EØSU mener, at dette bilag bør fastlægge specifikke bestemmelser for produkter, som kræver batterier — især kviksølvbatterier.

4.9 Bilag V — Advarsler

EØSU mener, at der bør være specifikke advarsler vedrørende de særlige vilkår for børn med visse fysiske og mentale handicap, så forældrene eller ledsagerne på forhånd kan vide, hvilke farer der er forbundet med brugen af legetøjet.

Hvad angår placering af legetøj i fødevarer, bør der efter EØSU's mening være en specifik synlig og uudslettelig angivelse af, at fødevaren indeholder et legetøj, som skal kunne ses, uanset hvordan legetøjet er emballeret.

Bruxelles, den 18. september 2008 Dimitris DIMITRIADIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) USA har »National Electronic Injury Surveillance System (NEISS)«, som forvaltes af »Consumer Product Safety Commission« (CPSC).

(2) EFT C 167 af 5.7.1986, s. 1.

(3) EFT L 187 af 16.7.1988, s. 1. EØSU's udtalelse: EFT C 232 af 31.8.1987, s. 22.

(4) EFT C 136 af 4.6.1985, s. 1.

(5) KOM(1986) 541 endelig (EFT C 282 af 8.11.1986, s. 4).

(6) EØSU's udtalelse 639/87, som Alma Williams var ordfører for (EFT C 232 af 31.8.1987, s. 22).

(7) EFT L 281 af 14.10.1988, s. 55; EFT L 37 af 9.2.1991, s. 42.

(8) EUT L 220 af 30.8.1993, s. 1. EØSU's udtalelse: EFT C 14 af 20.1.1992, s. 15 og EFT C 129 af 10.5.1993, s. 3.

(9) EUT C 297 af 9.12.2003, s. 18.

(10) Direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 (EFT L 228 af 11.8.1992, s. 24 — EØSU's udtalelse: EFT C 75 af 26.3.1990, s. 1) og direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 (EFT L 11 af 15.1.2002, s. 4); om forslaget til dette direktiv, KOM(2000) 139 endelig, vedtog EØSU udtalelsen CES 1008/2000 af 20.9.2000, som Alma Williams var ordfører for (EFT C 367 af 20.12.2000, s. 34) allerede inden — den 8. december 1999 — havde EØSU vedtaget en initiativudtalelse af samme ordfører om samme emne (CESE 1131/1999 — EFT C 51 af 23.2.2000, s. 67).

(11) Forslagspakke KOM(2007) 36, 37 og 53 endelig af 14.2.2007, der er behandlet i EØSU's udtalelse INT/352/353/354 (CESE 1693/2007 af 13.12.2007), som Antonello Pezzini var ordfører for.

(12) Jf. i alle disse sammenhænge Kommissær Meglena Kunevas tale af 12. september 2007 i EP, hendes udtalelser under møderne med Mattel Internationals vicedirektør den 20. september 2007 og med en delegation af legetøjsfabrikanter, som omfattede Hornby, Lego og Mattel, den 9. april 2008, samt pressekonferencen den 22. november 2007; se ligeledes EP's beslutning doc. P6-TA (2007) 0412 af 26. september 2007.

(13) Data hentet fra Kommissionens hjemmeside.

(14) Rådets direktiv 88/378/EØF af 3. maj 1988 (EFT L 187 af 16.7.1988, s. 1). Det er vigtigt at bemærke, at Kommissionen i forslaget om kosmetiske produkter (KOM(2008) 49 endelig/2 af 14.4.2008) — til forskel fra nærværende forslag — med rette har valgt en forordning som retsinstrument i stedet for et direktiv. Det skal også nævnes, at den ændring, der er foretaget i protokollen om nærhedsprincippet, hvorefter direktiver ikke længere skal »foretrækkes« frem for forordninger, er endnu et argument for at vælge denne løsning fremover.

(15) Ifølge nævnte rapport blev der alene i sommeren 2007 trukket over 18 mio. stykker legetøj, som indeholdt magneter, tilbage og omkring 2 mio. stykker legetøj på grund af blyholdig maling.

(16) EØSU's udtalelse CESE 1693/2007 af 13. december 2007 med Antonelli Pezzini som ordfører (INT 353/353/354), punkt 5.2.11. Endvidere indeholder punkt 5.2.12 følgende vigtige bemærkning:

»Den bedste måde, hvorpå man kan styrke CE-mærkets status og betydning som fastsat i afgørelse 93/465, er at foretage en gennemgribende revision af selve mærket, hvilket må indebære:

— afklaring af, at det ikke må bruges eller betragtes som et mærkningssystem beregnet på forbrug eller som en garanti for kvalitet eller certificering eller godkendelse af uafhængige tredjeparter, men kun som en erklæring om overensstemmelse med gældende krav og en teknisk dokumentation, som fabrikanten eller importøren er forpligtet til at fremlægge under deres fulde ansvar over for myndighederne og forbrugerne;

— strømlining af de forskellige overensstemmelsesvurderingsprocedurer;

— styrkelse af den retlige beskyttelse af CE-mærkningen gennem registrering af det som et EF-fællesmærke, således at de offentlige myndigheder hurtigt kan gribe ind og forfølge misbrug, samtidig med at muligheden for yderligere national mærkning opretholdes;

— styrkelse af markedstilsynsmekanismerne og toldkontrollen ved grænserne;

— undersøgelse fra producenternes og forbrugernes side af, hvorledes en eventuel frivillig adfærdskodeks vil indvirke på effektiviteten af et stort antal europæiske og nationale kvalitetsmærker — frivillige eller ej — også set i forhold til CE-mærket.«.

(17) KOM(2007) 36, 37 og 53 endelig af 14.2.2007.

(18) Udtalelse citeret i fodnote 16, punkt 5.2.7.1 og 5.2.9. Jf. Ligeledes EØSU's udtalelser om politiske foranstaltninger for SMV'er (INT/390) som Claudio Cappellini var ordfører for, og om kosmetiske midler (INT/424), som Jacek Krawczyk var ordfører for.

(19) »Study on Safety and Liability Issues Relating to Toys« (PE 393.523), forfattere: Frank Alleweldt — projektleder; Anna Fielder — ledende forfatter; Geraint Howells — juridisk analytiker; Senda Kara, Kristen Schubert og Stephen Locke.

(20) Se i denne forbindelse Domstolens dom af 29. maj 1997 (sag C-300/95. Samling af domstolsafgørelser 1997, s. I-02649).

(21) EP's beslutning af 19.9.2007 om farligt legetøj (doc. P6-TA (2007) 0412 af 26.9.2007).

(22) KOM(1999) 719 endelig af 12.1.2000.