DA    DA  
 EUROPA-
KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 5.6.2013  
COM(2013) 341 final 
  
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET 
Konvergensberetning 2013 for Letland 
 
(Udarbejdet i henhold til artikel 140, stk. 1, i traktaten om De n Europæiske Unions 
funktionsmåde efter anmodning fra Letland) 
{SWD(2013) 196 final}  
 
DA 2   DA RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET 
Konvergensberetning 2013 for Letland 
 
(Udarbejdet i henhold til arti kel 140, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions 
funktionsmåde efter anmodning fra Letland) 
1. B ERETNINGENS FORMÅL  
Ifølge artikel 140, stk. 1, i tr aktaten om Den Europæiske Un ions funktionsmåde (i det 
følgende benævnt TEUF) skal Kommissione n og ECB mindst én gang hvert andet år 
eller på anmodning af en me dlemsstat med dispensation1 aflægge beretning til Rådet 
om de fremskridt, der gøres af medlemsstater ne for så vidt angår opfyldelsen af deres 
forpligtelser med hensyn til virkeliggør elsen af Den Økonomiske og Monetære 
Union. Kommissionens og ECB’s senest e konvergensberetninger for alle 
medlemsstater med dispensati on blev vedtaget i maj 2012. 
Denne beretning er blevet udarbejdet som sv ar på en anmodning fra Letland, forelagt 
den 5. marts 2013. Der gives en mere detalj eret vurdering af konvergenssituationen i 
Letland i et teknisk bilag til de nne beretning (SWD(2013) 196). 
Indholdet af Kommissionens og ECB's beretninger er underlagt reglerne i 
artikel 140, stk. 1, i TEUF. Ifølge denne artikel skal beretningerne omfatte en 
undersøgelse af, hvorvidt den nationale  lovgivning, herunder den nationale 
centralbanks statut, er forenelig med ar tikel 130 og 131 i TEUF samt med statutten 
for Det Europæiske System af Centralbanke r og Den Europæiske Centralbank (i det 
følgende benævnt ESCB/ECB-statutten). Bere tningerne skal ligeledes indeholde en 
undersøgelse af, om der er opnået en høj  grad af vedvarende  konvergens i den 
pågældende medlemsstat ved, at konvergensk riterierne (prisstabilitet, offentlige 
finanser, valutakursstabilite t og langfristede rentesatser) er opfyldt, og omhandle en 
række andre faktorer, der er nævnt i artikel 140, stk. 1, sids te afsnit, i TEUF. De fire 
konvergenskriterier er præciseret i en prot okol, der er knyttet som bilag til traktaterne 
(protokol nr. 13 om konvergenskriterierne). 
Den økonomiske og finansielle krise har ge nerelt afsløret hu ller i den nuværende 
økonomiske styring af Den Økonomiske og Mo netære Union (ØMU) og vist, at dens 
eksisterende instrumenter skal anvendes mere udstrakt. Denne undersøgelse finder 
sted inden for rammerne af den reform af styringen af ØMU'en, som er blevet 
gennemført i løbet af de sidste tre år med henblik på at sikre, at ØMU fungerer på 
holdbar vis. Vurderingen af konvergens er også tilpasset det bredere "europæiske 
semester", som benytter en samlet og frem adrettet tilgang til de økonomisk-politiske 
udfordringer med hensyn til at sikre finanspolitisk holdbarhed, 
konkurrencedygtighed, stabilitet på de fina nsielle markeder og økonomisk vækst. De 
vigtigste nye tiltag på områ det for styring, som styrker vurderingen af de enkelte 
medlemsstaters konvergensproces og holdbarheden  heraf, omfatter bl.a. styrkelsen af 
proceduren i forbindelse med uforholdsmæ ssigt store underskud i forbindelse med 
reformen af stabilitets- og vækstpagten i 2011 og nye instrumenter i forbindelse med 
overvågningen af makroøkonomiske ubalancer . I denne beretning tages der navnlig 
                                                 
1 De medlemsstater, der endnu ikke opfylder de nødvendige betingelser for at indføre euroen, omtales 
som "medlemsstater med dispensation". Danmark og Det Forenede Kongerige forhandlede "opt-out"-
aftaler på plads før vedtagelsen af Maastricht-tra ktaten og deltager ikke i ØMU'ens tredje fase. 
 
DA 3   DA hensyn til vurderingen af Letlands opdaterede konvergensprogram for 20132 og de 
resultater, der påpeges i rapporten om vars lingsmekanismen vedrørende proceduren i 
forbindelse med makroøkonomiske ubalancer3. 
Konvergenskriterier  
Undersøgelsen af, hvorvidt den nationale lovgivning , herunder den nationale 
centralbanks statut, er forenelig  med artikel 130 og med bestemmelserne i artikel 
131 i TEUF, omfatter en vurdering af ove rholdelsen af forbuddet mod monetær 
finansiering (artikel 123) og forbuddet mod privilegeret adgang (artikel 124), 
overensstemmelse med ESCB’s målsætninger (artikel 127, stk. 1) og opgaver (artikel 
127, stk. 2) og andre aspekter af de nationa le centralbankers integration i ESCB ved 
indførelsen af euroen.  
Prisstabilitetskriteriet  defineres i artikel 140, st k. 1, første led, i TEUF: "opnåelse 
af en høj grad af prisstabilitet [..] vil fr emgå af en inflationsta kt, som ligger tæt op 
ad inflationstakten i de højst tre medlemsst ater, der har nået de bedste resultater 
med hensyn til prisstabilitet".  
I artikel 1 i protokollen om konvergenskri terierne fastsættes det endvidere, at 
"kriteriet vedrørende prisst abilitet [..] betyder, at en  medlemsstat har en holdbar 
prisudvikling og en gennemsnitlig inflationstakt, som betragtet i en periode på et år før undersøgelsen ikke overstiger inflationsta kten i de højst tre medlemsstater, der 
har nået de bedste resultater med hens yn til prisstabilitet, med mere end 
1,5 procentpoint. Inflationen måles ved hjælp af forbrugerprisindekset på et 
sammenligneligt grundlag, der tager hensyn til forskelle i na tionale definitioner”
4. 
Kravet om holdbarhed indebærer, at en  tilfredsstillende inflationsudvikling 
hovedsagelig skal opnås ved udviklingen i råvareomkostninger og andre faktorer, der 
indvirker strukturmæssigt på prisudviklin gen, snarere end af spejle midlertidige 
faktorers påvirkning. Konvergensundersøgelsen  indeholder derfor en  vurdering af de 
faktorer, der har betydning for inflations forventningerne, og suppleres af en 
henvisning til den seneste inflationspr ognose fra Kommissionens tjenestegrene5. I 
denne forbindelse vurderes det også, om landet er i stand til at nå  referenceværdien i 
de kommende måneder.  
Referenceværdien for inflationen blev beregnet til 2,7 % i april 2013 med Sverige, 
Letland og Irland som de tre medlemsstater , der har opnået de bedste resultater6.  
                                                 
2 Findes på  
http://ec.europa.eu/economy_finan ce/economic_governance/sgp/conver gence/programmes/2013_en.ht
m. 
3 Kommissionen offentliggjorde sin første rapport om  varslingsmekanismen i februar 2012 og den anden 
(under cyklussen for 2013) i november 2012. På grundlag af konklusionerne i de to rapporter var 
Letland ikke genstand for en dybdegående undersøgelse som led i proceduren i forbindelse med makroøkonomisk e ubalancer. 
4 Med henblik på kriteriet vedrørende prisstabilitet måles inflationen ved det harmoniserede 
forbrugerprisindeks (HICP), som er defineret i Rådets forordning (EF) nr. 2494/95. 
5 Alle prognoser for inflationen og andre vari abler i den foreliggende beretning stammer fra 
Kommissionens prognose fra foråret 2013. Prognoserne  fra Kommissionens tjenestegrene er baseret på 
et sæt af fælles antagelser om eksterne variabler og en antagelse om en uændret politik, samtidig med at 
der tages hensyn til foranstaltninger, som der er et tilstrækkelig detaljeret kendskab til. Prognosen for 
referenceværdien er behæftet med betydelig us ikkerhed, idet den er beregnet på basis af 
inflationsprognoserne for de tre medlemsstater, der forventes at have nået de bedste resultater med 
hensyn til prisstabilitet i prognoseperioden, hvilket øger den mulige fejlmargen. 
6 Skæringsdatoen for de data, der er anvendt i denne beretning, er den 16. maj 2013. 
 
DA 4   DA Det er berettiget, at de lande, hvis inflati onstakt ikke kan betrag tes som et relevant 
benchmark for andre medlemsstater, udelukk es fra dem, der har nået de bedste 
resultater. Tidligere er sådanne yde rligt placerede lande identificeret i 
konvergensberetningerne fra 2004 og 20107, idet deres inflationstakter var meget 
forskellige fra gennemsnittet  i euroområdet. I den nuv ærende situation er det 
berettiget at udelukke Grækenland fra de land e, der har de bedste resultater, da dets 
inflationstakt og profil er meget forskellige fra gennemsnittet i euroområdet, hvilket hovedsagelig afspejler de alvorlige tilpas ningsbehov og den særlige situation i den 
græske økonomi, og hvis Grækenland bl ev medtaget, ville det påvirke 
referenceværdien og dermed kr iteriets retfærdighed ubehørigt
8. Grækenland erstattes 
af Irland blandt de lande, der har nået de bedste resultater. 
Konvergenskriteriet vedrørende den offentlige budgetstilling  defineres i 
traktatens artikel 140, stk. 1, andet led, som "holdbare offentlige finanser; dette vil 
fremgå af, at medlemsstaten har opnået en  offentlig budgetstilling, der ikke udviser 
et uforholdsmæssigt stort underskud som fastslået i henhold til artikel 126, stk. 6" . 
Ifølge artikel 2 i protokollen om konvergensk riterierne betyder dette kriterium, at 
”medlemsstaten på tidspunktet for undersøgelsen ikke er om fattet af en rådsafgørelse 
som omhandlet i nævnte traktats artik el 126, stk. 6, om, at den pågældende 
medlemsstat har et uforholdsmæssigt stort underskud" . Som et led i den overordnede 
styrkelse af den økonomiske styring i ØMU blev den afledte l ovgivning vedrørende 
offentlige finanser forbedret i 2011, herunder de nye retsakter om ændring af stabilitets- og vækstpagten
9. 
I TEUF henvises der til valutakurskriteriet  i artikel 140, stk. 1, tredje led, som 
"overholdelse af de normale udsvingsmarge ner i det europæiske monetære systems 
valutakursmekanisme i mindst to år uden devaluering over for euroen" . 
I artikel 3 i protokollen om konve rgenskriterierne hedder det: "Kriteriet vedrørende 
deltagelse i det europæiske monetære system s valutakursmekanisme [..] betyder, at 
en medlemsstat har overholdt de normale  udsvingsmargener i det europæiske 
monetære systems valutakursmekanisme uden alvorlige spændinger i mindst de 
seneste to år før undersøgelsen. Medlemsst aten må især ikke i samme periode på 
eget initiativ have devalueret sin valutas bilaterale centralkurs over for euroen”10. 
Den relevante toårsperiode for vurdering af valutakursstabiliteten løber i denne 
beretning fra den 17. maj 2011 til den 16. maj 2013. I sin vurdering af valutakurskriteriet inddrager Kommissionen udviklingen for yderligere indikatorer, 
f.eks. udviklingen i udenlandske reserver  og den korte rente, og betydningen af 
                                                
 
7 Henholdsvis Litauen og Irland. 
8 I april 2013 var den gennemsnitlige tolvmåneders inflationstakt i Grækenland 0,4 % og i euroområdet 
2,2 %, og forskellen forventes at blive endnu større i de kommende måneder. 
9 Et direktiv om minimumskrav til nationale budgetmæssige rammer, to nye forordninger om 
makroøkonomisk overvågning og tre forordninger om ændring af stabilitets- og vækstpagten trådte i 
kraft den 13. december 2011 (en ud af de to nye forordninger om makroøkonomisk overvågning og en 
ud af de tre forordninger om ændring af stabilitets- og vækstpagten omfatter nye håndhævelsesmekanismer for medlemsstater i euroområdet). Ud over realiseringen af gældskriteriet i 
proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud omfattede ændringerne en række 
vigtige nye tiltag i stabilitets- og vækstpagten, navnlig et benchmark for udgifter, som skal supplere 
vurderingen af fremskridtet hen imod opfyldelsen af  det landespecifikke mellemlangsigtede budgetmål. 
10 Ved vurderingen af, om valutakurskriteriet er overholdt, undersøger Kommissionen, om valutakursen 
har ligget tæt på ERM II-centralkursen, idet der kan tages hensyn til årsager til en opskrivning i 
overensstemmelse med Common Statement on Acceding Countries and ERM2, som det uformelle Råd 
(ØKOFIN) udarbejdede i Athen den 5. april 2003. 
 
DA 5   DA politiske foranstaltninger, herunder va lutainterventioner, for at opretholde 
valutakursstabiliteten. I analysen tages de r også hensyn til virkningen af alle 
relevante eksterne officielle finansie ringsordninger, herunder deres omfang, 
bistandsstrømmenes størrelse og profil sa mt eventuelle politiske betingelser. 
Fjerde led i artikel 140, stk. 1, i TEUF indeholder følgende krav: "den varige 
karakter af den konvergens, medlemsstaten  med dispensation har opnået, samt af 
dens deltagelse i valutakursmekanismen, som afspejlet i de langfristede  rentesatser ". 
I artikel 4 i protokollen om konvergenskri terierne fastsættes det endvidere, at 
”kriteriet vedrørende konvergens i rentes atserne (…) betyder, at en medlemsstat 
over en periode på et år før undersøgels en har haft en gennems nitlig langfristet 
nominel rentesats, som ikke overstiger den tilsvarende rentesats i de højst tre medlemsstater, der har nået de bedste resultater med hensyn til prisstabilitet, med 
mere end 2 procentpoint. Rentesatse rne måles på grundlag af langfristede 
statsobligationer eller tilsvar ende værdipapirer, idet der tages hensyn til forskelle i 
nationale definitioner” .  
Referenceværdien for rentesatserne blev beregnet til 5,5 % i april 2013. 
Referenceværdien er baseret på de langf ristede rentesatser i Sverige, Letland og 
Irland
11. 
I konvergensberetningen 2012 var den langfristed e rentesats i Irland, der er en af de 
tre medlemsstater med de bedste resultat er med hensyn til prisstabilitet, ikke 
medtaget i beregningen af referenceværdien  for kriteriet vedrørende den langfristede 
rentesats, fordi der va r alvorlige fordrejninge r på dets markeder fo r statsobligationer. 
Siden da er den langfristede rentesats i Irla nd imidlertid kommet betydeligt tættere på 
rentesatsen i andre medlemsstater i euroområdet, og Irlands obligationsmarkedsadgang er forbedret be tydeligt, hvilket tyder på, at den 
langfristede rentesats i Irland igen er blevet et re levant benchmark. 
I artikel 140, stk. 1, i TEUF stilles der desuden krav om en undersøgelse af andre 
faktorer, der er relevante for den økonomiske integration og konvergens. Disse andre 
faktorer omhandler integrationen af finans- og produktmarkederne, udviklingen i 
betalingsbalancens løbende poster samt udviklingen i enhedslønomkostningerne og andre prisindeks. Sidstnævnte er omfatte t af vurderingen af prisstabiliteten. De 
yderligere faktorer er vigtige indikatorer fo r, at integrationen af en medlemsstat i 
euroområdet vil fortsætte uden vanskelighe der, og udvider billedet af spørgsmålet 
om vedvarende konvergensens. 
2. L
OVGIVNINGENS FORENELIGHED  
I konvergensberetningen 2012 blev det ved vurderingen af lovgivningens 
forenelighed konkluderet, at lovgivninge n i Letland, især loven om Letlands 
centralbank (Latvijas Banka), ikke var fuldt ud forenelig med bestemmelserne i 
artikel 131 i TEUF. Der forekom især ufor eneligheder med hensyn til centralbankens 
uafhængighed, forbuddet mod monetær finans iering og centralbankens integration i 
ESCB ved indførelsen af eu roen, hvad angår de ESCB-opga ver, der er fastlagt i 
artikel 127, stk. 2, i TEUF og ar tikel 3 i ESCB/ECB-statutten. 
Efter vurderingen af konvergensberetni ngen fra 2012 udarbejdede den lettiske 
regering i samarbejde med Latvijas Banka visse ændringer af loven om 
                                                 
11 Referenceværdien for april 2013 er beregnet som det simple gennemsnit af de gennemsnitlige 
langfristede rentesatser i Sverige (1,6 %), Letland (3,8 %) og Irland (5,1 %).  
 
DA 6   DA centralbanken, som det lettiske parlam ent vedtog den 10. januar 2013. Loven om 
Letlands centralbank som ændret er fu ldt ud forenelig med artikel 130 og 131 i 
TEUF. 
3. P RISSTABILITET  
I Letland lå den gennemsnitlige 12-måneders inflationstakt over referenceværdien 
ved den sidste konvergensvurdering i 2012. Den gennemsnitlige inflationstakt i Letland i de 12 måneder inden april 2013 var 1,3 %, dvs. et godt stykke under referenceværdien på 2,7 %. Den forventes fortsat at ligge unde r referenceværdien i 
de kommende måneder. 
Efter at den årlige HICP-inflation toppe de med 15,3 % i 2008, førte en betydelig 
justering af nominallønnen og en korrekti on af importpriserne til en periode med 
negativ samlet inflation i 2009 og 2010. Da  konjunkturerne vendte, og en tendens 
med voksende global varepriser satte ind, steg den gennemsnitlige inflation fra  
-1,2 % i 2010 til 4,2 % i 2011 forstærket af stigninger i de indirekte skatter. 
Efterhånden som disse midlertidige virkninger tog af, dæmpedes inflation til 2,3 % i 2012, og i april 2013 faldt den årlige inflation til -0,4 %. 
Ifølge Kommissionens prognose fra foråret 2013 forventes den år lige HICP-inflation 
forventes at være gennemsnitligt 1,4 % i 2013, bl.a. som følge af faldende energipriser og en nedsættelse på 1 pro centpoint af standardmomssatsen fra juli 
2012. Den forventes at stige til gennemsn itligt 2,1 % i 2014 i forbindelse med en 
større indenlandsk efterspør gsel og liberalisering af el markedet. Prisniveauet i 
Letland (ca. 71 % af gennemsnittet i euroområ det i 2011) tyder på, at der er mulighed 
for yderligere konvergens i prisniveauet på lang sigt. 
En holdbar konvergens kræver, at overholdels en af referenceværdien afspejler de 
økonomiske grundforhold frem for forbigående  faktorer. I Letlands tilfælde har 
momsnedsættelsen i juli 2012 bidraget t il den nuværende lave gennemsnitlige 12-
måneders inflation. Analysen af de økonomiske grundforhold og den kendsgerning, 
at referenceværdien overholdes med en stor margen, understøtter en positiv vurdering af opfyldelsen af  prisstabilitetskriteriet. 
Udsigterne for den mellemfristede inflati on vil navnlig afhænge  af, om lønningerne 
vokser i takt med produktiviteten, hvilket prim ært afhænger af en fortsat fleksibilitet 
på arbejdsmarkedet. I fremtiden er det afgør ende, at en vedvare nde konvergens ikke 
bringes i fare ved, at der igen opstår en  kreditbaseret vækst i den indenlandske 
efterspørgsel og en tilsvarende stigning i priserne på aktiver — navnlig på boligmarkedet. Udsigterne ti l et sådant resultat minds kes af Letlands politiske 
foranstaltninger som reaktion på kris en i 2008-2009, mens den kombination af 
faktorer, som tidligere drev den stærke kreditvækst (ophobet kreditefterspørgsel, 
hurtig udbygning og integration af det fina nsielle system, hurtig indsnævring af 
risikospredning), forventes i kke at opstå igen inden fo r nærmeste fremtid. For at 
fastholde prisstabiliteten på mellemlang si gt vil det være afgørende, at der opnås 
forbedringer i erhvervsmiljøet, gøres fremskridt med hensyn til at tiltrække nye investeringer, tages fat om de resterende fl askehalse på arbejdsmarkedet, og sikres en 
konkurrencedygtig prisdannelse på produkt markederne. Prisudviklingen vil også 
afhænge af, at der videreføres en fors igtig finanspolitik, herunder forsigtig 
lønfastsættelse i den offentlige sektor, me d henblik på at holde den indenlandske 
efterspørgsel på linje med de økonomiske grundforhold og  bidrage til at forankre 
inflationsforventningerne.  
 
DA 7   DA Letland opfylder kriteriet vedrørende prisstabilitet. 
-40481216
jan-07 jan-08 jan-09 jan-10 jan-11 jan-12 jan-13Letland ReferenceværdiGraf 1: Letland - Inflationskriteriet siden 2007
(%, 12-måneders glidende gennemsnit)
Note: Punkterne i december 2013 viser den forventede 
referenceværdi og 12-måneders gennemsnitlige inflation i landet.
Kilder: Eurostat, Kommissionens prognose fra foråret 2013. 
4. O FFENTLIGE FINANSER  
Letland er i øjeblikket omfattet af en rå dsbeslutning om et uf orholdsmæssigt stort 
underskud (Rådets beslutning af 7. juli 2009). Rådet henstillede, at Letland skulle 
korrigere det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2012. Det offentlige 
underskud i Letland nåede op på 8,1 % af BNP i 2010, men faldt til 1,2 % af BNP i 2012, navnlig som følge af en betydelig finanspolitisk konsolid eringsindsats. I 
Kommissionens prognose fra foråret 2013 fremskrives underskudskvoten til 1,2 % i 2013 og 0,9 % i 2014 ud fra en antagelse om en uændret politik. Den offentlige bruttogældskvote faldt til 40,7 % af BNP i 201 2 og forventes at falde yderligere til 
40,1 % af BNP ved udgangen af 2014. 
I marts 2012 undertegnede Letland traktaten om stabilitet, samordning og styring i 
Den Økonomiske og Monetære Union, og de n respektive ratifikationslovgivning 
blev godkendt af parlamentet i maj 2012. Dette  indebærer en yderligere forpligtelse 
til at gennemføre stabilitetsorienterede og holdbare finanspolitikker. Endvidere 
godkendte parlamentet i januar 2013 loven om finanspolitisk disciplin ved den afsluttende behandling. Loven fastsætter pr incippet om, at budgettet er rettet mod 
hele cyklussen, med et strukturelt unders kudsbenchmark på 0,5 % af BNP, og den vil 
danne ramme for en regelbaseret finanspol itik, især ved at be grænse procykliske 
udgiftsstigninger. Loven indeholder også bestemmelser om etablering af et uafhængigt finansråd, der oprettes fra de n 1. januar 2014 og skal føre tilsyn med 
overholdelsen af de finanspolitiske regl er. Det vil være afgørende, at loven om 
finanspolitisk disciplin gennemføres fuldt ud for at imødegå de risici, der er 
forbundet med presset for at løsne finanspolitikken efter det vellykkede tilpasningsprogram.  
I lyset af denne udvikling og på baggrund af Kommissionens prognose fra foråret 
2012 mener Kommissionen, at det uforholds mæssigt store underskud er blevet 
korrigeret med en troværdig og holdbar nedbringelse af budget underskuddet til under 
3 % af BNP i 2012, som var den frist, de r var angivet i Rådets henstilling. 
Kommissionen har derfor henstillet, at  Rådet ophæver sin beslutning om et 
uforholdsmæssigt stort unders kud i Letland (SEC(2013) XYZ). 
 
DA 8   DA Hvis Rådet beslutter at ophæve beslutni ngen om et uforholdsmæssigt stort underskud 
i Letland, vil Letland opfylde kriteriet vedrørende den offentlige finansstilling. 
0102030405060 -12
-10
-8-6-4-2
02007 2008 2009 2010 2011 2012 2013(*) 2014(*)
Offentlig saldo (venstre skala) Konjunkturkorrigeret saldo  (venstre skala)
Bruttogæld (højre skala)Graf 2: Letland - Offentlig budgetsaldo og gæld
Kilde: Eurostat, Kommissionens tjenestegrene.(i % af BNP)
(*) Kommissionens prognose fra foråret 2013.Omvendt skala
 
5. V ALUTAKURSSTABILITET  
Den lettiske lats har deltaget i ERM II side n den 2. maj 2005, dvs. i over otte år på 
tidspunktet for vedtagelsen af denne bere tning. Ved landets indtræden i ERM II 
forpligtede myndighederne sig ensidigt til at  fastholde lats inden for et udsvingsbånd 
på ±1 % omkring centralkursen. I de to år, der ligger forud for denne vurdering, 
afveg lats ikke fra centralkursen med mere  end ± 1 % og har ikke været omfattet af 
spændinger. Latsen blev mest handlet på de n stærke side af båndet, da det lettiske 
finansministerium konverterede sin store beholdning af udenlandsk valuta på 
markedet. Den lettiske lats værdi faldt he n imod midten af båndet i slutningen af 
2012 eller begyndelsen af 2013 på baggrund af  en lavere forsyning af udenlandsk 
valuta fra finansministeriet og markedets forventninger til indførelsen af euroen. 
Yderligere indikatorer, f.eks. udviklinge n for udenlandske valutareserver og de 
kortfristede rentesatser, t yder ikke på, at valutakurse n er under pres. De sidste 
udbetalinger fra IMF og EU under det fina nsielle støtteprogram fandt sted i 
henholdsvis august og oktober 2010. I juni  2011 vendte Letland med godt resultat 
tilbage på det internationale obligationsmarked med udstedelse af USD, hvilket signalerer god markedsadgang.  
Letland opfylder valutakurskriteriet. 
6. L
ANGFRISTEDE RENTESATSER  
Den gennemsnitlige langfristede rentesats i Le tland i løbet af året frem til april 2013 
var på 3,8 %, hvilket er under referen ceværdien på 5,5 %. Den gennemsnitlige 
langfristede rentesats i Letland lå på re ferenceværdien i konvergensvurderingen i 
2012 (5,8 %) og er siden da faldet grad vist mere. Spændet til euroområdets 
langfristede toneangivende obligationer i ndsnævredes betydeligt i 2010, efterhånden 
som tilliden til referencevalutaen bl ev genvundet, den finanspolitiske 
konsolideringsindsats udmøntede sig i result ater, og konverteringen af midler fra det 
finansielle støtteprogram styr kede likviditeten for lats betydeligt. Efter en pause i 
2011 fortsatte indsnævringen af spænde t i 2012, da markedets tillid i Letland 
voksede yderligere. Finansministeriet tråd te igen ind på markedet for 10-årige 
obligationer med en række mindre udstede lser i første halvdel af 2011. I 2012 
lancerede finansministeriet en række nye 10-årige toneangivende obligationer, men 
 
DA 9   DA udstedte kun en relativt begrænset mængde , idet det nød fordel af en positiv 
likviditet, til dels som følge af sine  vellykket USD-denominerede udstedelser. 
Letland opfylder kriteriet vedrørende konve rgens i de langfristede rentesatser. 
7. Y DERLIGERE FAKTORER  
Andre faktorer er også blev et vurderet, herunder udvikli ngen i betalingsbalancen og 
integrationen af arbejds- , produkt- og finansmarkederne. Den eksterne balance 
vendte i 2008-2009 fra store underskud i højkonjunkturårene til et overskud på ca. 
11 % af BNP i 2009, som faldt til 1 % af BNP i 2012. Handelsunderskuddet faldt væsentligt fra 2008, men blev med genopretningen siden 2010 forringet en del. Den betydelige korrektion af den reale effe ktive valutakurs i 2009-2010 er dog stort set 
bevaret, og Letland har fortsat vundet ek sportmarkedsandele. Indkomstkontoen kom 
i overskud i 2009, hvilket afspejler de udenlands k ejede bankers store hensættelser til 
dækning af tab på udlån, og kom igen i underskud i 2011, hvor de fleste banker 
genvandt deres rentabilitet. Saldoen for ude nlandske direkte investeringer blev fra 
2009 gradvis forbedret, men faldt dog lidt i 2012. EU's og IMF's program for 
betalingsbalancestøtte, som Letland fik bevilg et i slutningen af 2008, blev afsluttet i 
januar 2012 med godt resultat. Letland lånte i alt ca. 4,5 mia. EUR ud af de i alt 
7,5 mia. EUR, der var tilgængelige under pr ogrammet. I tillid til sine politikker og 
den genvundne markedsadgang har Letland ikke anmodet om et opfølgningsprogram. I december 2012 tilb agebetalte Letland alle sin 
programrelaterede forpligtelser til IMF,  medens tilbagebetalingerne til Europa-
Kommissionen vil forfalde mellem 2014 og 2025. 
Letlands økonomi er godt integreret i EU ’s økonomi gennem handel og udenlandske 
direkte investeringer, og arbejdsmarkedet ha r udvist en høj grad af mobilitet inden 
for EU’s indre marked og også en betydelig fleksibilitet, selv om den strukturelle 
arbejdsløshed er høj. På grundlag af udvalgte  indikatorer vedrørende erhvervsmiljøet 
klarer Letland sig generelt på linje med gennemsnittet for medlemsstaterne i 
euroområdet. Integrationen af den indenla ndske finansielle sekt or i den bredere EU-
sektor er også betydelig, hovedsagelig ta kket være en høj grad af udenlandsk 
ejerskab i banksystemet. I forbindels e med det internationale finansielle 
bistandsprogram er det finansielle tilsyn bl evet styrket betydeligt. Samarbejdet med 
hjemlandets tilsynsmyndigheder er blevet yderligere styrket. 
Letland har på baggrund af sine mange konkurrencemæssige fordele i mange år 
betjent ikke-residente bankkunder, primært virksomheder fra SNG-landene. Tilsynet 
med ikke-resident bankvirksomhed indebære r yderligere udfordringer, bl.a. på grund 
af transaktionernes grænseoverskridende  karakter. Den nationale tilsynsmyndighed 
har gennemført flere foranstaltninger for at mindske de sær lige risici, der er 
forbundet med denne form for virkso mhed; banker med en ikke-resident 
forretningsmodel skal beholde en stor a ndel likvide aktiver og opfylde yderligere 
kapitalkrav. Fremadrettet vil det fortsat væ re afgørende, at der opretholdes en nøje 
overvågning af risiciene for de n finansielle stabilitet, og at  man er rede til at vedtage 
yderligere reguleringsmæssige foransta ltninger, hvis det er nødvendigt, og 
beslutsomt gennemfører reglerne for bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
*** 
På baggrund af denne vurdering af lovgi vningens forenelighed og opfyldelsen af 
konvergenskriterierne og under hensyntagen til yderligere faktorer og forudsat, at 
Rådet vil følge Kommissionens henstilling om at ophæve proceduren i forbindelse 
 
DA 10   DA med uforholdsmæssigt store underskud, me ner Kommissionen, at Letland opfylder 
betingelserne for at indføre euroen.