Samtidig med at nærværende rapport opfylder mandatet i forordningens artikel 31, stk. 1, behandler den også det grundlag, hvorpå den fælles fiskeripolitik vil bidrage til "Handlingsplan for bevarelse af fiskeriressourcer og beskyttelse af de marine økosystemer" (herefter "handlingsplanen"), som bebudet i EU's biodiversitetsstrategi for 2030. Det vil fremgå, på hvilke områder der er behov for en yderligere indsats.

Denne rapport offentliggøres kun to år efter forordningens ikrafttræden. På grund af den korte tid, der er forløbet mellem vedtagelse, gennemførelse og overvågning, dataindsamling og videnskabelig og teknisk vurdering, har det ikke været muligt fuldt ud at vurdere, om målene i forordningen er opfyldt på regionalt plan eller på EU-plan. Denne rapport har derfor fokus på at analysere:

Forordningen indførte resultatbaserede tilgange støttet af "regionalisering". Den opstillede de generelle regler, som finder anvendelse på alle EU-farvande, og fastsatte, at der skal vedtages tekniske foranstaltninger, som svarer til de regionsspecifikke forhold inden for fiskeri. Den resultatbaserede regionaliseringstilgang er udformet inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik for at bringe fiskerne tættere på beslutningerne. Den giver også medlemsstaterne og fiskerisektoren et incitament til at spille en aktiv rolle i foranstaltningens udformning og gennemførelse.

Formålet med disse tekniske foranstaltninger er at bidrage til opfyldelsen af den fælles fiskeripolitik (som defineret i forordning 1380/2013 (herefter "fiskeriforordningen")) og at bidrage til at opnå en god miljøtilstand som omhandlet i havstrategirammedirektivet og de relevante bestemmelser i fugledirektivet og habitatdirektivet . Fiskeri på niveauet for det maksimale bæredygtige udbytte med passende tekniske foranstaltninger har til formål at øge udbyttet af de fiskebestande, som der fiskes efter, mens uønskede (bi-)fangster og indvirkninger på følsomme arter, enten gennem størrelsesselektivitet (undgåelse af ungfisk) eller artsselektivitet (undgåelse af visse arter), reduceres. Foranstaltningerne er centrale for effektivt at gennemføre EU's planer for udsmid og landingsforpligtelsen. Medlemsstaterne og aktørerne bør prioritere at udvælge bedre fiskeredskaber og teknikker for at undgå og reducere uønskede fangster mest muligt.

Resultatbaseret forvaltning kombineret med interessenters og medlemsstaternes aktive deltagelse kræver, at resultaterne overvåges, måles og følges op med reviderede tekniske foranstaltninger, der er udviklet over tid. Tidligere foranstaltninger indeholdt ingen parametre for måling af virkningen og resultatet af de tekniske foranstaltningers gennemførelse. Dette indebærer, at det ikke var muligt nærmere at fastlægge, hvordan de tekniske foranstaltninger havde bidraget til opfyldelsen af de ovennævnte mål.

Den seneste videnskabelige analyse foretaget af STECF viser, at der har været en langsom og meget gradvis tendens til at fange en større andel af større fisk. Selv om forsøgsmæssige undersøgelser har vist, at der kan opnås bedre selektivitet ved anvendelse af bestemte fiskeredskaber under kontrollerede forhold, har det vist sig at være vanskeligt at påvise direkte årsagssammenhænge mellem anvendelsen af bestemte forskrifter for fiskeredskaber, ændringer af de anvendte fiskeredskaber og fiskerflåders samlede størrelsesselektivitet. Der foreligger ikke detaljerede data i tilstrækkelig grad, som kan identificere sådanne sammenhænge. Det er endvidere opfattelsen, at driftsmæssige faktorer (valget, med hensyn til hvor og hvornår der fiskes, og nærmere detaljer om redskabsrigning), som ikke er underlagt forskriftsmæssige forpligtelser, tillige har stor indvirkning på selektivitet.

Med henblik på mere resultatbaserede tilgange til definitionen af målinger indeholder forordningen mål for tekniske foranstaltninger til at:

·reducere udsmid (især af følsomme arter)

·optimere udnyttelsesmønstrene

·bidrage til bedre fangster og

·sikre, at fiskeriets indvirkning på havbundens levesteder er i overensstemmelse med EU's miljølovgivning.

Behovet for forbedrede metoder til måling af selektivitet og virkningen heraf bliver stadig mere indlysende og presserende. Effektivitet kan alene vurderes ved synlige resultater: bedre beskyttelse af unge individer og gydepladser, mindre utilsigtede fangster af følsomme marine arter, lavere negative indvirkninger på miljøet og positive bidrag til miljølovgivningen. Sådanne målemetoder tjener to formål: i) den foreløbige evaluering af de potentielle resultater af de foranstaltninger, som er foreslået og udviklet, og ii) vurderingen af målingerne med hensyn til de resultater, som er opnået fra sådanne målinger.

Selektiviteten bestemmes både af den type fiskeredskab, der anvendes, og af måden, hvorpå fartøjsførerne og fiskerne anvender det med hensyn til sted, sæson, tidspunktet på dagen, fart og andre driftsmæssige valg. Forbedret selektivitet afhænger ikke kun af, at lovgivningen anvendes til at ændre fiskeredskabers struktur, men også af, at lovgivningen anvendes til at skabe incitamenter for fiskerne til at anvende god praksis i deres betjening af redskaberne. Dette indebærer, at der er behov for forbedrede metoder til overvågning af selektiviteten ved mere nøjagtigt at måle de mængder af småfisk eller følsomme arter, der fanges. De gældende overvågningsmetoder afgav alene data, der var velegnet til STECF's evaluering af brede tendenser hos større fartøjskategoriers størrelsesselektivitet. Kommissionen vil i sin kommende handlingsplan overveje at anbefale yderligere foranstaltninger til medlemsstaterne til indsamling af de oplysninger, som er nødvendige for at denne politik virker.

4.Bidrag til opfyldelsen af EU's miljømål

Tekniske foranstaltninger skal endvidere bidrage til at opnå god miljøtilstand som fastsat i havstrategirammedirektivet. Foranstaltninger med henblik på bevarelsen af marine biologiske ressourcer inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik, som endvidere bidrager til beskyttelse af havmiljøet, henhører under EU's enekompetence. Den fælles fiskeripolitik kræver sammenhæng med EU's miljølovgivning, og forordningen bygger på de deri fastlagte mål.

I medfør af havstrategirammedirektivet udvikles der kvantitative miljømål, men de fleste miljømål er stadig kvalitative, f.eks. "gunstig bevaringsstatus" som omhandlet i habitatdirektivets artikel 1, litra e), og artikel 2.

Tilbagemeldinger fra høringerne bekræfter, at der er brug for tid til at tilpasse sig forordningen (som konsoliderer og erstatter mere end 30 tidligere forordninger) og at overgå fra forskriftsmæssige regler til regionalt tilpassede foranstaltninger inden for rammerne af regionaliseringsprocessen. De fleste medlemsstater, de rådgivende råd, interessenterne og STECF bekræftede, at det er for tidligt at måle forordningens virkning. De fleste NGO'er er af den opfattelse, at forordningen ind til videre ikke har bidraget til opfyldelsen af målsætningerne og målene i forordningen og ikke har forhindret de negative miljømæssige virkninger af fiskeri. Disse interessenter har endvidere anbefalet en resultatbaseret tilgang her, der er yderligere tilpasset den europæiske grønne pagts ambitioner og EU's biodiversitetsstrategi for 2030.

Fiskeri lægger et voldsomt pres på økosystemer og følsomme arter og har indvirkning på havbundene. En nylig undersøgelse foretaget af Den Europæiske Revisionsret konkluderede, at tabet af levesteder og marin mangfoldighed fortsat er en udfordring. Kommissionen er enig med Revisionsretten i, at der er behov for yderligere tiltag og betragter udviklingen af passende tekniske foranstaltninger i medfør af forordningen som værende afgørende for at opnå dette.

I denne rapport omfatter følsomme arter dem, som er beskyttet af EU-lovgivningen og internationale aftaler, der er bindende for EU, som f.eks. delfiner, marsvin, havfugle, hajer og nogle fiske- og skildpaddearter, som er i umiddelbar fare for udryddelse. Mange store, langsomt voksende fisk og andre dyr er nu udryddet i store dele af deres tidligere udbredelsesområde og andre er alvorligt truet. Fiskeri kan være en alvorlig trussel for disse arter, og i nogle tilfælde kan tekniske foranstaltninger hjælpe med at mindske denne trussel. Der er omfattende beviser for utilsigtede fangster af følgende arter. Eksempelvis kan havfugle blive fanget og drukne i langlinefiskeri eller i kystnet. Marsvin og delfiner kan også blive fanget i nettene og ligeledes i (flyde)trawlredskaber. Skildpadder fanges i net, og de kan også blive fanget af flydeliner, dybhavshajer fanges i langliner og net, store pelagiske hajer fanges i langlinefiskeri af tunfisk. Store unghajer og rokker fanges i bundtrawlredskaber på grund af deres store størrelse.

Nogle oplagte tilfælde, som er udryddelsestruede, er velkendte, men den generelle viden om utilsigtede fangster af følsomme arter er ikke tilstrækkelig til nøjagtigt at vurdere virkningen af sådanne fangster. STECF identificerede faststående garn ved kysten (net og toggegarn) som havende den største og mest udbredte indvirkning på følsomme arter, gennemgik metoder til at reducere disse utilsigtede fangster og udpegede en lang række mulige foranstaltninger som f.eks. sæsonlukninger, anvendelse af akustiske alarmer og fugleskræmmende liner. Forordningen forbyder fortsat drivgarn og begrænser anvendelsen af andre redskabstyper med kendte negative indvirkninger på miljøet og bygger på de foranstaltninger, der tidligere var fastsat i den ophævede forordning om hvaler , herunder de overvågningsforpligtelser, der skulle supplere den mere omfattende dataindsamling under den tidligere dataindsamlingsramme (hvor bifangstdata er en del af en langt større omfattende dataindsamling). Denne målrettede hvalovervågning har vist sig at være vanskelig, og det er tydeligt, at der er betænkeligheder hvad angår virkningen heraf. Mængden af bifangster er stadig ukendt i vidt omfang.

Denne forordning fastsætter endvidere rammerne for gennemførelsen af handlingsplanen for reduktion af utilsigtet fangst af havfugle i fiskeredskaber og giver medlemsstaterne mulighed for at vedtage foranstaltninger vedrørende deres farvande eller på regionalt plan som et middel til effektivt at bidrage til opfyldelsen af forordningens målsætning og mål.