Det Økonomiske og Sociale udvalgs udtalelse om »Mellemleddets indvirkning på fødevareprisdannelsen - fra produktions- til forbrugsled« (98/C 95/10)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 20. marts 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede Adalbert Kienle til ordfører. ØSU vedtog sin udtalelse den 4. december 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 351. plenarforsamling af 28. og 29. januar 1998, mødet den 28. januar 1998, med 75 stemmer for, 1 stemme imod og 3 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. De enkelte markedsaktørers andel af varers slutpris og spørgsmålet om avance har altid været genstand for en livlig debat. Inden for levnedsmiddelsektoren har denne debat ofte været ført med stor lidenskab. Eksempelvis krævede ØSU i sin udtalelse om landbrugsprisforslagene 1997/1998 udtrykkeligt, at konsekvenserne for såvel landmændenes indkomster som for forbrugerpriserne blev undersøgt. Nærværende udtalelse fra ØSU skal bidrage til at kaste lys over et komplekst markedsforløb, udrydde ubegrundede fordomme, påpege uheldige udviklingstendenser og skal frem for alt fremme en konstruktiv dialog mellem producenter, forarbejdere, handelen og forbrugere.

1.1.1. Landbrugets producentpriser i EU har i de senere år trukket levnedsmiddelpriserne i nedadgående retning. Producentprisernes andel af forbrugernes udgifter til levnedsmidler er faldet markant. Samtidig er andelen af udgifterne til handel og transport, til forarbejdning og emballering af levnedsmidler vokset. Såvel produktivitetsstigninger i producentleddet som den generelt hårde konkurrence i handelsleddet kommer slutforbrugerne til gode. Som glimrende illustration herpå kan det nævnes, at en gennemsnitshusholdning på 4 personer i dagens EU ikke bruger mere end 20 % af sin indkomst på levnedsmidler. Endelig anvender forbrugerne langt mindre tid på tilberedning af måltider (»Convenience«) - der indgår altså flere tjenesteydelser i produktet.

1.2. Landbruget har traditionelt været domineret af små bedrifter, som i sig selv ikke har ret megen eller ingen indflydelse på prisdannelsen på deres produkter. Men priserne bestemmer udbyttet og dermed landmændenes indkomst.

1.2.1. På grund af spørgsmålets komplekse karakter omhandler udtalelsen hovedsagelig friske produkter og især frugt og grøntsager. En undersøgelse af avancen er særlig interessant, når der er tale om friske frugter og grøntsager. Frugt- og grøntsagsmarkedet er nemlig inde i en udpræget omstillingsfase og kendetegnes ligeledes ved store udsving i udbuddet og i priserne. For forarbejdede produkter af frugt og grøntsager (saft, konserves, dybfrosne varer) er dette i mindre grad tilfældet, og disse produkter vil derfor heller ikke blive behandlet nærmere i denne udtalelse.

1.2.2. For let fordærvelige produkters vedkommende er der kun begrænsede muligheder for at stabilisere priserne via markedsordningsforanstaltninger. Andelen af EUGFL's udgifter til markedsordningen for frugt og grøntsager (jf. ØSU's udtalelse af 19. marts 1996), er med ca. 5 % væsentlig lavere end disse produkters andel af landbrugets samlede slutproduktion (ca. 16 %). Interventionsinstrumentet - som kun anvendes for nogle frugt- og grøntsagstyper - vil med gennemførelsen af den nye markedsordning for frugt og grøntsager komme til at spille en endnu mindre rolle.

1.2.3. Friske varer som frugt og grøntsager er generelt klare til at blive konsumeret og behøver ingen videre forarbejdning. Producenterne og mange forbrugere forstår derfor ikke, hvorfor der er stor forskel på producent- og forbrugerpris.

1.3. Landbruget konkurrerer med andre erhvervssektorer om forbrugernes købekraft. Store avancer forringer således sektorens konkurrencestilling. Når avancen indeholder faste komponenter, har udsving i udbud og efterspørgsel en større indvirkning på producentprisen end på forbrugerprisen, dvs. at producentens prisrisiko stiger.

1.4. Når der er tale om friske varer som frugt og grøntsager, er kortsigtede ændringer i avancen af stor betydning. Hvis et udbudsbetinget fald i producentpriserne ikke giver et tilsvarende fald i forbrugerpriserne, stiger forbruget ikke tilstrækkeligt, og overskudsproduktionen vil ikke blive høstet eller vil blive tilintetgjort. I første halvår af 1997 var der et graverende eksempel herpå: beholdningen af æbler i EU kunne ikke afsættes tilstrækkeligt hurtigt, eftersom det drastiske fald i producentprisen ikke eller i for ringe grad smittede af på forbrugerprisen.

1.4.1. Hvis kraftige stigninger i forbrugerpriserne som følge af udbudsknaphed afbødes på forbrugerprisniveau via mindre avancer, vil markedsligevægten også blive forstyrret. Varen vil tidligt blive udsolgt, og forbrugerne vil gå tomhændede hjem. Hvis priserne fratages deres rolle som en markedsudlignende mekanisme i knaphedstider, kommer andre fordelingsmekanismer (f.eks. personlige kontakter, markedsposition) ofte ind i billedet.

1.5. Handelen har en betydelig indflydelse på ikke blot prisdannelsen, men også på udbuddets sammensætning. Koncentrationen inden for den europæiske levnedsmiddeldetailhandel og af virksomhedernes indkøb øger faren for, at handelen får en »filterfunktion«. De, der ikke er godkendt som leverandører til de førende levnedsmiddeldetailhandlere, må i mange EU-lande stille sig tilfreds med et lille nichemarked. For mange producenter er adgangen til de store levnedsmiddeldetailhandlere et spørgsmål om overlevelse.

2. Handelens funktioner

2.1. Handelen spiller en vigtig rolle i sikringen af en optimal vareforsyning af et lands økonomi. Der skelnes sædvanligvis mellem følgende funktioner:

- den geografiske funktion (f.eks. etablering af kontakt mellem handelspartnere, varetransport);

- den tidsmæssige funktion (f.eks. udjævning af tidsforskellen mellem produktion og forbrug);

- mængdefunktionen (f.eks. samling eller opsplitning af varer);

- kvalitetsfunktionen (f.eks. sortering, blanding, inddeling i varesortimenter);

- reklamefunktionen (f.eks. reklame for produktet).

2.1.1. Den geografiske funktion omfatter ofte varetransport. I frugt- og grøntsagssektoren har mange specialiserede engroshandlere koncentreret sig om at udjævne den geografiske afstand, herunder transport, i produktionsområder (forsendelse). En fri, uhindret varehandel er derfor en vigtig forudsætning for frugt- og grøntsagssektoren i EU. For tidsmæssigt at afstemme udbuddet efter efterspørgslen råder handelen over lagerfaciliteter. For frugt og grøntsagers vedkommende er oplagringstiden sædvanligvis begrænset; i ekstreme tilfælde (asparges, bærfrugter) drejer det sig kun om nogle få dage. Alt efter behovene i det næste led i distributionskæden skal partier af forskellige produkter splittes op eller samles. Samling af passende varesortimenter er en af engroshandelens vigtigste geografiske funktioner. På forbrugerplan varetager detailhandlerne denne funktion.

2.1.2. Omgrupperingen af varer kan også betyde samling af små mængder. Denne mængdefunktion er hyppigst også en kvalitetsfunktion. Inden for den europæiske levnedsmiddeldetailhandel er der en stigende efterspørgsel efter større partier af ensartet kvalitet. Da de enkelte producenter normalt ikke kan levere tilstrækkeligt store mængder, må man kombinere leverancer af sammenlignelig kvalitet fra forskellige producenter, hvilket for det meste gøres på grundlag af målbare kvalitetskriterier. Endvidere har emballeringen såvel kvantitative som kvalitative aspekter.

2.1.3. Der henvises ofte til handelens kommunikationsfunktion, dvs. formidling af markedsviden mellem producent- og efterspørgselssiden. Hvis markedssignaler ikke går gennem handelens »filter«, bliver det vanskeligere at afstemme udbud og efterspørgsel, og der opstår fejlallokeringer og økonomiske tab.

2.2. Handelsfunktionerne behøver ikke nødvendigvis at blive varetaget af engroseller detailhandlere. Mange af de ovennævnte opgaver udføres ligeledes af producentsammenslutninger og i nogle tilfælde af enkelte producenter. På lang sigt vil tjenesteydelser blive leveret af de markedsaktører, der kan tilbyde dem til den laveste pris. De offentligt fastlagte rammebetingelser (f.eks. skattelovgivningen, EU's markedsordninger) har en væsentlig indflydelse på disse omkostninger.

3. Udviklingen i distributionskanalerne for friske frugter og grøntsager

3.1. Detailhandelen

3.1.1. Udviklingen inden for levnedsmiddeldetailhandelen i EU er især præget af en tiltagende koncentration. I tidsrummet 1970-1990 gik antallet af levnedsmiddelbutikker således tilbage med over en fjerdedel og faldt til 490 000. I 1995 blev der registreret 540 000 butikker i EU-15. Dette tal ventes at falde til 400 000 i år 2005. Den samlede omsætning i denne sektor er derimod steget støt. I nogle områder af EU er tilbagegangen i antallet af levnedsmiddelbutikker alarmerende. Den britiske regering beklager således, at i nogle landdistrikter - men også i byområder - er det ikke alle befolkningsgrupper, som er sikret adgang til friske levnedsmidler (»food deserts«).

3.1.2. Inden for EU er der et klart Nord-Syd-skel. Mens de fem største skandinaviske detailhandelsvirksomheder i 1995 tegnede sig for klart over 70 % af branchens samlede omsætning, lå de tilsvarende tal for Italien og Grækenland på omkring en tredjedel eller derunder. I Central- og Vesteuropa varierer andelen på mellem 50 og 70 %.

3.1.3. Der foregår også en koncentrationsproces inden for virksomhederne. Medens virksomheders indkøb af de såkaldt ikke-fordærvelige fødevarer i nogen tid har været centraliseret nationalt, foregik indkøb af friske frugter og grøntsager indtil for nylig regionalt. Også disse indkøb koncentreres nu i stigende grad nationalt. I mange tilfælde er det kun supplerende indkøb til dækning af kortvarige behov, som stadig foretages regionalt. Antallet af beslutningstagere er således blevet skåret drastisk ned.

3.1.4. De tendenser, der registreres inden for den europæiske levnedsmiddelhandel som helhed, gælder generelt også for friske produkter som frugter og grøntsager. I Tyskland tegnede de fem førende distributører sig i 1994 for 72 % af husholdningernes forbrug af friske grøntsager. Ifølge oplysninger fra GFK's (Gesellschaft für Konsum, Marktforschung und Absatsforschung) husholdningspanel blev knap 80 % af husholdningernes forbrug af frugt og grøntsager i 1996 indkøbt i supermarkeder, hypermarkeder eller lavprisvarehuse. Det tilsvarende tal for Holland er 63 %, for Frankrig 56 % og for Spanien 35 %. I Norditalien tegnede supermarkeder og lavprisvarehuse sig i 1995 for 55 % af salget, mens det tilsvarende tal for Syditalien kun lå på 20 %. I alle medlemslandene er den organiserede detailhandels andel af husholdningernes forbrug af friske frugter og grøntsager steget: i Frankrig steg den fra 41 % til 56 % mellem 1987 og 1995, i Holland fra 50 % til 63 % mellem 1990 og 1995 og i Spanien fra 22 % til 35 % mellem 1989 og 1995. Dette fremgår af oplysninger fra de forskellige europæiske husholdningspaneler.

3.1.5. De traditionelle, mindre levnedsmiddelbutikker og specialbutikkerne har mistet terræn over alt i Europa, hvilket også er tilfældet med de ugentlige markeder i nogle lande. I Italien og Spanien tegner specialbutikker og mindre levnedsmiddelbutikker sig stadigvæk for over 30 % af salget af friske frugter og grøntsager. I Benelux-landene og i Det Forenede Kongerige spiller specialbutikker stadig en vigtig rolle i salget af frugt og grøntsager, idet de har en markedsandel på over 10 %. I Tyskland er specialbutikkerne praktisk talt forsvundet.

3.1.6. I Tyskland er de ugentlige markeder stadig et vigtigt indkøbssted med 12 til 15 % af salget, og de har kunnet bevare denne andel i de sidste ti år. I Frankrig gik de ugentlige markeders andel af salget ned fra 24,6 % i 1988 til 21,7 % i 1995. Men også her har man i den senere tid kunnet konstatere en stabilisering. I Sydeuropa tegner markederne sig for ca. 25 % af salget.

3.1.7. I de senere år har forbrugerne vist en stigende interesse for at købe direkte hos producenten (ab mark eller ab gård eller i nogle tilfælde i gårdbutikker). For nogle enkelte produkters vedkommende som jordbær og asparges kan det direkte køb antage et betydeligt omfang. Alt i alt anslås denne indkøbsmådes andel af salget at ligge på mellem 2 og 7 % og i Østrig endnu højere. Særligt med den voksende efterspørgsel efter økologiske frugter og grøntsager er den direkte afsætnings andel af salget traditionelt meget stor; over halvdelen af produktionen anslås at blive solgt direkte til forbrugeren.

3.1.8. Der er mange forskellige årsager til den voksende koncentration inden for levnedsmiddeldetailhandelen og til supermarkedernes, hypermarkedernes og lavprisvarehusenes voksende andel af salget af friske frugter og grøntsager. Betalings- og leverancefordele fremføres ofte som argument for den vedvarende koncentrationstendens. En vigtig grund til lavprisvarehusenes fremtrængen er imidlertid også, at forbrugerne køber friske produkter langt mindre hyppigt. Job og andre forpligtelser betyder, at mange forbrugere ikke længere er parate til - ud over det ugentlige eller to gange ugentlige storindkøb - også dagligt at købe friske produkter.

3.1.9. Det er interessant at bemærke, at forbrugerrundspørger tegner et andet billede af indkøbsvaner. Generelt overvurderer forbrugerne kraftigt de ugentlige markeders betydning. En stor andel af forbrugerne hævder, at de foretrækker at foretage deres indkøb på det ugentlige marked. Alle andre indkøbssteder betragtes med meget mindre sympati. Men de præferencer, der gives udtryk for, afspejles i realiteten ikke i valget af indkøbssted. De fleste forbrugere er ikke parate til at investere den nødvendige tid i at købe ind på markedet. Det fremgår af undersøgelser i Frankrig (Ctifl, 1996) og Tyskland (CMA, 1997).

3.1.10. De fordele, der tillægges supermarkeder og hypermarkeder, er ikke overraskende tidsbesparelsen (muligheden for at kombinere indkøb af fødevarer med andre indkøb), muligheden for selv at vælge og endelig den lavere pris. Det store udbud af friske frugter og grøntsager fremhæves som en særlig fordel ved hypermarkeder. De ugentlige markeder fremhæves til gengæld for deres bedre kvalitet, friske varer, store udvalg, pålidelighed og menneskelige kontakt. Forbrugerne fremfører, at de foretrækker det ugentlige marked, men går dog - i modstrid med deres udsagn - af bekvemmelighedsmæssige grunde mere og mere hyppigt i supermarkeder eller lavprisvarehuse.

3.1.11. De ovennævnte bemærkninger om indkøbssteder går udelukkende på husholdningernes forbrug. Det ikke-husholdningsmæssige forbrug (storforbrugerne) tegner sig for en mindre andel af salget af friske frugter og grøntsager i forhold til andre levnedsmiddelgrupper, men er dog hurtigt ved at vinde terræn.

3.2. De forudgående led i distributionskæden

3.2.1. Ændringerne inden for levnedsmiddeldetailhandelen er en af de væsentligste årsager til tilpasninger i de forudgående led. Der er også foregået enorme strukturændringer inden for engroshandelen for frugt og grøntsager. Leverandørerne til de store detailhandelsvirksomheder må kunne tilbyde store partier. Mange mellemstore frugt- og grøntsagsengroshandlere har mistet traditionelle kunder - de regionale indkøbscentraler - hovedsagelig som følge af centraliseringen af detailhandelens indkøb. Endvidere forsøger mange store europæiske detailhandlere at købe så direkte som muligt fra producenterne. Engroshandlere vil fremover kun være nødvendige som leverandører af logistik, tjenesteydelser eller som forsyningskilde i en nødsituation. De små engroshandlere specialiserer sig enten i leverancer til store forbrugere (restauranter, kantiner) eller til de stadig færre specialbutikker og til de ugentlige markeder.

3.2.2. Engroshandelsmarkederne har tabt terræn i de senere år. De store kæder hører praktisk talt ikke længere til deres kundekreds. I Storbritannien anvender butikskæder sågar engrosmarkedet til at komme af med overskud. Dette øger prisudsvingene på engrosmarkederne. I Tyskland afsættes knap 30 % af mængden af friske frugter og grøntsager via engrosmarkeder. I Frankrig og især i de sydeuropæiske lande er procentsatsen langt højere. Ifølge Mercasa tegnede engrosmarkederne sig i Spanien i 1996 for 60 % af det nationale salg af frugt og grøntsager.

3.2.3. Inden for EU er der forskelle på de enkelte aktørers handelsfunktioner. Distributionskanalerne i Sydeuropa er således ofte meget lange og uoverskuelige, mens de i Storbritannien er meget korte. I alle lande er der en tendens til at gøre distributionskanalerne kortere. Aktører, som ikke leverer nogen egentlige tjenesteydelser, udgår i distributionskæden. Unødvendige aktiviteter som f.eks. ompakning af varer undgås, idet producenterne eller deres sammenslutninger fra starten udbyder varerne i den ønskede emballering.

3.2.4. Bedrifts- og producentsammenslutningsstrukturen har ligeledes ændret sig. Bedrifternes og producentsammenslutningernes gennemsnitlige omsætning er blevet større. Denne koncentrationsproces kan imidlertid ikke sammenlignes med den, der kan registreres inden for detailhandelen. Den hollandske sammenslutning af producentorganisationer VTN (Verenigde Tuinbowveilingen Nederland, 1996), er i en vis grad en undtagelse herfra. Producentorganisationernes hovedopgave er at samle udbuddet i tilstrækkeligt store partier. Den organiserede detailhandel ønsker ofte partier, som muliggør landsomfattende salg. Denne størrelsesorden kan de fleste producentorganisationer dog ikke nå op på.

3.2.5. Der findes også producentorganisationer, som ikke er i direkte kontakt med den organiserede detailhandel. Detailhandelen får så sine forsyninger fra specialiserede engroshandlere, der undertiden leverer til de samme kunder. Dermed bliver det egentlige mål om en samling af udbuddet ikke nået fuldt ud.

3.2.6. En styrkelse af producentorganisationerne har altid været et væsentligt mål for den fælles markedsordning for frugt og grøntsager. Ved at stille midler til rådighed til driftskapitalen støtter EUGFL anerkendte producentorganisationer, som leverer direkte til den organiserede levnedsmiddeldetailhandel. Andelen af den produktion, der afsættes via producentorganisationer, er dog hidtil kun steget i nogle lande. I Storbritannien, Holland, Danmark og Belgien er den sågar faldet, mens den i Tyskland skal have forholdt sig stabil. Kun i Danmark, Holland og Belgien overstiger producentorganisationernes andel af frugt og grøntsagssalget 50 %. Ifølge Kommissionens rapport »Landbrugets stilling i Den Europæiske Union 1995« er andelen af den afsatte mængde særlig lav for grøntsagers vedkommende, ofte under 20 %.

3.2.7. Handelen stiller sig i nogle tilfælde kritisk til den finansielle støtte til producentorganisationer, som indgår i den nye markedsordning. Det frygtes, at denne støtte kunne sætte producentorganisationerne i stand til at tilbyde tjenesteydelser billigere end handelsvirksomheder.

4. Handelens indflydelse på udbuddet af frugt og grøntsager

4.1. Varesortiment

4.1.1. Alle aktører i markedsføringskæden - producenten, den handlende og forbrugeren - har indflydelse på udbuddets sammensætning. Handelens indflydelse ses der ofte mere kritisk på end de andre aktørers. Forbrugerne anklager de handlende for at foretrække visse produkter, som ikke svarer til, hvad de ønsker. Et klassisk eksempel på dette var hollandske tomater, som blev solgt på det tyske marked i 80'erne, hvor grossisternes præferencer i henseende til oprindelse klart adskilte sig fra forbrugernes. Dette viste imidlertid også, at klare forbrugerpræferencer ikke kan ignoreres i det lange løb.

4.1.2. Risikoen for at forbrugerønsker blive ignoreret over et længere tidsrum er meget større, hvis der kun findes et begrænset antal alternative salgssteder. Dette berører lande med en kraftig koncentration inden for levnedsmiddeldetailhandlen, hvor virksomhedernes indkøb hovedsagelig centraliseres, og hvor specialbutikker, ugentlige markeder og mindre selvstændige levnedsmiddelbutikker ikke har nogen nævneværdig markedsandel.

4.1.3. Der er mange eksempler på den organiserede detailhandels indflydelse på udviklingen i forbruget af forskellige typer frugt og grøntsager. Lavprisvarehusene fører kun et meget begrænset udvalg af friske produkter. Stigningen i det tyske forbrug af bananer efter 1983 og af radiser hen imod slutningen af 80'erne hænger f.eks. sammen med, at disse produkter blev medtaget i lavprisvarehusenes sortiment. I Storbritannien mener English Mushroom Board, at stigningen i forbruget af friske champignon kan tilskrives de store detailhandelsvirksomheders (major multiples) pris- og reklamestrategi. På den anden side stagnerer forbruget af produkter, som er vanskelige at sælge i supermarkeder (f.eks. kirsebær, bærfrugter).

4.1.4. Med detailhandelsvirksomhedernes stadigt større nationale indkøb er der desuden en fare for, at regionale produktsortimenter bukker under. Hvis produktionen i et særligt område ikke er tilstrækkelig stor til et nationalt indkøbsprogram, vil produktet blive købt i et andet, fjernt beliggende produktionsområde.

4.1.5. For overhovedet at kunne blive godkendt som leverandør til levnedsmiddeldetailhandelen må der undertiden investeres kraftigt. Endvidere opkræves der forskellige former for afgifter i form af rabatter eller bidrag til reklameomkostninger. Denne praksis er mere udbredt i Tyskland end i de øvrige medlemslande, og den forekommer også i Frankrig. I Storbritannien stiller den organiserede detailhandel derimod ofte strenge kvalitets- og hygiejnekrav samt leveringsbetingelser, som kan variere fra den ene leverandør til den anden.

4.1.6. Eftersom det er de store detailhandelsvirksomheders erklærede mål kun at have få leverandører, er producenterne tvunget til at samarbejde med godkendte leverandører. Sådanne leverandører kan være producentorganisationer, engroshandlere eller sågar større, individuelle producenter. I Storbritannien er det ofte sidstnævnte gruppe.

4.1.7. Med hensyn til kvalitetsaspektet: mange typer frugt og grøntsager har kun en tilfredsstillende smag, hvis de høstes, når de er modne. De fleste forbrugere kender ikke til dette kvalitetskendetegn. Modne produkter må håndteres forsigtigt og sælges hurtigt. Dette betyder højere logistikomkostninger for producenter og distributører. Medmindre der kan opnås en højere pris for sådanne varer, er der ikke noget incitament til at udbyde dem. Dilemmaet er indlysende: forbrugerne er kun villige til at betale mere, hvis der garanteres en bedre kvalitet, og leverandørerne er kun villige til at levere den ønskede kvalitet, hvis de får en passende fortjeneste. De italienske ferskenproducenter gør opmærksom på dette dilemma. Det samme gælder for forbrugernes ønske om miljøvenlig produktion.

4.1.8. Inden for andre levnedsmidler har denne situation ført til indførelse af mærker. Mærker får også større og større betydning i forbindelse med friske frugter og grøntsager. Særlig i Storbritannien sælges friske frugter og grøntsager ofte under et varemærke med detaljerede produktionsoplysninger. I de sidste to år har næsten alle Tysklands største levnedsmiddeldetailvirksomheder indført deres egne varemærker. Producenterne betragter denne udvikling med blandede følelser, fordi disse mærker konkurrerer med de enkelte producenters eller producentsammenslutningernes anstrengelser for at differentiere deres egne produkter. Det offentlige kunne hjælpe hér ved at indføre certificerede kvalitetsgarantier.

4.1.9. De britiske supermarkedskæder forekomme imidlertid at have lagt stilen om for nylig, idet de ikke mere lægger vægt på produkternes anonymitet. Målet er nu tværtimod at forbedre produktets image ved at angive producentens navn. »Der er ikke mange producenter, som vil sætte deres navn på et dårligt produkt«, sagde en repræsentant for en kæde, der sælger løg med angivelse af producentens navn. Markedsundersøgelser i andre lande peger også i denne retning. I 1996 sagde 59 % af de adspurgte forbrugere, at de ville have købt flere friske frugter og grøntsager, hvis de havde kendt navnet på producenten. I 1989 gjaldt dette kun for 46 % af de adspurgte.

4.2. Prisdannelse

4.2.1. Der kan i denne udtalelse ikke foretages en omfattende undersøgelse af avancerne på friske frugter og grøntsager i de enkelte EU-medlemsstater. Følgende oplysninger er især baseret på undersøgelser i Frankrig, Tyskland og Storbritannien. Bemærkningerne går på den samlede avance (den samlede avance defineres som forskellen mellem producent- og forbrugerpris), idet en opdeling i engroshandel- og detailhandelsavance i de fleste tilfælde ikke er mulig. Det kan dog antages, at detailhandel-avancen er den langt vigtigste komponent. Eksempelvis udgør engroshandel-avancens andel i Tyskland kun 20 % af den samlede avance, og i Frankrig er tallet 20-35 % for grøntsagers vedkommende. Avancen beregnes både i procent og i absolutte tal.

4.2.2. Det er meget vanskeligt at foretage en sammenligning mellem de forskellige EU-medlemsstater på grund af de forskellige kilder og oplysningernes varierende kvalitet. Der kan dog fastslås systematiske forskelle. Man kan således gå ud fra, at avancen tenderer mod at være lavere i lande, hvor lavprisvarehuse har en stor markedsandel (f.eks. Tyskland).

4.2.3. Generelt kan det siges, at avancen stiger, jo mere behandling varen kræver, og jo mere vægt, der lægges på kvalitet (f.eks. i de store detailbutikker i Storbritannien, der ofte betragtes som eksemplariske i den henseende).

4.2.4. For produkter af stor værdi (asparges, jordbær osv.) er relativt lave avancer på 50-70 % reglen. I absolutte tal er avancen imidlertid større end for produkter af ringe værdi. Der er ofte tale om letfordærvelige produkter, som kun er på hylderne i en kort periode. Dette indebærer høje distributionsomkostninger.

4.2.5. Avancen på produkter af lav værdi (æbler, kål osv.) ligger ofte på langt over 100 %, og for særligt billige produkters vedkommende (gulerødder, løg osv.) langt over 200 %. Avancen i absolutte tal er imidlertid lavere end på produkter af større værdi. Hovedsagelig drejer det sig for denne gruppe om produkter, der er forholdsvis længe på hylderne.

4.2.6. Dette betyder, at producenternes andel af forbrugerprisen er høj, når der er tale om produkter af stor værdi (f.eks. 60 % for asparges i Tyskland), og lav, når der er tale om produkter af lav værdi (f.eks. knap 20 % for hvidkål i Tyskland).

4.2.7. Avancen på det samme produkt kan variere fra den ene medlemsstat til den anden, alt efter hvor efterspurgt det er. Således er den samlede avance på julesalat lavere i Frankrig end i Tyskland, da salget af julesalat i Frankrig er 10 gange større end i Tyskland.

4.2.8. En mere langsigtet betragtning viser, at producentens andel af forbrugerprisen er faldet kraftigt. Mens producentens andel af forbrugerprisen på hvidkål i begyndelsen af 50'erne stadig var over 50 %, udgjorde den i 70'erne kun 33 %. Den er siden faldet til 18 %.

4.2.9. Når der er tale om friske produkter med store prisudsving, er den kortsigtede udvikling i avancen af særlig betydning.

4.2.10. I forbindelse med nogle produkter, hvor prisen varierer meget, f.eks. blomkål og asparges, er der en snæver sammenhæng mellem producent- og forbrugerpriser. For andre produkters vedkommende, f.eks. hovedsalat, er der ikke denne sammenhæng.

4.2.11. Ugunstige vejrforhold eller naturkatastrofer kan få priserne til at stige så meget, at den absolutte avance rent faktisk må sættes ned. Dette skete for porrers vedkommende under kuldeperioden i Nordeuropa i julen 1996.

4.2.12. På den anden side kan visse lagerbeholdninger give anledning til en betydelig stigning i avancen. De europæiske lagre af æbler var uventet høj i januar 1997. Der blev derfor gjort forsøg på at fremme salget gennem en nedsættelse af producentpriserne. Dette førte imidlertid blot til en priskrig og ikke til en stigning i efterspørgslen. Selv om de lokale producentpriser var faldet kraftigt siden midten af januar, bevægede detailpriserne sig ikke.

4.2.13. I forbindelse med produkter som f.eks. æbler, hvor priserne er relativt faste i detailleddet, kan forbrugerne således ikke på kort sigt reagere på ændringer i udbudsforholdene. Resultatet er et øget prispres i de forudgående led og således en større fortjeneste for detailhandlerne. Detailhandelens modstand mod prisnedsættelser og det pres, den lægger på producenterne, er taget til i de senere år og vil sandsynligvis blive endnu større.

4.2.14. Det lader til, at hyppige udsving i auktionspriserne på frugt og grøntsager bliver mere og mere generende for detailhandelens opkøbere. De store detailhandelsvirksomheder tenderer derfor mod at indgå prisaftaler for en længere periode. I nogle tilfælde forlanger de sæsongennemsnitspriser baseret på produktionsomkostningerne plus en »normal« avance (»cost price plus«).

4.3. Levnedsmiddeldetailhandelens krav i forbindelse med prisdannelsen

4.3.1. De førende detailhandlere kræver stadig større prisstabilitet og sikkerhed af deres leverandører. Auktionsordninger er genstand for kritiske undersøgelser, og ugentlige eller mere langsigtede prisaftaler eller sågar sæsongennemsnitspriser vinder terræn.

4.3.2. Prisudsvingene på auktionerne varierer, alt efter om produktet kan lagres, eller om det hurtigt fordærves. I forbindelse med de letfordærvelige produkter skyldes prisudsvingene normalt skiftende udbud, mens spekulation spiller en større rolle i forbindelse med de mere holdbare produkter.

4.3.3. Generelt kræver auktionssystemet stor fleksibilitet i detailhandelen. Det er vanskeligt at indgå langsigtede, faste prisaftaler for produkter, hvor udbuddet varierer meget.

4.3.4. Faste prisaftaler med supermarkedskæder fører til mindsket markedsgennemsigtighed, da de enkelte kunder tilbydes forskellige priser og vilkår ud fra deres markedsposition.

4.3.5. Det må antages, at handelsleddet normalt er bedre informeret om markedssituationen end producenterne og deres sammenslutninger. Oplysninger om markedet (høstprognoser, lagerbeholdninger, efterspørgselstendenser osv.) er således meget vigtige, for at producenterne kan føre succesrige salgsforhandlinger. Organiseringen og finansieringen af markedsinformationssystemer for producenter er meget forskellig fra den ene medlemsstat til den anden. I Frankrig er det f.eks. en afdeling under Landbrugsministeriet, der indsamler og udbreder den slags information. I Tyskland skal producenterne selv finansiere systemet. I nogle medlemslande findes der overhovedet ingen markedsinformationsinstanser.

5. Perspektiver og konklusioner

5.1. ØSU anlægger - ligesom Kommissionen i grønbogen om handel - det realistiske synspunkt, at der foregår en uafvendelig koncentration inden for den europæiske levnedsmiddelhandel. Det kan sågar forventes, at koncentrationen vil blive endnu større, og at prisaftaler vil vinde mere og mere frem. Supermarkeder, hypermarkeder og lavprisvarehuse vil fortsat øge deres andel af salget af friske frugter og grøntsager i alle de europæiske lande, omend denne udvikling ikke vil forløbe lige hurtigt i de forskellige medlemsstater.

5.2. ØSU mener, at der er behov for politiske rammebetingelser for at holde koncentrationsprocessen i detailhandelen inden for rimelige grænser. Desuden må producenternes position over for de store detailhandelsorganisationer yderligere styrkes - også for at yde hjælp til selvhjælp. Det er den eneste måde, hvorpå man kan forhindre klare markedsfiaskoer og samfundsmæssigt set uønskede udviklingstendenser og misbrug (fx meget lange betalingsfrister, godkendelsespenge) samt sikre, at alle former for detailsalgssteder fortsat kan tilbyde forbrugerne et bredt udvalg af frugt og grøntsager.

5.3. ØSU er desuden bekymret for, at den organiserede levnedsmiddeldetailhandel ikke eller ikke hurtigt nok tilpasser prisen på letfordærvelige varer som frugt og grøntsager til ændringer i udbuddet og efterspørgslen. Derved kan der danne sig usælgelige restpartier, eller producenterne må acceptere store indkomsttab.

5.4. ØSU understreger faren for, at den voksende koncentration af indkøb inden for de førende distributionsorganisationer vil mindske udvalget af frugt og grøntsager og medføre, at regionale specialiteter forsvinder fra hylderne til skade for de lokale producenter og forbrugere. Hermed vil der være et incitament til at standardisere produkternes præsentationsform og holdbarhed, hvilket imidlertid vil gå ud over smagen. Det kan ganske vist forventes, at specialbutikkerne og de ugentlige markeder i stigende omfang vil tilbyde regionale sortimenter ud over deres internationale produkter, men salget af regionale produkter bør ikke begrænses til disse udsalgssteder. Det kan ikke accepteres, at forbrugerne forholdes produkter, fordi der ikke er tilstrækkelige mængder til et nationalt indkøbsprogram, eller fordi »godkendelsespenge« forhindrer dette.

5.5. I henhold til EU's markedsordninger for frugt og grøntsager skal den nationale oprindelse klart angives, hvilket ØSU anser for rigtigt, og den går ind for at opretholde denne bestemmelse uden ændringer. Endvidere bør høsttidspunktet oplyses. Det er imidlertid ikke sikkert, om disse bestemmelser håndhæves korrekt ved hjælp af kontrol og sanktioner. Dette kan også hænge samme med, at denne ønskværdige mærkning ikke er obligatorisk for mange andre levnedsmidlers vedkommende. Kommissionens initiativer til at indføre beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser må hilses velkomment. Det er imidlertid slående, hvor længe disse programmer har været om at komme i gang, og hvor lidt kendskab der er til oprindelsesbetegnelser og lokale betegnelser. I nogle medlemslande har disse EU-beskyttelsesordninger hidtil været en fiasko.

5.6. ØSU er bange for, at markedsgennemsigtigheden for netop friske produkter som frugt og grøntsager kan blive dårligere. Dette ville svække producenternes position. På dette felt har Kommissionen hidtil kun indsamlet den information, der er nødvendig for markedsforvaltningen. Derfor bør man også undersøge muligheden for at stille markedsoplysninger til rådighed for markedsaktørerne, f.eks. på det stadig vigtigere område, som økologiske produkter udgør; i den forbindelse bør man være opmærksom på at sikre en afbalanceret omkostningsfordeling.

5.7. ØSU anerkender, at der med reformen af markedsordningen for frugt og grøntsager er blevet taget skridt til at styrke producenternes og deres organisationers position. I betragtning af efterspørgselskoncentrationen er en samling af udbuddet via producentorganisationerne mere hastende end nogensinde. Driftskapitalen og de operationelle programmer bør anvendes til at forbedre producentorganisationernes konkurrenceevne og dermed deres produkters.

5.8. ØSU påpeger, at avancen fremover vil komme til at afhænge meget af produkternes kvalitet og af de kvalitetsprogrammer, producenterne/de handlende anvender. Levnedsmiddelmærkning og novel food-forordningen () samt kvalitetsnormer for frugt og grøntsager er særlig vigtige her. Der må udvikles en ensartet strategi for kvalitetssikring, især inden for distributionsorganisationerne. Det er den eneste måde, hvorpå man kan sikre, at »højere« kvalitet når frem til forbrugerne og honoreres passende.

5.9. Endelig plæderer ØSU for, at man gør forbrugerne mere opmærksomme på deres - betydelige - muligheder for at virke ind på udbud og priser. Præferencer, som der kun gives udtryk for i uforpligtende rundspørger, har absolut ingen effekt på markedet og kan sågar virke modsat det tilsigtede. Men forbrugerne kan øve en effektiv indflydelse gennem deres indkøbsadfærd og valg af indkøbssted. Forbrugerne bør også oplyses om produktionsmetode, produkternes kvalitet og sundhedsmæssige værdi. De unge er her en særlig vigtig målgruppe. Endvidere er øget uddannelse og videreuddannelse af butikspersonalet og bedre oplysninger om f.eks. regionale produkter og levnedsmiddelkvalitet selvfølgelig i både producenternes og forbrugernes interesse.

Bruxelles, den 28. januar 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Forordning (EF) nr. 258/97 af 27.1.1997.