KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(93) 559 endelig udg. 
Bruxelles, den 24. november 1993 
' Kommissionens meddelelse om rammerne 
for en indsats til fremme af folkesundheden 
Kommissionens meddelelse om rammerne 
for en indsats til fremme af folkesundheden 
INDHOLD 
Side 
Del A Baggrund for politik til fremme af folke­
sundheden 7 
I. Indledning 7 
a) Nuværende udfordringer på sundhedsområdet i 
Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater 7 
b) Omfanget af politikken til fremme af folke­
sundheden 9 
II. Sundhedstilstand og tendenser i medlemsstaterne 10 
a) Dødelighed 10 
b) Sygdomsfrekvens 11 
III. Grundlaget for Fællesskabets indsats 14 
a) Subsidiaritet 14 
b) Retsgrundlag 15 
c) Fællesskabsinstitutionernes hidtidige behandling 
af sundhedsspørgsmål 17 
Del B Det Europæiske Fællesskabs metode 21 
IV. Udvælgelse af aktiviteter 21 
a) Omfanget af mulige aktiviteter 21 
b) Fællesskabets aktionsmidler 22 
c) Udvælgelse af aktivitetsområder 23 
V. Sygdomsårsager 27 
VI. Fællesskabets indsats - art og omfang 30 
a) Generel fremgangsmåde 30 
b) Hørings- og deltagelsesmekanismer 32 
c) Statte til medlemsstaters foranstaltninger 
og fremme af koordinering 32 
d) Information, undervisning og fremme af sundhed 33 
e) Forskning 34 
f) Uddannelse af ansatte i sundhedssektoren 36 
g) Samarbejde med internationale organisationer 
og tredjelande 37 
VII. Fremtidig indsats på området folkesundhed 40 
Bilag I Oversigt over de forebyggende politikker 
i medlemsstaterne 42 
Bilag II Fællesskabspolitikker og instrumenter med direkte 
relevans for sundhedsbeskyttelse 49 
Bilag III Krav om sundhedsbeskyttelse, der indgår som 
bærende elementer i andre fællesskabspolitikker 57 
Bilag IV Identifakation af de væsentligste sundheds-
problemet i Det Europæiske Fællesskab 60 
Bilag V Statistiske data 67 
*L 
RESUME 
Denne meddelelse indeholder Kommissionens forslag til Fællesskabets 
fremtidige arbejde på området folkesundhed, hvor man skal bestræbe sig 
på at opfylde den målsætning, der blev indført med Traktaten om Den 
Europæiske Union, om at "Fællesskabet bidrager til virkeliggørelsen af 
et højt sundhedsbeskyttelsesniveau" (artikel 129). i meddelelsen 
fastsættes rammerne for Fællesskabets indsats, og fællesskabs­
institutionernes og medlemsstaternes rolle klarlægges. I meddelelsen 
fastlægges endvidere den strategi, der skal benyttes, og de ressourcer, 
der står til rådighed for Fællesskabet til gennemførelse af 
målsætningerne identificeres, ligesom procedurerne for evaluering, 
kontrol og høring opstilles. Endelig udvælges hovedområder for 
indsatsen i de kommende fem år. 
Meddelelsen er opdelt i to dele. I første del beskrives baggrunden for 
politikken for folkesundhed, og i anden del beskrives Fællesskabets 
indsats. 
A. Baggrunden for politikken for folkesundhed 
I kapitel I i dokumentet findes en oversigt over de vigtigste sundheds­
mæssige problemer og udfordringer, som medlemsstaterne i øjeblikket 
står over for. Disse problemer vedrører: 
- den stigende gennemsnitsalder i Fællesskabet; 
- øget mobilitet ind i Fællesskabet og mellem medlemsstaterne; 
- miljøændringer og ændringer i arbejdstilrettelæggelsen; 
- øgede forventninger til, hvad sundhedsvæsnet kan og bør yde, og 
- de generelle socio-økonomiske problemer, som Fællesskabet står 
over for, navnlig social udstødelse. 
Som følge af disse problemer er medlemsstaterne blevet konfronteret med 
øgede krav om sundhedsydelser, og disse krav vil sandsynligvis blive 
større i fremtiden. 
Det område, der er omfattet af politikken for folkesundhed, afgrænses, 
og det klarlægges, hvorledes denne omfatter aktiviteter med forbindelse 
til den enkeltes umiddelbare omgivelser og til den mere generelle 
situation, i hvilken borgerne lever. Bilag I i meddelelsen indeholder 
en oversigt over medlemsstaternes politik i forbindelse med forebyggel­
se og fremme af sundhed. 
I kapitel II i meddelelsen beskrives de vigtigste tendenser i den 
sundhedsmæssige situation i medlemsstaterne baseret på tilgængelige 
data om dødelighed og sygelighed. Tallene viser, at der i de seneste 10 
år er sket en væsentlig forbedring i den generelle sundhedssituation, 
idet befolkningen lever længere, og at kræft og cardiovaskulære 
sygdomme og, for så vidt angår unge, ulykker, er de største dødsårsager 
i Fællesskabet. Andre forhold, der giver anledning til en væsentlig 
dødelighed og sygelighed, er ligeledes opstillet. I bilag V findes mere 
detaljerede statistiske data. 
I kapitel III fastlægges grundlaget for Fællesskabets indsats på 
området folkesundhed. Her beskrives anvendelsen af subsidiaritets­
princippet, princippet om transparens og proportionalitetsprincippet på 
dette område, idet det understreges, at spørgsmål om finansiering og 
levering af ydelser på sundhedsområdet fastlægges af medlemsstaterne 
selv. 
1 
Retsgrundlaget for Fællesskabets indsats på sundhedsområdet skitseres 
(politikker, programmer og instrumenter til gennemførelse af retsakter­
ne er opstillet i bilag II og III) . Der gøres i detaljer rede for 
bestemmelserne i og betydningen af artikel 129. De vigtigste elementer 
i denne artikel er fokuseringen på forebyggelse af sygdomme, navnlig de 
alvorligste sygdomme, herunder narkotikamisbrug, samt understregningen 
af, at kravene på sundhedsområdet skal indgå som led i Fællesskabets 
politik på andre områder. Endvidere peges der på Kommissionens 
forpligtelse til at samarbejde med medlemsstaterne om samordning af 
deres politikker og programmer. 
Endelig gøres der i dette kapitel rede for Det Europæiske Råds, Rådets, 
Europa-Parlamentets samt Det Økonomiske og Sociale Udvalgs arbejde med 
hensyn til udvikling af Fællesskabets politik vedrørende folkesundhed. 
B. Fællesskabets indsats 
I begyndelsen af kapitel IV fastlægges det område, der er omfattet af 
Fællesskabets eventuelle indsats på området folkesundhed, og formålene 
med en sådan fællesskabsindsats. Derefter beskrives, hvordan Fællesska­
bets indsats på dette område skal gennemføres, herunder fastlæggelse af 
fælles målsætninger og oprettelse af netværk, udveksling af information 
og personale, forbedring af datasystemer, finansiel støtte til program­
mer og projekter, udarbejdelse af en årsrapport om sundhed i Fællesska­
bet og støtte til udgiftsbesparende aktioner. 
Principperne for udvælgelse af de sygdomme og sundhedsfarer, der skal 
omfattes af Fællesskabets indsats, opstilles. Udvælgelsen indebærer 
overvejelser både om sygdommenes indvirkninger på befolkningens 
sundhedsmæssige status og om, hvorvidt en forebyggende aktion med 
fordel kan gennemføres på fællesskabsplan (i bilag IV findes en liste 
over de alvorligste sygdomme og deres indvirkninger). 
På dette grundlag anses kræft, cardiovaskulære sygdomme, ulykker, AIDS 
og smitsomme sygdomme samt narkotikamisbrug og sjældne sygdomme for at 
være passende områder for Fællesskabets indsats. 
I kapitel V om sygdomsårsager understreges det, at det for en effektiv 
forebyggelse af sygdomme er vigtigt, at årsagerne hertil behandles ved 
hjælp af et bredt spektrum af foranstaltninger. Der gøres rede for 
vigtige årsagsfaktorer som f.eks. rygning og alkohol og i den 
forbindelse anføres trends og data gældende for Fællesskabet. 
I kapitel VI om arten og omfanget af Fællesskabets indsats gøres rede 
for de generelle mekanismer, som Kommissionen vil gøre brug af for at 
fremme målsætningerne. Den vil prioritere omfattende projekter med stor 
virkning og holde øje med eventuelle sundhedsmæssige aspekter i andre 
fællesskabsprogrammer og -politikker, efterhånden som de udvikles. 
De generelle mekanismer, der vil blive brugt, beskrives detaljeret: 
- Høring og medbestemmelse. Der vil blive oprettet passende 
mekanismer med henblik på rådgivning af Kommissionen om 
formulering og gennemførelse af aktiviteter. 
- Fremme af samordningen af programmer og politikker. Der vil 
blive foretaget sammenligninger af forebyggelsespolitikker og 
analyser af omkostninger/effektivitet, ligesom der vil blive 
etableret netværker for kontrol med sygdomme. 
A 
- Samarbejde med internationale organisationer og tredjelande. 
Det eksisterende samarbejde med relevante internationale 
organer som f.eks. WHO vil blive intensiveret, f.eks. gennem 
uddelegering af specifikke WHO-arbejdsopgaver, gennemførelse af 
fælles programmer eller støtte til disse organers programmer. 
Med hensyn til tredjelande vil de eksisterende bistandsordnin­
ger blive udvidet, og man vil overveje yderligere samarbejde 
med visse lande, navnlig i Central- og Østeuropa. 
- Oplysning, undervisning og fremme af sundhed. Et koordineret 
program bestående af foranstaltninger til sundhedsundervisning 
og fremme af sundhed vil blive udarbejdet vedrørende både 
årsagsfaktorer og specifikke sygdomme. Dette vil fremme det 
arbejde, der allerede udføres på visse områder, f.eks. i for­
bindelse med AIDS og kræft. 
" Forskning. Der vil blive taget skridt til at styrke forbindel­
sernes til Fællesskabets forskningsprogrammer som fastlagt i det 
fjerde F & U-rammeprogram med henblik på at sikre, at forsk­
ningsbehovene omkring folkesundhed imødekommes, med henblik på 
at fastlægge en strategi for forskningen i folkesundhed og med 
henblik på at sikre, at resultaterne heraf udbredes. 
- Uddannelse af ansatte inden far sundhedssektoren. For at øge 
sundhedspersonalets rolle, inden for folkesundhed vil 
eksisterende uddannelseskurser blive evalueret, og samarbejde 
om nye kurser vil blive fremmet sammen med udveksling af 
erfaringer og oplysninger om. undervisning og uddannelse. 
I kapitel VII om den fremtidige indsats på området folkesundhed fast­
sættes de prioriterede områder for Fællesskabets indsats inden for 
folkesundhed på grundlag af de i de føregående kapitler indeholdte 
argumenter. De foreslåede områder omfatter "horisontale" aktiviteter og 
foranstaltninger vedrørende specifikke sygdomme. Disse omfatter: 
- fremme af sundhed, undervisningt oplysning og uddannelse; * 
- sundhedsdata og -indikatorer» raojiitprering og overvågning af 
sygdomme ; 
- kræft; 
- narkotika; 
- AIDS og andre smitsomme sygdomme; 
- ulykker og kvæstelser <• 
- forureningsrelaterede sygdomme; 
- sjældne sygdomme; 
- andre sundhedsmæssige trusler (hvis omstændighederne kræver 
det) . 
Denne meddelelse er blot det første, skridt hen imod en fortsat indsats 
for at udvikle politikker, programmer og individuelle aktioner med 
henblik på gennemførelse af artikel 129 og andre artikler i Traktater­
ne, der har betydning for sundhedsbeskyttelsen. Derefter er det tanken, 
at den følges op af en række programmer om hvert enkelt af de ovenfor 
beskrevne emner. Kommissionen Håber, at meddelelsen vil give anledning 
til debat og hjælpe til at k©ïï§ej!trere opmærksomheden om forebyggelse 
og fremme af sundhed, sådan sorø man i medlemsstaterne har koncentreret 
sig om sundhedspleje og behandling, og at den vil give anledning til 
varige partnerskaber og netværker i en fælles indsats for at opnå et 
højt sundhedsbeskyttelsesniveau i Det Europæiske Fælleskab. 
ç 
DEL A 
BAGGRUND FOR POLITIK TIL FREMME AF FOLKESUNDHEDEN 
I. INDLEDNING 
1. Nærværende meddelelse indeholder Kommissionens forslag om rammer for 
en indsats til fremme af folkesundheden. Meddelelsen følger 
ratificeringen af Traktaten om Den Europæiske Union, som introducerer 
artikel 3(0) og 129 med udtrykkelige bestemmelser om folkesundheden i 
Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. 
2. Nærværende meddelelse omhandler i hovedtræk fire områder: for det 
første beskrives de vigtigste sundhedsspørgsmål, som Fællesskabet er 
konfronteret med. For det andet forklares des, hvordan man kan opstille 
prioriteter for Fællesskabets indsats. For det tredje beskrives de 
hvilke former for foranstaltninger, der kan træffes, og hvordan de 
passer sammen med de foranstaltninger, som Fællesskabet og 
medlemsstaterne allerede har truffet med henblik på folkesundheden, 
samt med andre fællesskabsprogrammer. Endelig foreslås der en række 
specifikke aktionsprogrammer. 
3. Det forslag om en ramme, der beskrives i nærværende meddelelse, skal 
bygge på de vigtige bidrag, som Rådet, Europa-Parlamentet og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg har ydet på dette område, samt på 
Kommissionens arbejde. Der tages i fuldt omfang hensyn til samtlige de 
principper for Fællesskabets aktiviteter, som indgår i Traktaten om Den 
Europæiske Union og de øvrige Traktater. 
a) Nuværende udfordringer på sundhedsområdet i Det Europæiske 
Fællesskabs medlemsstater 
4. Som følge af de store kulturelle, sociale og økonomiske forskelle i 
Det Europæiske Fællesskab er de enkelte medlemsstater konfronteret med 
en lang række forskellige problemer i forbindelse med 
sundhedsbeskyttelse. Der er imidlertid også mange vigtige fælles 
spørgsmål, som vedrører sundheden i Fællesskabet som helhed. Disse 
spørgsmål omfatter bl.a.: 
- aldrende befolkning. Personer på 60 år og derover udgør en stadig 
større del af befolkningen i Fællesskabet. Det forudsiges, at deres 
andel vil stige fra 17,5% i 1980 til 24% i 2010. Stigningen vil 
indebære, at der efterhånden bliver flere ældre, som har et forholdsvis 
stort forbrug af sundhedstjenesteydelser, og at betalingsbyrden vil 
falde på en relativt mindre erhvervsaktiv befolkning. Behovet for 
behandling truer således med at overstige samfundets evne eller vilje 
til at dække det. løvrigt viser undersøgelser, at, uanset om lande 
bruger større eller mindre beløb til lægebehandling, opvejes 
behandlingernes indvirkning på befolkningens dødelighed af faktorer, 
som har betydning for forekomsten af sygdomme, som f.eks. cancer og 
kardio-vaskulære sygdomme, og at en nedgang i dødeligheden blandt ældre 
ledsages af en stigning i antallet af tilfælde af uhelbredelige 
handicaps, som nu er almindelige blandt ældre. Nogle undersøgelser 
tyder også på, at det antal år, folk er handicappede, nu øges hurtigere 
end det antal år, de er raske. 
- øget befolkningsmobilitet. Indvandring til Det Europæiske Fællesskab, 
gennemførelsen af de indre marked og den generelt øgede rejsevirksomhed 
og turisme medfører et stadig større kontakt mellem befolkninger. På 
sundhedsområdet medfører denne tendens bl.a. større tilbøjelighed til 
hurtig spredning af smitsomme sygdomme, mulighed for øget narkotika­
misbrug og potentielle problemer med at dække indvandreres særlige 
behov. 
G 
sygdomme, som skyldes miljøændringer og arbejdsmiljø. En række 
sundhedsproblemer skyldes miljøændringer, som følger af den 
økonomiskeog teknologiske udvikling. Eksempelvis kan det stigende antal 
tilfælde af luftvejssygdomme og visse former for cancer sættes i 
forbindelse med de pågældende ændringer. Endvidere kan nye 
arbejdsmetoder og moderne maskiner samt computere på arbejdspladsen 
også give anledning til fysiske og psykologiske sundhedsproblemer. Der 
er endvidere sket en kraftig stigning i antallet af stresstilfælde og 
muskel-skelet sygdomme. 
- større forventninger med hensyn til sundhed. Ovennævnte forhold, som 
medfører, at der stilles stadig større krav om sundhedstjenesteydelser, 
ledsages af folks tiltagende forventninger med hensyn til, hvad 
sundhedsvæsenet kan yde. Den fortsatte udvikling af effektive teknikker 
til diagnostisering og behandling har lagt grunden til forventningerne 
om flere og bedre ydelser og et generelt ønske, særlig blandt dårligt 
stillede samfundsgrupper og i fattige områder, om at få adgang hertil. 
De økonomiske udgifter i den forbindelse øges, fordi mange nye 
procedurer er afhængige af avancerede og dyrere lægemidler og 
udstyrsmaterialer. 
- sociale og økonomiske problemer, særlig social udstødelse. Som følge 
af ringe økonomisk vækst og dermed høj arbejdsløshed er medlemsstaterne 
nødt til at begrænse de offentlige udgifter meget. Det medfører en 
begrænsning både af bevillingerne til sundhedsvæsenet og af de beløb, 
der kan anvendes til social bistand. Endvidere kan arbejdsløshed, 
manglende ligestilling, diskriminering, fattigdom og social udstødelse 
i sig selv give anledning til sundhedsproblemer. 
5. Som følge af ovenstående sundhedsrelaterede spørgsmål, som 
medlemsstaterne er konfronteret med, er deres udgifter på 
sundhedsområdet steget hurtigt i de sidste to årtier. Som det fremgår 
af figur 1 (Bilag V), steg udgifterne på sundhedsområdet i 1970erne og 
1980erne kraftigt i forhold til bruttonationalindkomsten (BNI), hvilket 
delvis er et udtryk for nedgangen i den økonomiske vækst. I den sidste 
halvdel af 1980erne stabiliseredes eller faldt tallene dog for visse 
medlemsstater, samtidig med at væksten blev genoptaget. Begrænsning af 
udgifterne står alligevel fortsat øverst på dagsordenen i 1990erne, 
særlig i forbindelse med den nuværende recession og de budgetmæssige 
stramninger med hensyn til væksten i de offentlige udgifter. 
Medlemsstaterne har i høj grad bestræbt sig på at begrænse udgifterne, 
men omkostningsbegrænsningerne er kun blevet gennemført ved at begrænse 
dels forsyningerne, f.eks. ved at begrænse ordinering af lægemidler og 
ansættelse af personale i sundhedssektoren, dels efterspørgslen, 
herunder ved at lægge afgifter på lægemidler og undersøgelser. 
6. Det indirekte pres med hensyn til tjenesteydelser er ikke forsvundet 
og vil sandsynligvis blive større, selvom der er ringe forbindelse 
mellem de vigtigste indikatorer for sundhed og udgifterne på 
sundhedsområdet. Endvidere har man konstateret, at færre udgifter til 
ydelser har en uforholdsmæssig stor indvirkning på fattige, syge og 
ældre. Det er derfor nødvendig med velafbalancerede svar i forbindelse 
med det uundgåelige pres for at tilpasse udgifterne på sundhedsområdet, 
f.eks. offentlige interventioner på sundhedsområdet (ophør med at ryge, 
kost og motion, begrænsning af luftforurening, etc.), bedre 
strukturering og finansiering af ordninger på sundhedsområdet for at 
minimere udgifterne, fjernelse af ineffektive behandlinger og cost-
benefit analyser af lægeudstyr og medicin. 
1 
7. De vanskeligheder, der er forbundet med at træffe de rigtige 
beslutninger med hensyn til sundhedsbeskyttelse i økonomiske nedgangs­
tider, fik Rådet til bl.a. at vedtage resolutionen af 11. november 1991 
om grundlæggende valg i sundhedspolitikken (EFT C 304 af 23.11.1991). 
Den pågældende resolution, og særlig Traktaten om Den Europæiske Union, 
gør det klart, at medlemsstaterne påtager sig at sikre borgerne en høj 
sundhedsstandard. Denne etiske og juridiske forpligtelse til at 
beskytte folkesundheden forstærkes af de økonomiske fordele for særlige 
aldersgrupper og erhvervssektorer (f.eks. i forbindelse med perinatal 
pleje), som følger af foranstaltninger vedrørende fremme af sundhed, 
beskyttelse og forebyggelse. 
8. Ved at træffe effektive foranstaltninger er det muligt at forebygge 
præmature dødsfald i den erhvervsaktive befolkning, samt invaliditet og 
kroniske sygdomme og deraf følgende fravær og uarbejdsdygtighed; 
sundheden kan forbedres, og kravene om sundhedstjenesteydelser kan 
begrænses. Kort sagt er det muligt at maksimere Fællesskabets 
produktionskapacitet, samtidig med at udgifterne til sundhedstjeneste­
ydelser reduceres. Men vigtigst af alt kan man endelig ved at beskytte 
sundheden og frembringe økonomiske fordele også forbedre livskvalite­
ten, hvilket er af uvurderlig værdi både for den enkelte og for 
samfundet som helhed. 
b) Omfanget af politikken til fremme af folkesundheden 
9. Omfanget af aktiviteterne til fremme af folkesundheden kan derfor 
anskueliggøres ved at tænke på de sundhedsrisici, samfundsborgerne 
udsættes for, og på de foranstaltninger, der er nødvendige for dels at 
beskytte enkeltindividerne mod de pågældende risici dels at øge deres 
udsigter til at leve et langt og sundt liv. Når man ser bort fra 
genetisk, fysisk og mentalt betingede sundhedsrisici, stammer de 
sundhedsrisici, den enkelte udsættes for, både fra den livsstil, man 
har valgt, og de umiddelbare omgivelser, særlig hjemme og på 
arbejdspladsen, samt fra det lokale miljø - en kombination af sociale, 
økonomiske og kulturelle betingelser, som danner den generelle baggrund 
for den enkeltes liv. Foranstaltninger til beskyttelse af 
enkeltpersoners sundhed skal derfor være rettet mod begge disse 
"miljøer". 
10. Mens de offentlige myndigheders foranstaltninger og programmer har 
domineret udviklingen af strategier til fremme af folkesundheden, har 
man i forbindelse med folkesundheden i de sidste tre årtier i stadig 
højere grad koncentreret sig om det ansvar, den enkelte har for sin 
egen sundhed og de ændringer, vedkommende kan foretage af sin adfærd 
for at forhindre sygdomme i at opstå. Sådanne betragtninger har været 
forbundet med kost, tilstrækkelig motion, undgåelse af farlige og 
giftige stoffer, herunder narkotikamisbrug, og forebyggelse af ulykker. 
11. International kontrol med sygdomme opstod først i form af nationale 
karantæneordninger i Europa og Mellemøsten, som tog sigte på at 
begrænse spredning af smitsomme sygdomme fra land til land. Disse 
bestræbelser viste for første gang, at det er nødvendigt med inter­
nationalt samarbejde i forbindelse med sundhedsbeskyttelse. I Paris 
blev der i 1907 oprettet en permanent international sundhedsorganisa-
tion, som deltagerlandene skulle indberette alvorlige smitsomme 
sygdomme til, således at organisationen kunne viderebringe informa­
tioner til medlemsstaterne, og organisationen skulle undersøge og 
udarbejde sundhedskonventioner og karantæneregler for befordring med 
skib og tog. Den pågældende organisation kom til sidst til at indgå i 
Verdenssundhedsorganisationen (WHO) i 1948. 
/ 
12. WHO gennemfører både kort- og langsigtede projekter med henblik på 
at begrænse og udrydde sygdomme på verdensplan og er hele tiden i tæt 
kontakt med andre specialiserede FN-organer, som også beskæftiger sig 
med sundhedsspørgsmål, særlig De Forenede Nationers Børnefond (UNICEF), 
De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) og 
Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO). 
13. Fællesskaberne har fra starten gjort sundhed og velvære til et af 
sine vigtigste mål; der ligger sundhedsmæssige betragtninger bag de 
økonomiske mål for EØF-Traktaten, bag sikkerhedsbestemmelserne i EKSF-
Traktaten og bag kravene om beskyttelse i Euratom-Traktaten. I 
Traktaten om Den Europæiske Union (TEU) gøres sundhedsbeskyttelse 
derfor til et af de vigtigste led i bestræbelserne for at skabe en 
stadig tættere forbindelse mellem befolkningerne i Fællesskabet, og det 
pålægges Fællesskabet og medlemsstaternes regeringer at bidrage til at 
virkeliggøre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau. 
II. SUNDHEDSTILSTAND OG TENDENSER I MEDLEMSSTATERNE 
a) Dødelighed 
14. I de seneste årtier har to hovedtendenser gjort sig gældende med 
hensyn til befolkningens sundhedstilstand i Det Europæiske Fællesskab. 
For det første viser dødskvotienten tydeligt, at sundhedstilstanden 
generelt er blevet væsentligt bedre. I samtlige medlemsstater lever 
folk længere, og der dør færre spædbørn. Fra 1960 til 1989 steg den 
forventede levealder for mænd i de 12 medlemsstater fra 67,3 til 72,8 
år, og for kvinder fra 72,7 til 79,2 år. Mens man i medlemsstaterne med 
de bedste resultater har kunnet konstatere en fortsat forbedring, har 
medlemsstaterne med lavere forventet levealder endvidere formået at 
hale inde på de andre. Forskellen mellem medlemsstaterne er således 
blevet mindre og blev halveret fra 1970 til 1988. Det er endnu mere 
slående, at den laveste forventede levealder i 1988 for hele 
befolkningen i en medlemsstat (74,3 år) var højere end den højeste i 
1970 (73,8 år). 
15. Tallene for spædbørnsdødeligheden i Fællesskabet giver et lignende, 
men endnu mere dramatisk billede. Tallet er faldet med en faktor på 
mere end fire fra 34,8 pr. 1.000 i 1960 til 8,2 i 1989. Som i 
forbindelse med forventet levealder er der tale om en betydelig 
begrænsning af forskellen mellem det laveste og det højeste tal, og på 
ny havde medlemsstaten med den største spædbørnsdødelighed i 1989 
(12,18 pr. 1.000) en lavere dødelighed end medlemsstaten med den 
laveste dødelighed i 1970 (12,75 pr. 1.000). 
16. For det andet er der tendens til en væsentlig ændring af 
dødsårsager, hvor betydningen af smitsomme sygdomme (AIDS undtaget) er 
aftaget meget på grund af bedre hygiejne og levevilkår, forebyggende 
foranstaltninger, som f.eks. vaccinationsprogrammer, og muligheden for 
effektiv behandling. Dødsårsagerne er i vidt omfang blevet erstattet 
med andre sygdomme, særlig cancer og kardio-vaskulære sygdomme. I 1960 
var disse sygdomme årsag til lidt over halvdelen af de 2,9 millioner 
dødsfald i Fællesskabet, mens de i 1990 var årsag til to tredjedele. Af 
de 3,3 millioner dødsfald skyldtes 1,4 millioner kardio-vaskulære 
sygdomme og 0,8 millioner cancer. De pågældende sygdomme er ikke blot 
den vigtigste dødsårsag blandt personer over 65 år, men også i 
befolkningsgruppen fra 35 - 65 år, og bidrager således betydeligt til 
antallet af præmature dødsfald, hvilket også gælder ulykker i 
1 
befolkningsgruppen fra 5 - 34 år. Mønstrene for dødelighed ændrer sig 
dog til stadighed. Eksempelvis har man for nylig konstateret et fald i 
dødskvotienten for kardio-vaskulære sygdomme og en stigning i antallet 
af dødsfald på grund af hidtil ujældne sygdomme, oom f.eks. Alzheimers 
sygdom. Sådanne tendenser er udtryk for demografiske ændringer, 
fremskridt med hensyn til behandling og iværksættelse af omfattende 
forebyggende programmer. 
b) Sygdomsfrekvens 
17. Dødskvotienter giver ikke et fuldstændigt billede af en given 
befolknings generelle sundhedstilstand. Det er også nødvendigt med 
oplysninger om sygdomsfrekvens, dvs. om det antal personer, der lider 
af en bestemt sygdom eller har andre sundhedsproblemer. Sådanne 
informationer viser ikke blot, hvilke sygdomme der er mest udbredt i en 
given befolkning, men også i et vist omfang hvilke krav, der stilles 
til sundhedsvæsenet. De enkelte medlemsstater har visse oplysninger om 
sygdomsfrekvens, men på grund af meget forskellige indsamlingsmetoder 
og definitioner findes der på indeværende tidspunkt desværre kun få 
sammenlignelige data om sygdomsfrekvenser i Fællesskabet som helhed. 
18. Trafikulykker udgør dog en væsentlig undtagelse, for på dette 
område foreligger der informationer både om dødsfald og skader i 
Fællesskabet. Tallene viser som helhed et fald i dødskvotienten for 
trafikulykker i Fællesskabet i perioden 1970 - 1990 samt et mindre 
ujævnt fald i det samlede antal skader. Tallene vedrører hovedsagelig 
yngre aldersgrupper. Som følge af drøftelser vedrørende en hvidbog 
omudarbejde af en politik på transportområdet har Kommissionen 
offentliggjort en meddelelse om et handlingsprogram vedrørende 
færdselssikkerhed (KOM(93)246 af 9. juni 1993) og et forslag til Rådets 
afgørelse om oprettelse af en database om trafikulykker (KOM(593) af 
23. juli 1993). Der foreligger endvidere visse informationer om kardio-
vaskulære sygdomme, idet syv medlemsstater deltager i MONICA-
undersøgelsen, som gennemføres af WHO og indebærer, at der indsamles 
oplysninger om dødelighed og sygdomsfrekvenser i den forbindelse. 
Oplysningerne viser, at kardio-vaskulære sygdomme er den vigtigste 
dødsårsag i Fællesskabet, men også en vigtig sygdomsårsag blandt 
midaldrende og ældre. 
19. Der findes ikke generelle sammenlignelige oplysninger om andre 
sygdomme. Nationale statistikker giver dog et vist indtryk af de 
forskellige sygdommes betydning for sygdomsfrekvensen. Tabel 1 viser de 
vigtigste sygdomme i Danmark og Frankrig som en procent af samtlige 
hospitalsindlæggelser og sengedage. Heraf fremgår det, at det generelle 
mønster i begge lande trods visse forskellige dog er ret ens, og at de 
samme sygdomme er vigtige i begge lande. 
lå 
Tabel 1 
FORSKELLIGE SYGDOMMES BETYDNING MALT I HOSPITALSINDLÆGGELSER 
OG SENGEDAGE + 
FRANKRIG 1985-1987 
Indlæggelser Sengedage DANMARK 1990 
Indlæggelser Sengedage 
Skader 
Fordøjelses­
problemer 
Kardio-vasku­
lære sygdomme 
Cancer 
Respiratoriske 
problemer 
Muskel- og 
skeletsygdomme 
Andre sygdomme 
+ 13,2 
12,7 
11,6 
10,2 
6,9 
6,3 
39,1 11,7 
12,0 
15,5 
12,5 
5,8 
7,0 
35,5 7,7 
7,1 
24,9 
11,7 
10,4 
14,8 
23,4 13,9 
6,7 
21,9 
8,9 
8,8 
15,5 
24,3 
Indikative oplysninger fra sundhedsministerierne, som ikke kan 
sammenlignes direkte på 
grund af forskellige definitioner, klassificeringer og 
referenceperioder. 
* De danske tal for cancer omfatter kun lunge- og brystcancer. 
20. De foreliggende oplysninger bekræfter, at kardio-vaskulære sygdomme 
tegner sig for det største bidrag til sygdomsfrekvensen, men også til 
dødeligheden i Fællesskabet, og de viser, at cancer i højere grad 
bidrager til dødeligheden end til sygdomsfrekvensen, og at flere ikke-
fatale sygdomme i vidt omfang bidrager til sygdomsfrekvensen, særlig 
respiratoriske og muskel- og skeletsygdomme. Sammenlagt gør 
dødelighedstallene og de foreliggende oplysninger om sygdomsfrekvens 
det muligt at opstille en oversigt over de sygdomme, som medfører stor 
dødelighed og/eller høj sygdomsfrekvens. Tabel 2 viser de sygdomme, som 
udgør særlig alvorlige sundhedsproblemer for Fællesskabet som helhed: 
Tabel 2 
SYGDOMME SOM MEDFØRER STOR DØDELIGHED OG/ELLER HØJ SYGDOMSFREKVENS 
Ulykker 
Kardio-vaskulære sygdomme 
Cancer 
Mentale sygdomme, herunder selvmord 
Muskel- og skeletsygdomme 
Respiratoriske sygdomme, herunder astma 
•7/7 
21. Endvidere er der nu på ny tale om et stigende antal tilfælde af 
smitsomme sygdomme, som tidligere var en vigtig dødsårsag. Det skyldes 
særlig fremkomsten af AIDS og en tilbagevenden af visse vigtige 
smitsomme sygdomme, som f.eks. tuberkulose, som ikke længere blev anset 
for at udgøre et alvorligt problem. De kan alle skabe alvorlige 
problemer, hvis der ikke træffes visse foranstaltninger desangående. 
Endelig skal oversigten omfatte narkotikamisbrug på grund af de store 
sociale og sundhedsmæssige problemer, der er knyttet hertil, og det 
stadig større antal stofmisbrugere. 
22. Tilsammen tegner disse sygdomme sig således for de fleste dødsfald, 
de fleste lidelser og de fleste anmodninger om sundhedstjenesteydelser 
i Fællesskabets medlemsstater. Men det skal fremhæves, at ovenstående 
tal kun vedrører generelle tendenser. Det er helt sikkert, at på visse 
områder bliver forskellene og afstanden mellem de bedst og de værst 
stillede medlemsstater mindre. Sammenligninger af nationale tal kan 
imidlertid give et ret forvredet billede, bl.a. fordi medlemsstaterne 
er af forskellig størrelse. Endvidere har nationale tal i sig selv 
tendens til at dække over væsentlige forskelle mellem regioner i de 
enkelte medlemsstater. 
23. Som eksempel skal anføres dødskvotienten for cancer i lunger og 
bronchier. I 1988 lå dødskvotienten i EF i gennemsnit på 48,8 pr. 
100.000. Det Forenede Kongerige var den medlemsstat, der havde den 
højeste kvotient (70,5), og Portugal den laveste (20,6). Men inden for 
Det Forenede Kongerige varierede kvotienten med næsten det dobbelte 
mellem det nordlige England (92,4) og Nordirland (49,2). Italiens 
gennemsnit på landsplan (51,1) lå nærmest Fællesskabets gennemsnit, men 
det forhold skjuler, at kvotienten var tre gange så stor i Norditalien 
som i Syditalien. Der kan konstateres lignende store variationer inden 
for de enkelte medlemsstater i forbindelse med andre alvorlige 
sygdomme. Sådanne variationer er udtryk for miljømæssige, kulturelle, 
sociale og økonomiske forskelle mellem regioner samt den store 
indvirkning, miljøfaktorer, som f.eks. luftforurening, kan have på 
helbredet. 
24. Undersøgelser har på lignende måde vist, at sygdomsfrekvensen og 
dødeligheden varierer mellem forskellige samfundsgrupper i de enkelte 
medlemsstater. I England var den périnatale dødelighed og 
spædbørnsdødeligheden i 1987 blandt ikke-uddannede eksempelvis mere end 
50% højere end blandt uddannede, og i Danmark tegnede dødeligheden 
blandt arbejdsløse, ikke-uddannede mænd med dårlige boligforhold sig 
for et "overskud" på 6,2% i forhold til gruppen med den laveste 
dødelighed. Når man skal foretage en generel vurdering af 
sundhedstilstanden og tendenserne i Fællesskabet, er det derfor vigtigt 
i fuldt omfang at tage hensyn både til forskelle mellem, men også inden 
for medlemsstaterne samt til mønstrene for hele Fællesskabet. 
25. Endvidere er oplysninger om dødelighed og sygdomsfrekvens ikke i 
sig selv tilstrækkelige, når man vurdere, om bestemte sygdomme 
eventuelt skal gøres til genstand for en indsats fra Fællesskabets 
side. Det er også nødvendigt at tage hensyn til de vigtigste af de 
faktorer, der er forbundet med årsagerne til de pågældende sygdomme, 
til de mere generelle sociale og økonomiske forhold, som har betydning 
for sundhedsbeskyttelse og valg af politik, samt til de 
foranstaltninger, medlemsstater allerede har iværksat med henblik på at 
tage disse udfordringer på sundhedsområdet op. Bilag I indeholder en 
oversigt over den politik, medlemsstaterne har ført, og de 
foranstaltninger, de har truffet med henblik på at forebygge sygdomme 
og fremme sundheden på baggrund af ovenstående. 
ri 
III GRUNDLAGET FOR FÆLLESSKABETS INDSATS 
a) Subsidiaritet 
26. Fællesskabets og medlemsstaternes aktiviteter på sundhedsområdet er 
baseret på subsidiaritetsprincippet. Dette princip, som er nærmere 
beskrevet i artikel 3b i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske 
Fællesskab, indebærer, at Fællesskabet kun intervenerer i spørgsmål, 
som ikke udelukkende henhører under dets kompetence, når de pågældende 
foranstaltninger på grund af omfang eller virkninger, bedre kan udføres 
på EF-plan. Endvidere gælder det, at, uanset om et givet spørgsmål 
udelukkende henhører under EF's kompetence, skal Fællesskabets 
foranstaltninger i den forbindelse stå i forhold til de mål, man søger 
at nå. 
27. Følgende betragtninger gør sig særlig gældende i forbindelse med 
folkesundheden : 
a. Ved samordning af politikker har Fællesskabet til opgave at skabe 
konstruktive forbindelser på samtlige niveauer, at medvirke til 
at udbedre konstaterede mangler, at formulere og forbedre 
strategier for effektiv gennemførelse af politikker og 
foranstaltninger og at sikre overførsel og formidling af viden, 
ekspertise og materiale til gensidig fordel for de berørte 
parter. 
b. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet har 
Fællesskabet til hensigt at prioritere at gennemføre større 
fremfor mindre projekter, som i de fleste tilfælde vil omfatte 
mere end en medlemsstat. På den måde vil Fællesskabet kunne 
maksimere virkningen og undgå at blive involveret i spørgsmål af 
begrænset omfang, hvilket kunne opfattes som indblanding i sager, 
som allerede varetages af medlemsstaternes myndigheder, eller som 
hårdhændet behandling, idet der i så fald ville blive anvendt 
midler, som ikke står i forhold til det tilsigtede mål. 
c. Forskelle i og mellem medlemsstaterne med hensyn til kost, 
kultur, vejrforhold, anvendelse af jorden, former for og 
koncentration af økonomisk aktivitet er forklaringen på, at 
Fællesskabet ikke normalt fremsætter nærmere forskrifter, selv 
ikke i forbindelse med mere eller mindre identiske problemer i 
medlemsstater, regioner, lokalområder. På sundhedsområdet er det 
op til den enkelte og familien at tage stilling til alternativer 
og træffe afgørelse om spørgsmål, som vedrører dem direkte; det 
er op til samfundet på demokratisk vis at skabe forhold, som 
medvirker til at sikre, at den enkelte træffer en optimal 
beslutning, og at der træffes hensigtsmæssige kollektive 
beslutninger på alle områder, hvor den enkelte ikke alene kan 
tage stilling til eller frembringe det ønskede resultat med 
hensyn til sundhed. 
d. Medlemsstaterne tegner sig i fællesskab med fagfolk og de berørte 
enkeltpersoner for ydelse af tjenester på sundhedsområdet og 
finansiering heraf. Kommissionen kan dog medvirke til at forbedre 
deres samarbejde omkring sundhedsspørgsmål, som f.eks. i 
forbindelse med fundamentale valg på sundhedsområdet1', og kan 
yde bistand i forbindelse med aktioner, der tager sigte på at 
forbedre sundhedstjenesteydelsernes kvalitet. 
l) Se nr. 7 på side 8. n 
b. Retsgrundlag 
28. Før Traktaten om Den Europæiske Union blev vedtaget, havde 
Fællesskabet ikke noget særligt retsgrundlag eller nogen særlig 
kompetence på området folkesundhed. Det betyder ikke, at Traktaterne 
ikke indeholder bestemmelser, som er af direkte betydning for 
beskyttelse af sundhed og velvære. sundhed og sikkerhed på 
arbejdspladsen fik således fra begyndelsen en vigtig plads i EØF-
Traktaten (artikel 117, 118 og artikel 118A i Fællesakten) og i EKSF-
Traktaten, og bestemmelserne i Euratom-Traktaten (artikel 30-39) om 
beskyttelse af både arbejdstagernes og offentlighedens sundhed blev 
snart lagt til grund for forskrifter på dette område i samtlige 
medlemsstater. 
29. Andre bestemmelser i EØF-Traktaten vedrører også direkte eller 
indirekte sundhed: i henhold til artikel 2 har Fællesskabet til opgave 
at højne levestandarden; ifølge artikel 36 er der ingen hindring for 
restriktioner vedrørende indførsel og transit, som er begrundet i 
hensynet til beskyttelse af menneskers liv og sundhed; artikel 43 
omhandler landbrugspolitik, som kan have indvirkning på menneskers 
sundhed; artikel 48 sikrer fri bevægelighed for personer, herunder 
patienter og ansatte inden for sundhedsvæsenet; artikel 52 og 58 er af 
betydning for etableringsretten, og i artikel 59 sikres der fri 
udveksling af tjenesteydelser, herunder sundhedstjenesteydelser. 
Artikel 100A er af stor betydning for sundheden, fordi alle forslag til 
direktiver om gennemførelsen af det indre marked for produkter (f.eks. 
blodprodukter), tjenesteydelser, kapital og personer i henhold til den 
pågældende artikel skal tage udgangspunkt i et højt 
sundhedsbeskyttelsesniveau. Artikel 130f-130q vedrører forskning, 
herunder forskning på sundhedsområdet. I henhold til artikel I30r og 
13Os i EØF-Traktaten, som ændret ved Fællesakten, har foranstaltninger 
på miljøområdet endvidere hovedsagelig til formål at beskytte 
menneskers sundhed. Endelig anvendes artikel 155 bl.a. til at fremsætte 
henstillinger også om spørgsmål vedrørende sundhedsbeskyttelse, og den 
pågældende artikel har tidligere været anvendt til at fremsætte 
henstillinger om en europæisk liste over erhvervssygdomme, mens artikel 
235 har været anvendt til at fremsætte forslag til afgørelser og 
forordninger vedrørende forskellige sundhedsrelaterede spørgsmål, som 
f.eks. oplysninger til offentligheden og uddannelse af ansatte inden 
for sundhedssektoren inden for rammerne af programmet "Europa mod 
Kræft", oprettelse af et arbejdsmiljøagentur og oprettelse af Det 
Europæiske Center for Overvågning af Narkotika og Narkotikamisbrug 
(EMCDDA). 
30. Den politik, de programmer og de redskaber (jf. Bilag II og III), 
der er taget i anvendelse for at gennemføre de pågældende artikler, har 
spillet en afgørende rolle i forbindelse med omlægningen af 
sundhedssektoren i Fællesskabet og for højnelsen af EF-borgernes 
livskvalitet. Traktaten om Den Europæiske Union bibeholdt de pågældende 
bestemmelser og udvidede dem. Artikel 129A om forbrugerbeskyttelse er 
et klart mandat til beskyttelse af forbrugernes sundhed og sikkerhed. I 
artikel 130 om miljø pålægges det Fællesskabet at bidrage til 
forfølgelse af målet beskyttelse af menneskers sundhed. Endvidere har 
Fællesskabet i medfør af artikel 126 fået pålagt at bidrage til 
udviklingen af et højt uddannelsesniveau, hvilket spiller en vigtig 
rolle for beskyttelse og fremme af sundheden. I henhold til artikel K.9 
i Traktaten om Den Europæiske Union kan Rådet endvidere på initiativ af 
Kommissionen eller en medlemsstat med enstemmighed beslutte at 
iværksætte foranstaltninger til bekæmpelse af narkotikamisbrug. 
IL 
31. Frem for alt omtales folkesundheden nu udtrykkeligt i artikel 3(0) 
og 129 i Traktaten om Den Europæiske Union. Fællesskabet har fået 
pålagt at bidrage til at nå et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, under 
behørig hensyntagen til de principper, Det Europæiske Råd opstillede i 
Edinburgh (subsidiaritet, åbenhed, gennemskuelighed og 
proportionalitet), og har fået tillagt beføjelser til at varetage denne 
opgave på en måde, som sikrer respekt for og fremme af medlemsstaternes 
politik og aktiviteter, forhindrer uberettiget indblanding og muliggør 
tilpasning og valg af midler til gennemførelse heraf. I den forbindelse 
tjener Fællesskabets erfaringer fra tidligere foranstaltninger til 
fremme af folkesundheden både som rettesnor og grundlag. Programmet 
"Europa mod kræft", som Det Europæiske Råd iværksatte i 1986, har i 
særlig høj grad vist, hvor værdifuldt det er at identificere fælles 
mål. Det pågældende program har banet vej for andre programmer og 
initiativer, som Rådet har vedtaget, og som vedrører AIDS, 
narkotikaefterspørgsel, alkoholmisbrug og sundhedslære på skoler, og 
programmet har vist, hvad der kan opnås gennem partnerskaber, 
samarbejde og anvendelse af instrumenter i andre fællesskabspolitikker. 
I forbindelse med gennemførelsen af programmerne "Europa mod kræft" og 
"Europa mod AIDS" har Fællesskabet anvendt en metode, der ligger forud 
for subsidiaritetsprincippet, og indebærer systematiske bestræbelser 
for at skabe merværdi som følge af Fællesskabets indsats, ved at fremme 
samarbejdet mellem medlemsstater i forbindelse med undersøgelser og 
forskning og at formidle oplysning i hele Fællesskabet om de mest 
vellykkede nationale fremgangsmåder, særlig ved at sætte de ansvarlige 
parter i medlemsstaterne i forbindelse med hinanden. Rådet foretog 
fornylig en evaluering af programmernes effektivitet, og i den 
forbindelse fremhævede man resultaterne og understregede, at det er 
nødvendigt at videreføre programmerne. 
32. Når Fællesskabet iværksætter foranstaltninger i henhold til artikel 
129, skal det være med henblik på at forebygge sygdom. Forebyggelse i 
alle dets former er derfor det centrale i hele Fællesskabets indsats, 
uanset om det drejer sig om at sikre et godt helbred og i videst muligt 
omfang forhindre, at personer udsættes for faktorer, som risikerer at 
forårsage sygdom, eller at forhindre, at sygdom opstår hos dem, der 
således er udsat for risici, ved f.eks. at foretage screening, 
vaccination eller forebyggende behandling, eller endelig at forhindre, 
at sygdom forværres eller optræder igen. Det er muligt at skelne mellem 
forebyggelse og behandling, for sidstnævnte kan betragtes som et 
indgreb med henblik på at korrigere medfødte mangler eller forbedre den 
enkeltes sundhedstilstand. Behandling er derfor i modsætning til 
forebyggelse et samarbejdsområde for medlemsstaterne og ikke et område, 
hvor Kommissionen kan eller bør tage initiativer på Fællesskabets 
vegne. 
33. Fælleskabets forebyggende indsats skal nødvendigvis vedrøre 
alvorlige sundhedsproblemer. Alvorlige sundhedsproblemer eller trusler 
mod sundheden kan bestemmes i forhold til en lang række faktorer, både 
objektive (data og indikatorer på sundhedsområdet) og subjektive 
(fornemmelser, etiske, kulturelle og politiske spørgsmål). 
Betragtninger vedrørende disse spørgsmål findes i kapital IV. Her skal 
det imidlertid fremhæves: i artikel 129 anføres det udtrykkeligt, at 
indsatsen for folkesundheden skal omfatte narkotikamisbrug. 
34. I artikel 129 anerkendes det indirekte, at der er tale om en skarp 
deling mellem på den ene side foranstaltninger, som tager sigte på den 
enkelte og skal fremme hans/hendes muligheder et bedre helbred, en 
sundere livsstil og risikofri eller risikobegrænset adfærd, dvs. f.eks. 
information om sundhed og uddannelse, og på den anden side 
samfundsforanstaltninger, herunder forskning i årsager til og 
overførsel af sygdom. Forskningen kan ud over de grundlæggende aspekter 
også vedrøre adfærd, samfund og omgivelser, samt det umiddelbare, det 
lokale og selv det fjerne miljø, som den enkelte kun har ringe 
indflydelse på, hvis nogen overhovedet. 
35. I henhold til artikel 129 skal krav om sundhedsbeskyttelse indgå 
som et led i Fællesskabets politik på andre områder, hvilket, er af 
afgørende betydning. Når der fremover udarbejdes politikker og 
foranstaltninger med indvirkning på sundheden, skal der allerede fra 
begyndelsen tages hensyn til og sikres overenssstemmelse med den 
politik, der føres på det sundhedspolitiske område. Det indebærer, at 
andre politikker også fremmer det mål at beskytte sundheden, selvom 
retsgrundlaget er anderledes. 
36. Med hensyn til Kommissionens rolle i forbindelse med gennemførelsen 
af artikel 129 er det vigtigt, at Kommissionen er forpligtet til at stå 
i forbindelse med medlemsstaterne, når de koordinerer deres politik og 
programmer vedrørende forebyggelse, herunder forebyggelse af narkotika­
misbrug, undersøgelse og analyse af årsager og veje til overførsel af 
alvorlige sundhedsproblemer, information og uddannelse på 
sundhedsområdet. Kommissionen træffer i nært samarbejde med 
medlemsstaterne hensigtsmæssige foranstaltninger med henblik på at 
fremme en sådan koordinering, særlig på områder, hvor medlemsstaterne 
allerede har vist, at de har behov for at samarbejde, særlig i 
forbindelse med tilsyn og kontrol med sygdom, data og indikatorer på 
sundhedsområdet, information og uddannelse på sundhedsområdet og 
bekæmpelse af narkotika og alvorlige sygdomme som cancer og AIDS. 
c) Fællesskabsinstitutionernes hidtidige behandling af 
sundhedsspørgsmål 
i) Det Europæiske Råd 
37-1 1986 vedtog medlemsstaternes regeringsrepræsentanter, forsamlet 
i Rådet, en resolution om et EF-handlingsprogram mod kræft 
(86/C184/05)2, som indeholder en beskrivelse af det pågældende 
programs målsætninger samt en oversigt over prioriterede 
aktioner. Man enedes endvidere om at erklære 1989 for et 
oplysningsår for kræft. Derudover opfordrede man medlemsstaterne 
til at benytte sig af deres erfaringer med hensyn til behandling 
og rehabilitering af narkotikamisbrugere med henblik på at 
medvirke til at informere lærere, forældre og unge om de risici, 
der er forbundet med narkotikamisbrug, og udarbejde en rapport og 
henstillinger om foranstaltninger, der kan iværksættes på EF-
plan. De alvorlige betænkeligheder med hensyn til narkotika blev 
genspejlet i erklæringerne fra Det Europæiske Råds møder, særlig 
i London i 1986, i Dublin og Rom i 1990, i Luxembourg og 
Maastricht i 1991 og i Lissabon i 1992. På mødet i London i 1986 
fremhævedes det endvidere, hvor vigtigt det er at koordinere 
nationale kampagner mod AIDS med henblik på at øge bevidstheden 
hos og give bedre information til offentligheden om denne sygdom. 
Det Europæiske Råds resolutioner og erklæringer har banet vej for 
Fællesskabets foranstaltninger mod alvorlige sundhedsprobelmer, 
som cancer, narkotika og AIDS. 
ii) Rådet 
38. I 1977 begyndte Rådet og sundhedsministrene at interesse sig 
for og dermed at drøfte spørgsmål vedrørende folkesundheden, og 
denne udvikling har i stigende grad gjort sig gældende siden 
begyndelsen af 1980erne. I 1982 begyndte man på ny at gøre sig 
visse bestræbelser for at få fastlagt EF-retningslinjer på dette 
område. Europa-Parlamentet anmodede da nemlig om en redegørelse 
for, hvad der helt nøjagtig var blevet gjort med hensyn til 
folkesundheden siden 1978, da Rådet vedtog det andet 
forskningsprogram på området medicinsk forskning og offentligt 
sundhedsvæsen. Endelig gav Kommissionens meddelelse om samarbejde 
på fællesskabsplan om sundhedsmæssige problemer anledning til, at 
der blev iværksat aktiviteter i 1984. 
39. På sundhedsministrenes uformelle møde i november 1984 
drøftede man stigningen i udgifterne til sundhedssektoren, 
bekæmpelse af narkotika- og tobakmisbrug samt uddannelse for unge 
på sundhedsområdet. Rådets (sundhedsministrenes) næste (formelle) 
møde blev afholdt i maj 1986. Der er vedtaget resolutioner og 
afgørelser vedrørende handlingsprogrammet for bekæmpelse af 
cancer, indførelse af et europæisk helbredskort til brug i 
nødstilfælde, foranstaltninger til bekæmplese af AIDS og metoder 
til begrænsning af tobak- og alkoholforbruget. Dette møde og 
sundhedsministrenes senere møder, hvor man har drøftet 
forskellige sundhedsspørgsmål og iværksat vigtige initiativer, 
har givet håb om en sundhedspolitik på fællesskabsplan. 
40. Undertegnelsen af Traktaten om Den Europæiske Union den 7. 
februar 1992 skabte større forventninger med hensyn til 
mulighederne for at forbedre sundhedsbeskyttelsen i et 
Fællesskab, hvor man nu vil kunne realiserede det, som få længe 
har drømt om, dvs. samarbejde og koordinering af politikker og 
programmer. Forventningerne kulminerede i den anden halvdel af 
1992, da Rådet (sundhedsministrene) gennemgik grundlæggende 
spørgsmål vedrørende Fællesskabets fremtidige indsats for 
folkesundheden. Man drøftede behovet for at bryde med fortiden og 
for fremover at koncentrere sig om større kontinuitet, sammenhæng 
og prioritering i forbindelse med arbejdet for folkesundheden 
samt for at skabe hensigtsmæssige rammer, som bl.a. skulle 
omfatte Fællesskabets vellykkede programmer vedrørende cancer og 
AIDS og aktioner inden for specifikke områder, som f.eks. 
oplysningsvirksomhed på skoler om narkotika og sundhed. Rådet 
benyttede sig i den forbindelse bl.a. af et arbejdsdokument fra 
Kommissionen med titlen "Folkesundhed", som indeholder en 
oversigt over og en gennemgang af Fællesskabets hidtidige 
indsats, og hvor det anerkendes, at der er behov for en samlet 
indsats baseret på forebyggelse, fremme af sundhed og 
sundhedsbeskyttelse gennem andre fællesskabspolitikker, 
koordinering mellem medlemsstater og samarbejde med tredjelande 
og internationale organisationer. 
41. Den 27. maj 1993 vedtog Rådet (sundhedsministrene) en vigtig 
resolution om den fremtidige indsats for folkesundheden, og den 
omhandler alle de vigtigste aspekter ved rammerne for 
Fællesskabets fremtidige arbejde. I resolutionen fremhæves det på 
ny, at det er nødvendigt med et snævert samarbejde og behørig 
hensyntagen til sundhedskrav i andre politikker; resolutionen 
indeholder retningslinjer med hensyn til de vigtigste mål, dvs. 
/• ^ 
at give mere liv til år og flere år til liv, til behovet for 
flerårig planlægning for at sikre sammenhæng og kontinuitet, til 
kriterierne for valg af aktivitetsområder i betragtning af 
mulighederne for forebyggelse og sammenhængen med andre 
politikker med et aundhedselement samt af samarbejds- og 
samrådsprocedurer og endelig til forbindelser med tredjelande og 
internationale organisationer. Kommissionen har gennemgået 
retningslinjerne nøje og taget hensyn til dem i nærværende 
meddelelse. 
iii) Europa-Parlamentet 
42. Europa-Parlamentet har været positivt indstillet over for en 
sundhedspolitik på fællesskabsplan siden begyndelsen af 1980'erne 
og har fremsat flere forslag til beslutninger på sundhedsområdet 
vedrørende f.eks.: 
Det Europæiske Fællesskabs sundhedspolitik (EFT C 128 af 
16.5.1983, s. 86) 
et europæisk charter om patienters rettigheder (EFT C 46 af 
20.2.1984) 
fælles program til udforskning af AIDS (EFT C 46 af 20.2.1984) 
børn indlagt på hospital (EFT C 148 af 16.6.1986, s. 37) 
fødende kvinder (EFT C 235 af 12.9.1988, s. 183). 
43. Parlamentsmedlemmerne har altid vist stor interesse for 
sundhedsspørgsmål, hvilket fremgår af de talrige spørgsmål om 
dette emne. Parlamentets forskellige udvalg, især Udvalget for 
Miljø, Folkesundhed og Forbrugerbeskyttelse, det særlige 
Narkotikaudvalg og Udvalget for Ungdom, Kultur, Uddannelse, 
Medier og Sport, har udarbejdet flere rapporter om 
sundhedsrelaterede emner, herunder rapporter om AIDS, uddannelse 
på sundhedsområdet og narkotikamisbrug, bioetik, organtransplan­
tation og selvforsyning med blod. 
44. En af de seneste rapporter fra Udvalget for Miljø, 
Folkesundhed og Forbrugerbeskyttelse, som vedrører folkesundheds­
politikken efter Maastricht (1993 - PE205.804), blev udarbejdet 
efter en offentlig høring den 3. juni 1993. I rapporten lægges 
der særlig vægt på henstillingen i artikel 129 om koordinering af 
medlemsstaternes politikker og programmer og på integration af 
sundhedskrav på andre områder, og der giver en samlet oversigt 
over aktuelle emner vedrørende folkesundheden, herunder demografi 
og behov på sundhedsområdet, sammenlignelige/kompatible data og 
indikatorer på sundhedsområdet, udgifter til sundhedstjeneste­
ydelser samt forskning og politikken på sundhedsområdet. Udvalget 
fremsatte adskillige forslag til foranstaltninger på EF-plan og 
henstillede i den forbindelse til Kommissionen at tilvejebringe 
omfattende samrådsprocedurer, oprette en tjeneste, der foretager 
epidemioligiske undersøgelser, indsamle, analysere og formidle 
oplysninger om anmeldelsespligtige sygdomme, fremme udvekslings­
ordninger for fagfolk inden for sundhedssektoren, iværksætte 
udveksling af informationer mellem nationale sundhedssystemer, 
udfærdige rapporter om sundhedstilstanden i Fællesskabet, 
undersøge, om det er muligt at fremme større anvendelse af 
generiske medicinalvarer og samordne anvendelsen af samtlige 
medicinalvarer, anføre minimumsniveauer for sundhedstjeneste­
ydelser, planlægge og gennemføre aktiviteter til fremme af 
sundhed og uddannelse på sundhedsområdet, herunder vaccinationer 
/ / 
og screening, samt øge indsatsen mod cancer og AIDS og med hensyn 
til ældres problemer. Rapporten og en tilknyttet beslutning vil 
sætte ekstra skub i de fortsatte bestræbelser for at give 
Fællesskabet en yderst tiltrængt folkesundhedsdimension. 
45. Der skal endvidere henvises til det vigtige arbejde, som 
Europa-Parlamentets "Fællesudvalg for Sundhed" udfører, og til 
Parlamentets STOA-gruppe (Vurdering af Videnskabelige og Tekniske 
Projekter). 
iv) Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
46. I de seneste ti år har Det økonomiske og Socale Udvalg 
regelmæssigt fremsat udtalelser om sundhedsspørgsmål, som f.eks.: 
arbejdsmedicin, farlige stoffer og præparater, 
fællesskabssystemet for oplysninger om ulykker i forbindelse med 
forbrugsvarer, erhvervsbetinget cancer, et handlingsprogram 
vedrørende toksikologi i forbindelse med sundhedsbeskyttelse; 
forebyggelse af asbestforurening, et handlingsprogram vedrørende 
forebyggelse af cancer og medicinalvareprisers gennemskuelighed. 
På det seneste har Udvalget godkendt fællesskabsinitiativer på 
det sociale område, som f.eks.: Det Europæiske År for Ældre, 
programmet "Europa mod Kræft" og programmet "Europa mod AIDS", 
samt oprettelsen af EMCDDA. 
47. I betragtning af den vilje, de nævnte fællesskabsinstitutioner har 
givet udtryk for, men også som følge af et ønske blandt mange fagfolk i 
sundhedssektoren, blandt læge- og patientsammenslutninger, 
interessegrupper og almindelige EF-borgere, forsøger Kommissionen 
derfor nu med nærværende meddelelse at skabe en samlet ramme for den 
EF-indsats for folkesundheden, som hjemles i Traktaterne. Kommissionen 
har i den forbindelse taget hensyn til dels tid og muligheder, dels de 
foreliggende midler. 
43 
DEL B 
DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS METODE 
IV. UDVÆLGELSE AF AKTIVITETER 
a) Omfanget af mulige aktiviteter 
48. Rådet og medlemsstaterne har identificeret en lang række områder, 
hvor der kan gøres en indsats på fællesskabsplan, hvilket viser 
omfanget af de forskellige forventninger og understreger behovet for at 
opstille prioriteter for at skabe balance mellem midler og krav: 
fortsættelse af Fællesskabets nuværende programmer vedrørende 
cancer og AIDS 
kardio-vaskulære sygdomme 
smitsomme sygdomme 
mentale sygdomme • -
arvelige sygdomme 
astma og allergier 
indvandring og sundhed 
sundhed og miljø 
forebyggelse af ulykker og vold 
forebyggelse af narkotikamisbrug 
forbedrede data og sammenlignelighed 
fødevarer 
tobak 
alkohol 
udveksling af oplysninger om medlemsstaternes politikker 
pilot-projekter vedrørende forebyggelse og tidlig diagnose 
oprettelse af ekspertcentre 
udveklingsbesøg for ansatte inden for sundhedssektoren 
forskning i folkesundhed 
omkostningsbegrænsning 
grundlæggende valg på sundhedsområdet 
selvforsyning med blod 
toksikologi 
sundhed og unge 
anvendelse af medicinalvarer 
dialyse 
helbredskort til anvendelse i nødstilfælde. 
49. I kapital II identificeres på grundlag af oplysninger om dødelighed 
og sygdomsfrekvens de sygdomsgrupper, som udgør eller vil kunne udgøre 
en alvorlig trussel mod Fællesskabet. I nærværende kapitel gennemgås 
disse sygdomme hver for sig med henblik på at fastlægge, om de er egnet 
til at blive gjort til genstand for en indsats fra Fællesskabets side. 
I den forbindelse er det nødvendigt at opstille generelle mål for 
Fællesskabets indsats og fastlægge kriterier på grundlag af de 
pågældende mål for udvælgelse af sygdomme. 
50. Der er stort set fire indbyrdes forbundne mål for Fællesskabets 
indsats : 
i) at forhindre præmature dødsfald, hvilket særlig gælder for unge 
erhvervsaktive ; 
ii) at øge den forventede levealder uden handicaps eller sygdom; 
iii) at fremme livskvaliteten ved at forbedre den generelle 
sundhedstilstand og undgå kroniske sygdomme og handicaps; 
iv) at fremme befolkningens generelle velvære særlig ved at 
minimere de økonomiske og sociale følger af sygdom. 
7/ 
51. For at nå disse mål og maksimere indsatsens virkning må 
Fællesskabet nødvendigvis identificere de sygdomme, som skal 
prioriteres. Man starter således med at gennemgå de oplysninger, som 
kan medvirke til identificere de alvorligste trusler mod sundheden, 
herunder data om dødelighed, sygdomsfrekvens, eventuelle skader ved 
manglende intervention, mulighed for forebyggende foranstaltninger, 
offentlighedens opfattelse samt omkostninger, både sociale og 
økonomiske. Under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet og kriteriet 
om merværdi vælger man så de alvorlige trusler mod sundheden, som det 
viser sig at være rentabelt, umiddelbar muligt og hensigtsmæssigt at 
bekæmpe med en fællesskabsforanstaltning. Det er endvidere muligt at 
vælge andre sygdomme, som ikke kan betegnes som alvorlige, hvis 
foranstaltninger på EF-plan kan bevises at være til gavn for 
bekæmpelsen af de pågældende sygdomme. 
52. Fællesskabets aktioner og foranstaltninger skal være relevante, 
gennemskuelige, og de skal forklares således, at de kan forstås af EF-
borgerne; de bør imidlertid kun henvende sig til beslutningstagere og 
praktiserende i flere medlemsstater. I modsat fald er der risiko for, 
at jo mere synlig Fællesskabets aktion bliver, jo større bliver 
risikoen for opsplitning af indsats og ressourcer, og jo mindre bliver 
den dermed forbundne virkning og tilfredsheden. 
b) Fællesskabets aktionsmidler 
53. Fællesskabets indsats mod sygdomme vil blive koncentreret om at 
fremme samarbejde mellem medlemsstater, yde støtte til deres 
foranstaltninger, i tæt samarbejde med medlemsstaterne fremme 
koordinering af deres politikker og programmer og gøre bedre anvendelse 
af fællesskabspolitikker, som vedrører folkesundheden. Der vil blive 
lagt særlig vægt på følgende aktiviteter: oplysning om sundhed, fremme 
af sundhed, uddannelse på sundhedsområdet, samarbejde med 
internationale organisationer og tredjelande samt forskning. 
Fællesskabets foranstaltninger kan særlig tage følgende former: 
1) Oprettelse af generelle rammer til støtte af medlemsstaternes 
politikker og programmer (netværk, fælles foranstaltninger, 
systemer til udveksling af informationer). Flere medlemsstater 
samarbejder ganske vist allerede på visse områder, men nu kan 
dette samarbejde udvides. Øget samarbejde kunne f.eks. omfatte: 
•opstilling af fælles målsætninger på bestemte områder med 
henblik på nye trusler mod sundheden og problemer; 
•programmer for udveksling af erfaringer og af fagfolk inden 
for sundhedssektoren samt formidling af oplysninger om de mest 
effektive fremgangsmåder; 
•standardisering og indsamling af sammenlignelige/kompatible 
data om sundhed samt fremme af systemer for tilsyn/overvågning 
på sundhedsområdet; 
•oprettelse af informationsnetværk til evaluering afforskellige 
behandlinger og nye teknologier på sundhedsområdet; 
•udarbejdelse af årlige rapporter om sundhedstilstanden i 
Fællesskabet, hovedsagelig på grundlag af rapporter fra de 
enkelte medlemsstater, med henblik på at evaluere iværksatte 
aktiviteter og træffe beslutninger for fremtiden; 
11 
•finansiel støtte til programmer og pilotprojekter; 
•bistand i forbindelse med medlemsstaters bestræbelser for at 
reducere omkostningerne på sundhedsområdet ved at mindske 
hindringer for patienters frie bevægelighed mellem 
medlemsstater og ved at focusere på sundhedsaspekterne ved 
anvendelse af medicinalvarer under hensyntagen til 
medlemsstaternes kompetence på de pågældende områder. 
2) Bedre anvendelse af Fællesskabets politikker og instrumenter, som 
vedrører folkesundheden. I den forbindelse vil opmærksomheden i højere 
grad blive henledt på følgerne for sundhedsbeskyttelse og forebyggelse 
af sygdomme, når der iværksættes nye EF foranstaltninger på andre 
områder end sundhedsområdet. 
c) Udvælgelse af aktivitetsområder 
(i) Udvælgelseskriterier 
54. På grundlag heraf er det muligt at opstille følgende kriterier for 
fastlæggelse af sygdomme (eller trusler mod sundheden), som med fordel 
kan gøres til genstand for en indsats fra Fællesskabets side: 
1. Sygdomme, som forårsager eller - i mangel af intervention - i 
væsentligt omfang kan forårsage præmature dødsfald (år af fortabt 
liv) og/eller generelt er forbundet med høje dødskvotienter; 
2. Sygdomme, som forårsager eller - i mangel af intervention - i 
væsentligt omfang kan forårsage lidelser, fordi de er forbundet 
med høj sygdomsfrekvens eller kan give anledning til høj sygdoms-
frekvens og/eller alvorlige handicaps (år af fortabt liv uden 
handicaps); 
3. Sygdomme, som har væsentlige følger for livskvaliteten samt 
alvorlige sociale og økonomiske konsekvenser, som f.eks. store 
udgifter til behandling eller et betydeligt fravær samt manglende 
arbe j dsdygt ighed ,-
4. Sygdomme, som det rent praktisk er muligt at forebygge; 
5. Sygdomme, i forbindelse med hvilke fællesskabsforanstaltninger 
kan medføre merværdi, særlig ved stordriftsfordele. 
55. Det er ret enkelt at anvende de første to kriterier. Det skal 
imidlertid fremhæves, hvor vigtigt og vanskeligt det er at anvende det 
tredje kriterium. "Livskvalitet" er faktisk et ret subjektivt 
kriterium, som anvendes til at beskrive grader af handicaps, lidelse 
eller smerte eller evne til at udføre almindelige aktiviteter. Ifølge 
visse undersøgelser anser nogle mennesker visse helbredstilstande for 
at være "en skæbne, der er værre end døden", og der er taget hensyn til 
sådanne forhold i forbindelse med vurderingen af sygdommes samlede 
byrde, hvilket sker ved at anvende begreber som f.eks. kvalitets­
justerede leveår. 
56. Udvælgelsen sker i to trin. Først identificeres de sygdomme, som er 
af størst betydning for hele Fællesskabet, og det sker ved at anvende 
de fire første kriterier. De pågældende sygdomme er ikke nødvendigvis 
de sygdomme, som Fællesskabet skal beskæftige sig med. Dette forhold 
kan kun bestemmes ved det andet trin i udvælgelsesproceduren, der 
vedrører merværdi som følge af Fællesskabets indsats. Endelig foretages 
der en prioritering blandt de sygdomme, der er identificeret ved to-
trinsproceduren, idet man søger at maksimere den merværdi i form af 
fremskridt på sundhedsområdet, som opnås ved at skabe den nødvendige 
sammenhæng og kontinuitet i forhold til de aktiviteter, Fællesskabet 
allerede har iværksat mod visse sygdomme, og ved at forsøge at få en 
given aktion til at omfatte så mange sygdomme som muligt. 
57. Det første trin i proceduren omfatter en gennemgang og analyse af 
de data, der foreligger om en række vigtige sygdomme, som står opført i 
den Internationale Klassificering af Sygdomme. Tabellen i bilag IV 
indeholder en fortegnelse over sygdomme, som er evalueret på grundlag 
af ovennævnte kriterier. Bilag V indeholder statistiske oplysninger, 
som har været anvendt i følgende analyser og beskrivelser af 
udviklingstendenser. I de følgende afsnit anføres de sygdomme, som i 
henhold til kriterierne bør gøres til genstand for en indsats fra 
Fællesskabets side, og forskellige udviklingstendenser beskrives 
nærmere. Endvidere beskrives de fællesskabsforanstaltninger vedrørende 
bekæmpelse af narkotikamisbrug, som allerede er udvalgt som 
prioritetsområde i artikel 129 i Traktaten om Den Europæiske Union. 
(ii) Alvorlige sundhedsproblemer, narkotikamisbrug undtaget 
Kræft 
58. Kræft i luftveje og lunger er den form for kræft, som i størst 
omfang er betinget af livsstil. Epidemiologisk materiale viser, at det 
især skyldes rygning. I de senere år er der sket en stigning i antallet 
af kræfttilfælde i forbindelse med tobak og alkohol (hovedsagelig det 
øvre respiratoriske system, det øvre fordøjelsessystem og lungerne). 
59. Figur 2 i bilag V viser tydeligt tendenserne i retning af en 
europæisk gennemsnitsforekomst af livsstilsbetingede trusler mod 
sundheden og en udjævning af forekomsten hos mænd og kvinder (på grund 
af øget rygning blandt kvinder). Udviklingen går hurtigst i Danmark og 
Nederlandene, men tendensen gør sig gældende i samtlige lande med 
undtagelse af Spanien, hvor der tværtimod er tale om et fald i 
forekomsten blandt kvinder. Tendenserne er ikke helt så tydelige i 
forbindelse med andre former for kræft, og i nogle tilfælde følger de 
ikke det samme mønster. Det hænger sammen med for det første ændret 
livsstil og for det andet bedre muligheder for at stille en diagnose på 
et tidligt tidspunkt og dermed for at foretage en tidlig intervention. 
Bedre muligheder for at stille en diagnose på et tidligt tidspunkt 
medfører (sammen med bedre seksuel hygiejne) en faldende tendens i 
forbindelse med livmoderhalskræft. Det modsatte gør sig imidlertid 
gældende i forbindelse med brystkræft, hvor der i næsten alle 
medlemsstater er tale om et stigende antal tilfælde. Det er vanskeligt 
at give en enkel forklaring på denne udvikling, for det er ikke let at 
skabe en forbindelse mellem brystkræft og livsstilsbetingede 
risikofaktorer, selvom kosten formodes at spille en rolle. Der er tale 
om en lignende stigning i det samlede antal tilfælde af kræft i 
fordøjelsesorganerne. Her anses forbindelsen med ernæring og ændrede 
spisevaner dog i høj grad for at være en stor del af forklaringen. 
Dette forhold og forbindelsen mellem brystkræft og kost undersøges 
nærmere i programmet "Europa mod kræft" ved hjælp af en omfattende 
gennemgang af spisevaner i syv medlemsstater. 
Kardio-vaskulære sygdomme 
60. Der er en generel tendens til faldende dødskvotienter i forbindelse 
med kardio-vaskulære sygdomme, selvom tallene for Grækenland og Spanien 
ikke er så entydige som for de øvrige medlemsstater, hvilket muligvis 
hænger sammen med ændret kost. Der foreligger endnu ikke en entydig 
21 
forklaring på denne udvikling, men der lader til at være en vis 
forbindelse mellem lavere forekomst og ændret livsstil. Dødskvotienten 
er generelt reduceret mest i de lande, hvor antallet af rygere er 
faldet mest, og hvor man har den bedste kontrol med blodtrykket, et 
fald i kolesteroltallet og den største stigning med hensyn til fysisk 
aktivitet. Mere effektive behandlingsmetoder har også haft en 
indvirkning på dødskvotienten. 
Ulykker 
61. Siden 1970 har der i Fællesskabet generelt været tale om en 
faldende dødskvotient for samtlige former for ulykker (herunder 
forgiftning), Antallet af trafikulykker med skader eller død til følge 
er faldet betydeligt i de fleste medlemsstater. Eksempelvis faldt 
dødskvotienten i Frankrig med en tredjedel fra 1970-1990, i Italien med 
halvdelen og i Nederlandene med to tredjedele. På den anden side steg 
antallet af skader i Portugal betydeligt efter 1985, og i Spanien steg 
både antallet af dødsfald og skader i den pågældende periode, selvom 
der fortsat er tale om ret lave kvotienter. Endvidere skal det 
fremhæves, at trafikulykker, som det fremgår af tabel 5 (bilag V) , 
fortsat er den vigtigste årsag til dødsfald blandt unge i Fællesskabet. 
Selvmord 
62. Det samlede antal selvmord i Fællesskabet har vist en tendens til 
stigning i de seneste 20 år. Sammenholder man det første og det sidste 
år, der foreligger oplysninger om (1970 og 1989), viser det sig, at der 
i Tyskland som det eneste land er tale om et betydeligt fald i antallet 
af selvmord. De andre medlemsstater udviser enten et stabilt mønster 
eller en stigning. Der kan ikke gives nogen entydig forklaring på denne 
udvikling, selvom ændringer i samfundet naturligvis spiller en rolle. 
Men forskellige politiske, kulturelle og historiske traditioner plejer 
at være vigtige, hvilket fremgår af det forhold, at selvmord generelt 
set forekommer sjældnere i det sydlige Europa end i visse lande i 
Nordeuropa. 
AIDS og andre smitsomme sygdomme 
63. Smitsomme sygdomme er stort ikke længere vigtige årsager til 
dødsfald i Fællesskabet, selvom de stadig er forbundet med en betydelig 
sygdomsfrekvens. Forekomsten af AIDS i begyndelsen af 1980'erne har 
imidlertid ændret dette billede noget. I det seneste tiår er der sket 
en kraftig stigning i antallet af AIDS-tilfælde i Fællesskabet. I 1982 
var der kun indberettet 86 AIDS-tilfælde. I 1990 var antallet steget 
til lidt under 14.000. Antallet af AIDS-tilfælde stiger fortsat, selvom 
stigningsgraden er aftaget. Pr, 30 juni 1992 var der indberettet over 
69.000 tilfælde, og pr. 30. juni 1993 var antallet steget til næsten 
89.000. Under forbehold af forsinkelser i forbindelse med indberetning 
af konstaterede tilfælde skønnes det, at det samlede antal pr. udgangen 
af juni 1993 var på over 95.000. Selvom samtlige medlemsstater er 
berørt, tegner tre, dvs. Frankrig, Spanien og Italien, sig for 71% af 
samtlige tilfælde i Fællesskabet. I de nordlige medlemsstater findes 
det største antal AIDS-tilfælde blandt homosexuelle mænd og i de 
sydlige lande blandt sprøjtenarkommaner. Men AIDS-tilfælde blandt 
hétérosexuelle udgør en stadig større andel af samtlige tilfælde i hele 
Fællesskabet. Der foreligger ikke præcise oplysninger om antallet af 
HIV-smittede i Fællesskabet. HIV er den virus, som fører til AIDS. WHO 
har imidlertid skønnet, at der er tale om ca. 500.000 smittede. 
64. Den seneste stigning i antallet af tuberkulose-tilfælde, ofte i 
forbindelse med AIDS, viser, at det også er nødvendigt fortsat at 
træffe foranstaltninger med henblik på at bekæmpe smitsomme sygdomme. 
Andre vigtige sygdomme 
65. Som anført i ovenstående tabel 1 medfører mange andre sygdomme, 
særlig mentale sygdomme, muskel- og skeletsygdomme samt 
luftvejssygdomme en høj sygdomsfrekvens i Fællesskabet. Befolkningens 
aldring vil sandsynligvis øge forekomsten af disse sygdomme. Man vil 
fremover skulle overveje at gøre en indsats mod de pågældende 
sygdommefra Fællesskabets side, selvom de ikke prioriteres højst. 
(iii) Narkotikamisbrug 
66. Narkotikamisbrug er den eneste trussel mod sundheden, som nævnes 
udtrykkeligt i artikel 129, hvorved narkotikamisbrug automatisk 
prioriteres i forbindelse med Fællesskabets indsats til fremme af 
folkesundheden. Foranstaltninger til bekæmpelse af narkotikamisbrug 
samordnes allerede på EF-plan; dette komplicerede problems omfang og 
forbindelsen mellem narkotikamisbrug og alvorlige samfundsproblemer, 
som f.eks. social udstødelse og arbejdsløshed, samt medlemsstaternes 
vanskeligheder med at bekæmpe de alvorlige følger for samfundet har i 
de seneste par år ført til en række initiativer på fællesskabsniveau. 
De mange forskellige foranstaltninger, som Rådet og Europa-Parlamentet 
har truffet, viser, at de lægger stor vægt på dette problem, og at de 
mener, at der er behov for aktioner på fællesskabsplan for at løse 
problemet. Dette forhold blev på ny fremhævet ved at anføre narkotika i 
artikel 129 som et alvorligt sundhedsproblem, der skal prioriteres i 
forbindelse med Fællesskabets indsats til fremme af folkesundheden. 
67. Blandt vigtige initiativer i forbindelse med narkotika skal anføres 
Rådets resolution fra oktober 1986 samt den første og den anden 
europæiske plan til bekæmpelse af narkotika, udfærdiget af Det 
Europæiske Udvalg for Narkotika (CELAD) og vedtaget af Europarådet i 
december 1990 samt forlænget i december 1992. De pågældende dokumenter 
vedrører en lang række aktiviteter, som skal iværksættes. Endvidere 
vedtog Rådet i februar 1993 en forordning om oprettelse af et europæisk 
overvågningscenter for narkotika og narkotikamisbrug (EMCDDA), som har 
til opgave at indsamle data og foretage analyser, sammenligninger og 
evaluering på narkotikaområdet med særlig vægt på det indledende 3-års 
arbejdsprogram vedrørende efterspørgsel og reduktion af efterspørgslen 
efter narkotika. Fællesskabet vil fremover være i stand til at 
konsolidere resultaterne med hensyn til forebyggelse af 
narkotikamisbrug, bygge videre på det arbejde, der allerede er udført, 
og fremsætte forslag om et fremadrettet program for en indsats i 
folkesundhedsregi mod narkotika og narkotikamisbrug. 
(iv) Sjældne sygdomme 
68. Sjældne sygdomme har pr. definition færre konsekvenser for 
samfundet og tegner sig for en relativ beskeden dødelighed og 
sygdomsfrekvens. Erfaringerne viser imidlertid, at den sjældne 
forekomst og den deraf følgende mangel på oplysninger kan skabe 
alvorlige problemer for de enkelte lande. Legionærsyge, Creutzfeld-
Jacobs sygdom og genetiske problemer, som f.eks. blødersygdom, er 
indlysende eksempler. Det kan således være til fordel med 
fællesskabsinitiativer rettet mod sådanne sygdomme som supplement til 
medlemsstaternes bestræbelser, og man kunne på den måde maksimere 
udvekslingen af informationer og erfaringer, således at samtlige 
ir 
medlemsstater modtager bistand, når der skal træffes hensigtsmæssige 
aktioner i forbindelse med uvante trusler. Andre sygdomme forekommer 
sjældent i nogle medlemsstater, men ikke i andre. Et typisk eksempel er 
thalassaemi, som optræder i den sydlige del af Fællesskabet. I 
forbindelse med sjældne sygdomme skal Fællesskabet derfor i nært 
samarbejde med medlemsstaterne udarbejde foranstaltninger, som inde­
bærer stordriftsfordele og skaber solidaritet mellem medlemsstaterne. 
V. SYGDOMSÅRSAGER 
69. Den gruppe sygdomme, der er omtalt i kapital IV, er de sygdomme, 
som Fællesskabet bør rette sine foranstaltninger mod. Men for at 
forebyggende foranstaltninger skal være så effektive som muligt, er det 
ikke nok kun at rette dem mod bestemte sygdomme og grupper af sygdomme; 
det er endnu vigtigere, at de rettes mod årsagerne. Når man skal 
fastlægge, hvilken form for foranstaltninger, det er hensigtsmæssigt at 
træffe, og hvordan foranstaltningerne skal prioriteres, er det derfor 
nødvendigt at se på de vigtigste af de faktorer, der er forbundet med 
årsagerne til de pågældende sygdomme. 
70. De væsentlige forskelle mellem forskellige samfundsgrupper i 
medlemsstaterne med hensyn til sygdomsfrekvens og dødskvotienter 
antyder naturligvis, at dårlige samfundsforhold (f.eks. dårlig bolig, 
ringe adgang til sundhedstjenesteydelser, langtidsledighed) udgør en 
trussel mod folkesundheden. Denne forbindelse anerkendes i det program 
vedrørende social udstødelse (KOM(93)435, endelig udg.), som blev 
iværksat for nylig, og som har til formål gennem udvalgte projekter at 
fastlægge en række samfundsforholds betydning for social udstødelse og 
at fremme solidaritet. Afhjælpning af sådanne forhold indgår som et 
centralt led i andre fællesskabspolitikker, men er også af stor 
betydning i forbindelse med Fællesskabets bestræbelser for at medvirke 
til at forhindre, at visse grupper udsættes for risici, og i 
forbindelse med udarbejdelsen af en effektiv strategi for 
sundhedsbeskyttelse. 
71. Tabel 3 indeholder en oversigt over de vigtigste af de faktorer, 
der er forbundet med årsagerne til de trusler mod sundheden, som er 
identificeret tidligere. Tabellen er ikke udtømmende. 
^c 
Tabel 3 
FAKTORER FORBUNDET MED ÅRSAGERNE TIL SYGDOMME 
SYGDOM 
Ulykker 
Kræft 
Kardio-vaskulære sygdomme 
Smitsomme sygdomme, herunder AIDS 
Narkotikamisbrug 
Mentale sygdomme, herunder 
selvmord 
Muskel- og skeletsygdomme 
Luftvejssygdomme, herunder astma FAKTORER 
Spirituskørsel, usikker adfærd, 
mangelfulde eller dårligt designede 
produkter og tjenesteydelser, 
miljøproblemer 
Rygning, alkoholmisbrug, ernæring, 
genetiske faktorer, stråling og 
kræftfremkaldende stoffer 
Rygning, alkoholmisbrug, ernæring, 
genetiske faktorer, stress, 
manglende motion 
Dårlig hygiejne, vand af tvivlsom 
karakter, usikker seksuel adfærd, 
narkotikamisbrug, ernæring, smitte-
inficeret blod 
Sociale og økonomiske problemer, 
psykologiske problemer, stress 
Sociale og økonomiske problemer, 
genetiske faktorer, stress 
Dårlige arbejdsforhold, fysisk 
stress, ernæring, manglende motion 
Miljøproblemer, herunder forure­
nende stoffer, rygning, genetiske 
faktorer 
72. Tabellen viser tydeligt, at, når man ser bort fra genetisk arv, er 
de pågældende sygdomme forbundet med andre fælles, både specifikke og 
mere generelle faktorer. Blandt de specifikke faktorer er rygning og 
alkohol direkte involveret, og ernæring spiller også en rolle. Generelt 
set er miljøproblemer direkte involveret eller i et vist omfang 
forbundet med dem alle. Flere faktorer er endvidere forbundet med andre 
alvorlige sygdomme; ernæringsproblemer spiller f.eks. en afgørende 
betydning i forbindelse med diabetes, rakitis, osteoporose; alkohol 
forårsager cirrose, og ryger gravide kvinder, øger det risikoen for 
spædbørnsdød. 
73. Når man skal udarbejde en effektiv strategi til forebyggelse af 
sygdomme og beskyttelse af sundheden, er det af stor betydning, at 
flere afgørende faktorer er fælles for en række sygdomme. Det betyder 
f.eks., at foranstaltninger, som sigter mod at forebygge rygning, har 
stor virkning på dødeligheden og sygdomsfrekvensen i forbindelse med 
forskellige sygdomme, hvorved foranstaltningernes virkning øges 
betydeligt. 
Tt 
74. Foranstaltninger, der tager sigte på at fjerne eller reducere 
virkningen af bestemte årsager til flere sygdomme gennem eksempelvis 
oplysning om sundhedsspørgsmål, uddannelse og fremme af sundhed inden 
for områder som ernæring, tobak og alkohol, og som tager sigte på 
offentligheden eller bestemte grupper, som f.eks. børn eller ældre, kan 
spille en afgørende rolle i den samlede strategi og medvirke til at få 
anvendt begrænsede ressourcer mest effektivt. Sådanne "horisontale" 
foranstaltninger udgør en vigtig del af den strategi, der er beskrevet 
i kapitel VI. Når man træffer foranstaltninger rettet mod de faktorer, 
der er involveret i flere sygdomme, må man imidlertid ikke overse de 
træk, der er kendetegnende for de enkelte sygdomme. Generelt set er det 
vanskeligt at fastlægge årsagerne til mange sygdomme helt præcist. Med 
udviklingen inden for mikro-biologien er det efterhånden blevet muligt 
at identificere de mikro-organismer, der er ansvarlige for de fleste 
smitsomme sygdomme, men det humane genom skal først kortlægges, inden 
det kan fastlægges, hvilke gener, der er ansvarlige for bestemte 
kliniske sygdomme. Endvidere vil midlerne til bekæmpelse af de 
pågældende sygdomme med sikkerhed blive justeret fremover, når de 
præcise årsager findes. 
75. Der foreligger kun spredte oplysninger om sygdommenes forekomst og 
virkninger i Fællesskabet, hvilket også gælder for de vigtigste årsager 
til sygdommene. Tal fra WHO om de tre vigtigste årsager, dvs. ernæring, 
rygning og alkohol, giver dog et billede af tendenserne i Fællesskabet. 
76. Med hensyn til ernæring findes der tal for kostens fedt- og 
proteinindhold. I 1989 lå fedtmængden som en procent af den samlede 
energimængde på fra 34% i Portugal til 47% i Belgien, og 
proteinprocenten på fra 10% i Grækenland til 14% i Frankrig. Det er dog 
vigtigere at konstatere, at mens kostens proteinindhold stort set er 
uændret siden 1970, er fedtforbruget steget kraftigt i flere lande, 
særlig Frankrig, Italien, Portugal og Spanien. 
77. Med hensyn til rygning foreligger der tal, som viser det samlede 
forbrug af cigaretter pr. capita i medlemsstaterne på årsbasis. Som det 
fremgår, er der betydelig forskel på tendenserne i de nordlige og de 
sydlige medlemsstater. I perioden 1976-1990 faldt det samlede forbrug i 
seks nordlige lande med fra 13,4% i Danmark (fra 1801 til 1560 enheder 
pr. år) til 25,5% i Nederlandene (fra 2086 til 1555 enheder pr. år) ; 
til gengæld var der tale om kraftige stigninger i de sydlige 
medlemsstater, hvor Spanien f.eks. tegnede sig for en stigning på 87,8% 
(fra 1122 til 2109 enheder pr. år) . Denne opdeling i nord og syd 
bekræftes stort set af Eurostats data om den andel udgifterne til tobak 
udgør af de samlede husholdningsudgifter. 
78. Tendensen med hensyn til forbrug af alkohol er faktisk et 
spejlbillede af tendensen for cigaretrygning. I perioden 1970-1988 
skete der en kraftig stigning i alkoholforbruget pr. capita i de 
nordlige lande; i Danmark udgjorde stigningen f.eks. 45,6% (fra 6,8 til 
9,9 liter ren alkohol pr. capita pr. år), i Nederlandene 46,4% (fra 5,6 
til 8,2) og i Det Forenede Kongerige 43,4% (fra 5,3 til 7,6). Samtidig 
faldt forbruget i de sydlige medlemsstater; i Italien faldt det 36,5% 
(13,7 til 8,7) og i Frankrig 21,6% (fra 16,2 til 12,7). 
79. Det skal fremhæves, at sådanne data skal tolkes med meget stor 
varsomhed, eftersom der er betydelig forskel på medlemsstaternes 
grundlag. WHO-tallene for alkohol som en procent af det samlede 
energiforbrug viser f.eks, at der var stor forskel på medlemsstaterne i 
1989 med 3% i Grækenland og 8% i Tyskland. Tallenes største værdi 
ligger deri, at de angiver tendenser, som så igen kan afsløre givne 
eller potentielle problemer og fremhæve interventionsområder. 
VI. FÆLLESSKABETS INDSATS - ART OG OMFANG 
a) Generel fremgangsmåde 
80. Sundhedssektoren er et vidtfavnende område med organiseret 
aktivitet, og hvis funktion og resultater har en direkte, 
gennemgribende indflydelse på den egendel, som den enkelte sætter 
størst pris på, dvs. helbredet. Der er så stor forskel på traditioner, 
praksis og den juridiske og administrative opbygning af de offentlige 
sundhedstjenester og -systemer, at det er meningsløst at tale om at 
ensrette eller harmonisere politikker på dette område. 
81. Fællesskabet har til opgave at støtte de bestræbelser, 
medlemsstaterne gør sig med hensyn til folkesundheden, at medvirke til 
at udarbejde og virkeliggøre mål og strategier og at bidrage til at 
sikre kontinuitet i sundhedsbeskyttelsen i hele Fællesskabet, idet 
målet er at opnå de bedste resultater inden for et givet område i hele 
Fællesskabet. 
82. Der er virkelig mange behov på folkesundhedsområdet i Fællesskabet, 
men der kan ikke blive tale om, at Fællesskabet søger at dække dem 
alle. Fællesskabet vil snarere gennemføre aktioner, som giver den 
størst mulige merværdi for de begrænsede forhåndenværende ressourcer, 
ved at anvende instrumenter og foranstaltninger, som anses for at have 
størst virkning. Kommissionen vil søge at sikre, at aktioner i 
forbindelse med politikker og strategier, der tager sigte på så mange 
udvalgte sygdomme som muligt, gives førsteprioritet, at der afsættes 
tilstrækkelige midler hertil og opstilles klare målsætninger. 
Kommissionen vil prioritere omfattende projekter med stor virkning, som 
omfatter flest mulige anerkendte statslige og ikke-statslige 
organisationer. Kommissionen vil endvidere sikre, at instrumenter i 
forbindelse med andre politikker anvendes til eller medvirker til 
sundhedsbeskyttelse, og at negative virkninger af andre politikker 
fjernes ved at føre "sundhedstilsyn" på alle stadier i forbindelse med 
udarbejdelse af relaterede instrumenter og programmer. Endelig vil 
Kommissionen være rede til at imødekomme medlemsstaters anmodninger om 
bidrag til deres indbyrdes samarbejde og vil hver gang, det er 
hensigtsmæssigt, hente hjælp fra internationale organisationer med 
kompetence i sundhedsspørgsmål. 
83. Tabel 4 viser i matriksform, hvilke former for aktioner, der kan 
iværksættes på fællesskabsplan i forbindelse med en række 
identificerede trusler mod sundheden udtrykt enten i form af en sygdom 
eller en gruppe forbundne sygdomme eller som en medvirkende årsag. De 
vigtigste aktiviteter er støtte til medlemsstaternes aktioner og fremme 
af koordinering af deres politikker og programmer, samarbejde med 
internationale organisationer og tredjelande, information, uddannelse, 
fremme af sundhed og forskning, som alle beskrives nærmere i det 
følgende. 
Vf 
TABEL 4 
FÆLLESSKABETS AKTIONSMULIGHEDER 
AKTIONSTYPE 
TRUSLER MOD 
SUNDHEDEN OG 
SYGDOMME 
TobaksJbrbrug 
Narkotikamisbrug 
Alkohol msbrug 
Manglende motion 
Ringe kost 
Kmft 
Kredslabs sygdomme 
Uilrvejssygdoinnie 
Medfødte sygdomme 
penratMe syagomroe 
Ulykker Sundheds-
**** 
**** 
***# 
** 
**** 
**** 
**** 
• ** 
*** 
*** 
• **# Overvågning/ 
tilsyn 
* 
*** 
* 
* 
* 
** 
** 
*** 
** 
** 
+** Sandhed Oplysninger 
Oflénligheden sesdige 
grupper 
*** ** 
** *** 
*** ** 
** ** 
s)** ### 
*>** **** 
*** *##* 
** *** 
** *** 
** *** 
**** **}•} Uddannelse/ 
Fremme tf 
sundhed 
*** 
**** 
• ** 
«* 
**• 
*»#* 
**** 
** 
** 
** 
**** Uddannelse 
af fagfolk 
indenfor 
nwrthffdii-
omradet 
* 
**** 
** 
* 
** 
•** 
*** 
*** 
** 
*+ 
*** Samarbejde 
mellem 
tnedMmsstater 
**** 
**** 
*** 
* 
*** 
*** 
*** 
**** 
*** 
** 
*** Koordine­
ring af 
politik 
**** 
**** | 
** 
* 
** 
*** 
#* 
**** 
* 
** 
*** Udarbejde og 
gewieiiuHiglse 
af strategier 
**** 
**** 
** 
* 
** 
***>* 
*** 
**** 
* 
* 
*** Anvendelse af 
instrumenter i 
andre politikker 
**** 
**** 
**** 
* 
**** finansiel 
*** 
*#*>* 
*** 
** 
*** 
**** **** 
*** 
**** 
* 
* ** 
*** 
** 
** 
**** ** ser 
* 
*** 
*** 
** 
**** 
**#* 
#*# 
*** 
** 
** 
**** Samarbejde med 
internationale 
organisationer og 
tredjelande 
*# 
**** 
** 
** 
** 
**** 
*** 
#** 
** 
#** 
** Andre 
specifikke 
forebyggende 
aktioner 
* 
*** 
* 
* 
* 
**** 
*** 
** 
*>* 
* 
* 
**** = STORE *** = MELLEMSTORE ** = RINGE *» INGEN 
TABEL 4 
FÆLLESSKABETS AKTIONSMULIGHEDER 
•s AKTIONSTYPE 
TRUSLER MOD 
SUNDHEDEN OG 
SYGDOMME 
Muskel-og 
Vtsnrile problemer 
Audrtive problemer 
Mentale sygdomme 
Selvmord 
sygdomme 
AIDS 
Andre sntioiinK 
sygdomme 
Sygdoonie ovtnMt vis 
IcvaedaCaîdtcf Stndhed*v 
** 
** 
** 
•*•* 
** 
**** 
**** 
*** 
*** Overvågning/ 
tilsyn 
* 
* 
* i 
* 
* 
**** 
**** 
*** 
•*• Sundhed Oplysninger 
Ofienbgheden saafige 
grupper 
*** *** 
** ** 
*# ** 
* *• 
» 
* ** 
** **** 
*• **** 
* *** 
** ** UddarmeUe/ 
Fremme af 
sundhed 
** 
** 
** 
** 
•* 
**** 
** 
* 
** Uddannelse af 
fagfoTk inden 
far sundheds­
området 
** 
** 
** 
** 
** 
**** 
**** 
*** 
**# SaMVmfbejdC 
BKUCQH 
** 
** 
** 
** 
*• 
**** 
**** 
**** 
*** Koordine­
ring af 
politik 
* 
* 
* 
* 
* 
**** 
**** 
#** 
*** Udarbejde og 
gennernuielse 
af strategier 
* 
* 
* 
* 
* 
*•** 
**** 
** 
** Anvendelse af 
andre 
politikker 
** 
** 
** 
** 
*# 
*** 
** 
• 
•** fiasmad 
** 
** 
*# 
** 
** 
**** 
**** 
•# 
** Undenagd-
•er 
** 
** 
•* 
*•• 
*** 
**** 
**** 
**# 
*** Samarbejde med 
internationale 
organisationer og 
tredjelande 
** 
#* 
** 
** 
** 
***• 
**** 
*** 
** Andre 1 
spnrifikkr E 
farebyggen 1 
de aktioner 1 
*• 
« 
* 
** 
* 
**** 
**• 
** 
** 
**•* = STORE *** = MELLEMSTORE ** = RINGE *« INGEN 
b) Hørings- og deltagelsesmekanismer 
84. I artikel 129 i Traktaten om Den Europæiske Union bestemmes det, at 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg samt regionaludvalgene skal høres. 
Endvidere fastsættes der ved fællesskabsinstrumenter af bindende 
karakter mekanismer for høring og deltagelse i forbindelse med de 
programmer og foranstaltninger, som Fællesskabet vedtager inden for 
folkesundhed. Ud over disse mekanismer agter Kommissionen at benytte 
yderligere ekspertbistand for at sikre, at man råder over de bedst 
mulige hørings- og deltagelsesprocedurer med henblik på vejledning og 
feedback i forbindelse med Fællesskabets indsats inden for 
sundhedsbeskyttelse, samtidig med at de eksisterende strukturer for 
udvalg og arbejdsgrupper gøres ensartede og konsolideres. 
85. Kommissionen vil sørge for at oprette hensigtsmæssige hørings- og 
deltagelsesmekanismer i forbindelse med gennemførelsen af rammerne for 
fremme af folkesundheden. I denne forbindelse anerkendes den rolle, som 
fagfolk inden for sundhedssektoren og ikke-statlige organisationer 
spiller. 
c) Støtte til medlemsstaters foranstaltninger og fremme af koordinering 
86. Kommissionen har til hensigt at basere sin støtte til medlemsstater 
på bestemte aktioner, som kun Fællesskabet kan gennemføre, særlig ved 
at fremme udveksling af erfaringer og synspunkter, og på forberedelse 
af aktioner, som kan gennemføres ved hjælp af en række instrumenter 
inden for forskellige sektorer. 
87. I forbindelse med i aktivitetsområder, hvor Kommissionen mener, man 
med fordel kan iværksætte nye og nyskabende koordineringsaktioner, skal 
der tages hensyn til følgende: 
(i) Det er vanskeligt at sammenligne og evaluere politikker til 
forebyggelse af trusler mod sundheden, med det er vigtigt for at undgå 
en ukoordineret indsats, som kan få negative følger for de offentlige 
sundhedsmyndigheders valg og beslutninger. Kommissionen kan spille en 
afgørende rolle i den forbindelse ved at gennemføre omfattende cost-
benefit analyser, særlig baseret på modeller og redskaber, som stilles 
til rådighed for Fællesskabet af den epidemiologiske videnskab, og ved 
af fremsætte forslag om foranstaltninger og programmer, der tager sigte 
på at styrke forsvaret mod sygdomme. 
Det drejer sig derfor om et område, hvor Kommissionen let kan gøre en 
indsats, og det er udelukkende til fordel for medlemsstaterne. 
(ii) Kommissionen vil søge at hjælpe medlemsstater med at forbedre 
standarder på områderne fremme af sundhed og forebyggelse af sygdomme. 
Nogle medlemsstater er utvivlsomt nået op på et højt beskyttelsesniveau 
på visse områder, og da målet er at nå op på de bedste 
beskyttelsesniveauer i Fællesskabet, bør Kommissionen forsøge at 
formidle de oplysninger, der er nødvendige for at udbedre mangler, idet 
man tager udgangspunkt i politikker og programmer i de medlemsstater, 
som er mest avanceret i denne henseende. Et af de vigtigste mål på 
dette område vil blive at oprette indbyrdes forbundne netværk bestående 
af kompetente centre til overvågning af og kontrol med sygdomme ved 
anvendelse af hensigtsmæssige data, kriterier og metoder. Der gøres 
allerede visse bestræbelser for at nå dette mål i forbindelse med 
smitsomme sygdomme, og der vil blive truffet hensigtsmæssige 
foranstaltninger i forbindelse med andre sygdomme, idet der bygges 
videre på eksisterende systemer og foranstaltninger, f.eks. i 
forbindelse med kræft. 
-v 
(iii) Medlemsstaternes holdning til personer fra tredjelande er meget 
forskellig med hensyn til krav om sundhedsbeskyttelse og den 
sundhedsbeskyttelse, de pågældende tilbydes. Det er nødvendigt at 
koordinere politikker på dette område, og Kommissionen har til hensigt 
at iværksætte hensigtsmæssige initiativer i den forbindelse. For at nå 
disse mål er det nødvendigt med størst mulig gennemskuelighed, og 
Kommissionen vil få behov for hensigtsmæssig rådgivning og omfattende 
konsultation for at planlægge effektivt, at formidle budskaber og 
fremme dialogen om emnet indvandrere og sundhed. 
d) Information, undervisning og fremme af sundhed 
88. Foranstaltninger, der er rettet mod den brede offentlighed og 
særlige undergrupper, kan kategoriseres som sundhedsoplysning, 
sundhedsundervisning eller fremme af sundhed. Det er i årenes løb 
blevet klart, at den præcise betydning af hvert enkelt af disse 
begreber er forskellig alt efter den særlige kulturelle og sproglige 
kontekst. 
89. Sundhedsoplysning indebærer formidling ofte til den brede 
offentlighed, men også til særlige grupper, af oplysninger om 
sundhedsrelaterede spørgsmål. Disse oplysningers indhold vil normalt 
snarere være af generel karakter end af personlig karakter, da det 
næppe er muligt præcist at identificere modtagerne af disse 
oplysninger. Det anvendte medium kan være tryksager (pjecer, osv.), 
tidsskrifter (annoncer og artikler), audiovisuelle medier (tv og radio) 
eller, mindre hyppigt, personlig kontakt (f.eks. drøftelser og foredrag 
afholdt af sundhedseksperter). 
90. Sundhedsundervisning indebærer formidling af oplysninger om 
sundhed til en på forhånd fastlagt målgruppe med anvendelse af 
undervisningsmateriel. Denne proces vil omfatte interaktion med og feed 
back fra modtagerne af oplysningerne, og processen kan ikke betragtes 
som afsluttet, før målgruppen udviser ændringer i sin holdning, som bør 
omfatte og gå videre end til blot kendskab til en række faktiske 
forhold. Det afgørende punkt er, at underviseren formidler en række 
oplysninger og kundskaber under anvendelse af forskellige fremgangs­
måder til at sikre, at dette mål nås. Det skal fremhæves, at selv om 
denne proces typisk sættes i forbindelse med skoleundervisning af børn, 
er den ikke i dette tilfælde begrænset til kun at omfatte denne ene 
gruppe. Hvem der er ansvarlige på dette område er afhængig af de 
administrative strukturer i den enkelte medlemsstat: både sundheds- og 
undervisningsministerierne kan være inddraget, andre ministerier kan 
ligeledes spille en rolle. 
91. Fremme af sundhed er blevet beskrevet som anvendt sundheds­
oplysning. Med andre ord søger sundhedsoplysning og sundhedsundervis­
ning at give målgruppen de oplysninger og redskaber, som er nødvendige 
for en sund levevis, mens fremme af sundhed indebærer et aktivt forsøg 
på at ændre holdning, adfærd og miljø, for at man således kan nå frem 
til en sund levevis. Teknisk set kan dette omfatte lovgivning, 
økonomisk incitament, forskellige ændringer af målgruppens omgivende 
miljø for således at fremme en sund levevis. Foranstaltninger til 
fremme af sundhed og foranstaltninger, der medfører en langsigtet 
forbedring af de sociale og økonomiske forhold, skal forløbe parallelt, 
da fremme af sundhed er en kompleks opgave, der er afhængig af den 
samlede sociale og politiske situation. Ensidige aktioner er ikke 
tilstrækkelige, når der er tale om sundhedsrelaterede problemer, ej 
heller er det tilstrækkeligt at begrænse indsatsen til at omfatte 
«5*1 
højrisikogrupper; derimod er det nødvendigt at inddrage hele samfundet 
i en fælles indsats, der giver alle en følelse af samarbejde og 
deltagelse, og som medfører en langsigtet forbedring af de generelle 
levevilkår. 
92. Fremme af sundhed og sundhedsundervisning kan betragtes som 
generelle elementer i en større og forskelligartet sammenhæng (familie, 
skole, arbejdsplads, det omgivende fællesskab), omfatter mange 
levevisrelaterede sygdomme eller ulykker (kræft, AIDS, narkotika, 
hjerte-kar-sygdomme, ulykker, osv.), og sigter imod at ændre risiko­
præget adfærd (rygning, alkohol, ernæring, narkotikamisbrug, manglende 
motion, osv.). Der skal foretages en omhyggelig vurdering af de sociale 
og kulturelle forskelle mellem medlemsstaterne, også inden for den 
enkelte medlemsstat, især med hensyn til ernæring og narkotikamisbrug 
ved gennemførelsen af fællesskabsaktioner til fremme af sundhed og 
sundhedsundervisning. 
93. De forskellige fremgangsmåder, der nødvendige i et forskellig­
artet og komplekst samfund som Det Europæiske Fællesskab, må imidlertid 
aldrig føre til isolerede aktioner. Tværtimod skal de forskellige 
aktioner gensidigt styrke hinanden for således at sikre en maksimal 
effektivitet af alle aktioner inden for fremme af sundhed og 
sundhedsundervisning. Dette mål kan opfyldes ved at sammenkæde de 
forskellige aktioner på forskellige niveauer (europæisk, nationalt, 
regionalt og lokalt niveau). En effektiv tilrettelæggelse og 
koordinering af aktionerne inden for fremme af sundhed og sundheds­
undervisning på alle niveauer, samt en omhyggelig planlægning og 
evaluering af aktionerne inden for rammerne af en overordnet plan, er 
en forudsætning for optimale resultater af den indsats, der ydes til 
fremme af sundhed. Kommissionen foretager følgelig en fornyet 
gennemgang af eksisterende programmer for at sikre, at når der er tale 
om aktioner af lignende karakter som fremme af sundhed og 
sundhedsundervisning, grupperes disse aktioner for at undgå overlapning 
og for at forbedre effektiviteten. 
94. I forbindelse med fremme af sundhed og sundhedsundervisning skal 
Kommissionen: 
fremme udveksling af informationer og eksempler på relevant 
praksis ved oprettelse af netværk, forberedelse af "informa­
tionspakker", håndbøger og workshops; 
yde støtte ved at tilvejebringe relevante incitamenter; 
indlede, udvikle og om nødvendigt koordinere aktiveteter på 
fællesskabsplan. 
95. Kommissionen vil i passende omfang gøre brug af de ressourcer og 
den ekspertise, der findes i medlemsstaterne, for således at øge 
effektiviteten af aktioner inden for fremme af sundhed og sundheds­
undervisning . 
e) Forskning 
96. Ud over artikel 13Of til 130q om "forskning og teknologisk udvik­
ling", der omfatter alle forskningsaktiviteter, tildeles der i henhold 
til artikel 12 9 i TEU (Traktaten om Den Europæiske Union) Fællesskabet 
et klart mandat til at foretage forskning inden for sygdomsårsager og 
smitte. Aktioner, der gennemføres inden for disse rammer for indsatsen 
for folkesundhed, bør gøre fuld brug af de resultater, som indhøstes i 
forbindelse med Fællesskabets rammeprogrammer for forskning. 
V 
97. Forskningen vedrørende biomedicin og sundhed (BIOMED) inden for 
rammerne af det nuværende EF-program for forskning og teknologisk 
udvikling fortsætter indtil 1994 med et budget på over 130 mio. ECU. 
98. Den igangværende forskning omfatter fire hovedområder: 
koordinering af forskningen vedrørende forebyggelse, behandling 
og ordninger på sundhedsområdet, 
alvorlige sundhedsproblemer og sygdomme med betydelig socio­
økonomisk virkning, 
analyse af menneskelige kromosomer, 
lægelig etik. 
99. AIDS spiller en afgørende rolle blandt de alvorligste sundheds­
problemer. Andre alvorlige sundhedsproblemer, der er omfattet af dette 
program, er kræft, hjerte-kar-sygdomme, psykisk sygdom, neurologiske 
sygdomme, processen med stigende levealder og alderrelaterede sundheds­
problemer. På alle disse områder styrkes forbindelsen til handlings­
orienterede aktiviteter. 
100. Der finder for øjeblikket drøftelser sted vedrørende et fjerde 
rammeprogram for forskning på grundlag af et formelt forslag fra 
Kommissionen (KOM(93) 276). Kommissionen offentliggjorde den 6.10.1993 
et arbejdsdokument (KOM(93) 459 endelig udg.) om det videnskabelige og 
teknologiske indhold i de særlige programmer til gennemførelse af det 
fjerde rammeprogram. Dette dokument behandles nu i Europa-Parlamentet 
og i Rådet. I dette dokument foreslås følgende hovedpunkter for 
forskning inden for biomedicin og sundhed i perioden 1994-1998: 
AIDS, tuberkulose og andre infektionssygdomme; 
kræft ; 
farmaceutisk forskning; 
neurologi og hjerneforskning; 
forebyggelse, sundhed på arbejdspladsen, risikofaktorer og forsk­
ning inden for folkesundhed; 
epidemiologi for sygdomme med betydelig socio-økonomisk virkning; 
hjerte-kar-sygdomme; 
analyse af menneskelige kromosomer; 
forskning vedrørende sundhedstjenester; 
biomedicinsk teknologi og teknik; 
biomedicinsk etik. 
101. Et andet område, hvor man forventer betydelige udviklinger i 
Fællesskabets forskning i de nærmeste år, er telematikprogrammet i 
sundhedssektoren (tidligere AIM). Aktionerne under AIM med et budget på 
næsten 100 mio. ECU for perioden 1991-1994 sigter mod at forbedre 
kvalitet og cost-benefit inden for sundhedssektorerne ved anvendelse af 
"telematik", dvs. en kombination af informatik og telekommunikation. 
102. Med henblik på at sikre dels en koordineret indsats og dels at de 
eksisterende og fremtidige fællesskabsforskningsprogrammer i tilstræk­
kelig grad dækker fremme af sundhed og sygdomsforebyggelse bør følgende 
betingelser opfyldes : 
identifikation på grundlag af klare prioriteter fastsat på 
fællesskabsplan af de aspekter ved folkesundhed, som kræver 
stimulering og fremme via forskning; 
sammenhæng mellem offentlige sundhedsaktioner og forsknings­
aktiviteter; 
% 
gradvis opbygning af en klar strategi, der omfatter spørgsmål, 
som er relevante for folkesundhed; 
gradvis opbygning af passende strukturer, f.eks. netværk; 
udbredelse af forskningsresultater og disses indvirkning på 
beslutningsprocessen på fællesskabsplan og i medlemsstaterne. 
f) Uddannelse af ansatte i sundhedssektoren 
103. Ansatte i sundhedssektoren spiller i forskellige rammer (almen 
praksis, hospitaler, skoler, beskæftigelse, fritid) en afgørende rolle 
i formidlingen af sundhedsundervisning og sundhedsoplysning i 
Fællesskabet. Dette er allerede blevet dokumenteret i forbindelse med 
bekæmpelsen af kræft og AIDS, hvor omfattende aktiviteter gennemføres 
som led i de relevante fællesskabsprogrammer. Kommissionen agter at 
fortsætte arbejdet på dette område med henblik på: 
(i) At øge bevidstheden hos de ansatte i sundhedsektoren om 
hvilken vigtig rolle de kan spille, og om hvorledes de kan 
bidrage til forebyggelse af alvorlige sygdomme. 
(ii) At øge disse personers indsigt i forhold, der er relevante 
for forebyggelse af sygdomme, med en multikulturel dimension, 
f.eks. den rolle ernæring spiller, indvandring (f.eks. i 
forbindelse med thalassaemia og HIV), samt deres kendskab til 
sygdomme, der vinder større udbredelse (f.eks. tuberkulose). 
104. Med henblik herpå agter Kommissionen under hensyntagen både til 
Fællesskabets retningslinjer for undervisning og uddannelse som 
fastlagt af Kommissionen i maj 1993 (KOM (93) 183) og til de 
erfaringer, der er indhøstet i forbindelse med fællesskabshand-
lingsprogrammerne, som f.eks. ERASMUS, FORCE og COMET, at udføre 
følgende opgaver, idet disse opgaver vil blive gennemført inden 
for rammerne af nævnte fællesskabsprogrammer, hvor dette er 
passende: 
i. Fremme af udvekslingen af informationer mellem medlemsstaterne om 
igangværende uddannelseskurser og ordninger, især vedrørende 
afhængighed af giftstoffer, herunder også alkohol og medicin, 
ernæring samt sygdomme overført ved seksuelt samkvem. 
ii. Koordinering og henstillinger om uddannelsesprogrammer for 
ansatte i sundhedssektoren i et snævert samarbejde med de 
kompetente myndigheder, videnskabelige institutioner samt berørte 
udvalg og sammenslutninger. 
iii. Fremme af udvekslingen af erfaringer vedrørende undervisnings­
metoder og undervisningsmaterialer i forbindelse med forebyggelse 
af alvorlige sygdomme og evaluering af effektiviteten af disse 
undervisningsmetoder og undervisningmaterialer. 
iv. Fortegnelse over og evaluering af eksisterende metoder samt 
praktisk anvendelse med henblik på at gøre informationer og 
materialer bestemt for ansatte i sundhedssektoren mere 
tilgængelige i forbindelse med forebyggelsen af alvorlige 
sygdomme. 
3S 
Information og fremme af bevidstgørelsen af læger, sygeplejersker 
samt socialrådgivere med henblik på særlige forhold, der er 
usædvanlige i deres pågældende medlemsstat, men som på grund af 
voksende indvandring og et voksende antal rejser kommer til at 
spille en stadig større rolle i Fællesskabet, som f.eks. 
tuberkolose hos indvandrere, AIDS/seksuelt overførte sygdomme hos 
turister og hæmogthalassæmi hos personer stammende fra 
Middelhavsområderne. 
g) Samarbejde med internationale organisationer og tredjelande 
105. Samarbejde med tredjelande og internationale organisationer 
anføres udtrykkeligt i forbindelse med folkesundhed i artikel 129 i 
Traktaten om Den Europæiske Union, men der eksisterer allerede et 
generelt samarbejde i medfør af artikel 228 i EØF-Traktaten, som 
omhandler indgåelse af aftaler mellem Fællesskabet og en eller flere 
stater eller en international organisation. I Traktaten hedder det 
endvidere, at Kommissionen skal opretholde alle formålstjenlige 
forbindelser med organerne for De Forenede Nationer og for disses 
særorganisationer, og den skal også opretholde passende forbindelser 
med alle internationale organisationer (Art. 229). I EØF-Traktatens 
artikel 230 hedder det endvidere, at Fællesskabet indleder ethvert 
formålstjenligt samarbejde med Europarådet, og artikel 231 omhandler 
samarbejde med Organisationen for Europæisk økonomisk Samarbejde 
(OECD). 
106. Kommissionen har allerede længe samarbejdet med tredjelande og 
flere internationale organisationer i forbindelse med folkesundhed. 
Fremover skal der hovedsagelig lægges vægt på at øge dette samarbejde, 
således at samtlige involverede parter kan drage størst mulig fordel 
heraf. 
For at fremme samarbejdet mellem Fællesskabet og tredjelande samt 
internationale organisationer i forbindelse med folkesundhed er det 
nødvendigt at have et godt kendskab til igangværende og planlagt 
samarbejde mellem medlemsstater og tredjelande samt internationale 
organisationer. Det vil medvirke til at undgå overlapning mellem 
foranstaltninger og vil støtte aktioner, som medlemsstaterne iværk­
sætter. 
(1) Internationale organisationer 
107. Et forholdsvis stort antal organisationer, både statslige og 
ikke-statslige, har sundhed på dagsordenen. De vigtigste organisationer 
er: WHO, Europarådet, Den Internationale Organisation for Ind- og 
Udvandrere (IOM), UNESCO, Den Internationale Atomenergiorganisation 
(IAEA), OECD, ILO, FAO, De Forenede Nationers Program for International 
Narkotikakontrol (UNDCP), Røde Kors- og Røde Halvmåne- Organisationerne 
og Det Internationale Råd for Bekæmpelse af Alkoholisme og Stofmisbrug. 
108. Der er indgået forskellige former for aftaler med de fleste 
internationale organisationer, og i et enkelt tilfælde er Fællesskabet 
blevet fuldgyldigt medlem af en international organisation (FAO, 1991). 
Med undtagelse af WHO, hvis aktiviteter omfatter samtlige 
sundhedsspørgsmål, beskæftiger andre internationale organisationer sig 
kun med de sundhedsspørgsmål, som relaterer til deres målsætninger. Med 
hensyn til Europarådet, som har forbindelser til Fællesskabet på mange 
områder, er der tale om en udvidelse af dette råds rolle inden for 
folkesundhed, særlig efter at en række lande fra Central- og Østeuropa 
er blevet medlemmer af organisationen. 
^ 
109. Formålet med at fremme samarbejdet er: 
at atyrke aktioner ior toikeoundhcden i Fællesskabet, men også 
dem der iværksættes uden for Fællesskabet, og som har betydning 
herfor; 
at sikre, at Fællesskabet kommer til at spille en større rolle i 
forbindelse med folkesundheden på internationalt plan. 
WHO 
110. Samarbejdet med WHO er baseret på to brevvekslinger med 
Kommissionen (1972 og 1982). Samarbejdet omfatter organisationen som 
helhed, samt de regionale kontorer, og særlig det europæiske kontor, 
samt Det Internationale Kræftforskningscenter (IARC). På operationelt 
plan har Kommissionen og WHO etableret et tæt samarbejde på mange 
områder. Det omfatter tilrettelæggelse af fælles aktiviteter på 
bestemte områder. Særlig vigtig er den tekniske ekspertbistand, som WHO 
yder Kommissionens afdelinger, for at de kan imødekomme specifikke 
krav, som f.eks. udviklingsbistand og humanitær nødhjælp. Fællesskabet 
arbejder allerede i vidt omfang sammen med IARC i forbindelse med 
kræftspørgsmål. Rådet har fået tilsendt en oversigt over det 
igangværende samarbejde mellem WHO og KEF (KOM(93) 224, endelig, udg.). 
Kommissionen har til hensigt at arrangere endnu en brevveksling med WHO 
for at ajourføre, forbedre og udvide samarbejdet i forbindelse med 
bestemte anliggender. 
Europarådet 
111. Samarbejdet med Europarådet er baseret på EØF-Traktaten og blev 
udvidet ved en aftale i 1987. I forbindelse med folkesundhed dækker 
samarbejdet f.eks. blod, organtransplantation, uddannelse på 
sundhedsområdet, unge og fremme af sundhedsspørgsmål og sundhed og 
sport, særlig doping. Der er også tale om et tæt samarbejde i 
forbindelse med Det Europæiske Udvalg for den Offentlige Sundhed og Den 
Europæiske Farmakopé, særlig i forbindelse med foranstaltninger til 
bekæmpelse af narkotika, hvor Kommissionen arbejder tæt sammen med 
Pompidou-Gruppen, og dette samarbejde vil blive udvidet yderligere med 
oprettelsen af EMCDDA. Øget samarbejde med Europarådet på 
sundhedsområdet vil endvidere, hvis det styres hensigtsmæssigt, kunne 
fremme samarbejdet med Central- og Østeuropa og således medvirke til at 
virkeliggøre målsætningerne i artikel 129, stk. 3, i Traktaten om Den 
Europæiske Union. 
112. Kommissionen er ved at gennemføre en undersøgelse at samarbejdet 
med Europarådet i forbindelse med folkesundhed og offentliggør 
resultaterne heraf til sin tid. Man vil overveje at foreslå, at der i 
udkast til Europarådets konventioner om sundhed indgår bestemmelser, 
som gør det muligt for Det Europæiske Fællesskab at være med til at 
vedtage disse konventioner direkte, uden at det er nødvendigt at 
forhandle og ratificere særlige protokoller. 
Andre Internationale Organisationer 
113. IOM: Igangværende samarbejde om ind- og udvandring og sundhed. 
UNESCO: Samarbejdet omfatter AIDS og uddannelse vedrørende narkotika, 
og samarbejdet vil blive udvidet. 
3> 
ILO: Fælles aktiviteter i forbindelse med narkotika og alkohol på 
arbejdspladsen. Man er ved at forberede initiativer vedrørende rygning, 
uddannelse på sundhedsområdet og fremme af sundhed, som også omfatter 
arbejdstagernes familier. 
FAO: Tilrettelæggelse af en fælles konference om ernæring og sundhed, 
og der er planlagt flere fælles aktiviteter med henblik på at 
implementere resultaterne. 
UNDCP: Samarbejdet om begrænsning af narkotikaefterspørgslen er under 
udvidelse. 
RØDE KORS : Der er ydet humanitær bistand på sundhedsområdet gennem Røde 
Kors- og Røde Halvmåne-Organisat ionerne, og der vil fortsat blive ydet 
bistand i forbindelse med blodforsyning og kvaliteten af blod, 
forebyggelse af AIDS, etc. 
OECD: Igangværende samarbejde i forbindelse med sundhedsaspekterne ved 
miljø (særlig kemisk sikkerhed), og det vil blive udvidet i forbindelse 
med statistikker på sundhedsområdet. 
IAEA: Tæt samarbejde i forbindelse med beskyttelse mod stråling. 
Øget samarbejde - form 
114. Samarbejdet med internationale og ikke-statslige internationale 
organisationer kan udvides ved: 
at Kommissionen, i forbindelse med spørgsmål, hvor Fællesskabet 
har kompetence, anmoder internationale organisationer om at 
varetage bestemte opgaver for Kommissionen på områder, hvor de 
pågældende organisationer har et mandat og erfaring (fælles 
projekter); 
at Kommissionen, på områder der er reserveret for samarbejde 
mellem medlemsstater, henter hjælp fra sådanne organisationer ved 
at gennemføre fælles programmer og aktioner, som er til fordel 
for nogle eller samtlige medlemsstater; 
at Kommissionen, på områder, hvor internationale organisationer 
gennemfører egne programmer eller aktioner, som ikke er 
prioritetsspørgsmål for Kommissionen eller medlemsstaterne, yder 
bistand, hvis sådanne programmer og aktioner er i Fællesskabets 
interesse. 
(ii) Samarbejde med tredjelande 
115. I samarbejdet med tredjelande vil der blive taget hensyn til de 
nuværende og de fremtidige forbindelser mellem disse lande og Det 
Europæiske Fællesskab. En række lande har officielle aftaler med 
Fællesskabet; nogle af disse aftaler omfatter også sundhedsbeskyttelse.' 
Fællesskabet agter i samarbejde med disse lande at drøfte, hvilken vægt 
sundhedsspørgsmål skal have i disse aftaler. 
116. I henhold til til konklusionerne fra mødet i Det Europæiske Råd i 
København i 1993 skal fællesskabsprogrammer åbnes for deltagelse af 
lande fra Central- og Østeuropa, der har indgået samarbejdsaftaler med 
Fællesskabet. Dette vil medføre udvikling af et praktisk samarbejde med 
disse lande som et supplement til den bistand, der allerede ydes af 
Fællesskabet. Muligheden for deltagelse i handlingsprogrammerne vil 
blive drøftet i samarbejde med disse lande. Et tilsvarende samarbejde 
med de lande, der har ansøgt om medlemsskab af Fællesskabet, skal gøre 
det muligt at identificere spørgsmål af fælles interesse, samt gradvis 
at inddrage disse lande i en række allerede igangværende aktiviteter. 
•tf 
117. som led i Fællesskabets forbindelser til udviklingslandene 
deltager Fællesskabet i en række samarbejdsprogrammer inden for 
folkesundhed. Hovedvægten er lagt på støtte ved hjælp af forskellige 
finansielle instrumenter til reformer inden for sundhedssektoren og til 
aktioner, der tjener til at tilfredstille befolkningens grundlæggende 
behov, især hos de mest udsatte befolkningsgrupper. Støtten er 
endvidere udvidet til også at omfatte bekæmpelse af alvorlige 
epidemiske sygdomme, især sygdomme, der overføres via seksuelt samkvem, 
herunder også AIDS. Det nuværende og fremtidige samarbejde som led i 
programmer vedrørende folkesundhed vil blive styrket for således at 
udveksle erfaringer og vedtage indbyrdes sammenhængende strategier for 
sundhedsspørgsmål, der er vigtige både for Fællesskabet og for 
udviklingslandene, som f.eks. AIDS og narkotikaafhængighed. 
VII. FREMTIDIG INDSATS PÅ OMRÅDET FOLKESUNDHED 
118. Den strategi, man har fastlagt for at udvælge sundhedsrisici, der 
skal omfattes af aktioner på fællesskabsplan, ud over de foranstalt­
ninger, der gennemføres på forskningsområdet, indebærer, at Fællesska­
bet gennemfører en blanding af (i) aktioner af generel karakter, som er 
relevante for bekæmpelse af en række sygdomme hos personer i 
forskellige aldersklasser, forskellige socio-økonomiske grupper og af 
forskelligt køn, som f.eks. sundhedsdata og sundhedskontrol, sundheds­
oplysning, undervisning og sundhedsfremme, og (ii) sygdomsspecifikke 
aktioner, der med henblik på en maksimal effektivitet skal være 
koncentreret om den pågældende sygdom, og samtidig sikre en 
fortsættelse af de vigtigste løbende programmer, som har bevist deres 
værdi, og som har ført til et samarbejde mellem offentlige myndigheder, 
mange interessegrupper og enkeltpersoner overalt i Fællesskabet, som 
det bedste udtryk for subsidiaritetsprincippet. 
119. Den ovenfor nævnte kategori (i) er affødt af nødvendigheden af at 
indlede aktioner mod alle de hidtil identificerede alvorlige sygdomme 
på en måde, hvor man vil kunne opnå en maksimal sundhedsgevinst via 
Fællesskabets deltagelse, og som forekommer relevante både for dem, der 
udformer og træffer beslutninger, og for Fællesskabets borgere. 
Kategori (ii) vil medvirke til at fremme interessegruppers og 
eksperters arbejde på input-siden og til bedre at involvere og inddrage 
disse i bekæmpelsen af specifikke sygdomme. 
120. Det fremgår af bilag IV for hver enkelt identificeret sund­
hedsrisiko og sygdom, hvad man kvalitativt set forventer som virkning 
af Fællesskabets deltagelse. Fællesskabsaktioner af generel karakter, 
der bl.a. er opført i tabel 4, vil ikke kun medføre en værditilvækst i 
bekæmpelsen af disse sundhedsrisici og sygdomme, men også i bekæmpelsen 
af andre risici 'og sygdomme. Dette er f.eks. tilfældet for 
sundhedsinformation vedrørende ernæring og rygning i forbindelse med 
kræft og hjerte-kar-sygdomme. Endelig vil de særlige aktioner som led i 
programmerne for særlige risici og sygdomme supplere og styrke de 
forudgående aktioner og endvidere sikre, at enhver mulighed for at 
bekæmpe udvalgte sygdomme ved omfattende og sammenhængende aktioner, 
udnyttes. Både sygdomsspecifikke og generelle handlingsprogrammer vil 
blive indledt ved anvendelse af de retlige instrumenter, der er fastsat 
i artikel 129 i TEU, programmernes målsætningerne vil blive fremmet via 
foranstaltninger, der bygger på artikel 129, eller på andre relevante 
artikler i Traktaten. 
n 
121. For så vidt angår alvorlige sygdomme har Kommissionen på baggrund 
af ovenstående overvejelser kunnet konkludere, at et antal af disse 
sygdomme i dag kan bekæmpes effektivt via eksisterende programmer og 
instrumenter, og via fremtidige aktioner af generel karakter. Der er 
her tale om hjerte- og cerebro-vaskulære sygdomme, psykisk sygdom, 
medfødte mangler, périnatale sygdomme og muskel-ledsygdomme. 
Kommissionen agter at følge situationen med hensyn til disse sygdomme, 
således at den kan træffe særlige foranstaltninger, hvis dette 
forekommer hensigtsmæssigt. Endvidere agter Kommissionen at indføre 
mere systematiske evalueringsmekanismer, der både omfatter vurdering af 
indhold og styring af de udvalgte programmer og foranstaltninger. 
Førstnævnte mekanisme vil omfatte vurdering af fald i tilstedeværelsen 
af risikofaktorer og ændringer i risikobetonet adfærd og vaner; 
sidstnævnte mekanisme vil gøre det muligt at afgøre, hvorvidt de 
fastsatte mål er blevet nået, hvilke ændringer der er nødvendige, at 
identificere årsagerne til succes eller fiasko samt at fastlægge 
metoder til opfyldelse af de fastsatte mål med et minimum af 
omkostninger og maksimale resultater i forhold til de givne ressourcer. 
122. De aktionsområder, der er blevet udvalgt som prioriterede områder 
for fremtidige fællesskabsaktioner på området folkesundhed, kan nu 
fastlægges. Disse områder kan gøres gjort til genstand for kommissions­
forslag om omfattende flerårige programmer, som indeholder klare 
målsætninger og som overholder de principper, der allerede er nævnt 
ovenfor, herunder også subsidiaritetsprincippet. Disse programmer vil 
blive iværksat inden for en periode på tre år og vil på grundlag af de 
indhøstede erfaringer løbe over fem år. Programmerne vil omfatte 
følgende spørgsmål : 
Fremme af sundhed, undervisning og uddannelse 
Sundhedsdata og -indikatorer samt kontrol med og overvågning af 
sygdomme 
Kræft 
Narkotika 
Aids og andre smitsomme sygdomme 
Forsætlige og vilkårlige ulykker og kvæstelser 
Forureningsrelaterede sygdomme 
Sjældne sygdomme. 
Kommissionen kan i lyset af de indhøstede erfaringer og udviklingen i 
forekomsten af sygdomme i Fællesskabet foreslå programmer vedrørende 
andre sundhedsfarer. 
L c 
BILAG I 
OVERSIGT OVER DE FOREBYGGENDE POLITIKKER I MEDLEMSSTATERNE 
1. BELGIEN 
(Fransksprogede del). 
Følgende områder har prioritet: AIDS, nakortika, ældre, indvandrere og 
udsatte grupper. De forebyggende aktioner omfatter sundheds­
undervisning, skolelægeordninger, aktioner mod narkotika, AIDS og 
psykiske problemer. Endvidere fortsætter man de hidtidige løbende 
programmer med vaccination, hygiejne og vedrørende sportsskader. 
(Flamsksprogede del) 
Der er blevet udarbejdet en omfattende strategi for sundhedsfremme og 
forebyggelse med følgende hovedpunkter: 
fastsættelse af prioriteter på mellemlang sigt; 
koordinering af lokale og regionale initiativer, der er i 
overensstemmelse med den omgivende ramme på generelt, nationalt og EF-
plan ; 
integration af sektormæssige initiativer i en generel ramme for 
sundhedsfremme; f.eks. sundhed i skolen, psykisk sundhed, forebyggelse 
af narkotikamisbrug samt spørgsmål vedrørende børn og familie; 
gennemførelse af lovbestemmelser (f.eks. anmeldelse på et tidligt 
tidspunkt af sygdomme, vaccinationer); 
tilvejebringelse af relevante ressourcer med henblik på 
specifikke præventive foranstaltninger, især vedrørende AIDS, kræft, 
hjerte-kar-sygdomme, perinatal dødelighed, ulykker, smitsomme sygdomme 
og psykisk sundhed; 
aktioner fra myndighedernes side bistået af samarbejdspartnere 
som f.eks. "Det Flamske Institut til Helbredsfremme", der siden 1991 
har været et vigtigt forum for alle organisationer, der beskæftiger sig 
med fremme af sundhed og sundhedsundervisning; 
andre koordineringsmekanismer er blevet oprettet på særlige 
områder som f.eks. AIDS, forebyggelse af rygning, alkoholmisbrug, 
narkotikamisbrug, kræft, osv.; 
overvågning og kontrol samt kvalitetskontrol inden for folkesund­
hed, herunder indsamling af data og analyse af udviklingstendenser. 
h' 
2. DANMARK 
Ud over en række præventive aktioner, der gennemføres af den offentlige 
sundhedssektor, bygger den danske forebyggende politik på dokumentet 
"Den Danske Regerings Program til Fremme af Sundhed". I dette program, 
der blev offentliggjort i 1989, fik programmerne om kræft, cardio­
vaskulære sygdomme, ulykker, psykiske problemer og muskel-led-sygdomme 
prioritet. Ud over disse prioriterede områder har Danmark særlige 
programmer vedrørende narkotika og AIDS samt astma og allergisygdomme. 
Sundhedsministeriet er ansvarlig for koordineringen af samtlige 
aktioner på dette område, der gennemføres af regeringsorganer; man 
søger at integrere forebyggende arbejde i andre politikker, som gennem­
føres i Danmark. Med henblik på dette er der blevet oprettet en række 
koordinationsorganer, alle under forsæde af Sundhedsministeriet. 
Med hensyn til finansiering implementeres de forebyggende foranstalt­
ninger via skatteindtægter. 
3. FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND 
Ansvaret for sundhedsspørgsmål påhviler næsten udelukkende delstaterne, 
og bortset fra fælles programmer om kræft, AIDS og narkotika gennem­
fører delstaterne alle andre former for forebyggende aktioner og alle 
andre sundhedsrelaterede aktiviteter på et decentraliseret grundlag. 
Som støtte til de ovenfor nævnte aktiviteter vedtog Forbundsregeringen 
i 1993 et program om sundhedsforskning med titlen "Sundhedsforskning 
indtil år 2000". I dette program behandles spørgsmål vedrørende leve­
vis, ernæring og miljø samt spørgsmål vedrørende risikogrupper som 
børn, unge, kvinder og ældre. 
Der er blevet oprettet en række rådgivende organer på forbundsplan, der 
skal behandle spørgsmål vedrørende sundhed og forebyggelse. Det mest 
fremtrædende af disse er Forbundssundhedsrådet (Bundesgesundheitsrat). 
Rådet af eksperter fra sundhedssektoren rådgiver om samordnede 
aktioner, mens Forbundsrådet om sundhedsforskning rådgiver om 
forskningsmæssige spørgsmål. Der findes endvidere en række andre 
rådgivende grupper og ekspertgrupper for bestemte sygdomme. 
Det forebyggende arbejde finansieres af skatteindtægter fra forbunds­
staten, delstaterne samt kommunerne, af bidrag til sygesikringer, 
bidrag fra firmaer og af forskellige andre kilder. 
4. GRÆKENLAND 
Forebyggelsespolitikken i Grækenland følger retningslinjerne i WHO's 
"Sundhed for alle i år 2000", idet der lægges vægt på udvælgelse af 
prioriterede områder og inddragelse af og samarbejde med offentlige og 
private organer. De prioriterede områder på nuværende tidspunkt 
omfatter kræft, AIDS, cardiovaskulære sygdomme, forsyning med blod og 
blodprodukter, blodrelaterede arvelige sygdomme, ulykker, narkotika, 
psykiske sygdomme og infektiøse sygdomme. 
hl 
Indsatsen mod kræft, der støttes af Fællesskabet, fokuserer på 
ernæring, tobak og screeningprogrammer samt på udvikling af et 
nationalt cancerregister. Bekæmpelsen af AIDS sker navnlig via særlige 
programmer for informationssøgning og social bistand. Der er gjort en 
særlig indsats for at fremme frivillig blodafgivelse, idet det afgivne 
blod obligatorisk kontrolleres for hepatitis B og C samt for HIV, og 
der lægges ligeledes vægt på forebyggelse af thalassæmi og hæmofili. 
Der lægges øget vægt på samarbejde og anvendelse af information om 
trafikulykker, ulykker i hjemmet og i fritiden med henblik på 
forebyggelse, og programmer om sundhedsundervisning er blevet lanceret 
ved hjælp af den såkaldte "Health Promoting School" (den sundhedsfrem­
mende skole). Indsatsen mod infektiøse sygdomme omfatter systematisk 
vaccination og obligatorisk notifikation samt ad hoc-foranstaltninger 
f.eks. i forbindelse med tuberkulose og malaria. Der findes en række 
sundhedsoplysnings- og uddannelsesaktioner samt foranstaltninger 
vedrørende hjælp i hjemmet for ældre. Endelig tillægges uddannelse af 
ansatte i sundhedssektoren i forebyggelse og i problemerne i 
forbindelse med migranter større betydning. 
Sundhedspolitikken fastlægges af ministeriet for sundhed og social 
sikring efter konsultation af det centrale sundhedsråd, der består af 
eksperter fra alle professioner inden for sundhedssektoren. Der findes 
specialiserede halvstatslige agenturer og organer, som gennemfører 
foranstaltninger og programmer i forbindelse med visse sygdomme og 
sundhedsrisici. 
Finansieringen af handlingsprogrammerne og forskningen sker hovedsage­
ligt over sundhedsministeriet budget, men der ydes ligeledes bidrag fra 
beskatningen af tobaksprodukter og fra nationale kampagner. 
S. SPANIEN 
Målsætningerne for den generelle sundhedspolitik er opdelt i tre 
kategorier: fremme af sund levevis, forebyggelse af miljømæssige 
sundhedsrisici samt forbedringer inden for sundhedssektoren. 
Med hensyn til fremme af en sund levevis sigter de offentlige foran­
staltninger på sundhedsområdet mod at begrænse rygning og dennes sund­
hedsskadelige virkninger, at tilskynde til motion, at begrænse de 
skadelige virkninger af alkohol, at begrænse narkotikamisbrug og 
afhængighed af skadelige stoffer, samt udarbejdelse af individuelt 
tilpassede kostplaner. Foranstaltningerne til forebyggelse af miljø­
mæssige risici sigter mod at begrænse biologiske, fysiske og kemiske 
risici samt mod at forebygge risici under arbejdet og ulykker. Endelig 
omfatter forbedringerne af den medicinske behandling en udvidelse af 
den offentlig sundhedssektor, udvikling af den grundlæggende sundheds­
pleje, særlig pleje, pleje af mor og barn, udvikling af mundhygiejne, 
psykisk sundhedspleje, genoptræning og ældreplejeordninger. Særlige 
programmer til forebyggelse af bestemte sygdomme omfatter programmer om 
cardiovaskulære sygdomme, kræft, AIDS, ulykker og zoonose. Ud over 
disse programmer gennemføres der to horisontale programmer vedrørende 
fremme af sundhed og sundhedsundervisning. 
Ansvaret for gennemførelsen af de forebyggende politikker ligger på 
samtlige administrative planer: nationalt, regionalt og lokalt plan; 
endvidere bistår et antal rådgivende organer ved udformningen og 
gennemførelsen af de forskellige politikker. Der er fastsat lovbestem­
melser for områder som vaccination, anmeldelsespligtige sygdomme, 
levnedsmiddelhygiejne, beskyttelse mod skadelige stoffer i luften, 
beskyttelse mod fysiske agenser og mod risici under arbejdet. End­
videre er der via en omfattende række lovbestemmelser fastsat regler 
for tobak, et forbud mod reklamer for tobak, advarsler om sundheds­
skadelige virkninger, nikotin- og tjæreindhold, forbud mod salg til 
børn og begrænsninger eller forbud mod forbrug af tobak. 
6. FRANKRIG 
Den nationale politik for forebyggelse består af tre elementer: i) 
aktioner omfattende alle afgørende spørgsmål i forbindelse med sundhed; 
ii) medicinsk forebyggelse (vaccination, screening og profylakse); iii) 
aktioner rettet direkte mod særlige målgrupper (skoleelever, ældre, 
gravide, handicappede og unge med tilpasningsvanskeligheder). 
I 1991 nedsatte sundhedsministeren et udvalg på højt niveau for folke­
sundhed, der har til opgave at rådgive om spørgsmål vedrørende folke­
sundhed og politikken på dette område. Dette udvalg er nu i færd med at 
omforme politikken for folkesundhed på grundlag af WHO's sundhed for 
alle-strategi. Ud over dette udvalgs arbejde udføres aktioner 
vedrørende forebyggelse og sundhed af særlige rådgivningsorganer og af 
lokale myndigheder. 
Lovbestemte forpligtelser omfatter følgende områder: vaccination, læge­
undersøgelser: før indgåelse af ægteskab, under graviditet og post­
natale undersøgelser for mor og barn, narkotikamisbrug, reklamer for 
tobak og alkohol samt anmeldelse af smitsomme sygdomme. 
Forebyggende programmer vedrørende specifikke sygdomme og sundheds­
risici omfatter AIDS, narkotika og narkotikamisbrug, tobak og alkohol, 
anvendelse af farmaceutiske produkter, STD's, forebyggende screening 
mod kræft samt tandpleje. Generelle forebyggende programmer henvender 
sig til ældre, kvinder, unge, handicappede og omfatter endvidere 
integration af sundhedsaspekter i byplanlægning og i skoler. 
Med hensyn til finansiering implementeres de forebyggende aktioner ved 
en kombination af skatteindtægter og bidrag fra sygesikringsordninger. 
7. IRLAND 
Målene for den nationale forebyggende politik omfatter forebyggelse af 
smitsomme sygdomme, tidlig opdagelse af sundhedsskader hos børn, en 
betydelig forbedring af niveauet for tandpleje, begrænsning af fore­
komsten af sygdomme, der skyldes rygning, alkoholmisbrug og andre leve­
vis relaterede faktorer. 
4< 
Den irske regering vedtog i 1988 en politik, der sigter mod fremme af 
sundhed og indførte nye strukturer til sundhedsfremme, herunder et 
underudvalg under regeringen om sundhedsfremme for således at skabe en 
effektiv mekanisme, der gør det muligt, at politiske beslutninger, der 
får konsekvenser for folkesundheden, kan blive truffet på grundlag af 
et sundhedsaspekt. Forebyggende aktioner omfatter i Irland vaccina­
tionsprogrammer, anmeldelsespligt, diagnose og hospitalsbehandling af 
smitsomme sygdomme, overvågning af tuberkolose, cervikal screening, 
maternitet, sundhedspleje hos børn og børns sundhedstilstand, 
tandpleje, AIDS, narkotika- og tobaksmisbrug. 
Ved udgangen af 1993 vil sundhedsministeriet forelægge en national 
sundhedsstrategi, der især vil omfatte en strategi for fremme af 
sundhed, en oversigt over sundhedssituâtionen i Irland i dag, fastlæg­
gelse af nationale mål og mål for specifikke forbedringer samt en 
strategi til opnåelse af disse mål. 
8. ITALIEN 
De forebyggende aktioner i Italien er især koncentreret om fire emne­
grupper. Miljø og sundhed, levevisrelaterede problemer, sundheds­
beskyttelse under arbejdet samt forebyggelse af smitsomme sygdomme. 
Med hensyn til miljø og sundhed udføres arbejdet i stadig større omfang 
af det europæiske center for miljø og sundhed, der blev oprettet ved en 
gensidig aftale mellem WHO's regionalkontor for Europa og den 
italienske regering. Med hensyn til levevisrelaterede sygdomme er den 
italienske politik koncentreret om ernæring, rygning, narkotika og 
AIDS. Med hensyn til sundhedsbeskyttelse under arbejdet fastsættes der 
i den grundlæggende lov (nr. 46 af 5. marts 1990) bestemmelser for 
sundhed og sikkerhed i forbindelse med tekniske installationer, udstyr, 
substanser samt bygninger. Denne lov er blevet suppleret med dekreter 
om omsættelse af EF-direktiver byggende på artikel 118A i EØF-
Traktaten. Med hensyn til forebyggelsen af smitsomme sygdomme har 
Italien i løbet af de seneste to år indført et nyt system med 
forebyggelse og anmeldelse af sådanne sygdomme. Dette nye system 
indebærer, at sådanne sygdomme bedre kan identificeres, samtidig med at 
der på et tidligere tidspunkt sikres en hurtig udveksling af 
informationer til og fra sundhedsministeriet, således at der om 
nødvendigt kan træffe øjeblikkelige foranstaltninger og udveksles 
informationer med internationale sundhedsorganisationer. 
Ansvaret for de forebyggende aktioner påhviler en række institutioner, 
navnlig sundhedsministeriet, den nationale sundhedstjeneste, lokale 
sundhedsmyndigheder og narkotikabekæmpelsesinstitutionerne. 
9. LUXEMBOURG 
Siden 1970'erne har forebyggende aktioner været integrerede elementer i 
den generelle sundhedssektor i Luxembourg. Dette blev tydeligt ved 
reorganiseringen af regeringens sundhedstjeneste i 1980, hvor der blev 
oprettet særlige afdelinger med henblik på forebyggende arbejde. De 
vigtigste programmer er programmerne vedrørende narkotika, tobak, 
alkohol og hjerte-kar-sygdomme samt kræft. Ud over dette har man 
iværksat et særligt program til fremme af sund ernæring og sund 
levevis. 
h^ 
De forebyggende aktioner koordineres al sundhedsministeriet, de øvrige 
ministerier deltager ligeledes i den generelle indsats på sundheds­
området. Forebyggende aktioner har siden juni 1992 været omfattet af en 
ændret lov om forsikring ved sygdom og sundhedssektoren. Bortset fra 
bestemmelserne i denne lov har Luxembourg endnu ikke udarbejdet et 
særligt og omfattende program for forebyggelse. 
10. NEDERLANDENE 
Den forebyggende politik bygger i Nederlandene på en række forskellige 
programmer. Sygdomsforebyggelsen består i nationale vaccinations­
programmer, screeningprogrammer for livmoderhalskræft og brystkræft 
samt rådgivningstjenester for mødre og børn. Systematisk uddannelse i 
forebyggende arbejde er i dag ved at blive indført, især for alment 
praktiserende læger. Aktioner inden for helbredsfremme omfatter en 
lang række aktiviteter som nationale sundhedsundervisningskampagner, 
konferencer vedrørende undervisning i sundhedsspørgsmål i skoler og på 
arbejdspladsen, psykisk sundhed især for risikogrupper som ældre, 
fraskilte, børn, osv. Sundhedsundervisningen er endvidere koncentreret 
om alkohol, tobak og narkotika. Tværsektoriale aktioner gennemføres 
inden for arbejdsmiljø, især vedrørende sikkerhed og sundhed under 
arbejdet, osv. 
De forebyggende aktioner gennemføres af nationale specialiserede 
institutioner, kommunernes sundhedstjenester, regionale tjenester for 
psykisk sundhed, regionale afvænningstjenester og af ansatte inden for 
den grundlæggende sundhedspleje. 
Sygdomsforebyggelse finansieres via forsikringsordninger. 
11. PORTUGAL 
Målet på mellemlang sigt for forebyggelsesstrategien i Portugal er at 
forbedre niveauet for folkesundhed ved hjælp af kampagner mod kræft, 
narkotika, AIDS og ved forebyggelse af slagtilfælde samt hjerte-kar­
sygdomme, forebyggelse af ulykker i almindelighed, forebyggelse af 
selvmord og forbedret hjælp til ældre, børn og unge. Endvidere forsøger 
man i den generelle planlægning af forbedre vilkårene inden for 
sundhedssektoren samt dennes funktion ved at øge antallet af senge til 
kronisk syge, ved at forbedre eller udskifte institutioner inden for 
sundhedssektoren, ved at tage skridt til en rationalisering på området 
menneskelige ressourcer og ved fremme en bedre fordeling af personalet 
inden for sundhedssektoren. Sundhedsministeriet gennemføre specifikke 
programmer vedrørende: kontrol med diabetes mellitus og hypertension, 
vaccination, sundhedspleje hos børn og unge, maternal pleje, 
oralsundhed, sundhed i skolen, sundhedsundervisning, et nationalt 
projekt vedrørende kræft, forebyggelse af narkotikamisbrug og AIDS. 
Forebyggelsespolitikken koordineres i Portugal af sundhedsministeriet 
og er nedfældet i den portugisiske lov om den nationale sundheds­
tjeneste. Sundhedsministeriet bistås af det nationale sundhedsråd, der 
er sammensat af repræsentanter fra alle grupper, der beskæftiger sig 
med sundhedsbeskyttelse. Det nationale sundhedsråd udarbejder 
henstillinger vedrørende den generelle sundhedsstrategi og bistås af en 
lang række rådgivende organer. 
b' 
12. DET FORENEDE KONGERIGE 
Forebyggelsespolitikken i Det Forenede Kongerige består af følgende 
fire dele: 
screening og vaccinationsprogrammer omfattende screening for 
bryst- og cervicalkræft samt vaccination af børn mod difteri, tetanus, 
kighoste, polio, mæslinger, fåresyge, røde hunde, BCG (caimette) og 
HIB; 
særlige sundhedsinitiativer som f.eks. "Sundhed i Det Forenede 
Kongerige"-initiativet, der blev iværksat i juli 1992, og som vedrører 
fem nationale prioriteter og 27 målområder. De prioriterede områder 
omfatter coronare hjertesygdomme og slagtilfælde, kræft, psykiske 
sygdomme, ulykker og HIV-AIDS samt seksuel sundhed (herunder 
familieplanlægning). Gennemførelsen af dette initiativ skal bygge på et 
engagement fra alle regeringsinstituioner, på opbyggelse af 
sundhedsalliancer på nationalt og lokalt plan, på foranstaltninger 
inden for passende rammer og på en forbedret sundhedsovervågning samt 
evaluering af virkningerne heraf; 
sundhedsfremme og sundhedsaktiviteter. Som led i den nationale 
sundhedsstrategi opstillede man de prioriteter, der gælder for det 
arbejde, der udføres af myndigheden med ansvar for sundhedsundervisning 
både på nationalt og på lokalt plan, for sundhedsfremme som et særligt 
element i lægers ansættelseskontrakter og for omfattende sundheds­
fremmende arbejder, der udføres af den enkelte sundhedstjeneste. Andre 
forebyggende foranstaltninger vedrører især rygning, alkohol, 
narkotikamisbrug, ernæring, familieplanlægning samt tandpleje; 
foranstaltninger med henblik på et sundt miljø og folkesundhed 
omfatter aktioner vedrørende lægemidlers sikkerhed, forbrugsvarer og 
miljø, fremme af levnedsmiddelhygiejne på nationalt og lokalt plan samt 
kontrol med og overvågning af smitsomme sygdomme. 
f? 
BILAG II 
FÆLLESSKABSPOLITIKKER OG INSTRUMENTER MED DIREKTE RELEVANS FOR 
SUNDHEDSBESKYTTELSE 
1. OVERSIGT OVER AKTIONERNE PÅ DETTE OMRÅDE 
Sundhed og miljø 
Den snævre forbindelse mellem de miljømæssige aspekter i forbindelse 
med folkesundhed og nødvendigheden af regeringsindgreb var allerede en 
fastslået kendsgerning i Europa ved udgangen af det forrige århundrede, 
hvor der allerede blev indledt aktioner på internationalt plan. Fælles­
skabets indsats for at "bevare, beskytte og forbedre kvaliteten af 
miljøet" og således "at bidrage til beskyttelse af menneskets sundhed" 
er en fortsættelse af denne internationale indsats, der på grund af 
EF's lovgivningsbeføjelser og økonomiske midler til at bistå ved 
gennemførelsen har fået større virkning og større effektivitet. Det 
sidste omfattende udtryk for Fællesskabets aktiviteter på miljøområdet 
er "Mod En Bæredygtig Udvikling", Det Europæiske Fællesskabs Program 
for Politik og Handling i Forbindelse med Miljøet og Bæredygtig 
Udvikling (KOM(92) 23 endelig udg., bind II), der blev vedtaget af 
Rådet den 1. februar 1993. Dette program indeholder en række yderligere 
forslag til forbedring af kvaliteten af vand, luft og jord, til kontrol 
med farlige stoffer og industriaktiviteter samt til overvågning af 
stråling og kontrol med forurening og bortskaffelse af affald. 
Sikkerhed og sundhed under arbejdet 
Vedtagelsen af Fællesakten (1986) og indsættelsen af artikel 118a 
medførte et stort opsving for Fællesskabets indsats med henblik på 
forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed og begrænsning af 
risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer 
og andre farlige stoffer. Fællesskabets indsats på dette område har sin 
oprindelse i ønsket om at forbedre arbejdsvilkårene, som det blev 
fastsat i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfælles­
skab (april 1951), og som styrket ved de sociale bestemmelser (afsnit 
III) i EØF-Traktaten og bestemmelserne om foranstaltninger til 
sundhedsbeskyttelse i EURATOM-Traktaten. Fra 1977 og fremefter, især i 
1980, blev der vedtaget vigtige foranstaltninger. Det afgørende skridt 
for Fællesskabets indsats blev imidlertid taget i 1989, da man vedtog 
et rammedirektiv (89/391/EØF) om forbedring af arbejdstagernes sikker­
hed og sundhed under arbejdet. Et stort antal efterfølgende fælles­
skabsforanstaltninger er blevet vedtaget inden for rammerne af dette 
direktiv, der gjorde Fællesskabet til den drivende kraft inden for 
spørgsmål vedrørende sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. Nogle af 
disse foranstaltnigner er snævert tilknyttet Fællesskabets folkesund­
hedsforanstaltninger inden for toksikologi og centre til behandling af 
forgiftninger^. 
(1) Resolution vedtaget af Rådet og medlemsstaternes sundhedsministre 
forsamlet i Rådet om forbedret forebyggelse og behandling af [^ 
akutte forgiftninger hos mennesker (90/C 329) af 3. december 
Sund ernæring er forudsætningen for en sund befolkning 
Behovet for, at fødevarer skal være sikre, ikke forgiftede og sunde 
førte til fytosanitær kontrol samt veterinærkontrol og medførte 
endvidere krav vedrørende levnedsmidlers sammensætning, anvendelsen af 
konserveringsstoffer, tilsætningstoffer, osv. og et krav om informativ 
etikettering. Disse spørgsmål har allerede siden 1962 været genstand 
for en række foranstaltninger på Fællesskabets indre marked. Senere 
(fra midten af 1980'erne og fremefter) har man i forbindelse med fremme 
af sundhed vist voksende interesse for levnedsmidlernes næringsværdi og 
for tilsætningsstoffer. Den nuværende politik for folkesundhed sigter 
mod at undgå levnedsmidler, som kan have tilknytning til alvorlige 
sygdomme som f.eks. kræft og hjerte-kar-sygdomme og mod at hjælpe 
borgerne, via sundhedsundervisning og etikettering med klare 
oplysninger om sammensætningen af levnedsmidler, til at vælge deres 
ernæring med omhu. Med henblik på dette har Kommissionen iværksat en 
omfattende ernæringsundersøgelse som led i programmet "Europa mod 
Kræft"(2). 
Forbrugerbeskyttelse 
Befolkningen har også behov for beskyttelse mod andre produkter og mod 
mulige skadevirkninger af en række tjenesteydelser. Disse produkter 
omfatter ikke kun medicinske produkter som lægemidler*3) og læge­
udstyr (4), men også den store mængde af potentielt farlige varer, der 
findes på markedet. Fællesskabets foranstaltninger på det indre marked 
til sikring af et højt niveau for sundhedsbeskyttelse på disse punkter 
rækker fra generelle direktiver baseret på den "nye metode" om 
medicinske anordninger, personlige værnemidler, maskiner, legetøj ^5^ 
samt direktiver og foranstaltninger vedrørende forbrugeroplysning, 
produktsikkerhed i almindelighed og overvågningi forbindelse med 
ulykker(g). 
Forskning og informationsteknologi 
Forskningsresultater vedrørende årsagerne til og overførsel af sygdomme 
samt metoder til at forebygge disse, herunder anvendelse af moderne 
informationsteknologi, er grundlaget for udviklingerne i politikken for 
folkesundhed. Fællesskabets fortsatte forskningsprogrammer inden for 
lægevidenskab og sundhed har siden begyndelsen i 1978 som et væsentligt 
aspekt også omfattet forebyggelse af sygdomme. Det igangværende bionet­
program indeholder lignende bestemmelser. Fællesskabets informations­
teknologi, telematikprogrammer og pilotprojekter, der ofte gennemføres 
i samarbejde med WHO og Europa-Rådet, har omfattet overvågning af med­
fødte sygdomme, anvendelsen af informatik i lægevidenskab (AIM), 
beskyttelsesforanstaltninger (statistikker, alarm på et tidligt 
tidspunkt, fødevaresikkerhed og overvågning af farmaceutiske produkter) 
samt epidemiologi. 
Social beskyttelse 
I henhold til forordning 1408/71/EØF giver ligestillingen af de sociale 
sikringsordninger forsikrede adgang til medicinsk behandling i alle 
Fællesskabets medlemsstater under visse betingelser (E 111-blanket). 
(2) Europæisk sonderende undersøgelse vedrørende cancer, ernæring og 
sundhed (EPIC) 1998/9 - 1998 
(3) Rådet direktiver 65/65, 75/318 og efterfølgende lovgivning. 
(4) Rådets direktiv 90/385/EØF af 20.6.1990 (EFT L 189 af 20.7.1990) 
og Rådets direktiv 93/42/EØF af 14.6.1993 (EFT L 169 af 
12.7.1993). 
(5) Rådets direktiv 92/59/EØF. 
Anerkendelsen af retten til at få del i ordningerne til beskyttelse af 
den menneskelige sundhed uanset personlige midler er fastsat i Rådets 
henstilling 92/443/EØF om overensstemmelse mellem målene og politikken 
for social beskyttelse. Adgang til ordningerne til beskyttelse af 
menneskets sundhed udanset den enkelte borgers egne ressourcer kan 
sikres enten via forsikringsordninger, som er åbne for personer på alle 
indkomstniveauer uanset den individuelle risikoprofil, eller via gratis 
ydelse af behandling og forebyggelse inden for rammerne af en offentlig 
sundhedssektor. 
Erhvervene inden for sundhedssektoren 
Sundhedserhvervene og de ansatte ved statslige og ikke-statslige orga­
nisationer inden for sundhedssektoren spiller en afgørende rolle i 
forbindelse med rådgivning og information om fremme af folkesundheden 
og forebyggelse af sygdomme. Fællesskabets foranstaltninger med henblik 
på gensidig anerkendelse af erhvervskvalifikationer mellem medlems­
staterne og for udviklingen af samarbejde og uddannelse inden for den 
videregående undervisning og i uddannelsesinsitutioner har i denne 
forbindelse ydet et betydeligt bidrag. Dele af Fællesskabets programmer 
til bekæmpelse af kræft og AIDS er udformet således, at de vil fremme 
en forbedret uddannelse af det medicinsk personale, der deltager i 
bekæmpelsen af disse sygdomme. 
Sygdomsforebyggelse og fremme af sundhed 
Fællesskabets aktiviteter inden for folkesundhed har siden midten af 
1980'erne gået videre end til blot kontrol med, og beskyttelse mod 
risici i miljø og på arbejdspladsen, til nu at omfatte fremme og 
koordinering af foranstaltninger til bekæmpelse af alvorlige sygdomme 
og til fremme af sundhed. 
Fællesskabets program til bekæmpelse af kræft (1987-1989) var det 
første program til forebyggelse af en alvorlig sygdom. "Europa mod 
Kræft"-programmet var koncentreret om aktioner på særlige områder som 
rygning, indtagelse af alkohol, spisevaner, udsættelse for kræftfrem­
kaldende stoffer og sol. Programmet fremmede relevante screening­
programmer og oplysningsarbejdet i forbindelse med konstatering af 
kræft på et tidligt stadium, og fremmede endvidere en 10 punkts 
europæisk kodeks mod kræft bestemt til den brede offentlighed. 
Fællesskabet vedtog under anvendelse af bestemmelser vedrørende det 
indre marked lovgivningsforanstaltninger om tobak for at forbedre og 
kontrollere etikettering af tobaksvarer samt om tjæreindholdet i 
cigaretter. Man vedtog en henstilling om rygning på offentlige steder 
og for øjeblikket drøftes et direktiv om forbud mod reklamer for 
tobaksvarer. Et yderligere program til bekæmpelse af kræft blev 
vedtaget som fortsættelse af det første program for perioden 1990-1994, 
og som halvvejs i programmets gennemførelse har vist sin værdi og 
effektivitet, sin programskabende karakter og muligheden for via 
partnere på alle niveauer at fremkalde en øget bevidstgørelse. 
Andre omfattende programmer inden for folkesundhed fulgte hurtigt i 
takt med, at politisk pres og udviklingen inden for sundhedssektoren 
nødvendiggjorde fællesskabsaktioner. Programmet "Europa mod AIDS" 
S 
(1991-1993) omfatter 10 hovedaktionsområder. Ligesom det var tilfældet 
med "Europa mod Kræft" var sigtet med en række aktioner en øget 
bevidstgørelse af offentligheden, forbedret sundhedsundervisning og 
sammenkædning med Fællesskabets forskningsprogrammer. Nye elementer 
blev tilføjet i relation til denne sygdoms uærlige karakter, herunder 
social støtte og rådgivning, skøn over omkostningerne i forbindelse med 
HIV-infektion samt en indsats til bekæmpelse af diskriminering af HIV-
smittede personer. Som følge af Rådets evaluering af aktionerne under 
dette program, og i forventning om ikrafttrædelse af Traktaten om Den 
Europæiske Union, har Rådet og sundhedsministrene ønsket at forlænge 
programmet til udgangen af 1994. 
Den europæiske plan til bekæmpelse af narkotikamisbrug indeholder et 
særligt element, der står i forbindelse med aktionerne inden for 
folkesundhed til begrænsning af efterspørgslen efter narkotika. 
Udveksling af informationer, en øget bevidstgørelse af offentligheden 
og støtte til pilotprojekter inden for forebyggelse indgår som 
elementer i denne plan. En europæisk uge til forebyggelse af 
narkotikamisbrug er et vigtigt middel til at fremme samarbejde og 
bevidstgørelse. 
For at offentligheden skal have kendskab til og kunne reagere på ret­
ningslinjer som Det Europæiske Kodeks mod Kræft er et støtteprogram om 
fremme af sundhed og undervisning samt relevant information nødvendig. 
I WHO's program "Sundhed for alle i år 2000" blev dette fremhævet, og i 
Fællesskabets initiativer om sundhedsundervisning, der er iværksat af 
både undervisnings- og sundhedsministrene, indgår dette spørgsmål. 
Oplysningskampagner med henblik på at få befolkningen til at ændre 
adfærd er ligeledes blevet iværksat inden for rammerne af Fællesskabets 
programmer til bekæmpelse af kræft og AIDS samt som led i aktionerne 
vedrørende narkotikamisbrug. 
Andre aspekter 
Fællesskabets aktiviteter vedrørende folkesundhed indeholder naturlig­
vis også andre aspekter. Aktioner med henblik på at fremme graden af 
selvforsyning med menneskeblod eller plasma på grundlag af frivillige 
og vederlagsfrie blodafgivelser med henblik på at udvikle fremstillin­
gen af blodprodukter af det afgivne blov er gode eksempler herpå. 
Ligeledes er der blevet gennemført aktioner inden for toksikologi med 
henblik på sundhedsbeskyttelse, aktioner til at forbedre forebyggelse 
og behandling af akutte forgiftninger hos mennesker, aktioner med 
henblik på at udvikle et europæisk sygesikringskort samt på en række 
andre områder, der ikke kun vedrører folkesundhed, men som indgår som 
elementer i andre fællesskabspolitikker. 
2. FORTEGNELSE OVER FÆLLESSKABSINSTRUMENTER, DER ER AF DIREKTE 
BETYDNING FOR SUNDHEDSBESKYTTELSEN 
> EØF-Traktaten: 
(1951-1957): implicit anerkendes planer for folkesundhed, idet 
der refereres til "en hurtigere højnelse af levestandarden" -
mange artikler er indirekte af relevans for sundhedsbeskyttelse. 
< ' 
> EURATOM-Traktaten: 
(1957) : følgende bestemmes i Traktaten: 
- i Fællesskabet indføres grundlæggende normer til beskyttelse af 
befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er 
forbundet med ioniserende stråling (kap. III); 
- sikkerhedskontrol og uddannelse af inspektører (kap. VII); 
- indgåelse af aftaler eller overenskomster med en international 
organisation eller tredjelande (kap. X). 
> Ved vedtagelsen af Fællesakten: 
(1986) : blev der skabt et juridisk grundlag for sundhed, sikkerhed og 
miljøbeskyttelse samt forbrugerbeskyttelse: artikel 100a, stk. 3, 
artikel 118a (beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed); 
miljø (artikel 130r, 130s, 130t). 
> Sikkerhed og sundhed under arbejdet: 
(1977-1978) : vedtagelse af Rådets første direktiv om sikkerhedsskilt­
ning og direktivet om vinylchloridmonomer (byggende på artikel 100 i 
EØF-Traktaten). 
1980: Rådets direktiv om beskyttelse af arbejdstagerne mod 
farerne ved at være udsat for kemiske, fysiske og 
biologiske agenser (artikel 100). 
1989: Vedtagelse af rammedirektiv 89/391/EØF om de væsentligste 
aspekter i forbindelse med sikkerhed og sundhed under 
arbejdet (artikel 118a) samt 12 andre direktiver om særlige 
aspekter i forbnidelse med sikkerhed og sundhed under 
arbejdet. 
> Miljø: 
EØF-Traktaten: artikel lOOr, artikel 100s, artikel 100t. 
1) Farlige stoffer, risiko i forbindelse med industrielle 
aktiviteter, bioteknologi osv.: 
1967: Rådets direktiv 67/548/EØF om klassificering, 
emballering og etikettering af farlige stoffer (EFT L 
196 af 16.8.1967, s. 1). 
1976 : Rådets direktiv om begrænsning af markedsføring og 
anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (EFT 
L 252 af 27.9.1976, s. 201). 
1982 : Rådets direktiv om risikoen for større uheld i 
forbindelse med en række industrielle aktiviteter (EFT 
L 230 af 5.8.1982, s. 1). 
1993 : Rådets direktiv om principper for vurdering af risiko 
for menneske og miljø udgående fra farlige stoffer. 
<1 
2) Luft: 
1970: Rådets direktiv om luftforening forårsaget af udstød­
ningsgas fra motorkøretøjer (EFT L 76 af 6.4.1970, s. 
1) . 
1982 : Rådets direktiv om grænseværdi for bly i luften (EFT L 
378 af 31.12.1982, s. 15). 
1985 : Rådets direktiv om luftkvalitetsnormer for så vidt 
angår nitrogendioxid (EFT L 87 af 27.3.1985. s. 1). 
3) Direktiver om affald (EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39), spilde­
vandsrensning EFT L 135 af 30.5.1991, s. 40), forebyggelse af 
luftforurening fra kommunale affaldsforbrændingsanlæg (EFT L 163 
af 14.6.1989, S. 32; EFT L 203 af 15.7.1989, s. 50). 
4) Støj (motorkøretøjer, fly, byggepladser, husholdsningsudstyr, 
osv.) (EFT L 43 af 23.2.1970, s. 16). 
5) Vand (kvaliteten af drikkevand, badevand) (EFT L 347 af 
17.12.1973, s. 1). 
> Forbrugerbeskyttelse 
Levnedsmidler 
Lige siden 1962 har Rådet vedtaget direktiver om tilsætnings­
stoffer i levnedsmidler beregnet til menneskeføde (baseret på 
EØF-Traktatens artikel 100). I 1969 blev Den Stående Levneds­
middelkomité oprettet. I 1974 blev Den Videnskabelige Komité for 
Levnedsmidler, der udarbejder fortegnelser over tilsætnings­
stoffer og betingelserne for disses anvendelsesområde, oprettet. 
1985: Rådets direktiv om visse stoffer med hormonal virkning. 
1989: Rådets direktiv om offentlig kontrol med levnedsmidler samt 
Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om levnedsmidler bestemt til særlig ernæring 
(byggende på artikel 100a, stk. 3, i EØF-Traktaten). 
1990: Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om dybfrosne levnedsmidler. 
Rådets direktiv om næringsdeklaration af levnedsmidler. 
Rådets direktiv om plastmaterialer og plastgenstande 
bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler. 
Andre direktiver: 
1988: Rådets direktiv om sikkerhedskrav til legetøj. 
1989: Rådets direktiv om et fællesskabssystem for hurtig udveks­
ling af oplysninger om farer i forbindelse med anvendelse 
af forbrugsgoder (artikel 235). 
TÎ 
1991: Rådets direktiv om erhvervelse og besiddelse af våben. 
1992: Rådets direktiv om produktsikkerhed i almindelighed. 
Farmaceutiske produkter 
I 1965 vedtog Rådet det første direktiv om tilnærmelse af lovgiv­
ningen om medicinske specialiteter på grundlag af artikel 100 i 
EØF-Traktaten. 
1975: Oprettelse af Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter; 
Rådets direktiv vedrørende normer og foreskrifter vedrøren­
de kliniske undersøgelser af medicinske specialiteter. 
1987: Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstater­
nes foranstaltninger vedrørende markedsføring af højtekno­
logiske lægemidler og Rådets direktiv om kliniske under­
søgelser vedrørende markedsføring af medicinske specialite­
ter. 
1989: Rådets direktiv 89/342/EØF om vacciner, Rådets direktiv 
89/343/EØF om radioaktive lægemidler, Rådets direktiv 
89/381/EØF om lægemidler fremstillet på basis af blod og 
Rådets direktiv 89/105/EØF om gennemsigtighed i prisbestem­
melserne for lægemidler til mennesker (artikel 100a). 
1991: Kommissionens direktiver om god fremstillingspraksis for 
lægemidler til mennesker og om kravene til testning af 
medicinalprodukter. 
1992 : Rådets direktiver om engrossalg, jurdiske retningslinjer 
for levering og mærkning af samt reklame for lægemidler til 
mennesker (artikel 100a). 
1993: Rådets forordning (EØF) nr. 2309/93 (artikel 235 i EØF-
Traktaten) og Rådets direktiv 93/39/EØF og 93/40/EØF 
(artikel 100a) om oprettelse af et europæisk lægemiddel­
agentur og fastlæggelse af nye fællesskabsprocedurer for 
registrering af lægemidler til mennesker og dyr. 
Fri bevægelighed for personer 
1964 : Rådets direktiv 64/221/EØF om samordning af særlige foran­
staltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse 
og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offent­
lige orden, sikkerhed og sundhed (EØF-Traktatens artikel 
56, stk. 2). 
Medicinske og paramedicinske aktiviteter 
1975 : - Oprettelse af Udvalget af Højtstående Embedsmænd inden 
for Sundhedsvæsenet. 
Direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser 
for læger (EØF-Traktatens artikel 49, 57 og 66). 
ft 
Direktiv om samordning af bestemmelserne om virksomhed 
som læge (EØF-Traktatens artikel 49, 57, 66 samt 235) . 
Fulgt af 
Rådets direktiv om gensidig anerkendelse af eksa­
mensbeviser for sygeplejersker (1977); for tand­
læger (1978); for jordmødre (1980); for farmaceuter 
(1985) og for alment praktiserende læger (1986). 
Medicinske anordninger 
Rådet har vedtaget adskillige direktiver om beskyttelse af 
personers sikkerhed og sundhed i forbindelse med markeds­
føring af medicinske anordninger: 
diretiv 84/539/EØF om elektriske apparater, der anven­
des i læge- og dyrlægepraksis; 
direktiv 90/385/EØF om aktive, implantable medicinske 
anordninger; 
direktiv 93/42/EØF om medicinske anordninger. 
5-r 
BILAG III 
KRAV OM SUNDHEDSBESKYTTELSE, DER INDGÅR SOM BÆRENDE ELEMENTER I ANDRE 
FÆLLESSKABSPOLITIKKER 
' Samarbejde inden for lovgivning og indre anliggender: 
Personkontrol ved Fællesskabets ydre grænser, indvandring, 
narkotika og Det Europæiske Narkotikaovervågningscenter og 
narkotikamisbrug. 
' Borgernes rettigheder: 
Tiltrædelse af Europa-Rådets konvention om menneskerettighederne. 
Beskyttelse af personlige data. 
Internationale anliggender : 
PHARE (handlingsplan for en samordnet bistand til Polen og 
Ungarn) samt TACIS (EF-Kommissionens program for faglig bistand 
til de nye uafhængige stater i det tidligere Sovjetunionen); 
afdelingen for narkotika - FN. 
Forbindelser til internationale organisationer: Europa-Rådet, 
WHO, FAO, OECD, IOM (den internationale organisation for 
indvandring), UNESCO, UNDCP (De Forenede Nationers program til 
international bekæmpelse af narkotikamisbrug), IAEA, FN. 
Godkendelse af Den Europæiske Farmakopé. 
Samarbejde med tredjelande: EFTA, landene i Central- og 
Østeuropa, Middelhavslandene, Latinamerika, Nordamerika, osv. 
Forhandlinger med ASEAN vedrørende illegal fremstilling af 
narkotika og psykotroper. 
Overvågning af handel med narkotika og psykotroper i Fællesskabet 
og internationalt. 
Det indre marked: 
Kvalitet, sikkerhed og hygiejne i forbindelse med levnedsmidler, 
alarmsystemer, etikettering, tilsætningsstoffer, farvestoffer, 
forurenende stoffer, interaktion mellem føde og sundhed, emballe­
ring. 
Medicinsk udstyr, standardisering, f.eks. in vitro-diagnose, 
farmaceutiske produkter, kosmetiske produkter, narkotika og 
udgangsstoffer for narkotika. 
Farlige stoffer og præparater, klassificering og etikettering, 
gødningsmidler, biocider. 
Bestemmelser om kvalifikationer for de ansatte i 
sundhedssektoren. 
Konkurrence : 
Lægemiddelpriser, sociale sikringsordninger. 
ja 
Sociale anliggender; 
Kvinder og sundhed, social beskyttelse, handicappede, ældre, 
indvandrere, fattigdom, beskyttelse af arbejdstagernes sundhed, 
Den Europæiske Socialfond. 
Undervisning og videreuddannelse ; 
ERASMUS, foranstaltninger for unge og ansatte i sundhedssektoren. 
Landbrug: 
Planters kvalitet og sundhedstilstand, dyr og særlige afgrøder 
(frugt og grønsager, vin, alkohol, tobak, osv.); hygiejne i 
forbindelse med fisk, skaldyr, mælk, mejeriprodukter. 
Fremme af forbruget af olivenolie, mejeriprodukter, frugt og 
grønsager. 
Veterinær- og fytosanitær kontrol inden for og uden for Fælles­
skabet . 
Fiskeri : 
Kvaliteten af produkter fra fiskeri og akvakulturer. 
Fremme af forbruget af produkter fra fiskeri og akvakulturer. 
Fremme af de sanitære forhold i forbindelse med produktion, 
forbrug og markedsføring af produkter fra fiskeri og 
akvakulturer. 
Transport : 
Transportsikkerhed: forebyggelse af ulykker, især trafikulykker, 
der skyldes alkohol, database over ulykker. 
Udvikling: 
Samarbejdsaktioner vedrørende reform af sundhedssektorerne samt 
programmer og støtteprojekter til udvikling på sundhedsområdet. 
Kampagne mod AIDS. 
Forsknings- og udviklingsprogrammer inden for videnskab og tekno­
logi med henblik på udvikling, underprogrammer vedrørende læge­
videnskab, sundhed og ernæring i tropiske og subtropiske områder. 
Kultur, kommunikation og information: 
Borgernes Europa: foranstaltninger rettet mod unge, f.eks. narko­
tika, AIDS, sport. 
Miljø: 
Nuklear sikkerhed og sundhedsbeskyttelse (EURATOM); beskyttelse 
mod andre fysiske agenser: støj, lavfrekvens elektromagnetiske 
bølger. 
Kontrol med farlige kemiske stoffer og præparater; risici i 
forbindelse med bioteknologi og genetisk ændrede organismer. 
Kontrol med udledning fra industrianlæg; håndtering af affald. 
Kvaliteten af luft, jord, vand, drikkevand. 
Beskyttelse af civilbefolkningen. 
S} 
Forskning : 
Fællesskabets Referencebureau. 
Nuklear sikkerhed; stråling, biologiske og sundhedsmæssige 
virkninger; vurdering af risici i forbindelse med naturlig og 
medicinsk stråling. 
Bioteknologi "neurosciences". 
BIOMED 1: analyse af menneskelige kromosomer; biomedicinsk etik; 
forskning vedrørende sundhedstjenester og teknologi og sygdomme 
betinget af levevis: AIDS, kræft, narkotika, høj levealder, 
kvalitetskontrol, det fjerde FTU-program: forebyggende og 
epidemiologisk forskning vedrørende sygdomme med en betydelig 
socio-økonomisk virkning samt genetiske sygdomme. Forskning 
vedrørende sundhedssektoren, evaluering af behov, undervisning 
og oplysning om sundhedsspørgsmål. Europæisk hjerneforskning. 
Telekommunikation og telematikprogram: 
Telematikprogram anvendt i sundhedssektoren (AIM), forbedret 
sikring af kvalitet og effektivitet af terapeuritske og sociale 
foranstaltninger samt af de grundlæggende sundhedstjenester, 
ressourceforvaltning, røntgen/scanning, sundhedsjournaler, 
datakort over patienter under genoptræning osv. via resultaterne 
fra adskillige specifikke projekter, samordnet aktion og 
ledsagende foranstaltninger: RACE, ESPRIT, IMPACT, TIDE. 
Telematikprogrammer for forvaltningen (ENS), CARE-projektet: 
hurtig og effektiv adgang til sundhedsstatistikker; overvågning 
af farmaceutiske produkter osv. 
Retlig beskyttelse af data (Europa-Rådets henstillinger). 
Indirekte beskatning: 
Destillerede og gærede drikkevarer, tobak. 
Turisme. 
Forbrugerbeskyttelse : 
Sikkerhed i almindelighed i forbindelse med produkter og 
tjenesteydelser samt ansvar; EHLASS-projektet ; 
fællesskabssystemet for hurtig udveksling af oplysninger; 
forbrugerinformation og undervisning. 
ECHO (Det Europæiske Kontor for Humanitær Nødbestand): 
Humanitær nødbistand til ikke-medlemsstater. 
Social- og sundhedsstatistikker. 
Si 
BILAG IV 
BILAGE IVIDENTIFIKATION AF DE VÆSENTLIGSTE SUNDHEDSPROBLEMER I DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
Sygdom/ 
Sundhedsproblem 
KRÆFT 
TykUmwkrrft 
Lungekræft 
Mave- og tarmkræft 
Brystkræft 
Prostatakræft 
KREDSLØBSSYGDOMME 
Hypertension 
Akut hjerteinfaifct 
Cerebrovaskulære sygdomme 
Iskæmisk hjertesygdom 
LUFTVEJSSYGDOMME 
Bronkitis, emfysem, astma 
MEDFØDTE MISDANNELSER 
Périnatale foraold 
fi 
ULYKKER (henmder forgiAning) 
Motorkøretøjsurykker 
Narkotika- og alkoholmisbrug 
Muskel- Ledproblemer Standarddødelighed pr. 
100.000 eller mcidens 
pr. 100 000 (skan) 
337 
29 
42 
62 
33 
19 
338 
16 
90 
90 
137 
17 
5 
5 
51 
15 Omkostninger for 
sundhedssektoren 
(samt andre 
omkostninger, f.eks. 
i forbindelse med 
fravær) 
*** 
•••* 
»*» 
•*• 
•••• 
•** 
•*•• Praktiske muligheder for 
forebyggelse 
*** 
••• 
*•» 
»••» 
••** 
•••• 
•*»• 
#•* Mervaerdi på 
fællesskabsplan 
(diverse muligheder 
for indgriben) 
•*** 
•*•• 
#*• 
••• 
•••• 
*•*• 
••* Alvorlige 
sygdomme 
(væsentligste 
sundhedsproblemer) 
••*• 
•*•• 
••* 
* 
• 
•••» 
••»• 
••* Tidligere 
fællesskabsaktion 
mden for ! 
folkesundhed g 
•**» 
•• 
** H 
*• 
*• 
•* 
••* 
•* 
**** - HØJ *** - GENNEMSNITLIG ** - LAV * « INGEN 
o* Sygdom/ 
Sundhedsproblem 
visuelle problemer 
Auditive problemer 
Psykiske forstyrrelser 
Selvmord 
Emæringsbesternte sygdomme og tubetknlose 
AIDS 
Andre smitsomme sygdomme, f. eks. 
seksuelt overførte sygdomme og tuberkulose 
BØRNESYGDOMME, f.eks 
1 mæslinger 
1 røde hunde 
1 andre børnesygdomme 
SJÆLDNE SYGDOMME, f. eks. 
malassæmi, segl-ceO anæmi, engelsk syge 
SYGDOMME OVERFØRT VIA 
LEVNEDSMIDLER, f. eks. 
salmeoellafotgtfming Standarddødelighed pr. 
100.000 eller mcidens 
pr. 100 000 (skøn) 
13 
2,41 (incidens) 
51 (mcidens) 
26 (incidens) Omkostninger for 
sundhedssektoren 
(samt andre 
omkostninger, f.eks. 
i forbindelse med 
fravær) 
»» 
• 
••»• 
••* 
••• 
•* 
• 
•• Praktiske muligheder 
for forebyggelse 
** 
•• 
•• 
•** 
*»• 
**»• Merværdi pi 
fællesskabsplan 
(diverse muligheder 
for indgriben) 
• 
• 
• 
••* 
•••• 
: •*•* 
• •• 
• ••• Alvorlige 
sygdomme 
(væsentligste 
sundhedsproblemer) 
'* 
• 
»•• 
** 
•** 
••• 
» 
»• 
••* Tidligere 
fællesskabsaktion 
indenfor 
folkesundhed 
• 
• 
• 
•** 
-
* 
• 
« 
**** = HØJ *** = GENNEMSNITLIG ** « LAV •- INGEN 
BILAG V 
Statistiske data 
SAMLEDE OG OFFENTLIGE UDGIFTER TIL SUNDHEDSVÆSENET I FORHOLD TIL DE 
NATION.ALE UDGIFTER I FÆLLESSKABET I 1970, 1980 OG 1991 
10 r % af nationale udgifter (BNP minus plus import) 
Q Offentilige udgifter 
Samlede udgifter 
• *• 
H I 
5* P € L UK OK IKL 
Data for offentilige udgifter 10 
NL 
FIGUR 1 
^7> QA 
/ *. ' VE: '- < 
Tidsmæssig opsplitning af dødsårsager i EUR 12 
Kredsløbs­
sygdomme Ondartede Sygdomme Ulykker Andre årsager 
svulster i luft- og skade­
vejene lige på­
virknin­
ger . 
Kredsløbs 
sygdomme Ondartede Sygdomme Ulykker Andre årsager 
svulster i luft- og skade­
vejene lige på­
virknin­
ger 
Q I960 S 1970 Z3 I960 X 1990 
Figur 2 
-68_-
Dødsårsager opdelt efter alder - EUR 12 - 1989 (1) 
Selvmord 
'«S-
Tumorer 
Kredsløbssygdomme 
O t-4 5-U 1*-2A 25-34,35—4-4 43-G* S5-A* BS-T4 *T3 
Alder 
Andre årsager (3) 
(1) Belgien 1986,Spanien 1987, Italien 1988. 
(2) I denne aldersgruppe er næsten samtlige ulykker trafikulykker. 
(3) Infektionssygdomme og parasitiske sygdomme, sygdomme i fordøjelses­
systemet i det genital-urinale system, i nervesystemet, blodsygdomme, 
hudsygdomme, osv. 
-to 
TABEL 5 
VIGTIGSTE DØDSÅRSAGER OPDELT EFTER ALDER OG KØN 
I DET EDROPOÆISKE FÆLLESSKAB 
Alder Mænd 
under 1 år Hypoxi, asfyksi ved 
fødslen eller andre 
åndedrætsproblemer 
1-4 år Motorkøretøjsulykke 
5-9 år Motorkøretøjsulykke 
10-14 år Motorkøretøjsulykke 
20-24 år Motorkøretøjsulykke 
28-29 år Motorkøretøjsulykke 
30-34 år Motorkøretøjsulykke 
35-39 år Selvmord 
40*44 år Akut myocardi-infarkt 
45-49 år Akut myocardi-infarkt 
50-54 år Akut myocardi-infarkt 
55-59 år Akut myocardi-infarkt 
60-64 år Akut myocardi-infarkt 
65-69 år Akut myocardi-infarkt 
70-74 år Akut myocardi-infarkt 
74-79 år Akut myocardi-infarkt 
80-84 år Akut myocardi-infarkt 
Over 85 år Sygdomme i lungekreds­
løbet og andre cardiopatier 
Kilde: WHO Kvinder 
Hypoxi, asfyksi ved 
fødslen eller andre 
åndedrætsproblemer 
Medførte anormaliteter 
i hjerte og kredsløb 
Motorkøretøj sulykke 
Motorkøretøj sulykke 
Motorkøretøj sulykke 
Motorkøretøj sulykke 
Selvmord 
Brystkræft 
Brystkræft 
Brystkræft 
Brystkræft 
Brystkræft 
Brystkræft 
Akut myocardi-infarkt 
Akut myocardi-infarkt 
Akut myocardi-infarkt 
Akut cerebro-vaskulær 
sygdom 
Sygdomme i lungekreds­
løbet og andre cardiopatier 
^ 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 559 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-93-600-DA-C 
ISBN 92-77-61140-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer