Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2001, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/70/EF for så vidt angår fremme af energi fra vedvarende energikilder og om ophævelse af Rådets direktiv (EU) 2015/652«

(COM(2021) 557 final — 2021/0218 (COD))

(2022/C 152/21)

Ordfører: Christophe QUAREZ Medordfører: Lutz RIBBE

Anmodning om udtalelse Europa-Parlamentet, 13.9.2021 Rådet for den Europæiske Union, 22.9.2021 Retsgrundlag Artikel 114, artikel 194, stk. 2, og artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde Kompetence Sektionen for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet Vedtaget på plenum 9.12.2021 Plenarforsamling nr. 565 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 191/2/5

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. EØSU glæder sig over stigningen i andelen af vedvarende energi, der er målrettet, og glæder sig over, at disse mål fokuserer på industri-, transport- og boligsektoren. Politikken for vedvarende energi forventes at give resultater på tre områder: modvirkning af klimaændringer, energisikkerhed og økonomisk udvikling (jobskabelse), men forudsætter tillige juridisk sikkerhed, som undermineres af den kendsgerning, at revisionen finder sted blot to uger efter fristen for gennemførelse. EØSU understreger imidlertid, at selv det forhøjede mål sandsynligvis ikke er i overensstemmelse med Parisklimamålene, endsige med bestemmelsen i FN's rammekonvention om klimaændringer, der skal forhindre farlig antropogen indvirkning på klimasystemet. Disse farlige indvirkninger er allerede tydelige i dag med en stigning i de globale temperaturer.

1.2. EØSU gør Kommissionen opmærksom på, at det er afgørende, at der opnås et samspil mellem de eksisterende forordninger som revideret i pakken »Fit for 55«, og de nye værktøjer, der foreslås, såsom den sociale klimafond eller CO 2 -grænsetilpasningsmekanismen.

1.3. EØSU mener, at det er afgørende at sikre lige vilkår for energiproduktionskilder, hvilket betyder, at der skal sættes en stopper for støtten til fossile brændstoffer, som stadig er stigende ( 1 )

1.4. EØSU minder om, at borgerne, især de unge, skal være i centrum for den europæiske energipolitik, og beklager i den forbindelse Kommissionens lave ambitionsniveau, når det gælder fremme og udvikling af individuel og lokal prosumerisme, i modsætning til hvad der blev fastsat i meddelelsen om energiunionen.

1.5. EØSU støtter i det store og hele de principper for ansvarligt skovbrug, der er defineret i forslaget, og foreslår, at anvendelsen af biprodukter fra skovbrug og genanvendte træprodukter til bioenergi prioriteres. Udvalget opfordrer også til, at støtten til bioenergianlæg revurderes med henblik på at omdirigere biobrændstoffer til transport, navnlig når elektrificering volder problemer, når de udgør et alternativ, der er let tilgængeligt til en rimelig pris, som nærmere uddybet i punkt 4.9 og 4.20.

1.6. EØSU beklager fraværet af en klar strategi for udvikling af landbaseret vindenergi og solcelleanlæg i lighed med den strategi for offshorevindenergi, som Kommissionen har udarbejdet for nylig. En strategi for decentralisering og effektiv fremme af lokale energifælleskaber vil bidrage til at styrke de regionale værdikæder og øge offentlighedens accept af energiomstillingen. I modsat fald risikerer EU at betale en høj pris (socialt og økonomisk) for sin manglende konsekvens igennem de seneste årtier. EØSU peger også på, at der er et større behov for: — systematiske prognoser for det stigende energibehov efter område og type samt omstilling af energiformer — konceptuel planlægning af den fremtidige opbygning af energisystemet.

1.7. EØSU opfordrer Europa-Parlamentet og Kommissionen til at genåbne drøftelserne om fastsættelse af bindende nationale mål.

2. Indledning

2.1. Forslaget til revision af direktivet om fremme af energi fra vedvarende energikilder (direktivet), som er genstand for denne udtalelse, blev offentliggjort den 14. juli 2021. Det er en integreret del af »Fit for 55«-pakken, som Kommissionen har udarbejdet med det formål at reducere EU's drivhusgasemissioner med 55 % inden 2030 og således gøre EU klimaneutral inden 2050 som fastsat i den europæiske klimalov.

2.2. 2 -koncentrationen i atmosfæren i 2019 var den højeste i mindst 2 mio. år. Rapporten påpeger også, at opnåelse af klimaneutralitet er den vigtigste forudsætning for at kunne begrænse opvarmningen til mellem 1,5 og 2 o C. COP26, som afholdes i Glasgow i november 2021, vil være en oplagt mulighed for at evaluere de fremskridt, som landene har gjort siden indgåelsen af Parisaftalen i 2015, og for at hæve ambitionsniveauet på klimaområdet. Det Internationale Energiagentur har da også for nylig bemærket, at klimaneutralitet kræver, at den globale økonomi, der på nuværende tidspunkt er domineret af fossile brændstoffer, skal omdannes til en model, der primært anvender vedvarende energikilder I sin senest rapport, som blev offentliggjort i august 2021, meddelte FN's Klimapanel (IPCC), at CO-koncentrationen i atmosfæren i 2019 var den højeste i mindst 2 mio. år. Rapporten påpeger også, at opnåelse af klimaneutralitet er den vigtigste forudsætning for at kunne begrænse opvarmningen til mellem 1,5 og 2C. COP26, som afholdes i Glasgow i november 2021, vil være en oplagt mulighed for at evaluere de fremskridt, som landene har gjort siden indgåelsen af Parisaftalen i 2015, og for at hæve ambitionsniveauet på klimaområdet. Det Internationale Energiagentur har da også for nylig bemærket, at klimaneutralitet kræver, at den globale økonomi, der på nuværende tidspunkt er domineret af fossile brændstoffer, skal omdannes til en model, der primært anvender vedvarende energikilder ( 2 ) . Dette er baggrunden for revisionen af direktivet om vedvarende energi.

3. Generelle bemærkninger til direktivforslaget

3.1. 2 -reduktionsmål, der er fastsat i den europæiske klimalov, og udnytte denne mulighed til at forenkle og afhjælpe mangler. EØSU understreger, at anvendelsen af vedvarende energi ikke må gøres alt for kompleks. Forhøjelsen til 40 % af det bindende mål for energi fra vedvarende energikilder var nødvendig, og det samme var styrkelsen af integrationen af vedvarende energikilder i sektorer som bygge-, industri- og transportsektoren. EØSU kan dog konstatere, at tre indsatsområder bør være genstand for større opmærksomhed da de kun delvist indgår i revisionsforslaget. Med det mål at gøre EU førende på globalt plan inden for vedvarende energi, gennemgik direktivet en nødvendig omarbejdning i 2018 ( 3 ) . EØSU beklager den manglende lovgivningsmæssige stabilitet, som skyldes, at der fremsættes ændringsforslag til de samme punkter som de seneste ændringer af direktivet umiddelbart efter gennemførelsesfristen den 30. juni 2021. EØSU støtter ikke desto mindre Kommissionens forslag om at revidere direktivet i lyset af de nye CO-reduktionsmål, der er fastsat i den europæiske klimalov, og udnytte denne mulighed til at forenkle og afhjælpe mangler. EØSU understreger, at anvendelsen af vedvarende energi ikke må gøres alt for kompleks. Forhøjelsen til 40 % af det bindende mål for energi fra vedvarende energikilder var nødvendig, og det samme var styrkelsen af integrationen af vedvarende energikilder i sektorer som bygge-, industri- og transportsektoren. EØSU kan dog konstatere, at tre indsatsområder bør være genstand for større opmærksomhed da de kun delvist indgår i revisionsforslaget.

a) Borgernes og forbrugernes deltagelse skal forbedres

3.2. Trods de europæiske borgeres høje forventninger er de ressourcer, som EU har foreslået for at fremme forbrugernes deltagelse, fortsat utilstrækkelige, da begrebet producent-forbruger (prosumerisme) endnu ikke er klart defineret i direktivet. Kommissionen bør foreslå en opfølgningsmekanisme, som gør det muligt at støtte medlemsstaterne i deres gennemførelse af reglerne og således fremme prosumerisme. Eksempler på bedste praksis bør formidles til de politiske beslutningstagere. Prosumerismen skal gøres operationel ved: — formalisering af den måde, hvorpå borgerne kan blive producent-forbrugere — fjernelse af eksisterende hindringer såsom overdrevent bureaukrati — bevilling af økonomisk støtte gennem kommuner for at undgå, at borgerne låses fast af branchens aktører.

Det er afgørende at fjerne bureaukratiske hindringer og sikre, at finansieringen når ud til den tilsigtede målgruppe (såsom ungdomsledede græsrodsorganisationer og ungdomsledede lokale organisationer), samtidig med at det gøres klart, hvilke forpligtelser producent-forbrugeren kan blive pålagt i fremtiden. Her skal den retlige stabilitet have forrang, da forbrugerne skal sikres adgang til økonomisk støtte og knowhow, så de vover at tage springet og blive producent-forbrugere. EØSU mener, at så snart det pågældende lovgivningsinstrument er blevet revideret, bør det ikke fornys før 2030 for at sikre den retlige stabilitet, i ordets brede forstand, som alle sektorens aktører har brug for, og som allerede anført i punkt 3.1 ovenfor.

3.3. Selv om det er på sin plads at øge indsatsen for at en dynamisk anvendelse af havvindmøller som fastsat i strategien for offshorevindenergi, bør landbaseret vindenergi og solcelleanlæg spille en større rolle i vores fremtidige europæiske energisystem. EØSU undrer sig over fraværet af en generel tilgang og opfordrer Kommissionen til at vedtage en regional decentraliseret politisk strategi. Prosumerisme kan ikke fremmes uden støtte fra regionale og lokale myndigheder, som ikke blot råder over tekniske og økonomiske midler, men også har kendskab til de særlige forhold i området, hvilket muliggør betydelige tidsmæssige besparelser. Fordi de regionale og lokale myndigheder er tæt på borgerne og aktørerne i området, bør de tildeles flere beføjelser for at opfylde direktivets målsætninger. Endelig bør denne strategi ledsages af overvejelser om forvaltningen af kritiske ressourcer og materialer (udvinding, genbrug osv.), som er nødvendige for produktion og fornuftig forvaltning af de vedvarende energikilder. Afhængigheden af fossile brændstoffer må ikke blive en afhængighed af kritiske materialer.

b) Bedre udnyttelse af synergier

3.4. Den seneste omarbejdning blev foretaget for forholdsvis kort tid siden, og de nye bestemmelser har derfor endnu ikke kunnet slå helt igennem. EØSU mener således, at denne revision skal tjene to formål.

3.5. Som situationen ser ud nu, bør EU, ifølge modellerne i referencescenariet for EU i 2020, overskride det nuværende mål om, at vedvarende energikilder skal udgøre 32 % af energiforbruget, med lidt over 1 %. Revisionen bør for det første hæve de nuværende mål og samtidig indføre nye mål for at øge integrationen af vedvarende energikilder med mindst 7 % på europæisk niveau.

3.6. 2 -grænsetilpasningsmekanismen. Fordelene ved gennemførelsen af direktivet vil således kun kunne opnås fuldt ud, hvis udbredelsen af vedvarende energikilder går hånd i hånd med indførelsen af et CO 2 -regnskab for importeret CO 2 . Indførelsen af CO 2 -grænsetilpasningsmekanismen over for visse sektorer bør udgøre en oplagt mulighed for at skabe lige vilkår, som skal varetages på europæisk niveau. Udskiftning af målet om, at vedvarende energi udgør mindst 14 % af transportsektorens endelige energiforbrug, med et bindende mål om en drivhusgasintensitet på 13 % senest i 2030, jf. artikel 25, er et eksempel på synergier, der er blevet udnyttet ordentligt. En sådan fremgangsmåde vil gøre det muligt at skabe øget sammenhæng med revisionen af EU's emissionshandelssystem og lovgivningen om CO 2 -standarder. I overensstemmelse med Kommissionens strategi for integration For det andet bør de ændringer, der gennemføres som led i »Fit for 55«-pakken, dels styrke de eksisterende synergier mellem disse bestemmelser og direktivet. Dels bør denne tilgang også finde anvendelse på nye redskaber, der foreslås af Kommissionen, såsom den sociale klimafond og CO-grænsetilpasningsmekanismen. Fordelene ved gennemførelsen af direktivet vil således kun kunne opnås fuldt ud, hvis udbredelsen af vedvarende energikilder går hånd i hånd med indførelsen af et CO-regnskab for importeret CO. Indførelsen af CO-grænsetilpasningsmekanismen over for visse sektorer bør udgøre en oplagt mulighed for at skabe lige vilkår, som skal varetages på europæisk niveau. Udskiftning af målet om, at vedvarende energi udgør mindst 14 % af transportsektorens endelige energiforbrug, med et bindende mål om en drivhusgasintensitet på 13 % senest i 2030, jf. artikel 25, er et eksempel på synergier, der er blevet udnyttet ordentligt. En sådan fremgangsmåde vil gøre det muligt at skabe øget sammenhæng med revisionen af EU's emissionshandelssystem og lovgivningen om CO-standarder. I overensstemmelse med Kommissionens strategi for integration ( 4 ) af energisystemer bør elektrificering af transportsektoren dog prioriteres, når det er økonomisk og teknologisk muligt. Endelig fremsættes dette forslag om revision også forud for revisionen af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne, og det bør udgøre en mulighed for et højt ambitionsniveau når opfølgningen af »Fit for 55«-pakken efter planen præsenteres den 14. december 2021.

c) Det økonomiske opsving bør fremme anvendelsen af vedvarende energikilder

3.7. Mens efterspørgslen efter elektricitet stort set er nået op på niveauet fra før sundhedskrisen, har den økonomiske genopretning ført til et opsving for de vedvarende energikilder på bekostning af fossile brændstoffer ( 5 ) . For at fastholde denne tendens og gøre den varig er det afgørende, at der sikres lige konkurrencevilkår mellem de forskellige kilder til energiproduktion. Det kræver først og fremmest, at støtten til fossile brændstoffer, som i 2018 beløb sig til anslået 50 mia. EUR på europæisk ( 6 ) plan (»indirekte« støtte er ikke medregnet heri), skal bringes til ophør hurtigst muligt.

3.8. Den delegerede taksonomiforordning om modvirkning af klimaændringer kan, hvis den vedtages af Rådet og Parlamentet, styre fremtidige investeringer i retning af bæredygtige aktiver, som er den kategori, vedvarende energi tilhører. Først når konkurrenceforvridningen mellem energikilderne er udryddet, vil de vedvarende energikilder kunne konkurrere frit på markedet. I mellemtiden glæder EØSU sig over Kommissionens tilgang, som vil gøre det muligt at undgå, at udbredelsen af vedvarende energikilder taber terræn.

4. Særlige bemærkninger til direktivets tekst

a) De foreslåede måls bindende eller ikkebindende karakter

4.1. EØSU gentager sin kritik ( 7 ) af, at revisionen af direktivet, i modsætning til revisionen i 2009, ikke omfatter bindende nationale mål. EU har ganske vist nået sit mål om en andel af vedvarende energi på 20 % i 2020, men visse medlemsstater har ikke formået at nå deres mål, mens andre kun med nød op næppe har opfyldt ( 8 ) deres, navnlig på grund af den særlige konjunktur som følge af sundhedskrisen, som har bremset nogle af de nationale økonomier. Dette eksempel illustrerer den nuværende forvaltningsrammes svaghed, hvor man blot »tilskynder« medlemsstaterne til at nå deres nationale mål. EØSU opfordrer Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen til at genåbne drøftelserne om fastsættelse af bindende nationale mål, om en passende energiforvaltning og/eller som minimum om mere afskrækkende midler over for medlemsstater, der ikke når deres mål, for at sikre, at medlemsstaterne lever op til de nationale ambitioner. Her viser direktivet de begrænsninger, der er forbundet med en indsats, som bygger på frivillighed. Selv om flere medlemsstater er nået længere end deres prognoser for 2020, risikerer vi en udligning i nedadgående retning, som vil demotivere de medlemsstater, der har opnået de bedste resultater, på grund af den manglende vilje blandt visse af de andre medlemsstater og fraværet af konsekvenser.

4.2. For så vidt angår det nye bindende mål om en andel af vedvarende energikilder på mindst 40 % i 2030 (mod 32 % hidtil) vedrører det hele energiforbruget og ikke blot elektricitetsforbruget. EØSU glæder sig over, at Kommissionen har foreslået det mest ambitiøse mål i det interval, der blev identificeret i klimaplanen (38-40 %), for at nå det nye mål om en reduktion af drivhusgasemissionerne med 55 % inden 2030. Det viser Kommissionens ambition om at fremskynde udbredelsen af grønne teknologier, hvilket EØSU bifalder. Denne stigning i andelen af vedvarende energikilder i medlemsstaternes elektricitetsmiks vil imidlertid få konsekvenser i form af energi- og elforbrug ( 9 ) , da andelen af energiforbruget forventes at falde inden 2050. Det er vigtigt at ajourføre 2050-scenarierne i lyset af de nye mål, navnlig ved at præcisere, hvilken rolle lagring af elektricitet vil kunne spille, og som bør udvikles hurtigere end forventet, eller hvilken rolle energibesparelse vil kunne spille, herunder visse former for adfærd, som har nydt fremme under sundhedskrisen.

4.3. Der er dog for visse medlemsstaters vedkommende tale om et meget ambitiøst nyt mål. Selv om mange af dem halter bagefter med hensyn til dekarboniseringen af byggesektoren, bifalder EØSU den foreslåede tilgang, som består i at øge indsatsen i de enkelte sektorer, såsom indsatsen for at integrere vedvarende energikilder i varme- og kølesektoren. Et specifikt mål på 49 % for andelen af vedvarende energi i byggesektoren, som omhandlet i den nye artikel 15a, var rent faktisk også presserende. EØSU undrer sig dog over, at målet ikke er bindende. Byggesektoren bør reducere sine emissioner med 60 % inden 2030 og være kulstofneutral i 2040 for at nå de mål, der er fastsat i den europæiske grønne pagt. Mange medlemsstater vil kunne få vanskeligt ved at nå dette mål, og EØSU understreger, at det er vigtigt fra 2025 og derefter at gøre brug af støtten fra den sociale klimafond. Dette skulle gøre det muligt at fremskynde renoveringen af både offentlige og private bygninger og dermed dæmme op for det voksende fænomen med brændstoffattigdom, som berører over 30 millioner europæere. Hvad enten det drejer sig om støtte fra den kommende sociale klimafond eller, mere generelt, andre støtteinstrumenter, skal der dog indføres en sporingsmekanisme for at sikre, at denne støtte behørigt går til bekæmpelse af klimaændringer. Hvis disse midler udvandes i de nationale budgetter, bliver det umuligt på effektiv vis at kontrollere anvendelsen af de tildelte midler. Disse midler bør desuden ikke kun rettes mod store projekter, men også mod mindre projekter, hvor den økonomiske gevinst målt i MWh og CO 2 -emissioner er mere beskeden, men hvor virkningen for de europæiske borgere er lige så stor eller endda større. EØSU opfordrer til størst mulig harmonisering af tildelingskriterierne i de forskellige medlemsstater vedrørende den del af midlerne, der afsættes til at gøre borgerne aktive, for at fremme eventuelt grænseoverskridende samarbejde.

4.4. EØSU vil gerne minde om, at dekarboniseringen af industrisektoren på nuværende tidspunkt er alt for langsom, selv om de successive europæiske klimaplaner primært har været rettet mod industrisektoren. Konkret er industriens emissioner omfattet af EU's emissionshandelssystem. Som følge af tilstedeværelsen af en for lempelig ordning med tildeling af gratis kvoter giver over 90 % af den industrielle forurening dog ikke anledning til omkostninger for de pågældende virksomheder, hvilket betyder, at sektoren kun har reduceret sine emissioner med 1 % mellem 2012 og 2018. EØSU opfordrer således til anvendelse af et bindende mål på 1,1 %, som vil forpligte industrierne til årligt at øge deres anvendelse af vedvarende energikilder. Et vejledende mål vil kunne opfattes som et carte blanche til industrien, som kan risikere at bremse EU's klimaambitioner.

4.5. EØSU glæder sig over, at målet om integration af vedvarende energikilder til opvarmning og køling bliver bindende. EØSU understreger dog, at det mål, der oprindeligt var fastsat i direktivet, var på 1,3 %, mens det nye mål kun vil være på 1,1 %. Ifølge konsekvensanalysen af forslaget til revision var fremskridtene i næsten halvdelen af medlemsstaterne ikke i tråd med det planlagte mål. For at gøre det muligt for medlemsstaterne at nå målet foreslår EØSU at målrette en del af de midler, der tildeles den sociale klimafond, til udskiftning af varme- og kølesystemer, der som oftest anvender fossile brændstoffer. EØSU mener, at formålet med direktivet skal være at hæve eller som minimum at bevare ambitionsniveauet fra den seneste revision, og opfordrer alle aktører til at overveje, hvordan man bedst opnår dette.

4.6. For at opnå klimaneutralitet i 2050 skal dekarboniseringen af energisystemet opnås inden 2045. En andel af vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug på 40 % i 2030 betyder, at størstedelen af dekarboniseringsprocessen vil skulle realiseres over en periode på 15 år (mellem 2030 og 2045). Klimakrisen fordrer en mere pragmatisk tilgang til udviklingen af vedvarende energikilder, hvor de mulige scenarier holdes op imod de tidsmæssige begrænsninger. I første omgang bør vi koncentrere os om de mål, der med rimelighed kan nås med de gældende bestemmelser. Direktivet fastlægger en strategi på mellemlang og lang sigt ved fastsættelse af ambitiøse mål. Målene bør dog ikke nås på bekostning af en hurtigere udbredelse af grønne energikilder, men tværtimod gå hånd i hånd hermed. På kort sigt er det lige så relevant og nødvendigt at fokusere på anvendelsen af veletablerede og populære vedvarende energikilder, såsom solcellepaneler. For transportsektoren er det nødvendigt at nævne større fleksibilitet og et bredere udvalg af tilladte råmaterialer med hensyn til biobrændstoffer. Det er først på mellemlang og lang sigt, at investeringer foretaget på grundlag af retningslinjerne i det kommende direktiv vil kunne tage over og indfri deres fulde potentiale (vedvarende brint, havvindmøller osv.) og bidrage til dekarboniseringen af den europæiske økonomi takket være elektrificeringen heraf. Hvis det ikke sker, er der en stor risiko for, at EU betaler en høj pris for sin tøven igennem de sidste tyve år. For at undgå at det sker, skal EU afklare sin strategi, som bør være langt mere vidtrækkende end blot direktivet om vedvarende energikilder og fremme en global tilgang, der udnytter synergierne.

b) Fjernvarme og transport

4.7. Kommissionens meddelelser om en strategi for brint og en strategi for integration af energisystemer indeholder visse vigtige aspekter, som der bør tages højde for i denne globale strategi. I sine udtalelser TEN/717 og TEN/718 gav EØSU, til trods for visse kritikpunkter vedrørende manglende sammenhæng og klarhed om visse aspekter, udtryk for sin generelle påskønnelse af meddelelserne. Den foreslåede revision tager imidlertid kun i nogen grad fat i visse af de vigtige aspekter, der manglede. Her bør forskning, innovation og gennemførelse støttes og fremskyndes.

4.8. Kommissionen foreslår at styrke fjernvarmenettet. Denne tilgang er relevant, fordi fjernvarmenettet er en god mulighed for at bruge overskydende energi fra solcelleanlæg eller vindmøller, som sandsynligvis vil blive langt mere udbredte.

4.9. Forslaget til direktiv har til formål at forbedre adgangen til ladestationer, inklusive private ladestandere for brugere af elbiler. Det giver mening, eftersom en hurtig elektrificering af mobilitetssektoren er en af de mest lovende veje til dekarbonisering af transportsektoren, hvis emissioner fortsat er stigende. Konkrete regler for direkte levering af elektricitet fra vedvarende energi, der produceres på stedet eller i nærheden af ladestationen, kan være et vigtigt element i en decentraliseringsstrategi, der styrker den regionale struktur og lokale energifællesskaber. EØSU påpeger ikke desto mindre behovet for at tilvejebringe modne løsninger til rimelige priser for de transportsektorer, der er vanskelige at elektrificere. På nuværende tidspunkt gælder det især biobrændstoffer, og i fremtiden brint.

c) Fremme og udbredelse af vedvarende energikilder

4.10. EØSU glæder sig over iværksættelsen af flere initiativer inden for vedvarende brint, såsom indførelsen af delmål for industrien og transportsektoren. EØSU mener desuden, at et bindende mål om 50 % vedvarende brændstoffer, der ikke er af biologisk oprindelse, og som anvendes som råstoffer eller energibærer, er vejen frem, og at ren brint bør prioriteres ( 10 ) . Muligheden i henhold til artikel 7 for at importere vedvarende brændstoffer, der ikke er af biologisk oprindelse, og som efterfølgende medregnes som bidrag i medlemsstaten, kan imidlertid være problematisk, og der bør fastsættes et loft over denne mulighed.

4.11. For så vidt angår muligheden for fremme af udbredelsen af »VE-elkøbsaftaler« (artikel 15), bør udarbejdelsen af retningslinjer koblet med økonomisk støtte til små og mellemstore virksomheder fremme udbredelsen af en sådan ordning, som sikrer synlighed på lang sigt med hensyn til salgsprisen for grøn elektricitet. Mere generelt illustrerer dette initiativ behovet for at styrke samarbejdet og koordineringen mellem aktører i sektoren med henblik på at give de erhvervsdrivende en langsigtet vision.

4.12. Et andet initiativ, som EØSU bifalder, er medlemsstaternes pligt til at iværksætte en testfase for det grænseoverskridende samarbejde i form af etableringen af et pilotprojekt inden for de tre kommende år. EØSU ønsker dog en afklaring af, hvordan et sådant samarbejde skal etableres. EØSU ønsker navnlig en afklaring af de administrative procedurer i forbindelse med et sådant initiativ og opfordrer Kommissionen til at yde bistand til medlemsstaterne (oversættelse af dokumenter i forbindelse med proceduren osv.), således at de kan overholde fristen.

4.13. EØSU mener, at det bør overvejes, om en europæisk reguleringsmyndighed inden for elektricitet er relevant. For at kunne forberede sig ordentligt på denne vigtige funktion er det på tide at iværksætte en konceptuel systemplanlægningsaktivitet, der kan forudse det stigende energibehov efter område og type samt omstilling af energitypen.

4.14. EØSU bifalder også initiativet i artikel 9, stk. 7a, som indfører fælles planlægning for hvert havområde mellem medlemsstaterne for at fremme udviklingen af offshorekapacitet. En sådan tilgang vil gøre det muligt at optimere de enkelte havområders potentiale og i sidste ende bidrage til målet om elsammenkobling mellem staterne. Indførelsen af et enkelt kontaktpunkt er også et fornuftigt skridt, som bør give anledning til at lade sig inspirere af god praksis i de forskellige medlemsstater for at begrænse den tid, det tager at gennemføre et projekt. Fastsættelse af en total produktionskapacitet for hvert enkelt havområde for henholdsvis 2030, 2040 og 2050 bør også gøre det muligt i højere grad at udnytte mulighederne for offshorevindenergi i hver enkelt medlemsstat og fremme udbredelsen heraf. Det stigende antal grænseoverskridende projekter inden for vedvarende energi, navnlig offshore vindenergi får i praksis EØSU til at opfordre Kommissionen til at genoptage drøftelserne om en transmissionssystemoperatør på europæisk niveau, som er det mest oplagte niveau til forvaltning af elektricitetsstrømme i realtid. Det vil i sidste ende være den mest legitime måde at varetage koordineringen af markedsmekanismerne i forbindelse med udbud og efterspørgsel samt garantere sikkerheden i systemet, som vil blive underlagt et stadig større pres i takt med den stigende udbredelse af vedvarende energikilder.

4.15. EØSU har ved flere lejligheder understreget, at det er nødvendigt at skabe nye markedsstrukturer for at skabe balance mellem energiproduktionen og forbruget på mikroniveau. Sådanne strukturer vil kunne fremme integrationen af mindre lagringssystemer i energisystemet. Udbredelsen af elektromobilitet bør således kunne udnytte batterier, så man sikrer intelligent ladning og lagerkapacitet på lokalt niveau. Revisionsforslaget berører dog ikke dette emne.

4.16. Pakken om ren energi har navnlig fokus på egetforbrug og energifællesskaber. Disse mekanismer er vigtige redskaber til at sikre borgernes deltagelse og gøre dem til fuldgyldige aktører i energiomstillingen ved at øge deres tilhørsforhold og styrke decentraliserede strukturer, som vil være gavnlige på både økonomisk og socialt niveau. Som Kommissionen understregede i forbindelse med evalueringen af de nationale energi- og klimaplaner, tager medlemsstaterne ikke i tilstrækkelig grad højde for det potentiale, der ligger i aktivt medborgerskab på energiområdet, hvilket strider mod et af formålene med den fjerde energipakke. Der er et presserende behov for at præcisere de gældende regler, navnlig for begreber som energideling, nettofakturering og salg af energi mellem producent-forbrugere, med henblik på at nå målene i pakken om ren energi og energiunionen. Det skuffer EØSU, at Kommissionen med revisionsforslaget ikke søger at forbedre lovgivningen om disse aspekter. Dette er så meget desto vigtigere, da forslaget til revision af retningslinjerne for statsstøtte til klima-, energi- og miljøforanstaltninger fastsætter en langt lavere tærskel for undtagelse fra forpligtelsen til at yde støtte og fastsætte støtteniveauet gennem en udbudsprocedure.

4.17. EØSU støtter i princippet Kommissionens forslag, hvori medlemsstaterne opfordres til at tage højde for »vedligeholdelse af de nationale kulstofdræn og økosystemer i skovene« samt principperne for den cirkulære økonomi og »kaskadeudnyttelse af biomasse«. Det betyder, at det skal prioriteres at bruge resttræ, såsom mindre grene, træstubbe og andre biprodukter samt produkter af genanvendt træ til bioenergi. Det giver således mening at tage støtten til bioenergianlæg inden for dette område op til fornyet overvejelse, idet det holdes for øje, at restprodukter fra savværker og papirmasseindustrien er kilder til energi. Som nævnt i forslaget er det i øvrigt hensigtsmæssigt at omdirigere biobrændstoffer af biologisk oprindelse til de transportsektorer, som er vanskelige at elektrificere, såsom søfart, transport over lange afstande eller luftfart. Problemer i form af tilgængelighed og omkostninger bør også tages i betragtning i denne forbindelse. Med henblik på at gennemføre denne tanke bør artikel 25 sondre mellem biobrændstoffer af biologisk oprindelse og elektricitet fra vedvarende energikilder i forhold til nedbringelse af drivhusgasser. I transportsektoren bør det således prioriteres at anvende elektricitet fra vedvarende energikilder og biobrændstoffer fremstillet af restprodukter. Hermed lægges der større pres på transportsektoren, som bør prioritere dekarbonisering ved direkte elektrificering.

4.18. De detaljerede beregninger af drivhusgasreduktionerne og bæredygtighedskriteriet i bilagene til direktivudkastet er til dels af meget teknisk karakter. Ifølge EØSU's opfattelse går de tydeligvis i den rigtige retning, selv om udvalget ikke har kunnet vurdere dem fuldt ud i hvert enkelt tilfælde. Hvad angår f.eks. biobrændstoffer, vil de føre til en situation, hvor nogle potentielt anvendelige eller på nuværende tidspunkt anvendte stoffer ikke længere må anvendes, hvilket kan blive et problem for dele af industrien.

4.19. Udvalget vil også gerne påpege, at det i nogle tilfælde vil være vanskeligt at bevise, om alle kriterier rent faktisk overholdes. Som eksempel kan nævnes: »Der skal desuden forelægges pålidelig og verificerbar dokumentation for øget kulstof i jorden, eller hvis det er rimeligt at forvente, at kulstoffet er øget over den periode, hvor de pågældende råmaterialer blev dyrket, samtidig med at der også tages hensyn til emissioner, hvor sådan praksis har ført til øget brug af gødning og ukrudtsmidler.« (se COM(2021) 557, bilag 1 og 2). Selv om et sådant krav giver mening, vil det være vanskeligt at påvise det i praksis.

4.20. EØSU glæder sig over, at Kommissionen i betragtning 10 giver udtryk for, at de administrative procedurer, som bremser udbredelsen af de vedvarende energikilder, skal forkortes. EØSU er dog i tvivl om, hvilke foranstaltninger Kommissionen konkret vil træffe for at sikre, at procedurefristerne reelt forkortes, ud over blot at tilskynde hertil.

4.21. EØSU bifalder i denne henseende betragtning 12, som fremhæver behovet for at råde over et tilstrækkeligt antal kvalificerede arbejdstagere inden for fremtidens fag. EØSU opfordrer EU til at opgøre det antal arbejdstagere, der er nødvendigt for gennemførelsen af den europæiske grønne pagt, og som en prioritet at investere i uddannelse med henblik på omskoling af arbejdstagere, hvis arbejdspladser vil forsvinde som følge af den grønne omstilling. Det ville også være en god måde at tiltrække unge mennesker til den grønne sektor takket være de nyoprettede job- og forretningsmuligheder.

Bruxelles, den 9. december 2021. Christa SCHWENG Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT L 328 af 21.12.2018, s. 1.

(2) Det Internationale Energiagentur, Net Zero by 2050 — A Roadmap for the Global Energy Sector (windows.net), s. 3.

(3) https://www.eesc.europa.eu/en/our-work/opinions-information-reports/opinions/revision-renewable-energies-directive (EUT C 246 af 28.7.2017, s. 55).

(4) COM(2020) 299 final.

(5) Ember, European Electricity Review: H1-2021, (ember-climate.org).

(6) Kommissionen, Bilag til 2020-rapport om status over energiunionen i henhold til forordning (EU) 2018/1999 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen.

(7) EUT C 246 af 28.7.2017, s. 55.

(8) Eurostat, Renewable energy statistics — Statistics Explained (europa.eu).

(9) 6_FR_ACT_part1_v3.pdf (europa.eu).

(10) EUT C 123 af 9.4.2021, s. 30.