Udtalelse om samordning af politikken for forskning og teknologisk udvikling (96/C 18/13)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 23. februar 1995 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om samordning af politikken for forskning og teknologisk udvikling.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede Giannino Bernabei til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 26. september 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 329. plenarforsamling af 25. og 26. oktober 1995, mødet den 25. oktober 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs henstillinger vedrørende samordning af politikkerne for forskning og teknologisk udvikling (FTU)

Betragtninger:

1.1. Den samordning af medlemsstaternes og Den Europæiske Unions FTU-politikker, som er nedfældet i EU-traktatens artikel 130 H, K, L og N, er endnu ikke gennemført.

1.2. EU-traktaten pålægger desuden udtrykkeligt Kommissionen og medlemsstaterne at iværksætte FTU-politikkerne inden for en sammenhængende fællesskabsramme.

1.3. Ifølge EU-traktatens artikel 130 B skal der tages hensyn til målet om økonomisk og social samhørighed både i udformningen og gennemførelsen af samtlige Fællesskabets politikker og dermed også i den fælles politik for forskning og teknologisk udvikling.

1.4. I hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse peges på den manglende samordning af de europæiske strategier på FTU-området og den begrænsede evne til hurtigt at omsætte videnskabelige og teknologiske landvindinger i industriel og kommerciel succes som værende EU-forskningssystemets største svaghed.

1.5. Den fulde udnyttelse af samspillet mellem forskning, innovation og marked er tvingende nødvendig, hvis man skal sikre, at den europæiske industris øgede konkurrenceevne får en positiv indvirkning på beskæftigelsen i hele EU i lyset af den økonomiske og sociale samhørighed.

1.6. Der er stor overensstemmelse mellem FTU-politikkernes målsætninger og gennemførelsesmekanismerne i størstedelen af medlemsstaterne og Triaden.

1.7. Der er endnu ikke høstet tilstrækkelige erfaringer inden for den interne og eksterne samordning af EU's FTU-politik trods bestræbelserne på at skabe en sammenhængende ramme baseret på en flerårig planlægning af Fællesskabets forskningspolitik.

1.8. 87 % af de offentlige midler til forskning i EU afholdes og forvaltes uafhængigt af de enkelte medlemsstater, og kun 13 % forvaltes inden for rammerne af et europæisk samarbejde.

1.9. Hvis den europæiske merværdi af Fællesskabets forskning og teknologiske udvikling skal gøres sammenhængende, synlig og forståelig, er det nødvendigt at inddrage samtlige aktører på forskningsområdet i tilstrækkeligt udrustede, frivillige samarbejdsordninger.

1.10. Den nuværende intelligensrevolution kræver en fælles indsats inden for alle Fællesskabets sektorer med henblik på at indlede en konstant fornyelse af de teknologiske processer og en løbende kvalificering af de menneskelige ressourcer, under fuld medvirken af arbejdsmarkedets parter som led i den sociale dialog på de forskellige niveauer.

Henstillinger:

1.11. ØSU anbefaler, at der oprettes et net til systematisk udveksling af relevante, sammenlignelige informationer om forskningsaktiviteter og teknologisk innovation i EU. Nettet skal være fuldt tilgængeligt for samtlige aktører inden for forskning og innovation, herunder især SMV'er, som er innovative, og som skaber nye arbejdspladser.

1.12. ØSU henstiller, at der opstilles scenarier som baggrund for fælles prioriteringer regionalt, nationalt og på fællesskabsplan, hvorved der udvikles en gennemskuelig ramme af muligheder inden for de forskellige forskningssektorer.

1.13. De eksisterende mekanismer til udvælgelse og gennemførelse af EU-forskningsprogrammerne, bl.a. CREST og programudvalgene, skal fornyes, så de bliver i stand til at imødekomme behovet for samordning af de nationale politikker og EU's politikker.

1.14. ØSU ønsker en hurtig iværksættelse af europæiske »technology assessment«- og »industrial assessment«-mekanismer og tilskyndelse til oprettelse og/eller styrkelse af medlemsstaternes vurderingsmekanismer.

1.15. Der bør udarbejdes et forebyggende informationssystem for medlemsstaterne via netværk af åbne, lettilgængelige databanker, som rummer oplysninger om de planlagte nationale projekter inden for forskning og innovation og de forskellige støtteforanstaltninger. Der henvises her bl.a. til Rådets konklusioner (forskningsministrene) af 9. juni 1995.

1.16. Endvidere må der dannes »styringsskemaer« (»Tableau de Bord«) svarende til dem, som benyttes af Det Europæiske Observationscenter for Beskæftigelse, og som giver et sammenfattende billede af de enkelte medlemsstaters og EU's foranstaltninger og muliggør en systematisk sammenligning.

1.17. ØSU opfordrer endvidere til en mere fleksibel og tværfaglig indfaldsvinkel til det fjerde rammeprogram, så det gøres mere gennemsigtigt og i højere grad koordineres med nationale forskningsaktioner inden for et begrænset antal højt prioriterede områder med henblik på en mere hensigtsmæssig administration og med sigte på fastlæggelsen af det femte rammeprogram.

1.18. Der bør udarbejdes projekter for industrisammenlægninger sideløbende og i tæt samspil med programmerne inden for rammeprogrammet på grundlag af en samordning, som aktørerne og forskningens brugere foretager fra projektets undfangelse, og som baseres på en »bottom-up«-mekanisme og gennemføres inden for rammerne af store strategiske mål på mellemlangt og langt sigt, der på forhånd er fastlagt i EU-regi.

1.19. Der må opstilles faste kriterier for industrisammenlægningernes indføjelse i en pakkeløsning, som tager hensyn til den europæiske industris behov for øget konkurrenceevne, kravet om økonomisk og social samhørighed og udsigten til hurtige økonomiske og beskæftigelsesmæssige konsekvenser.

1.20. For hvert enkelt projekt skal der udarbejdes et aftalememorandum, som underskrives af medlemsstaterne, Kommissionen og alle andre berørte offentlige instanser. Som led i en dialog mellem medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet skal der herefter opnås politisk konsensus.

1.21. Pakkeløsningen skal godkendes formelt af Rådet (forskning og industri) og Europa-Parlamentet via en forenklet og hurtig procedure.

1.22. For hvert enkelt projekt bør der oprettes nye task forcer på tværs af Kommissionens generaldirektorater, som skal sætte skub i selve projektet og muliggøre synergier mellem de finansielle, juridiske, fiskale, administrative og operative instrumenter i EU og på nationalt plan.

1.23. Såvel inden for som uden for rammerne af industrisammenlægningerne skal der på forhånd skabes mekanismer, som hurtigt kan omsætte FTU-resultaterne til industriel og kommerciel succes.

1.24. ØSU opfordrer til en koordinering af EU's politikker med henblik på at skabe konvergens og sammenhæng mellem rækken af instrumenter og aktioner, der har til formål at skabe den effektive og hurtige vekselvirkning mellem forskning, innovation og marked, som er nødvendig for industriens konkurrenceevne, for øget beskæftigelse og større økonomisk og social samhørighed.

1.25. Der er behov for et systematisk samråd forud for multilaterale og bilaterale FTU-aftaler mellem medlemslandene, tredjelande og internationale organisationer, så aftalerne kan koordineres tilstrækkeligt med EU's initiativer.

1.26. Der skal, svarende til EU-CERN-aftalen, skabes systematiske og koordinerede kontakter til alle de øvrige europæiske organer, specielt til EUREKA og COST-programmet.

1.27. Der skal sættes gang i den frie bevægelighed, udvekslingen af og handelen med teknologi, og samarbejdet mellem virksomheder, navnlig små og mellemstore virksomheder, skal fremmes. Der skal således skabes lettere adgang til verdensmarkedet, en aktiv politik for standarder, kvalitet og intellektuel ejendomsret, nye foranstaltninger for finansieringsteknik og mekanismer, som kan sætte skub i vekselvirkningen mellem forskning, innovation og marked med lavere omkostninger.

1.28. Der bør sikres større sammenhæng, synlighed og gennemsigtighed i alle aspekter af EU's eksterne forbindelser med forsknings- og innovationspolitikker, især i forholdet til de geografisk set nærmere beliggende områder i Østeuropa og Middelhavsområdet.

FIGUR

Teknologisk vurdering

(technology assessment) SCENARIO

»Styringsskema«

(Tableau de Bord)

STOA

Industriel vurdering

(industrial assessment) /

RÅDET - EP

/

Resolution om fastlæggelse

af makrostrategier

/

AKTØRER

FTU, innovation, Marked

/ informationsnetværk

STORE INDUSTRISAMMENLÆGNINGSPROJEKTER

Oversigt over indvirkning på

- konkurrenceevne og beskæftigelse

- sammenhæng i politikkerne

- økonomisk og social samhørighed /

DET NYE CREST

/

første udvælgelse

ud fra faste kriterier

/

foreløbig cirkulation,

netværk af sammenslutninger

/ Oprettelse af en task force for hvert enkelt projekt for at aktivere EU's og de nationale ressourcer og fremme dialogen med FTU-aktørerne

FÆRDIGE PROJEKTER

/ / /

Aftalememoranda

/

KOMMISSIONEN

/

ØSU

Pakkeløsning for industrisammenlægninger

EP RÅDET

/ FORSKNING OG INDUSTRI

HURTIG BESLUTNINGSPROCEDURE

/

TASK FORCER OG OVERVÅGNING

af den korrekte anvendelse af ressourcerne og projekternes gennemførelse

/

Periodiske rapporter om industrielle og kommercielle resultater og imødekommelsen af brugernes og borgernes behov

2. Indledning

2.1. EU-traktaten (artikel 130 F) fastsætter, at der skal opnås en fuld integration mellem forsknings- og udviklingspolitikken og EU's øvrige politikker med det hovedformål at styrke det videnskabelige og teknologiske grundlag for Fællesskabets industri og fremme udviklingen af dens internationale konkurrenceevne. I artikel 130 G stilles desuden krav om integration af de nationale politikker og EU's FTU-politik.

2.2. I traktatens artikel 130 H anerkendes Kommissionens ret til at tage ethvert initiativ, der kan fremme samordningen af de nationale FTU-politikker og Fællesskabets politik. Bortset fra de beføjelser, Kommissionen har, og som hidtil har været uudtalte, fastsætter samme artikel Fællesskabets og medlemsstaternes præcise forpligtelse til at samordne »deres indsats inden for forskning og teknologisk udvikling for at sikre den indbyrdes sammenhæng mellem de nationale politikker og Fællesskabets politik«.

2.3. Fællesskabet har siden begyndelsen af 1980'erne anvendt rammeprogrammet som instrument til strategisk flerårig planlægning af EU's forskningsaktiviteter. Den erklærede målsætning er at samle de FTU-aktiviteter, som medlemsstaterne beslutter at gennemføre i fællesskab, i en enkel, struktureret ramme.

2.4. Kommissionen forventes at anvende artikel 130 K, 130 L og 130 N i forbindelse med iværksættelsen af rammeprogrammet: hidtil har Kommissionen ifølge Revisionsretten () ikke »taget initiativer ud over de allerede iværksatte fællesskabsprogrammer i forbindelse med gennemførelsen af EF-traktatens artikel 130 K (supplerende programmer) og 130 N (fællesforetagender)«. Der har således ikke fundet nogen reel samordning sted.

2.5. I EU-traktatens artikel 130, stk.1, fjerde led, fastsættes desuden, at medlemsstaternes og Fællesskabets indsats skal sigte mod »at fremme udnyttelsen af det industrielle potentiale i politikkerne for innovation, forskning og teknologisk udvikling med henblik på at skabe de nødvendige betingelser for udviklingen af fællesskabsindustriens konkurrenceevne«.

2.6. Samordningen af Fællesskabets forskningsaktiviteter har hidtil været begrænset til den, der »de facto« er garanteret i rammeprogrammet. Rammeprogrammet har som samordningsinstrument imidlertid været hæmmet dels af forholdsvis urokkelige barrierer mellem de enkelte programmer dels af bureaukratiske procedurer og besværligheder. FTU-programmernes udvælgelse og forvaltning har således ofte været overladt til »klubber«. »Programmerne udformes inden for en lukket cirkel. Der er kun liden plads til påvirkninger udefra i udarbejdelsen af forslagene.«

2.7. »Et andet element, der har negative virkninger, er den opsplitning i ministeriernes administrationer, som kan iagttages i medlemsstaterne« (), og den manglende systematiske og hurtige udveksling mellem forsknings- og industriministerierne på forskellige niveauer på bekostning af forskningsaktiviteternes gennemsigtighed, synlighed, effektivitet. Heraf følger en manglende forståelse for samfundets behov og behovene hos de europæiske produktionsenheder, som beskæftiger sig med forskning og teknologisk innovation.

2.8. Risikoen for at man vil »finansiere »etablerede« projekter« og »programmernes tendens til automatisk videreførelse« () eksisterer således stadig. ØSU har flere gange tidligere understreget nødvendigheden af »at føre mest mulig kontrol med det bureaukrati, som uvægerligt forbindes med det store ansvar for samordningen, for at undgå negative følgevirkninger for innovationen og det frie initiativ« (). Trods Kommissionens bestræbelser for at imødekomme kravet om koncentrering og koordinering af de specifikke forskningsprogrammer, har der overvejende været en tendens til spredning og udvidelse af aktionsområdet til marginale sektorer.

2.9. Dette gælder for de administrative metoder, mens man i forbindelse med de lovgivningsmæssige og institutionelle mekanismer må »understrege procedurernes kompleksitet og træghed«, som kun delvis afbødes af den tværinstitutionelle aftale, og »deres sammenhæng med den årlige budgetprocedure, en stadig kilde til konflikter mellem institutionerne« ().

2.10. Evalueringsrapporterne giver slet ikke noget mål for EU-forskningens effektivitet med hensyn til udbredelsen af forskningsresultater og indvirkningen på den europæiske innovationsproces. De enkelte særprogrammers funktionsmåde anskues normalt indefra, ikke ud fra deres kommercielle og industrielle succeser i forhold til den verdensomspændende konkurrence.

2.11. COST (det europæiske samarbejde om videnskabelig og teknisk forskning) anses for at være den eneste virkningsfulde indsats, når det gælder støtte til samordnede aktioner inden for rammerne af det europæiske samarbejde. Kommissionen har imidlertid ikke prioriteret dette projekt særlig højt ().

2.12. Samordningen med de øvrige fællesskabspolitikker kræver tilsyneladende stadig omfattende forbedringer, navnlig ud fra en samlet strategi, hvor samspillet mellem forskning, innovation og marked prioriteres højest med henblik på at opnå umiddelbare økonomiske og beskæftigelsesmæssige resultater af den fælles indsats inden for forskning og innovation i hele Fællesskabet.

2.13. I blandt andet hvidbogen fremhæves de to væsentligste svagheder, som risikerer at skade borgernes indsats for at gøre det europæiske systems økonomiske og beskæftigelsesmæssige udvikling mere stabil og konkurrencedygtig ved hjælp af menneskelige og finansielle ressourcer (som skatteydere): manglende koordinering på flere niveauer af aktiviteterne, programmerne og strategierne inden for forskning og teknologisk udvikling i Europa og den forholdsvis begrænsede evne til hurtigt at omsætte videnskabelige gennembrud og teknologiske resultater i industriel og kommerciel succes.

2.14. De hurtige og omfattende forandringer, Europa står over for, problemerne i forhold til den globale konkurrence, den høje arbejdsløshed og den intense, teknologiske innovationsproces nødvendiggør en samordnet FTU-politik på europæisk niveau. I denne situation vil Europa halte bagefter og løbe en stor risiko ved fortsat at styre den samlede teknologiske forsknings- og innovationsproces ved hjælp af politikker, som ikke er tæt forbundne.

2.15. Opnåelsen af en bedre samordning, der kan sætte skub i vekselvirkningen mellem forskning, innovation og marked, er den største grund til bekymring og den højst prioriterede aktion både i Kommissionens meddelelse om »Forskning og teknologisk udvikling: samordning gennem samarbejde« (), i Europa-Parlamentets resolution af 15. juni 1995 om samme meddelelse, i de enkelte medlemsstaters seneste definition af deres FTU-politikker, hos EU's partnere på den anden side af Atlanterhavet og Stillehavet samt ved forskningsministrenes møder den 10. marts og den 9. juni 1995.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Den teknologiske faktor er blevet nøglen til succes, men som amerikanske og japanske erfaringer viser, skal hele det økonomiske og sociale system gennemsyres af samordnede impulser til den dynamiske vekselvirkning mellem teknologi, vækst og beskæftigelse. Dette vil både muliggøre og kræve en radikal intelligensrevolution, så de innovative processer til stadighed kan fornyes, og de menneskelige ressourcer, navnlig de nye generationer, kan opnå stadig bedre kvalifikationer.

3.2. I den forbindelse er der en række fordele forbundet med et industrielt og teknologisk samarbejde:

- ved at forene vore kræfter og udnytte synergivirkningerne kan vi styrke vores konkurrenceevne med henblik på at tilvejebringe den kritiske masse, der gør det muligt hurtigt at udnytte teknologiske innovationer,

- der skal sikres en optimal balance mellem konkurrence og samarbejde for at opnå positive resultater på det økonomiske og beskæftigelsesmæssige plan,

- den europæiske dimension i strategierne og adfærden skal styrkes og konsolideres, der skal med andre ord tænkes og handles europæisk,

- den påkrævede vekselvirkning mellem de enkelte politikker skal udvikles, så vi opnår et sammenhængende, gennemsigtigt, oplyst og attraktivt europæisk system, der giver plads til indbyrdes samarbejde og er åbent over for det globale marked.

3.3. De samordningsprocesser, der skal sikre den nødvendige grad af vekselvirkninger, synergier og sammenhæng i de forskellige politikker, instrumenter og adfærd, betragtes af både Triaden og EU's medlemsstater som et centralt middel til at opfylde disse målsætninger.

3.3.1. Alt efter den kulturelle og historiske baggrund, de sociale og økonomiske strukturer, de institutionelle og administrative rammer har disse elementer imidlertid udmøntet sig forskelligt i praksis.

3.4. På den baggrund er der i alt væsentligt tre mulige indfaldsvinkler, når det drejer sig om at samordne FTU-politikkerne. Af disse finder ØSU kun den sidste brugbar i EU's nuværende situation.

3.4.1. Den første indfaldsvinkel, som vil være den mest naturlige for Europa, går ud på at strukturere sig på samme måde som de vigtigste konkurrenter uden at give afkald på sit eget særpræg.

3.4.1.1. Man vil i givet fald skulle udvikle en samordningspolitik på centralt plan. Det kræver, at man afsætter de fornødne midler, tilpasser institutionsstrukturerne og taler med én stemme udadtil.

3.4.1.2. Med denne indfaldsvinkel tages der imidlertid ikke hensyn til de naturlige logisk-kulturelle forskelle i det europæiske samfunds mangfoldighed og heller ikke til kravet om, at de europæiske integration skal baseres på subsidiaritetsprincippet i en fase af EU's udvikling, hvor der stadig kræves store fremskridt i retning af en politisk union, institutionelle reformer og en radikal omlægning af ledelsessystemet.

3.4.2. Den anden indfaldsvinkel går ud på at tilpasse de eksisterende samordningsinstrumenter i EU's forskningsprogrammer, idet man med en differentieret og fleksibel tilgang forbedrer beslutningstagningen inden for FTU-politikkerne og gennemførelsen af forskningsaktiviteterne og tilstræber, at medlemsstaterne indtager fælles FTU-holdninger i de internationale organer.

3.4.2.1. I den forbindelse mener ØSU, at behovet for at øge konkurrenceevnen og beskæftigelsen er så presserende, at man ikke kan begrænse sig til aktioner, der blot skal forbedre de eksisterende mekanismer, hvor hensigtsmæssige og nødvendige de end måtte være.

3.4.2.2. Stillet over for en konkurrence mellem veludviklede, komplekse kontinentalsystemer vil det efter ØSU's opfattelse ikke være nok at forbedre mekanismerne i den fælles FTU-politik uden at røre ved dens generelle rammer.

3.4.3. For det tredje er der ifølge ØSU i dag ét godt middel til at sikre industriens konkurrenceevne, styrke den økonomiske og sociale samhørighed, forbedre livskvaliteten og sætte gang i beskæftigelsen. Det kræver, at EU's FTU-politik, de nationale FTU-politikker og alle andre EU-politikker og -instrumenter bringes ind i en samlet helhed.

3.4.3.1. Det er uomgængeligt nødvendigt at skabe en sammenhængende ramme, som giver de forskellige aktører - industrien og arbejdskraften, de offentlige myndigheder, den akademiske verden, forskningscentrene, brugerne og forbrugerne - bedre muligheder for at forstå, hvilken merværdi en samordning af FTU-aktiviteterne på europæisk plan vil give. Hermed vil de kunne forholde sig rigtigt i en strategisk-praktisk kontekst, som er gunstig for dem.

4. Forslagene

4.1. På basis af målsætningen om at sætte EU's politik vedrørende forskning og teknologisk innovation i system foreslår ØSU fem parallelle aktioner:

- samordningen skal gøres til et instrument, som kan opfylde de aktuelle EU-FTU-rammers behov,

- der skal udvikles en fleksibel og tværfaglig metode forud for det femte rammeprogram,

- det internationale samarbejde skal styrkes,

- der bør søges efter nye innovative koordineringsmetoder lige fra planlægningsfasen,

- samordningen med alle de øvrige EU-politikker bør styrkes, således at der tilvejebringes attraktive og gunstige betingelser for dem, der arbejder med forskning og innovation.

4.2. Koordinering som løftestang for EU's FTU-politik

4.2.1. Et nøgleelement i indsatsen vil blive systematisk udveksling af relevante og sammenlignelige oplysninger om EU's aktiviteter inden for forskning og teknologisk innovation, således at der på forhånd kan opstilles klare, gennemskuelige, hurtige og effektive strategiske scenarier som baggrund for fælles beslutninger på virksomhedsniveau, på regionalt og nationalt plan og på fællesskabsniveau.

4.2.2. Med hensyn til scenarierne understreger ØSU, at der er behov for en hurtig aktivering af ETAN-netværket (»European Technology Assessment Network«) bl.a. på baggrund af erfaringerne fra det amerikanske OTA () og fra det japanske NISTEP (). Netværket bør tilsluttes IAM-mekanismen (»Industrial Assessment Mechanism«), som ØSU ønsker iværksat hurtigst muligt (). Der er således behov for at tilskynde til oprettelse og/eller styrkelse af »assessment«-organismer i medlemsstaterne på et ensartet grundlag.

4.2.2.1. ØSU er af den opfattelse, at ETAN og IAM ikke blot bør benyttes af de nationale myndigheder og EU-administrationen og medlemmerne af de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet, men også af industrien og de forskellige socioøkonomiske aktører i EU.

4.2.2.2. Samtidig bør man inden for rammerne af Det Fælles Forskningscenters (FFC) aktiviteter sørge for, at instituttet for teknologiske fremtidsstudier i Sevilla hurtigt får det nødvendige udstyr og bliver gjort operationelt. Det europæiske observationscenter for videnskab og teknologi bør fungere som et instrument til analyse af teknologiske tendenser i forbindelse med de socioøkonomiske behov i en EU-dimension, og det bør bidrage til, at politiske beslutningstagere og erhvervsfolk forsynes med al den information, de behøver, for at tilrettelægge strategier for videnskabelig udvikling og teknologisk innovation.

4.2.2.3. ØSU mener, at den europæiske forsamling for videnskab og teknologi (ESTA) og det europæiske forum for videnskab og teknologi skal yde et konkret og konstruktivt bidrag til formulering og implementering af sammenhængende europæiske forskningsstrategier. Et andet vigtigt instrument er »European Report on Scientific and Technical Indicators«, som imidlertid hurtigst muligt bør inkorporeres i de øvrige europæiske innovationsindikatorer og publiceres hvert andet år.

4.2.2.4. ØSU finder, at nationale og regionale undersøgelser og evalueringer baseret på harmoniserede statistikker () bør publiceres før EU-beretningerne, som de bør udgøre en integrerende del af.

4.2.3. ØSU mener, at disse scenarier skal danne grundlag for den fremtidige formulering af en egentlig politisk FTU-strategi på EU-plan. Denne bør lægges frem som et tilbud om et sæt rammer, snarere end som en forpligtelse for dem, der arbejder med forskning og innovation.

4.2.3.1. Strategien bør vedtages i fællesskab af forsknings- og industriministrene og Europa-Parlamentet. De bør endvidere lade sig bistå af CREST, hvor de respektive forskningsministerier er repræsenteret på departementschefsniveau. I givet fald bør også industriministerierne medinddrages. CREST bør vende tilbage til sin oprindelige opgave, nemlig at koordinere de nationale politikker og EU-politikkerne (såvel sektorspecifikke som generelle) og definere projekter af EU-interesse.

4.2.3.2. CREST kunne eventuelt for fremtiden og samtidig med uddybelsen af EU sammensættes mere ligeligt af medlemsstaternes (i disses forskellige inddelinger) og Kommissionens repræsentanter, og dets opgaver bør udvides til uddannelses- og innovationspolitikken.

4.2.3.3. ØSU finder, at IRDAC (det rådgivende udvalg for industriel forskning og udvikling) også bør inddrages i CREST's arbejde, således at industrien lige fra første fase kan medvirke aktivt i fastlæggelsen af strategier. IRDAC bør desuden udvides, så det ud over repræsentanter for erhvervsog interesseorganisationerne også omfatter brugerne.

4.2.3.4. CREST's arbejde bør være så transparent som muligt, og dets rapporter og udtalelser bør systematisk sendes til ikke blot Rådet og Kommissionen, men også til Europa-Parlamentet og ØSU.

4.2.3.5. Det er ligeledes vigtigt at sikre et permanent samarbejde mellem CREST og programudvalgene. ØSU er i den forbindelse bekymret over den seneste tids øgede antal rådgivende udvalg, hvilket blev fremført af forskningsministrene den 9. juni 1995, idet der er risiko for tungere og mere bureaukratiske samordningsmetoder og for dobbeltarbejde i forhold til de underudvalg, som CREST har beføjelse til at oprette.

4.2.4. ØSU anbefaler, at der i tilgift til den systematiske udarbejdelse af og information om scenarier etableres et system af tidlig tilgængelig information mellem medlemsstaterne i form af et netværk af åbne og lettilgængelige databaser. Disse skal rumme oplysninger om nationale initiativer inden for forskning og innovation og de forskellige støtteforanstaltninger, således at programmerne og de nationale FTU-fremmende systemer bliver mere transparente.

4.2.4.1. ØSU er af den opfattelse, at denne tidlige udveksling af information bør føre til, at der udarbejdes »styringsskemaer« (såkaldte »Tableaux de Bord«) i lighed med dem, der i øjeblikket anvendes af Det Europæiske Observationscenter for Beskæftigelse. Derved vil man få et generelt overblik samt mulighed for systematisk at sammenligne de foranstaltninger, der iværksættes i de enkelte medlemsstater og på EU-plan.

4.2.4.2. Liberaliseringen af reglerne for offentlige indkøb i FTU-sektoren [direktiv 92/50/EØF () og 93/38/EØF ()] skal ledsages af gennemsigtige, synkroniserede procedurer og timing, således at gennemførelsen af nationale programmer og EU-programmer forenkles.

4.3. En fleksibel, tværfaglig indfaldsvinkel til det femte rammeprogram

4.3.1. Trods den løbende forbedring af det flerårige program råder EU stadig ikke over et tilstrækkeligt struktureret instrument.

4.3.1.1. Som ØSU har påpeget, er det samlede beløb til finansiering af det fjerde FTU-rammeprogram utilstrækkeligt, idet »Kommissionen anså sit forslag for et led i bestræbelserne på at sætte skub i den økonomiske vækst og beskæftigelsen i EF«. Derfor bør bevillingerne til særprogrammerne »koncentreres om de forskningsområder, som direkte medvirker til et opsving i væksten og i beskæftigelsen i Europa; i denne forbindelse skal man tilstræbe større selektivitet« ().

4.3.2. EU-midlernes begrænsede omfang gør efter ØSU's mening en rationel anvendelse af dem endnu mere påtrængende. Der bør således anlægges en fleksibel og tværfaglig indfaldsvinkel, bl.a. med henblik på det femte rammeprogram, hvor der bygges bro mellem de forskellige særprogrammer. Ressourcerne må samtidig rettes mod forskningsområder, hvis resultater kan få økonomisk og beskæftigelsesmæssig betydning for hele Fællesskabet. Denne proces må ikke medføre mere bureaukrati, men skal gøre procedurerne enklere, gennemsigtige og let tilgængelige.

4.3.2.1. Dette kræver en ihærdig koordineringsindsats mellem Kommissionens generaldirektorater. Samtidig skal programudvalgene og de rådgivende udvalg være mere opmærksomme og kvalificerede, så de bliver i stand til at skabe synergier mellem de enkelte fællesskabsprogrammer og mellem disse programmer og de relevante nationale programmer. Merværdien af Fællesskabets forsknings- og udviklingspolitik bliver således mere synlig, læsbar, gennemsigtig og fleksibel.

4.3.2.2. Denne synergieffekt vil kunne hjælpes på vej via offentliggørelse af de relevante nationale programmer og via muligheder for at få adgang til informationspakken for de enkelte EF-særprogrammer.

4.3.3. Den årlige evaluering af forsknings- og udviklingsaktiviteterne og deres formidling, som fastsat i traktatens artikel 130 P, er efter ØSU's mening et vigtigt redskab i bestræbelserne for at gøre forskningspolitikken mere gennemskuelig. ØSU ønsker, at Kommissionen allerede i år fremlægger en første rapport, og at denne også sendes til ØSU.

4.3.4. ØSU understreger på denne baggrund behovet for aktioner rettet mod følgende områder:

- etablering af et indre marked for innovation, som kan eliminere den nuværende splittelse,

- fælles europæiske rammer for samordningen af medlemsstaternes fiskale foranstaltninger, med henblik på at skabe gunstige betingelser for immaterielle investeringer og at fremme innovationen, specielt i små og mellemstore virksomheder,

- stimulering af vekselvirkningen mellem forskning og industri ved hjælp af nye og mere detaljerede mekanismer og en gunstig juridisk og normativ kontekst,

- iværksættelse af konkrete projekter, som fremmer innovationens omsætning i resultater på markedet, og som kan udbedre de geografiske, tidsmæssige mangler og reducere processens omkostninger og risici. Dette kan ske gennem udnyttelse af de nye muligheder, informationssamfundet byder på.

4.3.5. I den forbindelse mener ØSU, at Kommissionen på tværs af de forskellige generaldirektorater bør oprette interne, midlertidige task forcer som et nødvendigt og nyttigt analyseredskab i den nuværende situation, med henblik på en sammenhængende styring af de forskellige forskningsindsatser inden for højt prioriterede områder under hensyntagen til industriens og markedets behov.

4.3.6. ØSU ønsker desuden at vide, hvilke kriterier der er anvendt ved den første svært gennemskuelige udvælgelse af projekter af fælles interesse, som blev offentliggjort for nylig: uddannelses- og multimedieprogrammer, vacciner og virussygdomme, fremtidens bil, den nye generation af flyvemaskiner, fremtidens tog, intermodal transport. De fire sidstnævnte kunne udformes som en plan for fremtiden, selv om det ikke anføres udtrykkeligt, ud fra et ønske om miljøvenlig, integreret transport.

4.3.7. ØSU erkender, at disse alternativer er i overensstemmelse med principperne om synlighed og læsbarhed. ØSU vil imidlertid ikke lægge skjul på sin bekymring over metoden, hvis disse forslag blot betyder, at man simpelt hen går fra en intern samordning af eksisterende aktiviteter til en direkte forpligtelse til at prioritere forskningsområder, som med sikkerhed vil få industriens og de direkte involverede brugeres uforbeholdne tilslutning på grund af udsigten til nye finansieringsmuligheder.

4.3.8. Et sæt mekanismer, som forenkler og rationaliserer Kommissionens tjenester, er nødvendigt og gavnligt, hvis vejen skal banes for store industrielle projekter. ØSU advarer imidlertid mod de indbyggede svagheder i en top-down-metode, der risikerer ikke at tage hensyn til de reelle forhold og den hast, hvormed de teknologiske udfordringer ændrer sig på verdensplan.

4.3.9. Frem for at overlade beslutninger vedrørende forskningsscenarierne til lukkede og bureaukratiske »klubber« bør der skabes en gunstig ramme for samordningen, inden for hvilken den offentlige administration, virksomheder, brugere, forskningscentre og universiteter kan udnytte fællesskabsmerværdien i aktiviteter, som de selv udpeger. Ellers risikerer man en fastlåsning af de allerede eksisterende begrænsninger i EU's nuværende FTU-politik.

4.4. Styrkelse af det internationale samarbejde

4.4.1. Med hensyn til det internationale samarbejde er det efter ØSU's mening strengt nødvendigt, at EU koordinerer sine aktioner med medlemsstaternes internationale aktiviteter og deltagelse i programmer med international rækkevidde.

4.4.2. ØSU mener, at medlemsstaterne specielt ville kunne drage fordel af en bedre koordinering af det videnskabelige samarbejde med partnerne i Triaden og af en samordning af deres deltagelse i internationale højteknologiske forskningsprogrammer inden for miljøområdet, det menneskelige gen og klimatologi. ITER (International Thermonuclear Experimental Reactor) og IMS (Intelligent Manufacturing Systems) er positive eksempler på en sådan samordning.

4.4.3. ØSU går specielt ind for en institutionaliseret, systematisk planlægning forud for ethvert internationalt møde og en løbende udveksling af informationer om bilaterale samarbejdsaftaler mellem medlemsstaterne og andre lande eller internationale organisationer på forskningsog udviklingsområdet, således at de koordineres med EU's tilsvarende initiativer.

4.4.4. I forbindelse med samarbejdet med de øvrige europæiske initiativer understreger ØSU nødvendigheden af en mere systematisk og integreret koordinering, navnlig i forbindelse med EUREKA og COST-aktiviteterne. Disse programmer er specielt karakteriseret ved fleksibilitet, frivillig samordning og bottom-up-approach og er derfor en velegnet model for det videnskabelige samarbejde og den teknologiske innovation i Europa. Da de desuden hovedsagelig finansieres gennem nationale programmer, kan de være bindeleddet til Fællesskabets FTU-politik i forbindelse med iværksættelsen af fælles projekter.

4.4.5. ØSU mener, at EU også på internationalt plan bør gå i spidsen med foranstaltninger, som fremmer fri bevægelighed for teknologi, udveksling og handel med teknologi og samarbejde mellem virksomheder, specielt små og mellemstore virksomheder. Sådanne foranstaltninger skal først og fremmest bane vejen til verdensmarkederne og føre til en tilstrækkelig harmonisering af regler og lovgivninger for standarder og intellektuel ejendomsret.

4.5. Industrisammenslutninger: samordning fra begyndelsen

»Det er i forandringen, tingene får deres mening« (Heraklit).

4.5.1. Udover foranstaltninger, der skal forbedre rammerne for Fællesskabets nuværende FTU-politik, foreslår ØSU, at der samtidig udvikles en ny form for samordning.

4.5.2. Det gælder om at indlede samordningen på et tidligt tidspunkt:

- EU skal levere den systematiske ramme, som gør det lettere at anvende alle eksisterende finansielle, juridiske og tekniske instrumenter, både på EU-plan og på nationalt plan, og som gennem et samspil mellem alle relevante politikker skaber gunstige rammer for samordningen.

- På baggrund af de teknologiske scenarier og vedtagne fællesskabsstrategier skal forskningens aktører kunne udvælge prioriterede FTU-aktiviteter og tilslutte sig integrerede, europæiske projekter.

Metoden

4.5.3. Den nye metode bør omfatte følgende:

- iværksættelse af et samlet program for industrisammenslutninger, som sideløbende med de specifikke programmer og inden for rammeprogrammet også vil kunne drage fordel af de forbedringer, som tilføres det nuværende fællesskabssamarbejde,

- frivillig samordning via ovennævnte programmer fra projektets begyndelse, dvs. det tidspunkt, hvor aktørerne fostrer ideen til et samspil mellem forskning, innovation og marked. Dette skal ske på baggrund af omfattende strategiske målsætninger på mellemlangt sigt, som på forhånd er fastlagt på fællesskabsplan,

- med hensyn til den økonomiske og sociale samhørighed bør der opnås en ligelig geopolitisk fordeling inden for den samlede pakke af vedtagne projekter, som kan accepteres af samtlige medlemsstater,

- aktivering af nye task forcer for hvert enkelt projekt på tværs af Kommissionens generaldirektorater, som skal sætte skub i selve projektet og muliggøre synergier mellem de finansielle, juridiske, fiskale, administrative og operative instrumenter i EU og på nationalt plan,

- den hurtigst mulige opnåelse af resultater i form af øget industriel konkurrenceevne og indvirkning på beskæftigelsen, idet der såvel inden for som uden for rammerne af industrisammenlægningerne på forhånd fastsættes mekanismer, som hurtigt kan omsætte resultaterne til industriel og kommerciel succes.

Udvælgelseskriterierne

4.5.4. De kriterier, som de enkelte projekter skal opfylde, og som på forhånd skal meddeles og defineres tydeligt, bør bl.a. være:

- overensstemmelse med de vigtige strategiske valg inden for EU's forsknings- og innovationspolitik,

- inddragelse af aktører fra flere medlemsstater,

- styrkelse af EU-industriens og hele samfundets konkurrenceevne og innovationsformåen gennem immaterielle investeringer i forskning og uddannelse,

- styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed, bl.a. gennem en ligelig geografisk fordeling af deltagerne,

- projekternes omfang skal afstemmes efter målsætningerne, således at de forskellige elementer inden for forskning, udvikling, demonstration, innovation og marked er til stede på samme tid,

- en ligelig deltagerfordeling af virksomheder, herunder SMV, og af forskningscentre, universiteter og brugere,

- mekanismer, som kan fremskynde den teknologiske forsknings udmøntning i udbredt og markedsrettet teknologisk innovation,

- klare perspektiver i retning af økonomisk og beskæftigelsesmæssig vinding på kort og mellemlangt sigt,

- en grundig, forebyggende vurdering af teknologiske og videnskabelige risici samt af betydningen for konkurrencen på markedet,

- størst mulig vilje til finansiering fra nationalt hold med henblik på at skabe en kritisk masse.

Vedtagelsesprocedurerne

4.5.5. Projekter vedrørende industrisammenslutninger bør gennemgå en forudgående kritisk behandling i et fornyet CREST under ledelse af Kommissionen. Her skal der foretages en foreløbig udvælgelse af projekter, som opfylder selve projektets grundlæggende, formelle betingelser og ovennævnte kriterier. Dette skal gøre det nemmere eventuelt at tilføje manglende elementer. Alle udvalgte projekter skal sikres størst mulig offentliggørelse inden for alle interesserede miljøer gennem europæiske informationsnetværk for at sikre tilslutning fra flest mulige aktører.

4.5.6. De udvalgte projekter bør fremlægges for Kommissionen, som herefter vil få til opgave at danne en ad hoc-modtagegruppe på fællesskabsplan, midlertidig assistance på tværs af generaldirektoraterne (task forcer) med henblik på støtte til og koordinering af det enkelte projekt. Dette skal ske gennem en sammenlægning af alle interne, disponible ressourcer både inden for og uden for selve rammeprogrammet og en eventuel iværksættelse af EU-traktatens artikel 130 K (supplerende programmer), 130 L (flere medlemsstaters deltagelse i programmerne) og 130 N (fællesforetagender).

4.5.6.1. Kommissionen vil således sammen med de øvrige forslagsstillere kunne fungere som katalysator for nationale, offentlige ressourcer, internationale og private iværksætterorganismer og de finansielle, fiskale og uddannelsesmæssige foranstaltninger, som er mest hensigtsmæssige for projektets levedygtighed, synlighed, læsbarhed og europæiske merværdi.

4.5.6.2. Kommissionen bør især være opmærksom på alle muligheder for at forbinde interventionerne under struktur- og samhørighedsfondene, Den Europæiske Investeringsbanks og Den Europæiske Investeringsfonds bidrag og de samarbejdsinstrumenter, som anvendes i forbindelse med de områder uden for EU, som eventuelt vil blive inddraget (f.eks. PHARE, TACIS, MED og ECIP).

4.5.6.3. Kommissionen bør desuden sikre en målrettet anvendelse af ressourcerne og undgå en overdreven spredning blandt projekterne, hvilket ville medføre en risiko for splittelse, som det er tilfældet inden for rammeprogrammet.

4.5.7. De finansielle midler, som afsættes til hvert enkelt projekt af Kommissionen, medlemsstaterne og eventuelt af de øvrige EU-finansieringsinstrumenter, og de finansielle, fiskale og uddannelsesmæssige foranstaltninger, bør indføjes i et aftalememorandum. Dette udarbejdes af Kommissionen og underskrives af medlemsstaterne, Kommissionen og de øvrige involverede, offentlige og private aktører på de forskellige niveauer.

4.5.8. Pakken af industrisammenslutningsprojekter ledsaget af aftalememoranda for hvert enkelt projekt skal vedtages af Kommissionen efter en dialog og efter forud fastlagte procedurer og frister, med deltagelse af repræsentanter for Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne, med det sigte at skabe geografisk balance mellem sektorprojekter, almene teknologiske udviklingsprojekter og resultatformidlings- og overførselsprojekter, samt med det sigte at nå frem til principiel politisk konsensus.

4.5.9. Så snart projekterne er planlagt, task forcerne oprettet og ovennævnte foranstaltninger trådt i kraft, forelægger Kommissionen et officielt samlet forslag for Rådet og Europa-Parlamentet omfattende de foreslåede projekter, de pågældende aftalememoranda, oversigter over miljøvirkninger, betydningen for den økonomiske og sociale samhørighed, for beskæftigelsen, uddannelsen og de menneskelige ressourcers frie bevægelighed samt de finansieringsinstrumenter, som skal aktiveres både inden for og uden for rammeprogrammet.

4.5.10. Den officielle godkendelse af den samlede pakke af industrisammenslutninger påhviler Rådet (forskning og industri) og Europa-Parlamentet efter høring af Det Økonomiske og Sociale Udvalg inden for rammerne af en hurtigere beslutningsprocedure.

4.5.11. Denne procedure bør sikre hurtige og fleksible beslutningsmekanismer og administrative procedurer, som imødekommer industriens behov og de hurtigt skiftende internationale konkurrencevilkår.

Bistand og kontrol

4.5.12. Kontrollen med og støtten til projektets endelige gennemførelse bør foretages af Kommissionen, som bør garantere en samlet iværksættelse af samtlige støttemekanismer i EU og på nationalt plan samt selve projektets korrekte gennemførelse.

4.5.13. Projekternes fremgang bør behandles i årsrapporter, som Kommissionen forelægger for Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Rapporterne skal ikke blot redegøre for opfyldelsen af selve projekternes umiddelbare målsætninger. Der skal også, og i særlig grad, tages højde for projekternes indirekte konsekvenser i økonomisk og beskæftigelsesmæssig henseende, deres udmøntning i konkurrencedygtige innovationer samt alle EU-instrumenternes og de nationale instrumenters reelle bidrag, deres metoder og eventuelle, nødvendige forbedringer.

4.5.14. Ved hvert projekts afslutning bør der desuden fremlægges en afsluttende rapport for Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg, som udover at redegøre for opfyldelsen af teknologiske og innovative målsætninger først og fremmest skal fremhæve de industrielle og kommercielle resultaters indirekte konsekvenser for konkurrencen og beskæftigelsen på kort og mellemlangt sigt. Hermed bliver den reelle fællesskabsmerværdi gjort synlig og letforståelig for hele samfundet og for de europæiske borgere.

4.6. En ramme af samordnede fællesskabspolitikker med henblik på effektiv forskning og innovation

4.6.1. På fællesskabsniveau findes der allerede et samlet, virksomt system af politikker og instrumenter, som er og kan være til nytte for den vekselvirkning mellem forskning, innovation og marked, som er en forudsætning for opnåelsen af målene for industriel konkurrenceevne, økonomisk og social samhørighed samt øget beskæftigelse. Det er ifølge ØSU nødvendigt at sætte hele dette potentiale i system af hensyn til de nødvendige, gunstige og attraktive betingelser for de FTU-aktioner, der forfølger disse mål.

4.6.2. ØSU gør opmærksom på industripolitikkens afgørende betydning for forskningens tilknytning til markedet. Det er således nødvendigt at samordne de projekter på EU-niveau, som allerede er forbundet på nationalt plan med hensyn til vekselvirkningen mellem forskning, innovation og marked.

4.6.2.1. Der er behov for en samtidig udvikling af indbyrdes forbundne netværk for industriel vurdering i forhold til det indre marked og ETAN-nettet. Foruden instrumenterne vedrørende europæiske økonomiske firmagrupper bør der udvikles juridiske samarbejdsinstrumenter på industri- og teknologiområdet, bl.a. ved at fremskynde anvendelsen af Det Europæiske Aktieselskabs statutter. Desuden bør der indsættes mekanismer, som skal fjerne især fiskale hindringer for dette samarbejde. Det vil ligeledes være hensigtsmæssigt at anlægge en ny indfaldsvinkel og udarbejde en ny metodologi til fordel for dannelsen af europæiske virksomhedskonsortier. Det er nu som tidligere nødvendigt at indføre en innovationsfremmende og kvalitetsforbedrende fællesskabspolitik.

4.6.2.2. ØSU understreger betydningen af at styrke den europæiske standardiseringspolitik og samordne den med FTU-politikken i overensstemmelse med de gældende prænormative regler inden for de forskellige EU-programmer. En samlet politik for beskyttelse af den intellektuelle og industrielle ejendomsret, patenter, mærker, design og modeller vil kunne yde et væsentligt bidrag til FTU-politikken, navnlig med hensyn til beskyttelsen af den nye multimedieteknologi. Desuden er der behov for en regulering af de etiske sider af forskningen og dens teknologiske anvendelse, som er på linje med Europa-Parlamentets resolutioner og Europarådets konvention om bioetik.

4.6.2.3. ØSU lægger i den forbindelse vægt på behovet for en tæt samordning mellem informationssamfundets etablering og FTU-politikkens strategiske og operative ramme.

4.6.2.4. Industripolitikken vil ligeledes kunne yde et væsentligt bidrag via indførelsen af enklere procedurer og en øget gennemsigtighed i EU-lovgivningen og de nationale lovgivninger. Også en mere generel modernisering af de offentlige aktiviteter (f.eks. telematiknettet IDA og det flerårige program for elektronisk udveksling mellem industri og administration).

4.6.2.5. Det rådgivende konkurrenceudvalg bør arbejde i samspil med CREST og IRDAC for at sikre en ensartet aktionsramme.

4.6.3. Der bør rettes en særlig opmærksomhed mod samordningen af FTU-politikken og virksomhedspolitikken for små og mellemstore virksomheder. På grund af deres større fleksibilitet, kreativitet og dynamik er disse virksomheders bidrag af afgørende betydning for innovationsprocessen og skabelsen af nye arbejdspladser. Det Europæiske Råd understregede dette på mødet i Cannes den 26.-27. juni 1995.

4.6.3.1. På linje med hvidbogen mener ØSU, at »små og mellemstore højteknologivirksomheder (...) eller små og mellemstore fabriksvirksomheder (...) er virksomheder, der indebærer betydelige vækstmuligheder. I USA er en meget betydelig del af ny teknologi først og fremmest udviklet af små virksomheder, der i højere grad er i stand til at forudse markedsbehovene og reagere hurtigt« ().

4.6.3.2. ØSU understreger, at små og mellemstore virksomheder spiller en afgørende rolle for innovationen og omsætningen af forskningsresultater, navnlig de helt små, højt specialiserede virksomheder.

4.6.3.3. EU bør gøre en større indsats for at skabe gennemsigtighed, informere og assistere på området, så de små og mellemstore virksomheder kan udnytte deres potentiale fuldt ud: væsentlig er således adgangen til netværk for teknologisk og industriel vurdering og muligheden for at søge samarbejdspartnere gennem EU's databanker, der skal målrettes og formuleres i et enkelt og gennemskueligt sprog. Her vil erfaringerne fra VALUE- og SPRINT-formidlingscentrene være til nytte.

4.6.3.4. Det vil være hensigtsmæssigt at skabe synergier mellem EU's FTU-projekter for små og mellemstore virksomheder, initiativer under strukturfondene, specielt rettet mod SMV, ADAPT- og EMPLOYMENT-aktionerne og EU's øvrige finansieringsinstrumenter til fordel for små og mellemstore virksomheder (EIB og EIF) ().

4.6.3.5. Administrative forenklinger, bedre juridiske og fiskale betingelser og bedre kreditmuligheder er nødvendige incitamenter til forskning og innovation og forudsætningen for en effektiv politik for små og mellemstore virksomheder. Som ØSU ofte har understreget, bør Fællesskabet uddybe muligheden for at indføre nye finansieringstekniske foranstaltninger, navnlig med henblik på etableringen af nye virksomheder og en hurtig omsætning af innovationen i konkrete markedsrelaterede resultater. I den henseende bør speed-up-mekanismerne udvides og omkostningerne holdes nede i den kritiske overgangsfase fra prototype til færdigt produkt. Der bør således iværksættes et konkret projekt med henblik på at etablere et europæisk netværk af digitale prototypingcentre.

Europæisk netværk af digitale prototypingcentre: der bør oprettes et net af digitale prototypingcentre, som står til rådighed for specielt små og mellemstore virksomheder med henblik på at nedbringe omkostningerne og reducere den tid, det tager at omsætte forskningsresultater i et teknologisk produkt, som kan markedsføres direkte. Udviklingen af utallige software-produkter - MEIKOS, CS TOOLS, PARSITEC, TELMAT, PERIHELION'S, HELIOS og IDIRIS - gør det muligt at simulere matematiske modeller af industriprodukterne og gennemføre hurtige analyser, hvor tidsforbrug og omkostninger ellers ville have været langt mere omfattende, hvis man skulle teste rigtige prototyper. Simulering ved hjælp af paralleldatamater omfatter ikke blot selve det lancerede produkts karakteristika, men også den teknologi, som skal anvendes under fremstillingen af produktet.

4.6.3.6. Støtteaktionerne Euromanagement og Interprise og forbindelserne mellem universiteter, forskningscentre og små og mellemstore virksomheder skal styrkes (). Desuden skal de nære forbindelser til LEONARDO-programmet styrkes med henblik på en opprioritering af praktikpladser og uddannelse af ledere. Hvis synergierne mellem FTU-initiativerne og alle de ovennævnte instrumenter skal kunne føres ud i livet, er det imidlertid nødvendigt, at Kommissionens tjenester foranlediger en synkronisering og forenkling af procedurerne, som gør det muligt at indlede aktiviteterne på samme tid.

4.6.4. Ifølge EU-traktatens artikel 130 B skal der under udarbejdelsen og iværksættelsen af samtlige EU-politikker tages hensyn til målene for økonomisk og social samhørighed. Samordningen af Fællesskabets instrumenter inden for forskning, innovation og regional udvikling må derfor have højeste prioritet (). Indføjelsen af dette princip i det fjerde rammeprogram er en imødekommelse af ØSU's gentagne anmodninger (). ØSU mener, at bestræbelserne for at fremme immaterielle investeringer i ny teknologi, kvalitet, erhvervsuddannelse og arbejdets organisering skal uddybes i strukturfondenes interventioner og i nært samspil med forsknings- og udviklingspolitikken.

4.6.4.1. ØSU anbefaler i den forbindelse, at der udvælges innovative procedurer og metoder, som kan føre til en fælles, samordnet udnyttelse af regionalpolitiske, forsknings- og udviklingsmæssige instrumenter.

4.6.4.2. Det er samtidig nødvendigt at sætte gang i lokale udviklingsinitiativer inden for regionalpolitikken. ØSU er i færd med at udarbejde en særlig initiativudtalelse om dette emne, bl.a. i lyset af de konvergerende tendenser i retning af en regionalisering af EU's FTU-aktiviteter. En fællesskabsindsats med sigte på oprettelse af et »europæisk netværk for 'Learning Communities'« ville være et vigtigt bidrag i den forbindelse.

Europæisk netværk for »Learning Communities«: et europæisk net af innovative regionale systemer, som skal skabe de rette betingelser for udveksling og synergi mellem innovationsprocesserne både på virksomhedsplan og inden for den offentlige administration. Rammerne skal være de regionale enheder, der råder over en knap så omfattende, men mere udbredt og ensartet erhvervsstruktur, et forskningssystem og en teknologisk tradition samt en større virksomhed, der kan være igangsætter og fremme udnyttelsen af de innovative og finansielle ressourcer.

Processer, som styres og iværksættes af en regional enhed, gør det muligt at danne et system, som i høj grad hviler i sig selv (learning community), som selv definerer sine behov for uddannelse og information og som imødekommer disse ved hjælp af egne ressourcer og støtte udefra.

EU's hidtidige erfaringer med »learning communities« bør samles i europæiske netværk, så deres udnyttelsesmuligheder øges og de indbyrdes vekselvirkninger befordres.

4.6.5. Støtte til erhvervsuddannelsespolitik er sammen med forskningen en nødvendig immateriel investering, hvis man skal sikre det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne, udvikle de menneskelige ressourcer i takt med de fortsatte teknologiske fremskridt og undgå udelukkelse og social udstødelse. Intelligensrevolutionen involverer hele samfundet i en kompleks situation, hvor forskning skal kædes sammen med innovation og markedsbehov i et interaktivt, ikke-lineært system, som omfatter ikke blot erhvervslivet, men også uddannelsessystemerne og udnyttelsen af de menneskelige ressourcer. Disse aspekter bliver således en del af et »tilegnelsessamfund«, som det beskrives i det rådgivende konkurrenceudvalgs rapport ().

4.6.5.1. En af vor tids mest skarpsindige eksperter i økonomisk historie har sagt, at »det, mennesket har allermest brug for, er en uddannelsesform, som tillader en fornuftig udnyttelse af vedkommendes tekniske kunnen. En »vild«, som trænes i brugen af avanceret teknologi, bliver ikke en civiliseret person, han bliver blot en mere effektiv »vild«. Teknik og teknologi bliver først for alvor en social rigdom, hvis de styres af viden og bevidsthed«.

4.6.5.2. Arbejdstagernes deltagelse i innovationsprocessen gennem uddannelse er således essentiel, idet programmer for løbende uddannelse er med til at styrke virksomhedernes konkurrenceevne. Arbejdstagerne holdes ajour med den nyeste teknologi og bevarer således følingen med produktionsmetodernes fortsatte udvikling.

4.6.5.3. Det vil være hensigtsmæssigt, hvis EU's instrumenter under LEONARDO- og SOCRATES-programmet og de nye EU-initiativer på erhvervsuddannelsesområdet komplementerer hinanden, så de sammen med strukturfondene sikrer en samordning af aktioner og højt prioriterede områder inden for FTU-politikken.

4.6.6. Endvidere bør der skabes større overensstemmelse mellem FTU-politikken og konkurrencepolitikken. ØSU () har flere gange understreget behovet for at udarbejde en konkurrencepolitik, der svarer til EU's nye målsætninger. Konkurrencepolitikken må således ikke gå hen og blive ren og skær kontrol. Den skal i stedet bidrage til en forbedret konkurrenceevne, øget beskæftigelse og samhørighed. Dette skal ske ved hjælp af en målrettet bevillingspolitik, som tillader aftaler mellem virksomheder og offentlig støtte, specielt til fordel for udviklingen af små og mellemstore virksomheder, FTU-aktiviteter og skabelse af nye arbejdspladser.

4.6.6.1. Inden for forsknings- og udviklingssektoren må man forsøge at skabe en balance mellem to målsætninger, på den ene side ønsket om at undgå dominerende stilling på verdensplan, på den anden tilskyndelsen til indgåelse af samarbejde på teknologiske områder.

4.6.6.2. Med hensyn til statsstøtte mangler der endnu en harmonisering i forhold til de nye GATT-aftaler, som tillader statsstøtte på op til 75 %, men det må undgås, at man skader den europæiske industri til fordel for konkurrenterne på verdensmarkedet.

4.6.6.3. ØSU konstaterer, at Kommissionen i den 24. beretning om konkurrencepolitikken (1994) planlægger at udarbejde et ændret regelsæt på området.

4.6.6.4. Det bør desuden sikres, at den iboende konflikt mellem den intellektuelle ejendomsret og konkurrencelovgivningen ikke ender med at kvæle den teknologiske innovationsproces. ØSU har for nylig anmodet om, at reglerne for anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, indbefatter gruppefritagelser med henblik på at fremme formidlingen af teknologisk viden og udarbejdelsen af nye, forbedrede produkter i Den Europæiske Union ().

4.6.7. Et sidste særdeles vigtigt aspekt består i at skabe en passende ramme om det internationale samarbejde på FTU-området og politikken for eksterne, økonomiske forbindelser og for udviklingssamarbejde. Denne koordinering er ifølge ØSU afgørende, specielt for de områder, som er geografisk tættere knyttet til Østeuropa og Middelhavsområdet.

4.6.7.1. Med hensyn til de østeuropæiske lande må Kommissionen sørge for en stram intern koordinering mellem aktionerne under PHARE- og TACIS-programmerne og de programmer for internationalt forskningssamarbejde under det fjerde rammeprogram, som er åbne for disse landes deltagelse, med henblik på at sikre, at aktionerne stemmer overens med kravet om disse områders hurtige overgang til markedsøkonomi i lyset af en fremtidig udvidelse af EU.

4.6.7.2. Ligeledes bør der skabes overensstemmelse med Den Europæiske Unions støtteprogram MED 1995-1999 til fordel for Middelhavsområdet. Også i dette tilfælde er det formålstjenligt at udvikle en politik, som hænger sammen med FTU-politikken. Den Europæiske Unions Middelhavspolitik bør i fremtiden være flerdimensionel og indbefatte forskellige indbyrdes afhængige sektorer med det formål at skabe et »euromediterrant« område. Derfor er det vigtigt at definere en sammenhængende EU-strategi. Her vil man kunne drage fordel af oprettelsen af et overvågningsudvalg for Euro-Middelhavssamarbejdet på FTU-området, som foreslået af Det Europæiske Råd i Cannes i juni 1995.

4.6.7.3. Hvis alle aspekter af EU's eksterne forbindelser () skal sikres større sammenhæng, øget synlighed, læsbarhed og gennemskuelighed, specielt over for disse to områder, som er af særlig strategisk interesse for EU, mener ØSU, at muligheden for at oprette »Euroterritorier« skal uddybes. Det vil være i overensstemmelse med Fællesskabets administrative og kontrolmæssige decentraliseringsproces, og områderne skal være direkte afhængige af EU-institutionerne efter aftale med den pågældende medlemsstat og Den Europæiske Unions Råd.

4.6.7.4. I disse »Euroterritorier« vil man kunne samle europæiske, decentrale agenturer, som forvalter de samlede forbindelser til disse områder, samarbejdsinstrumenterne og de initiativer, som sigter mod en fælles fremme af immaterielle investeringer i forskning, teknologisk innovation og uddannelse. De skal ligeledes koordinere udvidelsen af informationssamfundets europæiske net til disse områder.

Bruxelles, den 25. oktober 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 327 af 24. 11. 1994, s. 185 ff.

() Meddelelse fra Kommissionen om »Forskningen efter Maastricht: budget og strategi« SEK(92) 682 af 9. 4. 1992, s. 21.

() EFT nr. C 201 af 26. 7. 1993, s. 36.

() EFT nr. C 327 af 24. 11. 1994, s. 185 ff.

() KOM(94) 438 af 19. 10. 1994.

() Office of Technology Assessment under den amerikanske Kongres.

() Japans nationale institut for videnskab og teknologipolitik.

() Jf. Meddelelse fra Kommissionen om et handlingsprogram for en politik til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union - KOM(95) af 22. marts 1995.

() EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992, s. 77.

() EFT nr. L 209 af 24. 7. 1992, s. 1.

() EFT nr. L 199 af 9. 8. 1993, s. 84.

() EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994, s. 117.

() Hvidbogen om »Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse«, Kapitel 4, punkt 4.3 a), i), andet afsnit.

() EFT nr. C 295 af 22. 10. 1994, s. 31.

() EFT nr. C 102 af 24. 4. 1995, s. 25.

() EFT nr. C 98 af 21. 4. 1992, s. 50.

() EFT nr. C 201 af 26. 7. 1993.

() Det rådgivende konkurrenceudvalgs første rapport til Kommissionens formand og stats- eller regeringscheferne, del IV, juni 1995, s. 18 ff.

() EFT nr. C 397 af 31. 12. 1994, s. 59; EFT nr. C 295 af 22. 10. 1994, s. 38.

() EFT nr. C 102 af 24. 4. 1995, s. 1.

() »Kommissionens rapport om traktaten om Den Europæiske Union« SEK(95) 731 af 10. maj 1995, til forberedelse af regeringskonferencen i 1996.