6.8.82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 203/11 
8. Artikel 49, stk. 2, litra b), affattes således: 
»b) i andre tilfælde, når der forevises et doku­
ment, der beviser disse varers karakter af 
fællesskabsvarer.« Artikel 2 
Denne forordning træder i kraft den 1. juli 1983. 
Den anvendes fra den 1. juli 1984. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og 
gælder umiddelbart i hver medlemsstat. 
Forslag til Rådets fjortende direktiv om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning 
om omsætningsafgifter — Henstand til afgiftspligtige med betaling af skyldig importafgift 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 9. juli 1982) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 99 
og 100, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parla­
mentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Traktatens væsentligste mål er inden for rammerne af 
en økonomisk union at skabe et fælles marked med 
sund konkurrence og med samme forhold som på et 
faktisk internt marked; 
forpligtelserne for personer, der skal betale skyldig 
merværdiafgift ved indførsel i samhandelen inden for 
Fællesskabet bør fastsættes under hensyn til dette mål, 
der i det foreliggende tilfælde kun kan indskrænkes i 
det omfang, bekæmpelsen af afgiftssvig inden for 
Fællesskabet kræver det; 
de gældende nationale bestemmelser i visse medlems­
stater kræver en forenkling; en sådan forenkling skal 
give sig udslag i en ikke ubetydelig lettelse for såvel 
de betalingspligtige som myndighederne af byrderne 
ved angivelse ved indførsel og betaling af skyldig 
afgift; 
der overlades medlemsstaterne generel kompetence til 
at fastsætte retningslinjerne for angivelse ved indførsel 
og for den deraf følgende betaling, men der må til 
gengæld fastsættes harmoniserede retningslinjer for 
betaling af skyldig afgift for merværdiafgiftspligtiges 
indførsel af goder, der opfylder betingelserne i artikel 
9, stk. 2, i EØF-traktaten, eller er overgået til fri 
omsætning, såfremt der er tale om goder, der 
omfattes af EKSF-traktaten; sådanne indførsler udgør 
størstedelen af samhandelen inden for Fællesskabet; visse medlemsstaters erfaring viser, at en ordning med 
betalingshenstand vedrørende skyldig afgift ved 
indførsel på de i artikel 23, stk. 2, i Rådets direktiv 
77/388/EØF (') nævnte betingelser bedst opfylder 
kravene med hensyn til forenkling og bekæmpelse af 
afgiftssvig; denne betalinghenstand består for 
medlemsstaterne i en tilladelse til de afgiftspligtige til 
ikke at betale afgiften på tidspunktet for indførselen 
under forudsætning af, at afgiften anføres som 
skyldig afgift i en angivelse, der er udformet i over­
ensstemmelse med artikel 22, stk. 4, i nævnte direktiv; 
der kan pr. definition ikke indrømmes betalingshen­
stand til afgiftspligtige, som er undergivet en særord­
ning, da disse ikke har pligt til at afgive en sådan 
angivelse; 
for at sætte medlemsstaterne i stand til at bekæmpe 
afgiftssvig bør de have et nøjagtigt kendskab til de 
afgiftspligtige, som benytter ordningen med betalings­
henstand; det mest fyldestgørende middel hertil er en 
procedure for forudgående tilladelse; det bør fast­
sættes, at en tilladelse kun kan afslås eller trækkes 
tilbage, hvis den pågældende afgiftsmæssige vandel 
forekommer angribelig set på baggrund af overtræ­
delse af toldlovgivning eller retsforskrifter vedrørende 
omsætningsafgift, konstateret efter de i medlemssta­
terne gældende administrative eller retslige proce­
durer; 
det forekommer hensigtsmæssigt at begrænse anven­
delsen af ordningen med betalingshenstand til afgifts­
pligtige, der er etableret i indlandet i forbindelse med 
indførsel, der er bestemt til deres afgiftspligtiges virk­
somhed; 
medlemsstaterne bør bemyndiges til at anvende 
lempeligere bestemmelser end EF-bestemmelserne, 
idet de bør bemyndiges til at udvide disse bestem­
melser til også at omfatte indførsel af goder, som ved 
indførselen ikke er i fri omsætning; 
(') EFT nr. L 145 af 13. 6. 1977, s. 1. 
Nr. C 203/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 8. 82 
iværksættelsen af ordningen med betalingshenstand 
kan få indflydelse på visse medlemsstaters budget; 
disse medlemsstater bør bemyndiges til at fordele 
sådanne virkninger over tiden — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
Artikel 23 i direktiv 77/388/EØF affattes således: 
»Artikel 23 
Forpligtelser ved Indførsel 
1. Hvad angår indførsel af goder fastsætter 
medlemsstaterne under hensyn til følgende be­
stemmelser de nærmere retningslinjer i forbindelse 
med angivelse og afgiftsbetaling. 
2. Hvad angår indførsel af goder som: 
— opfylder betingelserne i EØF-traktatens artikel 
9, stk. 2, 
— eller goder, som er i fri omsætning, såfremt 
der er tale om goder, der omfattes af EØF-
traktaten 
skal medlemsstaterne indrømme enhver afgifts­
pligtig person, der anmoder derom, tilladelse til 
ikke at betale den i anledning af indførselen skyl­
dige afgift på det tidspunkt, hvor goderne 
indføres i landet, under forudsætning af, at 
afgiften anføres som skyldig afgift og i givet fald 
som fradragsberettiget afgift i den første angi­
velse, der indgives i henhold til artikel 22, stk. 4, 
efter indførselen. 
Medlemsstaterne gør de samme bestemmelser 
gældende over for enhver afgiftspligtig person, 
som anmoder derom, i forbindelse med skyldig 
afgift i anledning af overgang til frit forbrug af 
goder, der opfylder betingelserne i foregående 
afsnit, og som ved inførselen anbringes under en 
af de i artikel 16, stk. 1, litra A), nævnte 
ordninger eller under en ordning for midlertidig 
indførsel eller fællesskabsforsendelse. 
Ovennævnte tilladelse gives kun i forbindelse med 
goder, der er bestemt til anvendelse i den afgifts­
pligtiges afgiftspligtige virksomhed. 
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 2 er den 
person, der hæfter for afgiften i den i artikel 21, 
stk. 2, omhandlede forstand, modtageren af de 
goder, der er angivet på importdokumenterne 
eller på dokumenterne vedrørende overgangen til 
frit forbrug. 
4. For at kunne komme i betragtning med 
hensyn til stk. 2, skal den afgiftspligtige have et 
fast driftssted i indlandet. 
5. Den i stk. 2 nævnte tilladelse gives skriftligt i 
løbet af de to måneder, der følger efter indgi­velsen af ansøgningen. Den er ikke tidsbegrænset 
og gælder for al indførsel, den afgiftspligtige fore­
tager efter udstedelsen af tilladelsen. De kompe­
tente myndigheder skal forelægges en kopi af 
tilladelsen ved afslutningen af toldformaliteterne. 
Tilladelsen ophører med at være gyldig, hvis den 
afgiftspligtige ikke længere opfylder betingelserne 
i de foregående stykker. 
6. Der kan ikke kræves nogen form for sikker­
hedsstillelse som forudsætning for udstedelse af 
tilladelsen. 
De kompetente myndigheder kan afslå at udstede 
eller tilbagekalde en tilladelse til sådanne 
personer, som har begået overtrædelser af toldlov­
givningen eller retsforskrifterne vedrørende 
omsætningsafgifter, der indebærer svig, og som er 
konstateret efter de i medlemsstaterne gældende 
administrative eller retslige procedurer. 
7. Medlemsstaterne kan 
— udvide anvendelsesområdet for bestemmel­
serne i de foregående stykker til også at 
omfatte indførsel af goder, der ikke opfylder 
de i stk. 2, første afsnit, fastsatte betingelser; 
— anvende bestemmelserne i de foregående 
stykker over for afgiftspligtige, der ikke er 
etableret i indlandet; 
— anvende bestemmelser, der sikrer automatisk 
udstedelse af tilladelsen til alle eller til visse 
afgiftspligtige, for så vidt angår hele eller dele 
af deres indførsel. 
Bestemmelserne gældende for afgiftspligtige, der 
ikke er etableret i Fællesskabet, må under ingen 
omstændigheder være gunstigere end dem, der 
gælder for afgiftspligtige etableret i en medlems­
stat.« 
Artikel 2 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige 
foranstaltninger i kraft for senest fra den 1. januar 
1984 at efterkomme dette direktiv. 
2. I 1984 bemyndiges de medlemsstater, i 
hvilke gennemførelsen af dette direktiv kan få 
indvirkning på budgettet, til at begrænse anven­
delsen af den i artikel 1 omhandlede ordning med 
betalingshenstand til halvdelen af afgiften i anled­
ning af sådan import, som vil kunne give ret til 
betalingshenstand. 
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen 
om de foranstaltninger, de træffer for at efter­
komme dette direktiv. 
Artikel 3 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.