23. 7. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 182/33 
Udtalelse om forbindelserne mellem EF og EFTA 
(90/C 182/12) 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 1. februar 1990 i henhold til forretnings­
ordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om forbindelserne mellem EF og EFTA. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for EF's eksterne forbindelser, handels- og 
udviklingspolitik, som udpegede Vasco Cai til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 18. maj 
1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 277. plenarforsamling den 30. maj 1990 uden 
stemmer imod, mens 6 hverken stemte for eller imod, følgende udtalelse: 
1. Den seneste udvikling i forbindelserne mellem EF og 
EFTA 
1.1. Forbindelserne mellem EF og Den Europæiske 
Frihandelssammenslutning (EFTA) begrænsede sig indtil 
begyndelsen af 1984 til frihandelsaftaler, hvis formål var at 
sikre fri bevægelighed for industriprodukter uden toldafgif­
ter eller kvantitative restriktioner mellem de to handels­
blokke. 
I april 1984 vedtog ministrene fra EF og EFTA en 
fælleserklæring — Luxembourgerklæringen — hvori de 
udtrykte tilfredshed med de opnåede resultater og 
forpligtede sig til »at styrke samarbejdet med det formål at 
skabe et dynamisk, økonomisk integreret Europa til fordel 
for medlemslandene«. 
Samarbejdet mellem EF og EFTA udviklede sig på et 
pragmatisk grundlag, og der blev nedsat 25 arbejdsgrupper 
bestående af Kommissionens tjenestegrene og eksperter fra 
EFTA. De opnåede positive resultater, for så vidt angår 
oprindelsesreglerne, fjernelsen af eksportrestriktioner, 
EFTA-landenes deltagelse i EF-programmer især inden for 
forskning og udvikling. 
1.2. På trods af fremskridtene i samarbejdet med EFTA 
uddybedes afstanden til den nye dynamik, der er opstået i 
EF som følge af bestræbelserne på at skabe det indre 
marked, hvilket har ændret dets arbejdsmetoder og måder 
at takle integrationsproblemerne på. 
I realiteten var der sket en ændring i beslutningsprocesserne 
på internt EF-plan, hvorimod forholdet til EFTA fortsat 
var baseret på Luxembourgerklæringen, der kun omfattede 
industriprodukter, hvis andel af verdenshandelen var 
faldende. 
1.3. Jacques Delors understregede i sin tale i Europa-
Parlamentet i januar 1989 behovet for at etablere bedre strukturerede og mere vidtgående forbindelser med EFTA. 
EFTA-landenes regeringschefer svarede positivt herpå i 
»Osloerklæringen«, vedtaget den 15. marts 1989, og de var 
rede til at indlede forhandlinger med det formål at oprette 
et »dynamisk og homogent økonomisk integreret Europa«. 
Regeringscheferne understregede atter, at de var indstillet 
på at diskutere alle aspekter af den frie bevægelighed for 
varer, tjenesteydelser, kapital og personer samt at udbygge 
samarbejdet inden for forsknings-, undervisnings- og 
miljøpolitik og gennemføre mere dybtgående konsultatio­
ner vedrørende de monetære og økonomiske politikker. 
1.4. Efter det fælles ministermøde den 20. marts blev der 
nedsat 5 arbejdsgrupper med det formål at klarlægge, hvor 
der er konvergerende og divergerende holdninger til den 
frie bevægelighed for 1: varer, 2: tjenesteydelser og kapital, 
3: personer samt behandle 4: de horisontale ledsagepoli­
tikker og 5: de juridiske og institutionelle problemer. 
Styringsgruppen på højt plan betragtede i sin endelige 
rapport af 20. oktober 1989 de to parters holdning til en 
eventuel fremtidig aftales indhold og form som tilstrække­
ligt klarlagt efter de afholdte drøftelser. 
Kommissionen fandt i meddelelsen til Rådet af 22. novem­
ber, at et tilfredsstillende antal fælles emner var blevet 
identificeret, og at man således kunne overveje muligheden 
af globale forhandlinger, men foreslog at gennemføre 
»sonderende samtaler« for nærmere at behandle de 
forskellige, stadig uløste spørgsmål. Hvis disse samtaler 
giver positive resultater, og Rådet godkender det forhand­
lingsmandat, Kommissionen skal udforme, kan der åbnes 
globale forhandlinger. 
Nr. C 182/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 7. 90 
1.5. Ministrene fra EF og EFTA besluttede på deres 
fællesmøde den 19. december 1989, at der i første halvår af 
1990 burde indledes formelle forhandlinger, som skulle 
afsluttes så hurtigt som muligt. 
De sonderende samtaler, som fandt sted indtil slutningen af 
marts 1990, har ikke væsentligt ændret de to parters 
holdning, og Kommissionen har udarbejdet et forhand­
lingsoplæg, som Rådet ventes at drøfte og godkende i juni 
måned, hvilket vil gøre det muligt at indlede formelle 
forhandlinger inden udgangen af juni 1990. 
2. Et økonomisk integreret Europa 
2.1. Da fælleserklæringen blev vedtaget på ministermø­
det i Luxembourg i 1984, indebar begrebet et økonomisk 
integreret Europa (EES) hovedsagelig de nødvendige 
betingelser for at forbedre den frie bevægelighed for 
industriprodukter. 
Luxembourgerklæringen var et første forsøg på at udvide 
samarbejdet til områder, der allerede dengang viste sig 
nødvendige: harmonisering af normer og tekniske forskrif­
ter, fjernelse af tekniske handelshindringer, forenkling af 
toldformaliteter og oprindelsesreglerne, forbud mod illoyal 
handelspraksis og statsstøtte, der medfører konkurrence­
forvridning i forbindelse med offentlige indkøb. 
I erklæringen gik man også ind for at udbygge samarbejdet 
på forsknings- og udviklingsområdet og at intensivere 
konsultationerne inden for transport, landbrug, fiskeri og 
energi, samt informationsudveksling om arbejdsbetingel­
ser, social beskyttelse, kultur, forbrugerbeskyttelse, turis­
me og intellektuel ejendomsret. 
2.2. Begrebet et økonomisk integreret Europa, omtalt i 
den fælles erklæring og godkendt i december 1989, går et 
skridt videre i og med, at der tilstræbes »en ny dimension i 
et fælles europæisk perspektiv«. Der skal således i 
fællesskab fastlægges en mere struktureret ramme om 
samarbejdet mellem EF og samtlige EFTA-lande med 
følgende målsætninger: 
»—gennemførelse af fri bevægelighed for varer, 
tjenesteydelser, kapital og personer på grundlag af 
den relevante gældende fællesskabsret, som parter­
ne finder frem til i fællesskab; der vil kunne forhandles om eventuelle undtagelser, der begrun­
des ved hensynet til grundlæggende interesser, samt 
om overgangsbestemmelser, lige konkurrencevilkår 
bør sikres, 
— styrkelse og udvidelse af samarbejdet i forbindelse 
med EF-aktioner på andre områder, såsom forsk­
ning og udvikling, miljø, uddannelse, arbejdsvilkår 
og social beskyttelse, forbrugerbeskyttelse, pro­
grammer for små og mellemstore virksomheder og 
turisme, 
— indskrænkning af de økonomiske og sociale forskel­
le mellem deres regioner.« 
2.3. Det kan således konstateres, at begrebet et 
økonomisk integreret Europa har udviklet sig til også at 
tage højde for virkningerne i EFTA-landene af gennemfø­
relsen af det indre marked. 
Et økonomisk integreret Europa bør imidlertid ikke 
forveksles med en udvidelse af EF med EFT A-landene. I 
processens nuværende fase er det derimod vigtigt, at 
forhandlingerne om oprettelse at et økonomisk integreret 
Europa gennemføres med succes, hvis EF skal kunne 
forfølge sine egne grundlæggende målsætninger, som 
defineret i Den Europæiske Fælles Akt, og sikre stabile og 
dynamiske forbindelser med sin vigtigste handelspartner. 
Et økonomisk integreret Europa bør heller ikke betragtes 
som en udvidelse af det indre marked til at omfatte 
18 lande. Dette EF-projekt indebærer en række elementer, 
som nogle EFTA-lande ikke kan eller ikke ønsker at 
underkaste sig, f.eks.: toldunionen; den fælles handelspoli­
tik ; den fælles landbrugspolitik; den fælles fiskeripolitik; 
tilnærmelse af den indirekte beskatning; den fri bevæge­
lighed for arbejdstagere og personer; kapitalens fri 
bevægelighed og fri udveksling af tjenesteydelser. 
2.4. Det økonomisk integrerede Europa skal udgøre en 
sut genens-nyskabelse, som der allerede på visse områder er 
enighed om: gennemførelsen af de fire friheder (jf. pkt. 6 i 
denne udtalelse) skal baseres på den relevante gældende 
fællesskabsret og suppleres med ledsagepolitikker. Vigtig­
heden af mindskelsen af de økonomiske og sociale 
skævheder mellem regionerne er anerkendt, og EFTA-
landene har allerede erklæret sig rede til at indlede 
forhandlinger om samarbejde på dette område. Et adækvat 
instrument vil være en traktat, der dækker såvel indholds­
mæssige som juridiske og institutionelle aspekter, og som 
fastlægger de nødvendige organisations- og overvågnings-
strukturer. Fælles regler til sikring af ens konkurrencefor­
hold på hele området er også påkrævet. 
Gennem forhandlinger mellem de to parter skal det 
fastlægges, hvorledes hovedparten af EF's program for 
realiseringen af det indre marked også skal finde anvendel­
se på EFT A-landene. Disse forhandlinger skal forløbe 
23. 7. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 182/35 
parallelt med de beslutninger, EF fortsat træffer inden for 
rammerne af sin beslutningsautonomi samt i overensstem­
melse med den fastlagte tidsplan. EF vil i øvrigt, hvilket 
fremgår af konklusionerne på Dublin-mødet afholdt sidst i 
april 1990, videreføre sin økonomiske, monetære og 
politiske integrationsproces. 
3. Oprettelse af et økonomisk integreret Europa (EES) 
3.1. I processen med henblik på virkeliggørelsen af det 
indre marked har det været gjort gældende, at de vigtigste 
virkninger af økonomisk integration af De Tolv vil være 
større produktionsspecialisering som følge af komparative 
fordele, større effektivitet som følge af stordriftsfordelene 
og bedre konkurrenceevne som følge af fjernelsen af 
handelshindringerne. En forventet overordnet konsekvens 
er en markant udvidelse af den interne EF-handel. For at 
undgå en skærpelse af de regionale forskelle har Fællesak­
ten samtidig knæsat målsætningen om styrkelse af den 
økonomiske og sociale samhørighed. Derudover er der 
blevet gennemført en reform af strukturfondene. 
3.2. EFTA-landene har meget at tabe, hvis de bliver 
udenfor, og meget at vinde, hvis de kan deltage i denne 
proces. EF er EFTA-landenes vigtigste handelspartner. 
Mindskelsen af handelshindringerne inden for EF og 
virkningerne af stordriftsfordelene vil føre til, at forarbejd­
ningsindustrien vil øge sine investeringer på EF's område, 
hvilket vil mindske EFTA-landenes nuværende konkurren­
ceevne (ligesom EFTA's andel i den internationale handel 
og i den interne europæiske handel er faldet). 
3.3. Der bør også tages højde for de overordnede 
gevinster, som EF kan opnå gennem oprettelsen af et 
økonomisk integreret Europa. På trods af deres økono­
miers størrelse er EFTA-landene set under ét EF's vigtigste 
handelspartner. Derudover vil en udvidelse af det indre 
marked til at omfatte 18 lande reducere risikoen for 
forvridninger som følge af liberaliseringsprocessen. Men 
også på politisk og økonomisk niveau vil opbygningen af et 
mere omfattende økonomisk integreret Europa styrke 
Europa's konkurrenceevne og forhandlingsposition over 
for resten af verden. 
3.4. De gennemgribende ændringer, som er i gang i 
Mellem- og Østeuropa, lægger op til en rivende udvikling i 
EF's forbindelser med disse lande, både som helhed 
betragtet og som suveræne enkeltstater, samt såvel i 
politisk og ikke mindst økonomisk som samhandelsmæssig 
henseende. Dette medfører ikke — i hvert fald ikke i øjeblikket — 
nødvendigvis større ændringer i planerne om etablering af 
et integreret økonomisk område mellem EF og EFTA, men 
man er dog allerede nu nødt til at tage højde for, at 
balancerne samt markeds- og samhandelsgrundlagene i 
Europa har ændret sig. 
3.5. Det økonomisk integrerede Europa er endnu ikke 
klart defineret, og forhandlingerne, hvor indholdet skal 
fastlægges, er endnu ikke indledt. 
ØSU ønsker at analysere resultaterne af disse forhandlinger 
for at sikre sig, at der bliver taget behørigt hensyn til dets 
interesser i den europæiske integration. I den forbindelse vil 
ØSU drage sine konklusioner af de videre konsekvenser af 
bestræbelserne på at skabe et økonomisk integreret 
Europa, herunder bl.a. en rimelig afvejning af rettighederne 
og forpligtelserne mellem parterne. 
Efter ØSU's opfattelse bør man på ingen måde acceptere, at 
visse lande kan drage åbenbare fordele af denne proces 
uden de nødvendige politiske og økonomiske modydelser. 
4. Institutionelle spørgsmål 
4.1. Forhandlingsproceduren har til formål at udforme 
en traktat, der dækker indholdet i og de nødvendige 
juridiske og institutionelle aspekter af et økonomisk 
integreret Europa. 
I Traktaten vil der være inkorporeret emner, der vedrører 
den relevante EF-lovgivning, hvoraf en hel del allerede er 
identificeret. Der vil ligeledes blive fastlagt en procedure, 
hvorefter den nye EES-lovgivning skal udarbejdes og 
iværksættes. 
Med hensyn til Fællesskabets beslutningsprocedure er det 
af indlysende principielle grunde, og ikke af tids- eller 
effektivitetshensyn, at EFTA-staterne ikke kan deltage på 
lige fod med EF-medlemsstaterne. Den form for medindfly­
delse, man kan forestille sig, kunne bestå i passende 
information i enkeltspørgsmål og i behandling af eventuelle 
reaktioner. 
4.2. EFTA-landene har erklæret, at beslutningsproces­
sen er »det afgørende element i forbindelserne mellem de to 
parter« og derfor et spørgsmål, der bør behandles i første 
række. 
Begge parter accepterer det mere generelle princip om 
balance mellem rettigheder og forpligtelser. Proceduren for 
udformning og vedtagelse af ny relevant EES-lovgivning 
bør sikre, at forslag viderebringes i god tid, og at den anden 
parts standpunkt tages i betragtning, uden at dette dog er til 
Nr. C 182/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 7. 90 
hinder for opretholdelsen af de to parters autonomi i 
beslutningstagningen og den senere ratificering i det fælles 
organ. 
Da procedurerne for beslutningstagning i EF er relativt 
langsomme, skulle det være forholdsvis let at sikre, at 
EFTA-landene får kendskab til forslagene i rette tid, at 
deres standpunkter kan blive taget i betragtning på 
forskellige niveauer i EF, f.eks. ØSU, Europa-Parlamentet 
og direkte af Kommissionen. Det samme bør også gælde i 
de tilfælde, hvor nye EES-lovgivningsinitiativer påhviler 
EFTA. 
Lovgivning ville således blive udformet inden for et system, 
som vil skabe osmose på forskellige niveauer. Denne 
lovgivning bør antage en sådan form, at EES-beslutninger-
nes direkte anvendelighed og forrang sikres. 
4.3. Kun fordi EF ikke er en traditionel international 
organisation af tværnational karakter, har man kunnet nå 
de nuværende resultater, og dette er også afgørende for 
fremskridtene fremover. EF hviler på en institutionel 
organisation, som konstant udvikler sig, hvilket gør det til 
en føderation i bevægelse. 
Den påtænkte aftale med EFTA bør indeholde en 
kontrolprocedure, der forankres i en retsmekanisme. 
Denne mekanisme bør være baseret på Domstolen i 
Luxembourg, som udvides til også at omfatte dommere fra 
EFTA-landene. 
5. Arbejdsmarkedsparternes rolle 
5.1. De fælles møder mellem Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg og Den Rådgivende EFTA-Komité, som har 
fundet sted siden 1975, har bidraget positivt til at 
bevidstgøre arbejdsmarkedsparterne i de 18 deltagerlande 
om de fælles problemer, en opbygning af et økonomisk 
integreret Europa rejser. 
Samarbejdet mellem ØSU og EFT A-Komitéen, som begge 
repræsenterer arbejdsmarkedets parter, har været af 
pragmatisk tilsnit, men i løbet af de seneste år har det 
udviklet sig fra den blotte udveksling af informationer til en 
analyse af emner af fælles interesse og vedtagelse af fælles 
konklusioner/henstillinger. 
ØSU og EFTA-Komitéen har således spillet en vigtig rolle i 
det nye, mere dynamiske forhold mellem EF og EFTA og 
har klart afspejlet den interesse, arbejdsmarkedets parter 
ser i at sikre den frie bevægelighed for varer, tjenesteydel­
ser, kapital og personer samt styrkelsen og udvidelsen af 
samarbejdet (inden for forskning og udvikling, miljø, 
uddannelse, arbejdsforhold og social beskyttelse, forbru­gerbeskyttelse, programmer til fremme af små og mellem­
store virksomheder samt turisme) og mindskelsen af de 
økonomiske og sociale skævheder mellem de forskellige 
regioner. 
5.2. På trods af den brede konsensus om de fastlagte 
målsætninger har medlemmerne af ØSU og EFTA-
Komitéen på de fælles møder tilkendegivet en divergerende 
holdning til forhandlingsproceduren. 
Dette skyldes såvel forskelle i arbejdsmetoder, arbejds­
byrde, antal af medlemmer som forskelle af institutionel 
karakter. 
Medens ØSU obligatorisk bliver hørt af Ministerrådet og 
EF-Kommissionen i tilfælde, som er fastlagt i Traktaterne, 
handler Den Rådgivende EFTA-Komité alene på eget 
initiativ, og dens forretningsorden indeholder ikke nogen 
afstemningsprocedure. 
5.3. Mandatet for de kommende forhandlinger bør 
indeholde de bestemmelser, der er nødvendige for at de to 
organer over for forhandlingsdelegationen kan fremsætte 
deres forslag til samarbejdet mellem erhvervs- og arbejds­
tagerorganisationer i EFTA og EF. 
Inden for forhandlingsrammen, som er meget kompleks, 
kan man allerede nu forudse, at EFT A-landenes deltagelse i 
den beslutningsskabende proces ikke vil rejse de samme 
problemer som deres eventuelle deltagelse i beslutningstag­
ningen. 
ØSU deltager som rådgivende organ i den beslutnings-
skabende proces og ikke i beslutningstagningen. ØSU kan 
overveje muligheden af at lade interesserede medlemmer af 
Den Rådgivende EFTA-Komité overvære behandlingen af 
spørgsmål, som vedrører det økonomisk integrerede 
Europa. Via denne procedure vil ØSU's medlemmer kunne 
tage hensyn til de specifikke interesser, dets partnere i 
EFTA har, uden at forhale EF's beslutningsproces eller 
rejse tvivl om ØSU's beslutningsautonomi. 
Det er ØSU's håb, at EFTA-Komitéen snarest muligt og på 
et forberedende stadium får en status svarende til ØSU's, 
således at den kan udtale sig om økonomiske og sociale 
spørgsmål, der berører EFTA, og herunder især om den 
foreslåede traktat om etablering af ét økonomisk integreret 
Europa. 
For medlemmerne af Den Rådgivende EFTA-Komité er 
fordelen ved at deltage i høringsproceduren, at de vil være 
fuldt informeret om EF-initiativer. Derved bliver det muligt 
at skabe en vis osmose i udformningen af beslutninger 
vedrørende det kommende EES og således lette den senere 
23. 7. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 182/37 
formelle godkendelse i det »organ, hvor de to parters 
arbejdsmarkedsrepræsentanter mødes til drøftelser«. 
5.4. EES-traktaten mellem Fællesskabet og EFTA-
landene bør indebære, at der oprettes et rådgivende organ 
bestående af repræsentanter for Den Rådgivende Komité 
og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Organet skal også 
have initiativret. 
6. De fire friheder 
6.1. Den frie bevægelighed for varer, kapital, tjeneste­
ydelser og personer udgør målsætninger, som allerede 
Traktaten nævner. Men ifølge hvidbogen af 1985 vil disse 
ikke være sikret blot med en udbygning af det, man kan 
kalde den »gamle approach«: dvs. et detaljeret EF-regelsæt, 
som møjsommeligt er blevet tilvejebragt via forhandlinger 
mellem repræsentanter for 12 medlemsstater, og som 
mange gange har indeholdt undtagelser og fastsat over­
gangsperioder for økonomier med større vanskeligheder. 
Den »nye approach« er baseret på gensidig anerkendelse af 
tekniske normer og forskrifter, på åbningen af markederne, 
etableringsretten, hvilket objektivt set sigter på at forhindre 
medlemsstaterne i at anvende de »gamle metoder«, 
bestående i »ikke-toldmæssige hindringer« i den interne 
EF-handel. 
Denne »nye approach« har dog kun været mulig på grund 
af EF-Domstolens virksomhed. Hvis man ikke udvider 
Domstolens kompetence til at omfatte EES, vil dette 
forehavende ikke kunne lykkes. 
Det indre markeds dynamik er led i en mere generel proces 
gående ud på deregulering og liberalisering af de nationale 
økonomier, hvilket i et vist omfang sker via afgivelse af 
suverænitet til EF's beslutningstagende organer. 
6.2. Den dynamik, som udfolder sig på EF-niveau inden 
for rammerne af den nuværende globale approach, har ikke 
fundet et passende modsvar fra EFTA-forhandlings-
parterne. 
EFTA har aldrig været tilhænger af afgivelse af suverænitet 
(i det mindste ikke uden at sikre den »modvægt«, som er 
nødvendig for den demokratiske kontrol). 
EFTA-landene udfolder intens aktivitet på de internationa­
le markeder og især på EF-markedet. Deres økonomier er 
åbne, og EFTA's industrisektorer har et stærkt fodfæste i 
EF. Til trods herfor gør EFTA-landene ikke noget for reelt 
at lette adgangen for EF-industriprodukter og -tjeneste­
ydelser til deres markeder, og de lægger stadigvæk 
hindringer i vejen for EF-virksomheders etablering på deres område. Denne situation skal afklares hurtigst muligt, 
således at der i traktatforhandlingerne tages højde for den 
rette balance mellem rettigheder og pligter. 
6.3. Det er positivt, at EFTA-landene har erkendt, at det 
også er i deres interesse at begrænse undtagelserne til et 
minimum, og at de har tilsluttet sig princippet om den 
fælles lovgivnings direkte anvendelighed, den fælles 
juridiske proces og en velfungerende traktat. 
Ifølge den relevante gældende EF-lovgivning vil undtagel­
serne blive fastlagt under den forestående forhandlings­
proces. En sådan proces vil ikke være let, da hver enkelt 
EFTA-medlem vil plædere for sine egne undtagelser. 
7. Ledsagepolitikker 
7.1. Samtlige foranstaltninger gående ud på at sikre 
oprettelsen af det indre marked har været drøftet under et 
meget kompliceret EF-forhandlingsforløb, som har ført til 
parallelle beslutninger om ledsagepolitikker, den økonomi­
ske og sociale samhørighed, budgetspørgsmål, reformen af 
den fælles landbrugspolitik og de med Fællesakten indførte 
ændringer i EF-beslutningsprocessen. 
En effektiv gennemførelse af de fire friheder inden for EES 
bør sikre en fornuftig balance mellem rettigheder og 
pligter, hvilket ligeledes vil indebære forhandling af en 
»pakke« af løsninger, som tager højde for virkningerne af 
EES på regionalt plan. 
Den økonomiske samhørighed og den sociale dimension 
bør være to grundpiller i EES-traktaten. 
7.2. Drøftelserne om ledsagepolitikkerne og andre 
horisontale spørgsmål er baseret på EFTA-landenes 
udtrykte ønske om at øge samarbejdet på områder som 
miljø, forbrugerbeskyttelse, uddannelse, civil beskyttelse, 
forskning og udvikling samt turisme. De ønsker ligeledes at 
deltage i EF-initiativer samt i udformningen af dem. 
7.3. Hvad angår anerkendelsen af behovet for at 
mindske de sociale og økonomiske skævheder, er der endnu 
ikke fremsat nogen som helst konkrete forslag til, hvordan 
dette skal realiseres. 
EFTA-landene erkender, at de bør yde et positivt bidrag for 
at skabe økonomisk og social samhørighed, men hidtil har 
Nr. C 182/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 7. 90 
de sonderende samtaler ikke bragt denne sag videre, som 
ellers har afgørende betydning for alle EF's mindre 
udviklede regioner. 
Specielt hvad angår regionalpolitikken er EFTA-landene i 
stand til at deltage i den nødvendige indsats i mindre 
udviklede regioner (i lighed med hvad der sker inden for 
rammerne af den i 1975 oprettede EFT A-fond til industria­
lisering af Portugal). Da den nuværende Regionalfond ikke 
kan ændres, vil det være på sin plads at undersøge 
muligheden for at oprette en fond inden for rammerne af 
EES-traktaten med det formål at mindske udviklings-
forskellene mellem de forskellige regioner, især de regioner, 
der berøres mest af skabelsen af EES. 
7.4. Repræsentanterne for erhvervs- og fagkredse i 
EFT A-landene er også meget lydhøre over for den sociale 
dimension, hvilket fremgår af det forberedende arbejde 
omkring dette emne, der skal behandles på det fælles møde 
i juni 1990. 8. Konklusion 
Begrebet et økonomisk integreret Europa som fastlagt i 
fælleserklæringen fra december 1989 er tvetydigt. Under de 
forestående forhandlinger mellem EF og EFTA, hvortil 
Kommissionen allerede har udarbejdet et mandat til 
forelæggelse for Rådet, skulle man gerne få klarlagt de 
målsætninger, som forekommer modstridende. 
Det er klart, at EFTA-landene først og fremmest bør nå til 
enighed om en fælles holdning og acceptere den relevante 
gældende fællesskabsret. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg mener imidlertid, at 
der er en risiko for, at det nye begreb et økonomisk 
integreret Europa vil forhale godkendelsen af allerede 
indgivne eller nært forestående ansøgninger om tiltrædelse 
fra EFTA-lande, hvis tilhørsforhold til Europa eller 
demokratiske styreform er uomtvistelig. 
ØSU er opmærksom på vanskelighederne ved gennemførel­
sen af integreret økonomisk område i hele EF; men håber, 
at politisk samordning vil finde sted, således at Europas 
rolle i forhold til de vigtigste konkurrenter vil blive styrket. 
Med højere social beskyttelse og bedre miljøbeskyttelse på 
visse områder kan EFTA-landene yde deres bidrag til, at 
Traktaten også tager fuld højde for beskæftigelsespolitik­
kerne, uddannelses- og erhvervsuddannelsesprogrammer, 
den sociale dialog, sociale spørgsmål generelt og den frie 
bevægelighed for arbejdstagere i særdeleshed. Bruxelles, den 30. maj 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om et EF-program for særligt fjerntliggende regioner (REGIS) 
(90/C 182/13) 
Kommissionen besluttede den 4. april 1990 i henhold til EØF-traktatens artikel 198 at anmode om 
Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om et EF-program for særligt fjerntliggende regioner 
(REGIS). 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for regionaludvikling og fysisk planlægning, 
som udpegede Luigi Della Croce til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 22. maj 1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 277. plenarforsamling den 30. maj 1990 
enstemmigt følgende udtalelse: