DA Den Europæiske Unions Tidende C 248/75

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og de nationale parlamenter: Gennemgang af EU’s budget«

KOM(2010) 700 endelig

2011/C 248/13

Ordfører: Henri MALOSSE

Medordfører: Michel DANTIN

Kommissionen besluttede den 19. oktober 2010 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og de nationale parlamenter: Gennemgang af EU’s budget

KOM(2010) 700 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som vedtog sin udtalelse den 31. maj 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 472. plenarforsamling den 15.-16. juni 2011, mødet den 16. juni 2011, følgende udtalelse med 175 stemmer for, 2 imod og 5 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Gennemgangen af EU's budget er ikke et spørgsmål om tal, men om et effektivt redskab til at fremme et politisk projekt. I dag råder EU ikke over budgetmidler til at gennemføre sin politiske strategi eller opfylde sine forpligtelser i henhold til den nye Lissabontraktat.

1.2 Den økonomiske og finansielle krise, som udgik fra USA, har ramt Europa hårdt og forårsaget et væld af voksende underskud i de fleste medlemsstater. Det indvirker uundgåeligt på forberedelsen af de finansielle overslag 2014-2020, men EU må ikke blive offer herfor.

1.3 Derfor kræver det fantasi at fastlægge et intelligent, europæisk budget, hvor midlerne står mål med EU's ambitioner uden at øge den samlede skattebyrde, som borgerne og virksomhederne skal bære.

1.4 Noget for noget-konceptet må forkastes, da det er i strid med værdierne om solidaritet og gensidig fordel af den europæiske integration. Tværtimod er det vigtigt at anvende nærhedsprincippet ved at overdrage EU de områder, som ikke længere giver mening eller virker effektivt på nationalt plan. EØSU bifalder Kommissionens forslag om at vende tilbage til princippet om egne indtægter, som kan nyoprettes eller træde i stedet for nationale afgifter.

1.5 EU's budget bør styrkes og have løftestangseffekt. EØSU opfordrer til komplementaritet mellem de nationale budgetter og EU-budgettet, hvilket vil give skalafordele, således at de vigtigste mål for EU's politikker kan nås. EU's foranstaltninger vil ligeledes virke mere effektivt, hvis der mere systematisk vælges EIB-lån, offentlig-private partnerskaber og udstedelse af euroobligationer til investeringerne.

1.6 For at vise, at pengene gives bedre ud på fællesskabsplan, bør EU desuden starte en reel revolution i procedurerne, som på nuværende tidspunkt er alt for bureaukratiske, og rette sin indsats mod projekter, som er synlige for borgerne.

1.7 Et ambitiøst budget kan kun gennemføres med held, hvis det vinder offentlighedens opbakning. Derfor ønsker EØSU, at der gennemføres og offentliggøres nye undersøgelser af omkostningerne ved det manglende Europa, hvori dobbeltposteringerne i de nationale budgetter belyses. EØSU tilslutter sig således Parlamentets initiativ og vil yde sit bidrag hertil.

1.8 For at virke troværdigt på EU's borgere skal EU's budget være eksemplarisk med hensyn til forvaltning, effektivitet, åbenhed og kontrol med de administrative udgifter.

2. Stræben mod en ny ambition

2.1 I sin meddelelse lægger Kommissionen ikke skjul på sit ønske om at fastlægge en ambitiøs strategi som udgangspunkt for EU's finansielle overslag efter 2013. Det bifalder EØSU, for Lissabontraktaten har åbnet vejen for en Union med en stærk politisk identitet fremover.

2.2 EØSU er enig med Kommissionen i, at noget for noget-konceptet er endnu mindre på sin plads i dag, end det var i begyndelse af den europæiske integrationsproces. Et sådant koncept, som alt for ofte har afsporet den europæiske integration og skadet debatten, er i vid udstrækning skyld i processens utilstrækkelighed, forsinkelse og nederlag. Det strider mod ånden i en union af stater og folk og mod al rationel, økonomisk tænkning. For i en økonomisk, monetær og politisk union bør fordelene og merværdien i sagens natur komme alle til gavn. Alle de fremskridt, der er gjort i EU, bygger på multiplikatorvirkningen af at slå sig sammen, som er det diametralt modsatte af noget for noget-konceptet.

2.3 I lyset af disse betragtninger fandt EØSU allerede i 2008, at man ved fastlæggelsen af budgetpolitikkerne ikke kommer uden om et helt grundlæggende valg mellem føderalisme og mellemstatsligt samarbejde, og at det er klart, at fremskridtene i den europæiske integration bl.a. måles på, hvordan budgettet finansieres (1).

2.4 Samtidig ønsker EØSU også, at der drages lære af en objektiv analyse af budgettets nuværende funktion. Kommissionen fremhæver med rette forsinkelserne i programmernes iværksættelse, den iboende kompleksitet i systemet og den decentrale tilgang, som ikke har haft positive virkninger. Disse uhensigtsmæssigheder skal undersøges til bunds med inddragelse af alle berørte parter, således at der kan drages lære heraf og findes forbedringer.

2.5 EØSU støtter Kommissionens fire overordnede prioriteringer, dvs. virkeliggørelse af vigtige politiske mål, styrkelse af EU-merværdien, resultatorientering og optimering af de gensidige fordele gennem solidaritet. EØSU vil gerne tilføje et krav mere, nemlig gennemsigtighed.

2.5.1 Set fra dette synspunkt er de nuværende resultater af EU's indsats på budgetområdet ikke tilfredsstillende. Denne svaghed hæmmer den europæiske integration, da den vanskeliggør egentlig opbakning fra borgernes side og tjener som argument for, at medlemsstaterne bremser væksten i EU's budget. Det skal der rettes op på både med hensyn til budgetproceduren, som forekommer borgerne meget uklar, og med hensyn til operationelle gennemførelser, som alt for ofte er fortrolige, spredt ud over bittesmå projekter eller skjult i komplekse medfinansieringer.

2.6 Efter EØSU's opfattelse skal en sådan omlægning af EU's budgetpolitik bidrage direkte til målet om fornyelse af fællesskabsmetoden, som EØSU udtrykkelig krævede i sin udtalelse fra oktober 2010, der blev vedtaget med et meget stort flertal (2).

3. Stræben mod en bedre komplementaritet mellem det nationale og europæiske niveau

3.1 EØSU kan ikke acceptere, at den europæiske integrationsproces, der er afhængig af de bevilgede budgetmidler, bliver gidsel for nedbringelsen af de offentlige underskud. En sådan udformning vil direkte sætte spørgsmålstegn ved EU's politiske ambitioner som følge af Lissabon-traktaten og Europa 2020-strategien.

3.2 EØSU foreslår, at der derfor tilrettelægges en komplementaritet mellem nationale budgetter og EU-budgettet omkring nogle fælles mål bl.a. gennem partnerskabsaftaler om udvikling og investering under 2020-strategien. Det handler således om en intelligent sammenlægning af nationale og europæiske midler med henblik på at opnå skalafordele og en løftestangseffekt samt nedbringe de nationale budgetunderskud takket være de positive virkninger ved at slå ressourcerne sammen.

3.3 I dette øjemed anmoder EØSU Kommissionen om frigive de nødvendige midler for uden yderligere opsættelse at opdatere evalueringen af omkostningerne ved det manglende Europa, som ikke er blevet beregnet siden Cecchini-rapporten (3), som Kommissionen fremlagde for 23 år siden. EØSU glæder sig over Parlamentets hensigt om selv at tage et initiativ desangående. EØSU agter selv at deltage fuldt ud i arbejdet hermed og bidrage aktivt til denne opdatering.

3.3.1 De europæiske borgere og skatteydere bør ganske rigtigt kende størrelsen af den regning, som de nu er tvunget til at betale på grund af de overfløde dobbeltomkostninger ved de opdelinger, der stadig findes såvel på det administrative som på det økonomiske område. De bør informeres om de skalafordele, EU's offentlige politikker vil kunne nyde godt af ved en mere vidtgående europæisk integration. F.eks. betaler borgerne hver dag med trafikforsinkelser og -forstyrrelser og virksomhederne med et vist produktivitetstab for den manglende virkeliggørelse af det indre marked på transportområdet, der dog ellers er indskrevet i Romtraktaten. Det samme gælder den utilstrækkelige liberalisering af adgangen til offentlige kontrakter, selv om Cecchini i sin rapport anslog, at åbningen af disse kontrakter for europæisk konkurrence kunne skabe to mio. nye job.

3.4 EØSU fremhæver især den stimulerende økonomiske virkning, som med rimelighed kan forventes af en opjustering af EU's budget på baggrund af sådanne skalafordele. Hvis depressionsvirkningerne af de barske oprydninger i staternes offentlige finanser opvejes af denne produktivitetsgevinst, kan den nødvendige budgettilbageholdenhed af hensyn til underskuddene forliges med behovet for et økonomisk og socialt genopsving, som kan få Europa ud af krisen og den sløje vækst.

3.5 Denne afstivning af økonomien vil igen have positiv indflydelse på skatteindtægterne og dermed på genopretningen af de offentlige regnskaber. En intelligent opjustering af EU's budget skulle faktisk gøre det muligt at komme ind i og fastholde en god økonomi- og budgetcirkel baseret på fælles udnyttelse af den gensidige komplementaritet. Udnyttelsen af den nationale og europæiske komplementaritet er således betingelsen for en varig konsolidering af vækst og beskæftigelse i Europa.

4. Nødvendigheden af større budgetautonomi

4.1 EØSU finder, at en forøgelse af EU's budget i sig selv ikke alene er ønskelig, men nødvendig i betragtning af omfanget af de nye udfordringer, som skal løses i fællesskab.

4.2 Derfor støtter EØSU Kommissionens forslag om at give en ordning baseret på egne ressourcer forrang, hvor indtægterne tilføres EU's budget direkte uden at gå gennem statskasserne. EØSU mener, at en reform af EU's budget ikke kan blive effektiv uden oprettelse af selvstændige, egne indtægter, som er præcist målrettet og varige, i stedet for de nationale bidrag, som blev indført i 1980 med en særlig korrektion for Det Forenede Kongeriges vedkommende og siden bevaret i Fontainebleau-aftalen i 1984, og som nærer det uheldige noget for noget-koncept.

4.3 EØSU påskønner Kommissionens mangfoldige forslag til nye ressourcer i meddelelsen, bl.a. vedrørende finansielle transaktioner og CO2. Uden at tage stilling på nuværende tidspunkt til arten af de nye, egne indtægter understreger EØSU nødvendigheden af at følge alle forslag desangående op med en konsekvensanalyse for bedre at kunne bedømme dem. EØSU ønsker også, at man undersøger muligheden for at overføre visse afgifter eller dele af eksisterende afgifter fra det nationale budget til EU's budget, som f.eks. merværdiafgiften. Man kunne i denne forbindelse overveje en del af selskabsskat, hvis der fandtes et fælles beskatningsgrundlag som foreslået af Kommissionen.

4.4 EØSU forventer, at en sådan reform på sigt kunne afskaffe de nationale korrektioner, som så ikke længere vil være berettiget i et nyt europæisk budget, der giver alle medlemsstaterne en større merværdi.

4.5 EØSU gør også opmærksom på tre principper, som skønnes nødvendige for en vellykket reform af EU's budgetressourcer:

4.5.1 Skattebyrden må ikke øges som følge af reformen af EU's egne indtægter.

4.5.2 De eventuelle nye europæiske afgifter må ikke have for diskriminerende indvirkning på visse medlemsstater på grund af deres nationale karakteristika eller forstyrre de europæiske virksomheders aktiviteter. De bør heller ikke virke for tyngende på borgerne, herunder de dårligst stillede befolkningsgrupper, sådan som det er tilfældet med momsen.

4.5.3 Omorganiseringen skal bidrage til en rationalisering og en bedre afbalancering af det samlede skattetryk i overensstemmelse med EU's mål for konkurrenceevne og beskæftigelse. Desuden skal EU's udgifter koncentreres mere om EU's prioriteter og områder, hvor der kan opnås skalafordele. Denne betingelse betragter EØSU som en nødvendig forudsætning for en væsentlig forhøjelse af EU's budget.

4.6 Endelig finder EØSU, at der, indtil EU har nået et højere integrationsniveau, kan iværksættes innovative løsninger, som gennem specialagenturer eller andre metoder forener nationale budgetter med EU's budget på områder som forskning og udvikling, innovation, udviklingsbistand, finansiering af større infrastrukturer m.v. Med sådanne løsninger vil der kunne opnås en reel integration af prioriteringer og midler, og samtidig bevares kontrollen på alle politiske kompetenceniveauer såvel nationale som europæiske.

5. Mere målrettet indsats mod EU-merværdi

5.1 EØSU understreger nødvendigheden af at afpasse EU's budget efter målene og forpligtelserne i Europa 2020-strategien. Ud over de tilsvarende budgetmidler kræver dette også synlige forbindelser mellem indsatsen under dette budget og de forskellige søjler i Europa 2020-strategien.

5.2 EØSU gør specielt opmærksom på, at det er vigtigt at anvende budgettet effektivt på områder, som er EU's ansvar, først og fremmest konsolideringen af Den Økonomiske og Monetære Union, styrkelsen af solidariteten EU's medlemsstater imellem samt gennemførelsen af nye politikker som følge af Lissabon-traktaten: energi og klima, retlige og indre anliggender, udenrigspolitik.

5.3 De seneste kriser i eurozonen har understreget behovet for især at fremme solidariteten inden for rammerne af Den Økonomiske og Monetære Union. De foreliggende midler på EU's budget bidrog straks med nødvendig støtte og foregreb oprettelsen af stabiliseringsfonden. Beslutningen om at integrere denne stabiliseringsmekanisme i traktaten er en ny fase i den europæiske solidaritet, men også i EU's ambition om politisk og økonomisk integration med henblik på varig konsolidering af Den Økonomiske og Monetære Union, som er et centralt fremskridt i den europæiske konstruktion og det indre markeds økonomiske og sociale samhørighed. Det haster navnlig med at sætte gang i den økonomiske union, som halter bagefter den monetære union og svækker den. Der er næppe udsigter til en vellykket gennemførelse af Europa 2020-strategien, hvis denne forskel ikke udlignes. Dette aspekt havde fortjent en mere indgående undersøgelse i Kommissionens dokument.

5.4 Den anden vigtige prioritering i EU's budget er som bekendt, og som Kommissionen med rette fremhæver, styrkelsen af politikkerne i den magiske trekant »forskning, innovation og uddannelse«, der spiller en central rolle i tacklingen af globaliseringen.

5.4.1 Det er imidlertid ikke med et budget, som kun udgør 4 % af budgettet til offentlig forskning i Europa, at man kan ændre situationen grundlæggende og imødegå de globale udfordringer. Der skal findes midler, herunder finansielle, til at omdanne de europæiske programmer til deciderede redskaber, som forbedrer europæisk erhvervslivs konkurrenceevne.

5.4.2 De nationale programmers integration på den ene eller den anden måde i det europæiske rammeprogram for forskning er afgørende for skalafordele og massevirkning. Det er også vigtigt, at der her fokuseres på nøglesektorer, tages hensyn til specifikke nationale udgangspositioner og at der rettes op på de konstaterede uhensigtsmæssigheder, bl.a. den administrative træghed.

5.4.3 EU's innovationspolitik bør være et grundlæggende, centralt udgangspunkt for europæisk forskning, men har hidtil kun været behandlet af Kommissionen som et biprodukt af forskningstiltag. Kommissionen måtte foreslå en kursændring og gjorde det i sin meddelelse for nylig »Europa 2020-flagskibsinitiativ: Innovation i EU« (KOM(2010) 546 endelig).

5.4.4 EØSU henviser bl.a. til sine krav om en langt mere ambitiøs politik, som forener fremme af iværksætterånden, afskaffelse af opdelingen i nationale netværk til støtte for og udbredelse af innovation og en europæisk klyngepolitik, som kan frembringe en europæisk topklasse i stedet for en national topklasse. EØSU bifalder beslutningen om at forstærke samordningen med henblik på at indføre et fællesskabspatent. Virkeliggørelsen heraf bør finde sted hurtigst muligt, således at den situation, som i årtier har hæmmet EU's konkurrenceevne i alvorlig grad, bringes til ophør.

5.4.5 På uddannelsesområdet har EØSU slået til lyd for mere ambitiøse initiativer, herunder oprettelse af nye Europaskoler med adgang for alle som bevis på en styrket europæisk identitet, dannelse af europæiske universiteter i egentlig forstand (4) og en europæisk politik for nye kvalifikationer til nye job (5).

5.4.6 Kommissionen bør lægge større vægt på gennemførelsen af objektive analyser af virkningerne af EU's politikker og sikre en nøje forbindelse mellem oplysningerne i de tekniske bilag og hoveddokumentet.

5.5 Politikken for økonomisk, social og territorial samhørighed bidrager også direkte til at udtrykke europæisk solidaritet. EØSU vil modsætte sig enhver afvikling af denne politik, som er symbolet på en union mellem de europæiske folk. EØSU anmoder imidlertid om en fornyelse, som gør den mere effektiv, bl.a. gennem forenkling af forvaltningstilgangen, større fokusering på flagskibsprojekter i forbindelse med EU's prioriteringer og stærkere inddragelse af de økonomiske og sociale aktører. I dette øjemed skal EU modvirke eksklusion af de mest sårbare befolkningsgrupper og støtte de fjerneste og pga. deres særlige karakteristika dårligst stillede lande og regioner for at sikre, at de fuldt ud får del i de økonomiske og sociale fremskridt. Hvad angår beskæftigelsessituationen, er Den Europæiske Socialfond ud fra dette synspunkt det mest velegnede instrument, navnlig i finansieringsmåden, til gennemførelse af den europæiske beskæftigelsesstrategi, som bør være central i Europa 2020-strategiens inklusive vækst.

5.6 En høj prioritet på EU's budget i direkte forbindelse med målet om en mere effektiv og mere solidarisk Union, som er tættere på borgerne, bør være at investere mere i offentlige, europæiske goder. Denne prioritet omtales med rette af Kommissionen. Den skal imidlertid præciseres og konkretiseres. EØSU agter på sin side at gennemdrøfte spørgsmålet med de økonomiske og sociale aktører for at klarlægge behov og målsætninger. EØSU vil allerede nu fremhæve en række krav på dette område:

5.6.1 Først vil EØSU understrege behovet for at udvikle rigtige tjenester af almen interesse for hele EU i komplementaritet med de nationale forvaltninger og i partnerskab med de europæiske brugere af hensyn til en sund organisation og sikkerhed i EU på områder, som hører under Unionens kollektive ansvar.

5.6.1.1 Det gælder bl.a. indretningen af det indre marked og af toldvæsenet, men også de nye områder, hvor medlemsstaterne har besluttet at overdrage kompetencer til Unionen, f.eks. indvandrer- og asylpolitik, retlige og indre anliggender, indførelse af en europæisk diplomat- og udenrigstjeneste samt vagttjenesten ved de ydre grænser.

5.6.2 EØSU påpeger ligeledes nødvendigheden af at styrke transeuropæiske investeringer i infrastrukturer bl.a. for at understøtte disse tjenester af almen interesse og sikre, at de kan fungere korrekt. Der er ophobet alt for mange forsinkelser siden Kommissionens hvidbog, som blev fremlagt af Jacques Delors i 1993, og dennes forslag og metodologi er næsten ikke blevet fulgt op. En stor del af EU's territorium, bl.a. i de lande, der er tiltrådt for nylig, er fortsat udelukket fra de store samhandelsstrømme som følge af disse mangler. Blandt de infrastrukturprioriteringer, som skal opbygges, fremholder EØSU de strukturelle projekter som specifikationerne for det fælles europæiske luftrum (6), højhastigheds-jernbanestrækningerne i hele Europa og nettene af indre vandveje. Store investeringer af europæisk dimension er også påkrævet inden for energipolitik for at sikre større forsyningsuafhængighed gennem investering i sikkerhed, effektivitet og vedvarende energi.

5.6.3 Der kan også nævnes behovet for nyskabende, fælles investeringer til imødegåelse af de nye udfordringer til konkurrenceevnen eller sikkerheden i forbindelse med telekommunikation, miljø og civilbeskyttelse.

5.7 Hvad angår den fælles landbrugspolitik, henviser EØSU til sin positive holdning (7) til en fornyelse heraf. Den skal tilpasses de nye udfordringer uden dog at nationaliseres igen og uden at give afkald på dens værdifulde principper, såsom solidaritet indadtil og udadtil, fødevareproduktionens kvalitet, fællesskabspræference og territorial samhørighed til fordel for landdistrikterne, især bjerg- og øområder. For en af den fælles landbrugspolitiks hovedopgaver går nemlig ud på at anerkende landmændenes rolle. Desuden skal den bidrage til en bæredygtig forvaltning af naturressourcerne og konkret imødegåelse af de store udfordringer forbundet med bekæmpelse af klimaforandringer og beskyttelse af miljøet og biodiversiteten (8).

5.8 Med hensyn til udenrigspolitik og udviklingsbistand til tredjelande henviser EØSU til sin tilslutning til en rationalisering af EU's og medlemsstaternes repræsentation og en styrkelse af effektiviteten af EU's bistand som et supplement til den nationale bistand og i snævrere partnerskab med de direkte berørte økonomiske og sociale aktører.

5.9 Hvad angår udviklingsbistand, hvor anvendelsens sporbarhed skal sikres, finder EØSU, at det ville være formålstjenligt at sammenlægge de nationale og de europæiske programmer både for at opnå større effektivitet og sammenhæng og for at gøre den europæiske bistand mere synlig. I denne forbindelse skal det bemærkes, at EØSU var initiativtager til bestemmelsen i Cotonou-aftalerne om at stille 15 % af EUF's bistand til rådighed for ikke-statslige aktørers tiltag. EØSU foreslår, at dette princip anvendes på og udvides til at gælde for alle udviklingsprogrammer.

6. Stræben mod effektivitet

6.1 I denne vanskelige tid for de offentlige finanser i Europa bør EU's budget være et eksempel på god forvaltningspraksis. Uden at forfalde til letkøbt demagogi om de europæiske institutioners administrative omkostninger, som er forholdsmæssigt langt lavere end i de nationale forvaltninger (f.eks. har Kommissionen ikke flere ansatte end Paris kommune), anbefaler EØSU, at der træffes foranstaltninger, som beviser en synlig medvirken fra de europæiske institutioners side i medlemsstaternes administrative besparelser. Samtidig skal institutionerne, inklusive EØSU, i deres ansættelses- og forfremmelsesprocedurer være opmærksomme på principperne om lige muligheder og ikke-forskelsbehandling, som er indskrevet i traktaten. EØSU understreger imidlertid, at god forvaltningspraksis også går ud på at give det europæiske civilsamfund midler til at deltage fuldt ud i den europæiske debat.

6.2 Støtten fra EU's budget til medlemsstaterne bør selv underkastes skærpede betingelser, særlig med hensyn til modtagerens overholdelse af fællesskabslovgivningen og Domstolens afgørelser samt kontrol af fællesskabsstøttens forenelighed med konkurrencereglerne.

6.3 I lyset af udfordringerne ved at skabe konvergens mellem de økonomiske politikker under ØMU'en skal støtten også centreres bedre om betingelserne for at skabe overensstemmelse med kravene i Euro-plus-pagten.

6.4 Den finansielle støtte til tredjelande bør gøres betinget af sporbarheden i deres anvendelse, overholdelsen af deres forpligtelser, navnlig hvad angår økonomiske og sociale reformer for tilpasning til markedsåbningen, de gensidige partnerskaber og inddragelsen af arbejdsmarkedets parter fra civilsamfundet.

6.5 I euroens udvikling og behovet for at styrke eurozonens samhørighed over for markederne ligger der også hidtil underudnyttede muligheder for innovative låne- og långivningspolitikker på EU-plan, hvorved virkningen af støtten fra EU's budget forstærkes. EØSU anbefaler i første omgang en øget koordinering mellem ECB, Eurogruppen og EIB. Det glæder sig over de opmuntrende resultater af de første euroobligationer og ønsker en udvidelse inden for områder som uddannelse, forskning, industri og infrastrukturer i EU. Samtidig kunne etableringen af en sådan europæisk finanskasse under stramme vilkår og streng disciplin anvendes til at skabe fælles hæftelse for en væsentlig del af medlemsstaternes gæld. Med disse instrumenter skal EU bevise sit politiske engagement i euroens fastholdelse.

6.6 EØSU slår til lyd for en bedre identificering af de projekter, som EU støtter, og en fokusering om det, der har højest EU-merværdi. EØSU anmoder derfor om en lempelse af additionalitetsreglen, således at der ikke længere vurderes projekt for projekt, men globalt som led i strategiske partnerskaber med medlemsstaterne.

6.7 En fremskyndelse af prioriterings- og bevillingsprocedurerne kan også imødekomme visse behov. EØSU har allerede anbefalet at undersøge muligheden for i videre udstrækning at anvende specialagenturer eller globaltilskud til enheder, der er tættere på de lokale forhold, f.eks. regioner eller organisationer i civilsamfundet. Sidstnævnte teknik, som EØSU foretrækker, har stået sin prøve i regionalpolitik og kan udvides til at omfatte alle EU's finansielle tiltag.

6.8 Med hensyn til de store investeringsprojekter bør der også tilskyndes til at vælge lån fra Den Europæiske Investeringsbank og private finansieringer, men dog med nogle retlige rammer som nævnt i en tidligere udtalelse fra EØSU (9). Hvis dette valg vinder udbredelse i større målestok, vil Europa kunne indhente forsinkelserne på infrastrukturområdet og finansiere de store teknologiprojekter, som er afgørende for vores konkurrenceevne i en globaliseret verden.

6.8.1 Endvidere mener EØSU, at hastesituationer kan gøre det nødvendigt med en større smidighed og bedre tilpassede mekanismer i lighed med Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen (10).

Bruxelles, den 16. juni 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EØSU's udtalelse om EU's budgetreform og fremtidige finansiering, EUT C 204 af 9.8.2008, s. 113.

(2) EØSU's udtalelse om Fornyelse af fællesskabsmetoden (retningslinjer), EUT C 51 af 17.2.2011, s. 29.

(3) Rapport om omkostningerne ved det manglende Europa, Paolo CECCHINI, 1988.

(4) EØSU's udtalelse om Universiteter til Europa, EUT C 128 af 18.5.2010, s. 48.

(5) EØSU's udtalelse om Nye kvalifikationer til nye job, EUT C 128 af 18.5.2010 s. 74.

(6) EØSU's udtalelse om Det fælles europæiske luftrum, EUT C 182 af 4.8.2009, s. 50.

(7) EØSU's udtalelse om Styrkelse af den europæiske landbrugsfødevaremodel, EUT C 18 af 19.1.2011, s. 1.

(8) EØSU's udtalelse om Den fælles landbrugspolitiks fremtid, EUT C 132 af 3.5.2011, s. 63.

(9) EØSU's udtalelse om Private og offentlige investeringer, EUT C 51 af 17.2.2011, s. 59.

(10) EØSU's udtalelse om EU's budgetreform og fremtidige finansiering, EUT C 204 af 9.8.2008, s. 113.