EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 15.12.2020 COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om retningslinjer for den transeuropæiske energiinfrastruktur og om ophævelse af forordning (EU) nr. 347/2013 {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål I 2013 blev der etableret en ny ramme for grænseoverskridende energiinfrastrukturplanlægning med henblik på at modernisere og udvide Europas energiinfrastruktur for at afhjælpe de fragmenterede sammenkoblinger mellem medlemsstaterne, sætte en stopper for deres isolation fra gas- og elnettene, sikre og diversificere Unionens energiforsyning, -kilder og -ruter og øge integrationen af vedvarende energikilder. TEN-E-forordningen gjorde det muligt for Unionen at opfylde sine centrale energipolitiske mål ved at fastsætte regler for udpegning og rettidig udvikling af projekter af fælles interesse, som vil sikre interoperabilitet mellem de transeuropæiske energinet, et velfungerende indre energimarked, forsyningssikkerhed i Unionen og integration af vedvarende energikilder. Det kræver også, at medlemsstaterne strømliner tilladelsesprocedurerne for projekter af fælles interesse og fastsætter bestemmelser om lovgivningsmæssig bistand, regler og retningslinjer for grænseoverskridende fordeling af omkostninger og risikorelaterede incitamenter samt betingelserne for adgang til finansiering fra Connecting Europe-faciliteten (CEF). Kommissionens formand har givet den europæiske grønne pagt højeste politiske prioritet med henblik på at omdanne Unionen til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi. Den klimaplan, som Kommissionen har foreslået, sætter Europa på en bæredygtig kurs i retning mod at gøre dette til virkelighed og opnå klimaneutralitet senest i 2050. Den grønne pagt understreger endvidere, at uundgåelige klimaændringer vil have betydelige indvirkninger på Europa på trods af afbødningsindsatsen. Det er derfor afgørende at styrke indsatsen inden for klimasikring, opbygning af modstandsdygtighed samt katastrofeforebyggelse og -beredskab. Energiinfrastruktur er en vigtig katalysator for energiomstillingen som afspejlet i Kommissionens meddelelse om den europæiske grønne pagt og en ren planet for alle. Infrastruktur er aktiver med lang levetid og skal derfor leve op til målene om klimaneutralitet og andre miljømål såsom princippet i den grønne pagt om ikke at gøre skade for at muliggøre en hurtig og omkostningseffektiv dekarbonisering af energisystemet og økonomien mere generelt. Som sådan er TEN-E et centralt instrument i udviklingen af et indre energimarked og nødvendigt for at nå målene i den europæiske grønne pagt. De nuværende klima- og energimål er ikke tilstrækkeligt ambitiøse til at nå et klimamål for 2030 om en reduktion af drivhusgasemissionerne på mindst 55 % som foreslået af Kommissionen i dens bestræbelser på at skabe forudsætninger for klimaneutralitet. Vejen til at opnå denne reduktion af drivhusgasemissionerne kræver en gennemgribende omlægning af det europæiske energisystem på såvel udbuds- som efterspørgselssiden. Unionen vil være nødt til i betydelig grad at øge produktionen af elektricitet fra vedvarende energikilder for senest i 2050 at nå op på en andel på mere end 80 % af elproduktionen fra vedvarende energikilder, der i stigende grad stammer fra offshorelokaliteter. Kapaciteten for offshorevindenergi i Europa bør øges til 300 GW og for havenergi til 40 GW senest i 2050 for at leve op til målet om klimaneutralitet. Det svarer til 25 gange den nuværende situation, hvilket udløser et betydeligt behov for koordinering i den langsigtede planlægning og udvikling af offshore- og onshore-elnet i overensstemmelse med EU-strategien for havenergi. Opskaleringen af havenergi i Europa frem til 2050 anslås at koste 800 mia. EUR, heraf to tredjedele til den tilknyttede netinfrastruktur. For at reducere omkostningerne mest muligt er det afgørende med et stærkt fokus på rationel netudvikling. Det mål, der blev aftalt i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona i marts 2002, om, at medlemsstaterne skal have en grad af sammenkobling af elnet svarende til mindst 10 % af deres installerede produktionskapacitet, er endnu ikke nået. Det Europæiske Råd tilsluttede sig i sine konklusioner af 23. og 24. oktober 2014 et mål for sammenkobling af elnet på mindst 15 %. I Kommissionens meddelelse af 23. november 2017 om styrkelse af EU's energinet vurderes det, at der er sket fremskridt i retning af opfyldelse af målet om en sammenkobling på 10 %, og der foreslås måder, hvorpå målet om en sammenkobling på 15 % i 2030 kan realiseres. En anslået gennemsnitlig årlig investering på 50,5 mia. EUR i eltransmissions- og distributionsnet er nødvendig alene for at nå 2030-målene. Elektricitetens styrkede rolle vil blive suppleret med en relativ forøgelse af den rolle, som vedvarende og kulstoffattige gasser spiller i det dekarboniserede energimiks, som anført i alle scenarier, der modellerer veje til klimaneutralitet. Ud fra det nuværende lave niveau for produktion, transport og forbrug forventes brint at tegne sig for ca. 46-49 % af alle vedvarende og kulstoffattige gasser i 2050. I 2030 anslås det samlede behov for investeringer i brintelektrolysatorer til mellem 24 og 42 mia. EUR. Der vil være behov for ca. 65 mia. EUR til brinttransport, -distribution og -lagring 47 . Selv om målene i den nuværende forordning fortsat stort set er gyldige, afspejler den nuværende TEN-E-ramme endnu ikke fuldt ud de forventede ændringer af energisystemet, som vil følge af den nye politiske kontekst og navnlig de opgraderede 2030-mål samt 2050-målet om klimaneutralitet under den europæiske grønne pagt. Navnlig er typen og omfanget af den grænseoverskridende infrastrukturudvikling som følge af den nuværende TEN-E utilstrækkelig, idet den ikke omfatter alle infrastrukturkategorier, der er relevante for energiomstillingen, og heller ikke i tilstrækkelig grad afspejler den teknologiske udvikling. TEN-E i sin nuværende form er derfor ikke egnet til at støtte opfyldelsen af målet om klimaneutralitet. Intelligente netløsninger, herunder prisfleksibelt elforbrug, har udviklet sig betydeligt i de seneste år på grund af fremskyndelsen af den digitale omstilling af elektricitetssektoren. Integration mellem intelligente el- og gassystemer samt med andre sektorer såsom transport og industri giver yderligere muligheder for at dekarbonisere gasnettet og forvalte elsystemet mere effektivt, f.eks. gennem produktion af brint og syntetiske gasser fra vedvarende energikilder. Den nuværende systemnetplanlægning er i for høj grad baseret på en sektorbaseret tilgang og matcher derfor ikke behovet for integration af intelligente systemer, da investeringsbehovene vurderes for gas- og elektricitetssektorerne i forskellige processer. Den forventede udvidelse af offshorenettet skal også i tilstrækkelig grad afspejles i den fremtidige netplanlægning. Desuden vil distributionssystemniveauet spille en vigtigere rolle i planlægningen af energiinfrastrukturen, også fordi en væsentlig del af kapaciteten til produktion af vedvarende energi er forbundet til lav- og mellemspændingsnettet. Evalueringen af den nuværende TEN-E-ramme har desuden vist, at der er forsinkelser i gennemførelsen af projekter af fælles interesse, som er blevet udpeget som nødvendige for at nå Unionens klima- og energipolitiske mål. I 2020 blev 27 % af projekter af fælles interesse vedrørende elektricitet i gennemsnit forsinket med 17 måneder i forhold til den oprindeligt planlagte idriftsættelsesdato. Med henblik herpå vil den reviderede TEN-E navnlig tage sigte på at: ·gøre det muligt at udpege grænseoverskridende projekter og investeringer i hele Unionen og med nabolandene, som er nødvendige for energiomstillingen og opfyldelsen af klimamålene ·forbedre infrastrukturplanlægningen med henblik på integration af energisystemer og offshorenet ·forkorte godkendelsesprocedurer for projekter af fælles interesse for at undgå forsinkelser i projekter, der fremmer energiomstillingen ·sikre hensigtsmæssig brug af værktøjer til omkostningsdeling og lovgivningsmæssige incitamenter. Dette initiativ vurderede og identificerede en række foranstaltninger til forenkling og forbedring af TEN-E-forordningens effektivitet og nedbringelse af efterlevelses- og reguleringsomkostninger, hvor det var muligt. Initiativet vil gøre det muligt i) at strømline rapporterings- og overvågningsforpligtelserne, ii) at fravælge krav om forudgående høring, hvis det allerede er omfattet af de nationale regler i henhold til samme eller højere standarder som i TEN-E-forordningen, og iii) at forenkle inddragelsen af projekter af fælles interesse i TYNDP. Forenklingsforanstaltningerne vil skabe direkte fordele gennem reducerede tilbagevendende direkte omkostninger i forbindelse med den administrative byrde som følge af reducerede overvågnings- og rapporteringsforpligtelser. Disse direkte fordele er hovedsagelig private fordele for visse interessenter såsom projektiværksættere. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område

I den evaluering af TEN-E-forordningen, som Kommissionen har gennemført for at vurdere dens hidtidige resultater, blev det konkluderet, at den nuværende ramme ikke har været i stand til at udvise tilstrækkelig fleksibilitet til at tilpasse sig ændrede politiske mål i Unionen over tid. Dette er særlig relevant i lyset af udviklingen i Unionens energi- og klimapolitik — navnlig den øgede vægt på og ambition i forhold til dekarboniseringsmålene. Parisaftalen og den europæiske grønne pagt kræver en betydelig omlægning af de nuværende energiinfrastrukturer for at muliggøre et fuldt integreret kulstofneutralt energisystem inden 2050. Mens de oprindelige målsætninger i TEN-E-forordningen — forsyningssikkerhed, markedsintegration, konkurrence og bæredygtighed — fortsat er relevante, indfører den reviderede TEN-E-forordning ændringer, der sikrer overensstemmelse med dekarboniseringsmålene og tilpasning til målet om klimaneutralitet og princippet om "ikke at gøre væsentlig skade" som defineret i klassificeringsforordningen. De overordnede principper i den reviderede TEN-E-forordning imødekommer behovet for overensstemmelse med de forskellige mål og målsætninger, der er fastsat i pakken om ren energi, navnlig eldirektivet og -forordningen, forvaltningsforordningen og direktivet om fremme af vedvarende energi, navnlig ved at muliggøre en omfattende udbredelse og integration af vedvarende energikilder og støtte en styrkelse af distributionssystemoperatørernes (DSO) rolle. Den grønne pagt og de relevante emissionsreduktionsmål fører transportsektoren ind på en mere dynamisk dekarboniseringsvej end tidligere mål. Efterspørgslen efter olie forventes således at falde drastisk, og alt uformindsket olieforbrug forventes at blive udfaset. I overensstemmelse med målene i den grønne pagt er olieforsyningsinfrastruktur derfor ikke omfattet af denne forordning. Selv om evalueringen ikke pegede på nogen direkte uoverensstemmelse mellem den nuværende TEN-E-forordning og de specifikke foranstaltninger i direktivet om energieffektivitet, styrker de reviderede bestemmelser princippet om energieffektivitet først i den fremtidige tværsektorielle infrastrukturplanlægning. Connecting Europe-faciliteten supplerer TEN-E-forordningen ved at afhjælpe finansieringsgabet for projekter af fælles interesse med stor socioøkonomisk og samfundsmæssig værdi, men som ikke er kommercielt levedygtige. Berettigelsen til finansiel støtte under CEF er knyttet til anvendelsesområdet for de infrastrukturkategorier, der er omfattet af den reviderede TEN-E, eftersom det er en forudsætning for, at grænseoverskridende infrastrukturprojekter kan få finansiering fra CEF, at de har status som projekter af fælles interesse under TEN-E. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Ved at styrke den eksisterende bæredygtighedsvurdering af projekter af fælles interesse i den reviderede TEN-E sigter Kommissionen også mod at forbedre sammenhængen mellem initiativet og de relevante aspekter af EU-klassificeringssystemet for bæredygtige investeringer. Klassificeringsforordningen fastlægger rammerne for at definere kriterier, der afgør, om en økonomisk aktivitet kan betragtes som miljømæssigt bæredygtig, og pålægger således oplysningspligt for finansielle og ikke-finansielle virksomheder i den private sektor, hvorved kapital føres i retning af (mere) bæredygtige økonomiske aktiviteter defineret under hensyntagen til seks miljømål. Projekter af fælles interesse vil efterleve princippet om "ikke at gøre væsentlig skade" som udtrykt i den grønne pagt og i overensstemmelse med artikel 17 i klassificeringsforordningen. For at begrænse indvirkningen på miljøet vil infrastrukturplanlægningen og kortlægningen af infrastrukturmangler følge princippet om energieffektivitet først og starte med at overveje alle relevante ikke-infrastrukturrelaterede løsninger for at afhjælpe de konstaterede mangler baseret på en omfattende høring af interessenter. Desuden bør projektiværksætterne under projektgennemførelsen rapportere om overholdelsen af miljølovgivningen for at sikre, at projekterne ikke forårsager væsentlig skade på miljøet. Denne rapportering er et vigtigt element i overvågningsprocessen og i forbindelse med ansøgninger om efterfølgende EU-lister. Desuden indfører forordningen et krav om, at projekter af fælles interesse skal integrere klimatilpasningsforanstaltninger. Artikel 171, stk. 3, i TEUF giver mulighed for, at Unionen kan beslutte at samarbejde med tredjelande for at fremme projekter af gensidig interesse og sikre interoperabilitet mellem nettene i Unionens naboskabsområde. Et sådant samarbejde kan være med til at reducere drivhusgasemissionerne i Unionen og i tredjelande og dermed bidrage til at nå målene i den grønne pagt. Medtagelsen af projekter af gensidig interesse i den reviderede TEN-E-forordning vil tage hensyn til den voksende rolle, som sammenkoblinger med tredjelande spiller, og gøre det muligt at udvide omfanget af de fordele, der følger af gennemførelsen af EU's regelsæt ud over Unionens grænser. Der vil blive taget behørigt hensyn til Kommissionens meddelelse om en økonomisk plan og investeringsplan for Vestbalkan. Den reviderede TEN-E-forordning har til formål at løse nogle af de vedvarende problemer såsom forsinkelser i projektgennemførelsen og adgang til finansiering for grænseoverskridende infrastrukturprojekter, der forstærkes af sundhedskrisen, hvilket viser overensstemmelse med genopretnings- og resiliensfacilitetens mål. Afhængigt af medlemsstaternes mål vil finansieringen af grænseoverskridende intelligente og bæredygtige energisammenkoblinger kun i begrænset omfang ske under genopretnings- og resiliensfaciliteten. Specifikke støtteforanstaltninger, som medlemsstaterne kunne vælge at yde til projekter af fælles interesse, kunne betragtes som statsstøtte. Sådanne foranstaltninger kræver en særlig vurdering i henhold til statsstøttereglerne. Status som projekt af fælles interesse er relevant i henhold til statsstøttereglerne, både i henhold til den generelle gruppefritagelsesforordning fra 2014 og retningslinjerne for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014-2020. Det er vigtigt at minde om, at nationale foranstaltninger, der træffes for at støtte projekter af fælles interesse ud over den grænseoverskridende krydsfordeling og de investeringsincitamenter, der er omhandlet i TEN-E-forordningen, kan udgøre statsstøtte og kan blive underkastet vurdering i henhold til statsstøttereglerne. Dette er især relevant for elektrolysatorer og oplagringsprojekter, som kan have en mere direkte indvirkning på markederne for energiproduktion. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag I henhold til artikel 170 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen bidrage til etablering og udvikling af transeuropæiske net, herunder inden for energiinfrastruktur. Unionen vil være nødt til at fremme sammenkobling af nationale net. TEN-E-forordningen er baseret på artikel 172 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som fastlægger retsgrundlaget for vedtagelse af retningslinjer, der omfatter mål, prioriteter og hovedlinjerne i de foranstaltninger, der påtænkes gennemført inden for transeuropæiske net, jf. artikel 171. Retningslinjerne skal benyttes til at udpege projekter af fælles interesse, som er nødvendige for at nå TEN-E's politiske mål. Retningslinjerne fastsætter også de vilkår, hvorunder Unionen kan yde finansiel støtte til projekter af fælles interesse. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Energitransmissionsinfrastruktur (herunder et sammenkoblet offshorenet og intelligent netinfrastruktur) har en europæisk merværdi på grund af dens grænseoverskridende virkninger og er afgørende for at opnå et klimaneutralt energisystem. TEN-E-forordningen har givet værdi og bidraget til at opnå resultater med hensyn til integration af energimarkedet samt konkurrence og forsyningssikkerhed i EU. Udvikling af grænseoverskridende energiinfrastruktur kræver en ramme for regionalt samarbejde på tværs af medlemsstaterne. De enkelte medlemsstaters lovgivning og foranstaltninger er utilstrækkelige til at gennemføre disse infrastrukturprojekter som helhed. Det indre energimarked kræver grænseoverskridende infrastruktur, og udviklingen heraf kræver samarbejde mellem to eller flere medlemsstater med hver deres lovgivningsmæssige rammer. TEN-E-forordningen har givet en merværdi i forhold til, hvad der kunne være opnået alene på nationalt eller regionalt plan. Gennemførelsen af mere end 40 vigtige energiinfrastrukturprojekter siden dens ikrafttræden har hjulpet de fleste medlemsstater med at nå sammenkoblingsmålet på 10 % for 2020 og opnå et velsammenkoblet og modstandsdygtigt gasnet. EU's energimarked er mere integreret og konkurrencedygtigt end i 2013, og EU's energisikkerhed er blevet forbedret. Adgang til målrettet finansiering under CEF har gjort det muligt at gennemføre 95 projekter af fælles interesse, som ellers har haft svært ved at få adgang til finansiering i henhold til markedsreglerne. Ovennævnte fremskridt kunne ikke være opnået alene med en indsats fra medlemsstaternes side. Forskellige interessenter bekræftede TEN-E-forordningens merværdi og påpegede betydningen af regionalt samarbejde i forbindelse med gennemførelsen af grænseoverskridende projekter, gennemsigtighed i lovgivningen og adgang til finansiering. •Proportionalitetsprincippet Initiativet er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Det falder inden for anvendelsesområdet for indsatsen med hensyn til de transeuropæiske energinet som defineret i artikel 170 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Det politiske indgreb står i et rimeligt forhold til omfanget og arten af de definerede problemer og opfyldelsen af de fastsatte mål. Forslaget går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det overordnede mål om at fremme rettidig udvikling af tilstrækkelige energiinfrastrukturer i hele Unionen og i dens nabolande med henblik på at gøre det muligt at opfylde Unionens energi- og klimamål i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt, navnlig med hensyn til 2030/2050-målene, herunder målet om klimaneutralitet, overholdelse af princippet om "ikke at gøre væsentlig skade" samt markedsintegration, konkurrenceevne og forsyningssikkerhed.

På grundlag af resultaterne af evalueringen vurderede Kommissionen flere politiske løsningsmodeller inden for fire områder, der påvirkes af den nuværende TEN-E-ramme, såsom anvendelsesområde, forvaltning/infrastrukturplanlægning, tilladelser og offentlig deltagelse samt lovgivningsmæssig behandling. Vurderingen og sammenligningen af løsningsmodellerne (se navnlig afsnit 7 og 8 i den ledsagende konsekvensanalyse) viser, at ingen enkelt løsning er tilstrækkelig til at opfylde de fastsatte mål. Indkredsningen af den pakke med politiske løsningsmodeller, som er bedst egnet til at nå de specifikke mål, er baseret på en vurdering, der inddrager proportionalitetsprincippet. Pakken har til formål at "fremtidssikre" TEN-E-forordningen. Løsningsmodellerne vedrørende forordningens fremtidige anvendelsesområde omfatter alle de teknologier, der er nødvendige for energiomstillingen og klimamålene. Definitionerne er på samme tid specifikke og tilstrækkeligt brede til i videst muligt omfang at tage højde for den teknologiske udvikling. Rammen for udvælgelse af projekter af fælles interesse og den nye tilgang til tværsektoriel infrastrukturplanlægning fastlægger de centrale elementer med hensyn til mål og kriterier. Den fremtidige ramme vil bevare de regionale gruppers rolle i udvælgelsesprocessen med henblik på yderligere at præcisere og tilpasse disse elementer til nye politiske prioriteter og den teknologiske udvikling, også under hensyntagen til den regionale kontekst. •Valg af retsakt På grundlag af den generelt positive evaluering af den nuværende forordning er det valgte instrument en forordning, et effektivt instrument, der har direkte virkning og er bindende i alle enkeltheder, hvilket sikrer ensartet gennemførelse og retssikkerhed.



3. RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Som led i den delvise politiske aftale mellem Europa-Parlamentet og Rådet om Connecting Europe-faciliteten for perioden 2021-2027 nåede Europa-Parlamentet og Rådet i marts 2019 til enighed om behovet for at evaluere effektiviteten af og sammenhængen i politikkerne i forordning (EF) nr. 347/2013 om retningslinjer for den transeuropæiske energiinfrastruktur (TEN-E-forordningen) senest den 31. december 2020. I december 2019 henviste Kommissionen i sin meddelelse om den europæiske grønne pagt udtrykkeligt til behovet for en revision af TEN-E-forordningen for at sikre overensstemmelse med målene om klimaneutralitet. I betragtning af tidsplanen for evaluering og revision af TEN-E-forordningen valgte Kommissionen en "back-to-back-evaluering og -konsekvensanalyse". Evalueringen af TEN-E-forordningen fandt sted mellem januar 2019 og september 2020. Under evalueringen blev det vurderet, i hvilket omfang TEN-E-forordningen indtil videre har opfyldt de opstillede mål, og der blev peget på faktorer, der har bidraget til eller hindret opfyldelsen af dem. Mere specifikt blev forordningens effektivitet i forhold til et referencescenarie (dvs. situationen uden forordningen) vurderet for at tage bestik af, om den har haft en betydelig indvirkning og merværdi. Kort sagt så evalueringen på: • hvordan og hvorfor den nuværende TEN-E-forordning har fungeret godt eller mindre godt, og hvilke faktorer der har bidraget til eller hindret opfyldelsen af dens mål • forordningens virkninger, navnlig med hensyn til fremskridt i forhold til at nå dens mål. "Back to back"-tilgangen sikrede, at formativ viden kunne uddrages af evalueringsresultaterne for at drage konklusioner om, i hvilket omfang forordningen fortsat vil være formålstjenlig og relevant i fremtiden i betragtning af de vedtagne eller planlagte politiske initiativer, som vil fremskynde dekarboniseringen på mellemlang og lang sigt. De fremadrettede elementer så på, hvordan man kan sikre eksistensen af en understøttende energiinfrastruktur, som matcher ambitionerne om øget dekarbonisering og anvendelse af vedvarende energi, og peger på indsatsområder. I overensstemmelse med TEN-E-forordningens omfang og anvendelsesområde omfattede evalueringen alle medlemsstater. I overensstemmelse med retningslinjerne for bedre regulering blev der anvendt fem kriterier til evaluering af TEN-E-forordningens resultater: virkningsfuldhed, effektivitet, relevans, sammenhæng og EU-merværdi. Evalueringen har vist, at der er blevet flere energisammenkoblinger i hele Unionen siden 2013 som følge af gennemførelsen af TEN-E-forordningen og projekter af fælles interesse i alle regioner. Øget sammenkobling har effektivt forbedret integrationen af medlemsstaternes net, hvilket igen har gjort EU's energimarked mere integreret og konkurrencedygtigt, end det var før gennemførelsen af TEN-E-forordningen. Engrospriserne for elektricitet er konvergeret i næsten alle medlemsstater. Også gaspriserne er konvergeret. Gasforsyningssikkerheden er forbedret betydeligt siden 2013 i kraft af nye sammenkoblinger og LNG-terminaler. Projekter af fælles interesse har bidraget til at opfylde de nuværende mål i TEN-E-forordningen, således som den blev udformet i 2013. Infrastrukturkategorierne i den nuværende TEN-E-forordning afspejler imidlertid hverken de nye klimaambitioner og målet om klimaneutralitet eller den seneste teknologiske udvikling. Der bør tages hensyn til disse fremskridt i de infrastrukturkategorier, der er omfattet af forordningen, udvælgelseskriterierne for projekter af fælles interesse samt de prioriterede korridorer og tematiske områder. Processen for udpegning og udvælgelse af projekter af fælles interesse i de regionale grupper har vist sig at være effektiv med hensyn til at forbedre samarbejdet og gøre det muligt at træffe beslutninger om grænseoverskridende projekter på grundlag af en regional og europæisk tilgang. TYNDP-processen har vist sig at være effektiv som et første skridt til at udpege projekter af fælles interesse. Men selv om ENTSO'erne og TSO'erne spiller en vigtig rolle i processen, er der behov for større inddragelse og bedre kontrol af de vigtigste bidrag og antagelser for at øge tilliden til processen. Den grænseoverskridende omkostningsfordelingsmekanisme er en vigtig katalysator for projektgennemførelsen. I mange tilfælde førte den grænseoverskridende omkostningsfordeling imidlertid ikke som tilsigtet til en reduktion i projektets finansieringsgab. Selv om godkendelsesprocedurerne er blevet forkortet, er de i nogle tilfælde fortsat lange. De underliggende årsager vedrører imidlertid hovedsagelig national gennemførelse og falder uden for TEN-E-forordningens anvendelsesområde. Finansiel bistand fra CEF til 95 projekter var en effektiv katalysator for deres gennemførelse. Tilskud til undersøgelser har hjulpet projekter med at reducere risici i deres tidlige udviklingsfaser, mens tilskud til anlægsarbejder har støttet projekter, der tager fat på vigtige flaskehalse, som markedsbaseret finansiering ikke i tilstrækkelig grad har været i stand til at afhjælpe. Evalueringen viste, at fordelene ved forordningen opvejer omkostningerne, hvilket beviser dens effektivitet. TEN-E-forordningen har affødt samfundsøkonomiske fordele gennem øget forsyningssikkerhed og mere integrerede og konkurrencedygtige energimarkeder. Forordningen bidrog også til at forbedre oplysningers tilgængelighed, koordinering og gennemsigtighed.

TEN-E-forordningens oprindelige mål — forsyningssikkerhed, markedsintegration, konkurrence og bæredygtighed — er fortsat relevante. De styrkede klimaambitioner i Parisaftalen og den europæiske grønne pagt kræver imidlertid en afbalancering af målene med henblik på at opfylde dekarboniseringsmålene og bidrage til klimaneutralitet. Evalueringen afslørede, at der var begrænset dokumentation til støtte for betænkeligheder vedrørende den interne sammenhæng i TEN-E-forordningen bortset fra potentielle mekanistiske ændringer og manglende fleksibilitet med hensyn til tilpasning til politikområder i hastig udvikling. TEN-E-forordningen har givet resultater, som ellers ikke kunne være opnået ved foranstaltninger på medlemsstatsplan, hvilket beviser EU-merværdi. •Høringer af interesserede parter Generelt mener interessenterne i det store og hele, at processen for projekter af fælles interesse gør det muligt at udvælge de projekter af fælles interesse, som er mest relevante for opfyldelsen af TEN-E-målene ved hjælp af regionalt samarbejde inden for de regionale grupper. Selv om udvælgelseskriterierne i princippet anses for at være hensigtsmæssige, opfordrede interessenterne til overensstemmelse med klimamålene gennem en grundig bæredygtighedskontrol. Nogle NGO'er og interessenter fra sektoren anser ligeledes kriterierne for at være for restriktive for projekter vedrørende intelligente net. Interessenterne gav udtryk for det synspunkt, at TEN-E-forordningen ikke fuldt ud behandler centrale spørgsmål som f.eks. en dybere integration af vedvarende energi, forbedring af energieffektiviteten og modvirkning af klimaændringer. Bidragene pegede på visse uoverensstemmelser mellem TEN-E-forordningen og andre politikker eller initiativer på EU-plan såsom den europæiske grønne pagt/langsigtede strategi for dekarbonisering. Som reaktion på disse udfordringer blev følgende infrastrukturkategorier anset for relevante med hensyn til yderligere inddragelse i TEN-E-rammen: brintinfrastrukturer og intelligente gasdistributionsnet, el til gas, energinet til støtte for infrastruktur til opladning/hydrogenoptankning og energinet som led i hybride offshorevindkraftprojekter. En særlig brintinfrastruktur, intelligente gasnet og el-til-gas-teknologier modtog imidlertid blandet støtte, navnlig fra NGO'er. Der er udtrykt ret begrænset støtte fra interessenter, navnlig civilsamfundet, NGO'er og sammenslutninger inden for elindustrien, til CO2-net og navnlig CO2-lagring. En yderligere analyse af de modtagne bidrag vedrørende medtagelse af CO2-net som en infrastrukturkategori viste imidlertid, at der kun var begrænset dokumentation til støtte for at fjerne CO2-net fra TEN-E-forordningen. Med hensyn til forskellige aktørers rolle og forvaltning opfordrede interessenterne til at begrænse ENTSO'ernes rolle og samtidig styrke DSO'ernes og andre interessenters rolle, herunder NGO'ers. Selv om tilladelsesprocedurerne er blevet kortere siden TEN-E-forordningens ikrafttræden, afhænger deres effektivitet i høj grad af den nationale gennemførelse som anført af forskellige interessenter. Selv om vedvarende komplekse nationale procedurer er en af årsagerne hertil, er miljøspørgsmål i forbindelse med projekter af fælles interesse og offentlig modstand, der forårsager langvarige retssager mod projekterne, andre grunde til langtrukne behandlingstider for godkendelser. Kravene om offentlige høringer under TEN-E synes at have øget bevidstheden om projekter af fælles interesse og styrket offentlighedens deltagelse i og tillid til processen. Bestemmelserne synes dog at have begrænset virkning i forhold til at øge accepten i offentligheden, hovedsagelig på grund af den opfattede mangel på (ajourførte) oplysninger om infrastrukturbehovene og den manglende feedback om udformningen af projekterne. Den tilgang, der blev indført i TEN-E med henblik på at dele omkostningerne mellem medlemsstaterne for at muliggøre projekter med fordele på tværs af grænserne, ordningen for grænseoverskridende omkostningsfordeling, blev i vid udstrækning vurderet til at have afhjulpet de på forhånd eksisterende asymmetrier mellem omkostninger og fordele. Grænseoverskridende omkostningsfordelinger har vist sig at være effektive i nogle tilfælde, selv om vurderingen af ordningen og kompleksiteten forbundet med at indhente data, den ekstra tid, der går, før der kan træffes en investeringsbeslutning, og manglen på entydige resultater, der kan danne grundlag for beslutningen, er faktorer, der mindsker interessenternes tilfredshed med processen. Der er bred enighed blandt interessenterne om, at TEN-E-forordningen har EU-merværdi, og at dens resultater ikke kunne være opnået individuelt af medlemsstaterne. Et tilsvarende flertal anførte, at de områder, som TEN-E-forordningen beskæftiger sig med, fortsat kræver handling på EU-plan. Desuden mener flertallet af respondenterne, at fordelene ved TEN-E-forordningen opvejer omkostningerne. •Indhentning og brug af ekspertbistand Forslaget og den tilhørende konsekvensanalyse bygger på dokumentation fra evalueringen af forordning (EU) nr. 347/2013 vedrørende retningslinjer for den transeuropæiske energiinfrastruktur, fra interessenters bidrag under de omfattende høringer, der er gennemført i denne forbindelse, foruden litteraturgennemgang samt analyse og modellering af porteføljen af projekter af fælles interesse. Litteraturgennemgangen omfattede resultaterne af en række aktuelle undersøgelser af centrale elementer i TEN-E-forordningen, resultaterne af en midtvejsevaluering af TEN-E-forordningen samt evalueringer og vurderinger foretaget inden for rammerne af andre relevante initiativer fra Kommissionen. Formelle konklusioner vedtaget inden for rammerne af interessentfora om energiinfrastruktur og relaterede politikker blev også taget i betragtning i analysen. ACER's årlige konsoliderede overvågningsrapporter om fremskridt for projekter af fælles interesse inden for elektricitet og gas, projekter for ny kapacitet og virtuelle sammenkoblingspunkter samt andre ajourføringer af afgørelser om grænseoverskridende omkostningsfordeling og projektspecifikke risikobaserede incitamenter blev ligeledes taget i betragtning. •Konsekvensanalyse

I overensstemmelse med retningslinjerne for bedre regulering har Kommissionen gennemført en konsekvensanalyse af flere politiske løsningsmodeller. Dette arbejde blev underbygget af strukturerede høringer inden for Kommissionens tjenestegrene gennem en tværtjenstlig styringsgruppe. Konsekvensanalysen blev forelagt og drøftet med Udvalget for Forskriftskontrol. De anbefalinger, som Udvalget for Forskriftskontrol fremsatte i sin første (negative) udtalelse af 25. september 2020, blev der navnlig taget højde for ved: i) yderligere at præcisere baggrunden for og centrale elementer i den nuværende TEN-E-forordning, ii) at fremhæve de vigtigste konklusioner fra evalueringen af den nuværende TEN-E-forordnings succeser og mangler og systematisk at knytte dem til problemdefinitionen, iii) yderligere at præcisere problemdefinitionen for bedre at forklare, hvordan TEN-E-rammen passer ind i den nye politiske kontekst for den grønne pagt, og hvordan målene og løsningsmodellerne hænger sammen med problemerne og de underliggende problemkilder, iv) bedre at forklare, hvorfor pakken af foretrukne løsningsmodeller anses for at være bedst egnet til at løse de konstaterede problemer (og fremhæve mulige alternativer), og v) at angive succesindikatorer. Den anden udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol fra den 1. december var positiv med forbehold, som der navnlig blev taget højde for ved: i) yderligere at præcisere TEN-E-forordningens og klassificeringsforordningens forskellige anvendelsesområde og formål, ii) at forklare, at de kombinerede virkninger af de foreslåede ændringer vil bringe udvælgelsen af projekter af fælles interesse i overensstemmelse med EU's politiske mål, herunder den grønne pagt, iii) yderligere at præcisere, hvorfor pakken af foretrukne løsningsmodeller anses for at være "fremtidssikret", og iv) bedre at forklare, at national gennemførelse og håndhævelse er et centralt element i forhold til at afhjælpe forsinkelser i forbindelse med udstedelse af tilladelser, og hvordan den foretrukne løsningsmodel kan bidrage til rettidig gennemførelse af projekter af fælles interesse. Under hele arbejdet med konsekvensanalysen blev der overvejet en række foranstaltninger på alle områder for at afhjælpe de konstaterede problemer og problemkilder med henblik på at nå initiativets mål. Efter en vurdering af deres effektivitet, virkningsfuldhed, sammenhæng og proportionalitet er en pakke af foretrukne løsningsmodeller blevet fundet bedst egnet til at bidrage til opfyldelsen af de fastsatte mål. Pakken af foretrukne løsningsmodeller omfatter følgende hovedforanstaltninger: ·ajourføring af kriterierne for støtteberettigelse for intelligente elnet ·udelukkelse af naturgasinfrastruktur og medtagelse af brint, el til gas og intelligente gasnet ·medtagelse af projekter af gensidig interesse ·planer for integreret offshoreudvikling ·styrket forvaltning og bæredygtighed ·fremskyndelse af projektgennemførelsen ·en one-stop-shop pr. havområde for projekter vedrørende havenergi ·medtagelse af de fulde investeringsomkostninger. Med hensyn til TEN-E's fremtidige anvendelsesområde er et centralt spørgsmål, om naturgasinfrastrukturen skal forblive en støtteberettiget infrastrukturkategori eller ej. På grundlag af analysen i konsekvensanalysens afsnit 6 og 7 synes udelukkelsen af infrastruktur til metangas at være den mest effektive og sammenhængende tilgang. Samtidig forekom det berettiget at medtage brintinfrastruktur i TEN-E-rammens anvendelsesområde i betragtning af dens forventede voksende rolle i dekarboniseringen af visse sektorer og potentialet for grænseoverskridende udvekslinger. Samlet set vil disse ændringer sikre, at den fremtidige TEN-E omfatter alle de infrastrukturkategorier, der er nødvendige for at opfylde Unionens energi- og klimamål i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt, navnlig med hensyn til 2030/2050-målene. Hvad angår den fremtidige tilgang til infrastrukturplanlægning, forekommer en radikal ændring af infrastrukturplanlægningen uberettiget i betragtning af de begrænsede ekstra fordele og den betydelige stigning i transaktionsomkostningerne, som mindsker effektiviteten og kan gøre instrumentet mindre effektivt sammenlignet med en styrkelse af den nuværende tilgang. I betragtning af de særlige forhold både med hensyn til den nuværende situation og det forventede bidrag til de langsigtede klima- og energimål synes en mere radikal ændring at være berettiget for offshorenet. Løsningsmodellerne vedrørende "offshorenet" og "tværsektoriel infrastrukturplanlægning" forbedrer forvaltningen og rammen for infrastrukturplanlægning for at gøre det muligt at udpege de projekter, der er nødvendige for energiomstillingen og klimamålene i overensstemmelse med det enkelte havområdes potentiale for havenergi, miljøbeskyttelse og andre anvendelser af havet. Der er to vigtige forbedringer: for det første indførelsen af en integreret netudviklingsplan for offshoreinfrastruktur på grundlag af medlemsstaternes fælles forpligtelser med hensyn til omfanget af udbredelsen af havenergi for hvert havområde (top-down-tilgang til offshoreplanlægning) for det andet tilpasninger af rollerne for de centrale aktører, der er involveret i udviklingen af TYNDP, med styrket tilsyn med ENTSO'erne fra Kommissionens og ACER's side. Løsningsmodellerne vedrørende "tilladelse" og "lovgivningsmæssig behandling" vil supplere disse forbedringer for at fremme rettidig udvikling af de udpegede projekter af fælles interesse: a) indførelse af en one-stop-shop for offshoreinfrastruktur pr. havområde, b) adgang til hastebehandling ved domstolene, hvor det er muligt, og c) medtagelse af fulde investeringsomkostninger i den grænseoverskridende omkostningsfordeling. Bortset fra de ændringer, der gælder specifikt for offshorenet, vil ændringerne gælde for hele den reviderede TEN-E-forordnings anvendelsesområde og alle støtteberettigede infrastrukturkategorier. Endelig vil ovennævnte fordele blive udvidet til projekter, der forbinder Unionen med tredjelande (projekter af gensidig interesse) i betragtning af deres forventede voksende rolle med hensyn til at nå klimamålene. Desuden er flere tekniske muligheder (jf. bilag 9 til konsekvensanalysen) en del af forslagspakken: fremskyndelse af godkendelsesprocessen, forøgelse af gennemsigtigheden af projekter af fælles interesse, mulighed for at berettige projekter vedrørende intelligente net til grænseoverskridende omkostningsfordeling, præcisering af bestemmelserne for grænseoverskridende omkostningsfordeling og ajourføring af investeringsincitamenter. Desuden vil olierørledninger og elmotorveje blive fjernet som infrastrukturkategorier og tematiske områder. Vurderingen af virkningerne bygger i vid udstrækning på en kvalitativ tilgang. Det har ikke været muligt at kvantificere virkningerne for alle løsningsmodeller på grund af manglen på projektspecifikke data, navnlig for nye infrastrukturkategorier. Desuden er de foreslåede ændringer hovedsagelig gradvise forbedringer af den nuværende ramme, som vurderes at fungere forholdsvis godt. En tilpasning af instrumentets anvendelsesområde ved at sikre, at infrastrukturkategorierne er i overensstemmelse med målet om klimaneutralitet, vil reducere drivhusgasemissionerne understøttet af optimal og effektiv integreret infrastrukturplanlægning, hvilket også minimerer potentielle miljøpåvirkninger. En fremskyndet tilladelsesproces vil også give mulighed for en hurtigere gennemførelse af centrale projekter og dermed fremrykke de miljømæssige og socioøkonomiske fordele. I konsekvensanalysen blev der peget på følgende centrale målgrupper, som vil blive berørt af dette initiativ: europæiske borgere og forbrugere, ikkestatslige organisationer, EU-tilsynsmyndigheder, nationale regulerende myndigheder, nationale kompetente myndigheder og deres lokale og regionale repræsentanter, det europæiske net af transmissionssystemoperatører (ENTSO for elektricitet og ENTSO for gas), brancheorganisationer for DSO'er, projektiværksættere, herunder transmissionssystemoperatører, energiproducenter/-industrien, akademikere og tematiske eksperter. De direkte fordele ved pakken af foretrukne politiske løsningsmodeller vedrører primært besparelser i drivhusgasemissioner og effektivitetsforbedringer i stor skala gennem en mere koordineret tilgang til infrastrukturplanlægning på europæisk plan og strømlinet adgang til offshoreudvikling. Disse direkte fordele omfatter både samfundsmæssige fordele, f.eks. at samfundet generelt drager fordel af reducerede drivhusgasemissioner og opfyldelsen af målet om klimaneutralitet, og private fordele, f.eks. reducerede administrative omkostninger som følge af kortere godkendelsesprocedurer. Forenklingsforanstaltningerne vil skabe direkte fordele ved at reducere eksisterende tilbagevendende direkte omkostninger knyttet til den administrative byrde som følge af reducerede overvågnings- og rapporteringsforpligtelser. Disse direkte fordele er hovedsagelig private fordele for visse interessenter såsom projektiværksættere. De indirekte fordele omfatter sektorspecifikke fordele ved at stimulere markedsefterspørgslen efter visse innovative teknologier og dermed bidrage til potentielt højere beskæftigelsesfrekvenser.

Vurderingen af de foretrukne løsningsmodeller viste positive virkninger med hensyn til social velfærd og økonomi for forskellige kategorier af interessenter. Sådanne virkninger for pakken af foretrukne politiske løsningsmodeller kunne imidlertid ikke værdisættes eller kvantificeres fuldt ud, da dette ville have krævet oplysninger om udnyttelsesgraden for fremtidige projekter af fælles interesse eller opskalering af markedet for nye eller fremspirende infrastrukturkategorier, hvilket ikke er tilgængeligt og ikke kan estimeres med tilstrækkelig sikkerhed. Det er vigtigt at understrege, at et generelt udvælgelseskriterium for hvert projekt af fælles interesse er, at dets potentielle samlede fordele opvejer omkostningerne, herunder på længere sigt. TEN-E-forordningen indfører ikke nogen regulerende afgifter såsom gebyrer, afgifter, skatter osv. Pakken med foretrukne politiske løsningsmodeller medfører direkte omkostninger i form af overholdelsesomkostninger og administrative byrder for virksomheder (primært projektiværksættere) og forvaltninger (nationale kompetente myndigheder, nationale regulerende myndigheder, Kommissionen og ACER) i forbindelse med opfyldelsen af væsentlige forpligtelser eller krav deri. Anvendelsen af pakken af foretrukne løsningsmodeller medfører indirekte omkostninger for borgere/forbrugere, virksomheder og forvaltninger som følge af en stigning i nettariffer for at finansiere investeringer i den regulatoriske aktivbase (RAB). Finansiel støtte fra CEF kan imidlertid afbøde indvirkningen på nettariffer, hvis et projekt af fælles interesse viser betydelige eksterne virkninger med hensyn til forsyningssikkerhed, solidaritet eller innovation. Det har ikke været muligt at anslå disse omkostninger for alle foranstaltninger på nuværende tidspunkt, men de betragtes som ubetydelige. Ekstraomkostningerne vil være marginale i forhold til de nuværende omkostninger. Yderligere håndhævelsesomkostninger på nationalt plan og EU-plan vil afhænge af gennemførelsen. •Målrettet regulering og forenkling Den reviderede TEN-E-forordning vil sigte mod at mindske rapporteringsforpligtelserne ved at finde synergier mellem de kompetente myndigheder og projektiværksætternes rapportering. For at beskytte gennemsigtigheden af og adgangen til den mest opdaterede status for projektgennemførelsen for de regionale grupper og samtidig opnå tilbagevendende omkostningsbesparelser kan de kompetente myndigheders årlige rapport indarbejdes i projektiværksætternes rapport. For det andet vil ACER's overvågningsforpligtelser blive reduceret til rapportering hvert andet år inden vurderingen af de nye kandidater til projekter af fælles interesse, hvilket vil udløse effektivitetsgevinster på ca. 20 % af ACER's rapporteringsbyrde svarende til årlige besparelser på 60 000 EUR (eller 0.4 fuldtidsækvivalenter pr. år). For det tredje vil den reviderede TEN-E-forordning tillade, at det gøres frivilligt, om der skal foretages en forudgående høring inden igangsættelsen af tilladelsesproceduren for projekter af fælles interesse, hvis den allerede er omfattet af nationale regler i henhold til de samme eller højere standarder som TEN-E-forordningen. Offentlig deltagelse og dialog med lokalsamfund og interessenter, der berøres af opbygningen af et projekt af fælles interesse, vil blive sikret, samtidig med at forpligtelser, der udvider eksisterende nationale procedurer, undgås. For det fjerde og sidste anbefales det i de nye bestemmelser at forenkle medtagelsen af eksisterende projekter af fælles interesse i de tiårige netudviklingsplaner (TYNDP'er), hvor projekter på EU-listen over projekter af fælles interesse, der allerede har leveret de nødvendige administrative og tekniske data til TYNDP-processen, kan drage fordel af automatisk medtagelse i de efterfølgende planer, forudsat at dataene forbliver uændrede. Der er ikke konstateret nogen direkte virkninger i form af omkostninger til overholdelse eller administration for SMV'er. SMV'er kan drage fordel af øget konkurrenceevne på de teknologiområder, der indgår i eller styrkes i den fremtidige TEN-E-ramme (f.eks. industrien for havenergi, digitale tjenester eller brint). Initiativet er i overensstemmelse med det digitale indre marked og i overensstemmelse med Unionens datastrategi. •Grundlæggende rettigheder Initiativet forventes ikke at have nogen indvirkning på grundlæggende rettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslagets budgetmæssige virkning vedrører ACER's (Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder) ressourcer. ACER vil blive pålagt yderligere ansvarsområder i forbindelse med tilsynet med den tiårige netudviklingsplan. Dette kræver et begrænset antal ekstra ressourcer (yderligere 1 fuldtidsækvivalent, jf. finansieringsoversigten). 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering På grundlag af de eksisterende processer for overvågning af data fra regelmæssige rapporter udarbejdet af projektiværksættere og nationale regulerende myndigheder er der udviklet en række indikatorer til måling af opfyldelsen af hvert af de specifikke mål i den reviderede TEN-E-forordning. Lovgivningens faktiske virkninger vil blive overvåget og evalueret i forhold til et sæt indikatorer, som er skræddersyet til de specifikke politiske mål, der skal nås ved hjælp af lovgivningen. Desuden vil fire operationelle mål i forbindelse med pakken af politiske løsningsmodeller blive målt i forhold til et sæt indikatorer. Alle data vil blive overvåget på grundlag af regelmæssige rapporter fra projektiværksættere og nationale myndigheder. Der bør foretages en revision af effektiviteten af den nye lovgivning i 2026, hvor den anden udvælgelsesproces for projekter af fælles interesse under den nye ramme burde være afsluttet. •Forklarende dokumenter (for direktiver) Forordningen gennemføres direkte og ensartet i medlemsstaterne og kræver derfor ikke et forklarende dokument.

•Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Kapitel I i den reviderede forordning skitserer de generelle bestemmelser, navnlig genstanden og anvendelsesområdet for de nye infrastrukturkategorier, der er blevet revideret for at afspejle det generelle mål om at fremme rettidig udvikling af passende energiinfrastrukturer i hele Unionen og i dens nabolande for at gøre det muligt at opfylde Unionens energi- og klimamål i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt, navnlig for så vidt angår 2030/2050-målene, herunder målet om klimaneutralitet, samt markedsintegration, konkurrenceevne og forsyningssikkerhed med færrest mulige omkostninger for forbrugere og virksomheder. Den gældende udgave af artikel 2, nr. 7), artikel 4, stk. 2, litra c), artikel 4, stk. 4, og bilag I, II og IV, der definerer kriterierne for intelligente elnet, er blevet ajourført for at afspejle den teknologiske udvikling og medtage elementer vedrørende innovation og digitale aspekter, som kan overvejes blandt udstyret til eller installationerne af intelligente net. Det udvidede anvendelsesområde for intelligente elnet er afspejlet i tilpasningen af udvælgelseskriterierne. Desuden er projektiværksætternes rolle blevet yderligere præciseret. Teknologier til intelligente net bør også bidrage til at forbedre energinetrelateret understøttelse af opladning med høj kapacitet med henblik på at støtte dekarboniseringen af transportsektoren. Bestemmelserne om medtagelse af naturgaselementer i TEN-E's anvendelsesområde, navnlig artikel 4 og bilag I, II og IV, afspejler nu de betydelige forbedringer af forsyningssikkerheden takket være den hidtidige gennemførelse af TEN-E-politikken. I begyndelsen af 2020'erne, hvor de gasprojekter af fælles interesse, der i øjeblikket er under opførelse, vil være i drift, bør Europa opnå et velforbundet og modstandsdygtigt gasnet, og alle medlemsstater vil have adgang til mindst tre gaskilder. I betragtning af at den fremtidige efterspørgsel efter naturgas skønnes at aftage betydeligt i overensstemmelse med målene i den grønne pagt, har naturgasinfrastrukturen ikke længere behov for støtte gennem TEN-E-politikken. På den anden side afspejler den reviderede TEN-E de ændringer, der finder sted i gaslandskabet, med en øget rolle for vedvarende og kulstoffattige gasser i artikel 2 og 4 og i bilag I, II og IV ved at skabe en ny infrastrukturkategori for intelligente gasnet. Dette vil støtte investeringer på distributions- og/eller transmissionsniveau med henblik på at integrere grønne gasser (typisk biogas og biometan, men også brint) i nettet og bidrage til at forvalte et deraf følgende mere komplekst system baseret på innovative teknologier. Kandidatprojekterne vil bestå af en række investeringer rettet mod at gøre et givet gasnet mere intelligent og dekarboniseret. For at støtte dekarboniseringsbehovene i de sektorer, hvor det er vanskeligt at nedbringe emissionerne, vil TEN-E omfatte dedikerede nye brintnet og nye anvendelser for eksisterende brintnet med grænseoverskridende relevans (herunder rørledninger til transport af brint og tilknyttet udstyr såsom kompressorer, oplagringsfaciliteter og faciliteter til flydende brint) og el-til-gas-anlæg over en vis tærskel med grænseoverskridende relevans (dvs. med henblik på at forsyne mindst to medlemsstater). Brintnet vil blive behørigt afspejlet i de tiårige europæiske netudviklingsplaner (TYNDP'er), der udarbejdes af det europæiske net af transmissionssystemoperatører for gas. Der tilføjes nye generelle udvælgelseskriterier i artikel 4, stk. 2, for at afspejle medtagelsen af projekter af gensidig interesse i forordningens anvendelsesområde, hvis der kan påvises betydelige socioøkonomiske nettofordele ved dem for mindst to EU-medlemsstater og mindst et tredjeland. Sådanne projekter vil kunne optages på EU-listen på betingelse af tilnærmelse af tredjelandets lovgivningsmæssige rammer til Unionen og efter påvisning af et bidrag til Unionens overordnede energi- og klimamål med hensyn til forsyningssikkerhed og dekarbonisering. På grund af deres manglende tilpasning til de langsigtede dekarboniseringsmål og den grønne pagt vil grænseoverskridende olierørledninger ikke længere være omfattet af forordningen. Kapitel II skitserer bestemmelserne for udarbejdelse af EU-lister over projekter af fælles interesse i de regionale grupper, udvælgelseskriterier og overvågning af projektgennemførelsen. Kriterierne for udvælgelse af projekter omfatter nu et obligatorisk bæredygtighedskriterium for alle infrastrukturkategorier med mindst ét andet kriterium (markedsintegration, forsyningssikkerhed, konkurrence) i projektudvælgelsesfasen for at sikre sammenhæng med udviklingen i Unionens infrastrukturbehov og dekarboniseringsmålene. I forbindelse med udvælgelsen af projekter af fælles interesse vil den regionale gruppe nu desuden tage hensyn til fremskridt i gennemførelsen af projektet samt dokumentation for gennemsigtighed og rapporteringsforpligtelser. De nye bestemmelser i kapitel II og IV har til formål at forbedre infrastrukturplanlægningen med henblik på integration af energisystemet. Med henblik herpå styrker den reviderede TEN-E forvaltningen af den tiårige europæiske netudviklingsplan, som danner grundlag for udpegning af projekter af fælles interesse inden for kategorierne elektricitet og gas. Selv om ENTSO'erne og transmissionssystemoperatørerne spiller en vigtig rolle i processen, er der behov for tættere kontrol for at øge tilliden til processen, navnlig med hensyn til at fastlægge scenarier for fremtiden, identificere langsigtede infrastrukturmangler og flaskehalse og vurdere individuelle projekter. På grund af behovet for uafhængig validering vil Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder ("agenturet") og Kommissionen derfor spille en større rolle i processen. Bestemmelserne i kapitel III har til formål at afkorte godkendelsesprocedurerne for projekter af fælles interesse for at undgå forsinkelser i projekter, der fremmer energiomstillingen. Den reviderede TEN-E medfører således behov for, at de kompetente myndigheder koordinerer og finder synergier med nabolandene i forbindelse med udarbejdelsen af deres procedurehåndbog, undgår yderligere krav eller lovændringer under tilladelsesprocessen og udviser fleksibilitet i anvendelsen af tilladelsesfaserne afhængigt af infrastrukturkategorien for at fremskynde eller afkorte den samlede godkendelsesperiode. Med den reviderede TEN-E indføres der en "offshore-one-stop-shop", der skal forenkle og fremskynde tilladelsesprocessen for offshorenet for vedvarende energi og fungere som depot for eksisterende havområdeundersøgelser og -planer med det formål at lette godkendelsesprocessen for individuelle projekter af fælles interesse og træffe samlede afgørelser om sådanne projekter. For at undgå behovet for flere høringer på et tidligt tidspunkt bør den forudgående høring være frivillig, hvis den allerede er omfattet af nationale regler efter de samme eller højere standarder som i den nuværende TEN-E-forordning. I henhold til den reviderede TEN-E skal medlemsstaterne sikre, at fremskyndede sagsbehandlingsprocedurer finder anvendelse for projekter af fælles interesse i henhold til national lovgivning (hvor sådanne findes). De nye bestemmelser styrker ligeledes gennemsigtighedsforpligtelsen for projektiværksætterne, da ejeren af oplysningerne om gennemførelsen af projekter af fælles interesse er forpligtet til at offentliggøre og ajourføre særlige websider på sprogene i alle de medlemsstater, som krydses eller påvirkes af projekterne af fælles interesse. Desuden er projektiværksætteren forpligtet til at tage hensyn til de synspunkter, der kommer til udtryk under de offentlige høringer, og dokumentere, hvordan dette er sket. Projektiværksætteren skal på sit websted offentliggøre en rapport, der viser, hvordan der er taget hensyn til de synspunkter, som er kommet til udtryk under de offentlige høringer, ved at vise, hvilke ændringer der er foretaget i projektets placering, forløb og udformning, eller ved at begrunde, hvorfor der ikke er taget hensyn til de pågældende synspunkter. Bestemmelserne i kapitel V underbygger behovet for at udvikle det net, der er nødvendigt for at kunne opnå den forventede betydelige forøgelse af elproduktionen fra offshorenet til vedvarende energikilder. TEN-E vil sikre en koordineret langsigtet planlægning og udvikling af offshore- og onshore-elnet og dermed bevæge sig væk fra den projektbaserede tilgang og samtidig minimere miljø- og klimapåvirkningen. For at sikre en hensigtsmæssig anvendelse af værktøjerne til omkostningsdeling og de lovgivningsmæssige incitamenter reviderer kapitel VI de eksisterende bestemmelser med henblik på at øge tydeligheden af og gennemsigtigheden i omkostningsfordelingen på tværs af grænserne og fremskynde investeringer i grænseoverskridende infrastruktur. TEN-E indeholder således en forpligtelse til fuldt ud at medtage investeringsomkostninger i tarifferne efterfulgt af en rimelighedsvurdering for forbrugere. For konkrete projekter, der sandsynligvis vil indebære større risici, såsom innovative transmissionsteknologier for elektricitet, som muliggør omfattende integration af vedvarende energi, distribuerede energiressourcer eller prisfleksibelt elforbrug i sammenkoblede net, og energiteknologi- og digitaliseringsprojekter eller projekter med høje driftsomkostninger bør de lovgivningsmæssige rammer give forholdsmæssige og passende incitamenter til investeringer. De nye bestemmelser i kapitel VII ajourfører projekternes berettigelse til finansiel støtte fra Unionen til de nye infrastrukturkategorier. Mens projekter af gensidig interesse vil være berettigede til finansiel støtte fra Unionen, er det kun investeringer på Unionens område, der vil være berettiget til finansiel støtte fra Unionen fra Connecting Europe-faciliteten i form af tilskud til anlægsarbejder på særlige betingelser.



2020/0360 (COD) Forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om retningslinjer for den transeuropæiske energiinfrastruktur og om ophævelse af forordning (EU) nr. 347/2013 EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 172, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Kommissionen har i sin meddelelse "Den europæiske grønne pagt" af 11. december 2019 fastlagt en ny vækststrategi, der sigter mod at omstille EU til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi, hvor der i 2050 ikke længere sker nogen nettoemission af drivhusgasser, og hvor den økonomiske vækst er afkoblet fra ressourceanvendelsen. Kommissionens meddelelse om klimaplanen, hvori det foreslås at øge reduktionen af drivhusgasemissionerne til mindst 55 % senest i 2030 — en ambition, der blev godkendt af Det Europæiske Råd den 11. december 2020 — og den tilgrundliggende konsekvensanalyse bekræfter, at fremtidens energimiks vil være meget forskelligt fra nutidens, og understreger nødvendigheden af at gennemgå og om nødvendigt revidere energilovgivningen. De nuværende investeringer i energiinfrastruktur er klart utilstrækkelige til at omstille til og opbygge fremtidens energiinfrastruktur. Det betyder også, at der skal være infrastruktur på plads, som kan understøtte den europæiske energiomstilling, herunder hurtig elektrificering, opskalering af elproduktion fra vedvarende energikilder, øget anvendelse af vedvarende og kulstoffattige gasser, integration af energisystemet og en større udbredelse af innovative løsninger. (2)Efter Kommissionens forslag som led i pakken om ren energi til alle europæere blev der opnået enighed om et bindende mål på EU-plan for vedvarende energi for 2030 på mindst 32 % af det endelige energiforbrug og et overordnet mål på EU-plan for energieffektivitet på mindst 32,5 %. (3)Parisaftalen om klimaændringer fra 2015 efter den 21. partskonference under De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer ("Parisaftalen") fastsætter et langsigtet mål om at holde den globale temperaturstigning et godt stykke under 2 °C over det førindustrielle niveau og fortsætte bestræbelserne på at holde den på 1,5 °C over det førindustrielle niveau og understreger betydningen af at tilpasse sig de negative virkninger af klimaændringer og bringe finansieringsstrømmene i overensstemmelse med en vej hen imod lave drivhusgasemissioner og en klimarobust udvikling. Den 12. december 2019 godkendte Det Europæiske Råd målsætningen om at opnå en klimaneutral Union senest i 2050 i overensstemmelse med målene i Parisaftalen. (4)Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 347/2013, den nuværende TEN-E-forordning, fastsætter regler for rettidig udvikling af og interoperabilitet mellem de transeuropæiske energinet med henblik på at nå de energipolitiske mål i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde om at sikre et velfungerende indre energimarked, forsyningssikkerheden og konkurrencedygtige energimarkeder i Unionen og fremme energieffektivitet, energibesparelser, udvikling af nye og vedvarende energikilder samt sammenkobling af energinet. Forordning (EU) nr. 347/2013 fastsætter en ramme for, at medlemsstaterne og de relevante interessenter kan samarbejde på regionalt plan om at udvikle bedre forbundne energinet med det formål at forbinde regioner, der i øjeblikket er isoleret fra de europæiske energimarkeder, styrke eksisterende grænseoverskridende sammenkoblinger og bidrage til at integrere vedvarende energi. Ved at forfølge disse mål bidrager forordning (EU) nr. 347/2013 til en intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, ligesom den medfører positive virkninger for hele Unionen for så vidt angår konkurrenceevne og økonomisk, social og territorial samhørighed. (5)Evalueringen af forordning (EU) nr. 347/2013 har klart vist, at rammen effektivt har forbedret integrationen af medlemsstaternes net og stimuleret handelen med energi og dermed bidraget til Unionens konkurrenceevne. Projekter af fælles interesse på el- og gasområdet har i høj grad bidraget til forsyningssikkerheden. Hvad angår gas, er infrastrukturen nu godt forbundet, og forsyningsrobustheden er blevet væsentligt forbedret siden 2013. Regionalt samarbejde i regionale grupper og gennem grænseoverskridende omkostningsfordeling er en vigtig katalysator for projektgennemførelsen. I mange tilfælde førte den grænseoverskridende omkostningsfordeling imidlertid ikke som tilsigtet til en reduktion i projektets finansieringsgab. Selv om de fleste godkendelsesprocedurer er blevet forkortet, er de i nogle tilfælde fortsat lange. Den finansielle bistand fra Connecting Europe-faciliteten (CEF) har været en vigtig faktor, da tilskud til undersøgelser har været med til at reducere risici i projekters tidlige udviklingsfaser, mens tilskud til anlægsarbejder har støttet projekter, der tager fat på vigtige flaskehalse, som markedsbaseret finansiering ikke i tilstrækkelig grad har været i stand til at afhjælpe. (6)TEN-E-politikken er et centralt instrument i udviklingen af et indre energimarked og nødvendig for at nå målene i den europæiske grønne pagt. For at opnå klimaneutralitet senest i 2050 og større reduktioner af drivhusgasemissionerne senest i 2030 skal Europa have et mere integreret energisystem, der beror på en højere grad af elektrificering baseret på vedvarende energikilder og dekarbonisering af gassektoren. TEN-E-politikken kan sikre, at udviklingen af Unionens energiinfrastruktur støtter den påkrævede energiomstilling til klimaneutralitet i overensstemmelse med princippet om energieffektivitet først. (7)Selv om målene i forordning (EU) nr. 347/2013 fortsat stort set er relevante, afspejler den nuværende TEN-E-ramme endnu ikke fuldt ud de forventede ændringer af energisystemet, som vil følge af den nye politiske kontekst og navnlig de opgraderede 2030-mål og 2050-målet om klimaneutralitet under den europæiske grønne pagt. Ud over den nye politiske kontekst og de nye mål er den teknologiske udvikling gået stærkt i det seneste årti. Denne udvikling bør tages i betragtning i de infrastrukturkategorier, der er omfattet af denne forordning, i udvælgelseskriterierne for projekter af fælles interesse samt i de prioriterede korridorer og tematiske områder. (8)Europa-Parlamentets og Rådets direktiver (EU) 2019/944 og 2009/73/EF indeholder bestemmelser om et indre marked for energi. Selv om der er gjort betydelige fremskridt med gennemførelsen af det indre marked for energi, er der stadig plads til forbedringer gennem bedre udnyttelse af den eksisterende energiinfrastruktur, integration af de stigende mængder vedvarende energi og systemintegration. (9)Unionens energiinfrastruktur bør opgraderes for at forebygge tekniske sammenbrud og øge dens modstandsdygtighed over for sådanne sammenbrud, naturkatastrofer, menneskeskabte katastrofer, de negative virkninger af klimaændringerne og trusler mod dens sikkerhed, navnlig for så vidt angår europæisk kritisk infrastruktur i henhold til Rådets direktiv 2008/114/EF. (10)Unionens energiinfrastruktur bør være modstandsdygtig over for de uundgåelige virkninger, som klimaændringerne skønnes at medføre i Europa trods afbødningsindsatsen. Det er derfor afgørende at styrke indsatsen inden for klimatilpasning, opbygning af modstandsdygtighed samt katastrofeforebyggelse og -beredskab.

(11)Som en af hoveddrivkræfterne bag forordning (EU) nr. 347/2013 er forsyningssikkerheden blevet væsentligt forbedret gennem projekter af fælles interesse. Desuden udtrykkes der i Kommissionens konsekvensanalyse af klimamålene en forventning om, at forbruget af naturgas reduceres betydeligt, fordi ikke-reduceret anvendelse heraf ikke er forenelig med kulstofneutralitet. På den anden side vil forbruget af biogas, vedvarende og kulstoffattig brint og syntetiske gasformige brændstoffer stige betydeligt frem mod 2050. Derfor har naturgasinfrastrukturen ikke længere behov for støtte gennem TEN-E-politikken. Planlægningen af energiinfrastrukturen bør afspejle dette ændrede gaslandskab. (12)Intelligente elnets betydning med hensyn til at nå Unionens energi- og klimapolitiske mål anerkendes i Kommissionens meddelelse om integration af energisystemet. Kriterierne for kategorien bør omfatte den teknologiske udvikling med hensyn til innovation og digitale aspekter. Desuden bør projektiværksætternes rolle præciseres. I betragtning af den forventede betydelige stigning i efterspørgslen efter elektricitet fra transportsektoren, navnlig til elektriske køretøjer langs hovedveje og i byområder, bør teknologier til intelligente net også bidrage til at forbedre energinetrelateret støtte til grænseoverskridende elopladning med høj kapacitet for at fremme dekarboniseringen af transportsektoren. (13)Kommissionens meddelelse om integration af energisystemet understreger behovet for integreret energiinfrastrukturplanlægning på tværs af energibærere, infrastrukturer og forbrugssektorer. En sådan systemintegration tager udgangspunkt i at anvende princippet om energieffektivitet først og anlægge en holistisk tilgang, der rækker ud over de enkelte sektorer. Den tager også fat på dekarboniseringsbehovene i sektorer, hvor det er vanskeligt at nedbringe emissionerne, såsom dele af industrien eller visse transportformer, hvor direkte elektrificering på nuværende tidspunkt er teknisk eller økonomisk udfordrende. Sådanne investeringer omfatter brint og elektrolysatorer, som udvikler sig i retning af kommerciel udbredelse i stor skala. Kommissionens brintstrategi prioriterer brintproduktion fra vedvarende elektricitet, hvilket er den reneste løsning og bedst foreneligt med EU's mål om klimaneutralitet. I en overgangsfase er der imidlertid behov for andre former for kulstoffattig brint for hurtigere at erstatte den nuværende form for brint og opnå stordriftsfordele. (14)Desuden konkluderede Kommissionen i sin brintstrategi, at med henblik på den nødvendige udbygning af brint er et storstilet infrastrukturnet et vigtigt element, som kun Unionen og det indre marked kan tilbyde. Der findes i øjeblikket meget begrænset dedikeret infrastruktur til transport og handel med brint på tværs af grænserne. Den bør i betydeligt omfang bestå af aktiver, der er konverteret fra anvendelse til naturgas, suppleret med nye aktiver bygget specifikt til brug med brint. Desuden fastsætter brintstrategien et strategisk mål om at øge den installerede elektrolysekapacitet til 40 GW senest i 2030 for at øge produktionen af vedvarende brint og fremme dekarboniseringen af sektorer, der er afhængige af fossile brændstoffer, såsom industrien og transportsektoren. TEN-E-politikken bør derfor omfatte både nye infrastrukturer til transport og oplagring af brint og eksisterende infrastrukturer, der konverteres til brug med brint, såvel som elektrolyseanlæg. Infrastrukturer til transport og oplagring af brint bør også medtages i den tiårige europæiske netudviklingsplan for at muliggøre en omfattende og konsekvent vurdering af deres omkostninger og fordele for energisystemet, herunder deres bidrag til sektorintegration og dekarbonisering, med det formål at skabe en basisinfrastruktur for brint i Unionen. (15)Desuden bør der oprettes en ny infrastrukturkategori for intelligente gasnet for at støtte investeringer, der integrerer vedvarende og kulstoffattige gasser såsom biogas, biometan og brint i nettet og bidrager til forvaltningen af et deraf følgende mere komplekst system ved at bygger videre på innovative digitale teknologier. (16)I henhold til forordning (EU) nr. 347/2013 skal et kandidatprojekt af fælles interesse dokumentere et væsentligt bidrag til mindst ét kriterium ud af et sæt kriterier i processen for udarbejdelse af EU-listen, som kan, men ikke skal omfatte bæredygtighed. Dette krav gjorde det i overensstemmelse med det indre energimarkeds særlige behov på daværende tidspunkt muligt at udvikle projekter af fælles interesse, som kun vedrørte forsyningssikkerhedsrisici, selv om de ikke kunne demonstrere fordele med hensyn til bæredygtighed. I betragtning af udviklingen i Unionens infrastrukturbehov og i dekarboniseringsmålene bør konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i juli 2020, ifølge hvilke Unionens udgifter bør være i overensstemmelse med Parisaftalens mål og princippet om "ikke at gøre skade" i den europæiske grønne pagt, bæredygtigheden med hensyn til integration af vedvarende energikilder i nettet eller reduktionen af drivhusgasemissioner, alt efter hvad der er relevant, vurderes for at sikre, at TEN-E-politikken er i overensstemmelse med Unionens energi- og klimapolitiske mål. CO2-transportnettenes bæredygtighed opfyldes i kraft af deres formål, som er at transportere kuldioxid. (17)Unionen bør fremme infrastrukturprojekter, der forbinder Unionens energinet med tredjelandes net, og som er gensidigt fordelagtige og nødvendige for energiomstillingen og opfyldelsen af klimamålene, og som også opfylder de specifikke kriterier for de relevante infrastrukturkategorier i henhold til denne forordning, navnlig med nabolande og med lande, med hvilke Unionen har etableret et specifikt energisamarbejde. Derfor bør denne forordnings anvendelsesområde omfatte projekter af gensidig interesse, som er bæredygtige og i stand til at påvise betydelige socioøkonomiske nettofordele for mindst to medlemsstater og mindst ét tredjeland. Sådanne projekter vil kunne optages på EU-listen på betingelse af lovgivningsmæssig tilnærmelse til Unionen og efter påvisning af et bidrag til Unionens overordnede energi- og klimamål med hensyn til forsyningssikkerhed og dekarbonisering. En sådan lovgivningsmæssig tilpasning eller konvergens bør antages for de kontraherende parter i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde eller Energifællesskabet. Desuden bør det tredjeland, som Unionen samarbejder med om udvikling af projekter af gensidig interesse, fremme en lignende tidsplan for fremskyndet gennemførelse og andre politiske støtteforanstaltninger som fastsat i denne forordning. Derfor bør projekter af gensidig interesse i denne forordning betragtes på samme måde som projekter af fælles interesse, således at alle bestemmelser vedrørende projekter af fælles interesse også finder anvendelse på projekter af gensidig interesse, medmindre andet er angivet. (18)For at opfylde Unionens klima- og energimål for 2030 og 2050 og målet om klimaneutralitet er Europa desuden nødt til at øge produktionen af elektricitet fra vedvarende energikilder betydeligt. De eksisterende infrastrukturkategorier for transmission og lagring af elektricitet er afgørende for integrationen af den betydelige stigning i produktionen af elektricitet fra vedvarende energikilder i elnettet. Dette kræver desuden øgede investeringer i havenergi. Koordinering af langsigtet planlægning og udvikling af offshore- og onshore-elnet bør også tages op. Navnlig bør planlægning af offshoreinfrastruktur bevæge sig væk fra den projektbaserede tilgang og hen imod en koordineret, samlet tilgang, der sikrer bæredygtig udvikling af integrerede offshorenet i overensstemmelse med potentialet for havenergi i hvert havområde, miljøbeskyttelse og andre anvendelser af havet. (19)De relevante medlemsstater bør være i stand til at vurdere fordele og omkostninger ved offshorenet til vedvarende energi i tilstødende havområder og foretage en foreløbig analyse af omkostningsdelingen for hvert enkelt havområde for at understøtte fælles politiske tilsagn om udvikling af havenergi på havbasis. Kommissionen bør derfor udvikle ensartede principper for en cost/benefit- og omkostningsdelingsmetode til udbredelse af planerne for udvikling af integrerede offshorenet, som burde gøre det muligt for medlemsstaterne at foretage en passende vurdering. (20)Processen for udarbejdelse af den tiårige europæiske netudviklingsplan har vist sig at være effektiv som grundlag for udpegning af projekter af fælles interesse inden for kategorierne elektricitet og gas. Selv om det europæiske net af transmissionssystemoperatører for elektricitet og for gas (ENTSO'erne) og transmissionssystemoperatørerne spiller en vigtig rolle i processen, er der imidlertid behov for mere kontrol, navnlig med hensyn til at fastlægge scenarier for fremtiden, identificere langsigtede infrastrukturmangler og flaskehalse og vurdere individuelle projekter for at øge tilliden til processen. På grund af behovet for uafhængig validering bør Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder ("agenturet") og Kommissionen derfor spille en større rolle i processen, herunder i processen for udarbejdelse af den tiårige europæiske netudviklingsplan i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/943 og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2009. (21)Det er vigtigt at sikre, at kun infrastrukturprojekter, for hvilke der ikke findes rimelige alternative løsninger, får status som projekter af fælles interesse. Med henblik herpå vil identificeringen af infrastrukturmangler følge princippet om energieffektivitet først og starte med at overveje alle relevante ikke-infrastrukturrelaterede løsninger, der kan afhjælpe de konstaterede mangler. Desuden bør projektiværksætterne under projektgennemførelsen rapportere om overholdelsen af miljølovgivningen og påvise, at projekterne ikke skader miljøet væsentligt, jf. artikel 17 i forordning (EF) nr. 2020/852. For eksisterende projekter af fælles interesse, der har nået en tilstrækkelig modenhed, vil der blive taget hensyn hertil, når de regionale grupper udvælger projekter til efterfølgende EU-lister. (22)For at sikre spændings- og frekvensstabilitet bør der lægges særlig vægt på det europæiske elnets stabilitet under de skiftende forhold, navnlig i betragtning af den stigende andel af elektriciteten, som stammer fra vedvarende energikilder. (23)Kommissionen har i tæt samråd med alle medlemsstaterne og interessenter fastlagt 13 strategiske prioriteter for den transeuropæiske energiinfrastruktur, hvis gennemførelse er afgørende for at nå Unionens energi- og klimapolitiske mål for 2030 og 2050. Disse prioriteter dækker forskellige geografiske regioner eller tematiske områder inden for eltransmission og ‑oplagring, offshorenet til vedvarende energi, transport og oplagring af brint, elektrolysatorer, intelligente gasnet, intelligente elnet og transport af kuldioxid. (24)Projekter af fælles interesse bør opfylde fælles, gennemsigtige og objektive kriterier i betragtning af deres bidrag til de energipolitiske mål. For at være berettiget til optagelse på EU-listerne bør elektricitets- og brintprojekter indgå i den seneste tilgængelige tiårige europæiske netudviklingsplan. Da brintinfrastruktur på nuværende tidspunkt ikke er omfattet af den tiårige europæiske netudviklingsplan, bør dette krav for brintprojekter først finde anvendelse fra den 1. januar 2024 med henblik på den anden EU-liste, der udarbejdes i henhold til denne forordning. (25)Der bør oprettes regionale grupper, som foreslår og gennemgår projekter af fælles interesse, på hvilken baggrund der opstilles regionale lister over projekter af fælles interesse. For at sikre bred konsensus bør de regionale grupper sikre et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne, de nationale regulerende myndigheder, projektiværksættere og relevante interesseparter. I forbindelse med dette samarbejde bør de nationale regulerende myndigheder, hvor det er nødvendigt, rådgive de regionale grupper, blandt andet om gennemførligheden af de reguleringsmæssige aspekter af de foreslåede projekter og om gennemførligheden af den foreslåede tidsplan for myndighedsgodkendelsen. (26)Der bør udarbejdes en ny EU-liste over projekter af fælles interesse ("EU-listen") hvert andet år. Projekter af fælles interesse, der er færdiggjort eller ikke længere opfylder de relevante kriterier og krav som fastsat i denne forordning, bør ikke fremgå af den næste EU-liste. Af denne grund bør igangværende projekter af fælles interesse, som skal opføres på den næste EU-liste, underlægges den samme udvælgelsesproces for opstilling af regionale lister og EU-listen som foreslåede projekter. Den deraf følgende administrative byrde bør dog begrænses mest muligt, f.eks. ved i videst muligt omfang at anvende tidligere indsendte oplysninger og ved at tage de årlige rapporter fra projektiværksætterne i betragtning. Med henblik herpå bør eksisterende projekter af fælles interesse, som har gjort betydelige fremskridt, drage fordel af en strømlinet proces til medtagelse i den tiårige europæiske netudviklingsplan. (27)Projekter af fælles interesse bør gennemføres så hurtigt som muligt og omhyggeligt overvåges og evalueres, samtidig med at den administrative byrde for projektiværksættere holdes på et minimum. Kommissionen bør udpege EU-koordinatorer for projekter, som står over for særlige vanskeligheder. Fremskridtene i gennemførelsen af de specifikke projekter samt opfyldelsen af forpligtelserne i henhold til denne forordning bør tages i betragtning i forbindelse med udvælgelsen af efterfølgende EU-lister for de pågældende projekter. (28)Tilladelsesprocesserne bør hverken føre til administrative byrder, som er uforholdsmæssigt store i forhold til størrelsen eller kompleksiteten af et projekt, eller skabe hindringer for udviklingen af de transeuropæiske net og markedsadgangen. (29)Planlægningen og gennemførelsen af EU-projekter af fælles interesse inden for energi-, transport- og telekommunikationsinfrastruktur bør samordnes for at skabe synergier, når det er muligt ud fra et overordnet hensyn til den økonomiske, tekniske, miljømæssige, klimamæssige eller fysiske planlægning og under behørig hensyntagen til de relevante sikkerhedsaspekter. I forbindelse med planlægningen af de forskellige europæiske net bør det derfor være muligt at prioritere integration af transport-, kommunikations- og energinet for at sikre, at det mindst mulige areal optages, samtidig med at det så vidt muligt sikres, at eksisterende eller nedlagte ruter genbruges, således at eventuelle negative sociale, økonomiske, miljømæssige, klimamæssige og finansielle virkninger begrænses mest muligt. (30)Projekter af fælles interesse bør prioriteres på nationalt plan for at sikre en hurtig administrativ behandling og bør af de kompetente myndigheder betragtes som værende i offentlighedens interesse. På grund af bydende nødvendigt hensyn til væsentlige samfundsinteresser bør projekter, der har en negativ indvirkning på miljøet, godkendes, hvis alle betingelserne i Rådets direktiv 92/43/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF er opfyldt.

(31)Projekter af fælles interesse bør også have "prioriteret status" på nationalt plan for at sikre hastebehandling i alle retslige procedurer og tvistbilæggelsesprocedurer, der vedrører dem. (32)For at mindske kompleksiteten, øge effektiviteten og gennemsigtigheden og bidrage til at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne bør der være en eller flere kompetente myndigheder, der integrerer eller koordinerer alle tilladelsesprocedurer (en "one-stop-shop"). (33)For at forenkle og fremskynde tilladelsesprocessen for offshorenet for vedvarende energi bør medlemsstaterne omkring et givet havområde oprette et unikt kontaktpunkt, en såkaldt "offshore-one-stop-shop", i betragtning af de særlige regionale og geografiske forhold med henblik på at lette og koordinere processen for udstedelse af tilladelser til sådanne projekter. Desuden bør oprettelsen af en one-stop-shop pr. havområde for offshorenet til vedvarende energi mindske kompleksiteten, øge effektiviteten og fremskynde tilladelsesprocessen for offshoretransmissionsaktiver, der ofte krydser mange jurisdiktioner. (34)Selv om der findes etablerede standarder for offentlighedens deltagelse i beslutningsprocedurer på miljøområdet, som fuldt ud finder anvendelse på projekter af fælles interesse, er der stadig behov for yderligere foranstaltninger i henhold til denne forordning for at sikre de højest mulige standarder for gennemsigtighed og offentlig deltagelse i alle relevante spørgsmål i tilladelsesprocessen for projekter af fælles interesse. Hvis den forudgående høring forud for tilladelsesproceduren allerede er omfattet af nationale regler med samme eller højere standarder som i denne forordning, bør høringen gøres frivillig og overlappende retlige krav undgås. (35)En korrekt og koordineret gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiver 2011/92/EU og 2001/42/EF og, hvor det er relevant, af konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, undertegnet i Århus den 25. juni 1998, ("Århuskonventionen") og af konventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne ("Esbokonventionen") burde sikre harmonisering af hovedprincipperne for vurdering af miljø- og klimavirkninger, herunder i en grænseoverskridende sammenhæng. Kommissionen har udstedt en vejledning til støtte for medlemsstaterne i deres indkredsning af tilstrækkelige lovgivnings- og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger til effektivisering af miljøvurderingsprocedurerne for energiinfrastrukturer og til at sikre en sammenhængende gennemførelse af miljøvurderingsprocedurerne som krævet i EU-retten for projekter af fælles interesse. Medlemsstaterne bør samordne deres vurderinger af projekter af fælles interesse og gennemføre fælles vurderinger, hvor det er muligt. Medlemsstaterne bør tilskyndes til at udveksle bedste praksis og administrativ kapacitetsopbygning i tilladelsesprocesserne. (36)Det er vigtigt at få effektiviseret og forbedret tilladelsesprocessen, samtidig med at nationale kompetencer og procedurer for etablering af ny infrastruktur i videst muligt omfang respekteres med behørig hensyn til nærhedsprincippet. I betragtning af hvor meget det haster at få udviklet energiinfrastrukturer, må en forenkling af tilladelsesprocessen ledsages af fastsættelsen af en klar frist for de respektive myndigheders afgørelse om projektets opførelse. Denne frist bør fremme en mere effektiv fastlæggelse og håndtering af procedurer og bør under ingen omstændigheder svække de høje standarder for miljøbeskyttelse i overensstemmelse med miljølovgivningen og offentlighedens deltagelse. Denne forordning bør fastsætte maksimale tidsfrister, men medlemsstaterne kan bestræbe sig på at opnå kortere frister, hvor det er muligt, og navnlig for så vidt angår projekter som intelligente net, der ikke kræver komplekse tilladelsesprocesser, som transmissionsinfrastruktur gør. De kompetente myndigheder bør være ansvarlige for at sikre, at fristerne overholdes. (37)Medlemsstaterne kan, hvor de anser det for hensigtsmæssigt, lade deres samlede afgørelser omfatte beslutninger, der er truffet i forbindelse med forhandlinger med individuelle jordejere om adgang til, ejerskab af eller råderet over fast ejendom, fysisk planlægning, der fastsætter den overordnede arealanvendelse i en afgrænset region, herunder anden udvikling såsom landeveje, jernbaner, bygninger og naturbeskyttelsesområder, og som ikke iværksættes specifikt til det planlagte projekts formål, samt udstedelse af driftstilladelser. Inden for rammerne af tilladelsesproceduren kan et projekt af fælles interesse omfatte tilhørende infrastruktur i den udstrækning, den er af afgørende betydning for opførelsen eller driften af projektet. Denne forordning, navnlig bestemmelserne om tilladelsesprocessen, offentlighedens deltagelse og gennemførelse af projekter af fælles interesse, bør gælde med forbehold af international ret og EU-ret, herunder bestemmelser vedrørende beskyttelse af miljøet og menneskers sundhed og bestemmelser, som er vedtaget i henhold til den fælles fiskeri- og havpolitik, i særdeleshed Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/89/EU. (38)Udgifterne til udvikling, anlægsarbejder, drift og vedligeholdelse af projekter af fælles interesse bør som hovedregel udelukkende afholdes af brugerne af infrastrukturen. Projekter af fælles interesse bør være berettiget til grænseoverskridende omkostningsfordeling, hvis en vurdering af markedsefterspørgslen eller af den forventede indvirkning på tarifferne indikerer, at udgifterne ikke kan forventes at blive dækket af indtægterne fra de tariffer, der betales af brugerne af infrastrukturen. (39)Drøftelsen af en passende fordeling af omkostningerne bør baseres på en analyse af omkostninger og fordele ved et infrastrukturprojekt, der foretages på grundlag af en harmoniseret metode til analyse af energisystemet som helhed under anvendelse af det samme scenario, som blev anvendt på det tidspunkt, hvor projektet blev optaget på EU-listen over projekter af fælles interesse, inden for rammerne af de tiårige europæiske netudviklingsplaner, der er udarbejdet af de europæiske net af transmissionssystemoperatører i henhold til forordningerne (EU) 2019/943 og (EF) nr. 715/2009 og revideret af agenturet. Denne analyse kan tage indikatorerne og de hertil knyttede referenceværdier for sammenligning af investeringsomkostninger pr. enhed med i betragtning. (40)I et stadig mere integreret indre marked for energi er der brug for klare og gennemsigtige regler for grænseoverskridende omkostningsfordeling for at fremskynde investeringer i grænseoverskridende infrastruktur. Det er vigtigt at sikre en stabil finansieringsramme for udviklingen af projekter af fælles interesse og samtidig minimere behovet for finansiel støtte. Når de nationale regulerende myndigheder træffer afgørelse om grænseoverskridende omkostningsfordeling, bør de fordele investeringsomkostningerne på tværs af grænserne i deres helhed og medtage dem i de nationale tariffer og derefter afgøre, om deres indvirkning på nationale tariffer kan udgøre en uforholdsmæssig stor byrde for forbrugerne. De nationale regulerende myndigheder bør også forebygge risikoen for dobbelt støtte til projekter ved, at de tager de faktiske eller anslåede udgifter og indtægter i betragtning. Disse udgifter og indtægter bør kun tages i betragtning, hvis de vedrører projekterne og er beregnet til at dække de pågældende omkostninger. (41)Lovgivningen om det indre energimarked kræver, at tarifferne for adgang til gas- og elnet skaber passende incitamenter til investeringer. Flere typer projekter af fælles interesse vil dog sandsynligvis medføre eksternaliteter, som muligvis ikke fuldt ud kan opfanges af og inddrives gennem det almindelige tarifsystem. Ved anvendelsen af lovgivningen for det indre energimarked bør de nationale regulerende myndigheder sikre en stabil og forudsigelig reguleringsmæssig og finansiel ramme med incitamenter til projekter af fælles interesse, herunder langsigtede incitamenter, der står i et rimeligt forhold til projektets specifikke risici. Dette bør navnlig gælde for grænseoverskridende projekter, innovative transmissionsteknologier for elektricitet, der muliggør omfattende integration af vedvarende energi, af distribuerede energiressourcer eller af prisfleksibelt elforbrug i sammenkoblede net, og energiteknologi- og digitaliseringsprojekter, som sandsynligvis vil indebære større risici end lignende projekter, der befinder sig i en enkelt medlemsstat, eller give Unionen større fordele. Desuden bør projekter med høje driftsudgifter også have adgang til passende incitamenter til investeringer. Navnlig vil offshorenet til vedvarende energi med en dobbelt funktion som elsammenkoblinger og forbindelse mellem projekter til produktion af havenergi sandsynligvis indebære større risici end sammenlignelige onshore-infrastrukturprojekter på grund af deres iboende forbindelse til produktionsaktiver, som medfører lovgivningsmæssige risici, finansieringsrisici såsom behovet for foregribende investeringer, markedsrisici og risici i forbindelse med anvendelsen af nye innovative teknologier. (42)Denne forordning bør kun finde anvendelse på udstedelse af tilladelser til projekter af fælles interesse, offentlig deltagelse heri og reguleringsmæssige behandling heraf. Medlemsstaterne kan ikke desto mindre vedtage nationale bestemmelser om at anvende de samme eller lignende regler på andre projekter, der ikke har status som projekter af fælles interesse inden for denne forordnings anvendelsesområde. For så vidt angår de lovgivningsmæssige incitamenter kan medlemsstaterne vedtage nationale bestemmelser om anvendelse af de samme eller lignende regler på projekter af fælles interesse i kategorien oplagring af elektricitet. (43)Medlemsstater, der på nuværende tidspunkt ikke tillægger energiinfrastrukturprojekter den størst mulige nationale betydning i forhold til tilladelsesprocessen, bør tilskyndes til at overveje at indføre en sådan stor national betydning, navnlig ved at vurdere, om dette vil føre til en hurtigere tilladelsesproces. (44)Medlemsstater, der ikke på nuværende tidspunkt har fremskyndede eller hurtige retlige procedurer for energiinfrastrukturprojekter, bør tilskyndes til at overveje at indføre sådanne procedurer, navnlig ved at vurdere, om dette vil føre til en hurtigere gennemførelse af sådanne projekter. (45)Forordning (EU) nr. 347/2013 har vist merværdien ved at mobilisere privat finansiering gennem betydelig finansiel støtte fra Unionen for at muliggøre gennemførelsen af projekter af europæisk betydning. I betragtning af den økonomiske og finansielle situation og de budgetmæssige begrænsninger bør målrettet støtte gennem tilskud og finansielle instrumenter fortsætte under den flerårige finansielle ramme for at tiltrække nye investorer til prioriterede energiinfrastrukturkorridorer og -områder, samtidig med at Unionens budgetmæssige bidrag holdes på et minimum. (46)Projekter af fælles interesse bør være berettigede til at modtage finansiel støtte fra Unionen til undersøgelser og på visse betingelser til anlægsarbejder i henhold til forordning (EU) ... [om Connecting Europe-faciliteten som foreslået i COM(2018) 438] i form af tilskud eller i form af innovative finansielle instrumenter for at sikre, at der kan ydes skræddersyet støtte til projekter af fælles interesse, som ikke er levedygtige under de eksisterende lovgivningsmæssige rammer og markedsvilkår. Det er vigtigt at undgå konkurrenceforvridning, navnlig mellem projekter, som bidrager til opnåelsen af samme EU-prioriterede korridor. En sådan finansiel bistand bør sikre de nødvendige synergier med strukturfondene med henblik på at finansiere intelligente energidistributionsnet og med Unionens finansieringsmekanisme for vedvarende energi i henhold til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 2020/1294. Der bør gælde en tretrinsmodel for investeringer i projekter af fælles interesse. For det første bør markedet have prioritet til at investere. For det andet, hvis investeringerne ikke foretages af markedet, bør reguleringsmæssige løsninger forsøges anvendt, om nødvendigt ved at de relevante reguleringsmæssige rammer justeres, og den korrekte anvendelse af de relevante reguleringsmæssige rammer bør sikres. For det tredje bør der, hvis de to første trin ikke er i stand til at udløse de fornødne investeringer i projekter af fælles interesse, kunne ydes finansiel støtte fra Unionen, hvis projektet af fælles interesse opfylder de gældende kriterier for berettigelse. Projekter af fælles interesse kan også være støtteberettigede under InvestEU-programmet, som supplerer tilskudsfinansiering. (47)Tilskud til anlægsarbejder vedrørende projekter af gensidig interesse bør kun være til rådighed for investeringer på Unionens område og kun i tilfælde, hvor mindst to medlemsstater bidrager finansielt på en betydelig måde til projektets investeringsomkostninger i betragtning af dets fordele. (48)Europa-Parlamentets og Rådets forordninger (EF) nr. 715/2009, (EU) 2019/942 og (EU) 2019/943 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiver 2009/73/EF og (EU) 2019/944 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed. (49)Forordning (EU) nr. 347/2013 bør derfor ophæves. (50)For at sikre, at sammensætningen af de prioriterede korridorer og tematiske områder på den bedst mulige måde afspejler udviklingen i energiinfrastruktur, og at antallet af kandidatprojekter i hver gruppe fortsat er passende og rimeligt med henblik på at muliggøre en omfattende grundig vurdering, og for at sikre, at EU-listen over projekter af fælles interesse begrænses til projekter, der bidrager mest til gennemførelsen af de prioriterede strategiske energiinfrastrukturkorridorer og tematiske områder, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde:

— med henblik på at supplere denne forordning ved at revidere omfanget og sammensætningen af de prioriterede korridorer og tematiske områder og vedtage nye lister over prioriterede korridorer og tematiske områder — med henblik på at ændre bilagene til denne forordning med det formål at vedtage og revidere EU-listen over projekter af fælles interesse, samtidig med at medlemsstaternes og tredjelandes ret til at godkende projekter af fælles interesse eller projekter af gensidig interesse vedrørende deres område respekteres. Under hensyntagen til behovet for at sikre, at målene i denne forordning nås, og i betragtning af antallet af projekter på EU-listerne indtil videre bør det samlede antal projekter af fælles interesse forblive håndterbart og bør derfor ikke overstige 220. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af de relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. Europa-Parlamentet og Rådet kan, hvis de anser det for nødvendigt, hver især sende eksperter til møder i Kommissionens ekspertgrupper, som beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter, og som medlemsstaternes eksperter indbydes til. Drøftelserne i de regionale grupper er afgørende for, at Kommissionen kan vedtage delegerede retsakter om opstilling af lister over projekter af fælles interesse. Det er derfor hensigtsmæssigt i det omfang, det er muligt og foreneligt med rammerne for denne forordning, at Europa-Parlamentet og Rådet underrettes om og kan sende eksperter til møderne i de regionale grupper i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning fra 2016. (51)For at sikre ensartede vilkår for gennemførelsen af denne forordning for så vidt angår procedurer for grænseoverskridende omkostningsfordeling og sætte medlemsstaterne i stand til at vurdere fordele og omkostninger ved offshorenet til vedvarende energi i tilstødende havområder, også med henblik på markedet og de finansielle ordninger for produktionsstederne såsom allerede ydet støtte, og foretage en foreløbig analyse af omkostningsdelingen for hver enkelt havområde bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser i overensstemmelse med artikel 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011. Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelse af disse gennemførelsesretsakter. (52)Eftersom målet for denne forordning, nemlig udvikling af og interoperabilitet for de transeuropæiske energinet og forbindelser til sådanne net, ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor bedre kan nås på EU-plan, kan Unionen vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål — VEDTAGET DENNE FORORDNING: KAPITEL I ALMINDELIGE BESTEMMELSER Artikel 1 Genstand 1. Denne forordning fastlægger retningslinjer for rettidig udvikling af og interoperabilitet for de prioriterede korridorer og områder i den transeuropæiske energiinfrastruktur, der er anført i bilag I ("prioriterede energiinfrastrukturkorridorer og -områder"), og som bidrager til Unionens klima- og energimål for 2030 og målet om klimaneutralitet senest i 2050. 2. Denne forordning: a) vedrører udpegelsen af projekter af fælles interesse, der er nødvendige for at gennemføre prioriterede korridorer og områder, som er omfattet af de energiinfrastrukturkategorier for el, intelligente gasnet, brint, elektrolysatorer og kuldioxid, der er anført i bilag II ("energiinfrastrukturkategorier") b) fremmer rettidig gennemførelse af projekter af fælles interesse ved at effektivisere, samordne tættere og fremskynde tilladelsesprocessen og styrke offentlighedens deltagelse c) fastlægger regler og vejledning for den grænseoverskridende fordeling af omkostninger og risikorelaterede incitamenter for projekter af fælles interesse d) fastlægger betingelserne for, hvornår projekter af fælles interesse kan komme i betragtning til finansiel støtte fra Unionen e) vedrører udpegelse af projekter af fælles interesse. Artikel 2 Definitioner Ud over definitionerne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF, (EU) 2018/2001 og (EU) 2019/944 og i forordning (EF) nr. 715/2009, (EU) 2019/942 og (EU) 2019/943 forstås i nærværende forordning ved:

(1)"energiinfrastruktur": fysisk udstyr eller anlæg henhørende under energiinfrastrukturkategorierne, som er beliggende inden for Unionen eller forbinder Unionen og et eller flere tredjelande (2)"samlet afgørelse": den endelige afgørelse eller samling af afgørelser truffet af en medlemsstats myndighed eller myndigheder, dog ikke domstole, der fastslår, hvorvidt en projektivær