Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om offentlig foderstof- og fødevarekontrol

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

I. RESUMÉ

1. Dette forslag følger op på Kommissionens erklæring i hvidbogen om fødevaresikkerhed [1] om, at den ville forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til forordning om offentlig kontrol af foder- og fødevaresikkerheden. Heri fastsættes de bestemmelser, som skal overholdes af de myndigheder, der har ansvaret for at gennemføre offentlig kontrol, samt Kommissionens opgaver i forbindelse med tilrettelæggelsen af sådan kontrol. Forslaget bygger på en revision af de eksisterende EF-regler på området, som blev indført separat for hver af sektorerne foderstoffer, fødevarer og veterinærspørgsmål. Det omfatter alle aktiviteter, der hører under foderstof- og fødevarelovgivningen, hvilket inkluderer såvel foderstof- og fødevaresikkerhed som andre aspekter af betydning for forbrugerbeskyttelse, f.eks. mærkning af foderstoffer og fødevarer.

[1] KOM(1999) 719.

Der lægges særlig vægt på håndhævelsesforanstaltninger, særlig sanktioner på nationalt plan og på EF-plan. I det øjemed indeholder forslaget minimumskrav til strafferetlige sanktioner, som medlemsstaterne skal pålægge i forbindelse med alvorlige strafbare handlinger, som er forsætlige eller skyldes grov uagtsomhed. Forslaget giver endvidere Kommissionen nye redskaber til at få medlemsstaterne til at gennemføre Fællesskabets foderstof- og fødevarelovning.

II. INDLEDNING

2. Kommissionens bevæggrunde til at fremlægge dette forslag kan sammenfattes således:

- Den eksisterende sektororienterede indfaldsvinkel har medført gentagelser eller situationer, der gør, at krav af samme karakter er omfattet af forskelligartede bestemmelser i de forskellige sektorer. I nogle sektorer mangler visse kontrolaspekter, hvilket indebærer huller i lovgivningen.

- De senere års foderstof- og fødevarekriser har sat fokus på mangler i de nationale kontrolordninger. Ondets rod er, at der ikke findes en harmoniseret EF-indfaldsvinkel til udformning og udvikling af de nationale kontrolordninger.

- Der er behov for en ordentlig definition af den rolle, Kommissionens egne kontroltjenester skal spille, for at sikre den mest effektive anvendelse af de ressourcer, der er til rådighed.

3. I hvidbogen om fødevaresikkerhed hedder det:

"Det er derfor helt klart nødvendigt at indføre fællesskabsrammer for nationale kontrolordninger. På den måde vil man kunne forbedre kontrollen på fællesskabsniveau og dermed højne fødevaresikkerhedsnormerne i hele Den Europæiske Union. Det skal fortsat påhvile medlemsstaterne at anvende kontrolordningerne i praksis. Fællesskabsrammerne ville bestå af tre hovedelementer.

- Det første ville være EU-kriterier for kontrolordningernes anvendelse, som de nationale myndigheder ville forventes at opfylde. Kriterierne ville tjene som de vigtigste referencepunkter for Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets revision af de berørte myndigheder, og på den måde ville kontoret kunne fastlægge en konsekvent og fyldestgørende fremgangsmåde ved revision af nationale ordninger.

- Det andet ville være EU-retningslinjer for kontrol. Med sådanne retningslinjer ville det være muligt at fremme konsekvente nationale strategier og identificere risikobaserede prioriteter og de mest effektive kontrolprocedurer. Med en EU-strategi ville der blive fastlagt en samlet integreret fremgangsmåde ved kontrol. Retningslinjerne ville også kunne anvendes til at indføre ordninger til registrering af gennemførte kontrolaktioner og resultaterne heraf, og de vil kunne tjene som Fællesskabets resultatindikatorer.

- Det tredje ville være et bedre administrativt samarbejde om indførelse og anvendelse af kontrolordninger. Det ville give de nationale myndigheders udveksling af eksempler på optimal praksis en større fællesskabsdimension. Samarbejdet ville også gå ud på at fremme gensidig bistand mellem medlemsstaterne ved at integrere og supplere de gældende retlige rammer."

Dette forslag har til formål at skabe sådanne fællesskabsrammer for nationale kontrolordninger ved at samle og supplere de eksisterende bestemmelser om national kontrol og EF-kontrol i EU, ved grænserne og i tredjelande.

4. Forslaget bygger på de principper for fødevaresikkerhed, der er beskrevet i Kommissionens hvidbog om fødevaresikkerhed, navnlig følgende:

- Fødevaresikkerhedspolitikken skal være baseret på en integreret helhedsstrategi.

- Foderstof- og fødevarevirksomhedslederne har det primære ansvar for foderstof- og fødevaresikkerheden, mens de kompetente myndigheder fører tilsyn ved hjælp af nationale overvågnings- og kontrolordninger og sørger for, at dette ansvar efterleves. Kommissionens kontrol koncentrerer sig om via audit og tilsyn at evaluere de kompetente myndigheders evne til at få systemerne til at fungere.

- Risikoanalysen er udgangspunktet for fødevaresikkerhedspolitikken.

- Der skal ske en systematisk gennemførelse af jord-til-bord-politikken, som omfatter alle sektorer i fødevarekæden, herunder fremstilling og anvendelse af foder, primærproduktion, forarbejdning af fødevarer, opbevaring og distribution samt dyresundhed og dyrevelfærd.

5. På grundlag heraf indeholder forslaget følgende hovedelementer:

- Medlemsstaternes offentlige kontrol skal sætte dem i stand til at verificere, om foderstof- og fødevarelovgivningen på EF-plan og på nationalt plan overholdes, og sikre, at de håndhæves. Den offentlige kontrol skal i det øjemed foretages regelmæssigt og fastlægges på grundlag af risikoanalyse.

- De myndigheder i medlemsstaterne, der har ansvaret for at foretage offentlig kontrol, skal opfylde kriterier, der sikrer, at de er upartiske og effektive.

- Personale, som foretager offentlig kontrol, skal have relevant uddannelse, så de kan varetage deres pligter på en kompetent måde.

- Specifikke kontrolopgaver kan på strenge betingelser delegeres til et uafhængigt organ.

- Prøveudtagnings- og analysemetoder skal valideres i overensstemmelse med internationalt accepterede protokoller, herunder protokoller baseret på kriterier for metodernes ydeevne, og varetages af akkrediterede laboratorier.

- Hvis manglende overholdelse af reglerne konstateres under offentlig kontrol, skal der træffes relevante foranstaltninger, herunder administrative foranstaltninger og strafferetlige sanktioner. Disse foranstaltninger og sanktioner skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

- Der skal udarbejdes beredskabsplaner, hvori det beskrives, hvad der skal ske i tilfælde af foderstof- og fødevarekriser.

- Medlemsstaterne skal foretage regelmæssig kontrol af importerede foderstoffer og fødevarer.

- Kræver den offentlige kontrol, at mere end én medlemsstat træffer foranstaltninger, yder medlemsstaternes kompetente myndigheder hinanden administrativ bistand. Bistanden kan udvides til at omfatte aktivt samarbejde, f.eks. kontrol på stedet foretaget af en medlemsstats eksperter i en anden medlemsstat.

- I samarbejde med medlemsstaterne skal der udvikles fællesskabsrammer for udvikling og drift af nationale kontrolordninger, idet der tages hensyn til eksisterende bedste praksis og til erfaringerne fra Kommissionens kontroltjenester. Der vil blive opstillet fælles kriterier for kontrol ordningernes effektivitet og klare retningslinjer for deres forvaltning. Der bliver i den forbindelse udarbejdet EF-retningslinjer.

- Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor skal gennemføre tilsyn og audit for at efterprøve de nationale kontrolordningers effektivitet.

- Kommissionen skal have flere redskaber til at få medlemsstaterne til at gennemføre Fællesskabets foderstof- og fødevarelovning.

- Der skal være fællesskabsrammer for uddannelse af kontrolpersonale i medlemsstaterne for at sikre, at det pågældende personale træffer ensartede beslutninger.

- Der skal tages hensyn til udviklingslandenes særlige behov.

6. De grundlæggende principper for medlemsstatsmyndighedernes ansvar er allerede fastsat i forordning (EF) nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerheds autoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed [2]. I forordningen hedder det bl.a.: "Medlemsstaterne håndhæver fødevarelovgivningen samt overvåger og kontrollerer, at lederne af fødevare- og foderstofvirksomheder overholder de relevante krav i fødevarelovgivningen i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled. Til det formål opretholder medlemsstaterne en offentlig kontrolordning samt andre aktiviteter, der efter omstændighederne er berettigede, herunder udsendelse af officielle meddelelser om fødevare- og fodersikkerhed og om eventuelle risici, samt overvågning af fødevare- og fodersikkerheden og andre overvågningsaktiviteter omfattende alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled. Medlemsstaterne fastsætter også bestemmelser om, hvilke foranstaltninger og sanktioner der skal bringes i anvendelse i tilfælde af, at fødevare- og foderlovgivningen overtrædes. Foranstaltningerne og sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning."

[2] EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1.

I dette forslag fastsættes det nærmere, hvordan disse grundlæggende principper skal fortolkes og gennemføres.

III. GENEREL ANALYSE AF EKSISTERENDE EF-BESTEMMELSER

7. EF-bestemmelserne om offentlig kontrol af foderstoffers og fødevarers sikkerhed er blevet udviklet sektorvis og over flere årtier. Derfor findes bestemmelserne i en lang række direktiver og beslutninger. De nuværende forhold kan sammenfattes som følger:

Foder

8. I Rådets direktiv 95/53/EF af 25. oktober 1995 [3] fastsættes principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet.

[3] EFT L 265 af 8.11.1995, s. 17.

Direktivets hovedformål er at harmonisere den offentlige kontrol, der gennemføres af medlemsstaternes kompetente myndigheder, af såvel importerede produkter som handel internt i Fællesskabet.

Direktivet omfatter alle produkter og stoffer, der anvendes til foder. Grundbestemmelserne omfatter følgende:

a) Ensartede principper for tilrettelæggelse af kontrol.

b) Styrket kontrol ved kilden og tilrettelæggelse af kontrol på bestemmelsesstedet i forbindelse med det indre marked.

c) Systematisk dokumentkontrol og stikprøvebaseret identitetskontrol og fysisk kontrol af importeret foder samt en procedure til bedre harmonisering af denne kontrol.

d) Procedurer for samarbejde mellem medlemsstaterne, hvis der påvises overtrædelser.

e) Krav til medlemsstaterne om at udarbejde nationale årlige kontrolplaner.

f) Krav til medlemsstaterne om fra april 2000 at sende Kommissionen en rapport om gennemførelsen af de nationale planer.

g) Krav til Kommissionen om på grundlag af disse oplysninger hvert år at fremlægge en samlet og sammenfattende rapport ledsaget af et forslag til henstilling om en samordnet EF-kontrolplan.

h) En procedure for Kommissionens kontrol på stedet i medlemsstaterne og i tredjelande.

i) Mulighed for Kommissionen til - i tilfælde af en alvorlig risiko - at vedtage beskyttelsesforanstaltninger over for produkter med oprindelse i tredjelande.

j) Bestemmelser om, at der - når det er relevant - skal udarbejdes specifikke kontrolplaner ud over den årlige, generelle kontrolplan.

k) Krav til medlemsstaterne om, at de har hensigtsmæssige beredskabsplaner i tilfælde af alvorlige foderrisici.

l) Krav til medlemsstaterne om at underrette Kommissionen, så snart en alvorlig forurening eller risiko er påvist og har spredt sig.

9. Bestemmelserne om finansiering af offentlig kontrol i fodersektoren er fastsat i Rådets beslutning 98/728/EF [4]. Ved beslutningen indføres der et EF-system vedrørende gebyrer, der opkræves for behandling af dossierer vedrørende bestemte tilsætningsstoffer og for godkendelse af visse virksomheder og mellemhandlere. I beslutningen fastsættes en udtømmende liste over omkostninger, der kan tages i betragtning ved gebyrberegning. Listen omfatter personaleomkostninger, administrative omkostninger og tekniske omkost ninger. Med udgangspunkt i disse kriterier kan medlemsstaterne anvende faste beløb til finansiering af udgifterne til offentlig kontrol på specifikke områder. Direkte eller indirekte refusion til foderstof- eller fødevarevirksomhedslederne fra medlemsstaternes side af gebyrerne er forbudt.

[4] EFT L 346 af 22.12.1998, s. 51.

Skønt denne beslutning kun har været anvendt i kort tid, ser den ud til at fungere godt. I modsætning til det system, der anvendes i veterinærsektoren, har Kommissionen ingen underretninger om problemer med gennemførelsen.

10. I Rådets direktiv 70/373/EØF [5] findes der bestemmelser om fællesskabsprøveudtagningsmåder og analysemetoder for så vidt angår den offentlige kontrol med foderstoffer. Direktivet giver Kommissionen beføjelser til at fastsætte sådanne metoder med henblik på at kontrollere, om kravene til kvalitet og sammensætning overholdes, under hensyntagen til den eksisterende videnskabelige og tekniske viden.

[5] EFT L 170 af 3.8.1970, s. 2.

Det har givet grundlag for at fastsætte en række analysemetoder, f.eks. Kommissionens direktiv 98/88/EF af 13. november 1998 om retningslinjer for identificering af og skøn over indhold af animalske bestanddele i foderstoffer ved mikroskopi med henblik på officiel kontrol af foderstoffer [6]. Direktiv 70/373/EØF indeholder imidlertid ikke kriterier, som analysemetoder skal opfylde, i modsætning til hvad der gælder for fødevarer (Rådets direktiv 85/591/EØF). Der er behov for, at begge områder harmoniseres.

[6] EFT L 318 af 27.11.1998, s. 45.

Fødevarer

11. Der er to direktiver, der vedrører offentlig kontrol på fødevareområdet:

- Rådets direktiv 89/397/EØF om offentlig kontrol med levnedsmidler [7]

[7] EFT L 186 af 30.6.1989, s. 23.

- Rådets direktiv 93/99/EØF om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler [8].

[8] EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.

Disse direktivers anvendelsesområde omfatter alle fødevarer, uden at veterinærbestemmelserne, der beskrives nedenfor, tilsidesættes. I direktiverne fastsættes på en overordnet måde de generelle principper, der skal anvendes af kontroltjenesterne i medlemsstaterne for at sikre, at reglerne overholdes for så vidt angår fødevarer, tilsætningsstoffer til fødevarer, vitaminer, mineralsalte, sporstoffer og andre tilsætningsstoffer samt materialer og genstande bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler. Dette omfatter navnlig bestemmelser om tilrettelæggelse af offentlig kontrol i medlemsstaterne, prøveudtagning og analyse, adgang til at klage over de foranstaltninger, som den kompetente myndighed har truffet, tilrettelæggelse af kontrol ifølge forud fastlagte planer, EF-kontrol i medlemsstaterne og gensidig bistand.

Direktiverne indeholder imidlertid ikke fælles bestemmelser om kontrol af fødevarer, der importeres til Fællesskabet, eller om tilrettelæggelse af EF-kontrol i tredjelande. De angiver heller ikke, hvilke procedurer der skal anvendes i tilfælde af fødevarekriser, eller hvordan den offentlige kontrol skal finansieres. Ej heller angiver de, hvilke foranstaltninger der skal træffes, hvis den offentlige kontrol afslører uregelmæssigheder.

Veterinærkontrol

12. Der findes et omfattende regelsæt, der skal anvendes af medlemsstaternes kontrolmyndigheder til kontrol af animalske produkter og til verifikation af, om de overholder EF's veterinærbestemmelser. Det drejer sig bl.a. om følgende direktiver, der er generelle og således gælder for alle animalske fødevarer:

- Rådets direktiv 89/662/EØF om veterinærkontrol i samhandelen i Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked [9]

[9] EFT L 395 af 30.12.1989, s. 13.

- Rådets direktiv 97/78/EF om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet [10].

[10] EFT L 24 af 30.1.1998, s. 9.

13. Førstnævnte direktiv blev vedtaget, da det indre marked skulle gennemføres. Det har til formål at sikre, at veterinærkontrol af varer, der er bestemt til EU-markedet, gennemføres på afsendelsesstedet og ikke længere ved Fællesskabets indre grænser. Det indeholder bestemmelser om opbygningen af kontrol tjenesterne i medlemsstaterne, om foranstaltninger i tilfælde af fødevarekriser og om udarbejdelse af kontrolplaner.

14. Det andet direktiv indeholder nærmere bestemmelser om kontrol af varer fra tredjelande. Navnlig fastsættes det, at der på forhånd skal gives grønt lys for sådanne varer via et grænsekontrolsted, der skal være opført på listen over grænsekontrolsteder, Kommissionen har godkendt, og at varerne skal underkastes dokumentkontrol, identitetskontrol og fysisk kontrol. Det beskrives, hvilke procedurer der skal følges, hvis varerne ikke overholder EF's veterinærbestemmelser.

15. Foruden disse to direktiver findes der en række produktspecifikke direktiver. Hvert af disse direktiver indeholder krav om, at de kompetente myndigheder foretager kontrol af de pågældende produkter. De omfatter kød, kødprodukter, ægprodukter, fiskerivarer, mælk og mejeriprodukter osv.

16. To andre direktiver i veterinærsektoren er af stor betydning for tilrettelæggelsen af offentlig kontrol:

- Direktiv 89/608/EØF, der indeholder nærmere regler om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af de veterinære og zootekniske bestemmelser [11]

[11] EFT L 351 af 2.12.1989, s. 34.

- Direktiv 96/43/EF, der ændrer og kodificerer direktiv 85/73/EØF med henblik på finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol af levende dyr og visse animalske produkter [12]. Det omfatter finansiering af veterinærkontrol vedrørende animalske produkter og levende dyr.

[12] EFT L 162 af 1.7.1996, s. 1.

17. Endelig har Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier stor betydning for tilrettelæggelsen af offentlig kontrol i veterinærsektoren, og det samme gælder den nyligt vedtagne Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum [13].

[13] EFT L 273 af 10.10.2002, s. 1.

18. Veterinærbestemmelserne omfatter fælles regler for animalske fødevarer om tilrettelæggelse af offentlig kontrol, kontrol af fødevarer, der importeres til Fællesskabet, procedurer i tilfælde af fødevarekriser, særlige foranstaltninger, i tilfælde af at den offentlige kontrol afslører uregelmæssigheder, nærmere regler om gensidig bistand og om finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol af levende dyr og visse animalske produkter. De omfatter endvidere regler om tilrettelæggelse af EF-kontrol i medlemsstaterne og i tredjelande. Et emneområde, der ikke er komplet dækket af veterinærbestemmelserne, er offentlig prøveudtagning og analyse af fødevarer.

Andre sektorer

19. Hvad angår dyresundhed og dyrevelfærd er der udformet krav til offentlig kontrol som specifikt vedrører disse sektorer. Da forslaget vedrørende offentlig foderstof- og fødevarekontrol imidlertid har en horisontal og generel karakter, kan reglerne fuldt ud anvendes i disse sektorer. Dette er i overensstemmelse med hvidbogen om fødevaresikkerhed, hvor det hed, at dyresundhed og dyre velfærd er vigtige faktorer, der bidrager til foderstof- og fødevaresikkerhed.

IV. KOMMISSIONENS KONTROLANSVAR IFØLGE DE EKSISTERENDE BESTEMMELSER

Kommissionens beføjelser og forpligtelser i forbindelse med aktiviteter i medlemsstaterne

20. Kontrol henhører under Kommissionens overordnede opgave med at sikre, at EF-bestemmelserne anvendes og håndhæves effektivt i Fællesskabet, jf. EF-traktatens artikel 211. I traktatens artikel 152 hedder det, at "Fællesskabets indsats (...) skal være rettet mod at forbedre folkesundheden og forebygge sygdomme hos mennesker samt imødegå forhold, der kan indebære risiko for menneskers sundhed". Kontrolforpligtelser i medfør af retsakter henhører under disse mere generelle forpligtelser til at sikre, at reglerne håndhæves effektivt, og at sundhedsfarer undgås.

21. Kun på få punkter kræves det ifølge EF-bestemmelserne, at Kommissionen foretager kontrol i medlemsstaterne. I langt de fleste tilfælde tillades det i forskrifterne, at der gennemføres kontrol, uden at der er krav herom. Kommissionen kan således selv afgøre, om den vil gennemføre kontrol eller anvende andre midler til at sikre, at reglerne håndhæves. Der findes to undtagelser herfra:

a) Ifølge Kommissionens beslutning 97/778/EF skal Kommissionen normalt hvert år aflægge kontrolbesøg på hvert grænsekontrolsted (der findes ca. 290 grænsekontrolsteder i Fællesskabet).

b) I en række af Kommissionens beslutninger om BSE i de senere år har der specifikt været krav om, at Kommissionen skulle efterprøve overholdelsen.

Kravet under a) har aldrig været opfyldt fuldt ud som følge af begrænsede ressourcer. Dertil kommer, at kontrolbesøgenes foreskrevne hyppighed ikke er af afgørende betydning for at sikre et højt beskyttelsesniveau. Det er primært op til medlemsstaternes kontroltjenester at sikre, at grænsekontrolstederne fungerer korrekt, mens Kommissionens kontroltjenester skulle integrere dette kontrolelement i deres almindelige audit med medlemsstaternes kontrol ordninger i overensstemmelse med de tanker, der kommer til udtryk i denne begrundelse. Efter Kommissionens opfattelse bør de eksisterende bestemmelser derfor revideres og tilpasses i overensstemmelse dermed. Der bliver fremsat separate forslag herom.

Kommissionens beføjelser og forpligtelser i forbindelse med tredjelande

22. Hvad angår tredjelande foreskriver EF-bestemmelserne generelt kun i veterinærsektoren omfattende forpligtelser til at foretage kontrol, idet EF-kontrol ifølge de sektororienterede hygiejnedirektiver skal gennemføres med henblik på at efterprøve, om de normer, det pågældende tredjeland anvender, er i overensstemmelse med eller giver et tilsvarende beskyttelsesniveau som reglerne i Fællesskabet. Hygiejnedirektiverne indeholder en forpligtelse til at foretage kontrol, men Rådets beslutning 95/408/EF indeholder en fravigelse for alle dyr og produkter, undtagen kvæg, får, svin og geder og produkter heraf. Hvad angår sidstnævnte foreskriver Kommissionens beslutning 86/474/EØF, at Kommissionen årligt skal foretage kontrol i en lang række lande og virksomheder. På grund af begrænsede ressourcer er kun en lille andel af disse lande og virksomheder i praksis blevet besøgt hvert år for så vidt angår de pågældende produkter. Det er klart, at reglerne, som de nu ser ud, skal tilpasses for at tage hensyn til disse begrænsninger, så der kan anvendes en kontrolstrategi over for tredjelande, så snart det kan lade sig gøre.

V. FÆLLESSKABETS ROLLE

Situationen har ændret sig

23. Grundlaget for Kommissionens kontrolaktiviteter har på en række vigtige punkter ændret sig i de seneste år.

Fødevaresikkerhed er nu sat øverst på Fællesskabets dagsorden. Den nuværende Kommissions reaktion på de europæiske forbrugeres fortsatte bekymring over fødevaresikkerheden har bl.a. resulteret i, at den i 1999 samlede alle tjenestegrene med ansvar for foder- og fødevaresikkerheds aspekter i Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse. Kommissionen agter således på en samordnet og effektiv måde at samle alle disponible ressourcer om de vigtigste elementer, der skal sikre fødevare sikkerhed på EU-plan. De af Kommissionens tjenestegrene, der beskæftiger sig med kontrol og med juridiske spørgsmål, arbejder således tæt sammen for at sikre, at fødevaresikkerhedslovgivningen er up to date, omfatter alle aspekter og lader sig gennemføre i praksis, og at den bliver gennemført og håndhævet korrekt.

24. Også i medlemsstaterne er man ved at etablere nye strukturer. I en række medlemsstater er der eller er der ved at blive oprettet fødevaresikkerheds agenturer, der skal være med til at gøre noget ved forbrugernes bekymring med hensyn til fødevaresikkerheden. Nogle af disse nye organer varetager omfattende kontrolopgaver.

25. Kontrolopgaverne på nationalt plan såvel som på EF-plan bliver mere og mere vidtfavnende. EF-kontrollen har i det store og hele hidtil fokuseret på de første led i fødevarekæden, især på animalske fødevarer. En stor del af de eksisterende detaljerede fødevaresikkerhedsregler vedrører kontrol på disse områder. Kontrolmyndighederne skal imidlertid beskæftige sig med hele fødevarekæden, der omfatter et stadigt stigende antal produkter og sektorer. Også hele fødevareproduktionskæden bliver mere og mere kompleks og sofistikeret med f.eks. fødevarer, der fremstilles ved nye processer, som den eksisterende lovgivning ikke har forudset. Kontrolordningerne skal tilpasses disse nye forhold, og de skal bygge på en fremgangsmåde, der fokuserer på kritiske punkter i de enkelte kontrolled: EF-plan, nationalt plan, regionalt plan, lokalt plan og i de enkelte virksomheder.

26. Kommissionen har endvidere et stadig voksende ansvar for at sikre, at EF-kravene overholdes ved al import fra tredjelande af fødevarer, dyr, planter og produkter heraf. EU importerer nu sådanne produkter fra over 200 lande i verden. Det drejer sig om alle slags lande: fra de mest udviklede til de fattigste i verden. Deres kontrolmetoder og standarder er meget forskellige. Det er en kompliceret og følsom sag at afveje EF-lovgivningens krav til fødevare sikkerhed, dyresundhed, dyrevelfærd og plantesundhed over for Fællesskabets handelsmæssige og humanitære forpligtelser over for så mange lande.

Den kommende udvidelse af EU vil føje endnu en dimension til Kommissionens ansvarsområder. Det er klart, at det for mange af ansøgerlandene bliver en stor udfordring at få deres kontrolordninger op på niveau med EF-kravene. En af Kommissionens opgaver bliver at hjælpe dem med at nå dette mål.

Fællesskabsrammer for nationale kontrolordninger

27. I hvidbogen om fødevaresikkerhed blev der peget på behovet for en mere harmoniseret strategi for, hvordan medlemsstaterne skal forvalte ordninger med henblik på overvågning og håndhævelse af EF-forskrifterne. Det blev derfor foreslået, at der skulle udformes fællesskabsrammer for nationale kontrolordninger med henblik på at forbedre fødevaresikkerhedsstandarderne i hele EU.

28. I denne forordning foreslår Kommissionen, at der indføres en ny indfaldsvinkel, hvor de tre kontrolaspekter - verifikation af gennemførelsen, modtagelse af rapporter fra medlemsstaterne og kontrol på stedet - kombineres til én integreret kontrolproces for alle foderstoffer og fødevarer. Kontrollen set under ét kommer ifølge den nye indfaldsvinkel til at omfatte fire hovedfaser.

Fase 1:

Kommissionen udarbejder i samråd med medlemsstaterne og under hensyntagen til nærhedsprincippet brede retningslinjer for de integrerede nationale kontrolordningers struktur og organisation samt for de nationale kontrolplaners anvendelsesområde, indhold og gennemførelse. Retnings linjerne tager sigte på at fremme en ensartet model for kontrol, som skal omfatte hele EF-lovgivningen og alle produktsektorer og alle led i foderstof- og fødevarekæden. De skal fremme indførelse af bedste praksis under hensyntagen til ovennævnte centrale principper på alle niveauer i kontrol ordningen i de enkelte medlemsstater, og de skal angive de vigtigste af de resultatindikatorer, der skal anvendes ved vurdering og audit af de nationale kontrolplaner.

Fase 2:

Medlemsstaterne skal senest seks måneder efter, at forordningen er trådt i kraft, udarbejde en integreret, flerårig, national kontrolplan, de skal holde planen ajourført, og de skal efter anmodning forelægge den for Kommissionen. Planerne gennemføres første gang et år efter, at forordningen er trådt i kraft.

Fase 3:

På grundlag af de flerårige, nationale kontrolplaner gennemfører Kommissionen regelmæssigt en overordnet audit af de enkelte medlemsstaters kontrolaktiviteter, som omfatter udvalgte kontrolbesøg på regionalt og lokalt niveau og på virksomhedsplan for at verificere aspekter ved kontrolordningen. Denne overordnede audit kan suppleres med yderligere audit i specifikke sektorer eller særlige kritiske kontrolpunkter, herunder undersøgelse af krisesituationer og ny udvikling, alt efter hvad der findes relevant.

Fase 4:

Et år efter gennemførelsen af kontrolplanerne og derefter hvert år skal medlemsstaterne sende Kommissionen en rapport, der i givet fald opdaterer deres oprindelige planer under hensyntagen til, hvilke regler der er indført eller ændret for at overholde EF-kravene, hvilke vigtige ændringer der er foretaget af kontrolordningernes struktur og drift, og hvilke ændringer der er foretaget af kontrolplanerne. Kommissionens efterfølgende audit i medlemsstaterne baseres på de opdaterede planer.

Kommissionen udarbejder en generel rapport om gennemførelsen af medlemsstaternes nationale kontrolordninger set under et og om resultaterne af Kommissionens audit og andre relevante oplysninger, forelægger den for Europa-Parlamentet og Rådet og offentliggør den.

29. Denne nye fremgangsmåde for kontrol indebærer en række betydelige fordele. Den sætter medlemsstaterne i stand til at planlægge og gennemføre deres kontrolaktiviteter i fuld forståelse af, hvad der forventes på EF-plan og som led i overordnede, integrerede fællesskabsrammer. De eksisterende EF-bestemmelser om fødevaresikkerhed, foderstoffer, dyresundhed, dyrevelfærd og plantesundhed omfatter en meget lang række forskellige krav. Medlemsstaterne giver til tider udtryk for, at de føler, at de kriterier og benchmarks, Kommissionen anvender til at kontrollere og vurdere deres kontrolordninger, ikke altid er klare og konsekvente. Den nye fremgangsmåde imødekommer denne kritik.

Kommissionen bliver i stand til at anvende sine disponible ressourcer mere effektivt ved at smelte de forskellige eksisterende kontrolaktiviteter sammen til én overordnet, integreret proces. Fremgangsmåden sikrer endvidere, at alle hovedkravene i EF-lovgivningen regelmæssigt kontrolleres, og at kontrol processen ikke efterlader nogen huller.

For forbrugerne bliver den nye fremgangsmåde mere gennemsigtig og forståelig. Ved at rapporter om gennemførelsen af de nationale kontrol ordninger set under et og resultaterne af audit foretaget af Kommissionens eksperter bliver offentliggjort, får man et meget klart overblik over, hvordan EF-lovgivningen om fødevaresikkerhed gennemføres, og hvad Kommissionen og medlemsstaterne gør for at sikre en passende forbrugerbeskyttelse og for at forbedre foderstof- og fødevaresikkerheden, dyresundheden, dyrevelfærden og plantesundheden.

Fællesskabskontrol i tredjelande

30. EU importerer foderstoffer, fødevarer, planter og dyr fra over 200 lande i verden. Ifølge de eksisterende bestemmelser skal Kommissionen

a) efterprøve, om de pågældende landes kompetente myndigheder er i stand til at sikre, at EF-kravene opfyldes for alle produkter, der eksporteres til EU

b) for bestemte produkter kontrollere individuelle produktionsvirksomheder (For øjeblikket er ca. 13 500 virksomheder godkendt til at eksportere til Fællesskabet.)

c) regelmæssigt overvåge driften af de nuværende ca. 290 grænsekontrolsteder, der foretager nærmere bestemt kontrol af alle importerede dyr, animalske produkter og animalske fødevarer på indgangsstedet til EU, og aflægge kontrolbesøg med henblik på godkendelse af de enkelte nye grænsekontrolsteder.

31. Dermed har Kommissionen et enormt bredt ansvarsområde. Da Kommissionens ressourcer er begrænsede, er det nødvendigt med en stor prioriteringsindsats. Denne proces skulle blive lettet af, at man vedtager en mere integreret kontrolstrategi, ifølge hvilken der foretages audit i tredjelande på grundlag af kontrolplaner i lighed med det, der gælder for medlemsstaterne. Tredjelande kan i den forbindelse opdeles i fire hovedkategorier:

- De ansøgerlande, der for øjeblikket forhandler om optagelse i Den Europæiske Union.

- De lande, der har indgået aftaler om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger med EU (Canada, USA, New Zealand, Chile og Schweiz). I henhold til disse aftaler har aftaleparterne accepteret, at visse forskrifter om fødevaresikkerhed og dyresundhed giver et tilsvarende niveau for forbrugerbeskyttelse og beskyttelse af dyresundheden.

- De tre lande, der har særlige aftaler med EU (Norge, Island og Færøerne), ifølge hvilke import af alle produkter eller bestemte produkter (f.eks. fiskerivarer fra Island) behandles i overensstemmelse med den relevante aftale.

- Alle øvrige tredjelande, hvoraf mange kun eksporterer meget små mængder til EU.

32. Ansøgerlande

Kommissionen har intensiveret sine kontrolaktiviteter i ansøgerlandene som forberedelse af udvidelsen. For øjeblikket omfatter dens kontrolopgaver kun de sektorer og virksomheder, der er godkendt til at eksportere til EU, og som generelt er små i forhold til de pågældende landes sektorer som helhed. Der er dog indgået aftaler med de fleste af ansøgerlandene om, at Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets kontrol nu bør omfatte alle områder af foderstof-, fødevare-, husdyr- og planteproduktionen. Kommissionens rolle over for ansøgerlandene har derfor allerede ændret sig radikalt i de seneste år, hvor den har påtaget sig yderligere omfattende ansvarsområder og udbygget kontrollen, så den omfatter hele produktionskæden i de pågældende lande på samme måde som i medlemsstaterne.

Ansøgerlandene tegner sig i forvejen for en stor del af de foderstoffer, fødevarer, planter og dyr, der for øjeblikket importeres til Fællesskabet. Det gælder navnlig animalske produkter og levende dyr, der er forbundet med en højere risiko.

33. Lande med en bilateral aftale

Der er indgået veterinæraftaler med USA, Canada, New Zealand, Chile og Schweiz. I henhold til disse aftaler kan parterne aftale, at deres respektive lovgivning vedrørende bestemte dyr og produkter giver et tilsvarende beskyttelsesniveau i handelsøjemed.

Hvad angår Mercosur blev det på det seneste EU-Mercosur-topmøde i Madrid den 17. maj 2002 aftalt at iværksætte forhandlinger mellem EU og Mercosur-landene om sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger. Forhandlingerne udgør en del af den kommende biregionale associeringsaftale, der gennemfører princippet om samlet tilsagn ("single undertaking").

De enkelte aftaler omfatter for øjeblikket hygiejneforanstaltninger for de fleste levende dyr og varer, der indeholder animalske produkter, bortset fra bestemte emneområder, der er fastlagt i aftalerne (f.eks. visse restkoncentrationer, tilsætningsstoffer og mærkning). Der er indtil videre kun aftalt fuld ligestilling for et begrænset antal produkter. Kommissionen er derfor nødt til at anvende to forskellige standarder, når den efterprøver driften af kontrolordningerne for så vidt angår handel med de pågældende lande. For produkter, der er aftalt fuld ligestilling for, skal Kommissionen efterprøve, om kontrolordningerne i landene fungerer i overensstemmelse med og lever op til standarderne i deres egen nationale lovgivning. For de øvrige produkter har Kommissionens kontrol til formål at efterprøve, om de eksisterende kontrolordninger kan sikre, at kravene i EF-lovgivningen opfyldes med hensyn til de aspekter, hvor der endnu ikke er aftalt ligestilling. Denne todelte kontrolordning bliver mere og mere ressourcekrævende, og det skal der gøres noget ved.

Der burde derfor gennemføres én overordnet, samlet audit af hvert af disse lande, som skulle omfatte alle de vigtigste sektorer, der eksporterer produkter til EU. I lighed med medlemsstaterne skulle myndighederne i de lande, der er indgået aftaler med, have udarbejdet en plan, der beskriver strukturen, tilrettelæggelsen og driften af kontrolordningerne for de vigtigste produkter, de eksporterer til EU. Auditten skulle da gennemføres på dette grundlag. Hvis der ved disse overordnede audit opstår særlige spørgsmål, kan de efterfølgende efter behov underkastes supplerende mere specifik kontrol.

Stort set den samme fremgangsmåde anvendes for de tre øvrige lande, Fællesskabet har indgået særaftaler med.

34. Andre tredjelande

Ca. 190 andre tredjelande eksporterer foderstoffer, fødevarer, planter eller dyr til EU. Da Kommissionens ressourcer er begrænsede, kan den ikke opfylde alle sine nuværende forpligtelser med hensyn til at vurdere de kompetente myndigheder og kontrollere virksomheder i de pågældende lande.

Der bør derfor gennemføres audit i de pågældende lande på grundlag af kontrolplaner, som svarer til medlemsstaternes, for de produkter, som de eksporterer til EU.

Som det er nu, efterprøver Kommissionen de garantier, tredjelande giver, ved hjælp af korrespondance, spørgeskemaer, rapporter om gennemførelsen af kontrol og kontrolbesøg på stedet inden for hver af de varegrupper, det pågældende tredjeland er godkendt til at eksportere til Fællesskabet. Denne udveksling af oplysninger stemmer overens med artikel 4 og 7 og punkt 3 i bilag B i aftalen om sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen), der er indgået i Verdenshandelsorganisationens (WTO) regi.

Under den nye ordning kræves det, at eksporterende tredjelande skal have en kontrolplan, der indeholder nøjagtige og ajourførte oplysninger om den overordnede tilrettelæggelse og forvaltning af de relevante kontrolordninger, og det skal føre ajourførte registre over gennemførelsen af ordningerne. Kommissionen skal have adgang til alt dette efter anmodning. Kontrolplanen og registrene vil erstatte systemet med spørgeskemaer forud for kontrolbesøg, undtagen i særlige tilfælde, hvor der er behov for supplerende oplysninger, der ikke fremgår af standardplanen eller registrene. Kontrolplanen skal stå i forhold til indsatsområdet, og den skal være teknisk og økonomisk realisabel og tage hensyn til det pågældende tredjelands særlige situation og til karakteren af de produkter, der eksporteres til Fællesskabet. Der vil blive udstukket retningslinjer for, hvordan disse kontrolplaner bør udarbejdes og opstilles, så det bliver lettere for tredjelande at opfylde dette krav. Kommissionens audit gennemføres da på grundlag af planerne af et tværfagligt team, der dækker de vigtigste sektorer, der eksporterer til EU. Kontrolbesøgenes hyppighed bør fastlægges ud fra en risikovurdering: Hvis det på grundlag af en vurdering, der tager hensyn til produkternes karakter, tredjelandets garantier og eventuelle tidligere problemer med at overholde reglerne, skønnes, at der er en forhøjet risiko, skal der gennemføres audit hyppigere. Hvis der ved disse overordnede audit opstår særlige spørgsmål, kan de efterfølgende efter behov underkastes supplerende mere specifik kontrol.

Erfaringerne har vist, at kompetente myndigheder i nogle af de mindre udviklede lande kan have store problemer med at organisere deres kontrolordninger, så de kan overholde EF-normerne. Kommissionen står ofte over for et dilemma i en sådan situation. Ifølge lovens bogstav skal Kommissionen i henhold til forsigtighedsprincippet foreslå stop for import fra de pågældende lande. Men de pågældende produkter kan ofte være en af landenes få kilder til indkomst fra udlandet, og et importforbud har tit meget alvorlige økonomiske konsekvenser ikke blot for de pågældende virksomheder, men for landet som helhed.

Kommissionen prøver at finde ud af, hvordan landene i så fald kan hjælpes, samtidig med at den sikrer, at det ikke går ud over beskyttelsen af forbrugernes sundhed. Der kan f.eks. gives supplerende bistand til tredjelande via EF-bistand og uddannelsesprogrammer for at oplyse om, hvordan man bedst overholder EF-normer, og for at pege på særlige kontrolløsninger, der på en mere præcis måde afspejler de pågældende produkters risikoniveau.

VI. GENNEMGANG AF FORSLAGET

35. Nærværende forslag har til formål at revidere de eksisterende EF-regler om offentlig kontrol. En sådan revision vil fjerne diskrepanser mellem de forskellige dele af den eksisterende EF-lovgivning og udfylde de huller, der er på nogle områder af foderstof- og fødevarelovgivningen. Den harmonisering i alle sektorer af foderstof- og fødevarelovgivningen, der bliver en følge heraf, vil øge gennemsigtigheden.

36. Med vedtagelsen af forordning (EF) nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevare sikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed er en række spørgsmål blevet afklaret for alle områder af foderstof- og fødevare lovgivningen. Det er derfor spørgsmål, nærværende forslag ikke behøver at beskæftige sig med. Det gælder følgende:

- De grundlæggende definitioner inden for foderstof- og fødevarelovgivning.

- Medlemsstaternes grundlæggende ansvar med hensyn til offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer.

- Procedurer for gennemførelse af beredskabsforanstaltninger.

- Oplysninger, der skal gives til Kommissionen og de øvrige medlemsstater, hvis foderstoffer og fødevarer udgør en alvorlig trussel mod sundheden.

Medlemsstaternes offentlige kontrol

37. Målsætninger og almindelige forpligtelser

Medlemsstaternes offentlige kontrol har til formål at håndhæve foderstof- og fødevarelovgivningen samt undersøge, om lederne af fødevare- og foderstof virksomheder overholder de relevante krav i lovgivningen i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled. De forskellige kontrolmetoder (f.eks. tilsyn, overvågning, verifikation, audit, stikprøvekontrol og undersøgelse af stikprøver) skal derfor gennemføres. Kontrollens intensitet afhænger af mange faktorer: Ud over et grundlæggende rutineovervågnings program skal der tages hensyn til identificerede risici i forbindelse med specifikke foderstof- og fødevareprodukter eller -virksomheder, foderstof- og fødevarevirksomhedernes præstationer med hensyn til egenkontrol samt mistanke om manglende overholdelse af reglerne og mulige svigagtige forhold.

38. Kompetente myndigheder

Medlemsstaterne skal udpege de myndigheder, der har ansvaret for at varetage den offentlige kontrol. Disse kompetente myndigheder skal opfylde en række kriterier, der skal sikre, at de er effektive og upartiske. De skal navnlig råde over eller have adgang til et tilstrækkeligt stort, velkvalificeret personale. Det skal sikres, at personalet kan fungere korrekt også under ekstraordinære omstændigheder i forbindelse med eventuelle foderstof- og fødevarekriser. Dette kræver, at der udarbejdes beredskabsplaner, og at personalet bliver ordentligt uddannet til at føre planerne ud i livet. Der skal gennemføres audit, der undersøges af en uafhængig instans, for at sikre, at de kompetente myndigheder opfylder målsætningen i forordningen.

Der skal ligeledes fastlægges hensigtsmæssige koordineringsprocedurer for at sikre, at forskellige afdelinger, der beskæftiger sig med offentlig kontrol, fungerer effektivt sammen. Dette er især vigtigt i medlemsstater med en decentraliseret struktur, hvor det er af afgørende betydning, at der er en effektiv koordinering mellem den centrale kompetente myndighed og den eller de myndigheder, kompetencen til at gennemføre offentlig kontrol er blevet delegeret til.

39. Delegering af kontrolopgaver til ikke-statslige kontrolorganer

I mange medlemsstater er bestemte kontrolopgaver delegeret til ikke-statslige organer. Dette gælder især for laboratorieundersøgelse af officielle stikprøver. Det udelukker dog ikke, at andre opgaver også delegeres til sådanne organer. Hvis medlemsstaterne benytter sig af en sådan uddelegering af kompetence, skal det sikres, at der opretholdes et højt niveau for forbrugerbeskyttelse. I det øjemed fastsættes det i forslaget, at organer, der har fået kompetence til at gennemføre offentlig kontrol, skal fungere i overensstemmelse med nøje fastlagte betingelser og med internationalt anerkendte regler, som sikrer, at de er kompetente og uafhængige.

Der skal også være regler om, at bestemte kontrolopgaver ikke kan delegeres til ikke-statslige organer. Derfor bliver der en procedure, så det på EF-plan kan fastlægges, hvilke opgaver der kan (eller ikke kan) delegeres til sådanne organer.

40. Prøveudtagning og analyse

Det er strengt nødvendigt at sikre, at resultaterne af offentlig prøveudtagning og analyse af prøverne sker på grundlag af fælles principper. Dette sikres ikke altid i de eksisterende EF-regler. Alle prøveudtagnings- og analysemetoder burde ideelt set harmoniseres, men det lader sig ikke gøre på kort sigt. I stedet indføres der med forslaget krav om, at laboratorierne skal anvende disponible analysemetoder, der er validerede i overensstemmelse med international anerkendte protokoller, herunder protokoller baseret på analysemetoders ydeevne, f.eks. metoder, der er godkendt af Den Europæiske Standardiserings organisation (CEN), Den Internationale Standardiserings organisation (ISO) og International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC). Der bør endvidere være en procedure, der gør det muligt for Kommissionen at fastsætte prøveudtagnings- og analysemetoder. De laboratorier, der er udpeget til at analysere officielle prøver, skal akkrediteres i overensstemmelse med de relevante internationale standarder, der er fastsat i den forbindelse.

I forbindelse med udvikling, harmonisering og validering af prøveudtagnings- og analysemetoder eller i forbindelse med fastlæggelse af kriterier for metodernes ydeevne har Kommissionens rammeprogram og Fælles Forskningscenter (FFC) en væsentlig rolle, og kapaciteten kunne blive endnu bedre udnyttet i fremtiden, uanset om det sker i samarbejde med ovennævnte internationale organer eller ej.

For at sikre en høj standard for prøveudtagning og analyse bygger forslaget i en vis udstrækning på arbejdet i CEN. Dette standardiseringsorgan har udviklet aktiviteter i fødevaresektoren. Aktiviteterne har hidtil kun omfattet udvikling af analysemetoder, som for en dels vedkommende kommer fra ISO. En række EN-standarder, som CEN har udarbejdet, vedrører tilrettelæggelse af kontrol. Dette gælder især for validering af analysemetoder og for drift og akkreditering af kontrolorganer. Standarderne har en internationalt anerkendt status, der fuldt ud gør deres anvendelse i denne forbindelse berettiget.

41. Beredskabsplaner

Erfaringerne har vist, at øjeblikkelig håndtering og forvaltning af krisesituationer forudsætter, at infrastrukturer, materiel og menneskelige ressourcer kan mobiliseres hurtigt og over et vist tidsrum. Det forudsætter koordinering af høj kvalitet, hvis ansvaret er delt mellem forskellige tjenester eller afdelinger. Med dette forslag indføres der en forpligtelse til at sikre effektiv krisestyring i tilfælde af foder- og fødevarekriser via udarbejdelse af beredskabsplaner.

42. Foderstof- og fødevareimport

Visse sektorer, især veterinærsektoren, arbejder i forvejen med detaljerede regler, der skal sikre, at importerede produkter kontrolleres effektivt. De produkter, den pågældende sektor omfatter (animalske produkter), skal forevises ved et godkendt grænsekontrolsted og underkastes dokumentkontrol samt identitetskontrol og fysisk kontrol i overensstemmelse med en plan, hvis grundprincipper er fastsat på EU-plan. Der findes endvidere krav til produkter i transit og produkter, der midlertidigt opbevares på Fællesskabets område. Systemet fungerer fint, og der er ikke nogen grund til at ændre det.

For foderstoffer og fødevarer af ikke-animalsk oprindelse findes der ikke nogen harmoniseret EF-fremgangsmåde med hensyn til importkontrol. Forslaget tager sigte på at indføre en kontrolordning for de pågældende produkter, der bygger på følgende principper:

a) Medlemsstaterne skal foretage regelmæssig kontrol af foderstoffer og fødevarer, der overgår til fri omsætning i Fællesskabet. Kontrollen tilrettelægges på grundlag af en statistisk baseret prøveudtagningsplan. Den kan foregå i alle distributionsled: før eller efter overgang til fri omsætning, f.eks. i importørens lokaler, under forarbejdningen eller i detailhandelsleddet. Der skal være et tæt samarbejde mellem told myndighederne og den myndighed, der er ansvarlig for at kontrollere importerede foderstoffer og fødevarer.

b) Det foreslås desuden, at der på EF-plan opstilles en liste over højt prioriterede foderstoffer og fødevarer, for hvilke erfaringerne har vist, at der kan forekomme farer (f.eks. aflatoksiner i bestemte fødevarer). Sådanne foderstoffer og fødevarer skal fremvises på særligt udformede og udstyrede kontrolsteder med henblik på den fornødne kontrol. Kontrollen skal foregå, inden varerne overgår til fri omsætning.

For at gøre det muligt at kontrollere foderstoffer og fødevarer fra tredjelande, der kommer ind i frizoner og frilagre, anbringes i transit eller toldoplag eller behandles under proceduren for aktiv forædling, forarbejdning under toldkontrol eller midlertidig indførsel, giver forslaget desuden mulighed for at foretage offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer, der opbevares i henhold til disse forskellige tilladte toldmæssige bestemmelser eller anvendelser.

Forslaget tager endvidere sigte på en bedre definition af den essentielle kontrol, der er behov for for at sikre foderstofsikkerheden efter de samme principper som for fødevarer.

43. Finansiering af offentlig kontrol

For øjeblikket anvendes der et system med kontrolgebyrer i to sektorer: veterinærsektoren og foderstofsektoren. Systemet i veterinærsektoren bygger på et fast beløb, der kan afviges fra for at tage hensyn til lokale forskelle vedrørende de elementer, der er taget i betragtning ved beregningen af det faste beløb (løn, transportudgifter osv.). Skønt gebyrerne i veterinærsektoren er blevet indført for at undgå forskelle mellem medlemsstaterne, der kan medføre forvridninger, har erfaringerne vist, at der fortsat er betydelige forskelle mellem medlemsstaterne og i nogle tilfælde internt i medlemsstaterne. Systemet har ikke altid nået det ønskede mål.

I foderstofsektoren kan der opkræves gebyrer for bestemte veldefinerede kontrolopgaver. I direktivet, der gælder for sektoren, fastsættes der ikke et fast EF-beløb, med det overlades til medlemsstaterne, der skal overholde visse kriterier ved fastsættelsen af faste beløb. Reglerne om disse principper er blevet vedtaget for forholdsvis kort tid siden (Rådets beslutning 98/728/EF af 14. december 1998 om en EF-gebyrordning inden for fodersektoren).

I betragtning af de hidtidige erfaringer foreslås det at fastsætte de principper, der ligger til grund for finansieringen af offentlig kontrol, navnlig

- at medlemsstaterne skal sikre, at der er tilstrækkelige finansielle midler til rådighed for tilrettelæggelse af offentlig kontrol

- at der skal overholdes fælles principper for fastsættelse af kontrolgebyrer, hvis sådanne pålægges ledere af foderstof- og fødevarevirksomheder

- hvis der ved offentlig kontrol påvises manglende overholdelse af foderstof- og fødevarelovgivningen, at merudgifter, der skyldes mere intensiv kontrol i forbindelse med den manglende overholdelse, afholdes af den pågældende foderstof- og fødevarevirksomhedsleder

- at der er behov for fleksibilitet, så der kan tages hensyn til små virksomheders interesser.

44. Officiel attestering

Internt i EU, hvor der er fri bevægelighed for varer, er der ikke behov for, at sendinger af foderstoffer og fødevarer systematisk ledsages af officielle certifikater, der er udstedt af den kompetente myndighed.

Der kan peges på to områder, hvor det kan være på sin plads med officiel attestering: a) under ekstraordinære omstændigheder, når der opstår en foderstof- eller fødevarekrise i EU, og b) for at få bekræftet af myndigheder i eksporterende tredjelande, at varerne overholder EU-normerne eller tilsvarende normer.

For at dække disse områder indføres der med forslaget en procedure til fastlæggelse af, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser der skal sikres officiel attestering.

Referencelaboratorier

45. Under de eksisterende EF-bestemmelser er der oprettet en række EF-referencelaboratorier. De drives med økonomisk støtte fra Fællesskabet. Laboratorierne spiller en vigtig rolle i indsatsen for at sikre et højt niveau af forbrugerbeskyttelse. De skal f.eks. give de nationale referencelaboratorier nærmere oplysninger om analysemetoder, arrangere sammenlignende prøvninger, inden for deres kompetenceområde koordinere de praktiske og videnskabelige aktiviteter, der er behov for til at udvikle nye analysemetoder, gennemføre kurser og yde teknisk bistand til Kommissionen. Der findes for øjeblikket EF-referencelaboratorier for analyse af restkoncentrationer (fire laboratorier), analyse af mælk, kvantitativ bestemmelse af biotoksiner i bløddyr, analyse af bløddyr for forekomst af skadelige vira samt kontrol af zoonoser (salmonella) og transmissible spongiforme encephalopatier (TSE).

I dette forslag fastsættes procedurer, der skal sikre, at disse laboratorier kan fortsætte deres arbejde, og som gør, at der kan oprettes nye laboratorier, hvis der bliver behov for det.

For hvert EF-referencelaboratorium skal der i hver medlemsstat oprettes et nationalt referencelaboratorium. Sådanne laboratorier fungerer som kommunikationspunkt mellem EF-referencelaboratoriet og de officielle laboratorier i medlemsstaterne. De nationale referencelaboratorier spiller derfor en vigtig rolle i indsatsen for at sikre et ensartet niveau med hensyn til analyseresultaterne af officielle prøver.

Gensidig bistand

46. Gensidig bistand mellem medlemsstaternes kontrolmyndigheder er et afgørende element i EF-lovgivningen. Den skal sikre effektiv koordinering i de tilfælde, hvor der kræves en indsats fra mere end én medlemsstat (f.eks. foderstof- eller fødevarekriser eller overtrædelser, der berører to eller flere medlemsstater).

Skønt dette aspekt er dækket af lovgivningen for de forskellige berørte sektorer, er det udformet på forskellige måder, hvilket bevirker unødvendige forskelle. I dette forslag fastsættes et ensartet system, der bygger på følgende principper:

a) Medlemsstaterne skal udpege et forbindelsesorgan, som får til opgave at lette og koordinere kommunikationen samt fremsendelsen og modtagelsen af anmodninger om bistand.

b) Når et forbindelsesorgan har modtaget en begrundet anmodning, skal det kontakte de relevante myndigheder, der skal sikre, at den, der har fremsat anmodningen, får alle oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for at kunne kontrollere, om foderstof- og fødevarelovgivningen overholdes.

c) Om nødvendigt skal parterne sammen prøve at finde ud af, hvordan situationen skal klares.

Proceduren gælder for udveksling af alle informationer, undtagen oplysninger, der ikke kan frigives, fordi de er genstand for en retslig procedure.

Nationale kontrolplaner

47. Som nævnt skal der ifølge forslaget udarbejdes nationale kontrolplaner, der beskriver medlemsstatens kontrolordning og kontrolaktiviteter under ét. Planerne skal udformes i henhold til principper, der fremgår af retningslinjer, som Kommissionen skal udarbejde i samråd med medlemsstaterne.

48. Medlemsstaterne er forpligtet til at indsende en rapport til Kommissionen hvert år om den kontrol, der er gennemført i det foregående år. Kontrolplanerne skal om fornødent tilpasses på grundlag af disse resultater. Kommissionen foretager da regelmæssigt audit af medlemsstaterne på grundlag af deres opdaterede planer.

Fællesskabsaktiviteter

49. Fællesskabskontrol i medlemsstaterne

Hidtil har EF-kontrollen i medlemsstaterne være tilrettelagt i forhold til de opgaver, Kommissionen har fået tillagt i de forskellige sektordirektiver. Det har ikke altid gjort det muligt at evaluere medlemsstaternes kontrolordninger fra en overordnet indfaldsvinkel.

Med ét retsgrundlag som dette forslag og med udarbejdelsen af kontrolplaner får EF's kontroltjenester mulighed for at foretage generelle audit af medlems staternes kontrolordninger under ét. Audit gennemføres globalt for at efterprøve, om de kompetente myndigheder i medlemsstaterne til stadighed lever op til det krævede kontrolniveau. Disse generelle audit kan efter behov suppleres med mere specifikke audit og tilsyn vedrørende en særlig sektor eller et særligt problem.

50. Fællesskabskontrol i tredjelande

Der importeres meget store mængder foderstoffer og fødevarer. På grund af begrænsede ressourcer er det umuligt, at alle virksomhedsledere i tredjelande, der eksporterer foderstoffer og fødevarer, kontrolleres systematisk enkeltvis af inspektører fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret. Med forslaget indføres der derfor et system, der foreskriver, at kontrolmyndighederne i tredjelande skal sikre, at foderstoffer og fødevarer, der eksporteres til EU, overholder EU's foderstof- og fødevarelovgivning eller opfylder krav, der anses for at svare hertil.

Tredjelande skal derfor ifølge forslaget råde over kontrolplaner, som svarer til medlemsstaternes, for de produkter, som de eksporterer til EU. Planerne vil danne grundlag for den tværfaglige kontrol, som Kommissionen senere vil foretage inden for de vigtigste sektorer, som eksporterer til EU. Mere specifikke audit og tilsyn i bestemte sektorer kan foretages af Fællesskabets kontrolteams, når det er nødvendigt. De samme principper gælder for levende dyr og planter.

51. Tredjelandes kontrol i Fællesskabet

På samme måde, som Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret har ret til at foretage kontrol i tredjelande for at efterprøve, om tredjelandets krav er i overensstemmelse med eller svarer til EU's foderstof- og fødevarelovgivning, har tredjelandes myndigheder ret til at foretage kontrol i medlemsstaterne. Erfaringerne har vist, at det i nogle tilfælde er gavnligt at sikre, at repræsentanter for Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret ledsager de tredjelandsteams, der besøger medlemsstaterne. Disse repræsentanter kan bistå medlemsstaterne med at tilvejebringe oplysninger og data, der findes på EF-plan, og som kan være nyttige i forbindelse med den kontrol, der foretages af et tredjeland. Forslaget omfatter en procedure, der skal sikre en sådan bistand.

Uddannelse af kontrolpersonale

52. Den overordnede integrerede strategi for foderstof- og fødevaresikkerhed forudsætter, at kontrolmyndighederne råder over stor kompetence og sagkundskab: De skal have en bred viden om forskellige farer (kemiske, biologiske og fysiske), som kan opstå gennem hele foderstof- og fødevare kæden. De skal endvidere forstå mekanismerne på markedet, hvor der kan skaffes ingredienser til sammensatte produkter fra forskellige kilder. Samtidig skal de være godt underrettet om meget specifikke problemer, der er nøje for bundet med specifikke produktionsmetoder. De skal kunne påpege manglende overholdelse af kravene til foderstof- og fødevaresikkerhed og påvise svig.

Moderne kontrolmetoder kræver, at foderstof- og fødevarekontrolpersonalet er højt kvalificeret, så kontrollen er effektiv, objektiv og hensigtsmæssig. Dette gælder især for vurdering af præstationerne for de fareanalyser og kontrolmetoder, som fødevarevirksomhedsledere anvender.

Kontrol af produktion og markedsføring af foderstoffer og fødevarer forudsætter derfor en tværfaglig fremgangsmåde. Foderstof- og fødevareinspektører får behov for efter- og videreuddannelse. Det er af afgørende betydning, at de fornødne forskrifter fastsættes for at fremme denne uddannelse. Ifølge dette forslag skal der derfor udarbejdes egentlige uddannelsesprogrammer på nationalt plan såvel som på EF-plan.

I den forbindelse er der lagt særlig vægt på, at der udarbejdes uddannelsesprogrammer på EF-plan, og der er bestemmelser herom. Det skal f.eks. sikres, at vurderingen af gennemførelsen af HACCP-principperne og de efterfølgende beslutninger, som træffes af den, der foretager vurderingen, afspejler en fremgangsmåde, der bygger på en standardprocedure, som anvendes på ensartet vis i alle medlemsstaterne. Det besluttes senere, hvordan kurserne skal tilrettelægges, men man kunne forestille sig, at der blev oprettet et uddannelsescenter i Kommissionens regi under hensyntagen til de disponible menneskelige og finansielle ressourcer. Ledende eksperter inden for foderstof- og fødevarekontrol og diverse kontrolmetoder kunne blive inviteret. Kontrolpersonale fra medlemsstaterne såvel som fra tredjelande og især fra udviklingslande kunne blive inviteret til at følge kurserne.

Håndhævelse af foderstof- og fødevarelovgivningen

53. Nationale håndhævelsesforanstaltninger

For at sikre og opretholde et højt niveau for folkesundhed og forbrugerbeskyttelse skal de kompetente myndigheder råde over passende håndhævelsesforanstaltninger, og de skal kunne anvende dem effektivt for at gøre noget ved manglende overholdelse af foderstof- og fødevarelovgivningen.

Ansvaret for at gennemføre og håndhæve EF-forskrifterne ligger primært hos medlemsstaterne. I henhold til EF-traktatens artikel 10 skal medlemsstaterne træffe alle fornødne foranstaltninger for at sikre, at EF-forskrifterne anvendes og gennemføres i praksis. Sådanne foranstaltninger skal under alle omstændigheder omfatte sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning (jf. Domstolens dom af 10. juli 1990 i sag C-326/88). Foranstaltningerne kan omfatte administrative foranstaltninger og strafferetlige sanktioner, der pålægges af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne.

54. Administrative håndhævelsesforanstaltninger

Det angives mere eller mindre eksplicit, hvad administrative håndhævelsesforanstaltninger kan være, i visse EF-retsakter, f.eks. inden for veterinærlovgivningen (direktiv 89/662/EØF og 97/78/EF), foderstof lovgivningen (artikel 13 i direktiv 95/53/EF) og fødevarelovgivningen (artikel 10 i direktiv 89/397/EØF). I disse EF-retsakter spænder foranstaltningerne fra et simpelt krav om at træffe "de nødvendige foranstaltninger" (artikel 10 i direktiv 89/397/EØF) til et indgreb over for produkter (tilbagetrækning fra markedet, destruktion, sanitære forholdsregler osv.) eller over for den pågældende fødevarevirksomhed (korrigerende foranstaltninger og midlertidig eller permanent lukning af en fødevarevirksomhed). Der kan naturligvis også være fastlagt diverse yderligere administrative sanktioner i national lovgivning.

Sådanne administrative foranstaltninger, der har direkte virkning over for virksomhedslederne, er et effektfuldt redskab, og de har en betydelig afskrækkende virkning, hvis de bruges ordentligt. I dette forslag slås det derfor atter fast, at medlemsstaterne skal træffe administrative håndhævelses foranstaltninger. Det skal desuden sikres, at et sådant krav har virkning for alle foderstof- og fødevarevirksomheder i alle led i foderstof- og fødevarekæden.

55. Strafferetlige sanktioner

Der er en vis usikkerhed i EF-lovgivningen med hensyn til medlemsstaternes forpligtelse til at foreskrive strafferetlige sanktioner. Dertil kommer, at der ikke findes nogen minimumsnormer for, hvad der kan udgøre en strafbar handling, der går ud over foderstof- og fødevaresikkerheden.

I mange tilfælde er det kun strafferetlige sanktioner, der har en kraftig afskrækkende virkning. Sådanne sanktioner er udtryk for samfundets misbilligelse på en kvalitativt ganske anderledes måde end administrative håndhævelsesforanstaltninger. Det giver desuden yderligere sikkerhed for, at de myndigheder, der står for efterforskningen, er upartiske, fordi det er andre myndigheder end dem, som har givet driftstilladelserne, der bliver involveret i en strafferetlig efterforskning.

Derfor skal der fastlægges et fælles minimum af alvorlige strafbare handlinger i henhold til EU's foderstof- og fødevarelovgivning eller i henhold til regler, der vedtages af medlemsstaterne for at overholde EU-lovgivningen, for hvilke medlemsstaterne skal pålægge strafferetlige sanktioner. Det kommer til udtryk som en liste over alvorlige strafbare handlinger over for EF's foderstof- og fødevarelovgivning, som er forsætlige eller skyldes grov uagtsomhed, og for hvilke medlemsstaterne skal foreskrive strafferetlige sanktioner. Det drejer sig om handlinger, der især kan true foderstof- og fødevaresikkerheden og derfor folkesundheden.

Forslaget har til formål at anvende strafferetten til at fastsætte en minimumsstandard for beskyttelse af foderstof- og fødevaresikkerheden, herunder dyresundhed og dyrevelfærd. Det omfatter ikke alle aktiviteter, der falder ind under EF's foderstof- og fødevarelovgivning, men kun betydelige strafbare handlinger, der kan medføre, at der markedsføres foderstoffer eller fødevarer, der ikke er sikre, jf. artikel 14 og 15 i forordning (EF) nr. 178/2002.

De strafbare handlinger nævnt i dette forslag er handlinger, der i sidste ende kan medføre, at der markedsføres fødevarer eller foderstoffer, der ikke er sikre. I betragtning af hvor alvorlig en trussel de udgør for folkesundheden, er det vigtigt, at sådanne handlinger i sig selv er strafbare, uanset om de i sidste ende medfører markedsføring af usikre foderstoffer eller fødevarer eller ej.

Medlemsstaterne kan selvfølgelig fastlægge yderligere strafbare handlinger og/eller foreskrive supplerende typer håndhævelsesforanstaltninger og sanktioner. De kan f.eks. foreskrive, at fysiske personer ikke må oprette eller lede et selskab eller en anden virksomhedsform.

Sanktionernes art kan udelukkende fastlægges af medlemsstaterne i national lovgivning. Af samme årsag indeholder forordningen ikke regler om efter forskning og retsforfølgning i straffesager eller om strafferetspleje. Det er op til myndighederne i medlemsstaterne at afgøre, om de handlinger, der er nævnt i forordningen, i alle tilfælde skal retsforfølges, eller om den kompetente myndighed kan undlade at foreskrive strafferetlige sanktioner i mindre alvorlige tilfælde, hvor virkningerne på foderstof- og fødevaresikkerheden er ubetydelige.

Hvad angår fysiske personer foreskriver forslaget, at medlemsstaterne skal foreskrive strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning i tilfælde af de anførte overtrædelser af EF-lovgivningen. For at sikre et højt foderstof- og fødevare sikkerheds niveau er det vigtigt også at medtage sanktioner over for medvirken (deltagelse og anstiftelse) til de anførte strafbare handlinger. I alvorlige tilfælde skal medlemsstaterne indføre mulighed for fængselsstraf, men det skal stå dem ret frit for selv at definere, hvad der betragtes som alvorlige tilfælde.

Hvad juridiske personer angår er det vigtigt for en effektiv håndhævelse af EF's foderstof- og fødevarelovgivning, at de kan holdes ansvarlige, og at der pålægges sanktioner over for juridiske personer. Nogle medlemsstater kan dog have svært ved at foreskrive strafferetlige sanktioner over for juridiske personer uden at ændre grundlæggende principper i deres nationale rets systemer. Derfor skal det være muligt for medlemsstaterne at fastlægge andre sanktioner end strafferetlige sanktioner, når blot de er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning. De kan f.eks. foreskrive administrativt fastsatte bøder, anbringelse under retsligt tilsyn, likvi dation efter retskendelse eller udelukkelse fra offentlige ydelser eller tilskud.

Kommissionen mener, at en sådan foranstaltning er berettiget for at sikre, at foderstof- og fødevaresikkerhedsbestemmelserne overholdes i hele EU via en harmoniseret fremgangsmåde i alle medlemsstaterne. Dette mål kan bedst nås ved en fællesskabsindsats som omhandlet i EF-traktatens artikel 5, stk. 2.

56. EF-beskyttelsesforanstaltninger

Den procedure, der er omhandlet i traktatens artikel 226 (traktatbrudsprocedure), giver Kommissionen et redskab til at retsforfølge medlemsstater, der ikke gennemfører EF-lovgivningen.

Skønt denne procedure er et stærkt redskab, gør dens tidsmæssige begrænsninger, at den ikke kan bruges i praksis, hvis en manglende gennem førelse af EF-lovgivningen kræver øjeblikkelig handling for at sikre foderstof- og fødevaresikkerheden. I henhold til beskyttelsesforanstaltningerne i forordning (EF) nr. 178/2002 kan der kun træffes foranstaltninger, hvis det er åbenbart, at foder eller fødevarer, der markedsføres, må formodes at udgøre en alvorlig risiko for menneskers sundhed, dyresundheden eller miljøet, og at denne risiko ikke kan styres på tilfredsstillende vis ved hjælp af de foranstaltninger, der træffes af den eller de berørte medlemsstater. Dette giver ikke Kommissionen hjemmel til at gribe ind, hvis det er åbenbart, at en medlemsstats kontrolordning udviser alvorlige mangler og er uegnet til at gennemføre EF-lovgivningen korrekt og dermed mere generelt kan true foderstof- og fødevaresikkerheden.

Med dette forslag føjes der en ny dimension til den eksisterende beskyttelsesforanstaltning i forordning (EF) nr. 178/2002. Der indføres et nyt redskab, der gør det muligt for Kommissionen at træffe foranstaltninger, når der foreligger bevis for, at en medlemsstats kontrolordning er uhensigtsmæssig. Foranstaltningerne kan omfatte suspension i den pågældende medlemsstat af markedsføring af bestemte foderstoffer og fødevarer, fastsættelse af særlige betingelser for bestemte foderstoffer og fødevarer eller andre midlertidige foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre beskyttelse af menneskers sundhed, dyresundhed og dyrevelfærd.

Særbehandling

57. I artikel 10 i Verdenshandelsorganisationens (WTO) regler om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS) hedder det, at medlemmerne ved udarbejdelse og anvendelse af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger skal tage hensyn til udviklingslandenes, især de mindst udviklede medlemslandes, behov.

EU importerer store mængder foderstoffer og fødevarer fra udviklingslande. Disse lande er omfattet af de samme generelle krav, der er fastsat i forordning (EF) nr. 178/2002, ifølge hvilke tredjelande skal sikre, at foderstoffer og fødevarer, der eksporteres til EU, overholder de relevante krav i foderstof- og fødevarelovgivningen eller betingelser, som Fællesskabet har anerkendt som mindst svarende hertil, eller, hvis en specifik aftale er gældende mellem Fællesskabet og eksportlandet, de krav, der er fastsat heri.

Det er umuligt at indrømme undtagelser fra de sundhedsnormer, der er fastsat i henhold til EF's foderstof- og fødevarelovgivning, men man kunne gennemføre en række aktiviteter, der hjælper udviklingslande med at tilvejebringe de krævede garantier. Forslaget omfatter derfor procedurer i det øjemed. De vedrører f.eks. en gradvis indførelse af kravet om, at der skal fremlægges en kontrolplan, bistand til at udarbejde en kontrolplan, fremme af projekter med tæt samarbejde mellem udviklingslande og medlemsstater, udsendelse af eksperter fra Fællesskabet til det pågældende land for at hjælpe med at tilrettelægge offentlig kontrol.

Økonomisk støtte

58. Forslaget indeholder en række aktiviteter, der forudsætter økonomisk støtte fra Fællesskabet. Det vedrører navnlig:

- udpegelse af nye referencelaboratorier

- oprettelse af en database over landeprofiler

- nationale eksperters deltagelse i Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets kontrolbesøg

- standardisering af analyse- og prøveudtagningsmetoder, navnlig ved fastsættelse af kriteriebaserede standarder for ydeevne

- støtte til udviklingslande

- oprettelse af uddannelsesfaciliteter for kontrolpersonale fra medlemsstaterne og tredjelande

- undersøgelser, konferencer og publikationer vedrørende foderstof- og fødevaresikkerhed.

For øjeblikket tegner kontrollen af foderstof- og fødevaresikkerheden sig for ca. 3 mio. EUR i årsbudgettet. Gennemførelsen af alle foreslåede foranstaltninger vil forøge dette beløb til ca. 16 mio. EUR pr. år eller 95 mio. EUR over seks år. 7,5 mio. EUR af de 16 mio. EUR afsættes til uddannelse af kontrolpersonale fra medlemsstater, kandidatlande og tredjelande om EU's (nye) foderstof- og fødevarekontrolforanstaltninger.

Denne foranstaltning må anses for gennemførelsen af foranstaltning 79 i hvidbogen om fødevaresikkerhed, der har til formål at fastsætte et retsgrundlag, der kan sikre rimelig EF-tilskud til foranstaltninger, der er nødvendige for at forbedre fødevaresikkerheden.

Gennemførelsesforanstaltninger

59. De foreslåede bestemmelser dækker et bredt område, herunder offentlig kontrol af alle foderstoffer og fødevarer, uanset hvor de befinder sig i fødevarekæden i Fællesskabet, eller som forevises ved Fællesskabets grænse med henblik på import. Bestemmelserne kan ikke dække alle detaljer, der kendetegner offentlig kontrol. De skal derfor opfattes som en ramme, der indeholder de fundamentale krav, på basis af hvilke der efter behov kan udformes nærmere regler for at sikre ensartet gennemførelse af medlemsstaterne. Derfor er der en bestemmelse om, at udformningen af sådanne gennemførelsesbestemmelser skal ske efter proceduren i artikel 5 i Rådets afgørelse 1999/468/EF.

Den foreslåede forordnings anvendelsesområde

60. Principperne i dette forslag gælder generelt for al foderstof- og fødevare lovgivning og for lovgivningen om dyresundhed og dyrevelfærd. Da der for visse områder af fødevarelovgivningen i forvejen findes omfattende og specifikke kontrolforanstaltninger, bør den foreslåede forordning derfor tage hensyn til dette regelsæt.

Forslagets anvendelsesområde omfatter derfor ikke kontrol af overholdelse af de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter (markafgrøder, vin, olivenolie, frugt og grøntsager, humle, mælk og mejeriprodukter, oksekød og kalvekød, fårekød og gedekød samt honning), for hvilke der allerede findes en veletableret og specifik kontrolordning. Dertil kommer, at formålet med og målsætningerne for forslaget adskiller sig fra formålet med og målsætningerne for den kontrol, der gælder for de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter.

Følgende forskrifter indeholder specifikke foranstaltninger vedrørende kontrol af overholdelsen af de krav, de indeholder:

- Rådets direktiv 2000/29/EF af 8. maj 2000 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet [14]

[14] EFT L 169 af 10.7.2000, s. 1.

- Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler [15]

[15] EFT L 198 af 22.7.1991, s. 1.

- Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler [16]

[16] EFT L 208 af 24.7.1992, s. 1.

- Rådets forordning (EØF) nr. 2082/92 af 14. juli 1992 om specificitetsattestering af landbrugsprodukter og levnedsmidler [17].

[17] EFT L 208 af 24.7.1992, s. 9.

Dette forslag bør være tilstrækkeligt fleksibelt til, at det tager hensyn til disse områders særlige karakter.

Strukturen i de fremtidige EF-regler om foderstof- og fødevarekontrol

61. Dette forslag indeholder generelle bestemmelser om offentlig kontrol af alle foderstoffer og fødevarer i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled, uanset om de er fremstillet i EU, eksporteret til tredjelande eller importeret fra tredjelande. Ud over disse generelle bestemmelser skal man regne med, at særlige problemer kræver særlige løsninger. Der skal derfor være mulighed for mere specifikke kontrolforanstaltninger for at opretholde et højt beskyttelsesniveau. I den forbindelse er det klart, at eksisterende specifikke kontrolbestemmelser skal bibeholdes. Dette omfatter bl.a.:

- Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af ß-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF [18]

[18] EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3.

- Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF [19]

[19] EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10.

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... om særlige bestemmelser for tilrettelæggelsen af den officielle kontrol af animalske produkter til konsum [20]

[20] KOM(2000) 438, 2000/0180 (COD).

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier [21]

[21] EFT L 147 af 31.5.2001, s. 1.

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... om kontrol af salmonella og andre fødevarebårne zoonotiske agenser og ændring af Rådets direktiv 64/432/EØF, 72/462/EØF og 90/539/EØF [22]

[22] KOM(2001).

- Rådets direktiv 86/362/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn [23] og 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager [24], samt de deraf følgende gennemførelsesbestemmelser

[23] EFT L 221 af 7.8.1986, s. 37.

[24] EFT L 350 af 14.12.1990, s. 71.

- Kommissionens direktiv 92/1/EØF af 13. januar 1992 om temperaturkontrol i forbindelse med transport, opbevaring og oplagring af dybfrosne levnedsmidler [25] og 92/2/EØF af 13. januar 1992 om prøveudtagningsproceduren og EF-analysemetoden i forbindelse med den officielle kontrol af dybfrosne levnedsmidlers temperatur [26].

[25] EFT L 34 af 11.2.1992, s. 29.

[26] EFT L 34 af 11.2.1992, s. 30.

Det er således heller ikke udelukket, at der på et tidspunkt skal udformes nye bestemmelser, hvis der opstår særlige problemer. I så fald bliver der fremsat forslag herom.

2003/0030 (COD)

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING af om offentlig foderstof- og fødevarekontrol

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37, 95 og 152, stk. 4, litra b),

under henvisning til forslag fra Kommissionen [27],

[27] EFT C [...] af [...], s. [...].

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [28],

[28] EFT C [...] af [...], s. [...].

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [29],

[29] EFT C [...] af [...], s. [...].

efter proceduren i traktatens artikel 251, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Foderstoffer og fødevarer bør være sikre og sunde. Fællesskabslovgivningen indeholder et regelsæt, som skal sikre, at dette mål nås. Reglerne omfatter produktion og markedsføring af både foderstoffer og fødevarer.

(2) De grundlæggende regler om foderstof- og fødevarelovgivning findes i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed [30].

[30] EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1.

(3) Ud over disse grundlæggende regler dækker mere specifik lovgivning om foderstoffer og fødevarer forskellige områder som foder, herunder foderlægemidler, foderstof- og fødevarehygiejne, zoonoser, animalske biprodukter, restkoncentrationer og forureningsstoffer, kontrol med og udryddelse af dyresygdomme med indvirkning på folkesundheden, foderstof- og fødevaremærkning, pesticider, tilsætningsstoffer til foderstoffer og fødevarer, vitaminer, mineralsalte, sporstoffer og andre tilsætningsstoffer, materialer, der kommer i berøring med fødevarer, krav til kvalitet og sammensætning, drikkevand, ionisering, nye levnedsmidler og genetisk modificerede organismer.

(4) Dyresundhed og dyrevelfærd er ligeledes vigtige faktorer, der bidrager til fødevarekvalitet og -sikkerhed.

(5) Fællesskabets foderstof- og fødevarelovning bygger på princippet om, at ledere af foderstof- og fødevarevirksomheder har ansvaret for at sikre, at de krav i foderstof- og fødevarelovgivningen, der er relevante for deres aktiviteter, er opfyldt for foder og fødevarer i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled i den virksomhed, som er under deres ledelse.

(6) Medlemsstaterne bør håndhæve foderstof- og fødevarelovgivningen samt overvåge og kontrollere, at lederne af foderstof- og fødevarevirksomheder overholder de relevante krav i fødevarelovgivningen i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled. Der bør i det øjemed foretages offentlig kontrol.

(7) Der bør indføres fællesskabsrammer for tilrettelæggelsen af offentlig kontrol, der omfatter alle områder af foderstof- og fødevarelovgivningen, herunder dyresundhed og dyrevelfærd.

(8) Generelt bør disse fællesskabsrammer ikke omfatte offentlig kontrol vedrørende skadegørere på planter eller planteprodukter, der i forvejen på hensigtsmæssig vis er omfattet af Rådets direktiv 2000/29/EF af 8. maj 2000 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet [31]. Visse aspekter af denne forordning bør imidlertid også gælde for plantesundhedssektoren, navnlig de aspekter, der vedrører udarbejdelse af nationale kontrolplaner og EF-kontrolbesøg i medlemsstaterne og i tredjelande. Det er derfor nødvendigt at ændre direktiv 2000/29/EF i overensstemmelse hermed.

[31] EFT L 169 af 10.7.2000, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens direktiv 2002/36/EF (EFT L 116 af 3.5.2002, s. 16).

(9) Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler [32], (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler [33] og (EØF) nr. 2082/92 af 14. juli 1992 om specificitetsattestering af landbrugsprodukter og levnedsmidler [34] indeholder specifikke foranstaltninger vedrørende kontrol af overholdelsen af de krav, de indeholder. Bestemmelserne i denne forordning bør være tilstrækkeligt fleksible til, at det tager hensyn til disse områders særlige karakter.

[32] EFT L 198 af 22.7.1991, s. 1 Forordningen er senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 436/2001 (EFT L 63 af 3.3.2001, s. 16).

[33] EFT L 208 af 24.7.1992, s. 1. Forordningen er senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2796/2000 (EFT L 324 af 21.12.2000, s. 26).

[34] EFT L 208 af 24.7.1992, s. 9. Forordningen er senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse.

(10) Der findes allerede en veletableret og specifik kontrolordning for kontrol af overholdelse af de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter (markafgrøder, vin, olivenolie, frugt og grøntsager, humle, mælk og mejeriprodukter, oksekød og kalvekød, fårekød og gedekød samt honning). Denne forordning bør derfor ikke gælde for de pågældende områder, så meget mere som formålet med denne forordning adskiller sig fra formålet med kontrollen vedrørende de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter.

(11) De myndigheder, der er kompetente til at foretage offentlig kontrol, bør opfylde en række kriterier, der skal sikre, at de er upartiske og effektive. De bør have et tilstrækkeligt antal medarbejdere med passende kvalifikationer og erfaringer og råde over hensigtsmæssige faciliteter og hjælpemidler, således at de kan varetage deres opgaver korrekt.

(12) Offentlig kontrol bør gennemføres ved anvendelse af passende kontrolmetoder og -teknikker, som er udviklet til formålet, f.eks. rutinekontrol og mere intensiv kontrol, herunder tilsyn, verifikation, audit, stikprøvekontrol og undersøgelse af stikprøver. For at metoderne kan anvendes korrekt, skal kontrolpersonalet have en relevant uddannelse. Det er endvidere nødvendigt med uddannelse for at sikre, at de kompetente myndigheder træffer ensartede beslutninger, navnlig med hensyn til gennemførelsen af HACCP-principperne (Hazard Analysis and Critical Control Points).

(13) Den offentlige kontrols hyppighed bør stå i et rimeligt forhold til risikoen, idet der tages hensyn til resultaterne af foderstof- og fødevarevirksomhedsledernes kontroller under HACCP-baserede kontrolprogrammer eller kvalitetssikringsprogrammer, når disse er udformet med henblik på at overholde krav i foderstof- og fødevarelovgivningen. Der skal om fornødent foretages ad hoc-kontrol i tilfælde af mistanke om manglende overholdelse af foderstof- og fødevarelovgivningen.

(14) Offentlig kontrol bør foretages i overensstemmelse med nærmere beskrevne procedurer, så det sikres, at kontrollen gennemføres på ensartet vis og på et altid højt kvalitetsniveau.

(15) Varetages den offentlige kontrol af flere forskellige tjenester, bør de kompetente myndigheder sørge for, at der indføres passende koordineringsprocedurer, som gennemføres i praksis.

(16) I de tilfælde, hvor kompetencen til at foretage offentlig kontrol er delegeret fra centralt plan til et regionalt eller lokalt plan, bør de kompetente myndigheder endvidere sikre, at der sker en reel og effektiv koordinering mellem det centrale plan og det regionale eller lokale plan.

(17) Laboratorier, der analyserer officielle prøver, bør arbejde efter internationalt godkendte procedurer eller kriteriebaserede standarder for ydeevnen og anvende analysemetoder, der så vidt muligt er validerede.

(18) Udpegelsen af EF-referencelaboratorier og nationale referencelaboratorier bør bidrage til analyseresultater præget af høj kvalitet og ensartethed. Dette mål kan nås via aktiviteter, der f.eks. omfatter anvendelse af validerede analysemetoder, sikring af, at der er referencematerialer til rådighed, tilrettelæggelse af sammenlignende prøvninger og uddannelse af laboratoriepersonale.

(19) Referencelaboratoriernes aktiviteter bør omfatte alle områder af foderstof- og fødevarelovgivningen, navnlig områder, hvor der er behov for præcise analyse- og diagnoseresultater. Dette omfatter dyresundhed, da denne sektor er vigtig i forbindelse med foderstof- og fødevarelovgivningen.

(20) For en række aktiviteter i tilknytning til offentlig kontrol har Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) udarbejdet europæiske standarder (EN-standarder), som er relevante i forbindelse med denne forordning. EN-standarderne vedrører særlig drift og vurdering af prøvningslaboratorier og drift og officiel godkendelse af kontrolorganer. Den Internationale Standardiserings organisation (ISO) og International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC) har også udarbejdet internationale standarder. Disse standarder kan i bestemte, nærmere definerede tilfælde være relevante i forbindelse med denne forordning, da der for at sikre fleksibilitet og omkostningseffektivitet i foderstof- og fødevarelovgivningen er regler om kriterier for ydeevne.

(21) Der bør træffes bestemmelser om delegering af kompetence til at varetage særlige kontrolopgaver fra den kompetente myndighed til et ikke-statsligt organ og om betingelserne herfor.

(22) Der bør findes passende procedurer, således at medlemsstaternes kompetente myndigheder kan samarbejde, særlig når offentlig kontrol viser, at foderstof- og fødevareproblemer gør sig gældende i mere end én medlemsstat. For at lette et sådant samarbejde bør medlemsstaterne udpege et eller flere forbindelsesorganer, som får til opgave at koordinere fremsendelse og modtagelse af anmodninger om bistand.

(23) I henhold til artikel 50 i forordning (EF) nr. 178/2002 skal medlemsstaterne underrette Kommissionen, hvis der foreligger oplysninger om forekomst af en alvorlig direkte eller indirekte sundhedsrisiko for mennesker.

(24) Det er vigtigt at indføre ensartede procedurer for kontrol af foderstoffer og fødevarer, der føres ind i EF's område fra tredjelande, idet det tages i betragtning, at der i forvejen er fastsat harmoniserede importprocedurer for:

- animalske fødevarer, som er omfattet af Rådets direktiv 97/78/EF af 18. december 1997 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet [35]

[35] EFT L 24 af 30.1.1998, s. 9.

- levende dyr, som er omfattet af Rådets direktiv 91/496/EØF af 15. juli 1991 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for dyr, der føres ind i Fællesskabet fra tredjelande, og om ændring af direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF og 90/675/EØF [36].

[36] EFT L 268 af 24.9.1991, s. 56. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/43/EF (EFT L 162 af 1.7.1996, s. 1).

Disse procedurer fungerer godt og bør bibeholdes.

(25) Den kontrol af foderstoffer og fødevarer fra tredjelande, der er omhandlet i direktiv 97/78/EF, vedrører kun veterinærspørgsmål. Det er nødvendigt at supplere den kontrol med offentlig kontrol af aspekter, der ikke er omfattet af veterinærkontrollen, f.eks. tilsætningsstoffer, mærkning, sporbarhed, bestråling af fødevarer samt materialer i berøring med fødevarer.

(26) I EF-bestemmelserne er der endvidere fastsat procedurer for kontrol af importerede foderstoffer, der er omfattet af Rådets direktiv 95/53/EF af 25. oktober 1995 om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet [37]. Nævnte direktiv indeholder principper og procedurer, medlemsstaterne skal anvende, når de lader importerede foderstoffer overgå til fri omsætning.

[37] EFT L 265 af 8.11.1995, s. 17. Direktivet er senest ændret ved direktiv 2001/46/EF (EFT L 234 af 1.9.2001, s. 55).

(27) Der bør indføres EF-bestemmelser for at sikre, at foderstoffer og fødevarer fra tredjelande underkastes offentlig kontrol, inden de overgår til fri omsætning i Fællesskabet. Der bør lægges særlig vægt på importkontrol af foderstoffer og fødevarer, hvor der kan være en forøget risiko for kontaminering.

(28) Der bør ligeledes fastsættes bestemmelser om offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer, der føres ind i Fællesskabet under andre toldprocedurer end fri omsætning, navnlig varer, der føres ind under de toldprocedurer, der er omhandlet i artikel 4, nr. 16, litra b)-f), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks [38], eller som henlægges i frizoner eller frilagre. Dette omfatter også foderstoffer og fødevarer, der føres ind fra tredjelande af passagerer på internationale transportmidler eller via postpakker.

[38] EFT L 311 af 12.12.2000, s. 17.

(29) I forbindelse med offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer er det nødvendigt at definere Fællesskabets område, hvor bestemmelserne anvendes, for at sikre, at foderstoffer og fødevarer, der føres ind i Fællesskabets område, underkastes den kontrol, der er foreskrevet i denne forordning. Det område er ikke nødvendigvis det samme som det, der er fastsat i traktatens artikel 299, eller det, der er defineret i artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92.

(30) For at sikre en mere effektiv tilrettelæggelse af den offentlige kontrol af foderstoffer og fødevarer fra tredjelande og for at lette handelsstrømme kan det være nødvendigt at udpege særlige EF-indgangssteder for foderstoffer og fødevarer fra tredjelande. Det kan ligeledes være nødvendigt at kræve, at ankomst af varer til Fællesskabets område meddeles på forhånd.

(31) Når der fastsættes bestemmelser om offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer fra tredjelande, bør det sikres, at de kompetente myndigheder og toldmyndighederne samarbejder, idet der tages hensyn til de eksisterende bestemmelser herom i Rådets forordning (EØF) nr. 339/93 af 18. februar 1993 om kontrol med, at produkter indført fra tredjelande overholder produktsikkerhedsreglerne [39].

[39] EFT L 40 af 17.2.1993, s. 1.

(32) Der bør være tilstrækkelige finansielle midler til rådighed for tilrettelæggelse af offentlig kontrol. Hvis ledere af fødevare- og foderstofvirksomheder pålægges gebyrer i den forbindelse, bør der gælde fælles principper. Der bør derfor fastsættes kriterier for fastlæggelse af kontrolgebyrers størrelse. Hvad angår gebyrer for importkontrol bør satserne for væsentlige importartikler fastsættes direkte, så det sikres, at de anvendes ensartet, og at man undgår handelsforvridninger.

(33) I henhold til EF's foderstof- og fødevarelovgivning skal bestemte foderstof- og fødevarevirksomheder registreres eller godkendes af den kompetente myndighed. Det drejer sig især om følgende forskrifter:

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... om fødevarehygiejne [40]

[40] EFT L

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer [41]

[41] EFT L

- Rådets direktiv 95/69/EF af 22. december 1995 om betingelser og bestemmelser for godkendelse og registrering af visse foderstofvirksomheder og mellemhandlere og om ændring af direktiv 70/524/EØF, 74/63/EØF, 79/373/EØF og 82/471/EØF [42].

[42] EFT L 332 af 30.12.1995, s. 5. Direktivet er senest ændret ved direktiv 1999/20/EF (EFT L 80 af 25.3.1999, s. 20).

Der bør fastsættes procedurer for at sikre, at registrering og godkendelse af foderstof- og fødevarevirksomheder foregår på en effektiv og gennemsigtig måde.

(34) For at have en samlet og ensartet model for offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer bør medlemsstaterne udarbejde og gennemføre nationale kontrolplaner, som er i overensstemmelse med brede retningslinjer, der er udstukket på fællesskabsplan. Sådanne retningslinjer bør fremme konsekvente nationale strategier og identificere risikobaserede prioriteringer og de mest effektive kontrolprocedurer. Med en EU-strategi bør der fastlægges en samlet integreret fremgangsmåde ved kontrol.

(35) De nationale kontrolplaner bør omfatte foderstoflovgivning og fødevarelovgivning samt lovgivningen om dyresundhed og dyrevelfærd.

(36) De nationale kontrolplaner bør udgøre et solidt grundlag for den kontrol, som Kommissionens kontroltjenester skal foretage i medlemsstaterne. Kontrolplanerne bør gøre det muligt for Kommissionens kontroltjenester at verificere, om den offentlige kontrol i medlemsstaterne er tilrettelagt i overensstemmelse med kriterierne i denne forordning. Der bør i givet fald foretages nærmere tilsyn og audit, særlig hvis medlemsstaternes audit i henhold til de nationale kontrolplaner viser svagheder eller fejl.

(37) Medlemsstaterne bør være forpligtet til at indsende en årlig rapport til Kommissionen med oplysninger om gennemførelsen af de nationale kontrolplaner. Rapporten bør oplyse om resultaterne af den offentlige kontrol og audit, der er gennemført i det foregående år, og om fornødent indeholde en opdatering af den oprindelige kontrolplan på baggrund af de pågældende resultater.

(38) EF-kontrollen i medlemsstaterne bør gøre det muligt for Kommissionens kontroltjenester at verificere, om foderstof- og fødevarelovgivningen og lovgivningen om dyresundhed og dyrevelfærd er gennemført ensartet og korrekt i hele EF.

(39) Det er nødvendigt med fællesskabskontrol i tredjelande for at kontrollere, om Fællesskabets lovgivning om foderstoffer og fødevarer samt lovgivningen om dyresundhed overholdes, eller om der findes ligestillede bestemmelser. Tredjelande kan også blive anmodet om at udarbejde kontrolplaner, som svarer til medlemsstaternes, for de foderstoffer og fødevarer, som de eksporterer. Planerne, der bør udarbejdes på grundlag af EF-retningslinjer, bør danne grundlag for den tværfaglige kontrol, som Kommissionen senere vil foretage inden for de vigtigste sektorer, som eksporterer til EF. Denne udvikling bør gøre en forenkling af den nuværende ordning mulig, styrke et effektivt kontrolsamarbejde og dermed lette handelsstrømmene.

(40) For at sikre, at importerede foderstoffer og fødevarer overholder EF's foderstof- og fødevarelovgivning eller ligestillede bestemmelser, er det nødvendigt at fastsætte procedurer, så der kan fastsættes relevante importbetingelser og krav om attestering.

(41) Overtrædelser af foderstof- og fødevarelovgivningen kan udgøre en trussel for menneskers og dyrs sundhed og for dyrs velfærd. Der skal derfor på nationalt plan i hele EF være foranstaltninger, der er effektive, står i rimeligt forhold til sådanne overtrædelser og har afskrækkende virkning.

(42) Foranstaltningerne bør omfatte administrative indgreb, der foretages af medlemsstaternes kompetente myndigheder, der bør råde over relevante procedurer. Fordelen ved sådanne procedurer er, at der hurtigt kan gribes ind for at genoprette situationen.

(43) Erfaringerne har vist, at de eksisterende sanktionssystemer ikke altid har været tilstrækkelige til at opnå, at EF-lovgivningen overholdes. Overholdelsen kan og bør styrkes, ved at der anvendes strafferetlige sanktioner, der udtrykker samfundets misbilligelse på en kvalitativt ganske anderledes måde end administrative foranstaltninger eller en civilretlig erstatningsmekanisme.

(44) Når det er retslige myndigheder frem for administrative myndigheder, der skal pålægge sanktioner, betyder det, at de myndigheder, der får ansvaret for at undersøge og håndhæve overholdelsen af dyresundhedsbestemmelserne og foderstof- og fødevarelovgivningen, er uafhængige i forhold til de myndigheder, der udsteder driftstilladelser.

(45) Visse overtrædelser bør derfor anses for strafbare handlinger, når de er forsætlige eller skyldes uagtsomhed, og de bør straffes med strafferetlige sanktioner, herunder frihedsberøvelse i alvorlige tilfælde.

(46) Juridiske personer bør ligeledes kunne straffes med sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, fordi overtrædelser af EF-lovgivningen i vid udstrækning begås i juridiske personers interesse eller til deres fordel.

(47) Foderstof- og fødevarevirksomhedsledere bør have adgang til at klage over de afgørelser, som den kompetente myndighed har truffet som følge af offentlig kontrol, og de bør oplyses om denne adgang.

(48) Der bør tages hensyn til udviklingslandes særlige behov, navnlig de mindst udviklede landes, og der bør træffes foranstaltninger i det øjemed.

(49) Reglerne i denne forordning underbygger den integrerede og horisontale fremgangsmåde, som er nødvendig for at gennemføre en sammenhængende politik for kontrol med foderstof- og fødevaresikkerheden. Der skal dog være mulighed for at udarbejde særlige kontrolbestemmelser, hvis det er påkrævet. Ligeledes bør eksisterende særlige bestemmelser om foderstof- og fødevarekontrol bibeholdes. Det drejer sig især om følgende forskrifter:

- Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af ß-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF [43]

[43] EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3.

- Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF [44]

[44] EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10.

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... om særlige bestemmelser for tilrettelæggelsen af den officielle kontrol af animalske produkter til konsum [45]

[45] KOM(2000) 438, 2000/0180 (COD).

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier [46]

[46] EFT L 147 af 31.5.2001, s. 1. Forordningen er senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 270/2002 (EFT L 45 af 15.2.2002, s. 24).

- Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... om kontrol af salmonella og andre fødevarebårne zoonotiske agenser og ændring af Rådets direktiv 64/432/EØF, 72/462/EØF og 90/539/EØF [47]

[47] KOM(2001) 452 endelig - 2001/0177 (COD).

- Rådets direktiv 86/362/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn [48]

[48] EFT L 221 af 7.8.1986, s. 37. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens direktiv 2002/42/EF (EFT L 134 af 22.3.2002, s. 29).

- Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. n