25. 11. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 303/19 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om en fællesskabsstøtteordning til fordel for co-
produktion af biograf- og fjernsynsspillefilm (]) 
(85/C 303/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 2. maj 1985 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte 
emne. Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Paul Broicher til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 4. 
september 1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 229. plenarforsamling den 25. og 26. september 
1985 (mødet den 25. september) med 73 stemmer for, 2 stemmer imod, mens 9 stemte hverken for 
eller imod, følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Det økonomiske og sociale Udvalg godkender i 
princippet intentionerne i forslaget til forordning, således 
som det også er tilfældet i Det økonomiske og sociale 
Udvalgs udtalelse om »Grønbog om etableringen af det 
fælles marked for radiospredning, specielt ved satellit- og 
kabelfremføring«. 
1.2. Forordningsforslaget er dog mangelfuldt på en 
række punkter, specielt med hensyn til den praktiske 
gennemførlighed. Årsagen hertil er til en vis grad, at det 
ikke tilstrækkeligt klart er fastslået, at der består nogle 
principielle forskelle mellem 
— produktion og transmission af fjernsynsudsendelser 
og 
— produktion og distribution af biografspillefilm. 
Ud fra et ønske om at tilgodese begge områder foreslås der 
stort set samme støttemekanisme for to områder, hvis 
markedsposition, navnlig inden for EF er væsensforskellig. 
1.3. Udsendelsen af fjernsynsprogrammer i EF-landene 
varetages udelukkende af fjernsynsselskaber (statslige, 
offentlige eller private), som specielt er blevet oprettet eller 
godkendt med henblik herpå. Der er tale om et begrænset 
antal i de forskellige lande (normalt fra to til maksimalt fem 
landsdækkende programmer). Godkendelse af private 
selskaber resulterer meget hurtigt i en faktisk monopol­
eller oligopoldannelse (f.eks. Berlusconi eller SAT-1-
konsortiet i Tyskland). Fjernsynsselskaberne finansierer 
hovedsagelig deres produktioner gennem seerbetaling eller 
reklame; men det er i deres interesse at producere med så 
lave omkostninger som muligt. Navnlig de små fjernsyns­
selskaber, specielt i de mindre EF-lande, med relativt 
begrænsede indtægter er stærkt afhængige af købemarke­
det (navnlig det engelske og amerikanske). Fjernsynsselska­
berne i de større lande er derimod langt mere tilbøjelige til 
at tilpasse en stor del af deres produktioner til egne behov 
og selv producere deres programmer. Den tilsigtede støtte 
kan opmuntre til i højere grad end hidtil at støtte 
(i) EFT nr. C 125 af 22. 5. 1985, s. 3. internationale co-produktioner — som allerede forekom­
mer i mange former — og i et vist omfang begrænse køb af 
såvel færdige produktioner som rent nationale produktio­
ner. 
1.3.1. Det må betragtes som noget positivt, at forord­
ningsforslaget tilsigter at koncentrere støtten omkring 
spillefilm. På dette område vil der ikke alene i fremtiden 
være det største behov — omend efterspørgslen ikke vil ti­
dobles i den allernærmeste fremtid — men hér findes også 
den største afhængighed af det internationale købemarked. 
Spillefilmen er endvidere det bedst egnede medium til at slå 
bro mellem de berørte nationer. Helt bortset fra denne 
genres økonomiske og arbejdsmarkedspolitiske betydning 
må også europæiske spillefilms kulturelle betydning anses 
som en grund til at fremme co-produktioner. 
1.3.2. Det må endvidere betragtes som positivt, at også 
private producenter kan tildeles støtte (2). 
1.3.3. Når det drejer sig om at fremme fjernsynsproduk-
tioner, er markedsindvirkningen stort set allerede givet med 
indgåelsen af de pågældende co-produktionskontrakter og 
med tilsagnet om at foretage udsendelsen. Den aftalte co-
produktion udsendes normalt en eller to gange i de berørte 
lande. Da det økonomiske resultat med nogenlunde 
sikkerhed er kendt ved indgåelsen af de pågældende 
kontrakter, er et rentefrit lån at betragte som det 
mindstemål af opmuntring, der må gives, hvis man vil sikre 
sig, at tilbuddet benyttes. Derudover består besparelserne i 
-*— og det også uden finansiel støtte fra EF — at de 
involverede lande deles om produktionsomkostningerne, 
idet de dog hver især har den fulde udsendelsesret i deres 
respektive lande. 
(2) De har en vigtig rolle i Vesttyskland ved udarbejdelsen af 
programmer for ZDF (tysk tv's kanal 2). Kontrakter med en 
samlet værdi på omkring 200 mio DM går hvert år til ca. 60 
uafhængige producenter i Tyskland, hvilket svarer til ca. 40 % 
af de hertil disponible midler. 
Nr. C 303/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 11. 85 
1.4. Med hensyn til biograffilm er forholdet et helt 
andet. 
1.4.1. Der er her tale om et produkt, der primært er lagt 
an på international markedsføring, og som når frem til 
markedet via biografer i de forskellige lande, hvadenten det 
drejer sig om en international co-produktion eller ej. Det 
økonomiske udbytte er i sidste instans en funktion af 
biografernes indtægter og kan ikke forudberegnes i og med 
en distributionsgaranti. Det økonomiske resultat er derfor 
usikkert indtil det sidste. En biograffilm kan indspille 10, ja 
endog 100 gange produktionsomkostningerne, men i andre 
tilfælde kun en brøkdel af disse, og producenterne vil i så 
fald ikke kunne tilbagebetale et lån. 
1.4.2. Rent bortset fra, at der er tale om en kriseramt 
sektor, bør den europæiske biograffilmindustri modtage 
EF-støtte til internationale co-produktioner, når de 
europæiske biografgængere kan bibringes en oplevelse af, 
at de lever i et virkeligt fællesskab. En sådan EF-støtte til 
filmproduktion vil i sidste instans også komme europæisk 
fjernsyn som endelig bruger til gode. 
1.4.3. Der bør dog under alle omstændigheder fastlæg­
ges specifikke ansøgnings- og tildelingskriterier, hvori der 
tages hensyn til de ovennævnte karakteristika for disse 
sektorer. Udvalget foreslår derfor, at forordningen opdeles 
i to klart adskilte dele, som hver især indeholder 
udvælgelseskriterier og støtteprincipper for henholdsvis 
fjernsyns- og biografområdet. En sådan støtteordning, 
opsplittet i to dele, men dog indeholdt i samme forordning, 
ville sikre, at begge områder samtidig ville kunne nyde godt 
af EF's støttesystem. 
1.4.4. For så vidt angår biograffilmsektoren, gør 
Udvalget tillige opmærksom på, at det udover den 
specifikke støtteordning er nødvendigt med en harmonise­
ring af de nationale lovgivninger for at tilvejebringe et 
virkeligt internt marked. Kommissionen bør derfor i 
samarbejde med repræsentanter for denne branche træffe 
foranstaltninger, som kan gøre den europæiske produktion 
af biograffilm mere konkurrencedygtig på internationalt 
plan. 
2. Særlige bemærkninger til de specifikke bestemmelser i 
forordningsforslaget 
2.1. Artikel 1 
Med det formål i højere grad at kunne opfylde målsæt­
ningen i tredje afsnit burde det undersøges, om deltagere fra 
»mindre« medlemslande også vil kunne modtage støtte, 
selv om de ikke i fuldt omfang kan opfylde de i øvrigt 
gældende kriterier. Det bør under alle omstændigheder i forordningen præciseres, hvorledes produktionen i de 
mindre medlemslande yderligere skal fremmes. 
2.2. Artikel 3, stk. 1 
Film-co-produktioner bør i modsætning til fjernsyn være 
berettiget til støtte, når der blot er to deltagere fra 
forskellige lande. 
2.3. Artikel 3, stk. 4 
Når det gælder filmområdet, bør overgrænsen på 60 % 
ifølge Udvalgets opfattelse bortfalde. For så vidt angår 
fjernsynsområdet, bør man afvente og se, hvilke erfaringer 
der indhøstes. 
2.4. Artikel 3, stk. 6 
I henhold til forordningsforslaget må co-producenter fra 
tredjelande højst indskyde 20 %. Udvalget konstaterer, at 
Kommissionen ikke giver nogen økonomisk begrundelse 
for dette loft, som måske nok kan være politisk velbegrun­
det i den aktuelle situation, men som det frygter på længere 
sigt kan komme til at udgøre en hindring for co-
produktioner. Udvalget anmoder Kommissionen om med 
regelmæssige mellemrum at tage den fastsatte maksimums­
grænse op til fornyet overvejelse i lyset af de indhøstede 
erfaringer. 
2.5. Artikel 4, stk. 2 
Under henvisning til bemærkningen til artikel 3, stk. 1, bør 
distributionsgarantien begrænses til to lande, når der er tale 
om film-co-produktioner. 
2.6. Artikel 5, stk. 3 
Som situationen indledningsvis blev beskrevet, spiller 
støtteforanstaltningerne til distribution ingen afgørende 
rolle inden for fjernsynsproduktion. En vigtig faktor er 
fremstillingen af flersprogede kopier. EF-støtte bør 
imidlertid generelt set ikke være afhængig af det co-
producerede materiale. En opdeling af støtten i to, til 
henholdsvis produktion og distribution, forekommer 
derfor uhensigtsmæssig for begge sektorer. 
2.7. Artikel 6, stk. 3 
I modsætning til fjernsynsproduktionerne, hvortil der ydes 
rentefrie lån (jf. artikel 7, stk. 1), skal der i forbindelse med 
biograffilm betales rente, og Kommissionen bør derfor ved 
fastsættelse af rentesatsen og tilbagebetalingsvilkårene i det 
mindste være opmærksom på de økonomiske vanskelighe­
der i denne sektor. 
Endvidere forslår Udvalget, at det i denne bestemmelse 
præciseres, at forskuddet skal tilbagebetales i et forhold, 
der er afpasset efter indspilningsindtægterne. 
25. 11. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 303/21 
overveje, om ikke der bør nedsættes en mindre ekspert­
gruppe med den særlige opgave at tage stilling til 
fjernsynsspørgsmål — og med en hertil egnet sammensæt­
ning. Biografejerne behøver ejheller at være repræsenteret i 
den gruppe af sagkyndige, der beskæftiger sig med 
biograffilmområdet. 
2.10. Artikel 13 
Afdelingen anmoder om, at den årlige beretning til Rådet 
og Europa-Parlamentet også tilstilles Det økonomiske og 
sociale Udvalg. 
Gerd MUHR 
Formand for Det økonomiske og socia­
le Udvalg 
Bilag til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Ændringsforslag fremsat under debatten 
Følgende afsnit i afdelingens udtalelse erstattedes af et ændringsforslag, som blev vedtaget under 
forhandlingerne: 
2.4. Artikel 3, stk. 6 
Da det er forordningens sigte at fremme co-produktion på fjernsynsområdet i EF og sikre denne øget betydning 
på det internationale marked, bør der ikke fastsættes for snævre grænser for, i hvilket omfang co-producenter 
fra tredjelande må deltage. Dette vil nemlig hindre, at der åbnes de europæiske co-produktioner adgang til et 
større marked end selve EF-landene, hvilket ville kunne sikre øget rentabilitet. Erfaringsmæssigt vil en 
udsendelsesgaranti i tredjelande almindeligvis kun kunne opnås, hvis der er tale om deltagelse i en co-
produktion. Endvidere ville EF-landenes deltagere blive aflastet økonomisk, hvis omkostningerne til en 
produktion i større omfang stadig kunne fordeles på deltagere fra tredjelande, især hvis denne 
tredjelandedeltagelse ikke medfører en forøgelse af de samlede omkostninger. EF-deltagernes dominerende 
indflydelse ville også være sikret med en mindsteandel på 60 % af produktionsomkostningerne. Disse 
overvejelser gælder ligeledes filmproduktion, hvor der ville blive opnået endnu større sikkerhed for, at den 
tildelte støtte — som her ydes i form af forskud på forventede indtægter — vender tilbage. 
Resultatet af afstemningen om det vedtagne ændringsforslag 
38 stemte for, 33 stemte imod, 9 stemte hverken for eller imod. 2.8. Artikel 8 
De gennemførelsesbestemmelser, som skal fastlægges af 
Kommissionen, når det gælder så vigtige spørgsmål som 
tildelingsbetingelser og udvælgelseskriterier, bør forelæg­
ges ØSU til udtalelse. 
2.9. Artikel 9 
Den planlagte gruppe af sagkyndige er for stor og 
uhåndterlig, i det mindste når det drejer sig om fjernsyns-
produktion. Der er i dette tilfælde heller ingen særlig grund 
til, at distributørerne medinddrages. Man burde derfor 
Bruxelles, den 25. september 1985.