DA Den Europæiske Unions Tidende C 248/1

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om samhørighedspolitikkens rolle og prioriteter inden for Europa 2020-strategien (sonderende udtalelse efter anmodning fra det ungarske rådsformandskab)

2011/C 248/01

Ordfører: Etele BARÁTH

Den 15. november 2010 anmodede Péter GYÖRKÖS, Ungarns faste repræsentant ved EU, på vegne af det forestående ungarske formandskab Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en sonderende udtalelse om:

Samhørighedspolitikkens rolle og prioriteter inden for Europa 2020-strategien.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som vedtog sin udtalelse den 31. maj 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 472. plenarforsamling den 15.-16. juni 2011, mødet den 16. juni 2011, følgende udtalelse med 141 stemmer for, 9 stemmer imod og 22 hverken for eller imod:

1. Anbefalinger og konklusioner

1.1 Generelle anbefalinger

1.1.1 Efter EØSU's mening sætter EU den rette kurs med sin reaktion på krisen og tankerne bag Europa 2020-strategien samt dens mål og flagskibsinitiativer, og de foreslåede foranstaltninger og instrumenter finder udvalget lovende. Strategien – og europluspagten – fokuserer på de nødvendige kvalitative ændringer og på de potentielle vækstfaktorer.

1.1.2 EU fortsætter sit arbejde med at uddybe og styrke integrationsprocessen. Hvis EU og medlemsstaterne ønsker at styrke integrationen, er de efter EØSU's mening nødt til at gennemføre afgørende forandringer i institutionerne og de lovgivningsmæssige og finansielle systemer inden 2020, især med hensyn til deres kvalitet. Hertil kræves på én og samme tid bæredygtig (langsigtet) stabilitet, konkurrenceevne (vækstpotentiale) og stærkere (økonomisk, social og territorial) samhørighed.

1.1.3 EØSU har i adskillige udtalelser understreget, at samhørighedspolitikken er en historisk EU-værdi, hvis tre mål – konvergens, øget regional konkurrenceevne gennem jobskabelse og tættere territorialt samarbejde – bør fastholdes og styrkes. Det er et faktum, at de mindre udviklede europæiske lande og regioner er nødt til at øge investeringen i infrastruktur og anden kapital, som er afgørende for at sætte skub i en potentiel vækst.

1.1.4 EØSU er overbevist om, at investeringen af finansielle ressourcer til støtte for samhørighedspolitikken i vid udstrækning har leveret gode resultater, men mener ikke desto mindre, at støtten bør videreudvikles og omlægges, og at især effektiviteten af støtte og finansiering kan forbedres. De samhørighedspolitiske instrumenter bør afstemmes med Europa 2020-strategien for at hindre underminering af EU's samhørighedspolitik.

1.1.5 EØSU anbefaler, at man ved gennemgangen af de nuværende samhørighedspolitiske mål og instrumenter ser på muligheden for at tilpasse dem til Europa 2020-strategien på følgende måde:

1.1.5.1 Nuværende samhørighedspolitiske mål og instrumenter

Samhørighedspolitikken Mål Strukturfonde og instrumenter Konvergens/bæredygtig vækst EFRU ESF Samhørighedsfonden Regional konkurrenceevne og beskæftigelse EFRU ESF Europæisk territorialt samarbejde EFRU

1.1.5.2 Europa 2020: 3 indbyrdes forbundne prioriteter

a) Intelligent vækst: udvikling af en økonomi baseret på viden og innovation

b) Bæredygtig vækst: fremme af en mere effektiv, grønnere og mere konkurrencedygtig økonomi

c) Inklusiv vækst: fremme af en økonomi med høj beskæftigelse, der sikrer social og territorial samhørighed.

1.1.5.3 EØSU mener, at samhørighedspolitikken klart skal lægge vægt på samfundsmæssige, sociale og solidaritetsprægede mål og anvende strukturfondene til investeringsformål i tæt samarbejde med de øvrige EU-fonde. Ellers kunne strategiens fokus på stærk økonomisk vækst – som i sig selv er fuldt ud acceptabel – komme til at overskygge den sociale og territoriale samhørighed.

1.1.5.4 Hvis man byttede om på rækkefølgen af strukturfondenes mål om konkurrenceevne og konvergens og accepterede at gøre flerfondsfinansiering til den dominerende faktor, ville de strategiske mål for Europa 2020 og for samhørigheden passe bedre sammen, og strukturfondene ville kunne bidrage mere effektivt til at fremme den regionale konkurrenceevne.

Europa 2020-strategien Samhørighedspolitikken (revideret struktur) Mål/instrumenter Flagskibsinitiativer Mål/instrumenter Strukturfonde og instrumenter Intelligent vækst En digital dagsorden for Europa, Innovation i EU, Unge på vej Regional konkurrenceevne og beskæftigelse Forskning/innovation, uddannelse, det digitale samfund Større konkurrenceevne/et mere attraktivt sted, udvikling af menneskelige ressourcer/uddannelse osv., innovation/videnbaseret samfund Bæredygtig vækst Et ressourceeffektivt Europa, En industripolitik for en globaliseret verden Konvergens Grønne energikilder/et miljøbevidst samfund, netværkssamarbejde/små virksomheder Vækstskabende miljø- og infrastrukturudvikling, institutionsopbygning Inklusiv vækst En dagsorden for nye kvalifikationer og nye job, Den europæiske platform mod fattigdom Europæisk territorialt samarbejde Lige adgang/flere og bedre job Lokalt, regionalt og makroregionalt samarbejde

1.1.6 EØSU erkender, at en strukturel harmonisering som beskrevet ovenfor vil kræve radikale forandringer med fokus på fastlæggelse af detaljerede mål. Der er bl.a. behov for at fastlægge supplerende konkurrencemål og for at udvide det territoriale samarbejde til at omfatte støtte til makroregional udvikling. Hvis der ikke er nogen mulighed for at trække direkte forbindelser mellem Europa 2020 og EU's samhørighedspolitik, kan deres mål og midler samt effektiviteten af politikkernes gennemførelse blive betragteligt reduceret.

1.1.7 En harmonisering kunne komme i stand, hvis EU gjorde samhørighed og i en bredere forstand samhørighedspolitik til en prioritet på lige fod med konkurrenceevne. Denne ligestilling skulle så afspejles i den øremærkede støtte til de to prioriteter. Det drejer sig imidlertid ikke blot om at sikre, at der også fremover afsættes penge til samhørighed, men om at bruge pengene mere effektivt.

1.1.7.1 EØSU opfordrer indtrængende til forbedring af forslagene om den ordning om forudgående og efterfølgende konditionalitetsbestemmelser, der skal indføres med henblik på at overvåge effektiviteten af EU's samhørighedspolitik. Ordningen bør dog ikke hindre en forenkling af de samhørighedspolitiske instrumenter som helhed, men tværtimod nedbringe gennemførelsesomkostningerne og øge forudsigeligheden. EØSU håber, at de institutionelle og administrative forandringer vil frembringe et enklere og mere effektivt system. Der er behov for at udvikle en model, der gør det muligt at evaluere det samspil, der opstår ved gennemførelsen af Europa 2020-strategiens mål, de nationale reformprogrammer og samhørighedspolitikken med udgangspunkt i de særlige forhold, der gør sig gældende i de forskellige lande og regioner, som støttes af samhørighedspolitikken.

1.1.8 EØSU er enig i, at alle EU-politikker bør bidrage til en vellykket gennemførelse af Europa 2020-strategien. EU's budgetrevision har udstukket en ny strategisk programlægningsmetode for samhørighedspolitikken. EØSU bifalder varmt forslaget om, at Kommissionen skal udforme en fælles strategisk ramme og omsætte Europa 2020-strategiens mål og delmål til investeringsprioriteter. Rammen skal omfatte alle EU's fonde og desuden integrere alle andre EU-finansieringsinstrumenter.

1.1.9 EØSU gentager, at Den Europæiske Socialfond – som et EU-instrument, der fremmer investering i menneskelige ressourcer – skal støtte de tre prioriteter i Europa 2020-strategien, dvs. en vækst, der er intelligent, inklusiv og bæredygtig. Beskæftigelse, uddannelse, politikker for aktiv deltagelse og lige muligheder er alle nøglefaktorer i den forbindelse.

1.1.10 For at nå de udvidede mål er det efter EØSU's mening nødvendigt at styrke Socialfondens institutionelle struktur og forbedre dens effektivitet, uden at dette medfører øgede administrative byrder. Det er vigtigt, at Socialfonden går i spidsen for at forbedre situationen for særlig dårligt stillede samfundsgrupper (f.eks. indvandrere, minoritetsgrupper, handicappede eller romaer) og sikre dem integrationsfremmende vilkår.

1.1.11 EØSU påpeger, at koordineringen af politikker, som finansieres fra forskellige fonde i tilknytning til EU's samhørighedspolitik og Europa 2020-instrumenter, kan påvirke deres oprindelige mål og berøre deres territoriale integritet, hvilket kan føre til ændringer i dem. Der kan opstå væsentlige nye perspektiver i løbet af deres gennemførelse. Iterative planlægnings-, forvaltnings- og overvågningsmekanismer skal etableres. Hovedtanken med den iterative proces i forbindelse med »partnerskabsaftalen« er, at ikke kun de forberedende skridt i udviklingen, men også hele gennemførelsesprocessen, dens betingelser og effektivitetsmålinger skal defineres. Parterne bør dog også være åbne over for det faktum at forvaltningskomitéernes overordnede mål kan blive ændret på grundlag af den løbende overvågning af støttemodtagerne.

1.1.12 EØSU understreger, at det for at nå EU 2020-strategiens mål er nødvendigt at forbedre koordinationen i forvaltningen af hver enkelt fond, især Samhørighedsfonden, strukturfondene og innovationsfondene.

1.1.13 EØSU er enig i, at der på lang sigt, for at undgå konflikter, er mange argumenter for at samle alle dele af EU's strukturpolitik (f.eks. Europa 2020, samhørighedspolitikken, den fælles landbrugspolitik eller Den Europæiske Investeringsbank) i et fuldstændigt sammenhængende sæt af generelle EU-politikker, som kunne kaldes EU 2050. Det ville skabe mulighed for et tættere politisk og teknisk samarbejde og koordination, uden at det betød delpolitikkernes endeligt. Det er selvfølgelig vanskeligt at nå dertil, så længe ansvaret for de forskellige dele af de relevante politikker er delt mellem EU og medlemsstaterne. Styrkelse af den regionale dimension kunne være et velegnet middel til gradvist at nå det ønskede mål.

1.1.14 Udvikling af et polycentrisk EU med et netværk af »intelligente« lokaliteter kræver teamwork, og det vil kun være muligt på baggrund af et samarbejde mellem forskellige interesseparter. Samarbejde i tværnationale områder samt makroregionale udviklingsstrategier, der samler interesseparter fra forskellige lande og sektorer, kan blive en af vejene frem.

1.2 Regioner og samhørighed

1.2.1 Som EØSU ser det, afhænger EU's konkurrenceevne i vid udstrækning af, at den regionale konkurrenceevne styrkes.

1.2.2 EØSU mener, at nye former for makroregionalt samarbejde er afgørende i mange henseender. Som det allerede har understreget i adskillige udtalelser (om Østersøregionen og Donauregionen), kan støtte fra strukturfondene gøre det muligt at definere strategier inden for rammerne af såvel fysiske som ikke-fysiske transeuropæiske net, som EU har brug for at konsolidere sin konkurrenceevne og gøre EU til et attraktivt sted.

1.2.3 EØSU mener, at EU's fremtid og konsolideringen af EU's politiske enhed også afhænger af dets evne til at overskride det statistikbaserede regionale perspektiv, som lukkes inde af nationale grænser. Det er indlysende, at de sidste par års bevægelser i retning af et regionalt perspektiv, komplekse programmer og horisontale forbindelser samt konsolideringen af erhvervsklynger vil føre til en udfoldelse af den europæiske økonomis sociale og territoriale aspekter.

1.2.4 Der er efter EØSU's mening ingen idé i at realisere parallelle og ofte helt identiske mål gennem forskellige politikker, og det giver heller inden mening at udvikle et andet sæt af instrumenter end de allerede relativt veletablerede samhørighedspolitiske instrumenter.

1.2.4.1 Det kommende tiår vil i stigende grad blive de funktionelle regioners tiår. Regionerne kan have et eller flere centre med grænseoverskridende horisontale regionale forbindelser og vertikale økonomiske forbindelser, understøttet af de juridiske, finansielle og institutionelle muligheder i et »øget samarbejde«. Når regionsbegrebet får en ny betydning, kan det give et intelligent Europa en ny dimension. Men da nogle regioner halter bagefter – og fortsat vil gøre det – er der behov for et program, der kan hjælpe dem med at indhente deres efterslæb.

1.2.5 Det, man bør tage fat på, er efter EØSU's mening at gøre den europæiske økonomi til en succesrig, global aktør, øge vækstpotentialet, reducere de regionale skævheder, støtte mikrovirksomheder og SMV'er i perifere områder, frigøre nye ressourcer, øge bevidstheden om miljø og sund livsstil, forbedre uddannelsens kvalitet, motivere de unge, fremme innovation, opmuntre folk til at deltage i de forskellige processer og styrke den europæiske identitet.

1.3 Byer og byområder

1.3.1 EØSU understreger, at EU's konkurrenceevne i høj grad afhænger af dets storbyer og storbyområder, hvor virksomheder kan drage fordel af storbyøkonomien og netværk, der forbinder de globale markeder. Byområder kan generelt være vækstmotorer og knudepunkter for kreativitet og innovation. Det er muligt at opnå højere vækstrater og skabe flere arbejdspladser, hvis der etableres en kritisk masse af aktører som virksomheder, universiteter og forskere. Uanset om byproblemer skyldes miljøforringelser eller social udstødelse, kræver de specifikke løsninger og direkte inddragelse af det relevante myndighedsniveau.

1.3.2 Der bør således efter EØSU's mening udvikles en ambitiøs dagsorden for byerne, hvor de finansielle ressourcer til løsning af specifikke byproblemer angives tydeligere, og hvor bymyndighederne vil komme til at spille en større rolle i udformningen og gennemførelsen af byudviklingsstrategier.

1.3.3 Afhængigt af deres geografiske placering er bysystemer omgivet af forskellige områder, der udgør deres opland. EØSU kan ikke acceptere en fortsættelse af den »traditionelle« antagonisme mellem land og by. De fordele, der kan opnås gennem partnerskaber mellem byer og landdistrikter, afhænger i høj grad af lokale, situationsbestemte faktorer, som i sidste ende er unikke.

1.4 Landdistrikter og landbrug

1.4.1 I tråd med den linje, der er blevet udstukket i Europa 2020-strategien, er det EØSU's opfattelse, at samhørighedspolitikken, på den ene side og den fælles landbrugspolitik på den anden side spiller en afgørende rolle, især hvad angår en integreret områdeudvikling. Landbruget, som er en vigtig kilde til økonomisk dynamik, er fortsat en strategisk sektor for EU, både når det gælder fødevaresikkerhed og vækst- og beskæftigelsespotentialet i landdistrikter og på grund af dets bidrag til kampen mod klimaændringer.

1.4.2 I dette perspektiv skal de to politikker målrette deres samlede indsats mod at nå de fælles, tværgående mål, der skal omdanne EU til en intelligent, bæredygtig og inklusiv økonomi med et højt niveau for beskæftigelse, produktivitet og social samhørighed.

1.4.2.1 EØSU mener, at intelligente og globalt forbundne lokaliteter i landdistrikter kan bidrage til at tilvejebringe den genopretning, som Europa 2020-strategien tilstræber. Ligesom i byområderne er netværk en helt uundværlig organisationsform for virksomheder og for regional udvikling.

2. Konklusioner

2.1 EØSU hilser det velkomment, at Europa 2020-strategiens politiske henvisninger til behovet for innovation i forbindelse med klimaforandringer, energieffektivitet, vedvarende energikilder, sundhed og demografiske forandringer strukturelt kædes sammen med de samhørighedsmål, der er opstillet inden for uddannelse, forskning og udvikling og det digitale samfund. De udgør, ikke mindst på det regionale område, en bro mellem samhørighedsmålene og Europa-2020-strategien.

2.1.1 EØSU bemærker endvidere, at der en uoverensstemmelse mellem de forskellige teoretiske tilgange og de begreber, der anvendes i praksis. Ved at give de territoriale aspekter en legitim rolle i samhørighedsprocessen har Lissabontraktaten givet regionsbegrebet en ny dimension. Det er ikke ligegyldigt, hvordan en »region« i fremtiden vil blive defineret i regionalpolitikken. Der er brug for en definition, der kan give os en fælles ramme - hvad enten det sker ud fra et regionalt og institutionelt synspunkt eller på grundlag af de relevante juridiske og finansielle instrumenter - med henblik på at sikre en fornyet, bæredygtig vækst i Europa.

2.1.1.1 EØSU erkender, at fremkomsten af makroregionale strategier er en meget positiv proces, der er tæt forbundet med begrebet territorial samhørighed, som blev indført med Lissabontraktaten. Regionale politikker i snæver forstand skal effektivt supplere samarbejdet mellem regioner, som er større eller længere væk fra hinanden, men som har fælles interesser i et samarbejde.

2.2 I skæringspunktet mellem »grupper« af programmer, der bl.a. defineres geografisk (dvs. regionale, territoriale eller interurbane programmer), træder områder med udviklingsfremmende aktiviteter frem. De omfatter selvfølgelig et eller flere større byområder, uden dog nødvendigvis at udelukke eller marginalisere andre. Europæiske »ekspertisecentre«, der defineres på grundlag af innovationskompetencer, som er karakteristiske for bestemte erhvervssektorer, er ikke en tilfældig samling af individuelle kompetencer og evner i et givet byområde, men repræsenterer snarere en viden, der er tilvejebragt via klart definerede og konkrete forbindelser.

2.2.1 »Ekspertise« er kun mulig på baggrund af en kvantitativ udvikling inden for de samhørighedsmål, der relaterer til miljø, infrastruktur, uddannelse eller erhvervsuddannelse. Det karakteristiske ved sådanne områder er deres åbenhed. Deltagelse er mulig hvor som helst, men af kvalitetsgrunde er det omkring kraftcentrene, at mulighederne viser sig på længere sigt. Forudsigelighed bygger med rette på den historisk forudsigelige stabilitet af regionernes flerdimensionelle kompetencer.

2.3 Vellykket innovation kræver støtte til nye demokratiformer. De traditionelle former for socialt samråd skal udvikles, og ved hjælp af værktøjer baseret på deltagelsesdemokrati skal der frigøres kompetencer, så det organiserede civilsamfund får mere lyst eller vilje til at engagere sig, i overensstemmelse med EU-traktaternes kerneprincipper.

2.4 Innovation drejer sig om at omsætte nye idéer og forslag i praksis, foregribe konkurrence og ved anvendelse af knowhow at komme forudsigelige processer i forkøbet. Innovation er kompleks, da den evner at kombinere menneskelige færdigheder, teknisk kunnen og økonomiske relationer i al deres mangfoldighed. Byområder har som knudepunkter helt naturligt de rette betingelser – den vitale ramme – uden hvilken alt ville blive ved teorien.

2.5 Det er grunden til, at det bør være en integreret del af økonomiske støtteordninger og støttepolitikker at tilbyde koordineret parallel støtte til innovation og indhentning af efterslæb baseret på geografiske analyser.

2.6 Det er rigtigt, at Europa 2020-strategien er et omfattende program for vækst, konkurrenceevne, bæredygtighed og strukturpolitik, men set i et videre, globalt perspektiv er det også et program, der skal hjælpe EU med at blive konkurrencedygtig på verdensmarkedet.

2.7 Målene for såvel Europa 2020-strategien som for samhørighedspolitikken er i overensstemmelse med ovenstående. Hvad angår Europa 2020, mangler den institutionelle ramme for målenes gennemførelse imidlertid de fælles og nye finansielle og juridiske elementer, hvis samspil kunne gøre dem til effektivitetsfremmende faktorer. Argumentet om, at omformning og inkorporering af samhørighedsinstrumenter ville sætte fart i udviklingen af et innovationsorienteret, »intelligent« Europa, er korrekt, men kun hvis rækken af instrumenter blev udvidet, så man kunne trække på de synergier, der ville blive skabt ved at integrere forskellige kilder.

3. Debat

3.1 EU's politiske fornyelse er blevet fremskyndet af krisen, som startede i slutningen af det forrige årti.

3.1.1 Til dels på grund af den globale krise har EU behov for en stærkere økonomisk integration. Det er efter EØSU's mening en positiv proces, da den styrker EU, men den er også vanskelig, fordi et samarbejde mellem 27 lande ikke går fremad uden gnidninger. Trods alle de medfølgende problemer er udvikling af en »EU-politik for økonomien« en af hovedtankerne bag den stærkere økonomiske (og dermed politiske) integration. Den bygger på tre grundprincipper (1):

a) Stabilitet Ved hjælp af stabilitets- og vækstpagten udvider EU den fælles kontrol med sektorer, der fremviser stabilitetsrisici, og etablerer en krisestyringsmekanisme (EFSM og ESM).

b) Vækst og konkurrenceevne EU har til dette formål vedtaget Europa 2020-strategien og europluspagten.

c) Samhørighed EU gennemfører samhørighedspolitikken og den fælles landbrugspolitik for at reducere sociale, økonomiske og territoriale skævheder.

3.2 De ændringer, basisdokumenter og strategier, som er blevet vedtaget, er en opskrift på fornyelse, hvori der fastlægges betingelser og instrumenter, som EU og medlemsstaternes politiske ledere har et fælles ansvar for at bruge. De forskellige instrumenter skal anvendes sammen for at sikre stabilitet, vækst og konkurrenceevne og for at gennemføre samhørighedspolitikken.

3.3 Opgaven med at koordinere Europa 2020-strategien og samhørighedspolitikken indeholder en konflikt i sig selv, som kan vise sig farlig på grund af modsætningen mellem markedsøkonomiens frihed og den sociale og geografiske udjævning af forskelle. Risikoen er endnu større på nuværende tidspunkt, hvor støttemidlerne er begrænsede, da støtte til den ene del sker på bekostning af den anden. Samhørigheden skal styrkes ved at forbedre vilkårene for vækst og konkurrenceevne. De mindst udviklede medlemsstater eller regioner må ikke miste mere tid i den nuværende globale sammenhæng.

3.4 De offentlige finanser er blevet varigt svækket af krisen i flere medlemsstater, og det vil være vanskeligt at konsolidere dem på et tidspunkt, hvor omkostningerne i forbindelse med en aldrende befolkning begynder at blive mærkbare. Kort sagt står mange af medlemsstaterne foran en vanskelig fremtid.

3.5 Med rette undlader Europa 2020-strategien at skelne mellem strukturreformer, som kun kan gennemføres over lang tid, og tiltag, der skal fremme en genopretning på kort sigt.

3.6 Strategiens succes bør ikke afhænge af kortsigtede økonomiske udviklingstendenser. Det er netop ressourcer investeret i langsomme strukturforandringer, der »styrer« de sektorer, som til gengæld via konkurrencedygtig innovation vil være i stand til at forny selve systemet.

3.7 Vækstpotentialefaktorerne og Europa 2020-strategiens mål stemmer overens på flere punkter (og det er godt), men der er også adskillige uønskede divergenser.

3.7.1 Blandt Europa 2020-strategiens mål, hvad angår vækstpotentiale, afspejler højere beskæftigelsesgrader og uddannelsesniveauer arbejdskraftens kvantitative og kvalitative aspekter. Målene om forskning og udvikling samt energi- og klimamålene er knyttet til kvaliteten af den investerede kapital og miljømæssig bæredygtighed. Samtidig mangler strategien nogle af de faktorer, der er bestemmende for kapitalens kvantitet og kvalitet (investeringer og deres tekniske niveau), og faktorernes samlede produktivitet. Strategien lægger stor vægt på udgifter til forskning og udvikling, men beskæftiger sig ikke tilstrækkeligt med innovationsprocesser i virksomheder eller med økonomisk og social innovation, som ikke er det samme som forskning og udvikling.

3.7.2 På den baggrund ser man, at Europa 2020-strategien afspejler en økonomisk tilgang, som svarer til de behov og karakteristika, der findes i langsomt voksende udviklede økonomier med betydelig forsknings- og udviklingskapacitet og et relativt lavt investeringsniveau. Det har vist sig, at selv et sådant lavt niveau er tilstrækkeligt til at sikre gennemførelsen af de nødvendige strukturændringer. I udviklede lande er der ingen tvivl om, at forskning, udvikling og innovation spiller en nøglerolle for økonomisk vækst. Ud fra dette perspektiv kommer samhørighed ind på en andenplads i forhold til konkurrenceevne, selv om samhørighed ikke nødvendigvis står i modsætning til konkurrenceevne.

3.7.3 Men hvis nye EU-medlemsstater med et lavere økonomisk udviklingsniveau skal indhente deres efterslæb, er de nødt til at investere i bl.a. infrastruktur. I disse lande er det mindre sandsynligt, at forskning og udvikling kan være en vigtigere drivkraft for vækst end investeringer. Kommissionen nævner ganske vist samhørighed i denne forbindelse (2), men der lægges i forslaget ikke tilstrækkelig vægt på at hjælpe de mindre udviklede lande med at indhente deres efterslæb.

3.8 Europa 2020-strategien kan ikke forstås uden kendskab til, hvordan støtten tildeles. På den ene side er der en »gråzone« mellem 2010 og 2013, hvor de nuværende finansielle overslag fortsat gælder, men ikke altid i tråd med Europa 2020-målene (f.eks. den digitale dagsorden). På den anden side er de mål, som er blevet vedtaget som led i Europa 2020-strategien, i vid udstrækning bestemmende for udgifterne på det næste EU-budget. På denne baggrund er det tilrådeligt at knytte målene for denne strategi til den finansielle rammes prioriteter.

3.9 Analyser viser, at den energi, der investeres i at indhente efterslæb, bliver rigeligt belønnet og har mange andre fordele:

— For det første: Det kan påvises, at investeringer fra EU-budgettet skaber en vækst, der ligger over gennemsnittet af EU-økonomiens finansielle resultater (BNP), takket være avancerede teknologiske overførsler, en stor andel af import i investeringerne, en kvalificeret arbejdsstyrke, fordelene ved en billigere infrastruktur og investeringer, som modtager finansiel støtte og bygger på moderne infrastruktur.

— For det andet: Udvidelsen af det indre marked, den større udbredelse af tjenesteydelser og væksten i vidensgrundlaget er alt sammen faktorer, som i sig selv bidrager væsentligt til innovationsaktiviteter.

— For det tredje: For SMV-sektoren betyder støtte fra strukturfondene ofte markeder, adgang til markeder eller udviklingsstøtte.

— Endelig kan integration og indhentning af efterslæb få en ganske stor betydning for de dårligst stillede grupper i samfundet, som på mange måder er udelukket fra arbejdsmarkedet.

3.10 EØSU beklager, at Kommissionen ikke har opstillet et vækstscenario, som til fulde udnytter det indre markeds potentiale, men i stedet fokuserer på en drastisk finanspolitisk konsolidering som forudsætning for vækst. Der bør i langt højere grad fokuseres på drivkræfter for vækst, som vil sætte medlemsstaterne i stand til at konsolidere deres budgetter, samtidig med at de følger en kurs for bæredygtig vækst. Med dette for øje mener EØSU, at en afbalanceret makroøkonomisk politik, der skaber en balance mellem udbuds- og efterspørgselsrelaterede aspekter, skal være en integreret del af enhver fremtidsrettet økonomisk strategi.

3.11 Det ville især være godt, hvis programmerne blev bestemt af tilstedeværelsen af »finansielle knudepunkter«, som skulle defineres på grundlag af forventede resultater og risikoanalyser. Dette er helt afgjort et nødvendigt skridt, eftersom globaliseringen sprænger de geografiske bånd, og den globale spredning af »løftestænger« for innovation, som er under udvikling i visse regioner, samt deres klyngedannende funktion fortsat vil blive styrket.

3.11.1 Det er nødvendigt, at denne type regioner har kontrol over deres egne finansielle ressourcer og selv kan beslutte, hvordan de vil prioritere de forskellige udviklingsfaktorer ved tildelingen af disse ressourcer. Gennem langsigtet deltagelse i innovative processer og via den skabte merværdi skal de kunne beslutte, om de vil godkende eller tilbagetrække finansiel støtte.

Bruxelles, den 16. juni 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Se EU-traktatens art. 3, stk. 3, og EUF-traktatens art. 174.

(2) Se KOM(2010) 2020 endelig.