BERETNING FRA KOMMISSIONEN - XXX Beretning om Konkurrencepolitikken 2000

INDHOLDSFORTEGNELSE

Indledning

Tal for Kommissionens anvendelse af konkurrencereglerne i 2000

Boks 1: Den Europæiske Konkurrencedag i Lissabon og Paris

I - Karteller og monopoler: artikel 81 og 82, statsmonopoler og monopolrettigheder: artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

1. Kommissionens nye konkurrenceregler for vertikale begrænsninger

2. Kommissionens nye konkurrenceregler for horisontale samarbejdsaftaler

2.1. Indledning

2.2. Gruppefritagelsesforordningerne

2.3. Retningslinjerne

3. Forslag til en ny forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82

3.1. En mere effektiv håndhævelse

3.2. Regulering af forholdet mellem artikel 81 og 82 og medlemsstaternes konkurrenceret 20

3.3. Samarbejde inden for netværket mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder

3.4. Øget samarbejde med de nationale domstole

3.5. En rimelig retssikkerhed for virksomhederne

3.6. Det nuværende stadium i lovgivningsproceduren

B - Håndhævelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.2. Andre former for aftaler

1.2.1. Alliancer mellem luftfartsselskaber

Distributionsaftaler

1.2.2. Miljøaftaler

2. Artikel 82 og 86

Boks 2: Konkurrencepolitikkens betydning for forbrugerne

C - Gennemgang af individuelle sektorer

1. Basisindustrier, forbrugs- og investeringsgoder

1.1. Motorkøretøjer

1.1.1. Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen i 2000 : overtrædelser

1.1.2. Generel vurdering af anvendelsen af forordningen

1.1.3. Den strukturelle udvikling inden for sektoren

1.2. Motorbrændstof

2. Netværksindustrier

2.1. Gas

2.2. Elektricitet

2.3. Telekommunikation

2.3.1. Konsolidering af liberaliseringsdirektiverne

2.3.2. Sjette rapport om gennemførelse af direktiverne

2.3.3. Meddelelse om taletelefoni via internettet

2.3.4. Kontrol med gennemførelsen af direktiverne

2.3.5. Meddelelse om og undersøgelse af sektoren for ubundtet adgang til abonnentnettet

2.3.6. Foreløbige resultater af sektorundersøgelsen vedrørende faste kredsløb

2.3.7. Undersøgelse af roamingsektoren

2.3.8. Individuelle sager behandlet efter artikel 81 og 82

2.3.9. Sager behandlet efter fusionsforordningen

2.4. Posttjenester

2.4.1. Kommissionens forslag om yderligere liberalisering

2.4.2. REIMS II-aftalen

2.4.3. Opfangning af og ekstra betaling for grænseoverskridende post

2.4.4. Postordrepakker

2.4.5. Nye posttjenester

2.5. Lufttransport

2.5.1. Alliancer

2.5.2. Lufthavne

2.5.3. Reservationssystemer

2.6. Søtransport

2.6.1. Gruppefritagelse for linjerederikonsortier

2.6.2. Grand Alliance Consortium

2.6.3. FETTCSA

2.7. Jernbaner

Boks 3: Forsyningspligtydelser i Europa og konkurrence

3. Tjenesteydelser

3.1. Finansielle tjenesteydelser

3.2. Informationssamfundet og internettet

Boks 4: Internetbaseret business-to-business (B2B) handel og B2B elektroniske markedspladser

3.3. Medier

3.4. Liberale erhverv

3.5. Sport

D - statistikker

II - Fusionskontrol

A - Indledning

Boks 5: Den forenklede procedure

B - dominanstesten

1. én virksomheds dominans

Boks 6: MCI WorldCom / Sprint

2. Kollektiv dominans

3. Potentiel konkurrence

C - Tilsagn

D - samarbejde

1. Samarbejde med medlemsstaterne

2. Fusionskontrollens internationale dimension

2.1. Samarbejdet med USA og Canada

2.2. Samarbejdet med EFTA-landene og ansøgerlandene

E - Andre procedurer

1. Bøder, fusionsforordningens artikel 14-15

2. Forebyggelse af hindringer for grænseoverskridende fusioner, fusionsforordningens artikel 21

F - Statistikker

III - Statsstøtte

A - Generel politik

1. Modernisering af statsstøttekontrollen

2. Større åbenhed

3. Statsstøtte til miljøbeskyttelse

B - Statsstøttebegrebet

1. Støttens oprindelse

2. Fordele for en eller flere virksomheder

3. Specificitetskrav

4. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne

C - Undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet

1. Horisontal støtte

1.1. Små og mellemstore virksomheder

1.2. Støtte til forskning og udvikling

1.3. Beskæftigelse og uddannelse

1.4. Miljøbeskyttelse

1.5. Rednings- og omstruktureringsstøtte

2. Regionalstøtte

3. Sektorstøtte

3.1. Sektorer underlagt særlige regler

3.1.1. Skibsbygningsindustrien

3.1.2. Jern- og stålindustrien

3.1.3. Kul

3.1.4. Motorkøretøjsindustrien

3.1.5. Kunstfiberindustrien

3.1.6. Transport

3.1.6.1. Transport ad indre vandveje

3.1.6.2. Lufttransport

3.1.6.3. Vejtransport

3.1.6.4. Kombineret transport og jernbanetransport.

3.1.6.5. Søtransport

3.1.7. Landbrug

3.1.8. Fiskeri

3.2. Sektorer, der ikke er omfattet af specifikke regler

3.2.1. Sundhedssektoren

3.2.2. Finanssektoren

3.2.3. Usædvanlige begivenheder

D - Procedurer

1. Tredjemands rettigheder

2. Tilbagesøgning af støtte

Boks 7: Statsstøtte til Magefesa-koncernen - tilbagesøgning af støtte

3. Beskyttelse af berettigede forventninger

4. Manglende gennemførelse af en tidligere kommissionsbeslutning

5. Kommissionens pligt til at indlede proceduren

6. Foreløbig anmeldelsesforpligtelse

7. Andre bestemmelser i traktaten

E - Statistikker

IV - Internationalt samarbejde

A - Udvidelsen

1. Tiltrædelsesforhandlinger

2. Fremskridt med hensyn til tilpasning af konkurrencereglerne

3. Gennemførelsesbestemmelserne for Europaaftalerne

4. Forlængelse af artikel 87, stk. 3, litra a)-status under Europa-aftalerne

5. Faglig bistand til ansøgerlandene

6. Tyrkiet

B - Bilateralt samarbejde

1. USA

2. Canada

3. Japan

4. Andre OECD-lande og EØS

5. Lande i Middelhavsområdet

6. Latinamerika

7. Rusland, Ukraine, Moldova og de øvrige SNG-lande

C - Multilateralt samarbejde

1. WTO: Handel og konkurrencepolitik

2. OECD

3. UNCTAD

4. Internationalt Konkurrenceforum

V - Opgaver og initiativer i 2001

1. Lovgivningsvirksomhed

2. Tilsynsvirksomhed

3. Fusioner

4. Statsstøtte

5. Internationale aktiviteter

Bilag - Sager omhandlet i rapporten

Indledning

1. Konkurrencepolitikken er en af grundpillerne i Europa-Kommissionens arbejde på det økonomiske område, der bygger på traktatens princip om "en åben markedsøkonomi med fri konkurrence". Dette princip er udtryk for en erkendelse af, at markeds- og konkurrenceforholdene spiller en afgørende rolle for at sikre forbrugernes velfærd, fremme en optimal ressourceallokering og anspore de økonomiske aktører til at satse på en effektiv og innovativ produktion af høj kvalitet. Princippet indebærer dog ikke blind tillid til markedsmekanismerne, eller indifferens, men kræver tværtimod en konstant årvågenhed for at bevare disse mekanismer. Det gælder især under de nuværende forhold, hvor markederne udvikler sig hastigt og bliver stadig mere globalt integrerede. "Evalueringen af strategien for det indre marked - 2000", der blev vedtaget den 3. maj, satte desuden skub i bestræbelserne på at skabe retlige og institutionelle rammer, der kan fremme innovation, investeringer og økonomisk effektivitet [1]. Et af denne strategis mål er også at fremme konkurrencen ved at forbedre forholdene for erhvervslivet.

[1] KOM (2000) 257 endelig, af 3.5.2000.

2. Både den teknologiske udvikling og politiske initiativer er ved at ændre de økonomiske forhold. Økonomierne baseres i stadig stigende grad på viden, som det fremgår af væksten i servicesektoren. Informationssystemerne har tvunget virksomhederne til at revurdere og tilpasse deres kommercielle forbindelser med både kunder og leverandører og har givet dem mulighed for at indføre strengere styring og større effektivitet i deres forretningspraksis. Der begynder nu at opstå B2B-markeder (business-to-business), som er ved at revolutionere styringen af forsyningskæderne. Institutionelle ændringer har været medvirkende til den teknologiske udvikling. Programmet for det indre marked kulminerede med indførelse af en fælles valuta, som vil skabe yderligere markedsintegration og øget konkurrence mellem virksomhederne. Liberaliseringen af netindustrierne har åbnet mange vigtige, hidtil lukkede sektorer for konkurrence. Denne udvikling påvirker alle konkurrencepolitikkens aspekter.

3. År 2000 var præget af intense bestræbelser på at tilpasse konkurrencereglerne og deres praktiske anvendelse til de nye forhold. Dette førte til vedtagelse af en ny gruppefritagelsesforordning for horisontale aftaler, suppleret med et sæt retningslinjer, samtidig med at man nåede et skridt videre med moderniseringen af gennemførelsesbestemmelserne til artikel 81 og 82. Der blev udarbejdet nye retningslinjer for vertikale begrænsninger som supplement til den gruppefritagelsesforordning, der blev vedtaget i december 1999. Hvad bilindustrien angår, blev der udarbejdet en evalueringsrapport om den nuværende forordning [2], og denne rapport skal danne grundlag for en snarlig revision af reglerne om bilforhandling. På fusionsområdet vedtog Kommissionen en forenklet procedure for behandling af bestemte typer sager, der ikke skaber konkurrenceproblemer, og udsendte en meddelelse om tilsagn i fusionssager. Kommissionen vedtog desuden tre forordninger om henholdsvis anvendelse af de minimis-reglen på statsstøtte, støtte til små og mellemstore virksomheder og uddannelsesstøtte. Endelig nåede man et langt skridt videre i forberedelserne til en aftale om konkurrencesamarbejde med Japan. Aftalen forventes indgået i 2001.

[2] Kommissionens forordning (EØF) nr. 1475/95 af 28.6.1995.

4. Håndhævelsen af konkurrencereglerne afspejlede de nye markeder og virksomhedernes nye praksis. Indførelse af elektroniske markeder og visse industriers anvendelse af frivillige miljøaftaler er to eksempler på den nye praksis, som har givet anledning til kommissionsbeslutninger. Kommissionens håndhævelse af konkurrencereglerne i 2000 var for en stor dels vedkommende koncentreret om de nyligt liberaliserede markeder, hvor der endnu ikke fuldt ud er skabt et konkurrencepræget miljø.

5. Konkurrence medfører en konstant omfordeling af ressourcerne fra virksomheder eller sektorer i tilbagegang til nye virksomheder eller sektorer i hurtig vækst. Inden for "den nye økonomi", der i høj grad er immateriel og baseret på viden og teknologi, er denne omfordelingsproces blevet usædvanlig hurtig. Det er af afgørende betydning, at man ikke forhindrer omfordelingen, og at man skaber mulighed for en gnidningsløs omlægning og omstrukturering gennem fusioner, joint ventures og virksomhedsovertagelser. Denne proces er dog ikke uden risici, da fusioner kan medføre en alt for koncentreret markedsstruktur, der giver forbrugerne færre valgmuligheder og de få resterende producenter større muligheder for samordning.

6. Da markederne således bliver større, og den kritiske masse, der er nødvendig for at være en aktiv markedsdeltager, vokser, har det antal fusioner og alliancer, som Kommissionen skal undersøge, været konstant stigende i de sidste par år, samtidig med at de er blevet mere komplekse. I 2000 vedtog Kommissionen således 345 beslutninger, dvs. 18 % flere end i 1999. Nogle af disse sager rejste materielle spørgsmål, der førte til udvikling af Kommissionens analytiske redskaber, især i den praktiske anvendelse af den økonomiske teori.

7. På stadig mere konkurrenceprægede og integrerede markeder er det af særlig stor betydning, at der ikke forekommer urimelige konkurrencefordrejninger på grund af statsstøtte. Ud over de nævnte initiativer til ajourføring og rationalisering af retsreglerne er Kommissionen overbevist om, at det er nødvendigt at øge gennemsigtigheden på dette område og at indføre et offentligt statsstøtteregister og en resultattavle. Sideløbende med de nye tiltag har Kommissionen lagt stor vægt på, at dens beslutninger anvendes korrekt, især når det gælder tilbagebetaling af ulovlig støtte.

8. Med hensyn til konkurrencepolitikkens internationale dimension skal nævnes følgende to forhold: For det første omfatter konkurrencesager et stadig større geografisk område, hvilket betyder, at stadig flere kommercielle transaktioner skal behandles af det stigende antal lande, der har indført konkurrenceregler. For at undersøge disse sager korrekt og undgå konflikter må Kommissionen ofte samarbejde indgående med andre konkurrencemyndigheder og udveksle oplysninger med dem. For det andet skal Kommissionen være meget opmærksom på de konkurrencemæssige aspekter ved den forestående udvidelse. Udvidelsen bør ikke skabe større uligevægt med hensyn til statsstøtte eller konkurrenceevne. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen samarbejder med ansøgerlandene og sikrer sig, at de samme regler anvendes lige effektivt overalt i et udvidet EU.

Tal for Kommissionens anvendelse af konkurrencereglerne i 2000

9. I 2000 blev der registreret i alt 1 206 nye sager, herunder 297 vedrørende karteller og monopoler (efter artikel 81, 82 og 86), 345 fusionssager og 564 statsstøttesager. De tilsvarende tal for 1999 var 1 249 nye sager, herunder 388 kartel- og monopolsager, 292 fusionssager og 569 statsstøttesager. Det lille fald i det samlede antal sager skyldes således nedgangen i kartel- og monopolsager, mens antallet af statsstøttesager har holdt sig konstant, og antallet af fusionssager fortsat stiger og er blevet fordoblet i løbet af de sidste tre år.

10. Den bemærkelsesværdige nedgang i antallet af nye kartel- og monopolsager skyldes den seneste konkurrencepolitiske udvikling. Den nye gruppefritagelse for vertikale begrænsninger har mindsket behovet for anmeldelse af disse typer aftaler drastisk. På samme måde har de nye retningslinjer for vertikale aftaler og de offentligt debatterede forslag om nye regler for horisontale aftaler klarlagt rammerne for vurderingen efter konkurrencereglerne og har muligvis også mindsket behovet for at indbringe sagerne for Kommissionen.

11. En anden årsag til faldet i antallet af nye sager er nedgangen i antallet af klager. Det skal dog bemærkes, at der i årenes løb har været store udsving i antallet af klager (112 i 2000, 149 i 1999, 192 i 1998, 177 i 1997, 159 i 1996, 114 i 1995, 170 i 1994 og 110 i 1993), og det er derfor for tidligt at drage nogen konklusioner.

12. Det er værd at bemærke, at næsten 30 % af de nye sager blev indledt af Kommissionen på eget initiativ. Også absolut set er der sket en stigning i det antal procedurer, Kommissionen har indledt på eget initiativ, i forhold til det foregående år (fra 77 til 84). Sammen med nedgangen i anmeldelserne er denne udvikling i overensstemmelse med den konkurrencepolitiske målsætning, at standardaftaler skal behandles gennem lovgivning, mens de disponible ressourcer anvendes til at føre en mere effektiv politik og koncentrere indsatsen om de farligste typer konkurrencebegrænsende praksis.

13. Det samlede antal afsluttede sager var 1 209, herunder 379 kartel- og monopolsager, 355 fusionssager og 475 statsstøttesager [3]. De tilsvarende tal for 1999 var 1 321 afsluttede sager, herunder 582 kartel- og monopolsager, 279 fusionssager og 460 statsstøttesager [4]. Det intense lovgivningsarbejde og en række ressourcekrævende kartelsager medførte en nedgang i behandlingen af kartel- og monopolsager; ikke desto mindre var antallet af afsluttede sager (379) betydeligt højere end antallet af nye sager (297), hvilket yderligere reducerede antallet af uafsluttede sager.

[3] Tallet for statsstøttesager er baseret på det antal beslutninger, Kommissionen har vedtaget. Da nogle beslutninger omfatter mere end én sag, er tallet lidt lavere end det faktiske antal statsstøttesager, der er indstillet ved en kommissionsbeslutning.

[4] Tallet for statsstøttesager i 1999 blev revideret efter offentliggørelsen af den 29. beretning om konkur rencepolitikken, 1999.

14. Som det allerede var tilfældet i 1999, medførte globaliseringen af markederne, indførelsen af euroen, etableringen af det indre marked og EU's forestående udvidelse en fortsat kraftig fusionsaktivitet i Europa. Totalt blev der anmeldt 345 nye sager i 2000 (+ 18 %), og der blev vedtaget i alt 345 formelle beslutninger i årets løb, dvs. 28 % flere end i 1999.

15. På statsstøtteområdet var antallet af anmeldelser bemærkelsesværdigt konstant i forhold til 1999 (469 i 1999 og 2000), og dette gjaldt også de indledte procedurer (67 mod 68 i 1999) og de endelige negative beslutninger (26 mod 33 i 1999). Derimod steg antallet af uafsluttede sager betydeligt (564 mod 428 i 1999), hvilket delvis kan forklares med de mange ressourcekrævende procedurer, der er blevet indledt siden 1997.

Boks 1: Den Europæiske Konkurrencedag i Lissabon og Paris

Kommissær Mario Monti underrettede i begyndelsen af sin embedsperiode Europa-Parlamentet om en række tiltag, der skulle styrke borgernes kendskab til konkurrencepolitikken og gøre Kommissionens arbejde mere gennemsigtigt og tilgængeligt for forbrugerne, sparerne, brugerne af offentlige tjenester og lønmodtagerne i Fællesskabet. Borgerne skulle være bedre underrettede om de fordele, som konkurrencepolitikken kunne give dem i form af produkter og tjenesteydelser af højere kvalitet, større udbud og lavere priser. I denne forbindelse blev det foreslået, at der hvert halve år afholdes en europæisk konkurrencedag i det land, der har formandskabet i Rådet.

Den Europæiske Konkurrencedag i Lissabon (9. juni 2000)

Den første europæiske konkurrencedag blev holdt i Lissabon i juni 2000 og blev af arrangørerne betragtet som en succes.

Den Europæiske Konkurrencedag i Portugal indgik i et større konkurrencepolitisk arrangement, der strakte sig over to dage, og hvor den første dag var afsat til de nationale konkurrencepolitiske aspekter.

Den første rundbordskonference fandt sted i forbindelse med kommissær Mario Montis åbningstale, der især var koncentreret om konkurrencepolitikkens positive virkninger for EU-borgernes dagligdag. Formanden for Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål, Christa Randzio-Plath, reagerede i sit indlæg særdeles positivt på kommissærens tale. Hun gjorde især opmærksom på den vigtige rolle, som leverandører af tjenesteydelser af almen interesse spiller i en markedsøkonomi, og på konkurrencereglernes store betydning.

Man kom også ind på mere specielle emner, såsom salget af biler i Europa og anvendelsen af konkurrencereglerne på liberale erhverv.

Der var ca. 250 deltagere fra grupper, der normalt er interesserede i konkurrencepolitikken, nemlig advokater, jurister, erhvervsrepræsentanter, konkurrencemyndigheder, ansatte ved ambassader osv. Forbrugerorganisationerne var kun repræsenteret i mindre omfang.

Ved dette første arrangement blev der stillet en række informationsmidler til rådighed for offentligheden, såsom videoer om konkurrencepolitikken, forklarende opslag og plakater, en ny pjece til offentligheden med titlen "Europæisk konkurrencepolitik og borgerne".

Den Europæiske Konkurrencedag i Paris (17. oktober 2000)

Den anden europæiske konkurrencedag fandt sted i Paris den 17. oktober 2000 om formiddagen.

Kommissær Monti indledte arrangementet med en opfordring til forbrugerne og deres organisationer om at være ansvarlige markedsaktører. Med en omskrivning af Pierre Mendès France udtalte han: "at forbruge er at vælge - frit, men ansvarsfuldt".

Under den første rundbordskonference om liberaliseringen af telefonsektoren kunne man måle de positive virkninger af indførelsen af konkurrence i denne sektor, bortset fra det omstridte spørgsmål om forhøjelsen af telefonabonnementet. Der var bred enighed om, at konkurrence og solidaritet ikke var uforenelige størrelser, og at en reguleret konkurrence var den bedste garanti for EU's borgere. Nogle forbrugere gav dog udtryk for en vis betænkelighed med hensyn til samordningen mellem telekommunikation, medier og Internet.

Anden rundbordskonference vedrørte dagligvarer. Et af de vigtigste punkter i diskussionen var de negative virkninger, som supermarkedernes større købekraft havde for de enkelte forbrugere i form af ringere udbud, produktstandardisering osv.

Der var over 300 tilstedeværende i konferencecentret. Godt halvdelen bestod af repræsentanter for forbrugerorganisationerne. Repræsentanter for de belgiske, svenske, britiske og tyske myndigheder overværede debatten sammen med en repræsentant for BEUC (Kontoret for De Europæiske Forbrugerorganisationer).

Repræsentanterne for forbrugerorganisationerne deltog aktivt i debatten. De fremsatte bemærkninger og stillede mange spørgsmål. De mange, vægtige indlæg gav debatten et forbrugerpolitisk præg, selv om spørgsmålene ikke altid vedrørte konkurrenceforhold, men snarere forbrugerbeskyttelse.

I - Karteller og monopoler: artikel 81 og 82, statsmonopoler og monopolrettigheder: artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

16. Den 27. september 2000 vedtog Kommissionen et forslag til en forordning om modernisering af procedurereglerne for anvendelse af traktatens artikel 81 og 82, dvs. Fællesskabets konkurrenceregler for konkurrencebegrænsende praksis mellem virksomhederne og misbrug af dominans. Der er her tale om det vigtigste lovgivningsmæssige initiativ på konkurrenceområdet i EU siden vedtagelsen af fusionsforordningen i 1989, og det vil bidrage væsentligt til styrkelse af en fælles konkurrencekultur i EU.

17. Klargørelse og revision af de materielle regler er et væsentligt led i den overordnede reformproces. Revisionen tager sigte på at forenkle reglerne og mindske den administrative byrde for virksomhederne, især virksomheder uden markedsstyrke, og samtidig sikre en mere effektiv kontrol med aftaler mellem virksomheder med en stærk markedsstilling. Kommissionen har for nylig afsluttet sit arbejde inden for vertikale aftaler med vedtagelse af en ny gruppefritagelsesforordning og retningslinjer for distribution, som omfatter alle sektorer undtagen bilforhandling.

18. Med hensyn til horisontale aftaler har Kommissionen udstedt nye gruppefritagelsesforordninger for aftaler om forskning og udvikling og for specialiseringsaftaler. Disse forordninger suppleres med retningslinjer for anvendelsen af artikel 81 på horisontale samarbejdsaftaler. I retningslinjerne erkendes det, at virksomhederne er nødt til at indrette sig efter den stadig skarpere konkurrence og de skiftende markedsforhold, som skyldes globaliseringen, den hastige teknologiske udvikling og de generelt mere dynamiske markeder. Samarbejdet kan ofte være et middel til risikodeling, omkostningsbesparelser, fælles udnyttelse af knowhow og fremme af innovation.

1. Kommissionens nye konkurrenceregler for vertikale begrænsninger

19. Den 22. december 1999 udstedte Kommissionen forordning (EF) nr. 2790/1999 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis [5]. Den nye gruppefritagelsesforordning har et bredt anvendelsesområde og fritager alle vertikale aftaler og samordnet praksis mellem to eller flere virksomheder, forudsat at markedsandelstærsklen på 30 % ikke overskrides, og at aftalerne opfylder et begrænset antal betingelser og ikke indeholder alvorlige begrænsninger [6]. At tærsklen på 30 % overskrides betyder ikke, at aftalerne formodes at være ulovlige, men at de skal undersøges individuelt. For at hjælpe virksomhederne med at vurdere deres aftaler godkendte Kommissionen den 24. maj 2000 et sæt retningslinjer for vertikale begrænsninger [7].

[5] EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.

[6] Jf. nr. 8-19 i konkurrenceberetningen for 1999.

[7] Kommissionens meddelelse - Retningslinjer for vertikale begrænsninger, EFT C 291 af 13.10.2000, s. 1.

20. I retningslinjerne redegøres der for:

- hvilke vertikale aftaler der generelt ikke fordrejer konkurrencen og derfor ikke falder ind under artikel 81, stk. 1. Det gælder især aftaler mellem SMV'er, egentlige agentaftaler og aftaler, hvor hverken leverandøren eller køberen har en stærk markedsstilling

- hvilke vertikale aftaler der er omfattet af gruppefritagelsesforordningens legalitetsformodning. I denne forbindelse beskrives betingelserne for forordningens anvendelse

- under hvilke omstændigheder Kommissionen eller medlemsstaternes myndigheder kan kræve fritagelsen inddraget. Det kan især være nødvendigt at inddrage fritagelsen, når konkurrerende leverandørers eller kunders parallelle net af ensartede vertikale aftaler tilsammen bevirker, at adgangen til det relevante marked begrænses væsentligt. Det kan desuden være nødvendigt, når kunden i forbindelse med aftaler om eksklusiv levering eller eneforhandlingsaftaler har en betydelig markedsstyrke i det efterfølgende omsætningsled, hvor han videresælger varerne eller leverer tjenesterne

- en række spørgsmål vedrørende markedsafgrænsning og beregning af markedsandele, der kan opstå, når markedsandelstærsklen på 30 % lægges til grund for forordningens anvendelse

- Kommissionens håndhævelsespolitik i sager, hvor tærsklen på 30 % er overskredet, og som ikke er omfattet af gruppefritagelsesforordningen. Der er fastsat et generelt analysegrundlag, som anvendes på de vigtigste kategorier af vertikale begrænsninger, såsom mærkeeksklusivitet, eneforhandling og selektiv distribution.

2. Kommissionens nye konkurrenceregler for horisontale samarbejdsaftaler

2.1. Indledning

21. Den 29. november 2000 vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 2658/2000 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler [8], forordning (EF) nr. 2659/2000 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af forsknings- og udviklingsaftaler [9] og retningslinjer for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 på horisontale samarbejdsaftaler [10], [11]. De nye forordninger erstatter de to eksisterende gruppefritagelsesforordninger for specialiseringsaftaler [12] og aftaler om forskning og udvikling (F&U) [13], der udløb den 31. september 2000. Retningslinjerne erstatter ganske vist de to nuværende meddelelser (vedrørende bestemte typer samarbejdsaftaler, der falder uden for artikel 81 [14], og vurdering af joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed [15]), men omfatter langt flere af de mest almindelige typer horisontale aftaler og supplerer gruppefritagelsesforordningen om F&U-aftaler og om specialiseringsaftaler.

[8] EFT L 304 af 5.12.2000, s. 3.

[9] EFT L 304 af 5.12.2000, s. 7.

[10] EFT C 3 af 6.1.2001, s, 2.

[11] De to gruppefritagelsesforordninger og retningslinjerne er tilgængelige på Konkurrence generaldirektoratets websted: http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/legislation/.

[12] Kommissionens forordning (EØF) nr. 417/85 af 19.12.1984 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler (EFT L 53 af 22.2.1985, s. 1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2236/97 (EFT L 306 af 11.11.1997, s. 12.).

[13] Kommissionens forordning (EØF) nr. 418/85 af 19.12.1984 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler EFT L 53 af 22.2.1985, s. 5.), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2236/97 (EFT L 306 af 11.11.1997, s. 12.).

[14] Kommissionens meddelelse vedrørende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angående samarbejde mellem virksomheder (EFT C 75 af 29.7.1968, s. 3.).

[15] Kommissionens meddelelse om vurdering i forhold til EØF-traktatens artikel 85 af joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed (EFT C 43 af 16.2.1993, s. 2.).

22. Virksomhederne er nødt til at indrette sig efter den stadig skarpere konkurrence og de skiftende markedsforhold, som skyldes globaliseringen, den hastige teknologiske udvikling og de generelt mere dynamiske markeder. Samarbejde kan være et middel til risikodeling, omkostningsbesparelser, fælles udnyttelse af knowhow og fremme af innovation og er især for små og mellemstore virksomheder af stor betydning for, at de kan tilpasse sig de skiftende markedsforhold. Disse fordele vil komme forbrugerne til gode, forudsat at der opretholdes en effektiv konkurrence på markedet. Revisionen af reglerne var ikke blot nødvendig for at tilpasse dem efter markedsudviklingen og de nye økonomiske teorier, men var også påkrævet som led i moderniseringen for at skabe klare retningslinjer for domstolene og de nationale myndigheder. Den generelle målsætning var at forenkle reglerne og mindske den administrative byrde for virksomhederne, især virksomheder uden markedsstyrke.

23. De nye regler betyder et kursskifte, idet man opgiver den formalistiske regulering, der ligger til grund for den nuværende lovgivning, og i højere grad begynder at anvende økonomiske kriterier ved vurderingen af horisontale samarbejdsaftaler. Hovedformålet med denne nye politik er at tillade samarbejde mellem konkurrenter, når det bidrager til den økonomiske velfærd uden at bringe konkurrencen i fare.

2.2. Gruppefritagelsesforordningerne

24. I forhold til de eksisterende forordninger var det formålet at gøre de nye forordninger klarere og mere brugervenlige og at udvide deres anvendelsesområde. De gamle gruppefritagelser for F&U-aftaler og specialiseringsaftaler definerede ikke blot de aftalekategorier, der var omfattet, men opregnede også de bestemmelser, der var fritaget. Disse såkaldte "hvide lister" er ikke medtaget i de nye gruppefritagelser, som i stedet fritager alle F&U-aftaler og specialiseringsaftaler, forudsat at visse betingelser er opfyldt, og at de ikke indeholder alvorlige begrænsninger. Aftalerne skal således ikke længere indeholde særlige bestemmelser for at være fritaget, og dermed får parterne større aftalefrihed.

25. Ud over den større fleksibilitet er der foretaget følgende vigtige ændringer i den nye gruppefritagelsesforordning for F&U-aftaler:

(1) Afskaffelse af kravet om udarbejdelse af et rammeprogram, inden der indgås F&U-aftaler.

(2) Forhøjelse af markedsandelstærsklen fra 20 % til 25 %. Med denne forhøjelse erkendes det, at F&U-samarbejde i høj grad skaber effektivitetsgevinster, samtidig med at restriktive virkninger er mindre sandsynlige ved F&U-samarbejde end ved andre typer samarbejde.

(3) Hvis aftalen omfatter fælles distribution af de produkter, der er udviklet i fællesskab, forhøjes tærsklen for markedsandele fra de nuværende 10 % til 25 %.

(4) Forhøjelse af sikkerhedsmargenen for udsving i markedsandelene fra 2 % til 5 %.

(5) Forlængelse af den periode, hvor den fælles udnyttelse af produkter, der er udviklet i fællesskab, er omfattet af fritagelsen, uden hensyn til markedsandele. Denne periode er blevet forlænget fra fem til syv år, da det inden for en række industrier er usandsynligt, at F&U-investeringerne kan blive rentable på fem år. Den samme syvårsperiode gælder for tilladelse til bestemte begrænsninger, der er knyttet til den fælles udnyttelse.

(6) Afskaffelse af indsigelsesproceduren, som ikke længere er nødvendig, da alle andre begrænsninger end de særlig alvorlige er fritaget på bestemte betingelser.

(7) Der er indføjet en ny bestemmelse om, at gruppefritagelsen kan inddrages i de tilfælde, hvor en aftale ville udelukke den effektive konkurrence inden for F&U på et bestemt marked. Dette er nødvendigt for at beskytte konkurrence om innovation, da det ikke ville være muligt at anvende forordningens normale tærskler for markedsandele på helt nye produkter.

26. Med hensyn til den nye gruppefritagelsesforordning for specialiseringsaftaler er der foretaget følgende vigtige ændringer:

(1) Forordningens anvendelsesområde er blevet udvidet til at omfatte ensidige specialiseringsaftaler mellem konkurrenter. Der er tale om en form for udlicitering, hvor den ene part indvilliger i at standse produktionen af bestemte produkter og købe dem hos den anden part, der indvilliger i at fremstille og levere dem. Ensidige specialiseringsaftaler mellem konkurrenter er blevet medtaget på grund af deres øgede betydning inden for mange industrier og deres muligheder for at skabe effektivitetsgevinster. Ensidige specialiseringsaftaler mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for vertikale aftaler på visse betingelser [16].

[16] Kommissionens forordning (EF) nr. 2790/1999 af 22.12.1999 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis (EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.).

(2) I forbindelse med gensidige specialiseringsaftaler er der et krav om krydsleverancer, så ingen af parterne i produktionsleddet forlader markedet i det efterfølgende omsætningsled. Dette er nødvendigt for at forhindre parterne i at opdele markederne under dække af en gensidig specialiseringsaftale.

(3) Afskaffelse af omsætningstærsklen.

(4) Forhøjelse af sikkerhedsmargenen for udsving i markedsandelene fra 2 % til 5 %, som i gruppefritagelsesforordningen for F&U-aftaler.

(5) Mulighed for eksklusive leverings- eller købsforpligtelser.

27. De to forordninger omfatter en overgangsperiode på atten måneder, hvor aftaler, der ikke opfylder de nye forordningers betingelser, men opfylder betingelserne for fritagelse i de gamle forordninger, fortsat er omfattet.

2.3. Retningslinjerne

28. Retningslinjerne supplerer gruppefritagelsesforordningerne. De beskriver den generelle fremgangsmåde, der bør følges ved vurderingen af horisontale samarbejdsaftaler. De gælder således for F&U-aftaler og produktionsaftaler, der ikke er omfattet af gruppefritagelserne, samt alle andre almindelige former for samarbejde mellem konkurrenter. De omfatter følgende typer: aftaler om F&U, produktion, indkøb, markedsføring, standardisering og miljø. Retningslinjerne beskriver den generelle fremgangsmåde, der bør følges ved vurderingen af horisontale samarbejdsaftaler, og fastlægger et fælles analysegrundlag. Herved vil virksomhederne med større sikkerhed kunne fastslå, om en aftale er konkurrencebegrænsende, og om den i så fald opfylder betingelserne for fritagelse.

29. Alle typer horisontale samarbejdsaftaler, der er omfattet, undersøges på et fælles analysegrundlag. Dette grundlag går i korte træk ud på følgende: en horisontal samarbejdsaftale kan kun begrænse konkurrencen, hvis den vil formindske konkurrencen på markedet i et sådant omfang, at der kan forventes negative markedsvirkninger med hensyn til priser, produktion, innovation eller udbud af varer og tjenester eller disses kvalitet. For at begrænse konkurrencen skal parterne normalt kunne samordne deres adfærd og være i besiddelse af en vis markedsstyrke. Et samarbejde skal derfor vurderes i den økonomiske kontekst, hvori det indgår, idet der tages hensyn til aftalens art og parternes samlede markedsstyrke, der sammen med andre strukturbestemte faktorer er afgørende for, om samarbejdet kan formindske den samlede konkurrence væsentligt.

30. Disse to kriterier skal normalt vurderes sammen. I visse tilfælde angiver samarbejdets art dog fra begyndelsen, at artikel 81, stk. 1, finder anvendelse. Det gælder først og fremmest aftaler, der har til formål at begrænse konkurrencen gennem prisfastsættelse, produktionsbegrænsning eller opdeling af markeder, kunder eller forsyningskilder. Der er her tale om alvorlige begrænsninger, der betragtes som de mest skadelige, fordi de påvirker konkurrencen direkte. Det kan derfor antages, at disse begrænsninger har negative virkninger på markedet og ikke medfører effektivitetsgevinster eller fordele for forbrugerne. De er derfor næsten altid forbudt.

31. På den anden side findes der også horisontale aftaler, hvor man fra begyndelsen kan sige, at artikel 81, stk. 1, generelt ikke finder anvendelse. Det gælder samarbejde mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, samarbejde mellem konkurrerende virksomheder, der ikke kan gennemføre det projekt eller den aktivitet, som samarbejdet omfatter, uafhængigt af hinanden, eller samarbejde om en aktivitet, der ikke har indflydelse på de relevante konkurrenceparametre. Disse samarbejdsaftaler kan kun falde ind under artikel 81, stk. 1, hvis parterne har en betydelig markedsstyrke, og der er sandsynlighed for markedsafskærmning over for tredjemand.

32. I forbindelse med alle andre aftaler er det nødvendigt at foretage en analyse efter hvert af de to kriterier (aftalens art samt markedsstyrke og struktur) for at afgøre, om de falder ind under artikel 81, stk. 1.

33. Behandlingen af hver enkelt aftalekategori gør det lettere at tage hensyn til bestemte konkurrenceproblemer i forbindelse med de forskellige typer samarbejde, men den omfatter også de mest almindelige kombinationer, f.eks. F&U med efterfølgende fælles produktion.

34. Hvis indkøbs- og markedsføringsaftaler ikke indeholder alvorlige begrænsninger, og virksomhedernes markedsstyrke ligger under et bestemt niveau, defineret ved markedsandele, er aftalerne omfattet af den såkaldte legalitetsformodning. Når der er tale om en sådan legalitetsformodning, behøver virksomhederne normalt ikke at vurdere deres aftalers virkninger på markedet, hvilket svarer til, at de er omfattet af en gruppefritagelsesforordning.

35. I forbindelse med indkøbsaftaler erkendes det i retningslinjerne, at der ikke findes nogen absolut tærskel for, hvornår et indkøbssamarbejde skaber en vis markedsstyrke og dermed falder ind under artikel 81, stk. 1, men det understreges samtidig, at det i de fleste tilfælde er usandsynligt, at der er tale om en sådan markedsstyrke, hvis aftaleparterne har en samlet markedsandel på under 15 % på indkøbsmarkedet/-markederne og en samlet markedsandel på under 15 % på afsætningsmarkedet/-markederne. Hvis aftaler under disse tærskler falder ind under artikel 81, stk. 1, er det ifølge retningslinjerne sandsynligt, at de opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3 [17].

[17] Jf. punkt 130 i retningslinjerne.

36. I forbindelse med markedsføringsaftaler, der ikke indebærer prisfastsættelse, understreges det i retningslinjerne, at det i de fleste tilfælde er usandsynligt, at der er tale om en tilstrækkelig markedsstyrke, hvis aftaleparterne har en samlet markedsandel på under 15 %. Hvis en aftale under denne tærskel falder ind under artikel 81, stk. 1, er det ifølge retningslinjerne sandsynligt, at den opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3 [18].

[18] Jf. punkt 149 i retningslinjerne.

3. Forslag til en ny forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82

37. Den 27. september 2000 vedtog Kommissionen et forslag til en ny forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82 [19]. Den nye forordning skal erstatte forordning nr. 17 af 1962 og procedurereglerne i forordning (EØF) nr. 1017/68, (EØF) nr. 4056/86 og (EØF) nr. 3975/87 vedrørende transport. På landbrugsområdet skal konkurrencereglerne fortsat anvendes på grundlag af forordning nr. 26 af 1962.

[19] KOM (2000) 582 - endnu ikke offentliggjort.

38. Forslaget til en ny gennemførelsesforordning er en følge af Kommissionens hvidbog af 28. april 1999 om modernisering af gennemførelsesbestemmelserne til EF-traktatens artikel 85 og 86 (nu artikel 81 og 82) [20], der satte en bred offentlig og faglig debat i gang. Under udarbejdelsen af forslaget konsulterede Kommissionen en lang række interesserede parter. Den førte især indgående drøftelser om en række spørgsmål vedrørende gennemførelsen af hvidbogens forslag med en arbejdsgruppe bestående af eksperter fra medlemsstaternes konkurrencemyndigheder. Også eksperter fra EØS- og EFTA-landenes konkurrencemyndigheder deltog i konsultationerne. Kommissionen tog desuden hensyn til resultaterne af den offentlige høring om hvidbogen og især de synspunkter om hvidbogen, der var givet udtryk for i Europa-Parlamentets beslutning af 18. januar 2000 og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse af 8. december 1999. De to institutioner støttede Kommissionens holdning i hvidbogen, men understregede, at det var vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceret i et system med parallelle beføjelser og at opretholde en tilstrækkelig retssikkerhed.

[20] KOM (1999) 101 (EFT C 132 af 12. 5. 1999).

39. Hovedtanken i forslaget til en ny gennemførelsesforordning er baseret på hvidbogen. Kommissionens forslag tager især sigte på at afskaffe anmeldelses- og godkendelsesreglerne i forordning nr. 17, der ikke længere kan beskytte konkurrencen i Fællesskabet effektivt, og i stedet anvende gennemførelsesregler, der bygger på direkte anvendelse af artikel 81 som helhed. Overgangen til det nye system er fastlagt i forslagets artikel 1 og 6. I artikel 1 fastsættes det således som princip, at artikel 81 som helhed finder direkte anvendelse, og artikel 6 giver de nationale domstole beføjelse til at anvende artikel 81, stk. 3, når artikel 81, stk. 1, gøres gældende.

40. På baggrund af den brede debat, frygten for en eventuel "renationalisering" af konkurrencereglerne (som især Europa-Parlamentet har givet udtryk for) og bekymringen for virksomhedernes retssikkerhed under de nye regler, har Kommissionen justeret sine forslag på en række punkter. Som følge heraf fokuserer forslaget til den nye forordning på følgende tre hovedmålsætninger:

- en mere effektiv håndhævelse

- mere ensartede konkurrencevilkår inden for det indre marked

- en rimelig retssikkerhed for virksomhederne.

3.1. En mere effektiv håndhævelse

41. De foreslåede regler vil medføre en mere effektiv håndhævelse af Fællesskabets konkurrenceregler. Flere myndigheder vil kunne anvende reglerne, da Kommissionens enekompetence til at vedtage en beslutning om fritagelse efter artikel 81, stk. 3, afskaffes, således at det ikke kun er Kommissionen, men også de nationale konkurrencemyndigheder og domstole, der kan anvende artikel 81 og 82 i deres helhed. Desuden vil afskaffelsen af anmeldelses- og godkendelsesreglerne give Kommissionen mulighed for at koncentrere sig om afsløring og forfølgelse af de alvorligste overtrædelser.

42. Bestemte dele af forslaget tager sigte på at styrke overgangen til et system med lovfæstet undtagelse. F.eks. giver Kommissionens forslag mulighed for en mere effektiv håndhævelse fra de nationale myndigheders side gennem horisontalt samarbejde. Forslagets artikel 12 skaber retsgrundlag for udveksling af oplysninger mellem Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og for brug af sådanne oplysninger som bevismateriale i sager i henhold til Fællesskabets konkurrenceret.

43. For at beskytte konkurrencen er det også nødvendigt at sikre, at Kommissionens undersøgelsesbeføjelser er tilstrækkelige og effektive. Siden udgivelsen af hvidbogen har Kommissionens planer udviklet sig på flere punkter på baggrund af reaktionerne på den. Forslaget indeholder tre vigtige forbedringer, der skal sikre en mere effektiv anvendelse af artikel 81 og 82.

44. For det første forslås det at tilpasse de beføjelser, Kommissionens tjenestemænd har i forbindelse med kontrolundersøgelser. De nationale konkurrencemyndigheder og Kommissionen har erfaringer for, at der stadig hyppigere opbevares belastende dokumenter i private hjem. Ved den foreslåede forordning får Kommissionens repræsentanter derfor beføjelse til mod fremvisning af en national retskendelse, at undersøge virksomhedsmedarbejderes private hjem, hvis der er mistanke om, at der opbevares forretningsdokumenter dér. Det foreslås desuden, at Kommissionens repræsentanter får beføjelse til at forsegle skabe og kontorer for at sikre, at dokumenter ikke fjernes eller ødelægges under kontrolundersøgelsen. Endelig bør Kommissionens repræsentanter have beføjelse til at stille mundtlige spørgsmål vedrørende undersøgelsens genstand.

45. For det andet har Kommissionen opgivet hvidbogens tanke om en central domstolskontrol ved Retten i Første Instans og foreslår nu en kodificering af reglerne om retskendelser på nationalt plan. Dette skal gælde i situationer, hvor en virksomhed nægter at lade Kommissionen foretage en kontrolundersøgelse, og vil afklare de nationale domstoles mulige virkefelt inden for de grænser, som EF-Domstolen har fastsat.

46. For det tredje foreslår Kommissionen, som bebudet i hvidbogen, en tilpasning af bøderne for overtrædelse af procedurereglerne og tvangsbøderne, som i 60'erne blev fastsat til absolutte beløb. Det betragtes som en velegnet løsning at anvende et system baseret på procentvise andele af omsætningen.

3.2. Regulering af forholdet mellem artikel 81 og 82 og medlemsstaternes konkurrenceret

47. Både den offentlige høring, Europa-Parlamentets beslutning og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse betragtede behovet for at sikre lige konkurrencevilkår overalt inden for det indre marked som en af reformens største udfordringer.

48. Under hensyn til de mulige fordele i form af en mere effektiv håndhævelse foreslog Kommissionen derfor med hjemmel i EF-traktatens artikel 83, stk. 2, litra e), en ny artikel, der skal regulere forholdet mellem artikel 81 og 82 og medlemsstaternes konkurrenceret (forslagets artikel 3). Ifølge denne artikel vil kun Fællesskabets konkurrenceret finde anvendelse, når en aftale eller praksis kan påvirke handelen mellem medlemsstater.

49. Denne artikel er baseret på følgende betragtninger. Under det nuværende system kan den samme aftale eller adfærd være undergivet både Fællesskabets og flere medlemsstaters konkurrenceret. I overensstemmelse med det princip, som Domstolen stadfæstede i Walt Wilhelm-sagen [21], nemlig at fællesskabsretten har forrang, kan medlemsstaternes lovgivning kun anvendes, hvis ikke den skader den ensartede anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler overalt inden for det indre marked. Forrangsprincippet løser åbenlyse konflikter til fordel for fællesskabsretten. Det kan dog ikke effektivt forhindre uoverensstemmelser og forskelle i medlemsstaterne behandling af aftaler og praksis, som påvirker handelen mellem medlemsstaterne.

[21] Sag 14/68, Walt Wilhelm , Sml. 1969, s. 1.

50. Artikel 3 sikrer, at aftaler og praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstaterne, undersøges på grundlag af et enkelt regelsæt, hvilket fremmer lige konkurrencevilkår overalt i Fællesskabet og fjerner de omkostninger, der er forbundet med parallel anvendelse af fællesskabsretten og national lovgivning for såvel konkurrencemyndighederne som erhvervslivet. Bestemmelsen begrænser ikke de nationale konkurrencemyndigheders håndhævelsesmuligheder, idet de vil kunne anvende fællesskabsretten. Medlemsstaternes erfaringer kan bidrage til udvikling af Fællesskabets konkurrencepolitik inden for netværket af konkurrencemyndigheder.

51. Artiklen sikrer også, at alle sager vedrørende aftaler og praksis, der påvirker handelen mellem medlemsstaterne, behandles efter samarbejdsprocedurerne inden for netværket, ligesom den fjerner risikoen for, at den samtidige anvendelse af Fællesskabets og medlemsstaternes konkurrenceret medfører, at netværket ikke fungerer korrekt.

3.3. Samarbejde inden for netværket mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder

52. Hvad de nationale konkurrencemyndigheder angår, vil etablering af et netværk, hvor alle deltagere anvender samme regler og politik, i høj grad fremme effektivitet, ensartethed og lige konkurrencevilkår overalt inden for det indre marked. Det formelle grundlag for etablering af nettet er artikel 11 i forslaget til forordning.

53. Kommissionen er overbevist om, at et nært samarbejde inden for netværket vil fremme udvikling af en fælles konkurrencekultur i Fællesskabet. Da en ensartet anvendelse er af væsentlig betydning, er der desuden foreslået en række formelle procedurer. Efter artikel 11, stk. 4, i forslaget til forordning skal de nationale konkurrencemyndigheder konsultere Kommissionen, inden de vedtager forbudsbeslutninger, beslutninger med accept af tilsagn og beslutninger om inddragelse af en gruppefritagelse. Alle disse beslutninger har direkte konsekvenser for adressaterne. Det er derfor vigtigt at sikre, at beslutningerne følger netværkets normale praksis. I tilfælde af betydelig uoverensstemmelse inden for netværket bevarer Kommissionen beføjelsen til at overtage en sag fra en national konkurrencemyndighed og behandle den selv ved at indlede en procedure i sagen.

54. Kommissionen har ingen planer om at benytte procedurerne i den foreslåede artikel 11 som grundlag for systematisk at blande sig i de nationale konkurrencemyndigheders beslutninger. Procedurerne er tænkt som et sikkerhedsnet, der skal afsløre og afhjælpe alvorlige problemer i forbindelse med uensartet anvendelse.

55. For yderligere at afklare grundlaget for samarbejdet inden for netværket er Kommissionen i færd med at udarbejde et udkast til meddelelse om samarbejde inden for netværket, herunder især klare, men fleksible ordninger for fordelingen af sager på grundlag af det princip, at sagen behandles af den myndighed, der har de bedste forudsætninger derfor. Meddelelse vil erstatte den nuværende. Derefter skulle man på grundlag af indgående drøftelser med medlemsstaternes konkurrencemyndigheder kunne vedtage fælles rammer, således at netværket kan begynde at fungere.

3.4. Øget samarbejde med de nationale domstole

56. Kommissionens forslag tager også sigte på at styrke samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole for at fremme en ensartet anvendelse af artikel 81 og 82.

57. Artikel 15 i forslaget til forordning giver de nationale domstole ret til at indhente oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, med henblik på anvendelse af artikel 81 og 82. De kan også anmode Kommissionen om en udtalelse om spørgsmål i forbindelse med anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceregler. Kommissionen vil fastsætte detaljerede regler om sin praksis på dette område i en meddelelse, der skal afløse den eksisterende meddelelse om samarbejde mellem de nationale domstole og Kommissionen. Disse regler vil indeholde en frist for Kommissionens besvarelse af de nationale domstoles henvendelser.

58. I samme artikel foreslås det, at Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder får ret til at fremsætte både skriftlige og mundtlige bemærkninger til de nationale domstole. For de nationale konkurrencemyndigheders vedkommende er denne beføjelse begrænset til domstolene i deres hjemland. Kommissionen kan kun handle i henhold til denne bestemmelse(som amicus curiae), hvis det er i Fællesskabets interesse, dvs. ikke i en af parternes interesse. Bestemmelsen tager især sigte på at give Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder mulighed for at henlede domstolenes opmærksomhed på spørgsmål af stor betydning for den ensartede anvendelse af Fællesskabets konkurrenceret. Hvis Kommissionen benytter sig af denne mulighed, vil den f.eks. kunne gøre domstolene opmærksomme på sager fra andre medlemsstater, hvor man har behandlet det samme eller et tilsvarende problem. De nationale domstole er ikke forpligtede til at følge Kommissionens eller en national konkurrencemyndigheds udtalelse. Kommissionens oplysninger kan dog være nyttige for domstolene, når de overvejer, om de skal foretage en præjudiciel forelæggelse for EF-Domstolen.

3.5. En rimelig retssikkerhed for virksomhederne

59. Efter den eksisterende forordning nr. 17 kan en aftale eller vedtagelse, der er omfattet af artikel 81, stk. 1, kun opnå retsgyldighed, dvs. at den kan tvangsfuldbyrdes ved en civil domstol, hvis den er anmeldt til og fritaget af Kommissionen. I praksis afsluttes de fleste anmeldte sager ved en uformel administrativ skrivelse fra Kommissionens tjenestegrene (et såkaldt "comfort letter").

60. Forslaget til forordning fjerner de bureaukratiske hindringer, der er forbundet med anmeldelses- og godkendelsesproceduren, men opretholder samtidig en tilstrækkelig grad af retssikkerhed. Efter det nye system er aftaler og vedtagelser, der opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3, således automatisk retsgyldige, og de kan tvangsfuldbyrdes, uden at der kræves nogen administrativ beslutning derom. Virksomhederne kan derfor støtte sig på civil håndhævelse som en del af en forbedret retssikkerhed, der er uafhængig af en eventuel administrativ indgriben.

61. Efter forslaget til forordning er det stadig nødvendigt, at virksomhederne vurderer, om deres forretningstransaktioner er i overensstemmelse med konkurrencereglerne. Efter den eksisterende forordning nr. 17 foretages denne vurdering af virksomheden, når den udarbejder sin anmeldelse. Forslaget sidestiller anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceregler og reglerne på andre retlige områder, hvor virksomhederne selv skal fastslå, at deres adfærd er lovlig.

62. Inden for Fællesskabets konkurrenceret letter gruppefritagelser og Kommissionens meddelelser og retningslinjer, der afklarer reglernes anvendelse, virksomhedernes arbejde med vurdering af deres adfærd. Som supplement til den igangværende reform forpligter Kommissionen sig til at gøre en endnu større indsats på dette område. I denne forbindelse giver artikel 28 i forslaget til forordning Kommissionen en generel beføjelse til at udstede gruppefritagelsesforordninger. Denne beføjelse vil sikre, at Kommissionen er i stand til at reagere tilstrækkelig hurtigt på udviklingen og de skiftende markedsvilkår.

63. Da flere beslutningstagere vil kunne anvende artikel 81, stk. 3, under den nye ordning, vil rets- og fortolkningspraksis desuden udvikle sig hurtigt på områder, hvor den ikke tidligere har eksisteret, og dermed styrke vurderingsgrundlaget. Kommissionen vil bidrage yderligere til denne udvikling ved fortsat at fastlægge en politik gennem sine egne beslutninger i konkrete sager. Ud over forbudsbeslutninger kan Kommissionen, når det er i Fællesskabets interesse, på eget initiativ vedtage beslutninger om, at der ikke er begået nogen overtrædelse. Herved vil Kommissionen kunne fastlægge sin stilling i en skelsættende sag for at klarlægge retstilstanden for alle virksomheder i samme situation.

64. I de få situationer, hvor der opstår et egentligt problem med hensyn til den retlige fortolkning, er Kommissionen indstillet på at drøfte konkrete sager med virksomhederne, hvis det er nødvendigt. Kommissionen har desuden planer om at vejlede virksomhederne i form af udtalelser. For ikke at skade den planlagte ændring af tyngdepunktet i Kommissionens håndhævelsesarbejde er det dog op til Kommissionen selv at skønne, om den vil benytte denne mulighed. Kommissionen er ved at udarbejde en yderligere vejledning, der skal indeholde de kriterier, som den vil lægge til grund for sin behandling af anmodninger om udtalelser samt de praktiske foranstaltninger i forbindelse hermed.

3.6. Det nuværende stadium i lovgivningsproceduren

65. Kommissionens forslag er forelagt Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.

66. Forslaget har siden begyndelsen af oktober 2000 været behandlet i en arbejdsgruppe i Rådet. På Rådets møde den 5. december 2000 noterede industriministrene sig de hidtidige resultater af arbejdsgruppens arbejde, som vil fortsætte under det svenske formandskab i 2001.

67. Europa-Parlamentet har henvist forslaget til Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som det ansvarlige udvalg. J. Evans (PPE/UK) er udpeget til ordfører. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål holdt sit første møde den 21. november 2000. Den 27. februar 2001 blev der afholdt en offentlig høring, og Europa-Parlamentet forventer at vedtage sin beslutning i juni 2001.

B - Håndhævelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

68. Karteller er hemmelige horisontale aftaler mellem de vigtigste økonomiske aktører på et givet marked med henblik på at udelukke den indbyrdes konkurrence, hæve priserne kunstigt og begrænse udbuddet. Disse forsøg på at erstatte et konkurrencebaseret miljø - drivkraften bag en markedsøkonomi - med en koordineret og centralt styret markedsregulering er langt den mest skadelige form for overtrædelse af konkurrencelovgivningen.

69. Deltagerne i kartellet går sammen om at skabe en illusion om konkurrence, mens kunderne i realiteten ikke har noget valg og må betale højere priser. Det har umiddelbar virkning for hele forsyningskæden og rammer i sidste ende forbrugeren. Internationale karteller anslås at dræne den europæiske økonomi for flere hundrede millioner EUR. Da kartelpriser endvidere ofte fastsættes på grundlag af den mindst konkurrencedygtige producents omkostninger, fjerner de incitamentet for mere effektive virksomheder til at forbedre produktkvaliteten, indføre ny teknologi og generelt rationalisere produktionen og salgsmetoderne.

70. I forbindelse med den økonomiske globalisering, hvor den skade, karteller kan forvolde, bliver større og større, har Kommissionen understreget, at den fortsat vil bestræbe sig til det yderste for at afdække og straffe dem. Efter oprettelsen af en specialiseret kartelenhed i december 1998 vil den gennemgribende revision af forordning nr. 17, som drøftes i øjeblikket, i denne forbindelse være et stort skridt i retning af en intensivering af EU's kamp mod karteller. Kommissionen foreslår, at dens efterforskningsbeføjelser styrkes betydeligt, så den bedre vil kunne tage udfordringen op fra stadigt mere aktive og sofistikerede karteller.

71. Siden 1998 er antallet af karteller, som Kommissionen har undersøgt, steget markant. De fleste af disse undersøgelser var endnu ikke afsluttet i 2000 og må forventes at føre til forbud i løbet af 2001. Den kraftige stigning i antallet af sager er især et resultat af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, som blev vedtaget i 1996 [22]. Stadigt flere virksomheder, som er eller har været involveret i alvorlige konkurrencebegrænsende aktiviteter, overvejer nu, hvilke fordele de vil kunne få i form af bødefritagelser eller -nedsættelser ved at samarbejde med Kommissionen.

[22] EFT C 207 af 18.7.1996.

72. Mens undersøgelser af karteller i princippet er fortrolige, indtil en endelig beslutning er vedtaget, kan der eventuelt udsendes pressemeddelelser under særlige omstændigheder. Det kan f.eks. ske, når en undersøgelse iværksættes efter klager og/eller, når Kommissionen vil henlede tredjemands opmærksomhed på en sag. I den forbindelse bekræftede Kommissionen i juli, at den er i færd med at foretage en undersøgelse i vitaminsektoren. I samme måned meddelte den, at den ville indlede procedure over for næsten 120 banker og banksammenslutninger på grund af deres mulige deltagelse i fastsættelse af størrelsen af gebyrer for valutaveksling i eurozonen.

73. Der blev truffet tre formelle beslutninger i 2000, nemlig i sektorerne for søtransport, dyrefoder og kemikalier.

FETTCSA

74. Den 16. maj 2000 pålagde Kommissionen 15 linjerederier bøder på næsten 7 mio. EUR for aftaler om ikke at give rabat på deres offentliggjorte takster. Rederierne havde tilsluttet sig den nu afviklede FETTCSA (Far East Trade Tariff Charges and Surcharges Agreement) og omfattede medlemmerne af linjerederikonferencen FEFC (Far Eastern Freight Conference) samt FEFC's største konkurrenter. Der var tale om Hapag-Lloyd (Tyskland), Maersk Sealand (Danmark) og P&O Nedlloyd (Det Forenede Kongerige). Beslutningens adressater drøftede, hvordan de kunne koordinere deres kommercielle praksis for takster og fragttillæg. Det førte til en aftale om ikke at give rabat på de offentliggjorte takster [23].

[23] EFT L 268 af 20.10.2000.

75. Kommissionen fandt, at aftalen var i strid med forbuddet mod karteller i EF-traktatens artikel 81 og afviste rederiernes påstand om, at FETTCSA blot var en "teknisk aftale", som var tilladt i henhold til reglerne for søtransport.

76. Kommissionen beregnede bøderne på grundlag af sine offentliggjorte retningslinjer. Hvor en horisontal prisaftale mellem konkurrenter med meget store markedsandele normalt skal betragtes som en "meget alvorlig" overtrædelse med bøde på mindst 20 mio. EUR pr. virksomhed, fandt man det i den foreliggende sag rimeligt blot at betegne overtrædelsen som "alvorlig". En aftale om ikke at give rabat fandtes mindre skadelig end egentlige prisaftaler. Der blev også taget hensyn til, at eventuelle skadelige virkninger måtte formodes at have været kortvarige.

77. Kommissionen tog endvidere hensyn til, at FETTCSA-aftalen blev ophævet umiddelbart efter, at selskaberne i 1994 havde modtaget klagepunktsmeddelelsen, og at der ikke var afholdt møder, efter at Kommissionen i 1992 havde sendt en advarselsskrivelse. Ved beregningen af bødernes størrelse tog Kommissionen også højde for, at parterne i begrænset omfang havde samarbejdet med Kommissionen, samt for procedurens varighed, der især skyldtes, at der verserede andre vigtigere sager i denne sektor.

Lysinkartellet

78. Den 7. juni pålagde Kommissionen fem virksomheder bøder på i alt 110 mio. EUR for et drive et verdensomspændende prisfastsættelseskartel for lysin, den vigtigste aminosyre, der tilsættes dyrefoder af ernæringshensyn (aminosyrer er byggesten af proteiner). I Kommissionens undersøgelse blev det fastslået, at Archer Daniels Midland Co (USA), Ajinomoto Co (Japan), Cheil Jedang (Korea), Kyowa Akko (Japan) og Sewon (Korea) fastsatte lysinpriserne på verdensplan, herunder i EØS. For at fastholde priserne fastsatte de fem virksomheder også salgskvoter og udvekslede følsomme oplysninger i hver fald i perioden mellem juli 1990 og juni 1995 [24].

[24] Kommissionens pressemeddelelse IP/00/589 af 7.6.2000.

79. Det interessante ved denne beslutning er især den metode, Kommissionen fulgte ved fastsættelsen af bøderne på ovennævnte niveau. Det fremgår af, at størstedelen af beslutningens retlige vurdering omhandler spørgsmålet om bødernes størrelse og parternes argumenter herom. I beslutningen anvendte Kommissionen ikke blot de principper, der blev opstillet i retningslinjerne fra 1998 om beregning af bøder (herefter kaldet "beregningsmeddelelsen") [25]. Den anvendte også for første gang sin meddelelse fra 1996 om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, idet den tog hensyn til to karteldeltageres tilbud om samarbejde lige fra undersøgelsens begyndelse samt det mere begrænsede samarbejde, de øvrige deltagere senere tilbød [26].

[25] EFT C 9 af 14.1.1998.

[26] EFT C 207 af 18.7.1996.

80. Den samordning, der blev forbudt i Kommissionens beslutning, er et klokkerent eksempel på et decideret pris- og salgskvotakartel, som er ulovligt uden undtagelse. Faktisk har ingen af virksomhederne bestridt sagens kendsgerninger. De drev et kartel i perioden fra i hvert fald juli 1990 til juni 1995. To deltagere sluttede sig til kartellet medio juni 1992 (ADM og Cheil Jedang). Kommissionen indledte sin undersøgelse i juli 1996, kort efter at de amerikanske konkurrencemyndigheder havde anklaget flere af karteldeltagerne for ulovlig samordning. Det skete, da en af lederne af kartellet (Ajinomoto - den anden leder var ADM) besluttede at underrette Kommissionen om, at der var tale om et kartel mellem juni 1992 (da ADM gik ind på EØS-markedet for lysin) og juni 1995.

81. For at fastsætte bødernes grundbeløb, foretog Kommissionen i sin beslutning først en vurdering af, hvor alvorlig overtrædelsen var. Den betegnede kartallet som en meget alvorlig overtrædelse med en reel indvirkning på det relevante EØS-marked, idet det førte til prisniveauer, som var højere, end det ellers ville have været tilfældet under normale konkurrencevilkår. Kommissionen forklarer imidlertid, at der er mulighed for at behandle de fem karteldeltagere forskelligt. Den tager hensyn til de betydelige forskelle mellem deres størrelse og dermed mellem deres muligheder for at påføre EØS-kunder alvorlig skade. Den verdensomspændende omsætning benyttes som grundlag for en sammenligning af deres relative størrelse, fordi det er denne omsætning, Kommissionen kan benytte til at vurdere de pågældende virksomheders reelle ressourcer og betydning. På dette grundlag placerer Kommissionen på den ene side ADM og Ajinomoto og på den anden de øvrige tre virksomheder, der er langt mindre. Hvad angår grovhed, forklarer Kommissionen desuden, at den ikke tager hensyn til de bøder, de amerikanske og canadiske antitrustmyndigheder har pålagt virksomhederne, fordi disse bøder ifølge myndighederne selv kun tog hensyn til den konkurrencebegrænsende virkning, som det verdensomspændende kartel havde inden for deres egne jurisdiktioner. Ud over grovheden er varigheden i henhold til retningslinjerne fra 1998 et parameter for at fastsætte grundbeløbet. I den foreliggende sag er varigheden halvlang (tre til fem år), og hvert ekstra år indebærer en forøgelse af bødens størrelse med 10% - igen i henhold til retningslinjerne fra 1998.

82. Kommissionen har observeret følgende skærpende og formildende omstændigheder. Den mener, at både ADM og Ajinomoto har spillet en førende rolle. Denne skærpende omstændighed betyder, at deres bøde forhøjes med 50%. Kommissionen peger på få formildende omstændigheder i beslutningen. Cheil Jedangs passive rolle i kartellets afslutningsfase betyder, at virksomheden får nedsat sin bøde en smule, og at alle karteldeltagerne får et nedslag på 10% for at have afsluttet overtrædelse, så snart en offentlig myndighed (her de amerikanske konkurrencemyndigheder og FBI) greb ind.

83. Ifølge meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse kan Kommissionen beslutte ikke at pålægge bøder eller at nedsætte bøderne for parter, som har samarbejdet med Kommissionen under proceduren. I denne sag har virksomhederne samarbejdet med Kommissionen på forskellige trin i undersøgelsen og om forskellige perioder, der er omfattet af undersøgelsen af overtrædelsen. Af årsager, som er forklaret udtømmende i beslutningen, opfylder ingen af virksomhederne betingelserne for at opnå bødefritagelse, en "meget betydelig" nedsættelse af bøde (dvs. mindst 75%) eller en "betydelig" nedsættelse (dvs. mellem 50% og 75%). Alle virksomheder får dog en "væsentlig" nedsættelse af deres bøde (dvs. mellem 10% og 50%), fordi de har samarbejdet.

84. Ajinomoto og Sewon er de to virksomheder, der har samarbejdet mest med Kommissionen. Kartellederen Ajinomoto fremlagte afgørende (men ikke fuldstændige) oplysninger om kartellet, inden Kommissionen påbegyndte sin undersøgelse. Sewon kom med senere og tilføjede fuldstændige beviser, hovedsagelig som svar på Kommissionens formelle anmodning om oplysninger. Derfor giver Kommissionen begge virksomheder den højest mulige nedsættelse af bøden, dvs. 50%.

85. Kyowa Hakko Kogyo og Cheil Jedang har også fremlagt vigtige, men ikke afgørende, beviser for kartellets eksistens. Det giver dem en nedsættelse af bøden på 30%.

86. Endelig har ADM ikke samarbejdet med Kommissionen i den fase af proceduren, hvor der blev indsamlet oplysninger. Efter at have modtaget Kommissionens klagepunktsmeddelelse oplyste virksomheden imidlertid Kommissionen om, at den ikke havde væsentlige indvendinger mod dokumentets indhold. Kommissionen finder, at ADM er berettiget til et nedslag i bøden på 10%.

87. Efter vedtagelsen af beslutningen har alle de deltagende virksomheder med undtagelse af Ajinomoto indledt annullationssøgsmål ved Førsteinstansretten [27].

[27] Sag nr. T-224/00 (ADM), T-220/00 (Cheil), T-223/00 (Kyowa), T-230/00 (Sewon).

Vedtagelse på ny af en beslutning, der blev annulleret af proceduremæssige årsager

88. Den 13. december 2000 vedtog Kommissionen på ny en beslutning om at pålægge den belgiske virksomhed Solvay S.A. en bøde på 3 mio. EUR for at have deltaget i et sodakartel i slutningen af 1980'erne. Soda er et kemisk produkt, der benyttes ved glasfremstilling. I den pågældende periode havde Solvay indgået en aftale med en tysk virksomhed, der garanterede sidstnævnte en vis afsætningsmængde, idet Solvay selv aftog en eventuelt usolgt mængde, for at holde prisen på soda i Tyskland kunstigt oppe. Dette var i strid med EF-traktatens artikel 85 (nu 81) [28].

[28] Kommissionens pressemeddelelse IP/00/1449 af 13.12.2000.

89. Den oprindelige beslutning, hvori Solvay og den tyske virksomhed blev pålagt en bøde, blev vedtaget den 19. december 1990, men blev endeligt annulleret af Domstolen af rent proceduremæssige årsager. Beslutningen blev først undertegnet af Kommissionens formand og generalsekretær, efter at den var blevet meddelt adressaterne. Når Domstolen annullerer en beslutning af rent proceduremæssige årsager, kan Kommissionen vedtage beslutningen på ny, hvis den i det store hele forbliver uændret i substansen. Derfor vedtog Kommissionen igen denne beslutning om at pålægge Solvay en bøde. Den tyske virksomhed ankede ikke den oprindelige beslutning og har betalt sin bøde på 1 mio. EUR.

1.2. Andre former for aftaler

90. Artikel 81 omhandler ikke blot karteller, men også andre former for aftaler mellem virksomheder, der begrænser eller fordrejer konkurrencen. Det kan være tilfældet ved samarbejdsaftaler mellem konkurrenter eller distributionsaftaler mellem producenter og detailhandlende. Sådanne aftaler kan fritages fra forbuddet i artikel 81, hvis betingelserne i artikel 81, stk. 3 er opfyldt. Imidlertid findes der sager, hvor forbrugernes fordele ved sådanne aftaler ikke er tilstrækkelige til at berettigede den konkurrencebegrænsning, de medfører. I sådanne tilfælde anmoder Kommissionen parterne om at ændre eller ophæve deres ordninger. I sidste instans kan Kommissionen kræve, at ordningerne ophæves, hvis de allerede er indført, og den kan samtidig pålægge bøder.

1.2.1. Alliancer mellem luftfartsselskaber

91. Luftfarten er præget af en række alliancer. Det kan skyldes, at der i øjeblikket findes lovgivningsmæssige hindringer, som gør det vanskeligt for luftfartsselskaber fra forskellige medlemsstater at fusionere deres aktiviteter på anden måde. Kommissionen har foretaget en række undersøgelser af aftaler mellem europæiske luftfartsselskaber, hvilket i 2000 førte til, at der blev indledt formel procedure mod Qualiflyer-alliancen og Lufthansas og SAS's samarbejde med Austrian Airlines. Disse sager er behandlet mere udførligt i denne beretnings afsnit om lufttransport [29]. Kommissionens undersøgelser af en række andre luftfartsalliancer fortsætter. Der er blandt andet tale om nogle transatlantiske alliancer.

[29] Kapitel I.C, 2.5.1 om lufttransport.

Distributionsaftaler

92. I forbindelse med distributionsaftaler er Kommissionen især opmærksom på risikoen for, at aftalerne kan føre til en opdeling af EU-markedet, som kan bringe målsætningen om det indre marked i fare.

Opel

93. Forbrugernes ret til at købe produkter billigere i andre medlemsstater er en af hovedfordelene ved det indre marked. At Kommissionen er fast besluttet på at garantere denne ret, fremgik af dens beslutning om at pålægge Opel Nederland B.V. en bøde på 43 mio. EUR [30]. Den nederlandske Opel-importør blokerede fra september 1996 til januar 1998 eksport af nye biler til endelige forbrugere i andre medlemsstater. Det er Kommissionens anden større beslutning, idet den første blev rettet til Volkswagen AG i januar 1998, fordi klager fra forbrugerne fik Kommissionen til at undersøge bilproducenternes og deres importørers adfærd og pålægge dem store bøder [31]. Det blev således bekræftet, at virksomheders forsøg på at underminere et velfungerende indre marked udgør en meget alvorlig overtrædelse af EU's konkurrenceregler, og at der vil blive slået meget hårdt ned på dem.

[30] Beslutning af 20.9.2000 (EFT L 59 af 28.2.2001); pressemeddelelse IP/00/1028 af 20. september 2000. Den 1. december indbragte Opel Kommissionens beslutning for Førsteinstansretten (sag T-368/00).

[31] Se også kapitel I.C, 1.1.1 om motorkøretøjer.

JCB

94. Den 21. december 2000 vedtog Kommissionen en beslutning, hvori den fastslog, at virksomheden JCB Service, der kontrollerer de forskellige filialer af den britiske koncern JC Bamford, har overtrådt EF-traktatens artikel 81 [32]. Kommissionen fandt, at distributionsaftalerne for entreprenørmaskinerne af mærket JCB indgået mellem JCB-koncernen og dens 140 eneforhandlere har til formål at afskærme de nationale britiske, franske, irske og italienske markeder inden for EU. Aftalerne omfatter adskillige bestemmelser, der begrænser forhandlernes salg uden for deres eksklusivområde. I Kommissionens beslutning pålægges det JCB Service at bringe overtrædelsen til ophør, og virksomheden pålægges en bøde på 39,6 mio. EUR.

[32] Kommissionens pressemeddelelse IP/00/1526 af 21.12.2000.

1.2.2. Miljøaftaler

CECED

95. EF-traktatens artikel 6 siger, at miljøpolitikken skal integreres i Fællesskabets øvrige politikker. Faktisk er miljømæssige betænkeligheder på ingen måde uforenelige med konkurrencepolitikken, forudsat at konkurrencebegrænsningerne er af rimeligt omfang og nødvendige for at opfylde de miljømæssige mål.

96. Dette princip fremgår tydeligt af CECED-beslutningen [33], hvori Kommissionen for første gang godkendte en aftale om indstilling af produktion for at gøre produkterne mere miljøvenlige. Deltagerne i aftalen, dvs. næsten samtlige europæiske producenter og importører af vaskemaskiner til privat brug, vil indstille produktion og import ind i EU af maskiner med den laveste energieffektivitet for at begrænse energiforbruget og dermed forureningen fra energiproduktionen.

[33] F-1/36.718; EFT L 187 af 26.7.2000; Kommissionens pressemeddelelse IP/00/148 af 11.2.200.

97. Selv om deltagerne indskrænker deres frihed til at fremstille og markedsføre visse typer vaskemaskiner og dermed begrænser konkurrencen i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, opfylder aftalen betingelserne for en fritagelse i medfør af artikel 81, stk. 3. Den sikrer forbrugerne betydelige fordele og besparelser, især ved at mindske forureningen fra energiproduktionen. I Kommissionens positive beslutning tages der hensyn til dette positive bidrag til at opfylde EU's målsætninger på miljøområdet til fordel for nulevende og kommende generationer.

2. Artikel 82 og 86

98. Artikel 82 forbyder virksomheder med en dominerende stilling på et givet marked at misbruge denne situation til skade for tredjemand. Et sådant misbrug kan blandt andet bestå i at begrænse produktionen, benytte urimelige eller diskriminerende priser eller dumpingpriser, koblingssalg og indførelse af supplerende forpligtelser uden forbindelse med det pågældende produkt eller den pågældende tjenesteydelse. Kommissionen er af den opfattelse, at virksomheder, der ikke er udsat for konkurrencepres, gør sig skyldige i en særligt farlig form for misbrug, når de gennem urimelig praksis forhindrer konkurrenter i at komme ind på markedet eller forsinker deres adgang. Kommissionen er derfor særligt opmærksom på virkninger af en dominerende stilling på markeder, der netop er blevet liberaliseret, hvor der er fare for, at det etablerede selskabs adfærd vil fjerne de forventede fordele ved omstrukturering, innovation eller jobskabelse i forbindelse med disse processer.

99. I artikel 86 understreges det, at konkurrencereglerne også gælder for offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, når anvendelsen af disse bestemmelser ikke hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem.

100. Detaljerede oplysninger om vedtagne beslutninger eller om indledning af formelle procedurer efter artikel 82 og artikel 86 sammenholdt med artikel 82 er anført i sektorafsnittet af denne beretning under posttjenester [34] og lufttransport [35].

[34] Kapitel I.C, 2.4.3, 2.4.4. og 2.4.5.

[35] Kapitel I.C, 2.5.2.

Selektive rabatter i den kemiske industri - Beslutning vedtaget på ny

101. Den 13. december 2000 vedtog Kommissionen på ny to beslutninger om at pålægge den belgiske virksomhed Solvay S.A. en bøde på 20 mio. EUR og den britiske virksomhed Imperial Chemicals Industries (ICI) plc en bøde på 10 mio. EUR for misbrug af deres dominerende stilling på markedet for soda i 1980'erne. Soda er et kemisk produkt, der benyttes til glasfremstilling. I den pågældende periode havde Solvay og ICI indført et rabatsystem, der skulle beskytte dem mod enhver fare for reel konkurrence inden for deres respektive "territorier", dvs. det vesteuropæiske fastland for Solvays vedkommende og Det Forenede Kongerige og Irland for ICI's.

102. ICI og Solvay indførte begge et system med såkaldte meromsætningsrabatter ("top-slice" rebates) for at holde konkurrenterne ude fra markedet. De fleste glasproducenter, som er de største aftagere af soda, har en hovedleverandør, der dækker størstedelen af deres behov, men vil gerne have en alternativ leverandør for ikke at blive for afhængige af hovedleverandøren. For at mindske den konkurrencemæssige betydning af alternative leverandører havde Solvay og ICI udviklet et todelt prissystem. Hovedleverancerne blev solgt til normalprisen, men de supplerende mængder, kunder ellers ville have købt af en anden leverandør - meromsætningen - blev tilbudt med en betydelig (og hemmelig) rabat.

103. I nogle tilfælde betød det, at Solvay og ICI tilbød de supplerende mængder til noget nær halv pris. Det blev gjort klart for kunderne, at særprisen på den supplerende mængde var betinget af, at de indvilgede i at dække størstedelen af deres behov - eller hele behovet - med indkøb fra den dominerende producent. Konsekvensen blev, at andre producenter blev udelukket fra reel konkurrence med Solvay og ICI. For at kunne konkurrere skulle de tilbyde meget store rabatter på hele salgsmængden, mens Solvay og ICI kun gav rabat på meromsætningen. Kommissionen fandt, at der var tale om meget alvorlige overtrædelser af artikel 86 (nu artikel 82) og vedtog den 19. december 1990 to beslutninger om at pålægge virksomhederne, hvad der på det tidspunkt blev betragtet som store bøder. Domstolen annullerede disse beslutninger af rent proceduremæssige årsager. I sådanne tilfælde kan Kommissionen vedtage beslutningerne på ny, hvis den i det store hele forbliver uændret i substansen. [36].

[36] Se også nr. 89.

Boks 2: Konkurrencepolitikkens betydning for forbrugerne

Forbrugerne er ikke de eneste, der nyder godt af konkurrencepolitikken, men de har store fordele. Når der gælder konkurrenceprægede forhold, forsøger producenterne at tiltrække kunderne ved at tilbyde dem en lavere pris, højere kvalitet eller bedre service end konkurrenterne. Forbrugerne får også en fordel på lang sigt, når virksomhedernes bestræbelser for at overgå deres konkurrenter før eller siden fører til større innovation og effektivitet inden for visse former for produktion. Det er dog ikke altid let, eller overhovedet muligt, at måle virkningerne af konkurrencepolitiske beslutninger for forbrugerne. Som nævnt konkurrerer virksomhederne ikke blot om priserne, og forbrugerne kan få fordel af visse politiske indgreb på mange andre måder, f.eks. i form af større produktudbud eller bedre kontraktvilkår. I andre tilfælde vedrører konkurrencepolitiske beslutninger et mellemled i produktion, så den endelige forbruger ikke bliver direkte berørt. Når det er tilfældet, kan konkurrencebeslutninger skærpe konkurrencen på inputmarkederne og skabe vilkår, der gør det muligt at sænke prisen på det færdige produkt. Det er dog svært at måle, hvor stor fordelen er for den endelige forbruger.

I denne beretning vil læseren finde henvisninger til en lang række antitrust- og fusionsbeslutninger. Nedenfor har vi nævnt nogle af dem, som vi mener kan illustrere, hvilke fordele forbrugerne kan forventes at få af konkurrencepolitikken.

Beslutningen i sagen mod Opel Nederland B.V. [37] er den anden store sag om hindringer for parallelimport af biler. Den første blev truffet i sagen mod Volkswagen i 1998 [38]. Beslutningen pålægger den nederlandske Opel-importør at ophæve foranstaltninger, der forhindrer forbrugere fra andre medlemsstater i at købe nye biler af Opelmærket til umiddelbar videreeksport eller gør det vanskelige for dem. Denne beslutning skal garantere forbrugerne ret til uhindret at købe en bil i en medlemsstat, hvor priserne er lave. Hvis parallelimporten bliver omfattende, vil det lægge et vist pres på bilproducenterne om at sænke bilpriserne i de medlemsstaterne, hvor de er højere. Parallelimport kunne også give bilforhandlerne et incitament til at forbedre deres service og tilbyde andre fordele.

[37] Se også nr. 106.

[38] EFT L 124 af 23.4.1998.

I sagen Telefónica/Sogecable/Audiovisual Sport [39], der handlede om markedet for rettigheder til transmission af fodbold via betalings-tv i Spanien, greb Kommissionen ind og annullerede en aftale om fastsættelse af prisen på fodboldkampe via pay-per-view i Spanien. I begyndelsen af september 2000, hvor den nye fodboldsæson begyndte, var der tegn på meget hård konkurrence mellem tv-selskaberne i form af tilbud på udbuddet af fodboldkampe. Disse tilbud var rettet mod nye abonnenter, men der var også tegn på, at nogle kabel-tv-selskaber sænkede deres priser betydeligt for alle kategorier af kunder. Senere sænkede den spanske operatør af digitalt jordbaseret tv sine priser på fodboldkampe via pay-per-view med op til 50%. Takket være Kommissionens indgreb får forbrugerne også langt mere at vælge imellem. Fodboldrettigheder, som operatørerne af satellitbaseret digital-tv tidligere havde eneret på, vil nu også blive tilbudt andre tv-selskaber, og dermed vil der blive et betydeligt udbud af fodbold på alle tre digitale transmissionssystemer - satellit-tv, jordbaseret tv og kabel-tv.

[39] Se også nr. 220.

Fusionen mellem de tyske elselskaber Veba og Viag [40] blev gjort betinget af, at parterne opfyldte deres strenge tilsagn om frasalg fuldt ud. Det skete for at sikre, at konkurrencen på det netop liberaliserede tyske elmarked ikke skulle blive udelukket ved oprettelsen af et dominerende duopol mellem Veba/Viag og deres største konkurrent, RWE. Under behandlingen af sagen arbejdede Kommissionen tæt sammen med det tyske Bundeskartellamt, som skulle undersøge den parallelle fusion mellem RWE og VEW, der blev godkendt på ligende betingelser. Som følge heraf vil de tyske elforbrugere fortsat nyde godt af konkurrence om elforsyningen, hvilket allerede har ført til betydelige prisfald både for erhvervskunder og private, efter at elselskabernes regionale monopoler blev afskaffet ved lov for to år siden. Uden de skrappe betingelser, som Kommissionen og Bundeskartellamt stillede, ville de to fusioner have skabt en situation, hvor de tyske priser på grund af manglende konkurrence må formodes igen at ville været steget til deres tidligere niveau. Dette ville have modvirket fordelene ved liberaliseringen. Skærpet konkurrence om elforsyningen som følge af liberaliseringen kan også medføre en forbedring af selskabernes service (f.eks. el, gas, vand m.m. under ét, flere leverandører at vælge imellem for forbrugerne, "grøn" elektricitet m.m.).

[40] Se også nr. 261.

Kommissionen stillede også betingelser for at godkende fusion mellem TotalFina og Elf Acquitaine [41], der kunne have begrænset den effektive konkurrence på en række produktmarkeder i Frankrig. Der var tale om vitale markeder forbrugerne, som f.eks. engrosmarkedet for brændsel til opvarmning af private boliger, detailmarkedet for LPG og salget af motorbrændstoffer på de franske motorveje. Frasalget af en stor del af det fusionerede selskabs investeringer i transport- og lagerlogistik vil give ikke-integrerede producenter mulighed for fortsat at være konkurrencedygtige på detailmarkedet for boligopvarmning og for LPG og dermed holde priserne nede. På markedet for salg af brændstof på motorvejene vil frasalget af 70 tankstationer bevare de effektive konkurrencevilkår og gør det muligt for en stor detailkæde (Carrefour) at komme ind i en sektor, der traditionelt er monopoliseret af energikoncerner. Dette sidste aspekt skulle skærpe konkurrencen ikke blot om priserne, men også om udbuddet af nye former for kundeservice.

[41] Se også nr. 257.

C - Gennemgang af individuelle sektorer

1. Basisindustrier, forbrugs- og investeringsgoder

1.1. Motorkøretøjer

104. Forordning (EF) nr. 1475/95 [42] fritager salgs- og serviceaftaler indgået mellem bil fabrikanter og deres forhandlere fra forbuddet i traktatens artikel 85 (nu artikel 81). Salget af motorkøretøjer er kendetegnet ved en kombination af eneforhandling og selektivt salg, hvilket vil sige, at salget udelukkende foregår gennem autoriserede forhandlere, der tildeles et eneforhandlingsområde (eller et område med et salgsnet bestående af kun et begrænset antal forhandlere), og at salg til ikke-autoriserede mellemhandlere er forbudt. Gruppefritagelsen blev indrømmet med den begrundelse, at der herskede en effektiv inter- og intrabrandkonkurrence inden for motorkøretøjs sektoren, at forhandlernes kommercielle frihed ville blive styrket, og at systemet ville være til fordel for forbrugerne. Fritagelsen udløber den 30. september 2002.

[42] Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer.

105. Forordningen indeholder flere bestemmelser, der tjener til at skærpe konkurrencen på markedet for forhandling af biler og reservedele, således at forbrugerne kan udnytte alle potentielle fordele af det indre marked, bl.a. ved at give dem mulighed for at foretage indkøb i udlandet

1.1.1. Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen i 2000 : overtrædelser

106. Trods ovennævnte bestemmelser måtte Kommissionen, i sagen vedrørende Opel [43], konstatere, at det ikke altid forholder sig således. Importøren af Opel-biler i Nederlandene, Opel Nederland B.V., der er et datterselskab af General Motors Nederland B.V., traf nemlig i perioden fra september 1996 til januar 1998 en række foranstaltninger med det formål at begrænse eller forhindre forhandlernes salg til endelige forbrugere og videreforhandlere i andre medlemsstater. Der var tale om en meget alvorlig overtrædelse af reglerne for det indre marked, der er en af EU's centrale målsætninger. Med henvisning til overtrædelsens grovhed og varighed pålagde Kommissionen Opel Nederland B.V. en bøde på 43 mio. EUR. Efter beslut ningen i Volkswagen-sagen i 1998 [44] er Opel-beslutningen den anden betydningsfulde beslutning vedtaget mod en bilfabrikant, siden forordning nr. 1475/95 trådte i kraft.

[43] Beslutning af 20. september 2000 (EFT L 59 af 28.2.2001). Pressemeddelelse IP/00/1028 af 20. september 2000. Den 1. december 2000 indbragte Opel en klage for Førsteinstansretten mod Kommissionens beslutning (sag T-368/00).

[44] Beslutning af 28. januar 1998 (EFT L 124 af 25. april 1998). Pressemeddelelse IP/98/94 af 28. januar 1998.

107. Førsteinstansretten bekræftede i sin dom af 6. juli 2000 [45] i sagen vedrørende Volkswagen, at overtrædelser af denne art er meget alvorlige, da de hindrer forbrugerne i at udnytte alle de fordele, der følger af det indre marked. Første instansretten bekræftede substansen i Kommissionens beslutning, men udtalte samtidig, at Kommissionen ikke havde ført tilstrækkelig bevis for to af de fem omstridte foranstaltninger. Retten byggede sin beregning af bødens størrelse på en varighed af tre år mod de ti år i Kommissionens beslutning og reducerede bøden fra 120 mio. EUR til 90 mio. EUR.

[45] Sag T-98/273 (se pressemeddelelse IP/00/725 af 6 juli 2000). Den 14. september 2000 appellerede Volkswagen Førsteinstansrettens dom til Domstolen (sag C-338/00).

108. Kommissionen er i færd med at behandle andre sager, der implicerer bilfabrikanter, som fik tilsendt klagepunktsmeddelelser i 1999, samt andre sager vedrørende foranstaltninger, der er blevet iværksat for at hindre eller begrænse den grænse overskridende handel.

109. Et særligt kendetegn ved sagerne vedrørende Opel og Volkswagen og andre aktuelle undersøgelser er, at de blev iværksat som følge af klager. Kommissionen modtager hvert år i hundredvis af breve fra forbrugere og autoriserede mellemhandlere, der beretter om de vanskeligheder, de er løbet ind i i forbindelse med køb af et køretøj i enden medlemsstat. Det er med udgangspunkt i oplysninger som disse, at Kommis sionen har foretaget flere uanmeldte kontrolundersøgelser hos forskellige bilfabrikanter.

1.1.2. Generel vurdering af anvendelsen af forordningen

110. Ifølge artikel 11 i forordning (EF) nr. 1475/95 skal Kommissionen regelmæssigt vurdere den virkning, som fritagelsen af forhandlingssystemet har på prisforskellen mellem de forskellige medlemsstater, og udarbejde en rapport om virkningerne af forordningen inden udgangen af 2000.

111. Kommissionen udarbejder to gange om året en rapport om forskellene mellem bilpriserne (ekskl. afgifter) i de forskellige medlemsstater. Rapporterne bygger på oplysninger afgivet af bilfabrikanterne i maj og november hvert år [46]. For så vidt angår perioden fra november 1999 til maj 2000 fandt Kommissionen, at der fortsat optrådte store prisforskelle (ekskl. afgifter) på nye biler inden for EU. De lå i gennemsnit på omkring 20 %.

[46] Rapporterne fås på Kommissionens kontorer i medlemsstaterne og kan desuden konsulteres på følgende internetadresse: http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/

prices Kommissionen meddeler ligeledes pressen resultaterne af sine prisundersøgelser (se pressemeddelelse IP/00/121 af 7. februar 2000 og IP/00/781 af 13. juli 2000)v.

112. Kommissionen har ligeledes foretaget en vurdering af virkningerne af gruppe fritagelsesforordningen. Den vedtog en beretning herom den 15. november [47]. Formålet med vurderingen var at undersøge, om de hypoteser, som gruppe fritagelsesforordningen bygger på, stadig er gyldige, og at se nærmere på det fritagne distributionssystems indvirkning på udviklingen i prisforskellene, kvaliteten af den service, der ydes forbrugerne, og, mere generelt, det indre marked for salg og eftersalgsservice af nye køretøjer.

[47] Beretning om vurdering af forordning (EF) nr. 1475/95 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer (KOM(2000) 743 endelig af 15.11.2000. Beretningen er ligeledes tilgængelig på følgende internetadresse: http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/

113. Beretningen bygger på svarene på de spørgeskemaer, som Kommissionen udsendte til bilfabrikanter, forbrugerorganisationer, forhandlere, uafhængige værksteder, uafhængige importører, mellemhandlere, reservedelsproducenter og visse virksom heder, der opererer på internettet. Den bygger endvidere på en række undersøgelser af nyere dato vedrørende bilindustrien og dens forhandlingssystem, Kommissionens egen halvårlige rapport om prisforskellene medlemsstaterne imellem og dens erfaringer med håndteringen af konkurrenceproblemer som led i kontrollen med overholdelse af traktatens artikel 81 og 82 [48].

[48] Se også XXIX Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 145 og 146.

114. Beretningen konkluderer, at fritagelsesforordningen kun har leveret nogle af de forventede resultater. Desuden synes nogle af de hypoteser, som Kommissionen byggede forordningen på, nu at være tvivlsomme. Det system, der blev fritaget, synes endvidere at kunne lægge en alvorlig bremse på udviklingen af nye salgs metoder, f.eks. salg via internettet.

115. Efter vedtagelsen af denne beretning blev alle interesserede parter opfordret til at fremsætte deres bemærkninger til den. Det skete bl.a. på en høring den 13. og 14. februar 2001. Kommissionen har desuden opfordret alle interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til to konsulentfirmaers undersøgelser af forhandlingssystemet inden for motorkøretøjsindustrien [49].

[49] Undersøgelserne findes på internetadressen http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/ Under søgelsen "The natural link between sales and service" stammer fra Autopolis, og undersøgelsen "Car price differentials in the European Union: An economic analysis" blev gennemført af Hans Degryse og Frank Verboven (K.U. Leuven og CEPR).

116. Kommissionen agter inden udgangen af 2001 at fremsætte forslag til de nærmere regler for forhandling og service af nye køretøjer, som skal træde i kraft, når forordning (EF) nr. 1475/95 udløber.

1.1.3. Den strukturelle udvikling inden for sektoren

117. Motorkøretøjssektoren er i dag kendetegnet ved, at der indgås flere og flere samarbejdsaftaler mellem bilfabrikanter. Eksempelvis anmeldte General Motors og Fiat, foruden udvekslingen af aktier, deres samarbejde inden for transmissions systemer, indkøb af komponenter og reservedele, finansielle tjenesteydelser rettet mod deres forhandlere og kunder, udvikling af en fælles platform samt forsknings- og udviklingsprogrammer knyttet til produktionen af personbiler og lette erhvervskøretøjer. Kommissionen fandt, at betingelserne for en fritagelse i henhold til EU's konkurrenceregler var til stede [50].

[50] Kommissionens pressemeddelelse IP/00/932 af 16.8.2000.

118. Denne strukturelle udvikling inden for bilindustrien manifesterer sig også i form af fusioner, virksomhedsovertagelser, joint venture-selskaber mellem komponent leverandører [51] og en tiltagende integration mellem bilfabrikanter [52]. Som en anden bemærkelsesværdig udvikling kan nævnes etableringen af business-to-business (B2B) internetplatforme mellem bilfabrikanter og komponentleverandører med det formål at forøge stordriftsfordelene på indkøbssiden og optimere forsyningskæden og produktionsprocesserne hos såvel komponentleverandørerne som bilfabrikanterne. I eksempelvis platformen COVISINT deltager på den ene side General Motors, Ford, Daimler Chrysler, Renault, Nissan og Toyota og på den anden side BASF, Delphi Automotive, Federal Mogul, Johnson Controls, Lear Corporation og Yazaki International. Kommissionen vil gennemføre en grundig undersøgelse af COVISINT, idet der blandt parterne til aftalen optræder en række betydningsfulde virksomheder, bl.a. nogle store bilfabrikanter.

[51] Fusionssager M.1870 ZF/Brembo/DFI, M.1929 Magnetti Marelli/Seima, M.2036 Valeo/Labinal, M.2046 Valeo/Robert Bosch, M.2066 Dana/Getrag og M.2102 Magnetti Marelli.

[52] Fusionssager M.1998 Ford/Land Rover og M.1847 GM/Saab.

1.2. Motorbrændstof

119. Den dramatiske prisstigning på motorbrændstof i 2000 satte gang i en offentlig debat om konkurrenceforholdene inden for denne sektor. Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder mødtes for at drøfte anvendelsen af konkurrencereglerne inden for denne sektor på både nationalt plan og EU-plan. Det første møde blev afholdt den 29. september, hvor de nationale myndigheder og Kommissionen udvekslede erfaringer. Dette møde blev fulgt op af et nyt møde den 29. november [53]. De nationale myndigheder i flere medlemsstater skred i årets løb ind mod over trædelser af konkurrencelovgivningen inden for motorbrændstofsektoren på deres område. De italienske og svenske konkurrencemyndigheder vandt retssager mod karteller, og de tyske konkurrencemyndigheder vedtog en beslutning om pris diskrimination [54].

[53] Memo/00/55 af 20.9.00, Kommissionens pressemeddelelse IP/00/1090 af 29.9.2000 og IP/00/1391 af 30.11.2000.

[54] Mere udtømmende oplysninger herom findes i rapporterne fra de pågældende nationale konkurrence myndigheder.

120. Der blev opnået enighed om, at de nationale myndigheder bør fokusere på retsforfølgelse af karteller, da erfaringerne viser, at når der optræder priskarteller inden for denne sektor, opererer de på nationalt eller regionalt plan. De nationale konkurrencemyndigheder blev også opfordret til at undersøge spørgsmålet om vertikale begrænsninger på deres nationale markeder, herunder navnlig fænomenet markedsafskærmning. Motorbrændstofsektoren i Europa er kendetegnet ved eksklusive leveringsaftaler mellem detailforhandlerne og leverandørerne. Den samlede effekt af disse aftaler kan forhindre nye og ikke-integrerede selvstændige virksomheder i at trænge ind på markedet (den såkaldte "afskærmningseffekt"). Den nye gruppefritagelsesforordning om vertikale begrænsninger [55] har halveret den maksimalt tilladte varighed af klausuler om konkurrenceforbud fra ti til fem år, hvilket forhåbentligt vil åbne markedet mere op. Kommissionen og de nationale myndigheder vil arbejde sammen om vurderingen af udviklingen på dette marked.

[55] Se også kapitel I.A, punkt 1.

121. Kommissionen har for sin part iværksat en undersøgelse af situationen for ikke-integrerede selvstændige virksomheder i flere medlemsstater. Det er vigtigt at sikre, at selvstændige virksomheder får en reel chance for at trænge ind på motor brændstofmarkedet, da de markeder, hvor der er mange selvstændige udbydere (f.eks. i Frankrig, Det Forenede Kongerige og Tyskland), er mere konkurrencepræget end markeder domineret af vertikalt integrerede udbydere.

2. Netværksindustrier

2.1. Gas

122. I 2000 blev der gjort store fremskridt med virkeliggørelsen af et indre marked for gas. Den 10. august 2000 skulle gasdirektivet (98/30/EF) være gennemført i den nationale lovgivning. Gasdirektivet foreskriver bl.a. følgende:

- monopolrettigheder (f.eks. importmonopoler) skal afskaffes

- der skal indføres en ordning for tredjeparters adgang til nettet (som giver priviligerede gaskunder mulighed for at benytte det eksisterende gasnet)

- markedet skal gradvist liberaliseres (pr. august 2000 skulle mindst 20 % af det samlede årsforbrug på det nationale gasmarked være liberaliseret)

- opsplitning af vertikalt integrerede selskaber (som en minimum skal der føres særskilte regnskaber for gasselskabernes transmissions-, distributions- og lageraktiviteter).

123. Formålet med liberaliseringen er at skabe større konkurrence på gasmarkederne ved at give kunderne mulighed for at skifte leverandør. Liberaliseringen af gas markederne i EU vil, ligesom liberaliseringen af elektricitetsmarkedet, få indflydelse på konkurrencepolitikken. EU's konkurrencepolitik vil supplere politikken vedrørende det indre marked, således at liberaliseringen bliver en realitet for forbrugerne.

124. Elleve medlemsstater gennemførte gasdirektivet til tiden. Tre medlemsstater opfyldte overhovedet ikke deres forpligtelse (Frankrig, Luxembourg og Portugal), og en enkelt medlemsstat gennemførte det ikke fuldt ud (Tyskland), Kommissionen besluttede derfor at indlede sager mod disse fire medlemsstater.

125. Blandt de medlemsstater, der har gennemført direktivet, har de fleste valgt direktivets konkurrencefremmende løsninger med hensyn til netadgang. De fleste har valgt en reguleret ordning for tredjepartsadgang, mens resten har valgt en forhandlings ordning eller en kombination af de to ordninger.

126. Mange medlemsstater har gennemført en større liberalisering end påkrævet i henhold til direktivet. I stedet for blot at åbne 20 % af markedet op, der er minimumskravet i henhold til direktivet, agter lande som Det Forenede Kongerige og Tyskland at liberalisere markedet 100 %. I de kommende år forventes en række andre medlems stater at følge dette eksempel og åbne markedet helt op. Det drejer sig om Østrig, Belgien, Italien, Nederlandene, Spanien og Sverige. I gennemsnit var 80 % af den samlede efterspørgsel efter gas blevet liberaliseret i august 2000.

127. Skønt liberaliseringen af gasmarkedet har taget en opmuntrende start, og skønt et højt gennemsnit for liberaliseringen er et opmuntrende tegn og en meget vigtig forudsætning for, at aftagerne vil kunne udnytte deres valgfrihed, er der imidlertid ikke dermed skabt nogen garanti for et konkurrencepræget gasmarked i Europa eller for, at aftagerne vil kunne udnytte liberaliseringen til fulde. Der er derfor stadig behov for en betydelig indsats for at gøre det indre gasmarked til en realitet.

128. De fleste medlemsstater har valgt at oprette en særskilt tilsynsmyndighed, som skal overvåge gasindustrien og navnlig sikre tredjepartsadgangen. Kommissionen arbejder tæt sammen med disse myndigheder. Inspireret af det såkaldte "Firenze-forum" dannede Kommissionen et gasreguleringsforum, som mødtes to gange i Madrid i løbet af året. I dette forum deltager repræsentanter for samtlige medlems stater, de nationale tilsynsmyndigheder, transmissionssystemoperatører og gas selskaber, og det danner ramme for drøftelser om harmoniseringen af industriens standarder og regulering. I løbet af året beskæftigede forummet sig hovedsagelig med oprettelsen af en uafhængig europæisk sammenslutning af transmissions systemoperatører og med netværksspørgsmål, herunder indrømmelsen af tredje partsadgang og prissætning ved transmission på tværs af grænserne samt tekniske spørgsmål vedrørende interoperabilitet. Forummet besluttede også at nedsætte en arbejdsgruppe for at sætte skub i drøftelserne om bl.a. transmissionsgebyrer, afbalancering og lageradgang.

129. På Det Europæiske Råds møde i Lissabon den 23. og 24. marts besluttede Det Europæiske Råd "at sætte mere skub i liberaliseringen på områder såsom ga