Regionsudvalgets udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget "Transeuropæiske hurtigruter for godstog"« (98/C 180/02)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Transeuropæiske hurtigruter for godstog« (),

under henvisning til Kommissionens beslutning af 5. juni 1997 om i henhold til artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 17. september 1997 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 3 »Transport og Kommunikationsnet«,

under henvisning til Underudvalg 3's forslag til udtalelse (CdR 346/97 rev.), som blev vedtaget den 13. november 1997 med Marcello Panettoni som ordfører,

og ud fra følgende betragtninger:

Rådets direktiv 91/440/EØF () indførte for første gang i EU-lovgivningen adgangsret til jernbaneinfrastruktur i EU,

Rådets direktiv 95/18/EF () og 95/19/EF () indeholder nærmere krav til de virksomheder, der ønsker at få licens, at opkræve infrastrukturafgifter og at tildele kanaler,

Kommissionens hvidbog om jernbaner og resultaterne af drøftelserne i Rådet (transportministrene) i oktober 1986,

Kommissionen har nedsat en gruppe på højt niveau bestående af personlige repræsentanter for transportministrene, der skulle arbejde videre med tankerne om hurtigruter for godstog,

godstransporten inden for EU påfører de regionale og lokale myndigheder store afledte omkostninger i form af overbelastning af trafiknettet, forurening og ulykker,

brugerne foretrækker som regel de transportformer, der forårsager flest eksterne omkostninger, frem for de transportformer, der byder på faktiske samfundsmæssige fordele,

ovennævnte vanskeligheder kan delvist afhjælpes, hvis man letter en omstilling fra vej- til banetransport eller i det mindste fremmer den kombinerede transport,

der er behov for en gennemgribende omstilling og omstrukturering på jernbaneområdet, hvis jernbanetransporten på ny skal være konkurrencedygtig,

den foreliggende meddelelse foreslår en gradvis, »frivillig« gennemførelse af bestemmelserne i ovennævnte direktiv 91/440/EØF, idet der etableres et første net af hurtigruter for godstog -

på den 22. plenarforsamling den 12.-13. marts 1998 (mødet den 12. marts) vedtaget følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

1.1. Regionsudvalget ser generelt positivt på indførelsen af godshurtigruter, fordi det er målet at fremme og forbedre jernbanetransporten og samtidig begrænse vejgodstransporten eller i det mindste fremme den kombinerede transport.

1.2. Regionsudvalgets positive holdning skyldes bl.a., at man ved at fremme jernbanetransporten kan:

a) nedbringe forureningen med udstødningsgasser, især i regioner og lokalområder med store færdselsårer;

b) mindske trængselsproblemerne inden for vejtransporten, især i regioner og lokalområder med naturlige barrierer (som Alperne) og grænseområder.

1.3. Etableringen af godshurtigruter og »one-stop-shopping« (hurtigrutecentret) letter adgangen til infrastrukturen og sikrer enkle, gennemsigtige tarifsystemer og hurtig tildeling af kanaler. Alt dette skulle - hvis det vel at mærke gennemføres korrekt - fremme jernbanetransporten og åbne infrastrukturerne for konkurrence, hvormed der kan ydes mere effektive tjenester på et niveau, som ligger tættere på vejtransportydelserne, og priserne samtidig skulle blive mere moderate.

2. Konklusioner

2.1. For at nå ovennævnte mål og fremme godshurtigruternes udvikling bør man efter Regionsudvalgets opfattelse inddrage de regionale og lokale myndigheder såvel i den forberedende fase (forslag og fastlæggelse af nye strækninger) som i gennemførelsesfasen. De regionale og lokale myndigheder sidder inde med en mere direkte viden om transportstrømmene, hvad enten disse er lokale eller ej.

2.2. Adgangen til godshurtigruterne bør være åben for alle jernbanevirksomheder, der opfylder kravene i direktiv 95/18/EF vedrørende udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder, der ønsker at tilbyde de tjenester, der er omhandlet i artikel 10 i direktiv 91/440/EØF.

2.3. I denne første frivillige forsøgsfase bør reglerne om godshurtigruter kun gælde for de fastlagte korridorer og de stationer, der ligger på disse strækninger.

2.4. Indtil direktiv 91/440/EØF er gennemført i fuldt omfang, skal forbindelsesstrækningerne til og fra disse korridorer (kanaler) fortsat være underlagt de gældende regler og sædvaner i den enkelte medlemsstat.

2.5. Det planlagte hurtigrutecenter skal have form af en ubureaukratisk, telematisk struktur, som skal være helt uafhængig af infrastrukturforvalteren og transportvirksomheden.

2.6. Hvis de tjenester, godshurtigruterne tilbyder, skal blive så effektive og konkurrencedygtige, som man håber, skal de nationale regeringer, de regionale og lokale myndigheder, infrastrukturforvalterne og tjenesteleverandørerne yde en fælles indsats med henblik på at tilvejebringe bl.a. følgende grundlæggende forudsætninger:

a) afskaffelse eller nedbringelse af kontrollen ved de interne grænser, idet den nødvendige kontrol udføres enten på transitbanegården, afgangsstedet eller destinationen;

b) gensidig anerkendelse af den kontrol, der er udført i den stat, hvor transporten har sit udgangspunkt;

c) løsning af de forskellige tekniske og strukturelle karakteristika, der findes i EU, så interoperabiliteten lettes (anvendelse af de samme lokomotiver, det samme personale og det samme signalsystem);

d) oprettelse af særlige støttestrukturer, der i opstartsfasen kan bistå de tog, der benytter godshurtigruterne.

2.7. Regionsudvalget havde håbet, at godshurtigruterne allerede kunne iværksættes fra januar 1998. Ved anlæggelse og drift af hurtigruter for jernbanegodstransport skal der udvikles en styringsmodel, som forener kravet om hurtig vækst i godstransporten med et behørigt hensyn til passagerbefordringen.

Bruxelles, den 12. marts 1998.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() KOM(97) 242 endelig udg.

() EFT L 237 af 24.8.1991, s. 25.

() EFT L 143 af 27.6.1995, s. 70.

() EFT L 143 af 27.6.1995, s. 75.