I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(92) 9 endelig udg. - SYN 406 
Bruxelles, den 19. marts 1992 
Forslag ti I 
RÅDETS DIREKTIV (EØF) 
om forbrænding af farligt affald 
(forelagt af Kommissionen) 

- 2 -
BEGRUNDELSE 
Indledning 
I mange medlemsstater er det stadig sværere at finde egnede steder til 
risikofri deponering af affald, så der er presserende behov for at 
finde andre løsninger. Med forbrænding under streng emissionskontrol 
kan affaldsmængden reduceres betydeligt. I Ministerrådets resolution af 
7. maj 1990 om affaidspol it ik hedder det, at affald, som ikke kan 
recirkuleres eller genanvendes, skal afskaffes på en måde, der skader 
miljøet mindst muligt. Rådet vedtog to direktiver om forbrænding af 
dagrenovation i 1989 og opfordrer nu Kommissionen til hurtigst muligt 
at færdiggøre sine forslag om forbrændingsanlæg for industriaffald. 
Skønt mangelen på en harmoniseret nomenklatur gør det vanskeligt at 
sammenligne statistikker om affaldsproduktion, er der ingen tvivl om, 
at der frembringes farligt affald i samtlige medlemsstater, og at det 
i de enkelte medlemsstater kan udgøre fra 2 til 20% af den samlede 
affaldsmængde. Da de negative virkninger på miljøet, navnlig 
luftforurening, forårsaget af forbrænding af "ufarligt" affald 
allerede er reguleret i direktiverne om nedbringelse af luftforurening 
fra nye/bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg (89/369/EØF og 
89/429/EØF), indeholder dette direktiv bestemmelser, der skal forebygge 
eller minimere de negative miljøvirkninger af forbrænding af "farligt" 
affald. 
Dette direktiv bygger på en mere helhedsorienteret tilgang til 
miljøbeskyttelse, eftersom det ikke blot dækker luftforurening, men 
også beskyttelse af jordbund og overflade- og grundvand, under 
hensyntagen til gældende fællesskabslovgivning på disse områder. 
I henhold til direktiv 78/319 (ændret) betragtes affald som farligt i 
kraft af dets egenskaber og bestanddele. Forbrænding af sådant affald 
kan derfor give skadelige emissioner, hvis det indeholder forurenende 
stoffer som opført i bilag II til Rådets direktiv 84/360/EØF, navnlig 
organiske forbindelser, HCI, HF og tungmetaller, samt dioxiner og 
furaner, som anses for yderst farlige. I betragtning af denne risiko 
for skadelig forurening må der træffes passende foranstaltninger 
baseret på den seneste viden om forebygge Ises-/nedbringelsesteknik, som 
kan forebygge eller minimere emissionen. 
Bekæmpelsesteknikker og emissionsnormer 
Kun at henvise til "de bedste tilgængelige teknologier, der ikke 
medfører uforholdsmæssigt store omkostninger" til forebyggelse eller 
mindskelse af emissioner, således som det hedder i Rådets direktiv 
84/360/EØF, vil imidlertid være utilstrækkeligt i dette tilfælde, 
navnlig for emissioner fra dioxiner, furaner og kviksølv. Hvis man 
udelukkende anvendte dette princip, ville man kun tage hensyn til den 
teknologi, der anvendes i anlæg, som blev godkendt for mindst fem år 
siden. På det tidspunkt var behovet for at minimere dioxin- og 
furanemissionerne imidlertid ikke så indlysende, og der fandtes heller 
ikke teknisk udstyr til at reducere disse emissioner. 
På den anden side synes tiden endnu ikke at være inde til at fastsætte 
retligt bindende emissionsgrænseværdier for dioxiner og furaner i 
direktivforslaget, eftersom det med de nuværende målemetoder ikke er 
- 3 -
muligt at måle disse emissioner kontinuerligt. Det tager således nogle 
uger at indhente resultaterne af hver enkelt stikprøve, og disse 
resultater giver strengt taget kun oplysninger om anlæggets drift i 
prøvetagningstidsrummet. At bruge et sådant resultat til at 
ekstrapolere emissionsadfærden for et anlæg, hvor der i givet fald 
afbrændes affald med en anden sammensætning, vil ikke være en pålidelig 
metode til at sikre overholdelsen af en retligt bindende grænseværdi. 
Det ville heller ikke være hensigtsmæssigt at lukke et affaldsforbræn­
dingsanlæg på basis af et analyseresultat, som først er opnået uger 
efter prøvetagningen. 
I afventning af bedre moniter ingsmetoder indeholder dette 
direktivforslag derfor en specifik forpligtelse til i så høj grad som 
muligt at mindske emissionen af dioxiner og furaner på grundlag af den 
mest avancerede teknik og gøre alt for ikke at overskride en vejledende 
værdi på 0,1 ng toksisk ækvivalent/m^. Den skal nævnes, at Tyskland 
og Nederlandene allerede har fastsat denne værdi som retligt bindende 
emissionsgrænseværdi. 
De fleste eksperter mener på indeværende tidspunkt, at kun aktive 
kulfiltre vil kunne reducere dioxin- og furanemissionen til under denne 
grænse. Disse filtre er først udviklet for nylig og vil sandsynligvis 
for første gang blive taget i brug i et forbrændingsanlæg for farligt 
affald i begyndelsen af 1992. Men der er allerede gode erfaringer med 
behandling af mindre dele af røggassen fra affaldsforbrændingsanlæg. 
Disse filtre kan endvidere reducere emissionen af andre forurenende 
stoffer meget kraftigt, navnlig kviksølv. Dette, såvel som filterets 
evne til at reducere dioxin, garanteres af vigtige producenter af 
røggasbehandlingsanlæg. Den tyske delstat Nordrhein-Westfalen erklærede 
allerede i 1990, at aktive kulfiltre til reduktion af dioxin- og 
furanemissioner er i overensstemmelse med "det tekniske stade" som 
omhandlet i den tyske lov om emissionskontrol. Andre bekæmpelsesmetoder 
(aktivt kul i strømningsprocesser (med posefiltre) er allerede i brug 
eller under udvikling (katalysatorer). 
Direktivforslaget indeholder meget strenge emissionsgrænseværdier til 
beskyttelse af miljøet mod forurening fra forbrænding af farligt 
affald. I det omfang grænseværdierne ikke allerede er fastsat i den 
strenge nederlandske lov "Richtlijn Verbranden 89" og i den tyske lov 
"Verordnung liber Verbrennungsanlagen fUr Abfalle und ahnliche 
brennbare Stoffe" (17. BlmSchVO), garanterer vigtige 
udstyrsfabrikanter, at det er teknisk muligt at overholde værdier, der 
er endnu lavere end de i direktivforslaget indeholdte grænseværdier. 
Den strenge grænseværdi for "total organisk kulstof", som indeholder 
mange kendte, men også talrige ukendte og muligvis skadelige eller 
endog kræftfremkaldende stoffer, kan overholdes, hvis der anvendes 
avancerede teknikker til at forbrænde affaldet så fuldstændigt som 
muligt; total organisk kulstof omfatter også dioxiner og furaner. 
Af hensyn til den helhedsorienterede tilgang til 
mi Ijøbeskyttelsesproblematikken må de forureningsstoffer, der fjernes 
fra røggassen med vådbehandI ingsmetoder i nye anlæg, ikke udledes i 
spildevandet, men skal recirkuleres på stedet. Varmeenergi til 
fordampning af dette spildevand kan indvindes fra selve 
forbrændingsprocessen, medens reststofferne i spildevandet og reststof­
ferne fra forbrændingen må bortskaffes under hensyntagen til 
- 4 -
deres beskaffenhed. Bestående anlæg må stadig udlede spildevand, men 
kun efter passende behandling i overensstemmelse med bestemmelserne i 
direktiv 76/464/EØF og dets datterdirektiver. 
Dynamisk udvikling i bekæmpelsesteknikkerne 
I de seneste få år er udviklingen af bekæmpelsesteknikker inden for 
affaldsforbrænding gået så hurtigt, at man nu kan og bør fastsætte 
strengere emissionsgrænseværdier. For eksempel er 
emissionsgrænseværdierne i den tyske TA Luft fra 1986 blevet overhalet 
af avancerede teknikker, så en ny forordning allerede kunne træde i 
kraft i 1990 med langt strengere grænseværdier end TA Luft-værdierne 
fra 1986. Grænseværdien for HCI blev således sænket ti I en femtedel af 
det tidligere niveau. Der synes at være mulighed for yderligere 
tekniske fremskridt på dette område. 
I dette direktivforslag ønsker man derfor at bevare og belønne 
dynamiske tekniske fremskridt, ikke blot ved at kræve strenge 
emissionsgrænseværdier overholdt, men også ved at kræve, at der 
anvendes "nyligt" udviklede teknikker til forebyggelse af 
miljøforurening. Af denne grund må forbrændingsanlæg for farligt affald 
kun godkendes, hvis der på det pågældende tidspunkt er truffet alle 
passende foranstaltninger til forebyggelse af miljøforurening, navnlig 
nyligt udviklede teknikker, og hvis de i direktivet fastsatte 
relevante krav overholdes som et minimum. Man håber på denne måde, at 
udvikling og forbedring af mi IJøbeskyttelsesteknikker bliver lønnende, 
så der i nye anlæg og om nogle år også i bestående anlæg vil blive 
anvendt mere avancerede emissionsbegrænsende teknikker. 
Ændringer til tilpasning af dette direktiv til den tekniske udvikling 
vedtages efter proceduren i dette direktiv. 
Modernisering af bestående anlæg 
For at realisere en kraftig reduktion i miljøforurening fra forbrænding 
af farligt affald er det vigtigt, at alle bestående anlæg inden tre år 
efter datoen for gennemførelsen af dette direktiv bringes op på samme 
standard som nye anlæg. Små anlæg må dog fortsætte driften uden 
tilpasning, men højst i fem år efter den nævnte dato, hvorefter de skal 
lukkes. 
Særlige driftsbetingelser 
Der må træffes passende foranstaltninger til at destruere de organiske 
forbindelser så fuldstændigt som muligt, navnlig når der er tale om 
forbrænding af tønder med farligt affald. Dr iftsparametrene (f.eks. 
temperatur, oxygenkoncentration i forbrændingsgassen) såvel som CO og 
total organisk kulstof skal måles kontinuerligt til sikring af de bedst 
mulige forbrænd ingsviIkår. I tilfælde af forstyrrelser eller 
driftsafbrydelser skal der træffes supplerende foranstaltninger for at 
forhindre luftforurening. Som følge af de strenge 
emissionsgrænseværdier skal man med avanceret måleudstyr og passende 
referencemålemetoder til kalibrering af dette udstyr kontinuerligt måle 
tilsvarende lave koncentrationer af en række forureningsstoffer. De 
fastlagte maksimale konfidensinterval ler skal sikre sammenlignelige 
måleresultater i Fællesskabet under realistiske driftsvilkår. 
- 5 -
For at forbrændingen kan blive så fuldstændig som muligt, hvilket er 
nødvendigt til overholdelse af emissionsgrænseværdien for total 
organisk kulstof, skal forbrændingsanlægget konstrueres 
hensigtsmæssigt, og/eller der skal sørges for passende forbehandling, 
herunder om nødvendigt blanding af affaldet, navnlig ved forbrænding 
af tønder. Dette vil ikke medføre meget højere omkostninger for nye 
anlæg, mens det for bestående anlæg vil afhænge af omstændighederne. 
Tilførsel af oxygen ved forbrænding af uåbnede tønder kan også være 
finansielt lønsomt, fordi man herved kan øge kapaciteten for af­
brænding af tønder. 
Det er vigtigt, hvorledes farligt affald afleveres og modtages i 
anlægget. Hvis affaldets egenskaber og bestanddele kendes, er det 
lettere at kontrollere forbrændingen og emissionerne herfra, så 
forskelligartede affaldsformer, men ingen uventede affaldsbestanddele 
eller uautoriseret affald brændes. Der skal træffes foranstaltninger 
til at forhindre eller minimere skadelige emissioner fra midlertidig 
oplagring og fra forbehandling, herunder blanding af affald. 
Forbrænding af farligt affald i andre anlæg 
Forbrænding af farligt affald bør i princippet ikke begrænses til 
særligt konstruerede anlæg, forudsat at der træffes foranstaltninger 
til, at de samme miljøkrav opfyldes. 
Forbrænding af farligt affald som ekstrabrændsel i anlæg, der ikke 
udelukkende er bestemt til dette formål, er derfor kun tilladt, hvis 
det ikke forårsager øget emission af forurenende stoffer. 
Eftersom røggasmængden fra denne forbrænding kun er en del af den 
samlede røggasmængde, er det vanskeligt at måle de fortyndede 
emissioner, som kan indeholde dioxiner og furaner såvel som mange andre 
farlige eller endog kræftfremkaldende stoffer. Det kan være umuligt at 
måle, hvis den affaldsmængde, der forbrændes som ekstrabrændsel, kun 
tegner sig for en meget lille procentdel af den samlede røggasmængde, 
selv om grænseværdierne for den procentdel måske er overskredet flere 
gange. I dette tilfælde ville anlægget overtage den rolle, som 
tidligere tilkom Nordsøen for afbrænding af farligt affald. Det er 
usandsynligt, at et sådant anlæg vil kunne opfylde alle de betingelser, 
der er fastsat for anlæg, der kun afbrænder farligt affald, herunder 
navnlig kravet til oxygen indholdet efter den sidste tilførsel af 
forbrændingsluft og grænseværdierne for CO. 
Af denne grund må der fastsættes en mindstemængde farligt affald, der 
kan brændes som supplerende brændsel. Herved kan variationer i 
røggassen måles, og det kan sikres, at de vigtigste bestemmelser i 
direktivforslaget overholdes, i dette øjemed har man fastsat mængden 
af varme fra sådan supplerende forbrænding af affald til mindst 10% af 
den samlede frigjorte varme. Under denne tærskel gælder samtlige 
direktivforslagets bestemmelser, såvel som i tilfælde, hvor varmen fra 
forbrænding af supplerende farligt affald tegner sig for mere end 40% 
af den samlede frigjorte varme, fordi hovedformålet med anlægget derfor 
anses for at være forbrænding af farligt affald. Ved al afbrænding af 
farligt affald som supplerende brændsel skal passende emis­
sionsgrænseværdier og vejledende værdier vurderes på grundlag af den 
procentdel af røggasmængden, der hidrører fra forbrænding af enten 
farligt affald eller udelukkende fra autoriseret brændsel. 
- 6 -
Ved udstedelsen af en godkendelse af denne form for forbrænding kan 
myndighederne meddele dispensation med hensyn til de fastsatte 
procentsatser i en periode på højst 6 måneder efter forbrændingens 
påbegyndelse. 
Information og rapportering 
Da de nationale myndigheder ved udstedelse eller revision af 
forbrænd ingsgodkendeI ser i henhold til dette direktiv skal kontrollere, 
om alle forebyggende foranstaltninger - på linje med det teknologiske 
stade - er blevet truffet, er det af stor betydning for såvel 
medlemsstaterne som Kommissionen, at der i Fællesskabet generelt er 
adgang til oplysninger om metoder til forbrænding af farligt affald og 
forebyggelse eller minimering af skadelig emission i miljøet. 
1 dette øjemed forelægger Kommissionen, med bistand fra udvalget, hvert 
år medlemsstaterne en kortfattet rapport med henblik på at oplyse dem 
om udviklingen inden for emissionsbegrænsnings-og overvågningsteknikken 
samt om andre vigtige tekniske forbedringer inden for forbrænding af 
farligt affald. Medlemsstaterne sørger for, at rapporterne 
videreformidles til myndighederne i deres respektive lande. 
Offentligheden sikres information om forbrænding af farligt affald og 
emissionerne herfra i henhold til de procedurer, der er fastsat i 
fælleskabslovgivningen (den konsekvensvurdering, der skal gennemføres, 
inden der udstedes tilladelse), og resultaterne af monitering af 
anlæggene, som skal være tilgængelige for offentligheden. 
Rapportering om den generelle gennemførelse af dette direktiv finder 
sted efter proceduren i artikel 5 i direktivet om standardisering og 
rationalisering af rapporter om gennemførelsen af visse direktiver om 
miljøbeskyttelse (91/692/EØF). 
Omkostn i ngsaspekter 
De meget strenge bestemmelser, der skal opfyldes for at kunne bygge og 
drive et forbrændingsanlæg for farligt affald, medfører en stigning i 
investeringsomkostningerne. Omkostningsstigningen bør imidlertid ikke 
vurderes på grundlag af en sammenligning mellem de ringeste teknikker, 
der anvendes i en del bestående anlæg, og de teknikker, der er 
nødvendige for at opfylde bestemmelserne i dette direktivforslag. 
Sammenligningsgrundlaget bør snarere være bestående anlæg med en 
acceptabel miljøbeskyttelsesstandard. I denne forbindelse kan henvises 
til det udstyr, der er nødvendigt for at minimere emissionen af 
dioxiner og furaner til 0,1 ng toksisk ækvivalent/m3 og af kviksølv 
til 0,05 mg/m3, og som endnu de færreste anlæg sidder inde med. Ud 
over røggasbehandling, som mindst skal bestå i en yderst effektiv 
fjernelse af støv og gasvaskning eller tilsvarende, er der behov for 
aktive kulfiltre eller tilsvarende udstyr som supplerende 
foranstaltning til navnlig at mindske emissionen af kviksølv og 
diox iner. 
Nedenfor gives et omkostningsoverslag (eksklusive anlægsgrund) over et 
eksempel på en kombination af avancerede teknikker, der som et minimum 
kræves til opfyldelse af direktivets bestemmelser; kombinationer af 
andre teknikker kan give tilsvarende resultater. Overslaget er 
hovedsagelig baseret på 1988-priser for en årlig kapacitet på 
2 x 55 000 t (2 forbrændingslinjer): 
_ 7 -
mio. ECU 
2 roterovne med efterforbrænd ingskammer 10 
2 dampkedler 9 
2 røggasbehandlingsanlæg hovedsagelig bestående af: 
elektrostatisk tørfilter (støvkoncentration ved 
afgang < 30 mg/m3), tofaset gasvasker, kondensering 
af vanddamp, elektrostatisk vådfilter 24 
Udstyr til fordampning af ca. 225 000 t/år spildevand, 
herunder regnvand (kontamineret) og rensevand 37 
Modtagelse, laboratorium, midiertidig oplagring, 
herunder transportudstyr på stedet 17 
Servicefaciliteter med energiproduktion 7 
Elektr isk udstyr 10 
Kontroludstyr 10 
Bygninger og infrastruktur 37 
2 aktive kulfiltre til en røggasmængde på 
ca. 50 000 m3/h hver, beregnet på 
grundlag af tilbud fra store producenter 
i 1990 9 
I ALT 170 
Uforudsete udgifter (10%) 17 
Renter under opførelse (gennemsnitligt 10% over 3 år) 28 
215 mio. ECU 
Specifik investering 1 950 ECU/t/år 
Omkostningerne pr. ton farligt affald forbrændt i dette anlæg kan 
beregnes ud fra følgende antagelser: 
afskrivningsperiode for anlægget 
rentesats 
afdrag 
personale (gennemsnitligt 40 000 ECU/år hver) 
årlig belastningsfaktor 
driftsomkostninger 
personale 
kapitalomkostninger 
I ALT 
Er der kun én forbrændingslinje med dobbelt kapacitet, vil 
omkostningerne kunne mindskes betydeligt. Der bør regnes med yderligere 
omkostninger, hvis reststoffer skal behandles på stedet. 10 ar 
10% 
16,28%/ar 
220 
80% 
190 ECU/t 
100 ECU/t 
390 ECU/t 
680 ECU/t 
Til modernisering af bestående aniæg er det nødvendigt at træffe en 
eller flere af de ovennævnte foranstaltninger eller tilsvarende 
foranstaltninger. Et overslag over omkostningerne hertil kan udledes af 
de ovenfor anførte beløb. Moderniser ingsomkostnIngerne afhænger 
imidlertid af, hvor effektive de foranstaltninger er, dér allerede er 
truffet til at beskytte miljøet mod forurening fra forbrænding af 
farligt affald. 
Retsgrundlag 
EØF-Traktatens artikel 100A foreslås som retsgrundlag for dette 
direktiv. 
Målet med artikel 100A er indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes 
love, der indvirker på Fællesmarkedets oprettelse eller funktion. 
Indbyrdes afvigende tekniske standarder for forbrændingsanlæg for 
farligt affald har betydelig indvirkning på forbrænd ingsaktiviteterne, 
navnlig hvad angår omkostningerne, som de strenge tekniske standarder 
og det herved sikrede høje miljøbeskyttelsesniveau medfører. 
De nuværende Indbyrdes afvigelser mellem medlemsstaternes love om 
forbrænding af farligt affald og i visse tilfælde mangelen på sådanne 
love vil derfor kunne forvride konkurrencen, indvirke på de frie 
varebevægelser i det indre marked og medføre forskelle i sundheds- og 
mi IJøbeskyttelsen. 
Formålet med direktivforslaget er derfor at tilvejebringe harmoniserede 
foranstaltninger og procedurer til at forebygge og minimere sundheds-
og miljøkonsekvenserne af forbrænding af farligt affald og derved at 
sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau i alle medlemsstaterne og 
samtidig afværge risikoen for, at affaldet dirigeres mod 
forbrændingsanlæg, der er billigere som følge af lempeligere 
mi Ijøstandarder. 
Bestemmelserne i dette direktivforslag, navnlig dem, der vedrører 
driftsbetingelser og emissionsgrænseværdier, anses for nødvendige til 
at sikre et sådant højt miljøbeskyttelsesniveau og skal gennemføres af 
medlemsstaterne under hensyntagen til principperne for det indre marked 
og den fri konkurrence. 
Det er endvidere Kommissionens opfattelse, at en helhedsorienteret 
gennemførelse af dens affaldspolitik indebærer, at de sandsynlige 
konsekvenser heraf for det indre marked må tages i betragtning. 
Der må derfor vedtages standarder på et højt miljøbeskyttelsesniveau, 
som skal efterleves i alle medlemsstaterne med henblik på: 
a) at forebygge og minimere miljøskader, som forbrænding af farligt 
affald kan medføre, 
b) at forhindre, at affald dirigeres til mindre miljøsikre og derfor 
billigere forbrændingsanlæg, eftersom dette i alvorlig grad ville 
skade princippet med fri konkurrence, 
c) at mindske transporten af affald i Fællesskabet I henhold til 
Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 om ændring af direktiv 
75/442/EØF^1) om affald. 
(1) EFT nr. L 78 af 26.3.1991, s. 32. 
Kort forklaring ti S artiklers 
Artikel 1 
Som anført i det fjerde handlingsprogram på mi 8Jøområdet, er formålet 
med dette direktiv at forebygge eller minimere emissionen fra al 
forbrænding af farligt affald, som kan skade sundhed og miljø. 
Artikel 2 
Definitionen på farligt affald omfatter kun affald, som anses for 
farligt i medfør af direktivet om farligt affald (som ændret). Dette 
indebærer, at direktivet, uden at det siges udtrykkeligt, .ikke omfatter 
ligbrænding. Definitionen betyder heller ikk©9 at affald skal brændes. 
Udelukket fra denne artikel er dagrenovation og visse former for 
brændbart flydende affald, der ikke kan forårsage de specifikke 
skadelige emissioner, som forbrænding af farligt affald resulterer i 
som følge af dets egenskaber og bestanddele. Hvis olieaffald, som 
defineret i Rådets direktiv 75/439/EØF, forbrændes, og hvis det 
betragtes som farligt i medfør af Rådets direktiv om farligt affald, 
skal forbrændingen finde sted i overensstemmelse med dette direktiv. 
Hvis olieaffaldet ikke anses for farligt, kan det forbrændes i 
overensstemmelse med artikel 8 i Rådets direktiv 75/439/EØF. 
Ikke kun specifikt teknisk udstyr til forbrænding af farligt affald 
anses for at være et forbrændingsanlæg, men i princippet et hvilket som 
helst anlæg, der afbrænder sådant affald som brændsel. Denne brede 
definition sikrer, at direktivets formål opfyldes af alle anlæg, der 
forbrænder farligt affald, Jf. dog de særlige bestemmelser i artikel 3, 
stk. 4. 
Artikel 3 
Stk. 1-3 indeholder betingelserne for udstedelse af tilladelse til at 
drive et forbrændingsanlæg. For at tage hensyn ti S den hurtige 
udvikling i emissionsreduktionsteknikkerne må en sådan tilladelse kun 
udstedes, hvis alle passende forureningsbekæmpelsesforanstaltninger er 
truffet, og hvis direktivets bestemmelser er opfyldt som et minimum. 
På denne måde sikres det, at nyligt udviklede teknikker hurtigst muligt 
skal gælde for nye forbrændingsanlæg og, under hensyn til det i 
artikel 14 og 15 anførte tidsrum, også for bestående anlæg. 
Forbrænding af farligt affald som supplerende brændsel i anlæg, der 
ikke udelukkende er bestemt til affaldsforbrænding, kan forårsage 
yderligere emissioner, der som følge af den betydelige fortynding af 
den samlede røggasmængde ikke kan måles, selv om koncentrationen af 
disse yderligere emissioner er langt højere end til ladt l henhold ti i 
direktivet. Herudover kan nogle af betingelserne i artikel 7, der har 
til formål at sikre en så fuldstændig forbrænding som muligt, ikke 
opfyldes: f.eks. sker der i cementovne en betydelig overskridelse af 
CO-koncentrat Ionen som indikator for en sådan fuldstændig forbrænding. 
Det må derfor sikres, at eventuelle ændringer, der vil kunne ske i 
emissionskoncentrationerne af de af direktivet omfattede forure-
ningsstoffer, er så store, at de kan måles. Dette anses for muligt, 
hvis den varme, der afgives som følge af den yderligere forbrænding af 
affald, tegner sig for mindst 10% af den samlede afgivne varme; under 
denne tærskel skal direktivet som helhed gælde for driften af et sådant 
anlæg. Samtlige direktivets bestemmelser skal ligeledes gælde, hvis 
den varme, der afgives som følge af den supplerende afbrænding af 
farligt affald, tegner sig for mere end 40% af den samlede afgivne 
varme, da hovedformålet med anlægget i dette tilfælde anses for at være 
forbrænding af farligt affald. 
Ved udstedelsen af en godkendelse af denne form for forbrænding kan 
myndighederne meddele dispensation med hensyn til de fastsatte 
procentsatser I en periode på højst 6 år efter forbrændingens 
påbegyndelse. Disse bestemmelser er, kombineret med artikel 8, 
stk. 4, og bilag V, nødvendige for at sikre, at supplerende 
forbrænding af farligt affald ikke vil medføre større emissioner end 
ved forbrænding af sådant affald i anlæg, der udelukkende er opført til 
dette formål. Under hensyntagen til de optimerSngsprocedurer, der ofte 
kræves efter idrIftsætningen af sådant et anlæg, der afbrænder farligt 
affald som supplerende brændsel, bør det senest 6 måneder efter 
driftens start påvises, at de ovennævnte bestemmelser opfyldes; i 
modsat fald udløber tilladelsen efter denne frist. 
Artikel 4 
I henhold til Rådets direktiv 84/360/EØF, 89/369/EØF og 89/429/EØF 
sikres det ved denne artikel, at offentligheden har adgang til 
godkendelsesprocedurerne og moniter ingsresu8 taterne. 
Artikel 5 
Kravene i denne artikel (vedrørende aflevering af affald til anlægget) 
skal sikre, at forbrændingsanlæggets operatør har kendskab til det 
farlige affalds egenskaber og bestanddele, så forbrændingsprocessen og 
koncentrationen af rågas kan styres, navnlig hvis forskellige 
affaldstyper blandes på anlægget. Med henblik herpå indeholder 
bilag TN I detaljerede oplysninger om, hvorledes kravene i denne 
artikel skal opfyldes i praksis. Opbevaring af prøver i mindst 10 dage 
efter forbrændingen giver, navnlig i det i artikel 13, stk. 1, 
omhandlede tilfælde, myndighederne mulighed for at kontrollere, om 
afleverings- og modtage Iseskravene er opfyldt. 
Artikel 6 
I forbindelse med midlertidig oplagring og forbehandling @r der også 
pligt til at undgå eller minimere emissioner« Bilag TN II indeholder 
yderligere oplysninger om de metoder, der for tiden benyttes til dette 
formål. 
Artikel 7 
Denne artikel indeholder de generelle og specifikke krav til 
konstruktion og drift af forbrændingsanlæg. BH ag TN III beskriver de 
aktuelle teknikker. For at sikre en så fuldstændig forbrænding som 
muligt og for at destruere farligt halogeneret organisk affald med 
mindst mulig dannelse af dioxiner og furaner ska i temperaturen i 
forbrænd ingskammeret hæves til 1200X, og de varme gasser skal holdes 
på denne temperatur i mindst 2 sekunder i nærvær af mindst 6% oxygen. 
For ikke-halogeneret organisk affald kan temperaturen være Saver©, men 
ikke under 850°C. Andre minimumskrav kan tillades, forudsat at man med 
passende teknikker kan sikre, at dioxin- og furanemisslonen ikke er 
større end ved opfyldelsen af de normale krav. 
Anvendelse af farligt affald som brændsel er Ikk© tilladt, medmindre 
hovedanlæggets driftsparametre opfylder kravene. Anvendelse af farligt 
affald som brændsel skal også undgås, hvis emissionsgrænseværdierne 
overskrides som følge af forstyrrelser eller svigt i 
rensningsanordningerne. (Artikel 13 indeholder bestemmelser om teknisk 
uundgåelige standsninger, forstyrrelser eller svigt i 
rensningsanordningerne.) 
Noget farligt affald er lettere at forbrænde fuldstændigt, hvorfor det 
kan brændes med et mindre oxygenoverskud, mindst 3%. 
Dioxiner og furaner, der dannes under eller efter forbrændingen, 
adsorberes sædvanligvis på f lyveaskepartiklerne. For at minimere 
deponeringen af disse partikler, inden de kommer ind i støvfilteret, er 
der behov for passende kanalisering af røggasserne og hyppig rensning 
af rør og varmeflader. 
Artikel 8 
De emissionsgrænseværdier, der er anført i denne artikel, kan 
realiseres med de bedste tilgængelige teknikker til emissionsreduktion; 
garantier fra udstyrsproducenter og begrænsede driftserfaringer i 
industriel målestok borger for, at disse værdier er opnåelige. 
Tilsvarende strenge grænseværdier for de fleste af de stoffer, der skal 
overvåges kontinuerligt, er allerede fastsat i to medlemsstater, for så 
vidt angår de daglige gennemsnitsværdier. Den kortvarige 
halvtimesgrænseværdi er strengere end gældende national lovgivning, men 
også denne værdi er i overensstemmelse med det nuværende tekniske 
stade og kontrolmulighederne. 
For de tungmetaller, der udledes fra anlægget, kræves der en noget 
længere prøvetagningsperiode til indsamling af tilstrækkeligt 
materiale. Også de gasform ige og dampform ige former af disse stoffer 
skal udtages med passende metoder, eftersom de foreskrevne strenge 
grænseværdier omfatter alle former for tungmeta I emission. Dette er 
- 12 -
nødvendigt, hvis forbrænding af farligt affald skal gøres miljømæssigt 
acceptabel. Ved at anvende avanceret (og kostbart) analyseudstyr kan de 
indsamlede prøver i princippet analyseres inden for nogle få timer, så 
anlægsoperatøren hurtigt bliver klar over eventuelle overskridelser af 
grænseværdierne og således kan træffe udbedrende foranstaltninger. 
Inden for denne analysegrænse kan kontrol med tungmeta I emissioner 
nærme sig den rigtige kontinuerte overvågning, der foreskrives i 
stk. 1, litra a) og b), for daglige og halvt imesmiddelværdier for en 
række foruren i ngsstoffer. 
Som allerede anført i de generelle bemærkninger, er kontrol med 
dioxiner og furaner for tiden kun mulig med stikprøver; og der kræves 
lang prøvetagningstid til indsamling af tilstrækkeligt materiale til 
at udføre den meget vanskelige analyse af de forskellige stoffer, som 
er de vigtigste i toksikologisk henseende. 
Nogle eksperter mener, at der kræves op til to måneder, før en prøve 
kan analyseres kvalitativt og kvantitativt. Der er endvidere i 
medlemsstaterne endnu kun få laboratorier, der kan påtage sig denne 
opgave. 
Tiden er derfor endnu ikke inde til at fastsætte en retligt bindende 
grænseværdi, som alligevel ikke kan kontrolleres behørigt. Det hedder 
derfor, at emissionen af dioxiner og furaner skal minimeres videst 
muligt med avancerede teknikker, og at alt bør sættes ind for, at en 
vejledende værdi på 0,1 ng/m3 overholdes for alle stikprøver. Denne 
værdi defineres som summen af koncentrationerne af de mest relevante 
arter af dioxiner og furaner vurderet i henhold til bilag IV (ud fra 
princippet med toksisk ækvivalens). 
Ved forbrænding af farligt affald som supplerende brændsel i anlæg, der 
ikke er affaldsforbrændingsanlæg, skal de samme grænseværdier 
overholdes som for egentlige forbrændingsanlæg, men grænseværdierne 
gælder kun for den del af røggasmængden, der stammer fra forbrænding af 
affald. Den relevante emissionsgrænse og de relevante vejledende 
værdier skal fastsættes i overensstemmelse med bilag V. 
Artikel 9 
I tilladelsen til at udlede spildevand skal der opstilles passende 
betingelser og grænseværdier til imødekommelse af direktivets mål, som 
fastsat i art ikel 1. 
Hvis forureningsstoffer, der er fjernet fra røggasserne i 
vådbehandlingsanlæg, udledes med spildevandet, vil dette være i strid 
med direktivets mål, som er at forhindre eller minimere emissionen til 
alle dele af det naturlige miljø. I nye anlæg må det derfor forbydes at 
udlede spildevand fra rensning af røggassen. Der findes egnede midler, 
f.eks. fordampningsteknikker, til udnyttelse af den energi, der 
frigives ved forbrændingen af det farlige affald. Denne metode vil som 
en yderligere fordel endvidere tillade genanvendelse af kondensatet på 
stedet og spare på vandressourcerne. Hvis spildevand fra bestående 
anlæg indeholder farlige stoffer omfattet af Rådets direktiv 76/464/EØF 
og dets datterdirektiver, udstedes tilladelsen og fastsættes 
grænseværdierne i overensstemmelse med disse direktiver. 
- 13 -
Der skal endvidere træffes forebyggende foranstaltninger for at undgå 
udledning af kontamineret afstrømningsvand eller kontamineret vand fra 
uheld (f.eks. spild eller brandslukning). 
Artikel 10 
De uundgåelige rester fra forbrændingen samt resterne fra 
røggasbehandling, som ofte indeholder foruren ingsstofferne i en mere 
koncentreret form, skal - hvis genvinding ikke er mulig - bortskaffes i 
overensstemmelse med direktiverne om affald og om farligt affald. Den 
endelige bortskaffelse af disse stoffer gøres nemmere, hvis 
reststofferne holdes særskilt, og hvis faren for, at resterne 
indeholder særlig skadelige stoffer, mindskes ved at anvende passende 
teknologi (f.eks. recirkulering af filterstøv i forbrænd ingsovnen, 
termisk behandling, udskillelse af de farlige stoffer). Der skal bruges 
lukkede beholdere, navnlig for at undgå spredning under transport og 
midlertidig oplagring af foruren ingsstoffer i form af fint støv. 
Med henblik på rationel energianvendelse og forvaltning af ressourcerne 
bør den varme, der produceres ved forbrænding af farligt affald, ikke 
spildes (som det stadig er tilfældet ved mange anlæg), men så vidt 
muligt bruges, f.eks. til fordampning af spildevandet på anlægget eller 
t i I elfremsti I Iing. 
Artikel 11 
For at sikre, at de foreskrevne parametre, vilkår, grænseværdier og 
vejledende værdier kan kontrolleres, skal måleudstyr og -teknikker 
opfylde høje tekniske standarder. De skal derfor opfylde betingelserne 
i den godkendelse, der udstedes af myndighederne. En vis vejledning 
gives i bi lag TN IV. 
Bilag VI indeholder kravene til måleudstyr og -teknikker. Navnlig CEN-
standarder skal anvendes for at sikre ensartede måleresultater i 
Fællesskabet. Så længe der ikke findes sådanne CEN-standarder, kan 
nationale standarder anvendes. 
For at sikre, at måleudstyr og -teknikker til kontinuerte målinger er 
af høj kvalitet, er der fastsat konfidensintervaller, som for første 
gang anvendes som kvalitetsstandarder for måling af emissioner i 
luften. For bedre at kunne sammenligne kvaliteten af måleresultater fra 
det udstyr, der anvendes til kontinuert overvågning, må disse 
konfidensintervaller defineres som en funktion af de relevante 
emissionsgrænseværdier. Konfidensintervallet skal trækkes fra de målte 
værdier, eftersom den teknisk og statistisk uundgåelige usikkerhed ved 
målingerne ikke kan lægges forbrændingsanlæggets operatør til last. Kun 
på grundlag af sådanne korrigerede værdier kan der foretages en rimelig 
sammenligning med emissionsgrænseværdierne til bestemmelse af, om disse 
værdier er overskredet eller ej. 
For at sikre, at målingerne gennemføres korrekt, skal anlægget og dets 
drift godkendes af myndighederne. Der kræves endvidere en årlig 
overvågningstest med henblik på fortsat forsvarlig drift. 
- 14 -
Tilladelsen skal også omfatte krav til regelmæssige (månedlige) 
målinger, da resultaterne heraf er vigtige af hensyn til de strenge 
emissionsgrænseværdier for navnlig tungmetaller og den vejledende værdi 
for dioxiner og furaner, som indebærer stor fare for miljø og sundhed. 
Da der endnu ikke foreligger CEN-standarder, kan kravene fastsættes af 
myndighederne, indtil det er udarbejdet CEN-standarder på dette 
område. 
Artikel 12 
For at sikre, at miljøforurening forhindres som fastsat i direktivet, 
må der udføres kontinuerlige målinger af kvantitativt vigtige 
emissioner såvel som af de betingelser, der er nødvendige for 
hensigtsmæssig drift af anlægget og parametrene til standardisering af 
måleresultaterne. Da der i givet fald (endnu) ikke findes teknikker til 
kontinuert måling af visse stoffer, skal der foretages regelmæssige 
målinger. Dette er navnlig tilfældet for emissioner af tungmetaller og 
for dioxiner og furaner. Som følge af den betyde Iige risiko, disse 
stoffer indebærer for miljø og sundhed, skal der gennemføres målinger 
af disse emissioner månedligt for at kontrollere, om der er 
overensstemmelse med de foreskrevne grænseværdier og den vejledende 
værdi, som skal nås. 
For at kunne kontrollere overensstemmelsen med grænseværdier og 
vejledende værdier og sammenligne måleresultaterne i Fællesskabet skal 
resultaterne standardiseres på ensartede betingelser, undtagen i det 
særlige tilfælde med en ren oxygen-atmosfære, hvor specifikke oxygen­
betingelser skal gælde. For at forhindre, at røggas, som et resultat af 
beregninger, fortyndes, er det ikke tilladt at standardisere 
måleresultaterne ved de foreskrevne oxygenniveauer, hvis det målte 
oxygen indhold er lavere. 
95%-konfidensinterval let i bilag IV.4 indebærer, at der af statistiske 
årsager er sandsynlighed for, at grænseværdierne overskrides af en 
meget lille del af de kortvarige værdier (ha Ivtimesgennemsnit) i årets 
løb og 10-minutters gennemsnittene i løbet af en hvilken som helst 24-
timers periode (efter fratrækning af konfidensintervaI lerne fra de 
målte gennemsnitlige værdier). Kun 97% af de kortvarige 
gennemsnitsværdier (95% for CO) skal derfor overholde grænseværdierne. 
De målte sande kortvarige værdier vil følge en logaritmisk 
normalfordeling. Eftersom de daglige gennemsnit bestemmes ud fra et 
stort antal kortvarige værdier, vil der være et tilsvarende antal af 
disse værdier, som er udenfor (over eller under 95%-
konf idensinterval let for grænseværdien), og de vil efter beregning af 
gennemsnittet af de ovennævnte værdier blive udjævnet. Det kan derfor 
med sikkerhed fastslås, at ingen langtidsgrænseværdier vil overskride 
de tilsvarende grænseværdier. 
Artikel 13 
Der er behov for bestemmelser om, hvilke foranstaltninger der skal 
træffes, hvis grænseværdierne overskrides. Myndighederne skal 
informeres hurtigst muligt, og det pågældende anlæg må ikke fortsætte 
driften, før direktivets krav atter opfyldes som følge af udbedrende 
foranstaItninger. 
- 15 -
Anlæg, der afbrænder affald som supplerende brændsel, skal standse 
tilførslen af affald, hvis grænseværdierne overskrides som følge af 
forstyrrelser eller svigt i renseanordningerne, men kan fortsætte 
driften med normalt brændsel. 
Som følge af den betydelige miljø- og sundhedsrisiko ved disse 
foruren ingsstoffer begrænses den længste tilladte periode for unormal 
drift, der forårsager overskridelser af emissionsgrænseværdierne for 
luftforurenende stoffer, til en fjerdedel af den i direktiverne om 
forbrænding af dagrenovation tilladte periode. Af samme grund mindskes 
også emissionsgrænseværdien for totalstøv indeholdende navnlig 
tungmetaller og dioxiner og furaner til en fjerdedel, og grænseværdien 
for total organisk kulstof (anført i artikel 8), som også indeholder 
dioxiner og furaner og mange ukendte stoffer, herunder muligvis 
kræftfremkaldende stoffer, må slet ikke overskrides. I sådanne perioder 
skal brug af farligt affald som brændsel i de i artikel 3, stk. 4, 
omhandlede anlæg indstilles, men anlægget kan fortsætte driften med 
normalt brændsel. 
Artikel 14 
Der er fastsat en frist på 3 år efter den i direktivets artikel 19, 
stk. 1, anførte dato til tilpasning af alle bestående anlæg til 
direktivets bestemmelser. 
Operatøren har imidlertid, inden for en nærmere angivet frist, mulighed 
for at meddele myndighederne, at han agter at fortsætte anlæggets drift 
i et begrænset tidsrum, som anført i denne artikel, inden anlæggets 
endelige lukning. I dette tilfælde kræves ingen tilpasning. 
Artikel 15 
For at beskytte miljøet mod undgåelig forurening med farlige stoffer, 
navnlig stærkt giftige og kræftfremkaldende stoffer, er det nødvendigt 
at tilpasse alle anlæg til udviklingen inden for emissionskontrol.I 
dette øjemed skal godkendelsen revideres af myndighederne hvert femte 
år. 
Med bistand fra udvalget forelægger Kommissionen hvert år 
medlemsstaterne en kortfattet rapport på grundlag af de i stk. 2 
omhandlede oplysninger med henblik på at oplyse dem om udviklingen 
inden for emissionsbegrænsnings- og overvågningsteknikken samt om andre 
vigtige tekniske forbedringer inden for forbrænding af farligt affald. 
Disse kortfattede rapporter skal give medlemsstaterne grundlæggende 
viden om passende forebyggende foranstaltninger mod miljøforurening som 
omhandlet i artikel 3, stk. 2, i dette direktiv, til brug for 
myndighederne, når de udsteder eller reviderer godkendelser af 
forbrændingsanlæg for farligt affald. 
- 16 -
Rådets direktiv 84/360/EØF indeholder lignende bestemmelser, hvor det 
hedder, at medlemsstaterne skal udveksle oplysninger indbyrdes og med 
Kommissionen om deres erfaringer med og viden om foranstaltninger til 
forebyggelse og mindskelse af luftforurening, om tekniske processer og 
udstyr samt om luftkvalitet og emissionsgrænseværdier. 
Artikel 16 
I de seneste få år er udviklingen af bekæmpelsesteknikker inden for 
affaldsforbrænding gået så hurtigt, at man nu kan og bør fastsætte 
st rengere em i ss i onsgrænseværd i er. 
Ændringer til tilpasning af dette direktiv til 
vedtages efter proceduren i artikel 17. den tekniske udvikling 
Artikel 17 
Kommissionen tillægges beføjelser til at gennemføre direktivets 
forskrifter i overensstemmelse med Rådets afgørelse 87/373/EØF af 13. 
juli 1987. 
Artikel 18 
Rapportering om den generelle gennemførelse af dette direktiv vil finde 
sted efter proceduren i artikel 5 i Rådets direktiv om standardisering 
og rationalisering af rapporter om gennemførelsen af visse direktiver 
om miljøbeskyttelse. 
Bi lag I 
Bilaget omfatter polychlorerede dioxiner og furaner, hvor position 2, 
3, 7 og 8 er udskiftet med chlor. Summen af koncentrationerne af disse 
dioxiner og furaner bestemmes ud fra princippet med toksiske 
ækvivalenter i overensstemmelse med NATO-CCMS-Kode (rapport 176 fra 
august 1988). 
Bi lag II 
Grænsen for samlet emission og vejledende værdier samt det samlede 
oxygenindhold skal bestemmes for at sikre, at supplerende forbrænding 
af farligt affald i andre anlæg ikke medfører større emissioner end i 
anlæg, der udelukkende er beregnet til forbrænding af farligt affald. 
For navnlig at undgå supplerende afbrænding af farligt affald i anlæg, 
der allerede forurener mi I Jet stærkt som følge af utilstrækkelig 
emissionskontrol , skal bestemmelsen baseres på et c-brændsel, der 
repræsenterer den faktiske massekoncentration af de relevante 
- 17 -
forureningsstoffer i røggassen fra anlæg, som opfylder de nationale 
love og administrative bestemmelser ved afbrænding af normalt brændsel 
(uden far Iigt affald). 
Bi lag III 
Med disse bestemmelser sikres det, at målingerne udføres repræsentativt 
og med avancerede måleteknikker, navnlig CEN-standarder. Disse 
standarder skal ogsyeså snart de foreligger, gælde for måling af 
dioxiner og furaner. Med henblik på at opnå sammenlignelige 
måleresultater i Fællesskabet er der fastsat 95% konfidensintervaller 
for forureningsstoffer, der skal måles kontinuerligt. Som følge af den 
måleusikkerhed, der skyldes forureningsstoffernes egenskaber og 
mangelen på passende målemetoder til kalibrering af de automatiske 
målesystemer, er de fastsatte konfidensintervaller forskellige og 
stadig relativt høje sammenlignet med de strenge 
emissionsgrænseværdier. Men de kan opfyldes, som det er blevet påvist 
med de foreliggende kalibrerings 
resultater. 
Bi lag TN I - IV 
Disse bilag er kun vedføjet til orientering. De beskriver den bedste 
tilgængelige teknologi, der ikke medfører uforholdsmæssigt store 
omkostninger, på det tidspunkt, hvor de bestående anlæg påbegyndte 
driften for mange år siden. På det tidspunkt var man endnu ikke helt så 
klar over de skadelige miljøvirkninger, navnlig fra dioxiner og 
furaner samt kviksølv, og der var endnu ikke udviklet 
emissionskontrolteknikker for disse stoffer. Bilag TN I I 1.3 indeholder 
avancerede teknikker, der allerede anvendes i nye og væsentligt ændre­
de anlæg, som opfylder de strenge bestemmelser, herunder emissions­
grænseværdien og de vejledende værdier. 
Medlemsstaternes lovgivning 
om forbrændingsanlæg for farligt affald, 
navnlig med hensyn til godkendelser og emissionsgrænseværdier(*) 
1.Anlæg, som kræves godkendt i medlemsstaterne 
I henhold til artikel 3 i Rådets direktiv 84/360/EØF af 28. juni 
1984 om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg skal 
medlemsstaterne sørge for, at der ved drift af industrianlæg, 
navnlig de i bilaget opførte kategorier, som også omfatter 
affaldsforbrændingsanlæg, stilles krav om forudgående godkendelse 
fra myndighedernes side. 
Medlemsstaterne skulle senest den 30. Juni 1987 sætte de nødvendige 
love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme 
direktivet og skulle have underrettet Kommissionen herom 
(direktivets artikel 16). 
På dette grundlag kan situationen i medlemsstaterne resumeres 
således: samtlige lande bortset fra Grækenland hævder, at deres 
lovgivning omfatter alle direktivets aspekter. Kommissionen har 
imidlertid ikke kendskab til den græske lovgivning, da Grækenland 
- 18 -
ikke har meddelt, hvilke foranstaltninger der er truffet. 
Alle medlemsstaterne med undtagelse af Grækenland har i deres 
lovgivning indført en detaljeret liste over anlæg eller 
aktiviteter, som skal godkendes inden idriftsættelse. 
De i medlemsstaterne gældende emissionsgrænseværdier for 
forbrændingsanlæg for farligt affald 
En analyse af de emissionsgrænseværdier (eller vejledende værdier), 
som er anført i medlemsstaternes forskellige love, giver følgende 
konklusioner : 
retligt bindende emissionsgrænseværdier for forbrændingsanlæg 
for farligt affald findes i lovgivningen i fire medlemsstater: 
Frankrig, Vesttyskland, Nederlandene og Spanien. 
Mere eller mindre udtømmende vejledende emissionsværdier findes 
i lovgivningen i Danmark, Irland og Storbritannien. 
De resterende medlemsstater (Belgien, Italien, Luxembourg og 
Portugal) har ikke fastsat emissionsgrænseværdier eller 
vejledende værdier, og for Grækenland har Kommissionen ingen 
oplysninger. 
Myndighederne i Belgien og Luxembourg tager dog i deres 
forhandlinger med anlægsoperatørerne hensyn til de 
emissionsgrænseværdier, der gælder i nederlandsk og tysk lov. 
En mere detaljeret beskrivelse af situationen: 
I Belgien er der ikke fastsat retligt bindende emissionsgrænser for 
forbrændingsanlæg for farligt affald. Emissionsgrænserne fastsættes 
i driftsti I ladeisen for hvert enkelt anlæg. Ved fastlæggelsen af 
disse grænser tager myndighederne hensyn til de grænser og 
vejledende værdier, der gælder i andre lande, navnlig i 
Vesttyskland og Nederlandene. Det skal bemærkes, at der i "Arrêté 
Royal" af 8.8.1975 er retligt bindende emissionsgrænseværdier for 
industrielle fyringsanlæg, som i princippet også gælder for 
affaldsforbrændingsanlæg. I praksis er disse værdier imidlertid så 
høje, at de er uden relevans for forbrændingsanlæg for farligt 
affald. 
I Danmark er der ikke retligt bindende emissionsgrænser. Der er 
imidlertid fastlagt nye vejledende værdier for luftforurening i 
"Vejledning om begrænsning af forurening fra 
affaldsforbrændingsanlæg", offentliggjort af Miljøstyrelsen i 1986. 
Denne vejledning gælder ikke specifikt for destruktion af 
kemikalieaffald, slam og specialaffald fra sygehuse. Den er 
imidlertid suppleret med individuelt specificerede 
driftsbetingelser og emissionsgrænser for forbrændingsanlæg for 
kemikalieaffald, slam og specialaf fald fra sygehuse. 
(*) Reference:Technical Note on Best Available Technologies Not 
Entailing Excessive Cost for hazardous waste incineration; 
Report EUR 13007 EN, 1990. 
- 19 -
Dr iftsti I lade Isen indeholder endvidere supplerende individuelle 
driftsbetingelser for sådanne affaldsforbrændingsanlæg. Miljøstyrelsen 
under Miljøministeriet er den myndighed, der udsteder tilladelser og 
står for t iIsyn. 
I Vesttyskland er der fastlagt retligt bindende emissionsgrænser i 
afsnit 3.3.8..1.1 (forbrænd ingsfae i I iteter) og derudover i 
afsnit 2.3, 3.1.4, 3.1.6 og 3.1.7 (generelle krav) i den tekniske 
vejledning om ren luft. Grænserne gælder for alle former for 
brændbart affald (husholdningsaffald, industriaffald og slam fra 
vandrensningsanlæg). Vejledningen er strengt taget kun en 
administrativ forordning og er kun bindende for de administrative 
myndigheder. Den har imidlertid indirekte en vis bindende virkning 
for anlægsoperatører og via godkendelsesproceduren.(*) 
I Frankr ig er retningslinjerne for udarbejdelse af "præfektorale 
dekreter", der indeholder retligt bindende grænseværdier for hvert 
enkelt forbrændingsanlæg for industrielt affald, fastsat i 
"circulaire" og "instruction technique" af 21. marts 1983. De 
præfektorale dekreter kunne være strengere, i betragtning af 
vilkårene, de særlige affaldsformer og de bedste tilgængelige 
teknologier. Herudover kræves der særlig godkendelse for anlæg, 
hvor der indsamles eller brændes PCB og PCT. Godkendelse af sådanne 
anlæg gives ved et særligt ministerdekret (Arrêté Ministeriel). For 
forbrænding er der krav om en nærmere fastsat 
minimumsdestrukt ionseffekt i vi tet. 
Kommissionen har ikke modtaget oplysninger om 
emissionsgrænseværdier for forbrændingsanlæg for farligt affald i 
Grækenland. 
I Ir land er der ikke fastsat retligt bindende grænseværdier for 
disse forbrændingsanlæg, men myndighederne anvender retligt 
bindende emissionsgrænseværdier på lokalt plan. I henhold til "Air 
Pollution Aet" fra 1987 skal de "bedste, praktisk gennemførlige 
midler" anvendes. De lokale myndigheder skal gøre sig bekendt med 
det tekniske stade, de forskellige emissionskontrolteknologiers 
effektivitet, processer, driftsmetoder og andre alternativer, som 
er blevet udviklet for forskellige anlæg, så de er i stand til at 
fastsætte effektive og realistiske emissionsgrænser i 
godkendelserne. Man er ved at udarbejde retningslinjer for en 
beskrivelse af de "bedste, praktisk gennemførlige midler" for 
bestemte kategorier af industrianlæg som støtte for gennemførelsen 
af godkendelsesregulativerne (der tages hensyn ti I TA Luft og andre 
internationale standarder). 
I I talien skal alle industrianlæg, i medfør af artikel 20 i 
lov 615, være udstyret med anlæg og anordninger til bekæmpelse af 
luftforurening til det laveste teknisk mulige niveau, dvs. de skal 
anvende de "bedste tekniske midler", der forefindes. I henhold til 
artikel 3 i det tekniske regulativ (DPR nr. 322 af 15.4.1971) skal 
alle afdelinger i et industrianlæg, som kan forurene luften, have 
(*) Den tyske lov (TA Luft) om affaldsforbrænding er blevet erstattet 
med "17. Verordnung zum Bundes-lmmissionsschutzgesetz" af 
23. november 1990, som bl.a. indeholder skærpede 
emissionsgrænseværdier. 
- 20 -
en bekæmpe IsespI an. Den italienske lovgivning for forbrændingsanlæg for 
farligt affald indeholder ikke retligt bindende emissionsgrænseværdier. 
I medfør af dekretet af 20.11.1985 skal der imidlertid anvendes et 
efter forbrænd ingskammer. De lokale myndigheder kan i deres godkendelse 
af et anlæg fastsætte mere detaljerede emissionsgrænser. 
I Luxembourg er der ikke fastsat retligt bindende emissionsgrænser 
for forbrændingsanlæg for farligt affald. Emissionsgrænseværdierne 
i den tyske tekniske vejledning anvendes officielt som vejledende 
værdier. 
I Neder landene har regeringen for nylig (den 21.8.1989) fastsat 
emissionsgrænser for forbrænding af alle typer affald. Inden da 
indeholdt den tilladelse, der skulle indhentes af alle 
luftforurenende industrianlæg (enten i henhold til 
luftforureningsloven, for store anlæg, eller i henhold til loven om 
gener, for små anlæg), emissionsgrænser for de enkelte anlæg. 
I Portugal er der ikke fastsat retligt bindende emissionsgrænser 
for forbrændingsanlæg for farligt affald. Emissionsgrænserne 
fastlægges for hvert enkelt anlæg i forbindelse med 
godkendelsesproceduren. Ved fastsættelsen af disse grænser tager 
myndighederne hensyn til de grænseværdier og vejledende værdier, 
der gælder i andre lande. En ny lov om beskyttelse af 
luftkvaliteten er til behandling; den vil indeholde retligt 
bindende emissionsgrænseværdier for en række industri processer 
såvel som emissionsgrænseværdier generelt. 
I den spanske lovgivning, navnlig Decreto 833, punkt 3, er der 
fastsat emissionsgrænser og procedurer for forbrænding af fast 
affald, men ikke specifikt for forbrænding af farligt affald. Den 
spanske regering er for tiden ved at udarbejde en vejledning om 
fastsættelse af værdier for luftforurenende stoffer fra forbrænding 
af far Iigt affald. 
I Storbr itannien er der ikke fastsat retligt bindende 
emissionsgrænseværdier for forbrændingsanlæg for farligt affald. 
Man anvender de emissionsgrænser, der fastsættes af 
forureningsinspektoratet, og som offentliggøres i "Notes on Best 
Practicable Means". De kaldes "formodede emissionsgrænser", fordi 
det formodes, at hvis industrien overskrider disse grænser, 
opfylder den ikke kravet om at bruge de bedste, praktisk mulige 
midler. Meningen er ikke, at industrien skal forurene op til disse 
grænser; den er lovmæssigt forpligtet til at gøre alt, hvad der er 
praktisk muligt, for at forhindre emissioner og sikre, at 
emissioner, der ikke kan forhindres, reduceres til under disse 
grænser. De værdier, der er anført i "Notes on best Practicable 
Means", kan derfor betragtes som vejledende værdier, der i praksis 
har karakter af absolutte emissionsgrænseværdier. Pligten til at 
anvende de bedste, praktisk gennemførlige midler indebærer også 
kontrol med emissioner, som ikke kan mâles, og for hvilke der 
derfor ikke ? kan fastsættes emissionsgrænser (spredte eller åbne 
emissioner). 
I henhold til samme forpligtelse skal industrien endvidere ikke 
blot skaffe sig udstyr og systemer til emissionsbekæmpelse, men 
også til sikring af hensigtsmæssig og effektiv anvendelse og 
overvågning af alle operationer, hvor skadelige eller aggressive 
stoffer kan være involveret. Forureningsinspektoratet er i færd 
med at ajourføre en "Note on Best Practicable Means" for 
forbrænding af kemikalieaffald, som vil indeholde "formodede 
emissionsgrænser". 
- 21 -
AFFALDSFORBRÆNDING - EMISSIONSGRÆNSEVÆRDIER 
Nr. 
1 
2 
3 
4 
5 
6 
7 
8 
9 
10 
11 FORUREN INGSSTOF 
Total støv 
Total organisk 
kulstof 
Uorganiske 
chlor-
forbindelser 
Uorganiske 
f luor-
forbindelser 
Svovlox i der 
Kul i I te 
Cadmium 
Thai Iium 
Kviksølv 
Andre 
tungmetal ler 
(total) 
Dioxiner + 
furaner (som 
toksiske ækvi­
valenter) 
Tidsrum Nr.1- 6 
for Nr.7-10 
gennem- Nr. 11 
sni t EF 
- Forslag -
Far Iigt affald 
(mg/m3) 
5 
5 
5 
1 
25 
50 
0,05 
J 
0,05 
0,5 
(Nanogram/m3) 
* 
24 t imer 
0,5 - 4 t imer 
6 - 16 t imer Vesttyskland 
Farligt affald/ 
dagrenovat ion 
(mg/m3) 
10 
10 
10 
1 
50 
50 
0,05 
J 
0,05 
0,5 
(Nanogram/m3) 
0,1 
24 t imer 
0,5 - 2 t imer 
6 - 16 t imer Nederlandene 
Far Iigt affald/ 
dagrenovat ion 
(mg/m3) 
5 
10 
10 
1 
40 
50 
0,05 
— 
0,05 
1 
(Nanogram/m3) 
0,1 
1 t ime 
(med visse 
undtagelser) 
Vejledende værdi pâ 0,1 ng/m3 
- 22 -
Forslag ti I 
RÅDETS DIREKTIV (EØF) 
om forbrænding af farligt affald 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske 
økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100A, 
under henvisning til forslag fra KommissionenC), 
i samarbejde med Europa-Par lamented2), 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg^3), og 
ud fra følgende betragtninger: 
I Det Europæiske Fællesskabs handlingsprogrammer på miljøområdet fra 
1973<4>, 1977(5), 1983<6) og 1987<7) understreges vigtigheden af at 
forebygge og mindske luftforurening; 
i resolutionen om handlingsprogrammet på miljøområdet for 1987-1992 
understreger Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes 
regeringer, forsamlet i Rådet, det vigtige i, at Fællesskabets indsats 
bl.a. koncentreres om gennemførelse af passende standarder til sikring 
af et højt beskyttelsesniveau for sundhed og miljø; 
(1) EFT nr. 
(2) EFT nr. 
(3) EFT nr. 
(4) EFT nr. C 112 af 20.12.1973, s. 1 
(5) EFT nr. C 139 af 13.6.1977, s. 1. 
(6) EFT nr. C 46 af 17.2.1983, s. 1. 
(7) EFT nr. C 328 af 7.2.1987, s. 1. 
- 23 -
i Rådets resolution af 7. maj 1990 om Fællesskabets affaldspolitikC) 
opfordres Kommissionen til hurtigst muligt at færdiggøre sine forslag 
om forbrændingsanlæg for industriaffald; 
som følge af farligt affalds egenskaber og bestanddele er emissionerne 
fra forbrænding heraf til stor skade for luft, Jord og grundvand og 
derved sundhedsfarlige for mennesker; i visse tilfælde kan denne 
forurening være grænseoverskridende; 
der må derfor træffes forebyggende foranstaltninger til at beskytte 
miljøet mod de meget farlige emissioner fra forbrænding af farligt 
affald og til at sikre borgernes ret ti I et rent og sundt miljø; 
afvigelser mellem de tekniske standarder og kontrol- og 
driftsprocedurerne for forbrændingsanlæg for farligt affald har 
indflydelse på forbrændingsaktiviteterne, navnlig som følge af de 
omkostninger, som de foreskrevne tekniske standarder og det derved 
sikrede miljøbeskyttelsesniveau medfører; 
de nuværende afvigelser mellem medlemsstaternes love om forbrænding af 
farligt affald og i visse tilfælde mangelen på sådanne love kan 
forvanske konkurrencevilkårene, indvirke på den fri bevægelighed for 
varer i enhedsmarkedet og medføre forskelle i sundheds- og 
mi Ijøbeskyttelsen; 
det er af hensyn til det indre markeds funktion nødvendigt at 
harmonisere medlemsstaternes love om forbrænding af farligt affald på 
grundlag af et højt sundheds- og miljøbeskyttelsesniveau i samtlige 
medlemsstater ; 
(1) EFT nr. C 122 af 18.5.1990, s. 2. 
- 24 -
i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv 84/360/EØF af 28. Juni 1984 
om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg^1) skal der kræves 
forudgående godkendelse til drift af industrianlæg, navnlig de anlæg, 
der er opført i direktivets bilag, herunder forbrændingsanlæg; en sådan 
godkendelse må først udstedes, når alle passende foranstaltninger til 
at forebygge luftforurening er truffet, herunder anvendelse af den 
bedste tilgængelige teknologi, der ikke medfører uforholdsmæssigt store 
omkostninger ; 
i Rådets direktiv 75/442/EØF^2), som ændret ved direktiv 
91/156/EØF<3) om affald hedder det, at affald skal bortskaffes uden 
fare for menneskers sundhed og uden skade for miljøet; i dette øjemed 
hedder det i samme direktiv, at ethvert anlæg eller enhver virksomhed, 
der behandler affald, skal indhente en tilladelse fra myndighederne, 
hvori det bl.a. anføres, hvilke forholdsregler der skal træffes; 
et højt miljøbeskyttelsesniveau indebærer, at der fastsættes og 
bevares passende driftsbetingelser og emissionsgrænseværdier for 
forbrændingsanlæg for farligt affald i Fællesskabet; myndighederne 
skal derfor tage hensyn til den seneste udvikling i effektive 
emissionskontrolteknikker, når de udsteder eller genbehandler 
godkendelser ; 
der er brug for måleteknikker af høj standard til at overvåge 
koncentrationerne af de forureningsstoffer, der udledes i miljøet, og 
til at sammenligne måleresultaterne i Fællesskabet under hensyntagen 
t i I maksimumskonf i dens interval ler ; 
(1) EFT nr. L 188 af 16.7.1984, s. 20. 
(2) EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 47. 
(3) EFT nr. L 78 af 26.3.1991, s. 32. 
- 25 -
normal drift såvel som teknisk uundgåelige standsninger, forstyrrelser 
eller svigt i renseanordningerne bør reguleres; bestemmelserne om 
forebyggelse og mindskelse af risikoen for og konsekvenserne af større 
uheld, som fastsat i Rådets direktiv 82/501/EØF af 24. Juni 1982 om 
risikoen for større uheld i forbindelse med en række industrielle 
aktiviteter^1), senest ændret ved direktiv 90/656/EØF(2), gælder for 
forbrændingsanlæg for farligt affald; 
for emissioner af dioxiner og furaner er der kun fastsat en vejledende 
værdi, fordi der ikke findes passende målemetoder; det er vigtigt at 
mindske disse emissioner ved at anvende avanceret teknik og sætte alt 
ind på at opfylde de fastsatte vejledende værdier; 
der kræves en helhedsorienteret indsats til beskyttelse af miljøet mod 
emissioner fra forbrænding af farligt affald; for at forhindre, at 
forureningen blot flyttes fra ét miljø til et andet, må spildevand fra 
rensning of røggassen i nye anlæg derfor ikke udledes; 
forbrænding af farligt affald som supplerende brændsel i anlæg, der 
ikke udelukkende er beregnet til dette formål, må ikke forårsage en 
stigning i koncentrationen af forureningsstoffer i den del af 
røggasmængden, der kommer fra affaldsforbrænding, og bør derfor 
underkastes begrænsninger; 
Kommissionen og medlemsstaterne må samarbejde for at sikre, at 
information om udviklingen i emissionskontrolteknikken og resultaterne 
af målingerne af de i miljøet udledte forureningsstoffer gøres 
t i I gænge I i ge; 
der bør nedsættes et udvalg til at bistå Kommissionen med 
iværksættelsen af nærværende direktiv samt dets tilpasning til den 
videnskabelige og tekniske udvikling -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
(1) EFT nr. L 230 af 5.8.1982, s. 1. 
(2) EFT nr. L 353 af 17.12.1990, s. 59. 
- 26 -
Artikel 1 
1. Sigtet med dette direktiv er at fastsætte foranstaltninger og 
procedurer til at forebygge eller minimere de miljøvirkninger, 
navnlig forurening af luft, jord og overflade- og grundvand, og den 
sundhedsrisiko, som forbrænding af farligt affald indebærer, og i 
dette øjemed at fastsætte og bevare passende driftsbetingelser og 
emissionsgrænseværdier for forbrændingsanlæg for farligt affald i 
Fællesskabet. 
2. Anvendelsen af dette direktiv indskrænker ikke anvendelsen af anden 
fællesskabslovgivning om farligt affald og om beskyttelse af 
arbejdstagere på forbrændingsanlæg, navnlig Rådets direktiv 
80/1107/EØF<1) og 89/391/EØF<2). 
Artikel 2 
I dette direktiv forstås ved: 
1) Farligt affald: enhver form for fast eller flydende affald som 
defineret i artikel 1 i Rådets direktiv 91/689/EØF<3). 
Følgende affaldsformer er udelukket fra dette direktivs 
anvende Isesområde: 
kommunalt affald som defineret i artikel 1, nr. 3, i Rådets 
direktiv 89/369/EØF(4> og i artikel 1, nr. 3, i Rådets 
direktiv 89/429/EØF<5); 
(1) EFT nr. L 327 af 3.12.1980, s. 8. 
(2) EFT nr. L 183 af 29.6.1989, s. 1. 
(3) EFT nr. L 377 af 31.12.1991, s. 20 
(4) EFT nr. L 163 af 14.6.1989, s. 32. 
(5) EFT nr. L 203 af 15.7.1989, s. 50. 
- 27 -
brændbart flydende affald, herunder olieaffald som defineret i 
Rådets direktiv 75/439/EØF<1>, hvis 
masse indholdet af polychlorerede aromatiske 
carbonhydrider, f.eks. polychlorerede biphenyler (PCB) 
eller pentachlorphenol (PCP), ikke tegner sig for mere end 
10 ppm 
nettobrændværdien er mindst 30 MJ pr. kg, og 
affaldet ikke er farligt som følge af andre bestanddele; 
brændbart flydende affald, hvis røggassen fra forbrænding heraf 
ikke forårsager anden emission end emissionen fra gasolie som 
defineret i artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 75/716/EØF<2) 
eller en større koncentration af emissioner end dem, der 
hidrører fra forbrænding af således defineret gasolie. 
2) Forbrændingsanlæg: alt teknisk udstyr, der anvendes til forbrænding 
ved oxidering af farligt affald, herunder forbehandling såvel som 
pyrolyse eller andre termiske behandlingsprocesser, f.eks. 
plasmaproces, for så vidt som produkterne heraf dernæst forbrændes, 
med eller uden genvinding af den genererede forbrænd ingsvarme. Heri 
indgår anlæg, der anvender sådant affald som normalt eller 
supplerende brændsel til industri processer. 
Denne definition dækker hele anlægget og det dertil hørende område, 
herunder affaldsmodtagelse, oplagring, forbehandlingsfaciliteter, 
forbrænd ingsovnen og affalds-, brændstof- og 
luftti Iførselssystemerne, udstyr til behandling af røggas og 
spildevand samt apparater og anordninger til kontrol med 
forbrændingsprocessen og løbende registrering og overvågning af 
forbrænd i ngsbet i ngeIserne. 
(1) EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 31. 
(2) EFT nr. L 307 af 27.11.1975, s. 22 
- 28 -
3) Nyt forbrændingsanlæg: et anlæg, hvortil der er udstedt 
driftsgodkendelse med virkning fra den i artikel 19, stk. 1, 
anførte dato. 
4) Bestående forbrændingsanlæg: et anlæg, hvortil den første 
driftsgodkendelse er udstedt før den i artikel 19, stk. 1, anførte 
dato. 
5) Emissionsgrænseværdi: den koncentration og/eller masse af 
forureningsstoffer, som ikke må overskrides i emissionerne fra 
anlæg i et nærmere anført tidsrum. 
6) Operatør: enhver fysisk eller juridisk person, som driver et 
forbrændingsanlæg, eller som har eller har fået overdraget den 
afgørende økonomiske dispositionsret over det. 
Artikel 3 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Godkendelse af anlæg, virksomheder eller foretagender, som driver 
forbrændingsanlæg, indhentes fra myndighederne i henhold til 
artikel 9, 10 og 11 i direktiv 75/442/EØF og artikel 3 i direktiv 
84/360/EØF. 
2) Godkendelse må kun gives, hvis det af ansøgningen fremgår, at 
forbrændingsanlægget er udformet, udstyret og vil blive drevet på 
en sådan måde, at alle passende forebyggende foranstaltninger mod 
miljøforurening, navnlig til forebyggelse eller minimering af 
emissioner, er blevet truffet. Som et mindstekrav træffes de 
foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 5-13. 
- 29 -
3) Den af myndighederne udstedte godkendelse anfører udtrykkeligt de 
kategorier og/eller typer farligt affald, som må behandles i 
forbrændingsanlægget, såvel som forbrænd ingsovnens samlede 
kapacitet. 
4) For anlæg, som ikke først og fremmest er beregnet til forbrænding 
af farligt affald, som tilføres supplerende brændsel i form af 
farligt affald, og hvor den varme, der afgives ved forbrænding af 
dette affald, udgør mindst 10% og højst 40% af den varme, der 
afgives f anlægget på et hvilket som helst tidspunkt under driften, 
gælder kun følgende artikler: 
Artikel 1-6 
Art ikel 7, nr. 2 og 6 
Artikel 8, herunder bestemmelserne om måling 
Artikel 10 
Artikel 13, 14 og 15. 
5) Tilladelse til supplerende forbrænding som omhandlet under nr. 4 må 
kun udstedes, hvis det af ansøgningen fremgår: 
at brænderne for farligt affald reguleres på en sådan måde, og 
at affaldet tilføres på en sådan måde, at der opnås fuldstændig 
forbrænding, og 
at bestemmelserne i artikel 8, på grundlag af de i bilag II om­
handlede beregninger, vil blive opfyldt. 
Godkendelsen til supplerende forbrænding anfører udtrykkeligt de 
kategorier og/eller typer farligt affald, som må forbrændes som 
supplerende brændsel i anlægget. Godkendelsen skal endvidere 
specificere den minimale og maksimale masseflow for farligt affald, 
dets laveste og højeste brændværdi og dets maksimale indhold af 
forureningsstoffer, f.eks. PCB, PCP, chlor, fluor, svovl, 
tungmetal ler. 
- 30 -
Godkendelsen udløber 6 måneder efter påbegyndelsen af forbrændingen 
af farligt affald, hvis en sammenligning mellem resultaterne af 
målinger taget under de ugunstigst mulige betingelser viser, at 
bestemmelserne i artikel 8 ikke overholdes. For nævnte periode på 
seks måneder kan myndighederne tillade undtagelser fra de under nr. 
4 fastsatte procentdele. 
Artikel 4 
Medlemsstaterne sikrer følgende-. 
1) Ansøgninger om godkendelse og myndighedernes afgørelser er 
tilgængelige for offentligheden efter de procedurer, der er fastsat 
i fællesskabslovgivningen og det pågældende lands lovgivning. 
2) Resultaterne af den i artikel 12 omhandlede overvågning stilles til 
rådighed for offentligheden på en måde, der afgøres af 
myndighederne, og efter de procedurer, der er fastsat i 
fællesskabslovgivningen og det pågældende lands lovgivning. 
Artikel 5 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Operatøren af et forbrændingsanlæg træffer alle nødvendige 
foranstaltninger til i forbindelse med levering og modtagelse af 
affald at forebygge eller minimere miljøskader, navnlig forurening 
af luft, jord og overflade- og grundvand, samt sundhedsfarer. Disse 
foranstaltninger skal som minimum opfylde kravene under nr. 2 og 3. 
2) Inden operatøren modtager affald i forbrændingsanlægget, modtager 
han en beskrivelse af affaldet, der omfatter: 
31 -
affaldets fysiske og kemiske sammensætning samt tilstrækkelige 
oplysninger til at vurdere, om affaldet er egnet til den 
påtænkte forbrændingsproces 
de farlige egenskaber ved affaldet, de stoffer, som det ikke må 
blandes med, og forholdsregler ved håndtering af affaldet. 
3) Inden affald modtages ved forbrændingsanlægget, gennemføres mindst 
følgende modtage Isesprocedurer: 
affaldet vejes 
de dokumenter, der kræves forelagt i medfør af direktiv 
91/689/EØF, og, i givet fald, de dokumenter, der kræves 
forelagt i medfør af Rådets direktiv 84/631/EØF(1) og i medfør 
af bestemmelser om transport af farligt gods, kontrolleres 
der tages repræsentative prøver, hvor det er mest hensigtsmæs­
sigt, så vidt muligt inden aflæsning, så overensstemmelsen med 
den i henhold til nr. 2 forelagte beskrivelse kan kontrolleres 
med kontrolforanstaltninger som de i bilag TN I anførte, og så 
myndighederne kan få kendskab til, hvilken form for affald der 
behandles. Disse prøver opbevares i mindst 10 dage efter for­
brændingen. 
Artikel 6 
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til, at udstyr, der anvendes 
til midlertidig oplagring og forbehandling af farligt affald forud for 
forbrændingen, udformes og anvendes på en sådan måde, at emissionen af 
støv, flygtige stoffer og lugte undgås eller minimeres^2). 
(1) EFT nr. L 326 af 13.12.1984, s. 31. 
(2) TN II indeholder oplysninger om udstyr og driftsprocedurer 
- 32 -
Artikel 7 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Forbrændingsanlæg for farligt affald udformes, udstyres og drives 
på en sådan måde, at miljøskader, navnlig forurening af luft, jord 
og vand, samt sundhedsfarer undgås eller i hvert fald minimeres. I 
dette øjemed skal de bedste teknologiske midlerC) og standarder 
anvendes til opfyldelse af bestemmelserne i denne artikel. 
2) Anlæg til forbrænding af farligt affald drives på en sådan måde, at 
forbrændingen er fuldstændig. Dette kan indebære, at der skal 
anvendes passende teknikker til forbehandling af affaldet. 
3) Alle affaldsforbrændingsanlæg udstyres med hjælpebrændere. Disse 
brændere skal tændes automatisk, hvis forbrændingsgassernes 
temperatur, efter den sidste tilførsel af forbrændingsluft, falder 
ned under den relevante temperatur som anført under nr. 4 og 5. De 
skal endvidere anvendes under igangsætnings- og 
nedlukningsoperationer til sikring af, at den ovennævnte 
minimumstemperatur aldrig overskrides under disse operationer, og 
så længe affaldet befinder sig i forbrænd ingskammeret. 
Under igangsætning og standsning, eller hvis forbrændingsgassens 
temperatur falder ned under de under nr. 4 og 5 anførte 
temperaturer, må hjælpebrænderne ikke tilføres brændsel, som kan 
forårsage større emissioner end fra forbrænding af gasolie som 
defineret i artikel 1, stk. 1, i direktiv 75/716/EØF, flaskegas 
el ler naturgas. 
(1) Bilag TN I I I indeholder en oversigt over den nuværende teknologi 
- 33 -
Der er et automatisk system til forhindring af tilførsel af farligt 
affald 
ved igangsætning, indtil den krævede 
minimumsforbrændingstemperatur er nået 
hvis den krævede minimumsforbrændingstemperatur ikke bevares 
hvis de kontinuerte målinger, som kræves i medfør af 
artikel 12, stk. 1, litra a), viser, at 
emissionsgrænseværdierne overskrides som følge af forstyrrelser 
eller svigt i rensningsanordningerne. 
4) Alle forbrændingsanlæg udformes, udstyres og drives på en sådan 
måde, at temperaturen i gassen fra forbrænding af farligt affald 
efter den sidste tilførsel af forbrændingsluft, på en kontrolleret 
og ensartet måde selv under de mest ugunstige vilkår, hæves til 
mindst 850*C, målt ved forbrænd ingskammerets indervæg, i mindst 
2 sekunder og i nærvær af mindst 6% oxygen; ved forbrænding af 
halogenerede organiske stoffer skal temperaturen hæves til mindst 
1200*C. 
Hvis ovnen udelukkende fyres med flydende farligt affald eller med 
en blanding af gasformige stoffer og pulverformige faste stoffer 
fra en termisk forbehandling af farligt affald med utilstrækkelig 
oxygen, og hvis de gasformige stoffer tegner sig for mere end 50% 
af den samlede afgivne varme, skal oxygen indholdet efter den sidste 
tilførsel af forbrændingsluft være på mindst 3%. 
- 34 -
5) Andre betingelser end fastsat under nr. 4 og nærmere angivet i 
godkendelsen for visse former for farligt affald kan godkendes af 
myndighederne, hvis der anvendes passende teknikker i 
forbrænd ingsovnene eller i udstyret til behandling af røggassen. En 
sådan godkendelse kan kun udstedes, hvis mindst de i artikel 8, 
nr. 1, anførte emissionsgrænseværdier overholdes, og hvis niveauet 
af dioxin- og furanemissionen er lavere eller lig med de niveauer, 
der opnås, hvis de under nr. 4 i nærværende artikel nævnte krav 
opfyldes. 
Alle driftsbetingelser, der fastsættes i henhold til bestemmelserne 
under nærværende nummer, og resultaterne af 
kontrolforanstaltningerne skal meddeles Kommissionen. 
6) Under drift af forbrændingsanlægget må følgende grænseværdier for 
koncentrationen af kulilte (CO) i forbrændingsgasserne ikke 
overskr ides: 
a) 50 mg/m3 forbrændingsgas bestemt som daglig gennemsnitsværdi 
b) 150 mg/m3 forbrændingsgas for mindst 95% af alle målinger 
taget i en hvilken som helst 24-timers periode, bestemt som 10-
minutters gennemsnitsværdier. 
7) Deponering af flyveaske inden støvfilteret minimeres, f.eks. ved 
passende kanalisering af røggassen og ved hyppig rensning af 
kedler, varmeflader, economisers og røggaskanaler. 
8) Alle forbrændingsanlæg udformes, udstyres og drives på en sådan 
måde, at der undgås emissioner i luften, som kan medføre betydelig 
luftforurening ved jordoverfladen; navnlig skal røggasserne udledes 
gennem en skorsten under kontrollerede vilkår. 
Skorstenshøjden beregnes ud fra sundheds- og miljøhensyn. 
- 35 -
Artikel 8 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Forbrændingsanlæg udformes, udstyres og driven på en sådan måde, at 
mindst følgende emissionsgrænseværdier I røggassen ikke 
over sk r ides.-
a) Daglige gennemsnitsværdier 
(1) Total støv 5 mg/m3 
(2) Gasformige og dampformige organiske sloffer, 
udtrykt som total organisk kulstof 5 mg/m3 
(3) Hydrogenchlorid (HCI) 5 mg/m3 
(4) Hydrogenfluorid (HF) 1 mg/m3 
(5) Svovldioxid (S02) 25 mg/m3 
b) Halvtimesgennemsnitsværdier 
(1) Total støv 10 mg/m3 
(2) Gasformige og dampformige orgaoiske stoffer, 
udtrykt som total organisk kulstof 10 mg/m3 
(3) Hydrogenchlorid (HCI) 10 mg/m3 
(4) Hydrogenfluorid (HF) 2 mg/m3 
(5) Svovldioxid (S02) 50 mg/m3 
- 36 -
c) Alle gennemsnitsværdier i løbet af en prøvetagningsperiode på 
mindst 0,5 og højst 4 timer 
(1) Cadmium og forbindelser heraf, 
udtrykt som cadmium (Cd) } 
}l alt 0,05 mg/m3 
(2) Thallium og forbindelser heraf, 
udtrykt som thallium (TI) 
(3) Kviksølv og forbindelser heraf. 
Udtrykt som kviksølv (Hg) -0,05 mg/m3 
(4) Antimon og forbindelser heraf, 
udtrykt som antimon (Sb) 
(5) Arsen og forbindelser heraf, 
udtrykt som arsen (AS) 
(6) Bly og forbindelser heraf, 
udtrykt som bly (Pb) 
(7) Chrom og forbindelser heraf, 
udtrykt som chrom (Cr) 
(8) Cobalt og forbindelser heraf, 
udtrykt som cobalt (Ço) 
(9) Kobber og forbindelser heraf, 
udtrykt som kobber (Cu) 
(10) Mangan og forbindelser heraf, 
udtrykt som mangan (Mn) lait 0.5 mg/m3 
- 37 -
(11) Nikkel og forbindelser heraf, 
udtrykt som nikkel (Ni) 
(12) Vanadium og forbindelser heraf, 
udtrykt som vanadium (V) 
(13) Tin og forbindelser heraf, 
udtrykt som tin (Sn) 
Disse gennemsnitsværdier omfatter også gasform ige og dampform ige 
emissioner af de relevante tungmetaller såvel som forbindelser 
heraf. 
2) Emissionen af dioxiner og furaner minimeres ved hjælp af de mest 
avancerede teknikker. I dette øjemed skal alt sættes ind på at 
sikre, at alle gennemsnitsværdier, der måles i en 
prøvetagningsperiode pâ mindst 6 timer og højst 16 timer, ikke 
overskrider den vejledende værdi på 0,1 ng/m3. 
Denne vejledende værdi defineres som summen af koncentrationerne af 
de enkelte dioxiner og furaner, vurderet i overensstemmelse med 
bi lag I . 
3) Resultaterne af målingerne til kontrol med overholdelsen af de i 
artikel 7 og 8 fastsatte grænseværdier og vejledende værdier 
standardiseres på de i artikel 12, stk. 2, fastsatte betingelser. 
4) Hvis farligt affald forbrændes som brændselsti I skud i anlæg, som 
ikke udelukkende er beregnet til forbrænding af sådant affald, 
gælder bestemmelserne i artikel 7, nr. 6, nærværende artikels 
nr. 1, 2 og 3, kun for den del af røggasmængden, der hidrører fra 
forbrænding af affaldet. 
Der skal som anført i bilag II fastsættes passende emissionsgrænse­
værdier og vejledende værdier for de relevante forureningsstoffer, 
der udledes i røggassen fra sådanne anlæg. 
- 38 -
Artikel 9 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) per indhentes tilladelse fra myndighederne til udledning af spil­
devand fra et forbrændingsanlæg. Det anføres i tilladelsen, at den 
kun er gyldig på betingelse af, at vandet behandles for at mindske 
miljøskader og forebygge sundhedsskader, og at de fastlagt© 
grænseværdier overholdes. 
2) Hvis spildevandet indeholder farlige stoffer, der er omfattet af 
Rådets direktiv 76/464/EØF^1) og efterfølgende direktiver på samme 
område^2), udstedes eventuel tilladeise og fastsættes de relevante 
grænseværdier i overensstemmelse med disse direktiver. 
3) Udledning i vandmiljøet af spildevand fra rensning af røggassen ©r 
forbudt for nye anlæg. 
4) Forbrændingsanlæg, herunder tilknyttede områder til oplagring af 
farligt affald, udformes og drives på en sådan måde, at udledning 
af forurenende stoffer til Jorden og grundvandet undgås i medfør af 
Rådets direktiv 80/68/EØF<3). Der skal endvidere være kapacitet 
til oplagring af regnvandsafstrømning fra forbrændingsanlæggets 
område og af vand, der er kontamineret som følge af spild eller 
brands Iukningsoperationer. Denne lagerkapacitet skal være 
tilstrækkelig til, at vandet om nødvendigt kan afprøves og 
behandles inden udledning. 
(1) EFT nr. L 129 af 18,5.1976, s. 23. 
(2) EFT nr. L 81 af 27.3.1982, s. 29. 
EFT nr. L 291 af 24.10.1983, s. 1. 
EFT nr. L 74 af 17.3.1984, s. 49. 
EFT nr. L 274 af 17.10.1984, s. 11. 
EFT nr. L 181 af 14.7.1986, s. 16. 
EFT nr. L 158 af 25.6,1988, s. 35. 
EFT nr. L 219 af 14.8.1990. s. 49. 
(3) EFT nr. L 20 af 26.1.1980, s. 43. 
- 39 -
Artikel 10 
. Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Affald fra driften af et forbrændingsanlæg genvindes eller 
bortskaffes i overensstemmelse med direktiv 75/442/EØF og 
91/689/EØF. Dette kan indebære, at affaldet skal forbehandles med 
de nyeste til rådighed stående midler. 
Affaldet bør opbevares særskilt, og der bør anvendes egnet 
teknologi til yderligere at fremme genvinding eller bortskaffelse 
heraf. 
2) Transport og midlertidig oplagring af tørre reststoffer, f.eks. 
filter- og kedelstøv og tørre reststoffer fra røggasbehandling, 
finder sted i lukkede beholdere. 
3) Den varme, der genvindes ved forbrændingsprocessen, bør så vidt 
muligt anvendes på stedet, af tredjeparter eller til 
elfremst i I Iing. 
Artikel 11 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Der installeres måleudstyr og anvendes måleteknikker til i 
overensstemmelse med artikel 12 at overvåge de parametre, vilkår 
og massekoncentrationer af forureningsstoffer, der er relevante 
for forbrændingsprocessen. Udstyr og teknikker er genstand for den 
af myndighederne udstedte godkendelse. (For oplysninger om 
overvågning se bilag TN IV). 
2) Godkendelse udstedes kun, hvis måleteknikkerne er i 
overensstemmelse med bilag II. 95%-konfi dens interval lerne ved 
emissionsgrænseværdierne i artikel 7, nr. 6, litra a), og 
artikel 8, nr. 1, litra b), nr. 1, 2, 3 og 5, må ikke overskride de 
i bilag I I 1.4 anførte værdier. 
- 40 -
Myndighederne godkender installationen og driften af det 
automatiserede overvågningsudstyr og kræver udført en årlig 
kontrol test af dette udstyr. 
3) Den af myndighederne udstedte godkendelse omfatter de 
prøvetagnings- og måleprocedurer, der anvendes til opfyldelse af 
kravet om regelmæssige målinger af hvert enkelt luftforurenende 
stof, samt prøvetagnings- eller målepunkternes placering. 
Betingelserne for regelmæssige målinger fastsættes af myndighederne 
i overensstemmelse med bilag III, 
Artikel 12 
1) Medlemsstaterne sikrer følgende: 
Følgende målinger udføres på forbrændingsanlægget i 
overensstemmelse med bilag III: 
a) Kontinuerlige målinger af de i artikel 7, nr. 6 og artikel 8, 
nr. 1, litra a) og b), anførte stoffer. 
b) Kontinuerlige målinger af følgende driftsparametre: 
temperatur, som nævnt i artikel 7, nr, 4 og 5 
oxygenkoncentration, tryk, temperatur og vanddampindhold i 
røggassen. 
c) Regelmæssige, dvs. månedlige, målinger af de i artikel 8, 
nr. 1, litra c), og nr. 2, nævnte stoffer. 
d) Røggassens opholdstid, mindstetemperatur og oxygen indhold, som 
specificeret i artikel 7, nr. 4 og 5, underkastes passende 
kontrol mindst én gang, når forbrændingsanlægget sættes i drift 
for første gang og under de ugunstigst tænkelige 
dr iftsbet ingelser. 
- 41 -
Kontinuerlig måling af HF kan udelades, hvis HCI behandles på en 
sådan måde, at den i artikel 8, nr. 1, litra a), nr. 3, litra b), 
og nr. 3, omhandlede emissionsgrænseværdi ikke overskrides. I 
dette tilfælde underkastes emissionen af HF regelmæssige målinger 
som fastsat under litra c). 
Kontinuerlig måling af vanddampindholdet er ikke nødvendig, hvis 
røggassen tørres, inden emissionerne analyseres. 
Målinger af de i artikel 8, nr. 1, anførte forureningsstoffer er i 
givet fald ikke nødvendige, hvis der i henhold til godkendelsen kun 
kan forbrændes farligt affald, som ikke kan forårsage 
gennemsnitsværdier af disse forureningsstoffer, der overstiger 10% 
af de i artikel 8, nr. 1, fastsatte emissionsgrænseværdier. 
Myndighederne kræver udført kontinuerlige målinger i 
overensstemmelse med bilag III af de i artikel 8, nr. 1, litra c), 
og nr. 2, nævnte stoffer, så snart der er adgang til passende 
måleteknikker i Fællesskabet. 
2) Resultaterne af de målinger, der gennemføres for at kontrollere 
overensstemmelsen med de i artikel 7 og 8 fastsatte grænseværdier 
og vejledende værdier, henføres til følgende standardbetingelser: 
temperatur 273 K, tryk 101,3 kPa, 11% oxygen, tør gas 
temperatur 273 K, tryk 101,3 kPa, 3% oxygen, tør gas, ved 
forbrænding af olieaffald som defineret i direktiv 75/439/EØF. 
Hvis farligt affald afbrændes i en ren oxygenatmosfære, kan 
måleresultaterne henføres til et oxygenindhold, der fastsættes af 
myndighederne, og som afspejler de særlige omstændigheder ved det 
pågældende tilfælde. Med hensyn til artikel 3, nr. 4, henføres 
resultaterne af målingerne ti I et samlet oxygenindhold som beregnet 
i b i lag II. 
- 42 -
Hvis emissionen af foruren ingsstoffer mindskes med 
røggasbehandling, foretages den ovenfor omhandlede standardisering 
med hensyn til oxygen indhold kun, hvis det målte oxygen indhold i 
den samme periode overskrider det relevante standardoxygen indhold. 
3) Medlemsstaterne sikrer, at alle måleresultater registreres, 
behandles og præsenteres på passende måde, således at myndighederne 
kan kontrollere overensstemmelsen med de tilladte driftsbetingelser 
og emissionsgrænseværdier og vejledende værdier, der er fastsat i 
dette direktiv, efter procedurer, der skal fastsættes af de samme 
myndigheder. 
4) Emissionsgrænseværdierne overholdes, hvis 97% af 
halvtimesgennemsnitsværdierne i årets løb og alle 
dagsgennemsnitsværdierne som omhandlet i artikel 7, nr. 6, 
litra a), og artikel 8, nr. 1, litra a) og b), samt alle 
gennemsnitsværdierne i prøvetagningsperioden som omhandlet i ar­
tikel 8, nr. 1, litra c), ikke overskrider emissions­
grænseværdierne, og hvis bestemmelsen i artikel 7, nr. 6, litra b), 
(1 O-mi nut ters gennemsnit) overholdes. 
Halvtimesgennemsnitsværdierne og 10-minutters gennemsnittene 
bestemmes inden for den effektive driftstid (herunder 
igangsætnings- og standsningsperioder, hvis der forbrændes farligt 
affald) ud fra de målte værdier, efter at værdien af det i 
bilag I I 1.4 anførte konfidensinterval er fratrukket de målte 
værdier. Dagsgennemsnitsværdierne bestemmes ud fra disse validerede 
gennemsn i tsværd ier. 
Gennemsnitsværdierne for prøvetagningsperioden og, i tilfælde af 
regelmæssige målinger af HF, gennemsnitsværdierne for HF bestemmes 
i henhold til de betingelser, der er fastsat i medfør af 
art ikel 11, nr. 3. 
- 43 -
5) Myndighederne opstiller passende måleprogrammer for de regelmæssige 
målinger for at sikre, at resultaterne er repræsentative for 
emissionsniveauet for de pågældende stoffer fra forbrændingen af de 
kategorier og/eller typer affald, som anlægget er godkendt til. 
De indhentede resultater skal kunne bruges til at kontrollere, at 
grænseværdierne er overholdt. 
Artikel 13 
Medlemsstaterne sikrer følgende: 
1) Hvis de gyldige målinger viser, at de i dette direktiv fastlagte 
grænseværdier er overskredet, underrettes myndighederne herom 
hurtigst muligt. De pågældende anlæg må ikke fortsætte driften, når 
emissionsstandarderne ikke overholdes. 
Med hensyn til artikel 3, nr. 4, skal tilførsel af farligt affald 
som supplerende brændsel indstilles, hvis grænseværdierne 
overskrides som følge af forstyrrelser eller svigt i 
rensn i ngsanordn i ngerne. 
2) Myndighederne fastsætter den længst tilladte periode for teknisk 
uundgåelige standsninger eller forstyrrelser eller svigt i 
rensningsanordningerne, hvor koncentrationen af de forurenende 
stoffer i udledningen i luften må overskride de fastsatte 
grænseværdier. Anlægget må under ingen omstændigheder fortsætte med 
at forbrænde farligt affald i mere end to timer uafbrudt; drift 
under sådanne betingelser må i løbet af et år endvidere ikke 
overskride 24 timer sammenlagt. 
I tilfælde af sammenbrud skal operatøren begrænse eller standse 
driften, så snart det er praktisk muligt, indtil den normale drift 
kan genoprettes. I anlæg som omhandlet i artikel 3, nr. 4, skal 
tilførsel af farligt affald som supplerende brændsel standses. 
- 44 -
Indholdet af total støv i udledningerne må under ingen 
omstændigheder overskride 150 mg/m3 udtrykt som 
halvtimesgennemsnit; endvidere må grænseværdien i artikel 8, nr. 1, 
litra a), nr. 2, og nr. 1, litra b), nr. 2, ikke overskrides. Alle 
andre betingelser, navnlig de i dette direktiv nævnte 
forbrænd ingsbetingeIser, skal opfyldes. 
Artikel 14 
1) Bestemmelserne i dette direktiv gælder for bestående 
forbrændingsanlæg efter en frist på tre år efter den i artikel 19, 
nr. 1, anførte dato. 
2) Anlægsoperatøren kan senest 6 måneder efter den i artikel 19, 
nr. 1, anførte dato meddele myndighederne, at det bestående anlæg 
ikke, inden anlægget lukkes endeligt, vil blive drevet i over 
20 000 timer i en periode på højst 5 år at regne fra operatørens 
underretning af myndighederne. I så fald anvendes stk. 1 ikke. 
Artikel 15 
1) Medlemsstaterne påbyder myndighederne at revidere godkendelsen af 
hvert enkelt forbrændingsanlæg for farligt affald mindst hvert 
femte år og at sikre, at anlæggene i givet fald er tilpasset 
udv i kI i ngen i em i ss ionskont ro I tekno I og i en. 
For nye anlæg skal den første revision finde sted inden 5 år efter 
anlæggets førstegangs idriftsættelse. For bestående anlæg skal den 
første revision finde sted inden 5 år efter den i artikel 14, 
nr. 1, anførte dato. 
- 45 -
2) Medlemsstaterne meddeler årligt Kommissionen følgende oplysninger 
for hvert nyt anlæg eller væsentligt ændret forbrændingsanlæg, der 
ny Iigt er godkendt : 
godkende Isesdato 
de vigtigste emissionsbegrænsende foranstaltninger/teknikker i 
anlægget 
eventuelle foreskrevne driftsbetingelser 
de foreskrevne maksimumsemissionsgrænser. 
For hvert nyt eller væsentligt ændret forbrændingsanlæg skal de 
årligt indsendte oplysninger også omfatte: 
datoen for idriftsættelse 
resultaterne af de kontinuerligt målte emissioner i henhold til 
artikel 12 i en uafbrudt periode på 12 måneder inden for de 2 
første år efter den for førstegangsidriftsættelsen meddelte 
dato 
resultaterne af de regelmæssigt målte emissioner i henhold til 
artikel 12 udført i de 2 første år efter den for førstegangs-
idriftsættelsen meddelte dato. 
3) Med bistand fra det i artikel 17 omhandlede udvalg forelægger 
Kommissionen hvert år medlemsstaterne en kortfattet rapport på 
grundlag af de i nr. 2 omhandlede oplysninger med henblik på at 
oplyse dem om udviklingen inden for emissionsbegrænsnings- og 
overvågningsteknikken samt om andre vigtige tekniske forbedringer 
inden for forbrænding af farligt affald. 
Medlemsstaterne sørger for, at rapporterne videreformidles til 
myndighederne i deres respektive lande. 
- 46 -
Artikel 16 
Ændringer til tilpasning af dette direktiv til den tekniske udvikling 
vedtages efter proceduren i artikel 17. 
Artikel 17 
Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for 
medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand. 
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de 
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om 
dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under 
hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig 
med det flertal, der er fastsat i Traktatens artikel 148, nr. 2, for 
vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af 
Kommissionen. Under afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der 
afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er 
fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen. 
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i 
overensstemmelse med udvalgets udtalelse. 
Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets 
udtalelse, eller hvis der ikke er afgivet nogen udtalelse, forelægger 
Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal 
træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal. 
Har Rådet efter udløbet af en frist på tre måneder ikke truffet nogen 
afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen. 
Artikel 18 
Rapporterne om gennemførelsen af dette direktiv udarbejdes efter 
proceduren i artikel 5 i Rådets direktiv 91/692/EØFC ). Den første 
rapport omfatter perioden 1995-1997. 
(1) EFT nr. L 377 af 31.12.1991, s. 48 
- 47 -
Artikel 19 
1) Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative 
bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 
30. juni 1994. De underretter straks Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative 
bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, 
eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan 
henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af 
medlemsstaterne. 
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale 
retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af 
dette direkt iv. 
Artikel 20 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
- 48 -
BILAG I 
Ækvivalensfaktorer for dioxiner og dibenzofuraner 
Til bestemmelse af den i artikel 8, nr. 2, omhandlede sum af værdier 
skal massekoncentrationen af følgende dioxiner og dibenzofuraner 
multipliceres med følgende ækvivalensfaktorer inden sammenlægning (ud 
fra konceptet "toksiske ækvivalenter"). 
Toksisk 
ækv i va lens-
faktor 
2,3,7,8 - Tetrachlordibenzodioxin (TCDD) 1 
1,2,3,7,8 - Pentachlordibenzodioxin (PeCDD) 0,5 
1.2.3.4.7.8 - Hexachlordibenzodioxin (HxCDD) 0,1 
1.2.3.7.8.9 - Hexachlordibenzodioxin (HxCdd) 0,1 
1,2,3,6,7,8 - Hexachlordibenzodioxin (HxCDD) 0,1 
1,2,3,4,6,7,8 - Heptachlordibenzodioxin (HpCDD) 0,01 
- Octachlordibenzodioxin (OCDD) 0,001 
2,3,7,8 - Tetrachlordibenzofuran (TCDF) 0,1 
2,3,4,7,8 - Pentachlordibenzofuran (PeCDF) 0,5 
1,2,3,7,8 - Pentachlordibenzofuran (PeCDF) 0,05 
1.2.3.4.7.8 - Hexachlordibenzofuran (HxCDF) 0,1 
1.2.3.7.8.9 -Hexachlordibenzofuran (HxCDF) 0,1 
- 49 -
1,2,3,6,7,8 - Hexachlordibenzofuran (HxCDF) 0,1 
2,3,4,6,7,8 - Hexachlordibenzofuran (HxCDF) 0,1 
1.2.3.4.6.7.8 - Heptachlordibenzofuran (HpCDF) 0,01 
1.2.3.4.7.8.9 - Heptachlordibenzofuran (HpCDF) 0,01 
- Octachlordibenzofuran (OCDF) 0,001 
BI LAG II 
Bestemmelse af emissionsgrænseværdier og vejledende værdier 
for forbrænding af farligt affald som supplerende brændsel 
Grænseværdien eller den vejledende grænseværdi for hvert enkelt 
relevant foruren ingsstof og kulilte i røggassen fra forbrænding af 
farligt affald som supplerende brændsel skal beregnes således: 
vaffald * caffald + vbrændsel * cbrændsel 
. C 
vaffald + vbrændsel 
vaffald: røggasvolumen fra forbrænding af farligt affald, 
udelukkende bestemt ud fra det affald, der har den 
laveste brændværdi, som specificeret i godkendelsen og 
standardiseret ved de i artikel 12, nr. 2, anførte 
bet ingelser. 
caffald: emissionsgrænseværdier for anlæg, der udelukkende er 
beregnet til forbrænding af farligt affald (mindst de i 
artikel 8, nr. 1 og 2, og artikel 7, nr. 6, anførte 
emissionsgrænseværdier og vejledende grænseværdier for 
forureningsstoffer og kulilte). 
50 -
vbrændsel: røggasvolumen fra forbrænding af det brændsel, der 
normalt anvendes i anlægget (ekskl. farligt affald), 
bestemt på grundlag af det oxygen indhold, hvor 
emissionerne skal standardiseres som fastsat i 
fællesskabslovgivningen eller det pågældende lands 
lovgivning. Findes der ingen bestemmelser for denne art 
anlæg, skal grundlaget være det faktiske oxygenindhold i 
røggassen uden fortynding ved tilførsel af luft, der ikke 
er nødvendig for forbrændingsprocessen. Standardiseringen 
ved de andre betingelser er anført i artikel 12, nr. 2. 
cbrændsel: faktiske massekoncentrationer af de relevante 
foruren ingsstoffer og kulilte i røggassen fra anlæg, som 
ved afbrænding af normalt brændsel (ekskl. farligt 
affald) opfylder de nationale love og administrative 
bestemmelser for sådanne anlæg. 
samlet emissionsgrænseværdi eller vejledende værdi for 
CO og de relevante forureningsstoffer til erstatning af 
de i artikel 7, nr. 6, og artikel 8, nr. 1 og 2, 
anførte emissionsgrænseværdier og vejledende værdier. 
Det samlede oxygenindhold til erstatning af 
oxygen indholdet med henblik på standardisering som 
omhandlet i artikel 7 og 8 beregnes på grundlag af det 
ovennævnte indhold under hensyntagen til 
volumenforholdet. 
Der bør ikke tages hensyn til forurenende stoffer og CO, 
der ikke direkte stammer fra forbrænding af farligt 
affald eller forbrænding af brændsel (f.eks. fra 
materialer, der bruges til produktion, eller fra 
produkter), såvel som CO hidrørende direkte fra denne 
forbrænding, hvis 
- de større CO-koncentrationer i forbrændingsgassen er 
nødvendige for produktionsprocessen, og hvis 
caffald (som defineret ovenfor) for total organisk 
kulstof, dioxiner og furaner er opfyldt. 
- 51 -
I betragtning af, at det er tilladt at anvende farligt affald som 
supplerende brændsel, skal den samlede emissionsgrænseværdi (C) under 
alle omstændigheder beregnes under betingelser, som vil minimere 
emissionen i miljøet. Sådanne betingelser kan realiseres for hvert 
relevant foruren ingsstof i tilfælde af supplerende forbrænding af 
farligt affald i anlæg, der ikke udelukkende er beregnet til 
affa Idsforbrænd i ng: 
caffald < cbrændsel forureningen af omgivelserne vil være mindre 
som følge af den supplerende forbrænding af 
far Iigt affald 
caffald - cbrændsel uden betydning 
caffald > cbrændsel den supplerende forbrænding af 
affald vil skade omgivelserne. far Iigt 
BI LAG III 
Målemetoder 
1. Målinger til bestemmelse af koncentrationen af luftforurenende 
stoffer i gasførende kanaler skal være repræsentative. 
2. Prøvetagning og analyse af samtlige forureningsstoffer, herunder 
dioxiner og furaner, såvel som referencemålemetoder til 
kalibrering af automatiserede målesystemer skal udføres som anført 
i CEN-standarder. De nationale standarder gælder, så længe der ikke 
foreligger CEN-standarder. 
3. En procedure til overvågning af dioxiner og furaner kan kun 
godkendes, hvis detektionsgrænsen for prøvetagning og analyse af de 
enkelte dioxiner og furaner er tilstrækkelig lav til at kunne give 
et meningsfuldt resultat udtrykt i toksicitetsækvivalenter. 
52 
4. 95%-konfi dens interval lerne ved emissionsgrænseværdierne må ikke 
overskride følgende procentdele af emissionsgrænseværdierne: 
Kulilte (artikel 7, nr. 6, litra a)) : 10% 
Svovldioxid (artikel 8, nr. 1, litra b), femte afsnit) : 10% 
Total støv (artikel 8, nr. 1, litra b), første afsnit) : 20% 
Total organisk kulstof 
(artikel 8, nr. 1, litra b), andet afsnit) : 30% 
Hydrogenchlorid (artikel 8, nr. 1, litra b), : 30% 
tredje afsnit) 
BILAG TN I 
Ti I or ienter ing 
Levering og modtagelse af affald 
Inden affaldet kan modtages i anlægget, skal det passere indgangs- og 
kontrolområdet. Her ? skal det underkastes følgende kontrol- og 
overvågningsoperationer : ud over vejning og administrativ kontrol skal 
der også foretages en laboratoriekontrol. 
Laboratoriekontrollen består i visuel inspektion af affaldet, 
prøveudtagning af affald, karakterisering af affaldet med generelle 
kvantitative eller semikvantitative screening tests. Tidnød gør det 
ofte umuligt at gennemføre en omfattende analyse. Følgende parametre 
skal testes: 
ikke-antændeIighed 
indhold af chlor og svovl 
pH-værdi 
indhold af tungmetaller (f.eks. ved hjælp af test-stripning, 
atomabsorptionsspektrometri eller atomemissionsspektrometri 
med induktivt koblet plasma). 
53 -
Et alternativt kontrolsystem består af en omfattende analyse af 
affaldet, inden det leveres til anlægget. Når affaldet leveres, 
kontrolleres det kun for overensstemmelse med den oprindelige prøve og 
for specifikke relevante parametre. Det er generelt affaldets art og 
dets kemisk-fysiske egenskaber, f.eks. om det er flydende eller fast, 
der er bestemmende for, hvilke parametre der skal tages og med hvilke 
analysemetoder. Det er derfor umuligt at opstille en liste med prøver, 
som kan anvendes på hver enkelt affaldstype. 
Yderligere tests af affaldsprøven gennemføres normalt senere, f.eks. 
brændværdi, vandindhold, koncentration af PCB eller andre giftige 
og/eller termoresistente kontaminanter. 
Ved afslutningen af laboratorieprøverne er affaldets identitet kendt, 
og det kan dernæst dirigeres til den relevante aflæsningsstation på 
anlægget. 
BILAG TN II 
Ti I or i enter ing 
Inden affaldet endelig anbringes i en bunker eller i en af 
tankbeholderne, skal det bekræftes, at der ikke kan opstå reaktioner 
mellem bunker- eller tankindholdet og det nytilførte affald. Sådanne 
reaktioner, f.eks. polymer isering, kan føre til ukontrollerede 
temperaturstigninger, der i sidste ende kan forårsage brand eller endog 
eksplosion. Man må derfor inden aflæsning kontrollere affaldets adfærd 
med en form for mindre tests. 
Aflæsningsområderne er en integrerende del af oplagringsfaciliteterne. 
Denne del af anlægget er normalt udformet på en sådan måde, at der 
undgås emission som følge af håndtering af farligt affald, navnlig 
kontaminering af jord og grundvand fra spild og utætheder og diffuse 
emissioner i luften. De områder, hvor affaldet håndteres, bør derfor om 
nødvendigt isoleres med materialer, der bl.a. er resistente over for 
chlorerede carbonhydrider. Alle stationer, hvor flygtige stoffer 
aflæsses eller modtages, skal udstyres med udsugningsanordninger. 
54 -
Bortset fra de ovennævnte generelle kriterier for det tekniske udstyr, 
kan der skelnes mellem følgende typer oplagringsfaciliteter for 
brændbart, giftigt affald: 
oplagring af fast affald (bunker) 
oplagring af slammateriale (tankbeholdere eller særligt udstyrede 
bunker-rum) 
oplagring af flydende olieaffald, opløsningsmidler, giftigt 
spildevand (tankbeholdere) 
oplagring af affaldstønder eller andre beholdere (område til 
oplagr ing af tønder). 
Hvis fast affald oplagres i andet end lukkede beholdere, kan det 
opbevares ved undertryk ved at udsuge luft fra bunkeren eller 
sluseområdet. Udstødningsgassen kan anvendes som forbrændingsluft i 
forbrænd ingsovnen; hvis forbrænd ingsovnen ikke fungerer, skal 
udstødningsgassen behandles i henhold til bestemmelserne i godkendelsen 
eller udledes gennem skorstenen. 
Ved aflæsning af flydende eller vådt materiale i en tankbeholder 
fortrænges en gasmængde (rumfang mættet med flygtigt organisk stof) 
svarende til det aflæssede affald. Denne gasstrøm skal håndteres på en 
sådan måde, at den hverken forårsager lugtgener eller forurening. Den 
senest udviklede metode er at udlede den fortrængte gasmængde i et 
lukket system, f.eks. rør forsynet med det nødvendige sikkerhedsudstyr, 
eller til forbrænd ingskammeret, eller, hvis anlægget er lukket, gennem 
et aktivt kulfilter eller et nitrogenafkølet kondenser ingsanI æg. 
Som følge af affalds stærkt variable egenskaber med hensyn til 
kontaminering med forureningsstoffer, vandindhold, brændværdi osv., er 
det nødvendigt omhyggeligt at egalisere og homogenisere 
affaldsfraktionerne, inden de tilføres ovnen. I dette øjemed kan fast 
affald blandes, og de forskellige flydende materialer bør blandes til 
et brændsel, der til slut har næsten samme fysiske og kemiske 
egenskaber. 
- 55 -
BILAG TN I H 
Ti I or(entering 
1. Forbrænding 
Generel le betragtninger 
Der findes ikke én enkelt teknologi, som er den "bedste" til 
forbrænding. Visse grundlæggende krav gør sig altid gældende, men 
valg af den mest egnede type forbrænd ingskammer og af de 
driftsbetingelser, der kræves i et givet tilfælde, vil afhænge af 
affaldets kemiske og fysiske egenskaber. 
1.1 Forbrænd ingsbet ingelser 
Effektiv forbrænding vil altid afhænge af mindst fire 
nøgleparametre: 
- temperatur 
- opholdst id 
- oxygent iIførsel 
- turbulens. 
2. Behandling af forbrændingsgas 
2.1 Gas-kondi t ioner ing - Visse aspekter 
Hvis der anvendes gasafkøling, bør man sørge for, at den 
dannelse af dioxiner og furaner, som kan indtræde under visse 
omstændigheder efter forbrændingsprocessen, ikke forstærkes. 
Gendannelse af PCDD og PCDF anses ofte for hovedsageligt at ske 
i temperaturområdet mellem 400 og 200*C. 
Hvis der anvendes varmegenvinding, kan gassen stadig afkøles 
meget hurtigt ti I en temperatur under 200"C. 
- 56 -
Herudover er afkøling effektivt til fjernelse af HCI og 
afgangsgas, når den er vandmættet og egnet til våd-gasvaskning. 
2.2 StøvfiItrer ing 
Der findes en række gennemprøvede fiItreringsprocesser, f.eks. 
med elektrostatiske filtre, filterseparatorer og vàdfiltre af 
forskellig art, til udskillelse af støv fra røggas i 
forbrændingsanlæg ? for specialaffald. Inerti-separatorer, 
f.eks. cyklonfiltre, kan ikke opfylde de nuværende krav, i 
hvert fald ikke hvis de installeres som sidste filter i en 
ryfe. 
Kravene med hensyn til støv indholdet i gassen, når den er 
renset med støvfiltre, der er placeret "downstream" for 
forbrændingsanlæg for specialaf fa Id, vil i vid udstrækning 
afhænge af, hvor filtrene er placeret i røggasbehandlings­
enhederne. Med hensyn til primære filtre, vil kravene 
hovedsagelig afhænge af, hvilke krav der stilles til downstream 
røggasbehandlingsanlæggene. På den anden side skal de gældende 
love overholdes for slutfiltres vedkommende. 
Ud over de meget rnvendte elektrostatiske tørfiltre kan 
vådfiltre af både den vandrette pladetype og den lodrette 
rørtype stærkt anbefales til våde røggasser, eftersom disse 
filtre, ud over støv, effektivt kan udskille aerosoler og 
dråber med et lavt tryktab. 
Elektrostatiske vådfiltre er egnede til fjernelse af reststøv 
og udskillelse af aerosoler efter behandlingen af den skadelige 
gas. 
Den vigtigste filtertype er slangefilteret, som kan opdeles i 
slangefiltre med returskylning og slangefiltre med stråle, 
afhængigt af den anvendte fi I ter rensemetode. 
- 57 -
I filtre med returskylning tilbageholdes støvet på slangens 
inderside, der består af porøse stoffer eller filt. Strømmen af 
forurenet gas holder slangefilteret udspilet. 
I en luftvasker opfanges støvpartiklerne af væskedråber, som 
forstøves fint i den forurenede gas. Et særligt træk ved 
luftvaskere er, at udskiIlelsesgraden i meget høj grad afhænger 
af partikelstørrelsen. Store partikler udskilles langt mere 
effekt ivt end små. 
2.3 Fjernelse af sure gasser og dugblæser 
Afhængigt af, hvilken slags affald der forbrændes, kan de kon­
taminerede røggasser fra affaldsforbrændingsanlæg indeholde 
skadelige gasser såsom HCI, HF og SOx i følgende 
koncentrationer (nuværende forhold): 
HCI 1 000 - 15 000 mg/m3 
HF 10 - 500 mg/m3 
SOx (i form af S02) 100 - 1 000 mg/m3 
Røggasserne kan også indeholde store mængder dampform i g 
kviksølv. Der findes følgende processer til fyldestgørende 
fjernelse af disse skadelige stoffer: 
-vådvask 
-sprayabsorpt ion. 
*Vâdvask: Eftersom reststofferne genanvendes hver for sig, er 
der en voksende tendens til ikke at adskille støv og gas-
formige forureningsstoffer samtidig, skønt denne mulighed 
findes. Støvet fjernes oftest, f.eks. med tørt elektrofi I ter, 
inden gasvaskningsstadiet. 
Når der kun er tale om udskillelse af gasformige forurenings-
stoffer, kan vâdvaskerne drives med langt mindre energi. 
- 58 
I betragtning af de forskellige fysisk-kemiske egenskaber ved 
HCI og HF på den ene side og SO2 På den anden side har det 
vist sig at være fordelagtigt at vaske spildgassen i to sta­
dier. Det første stadium i vaskeprocessen er at udskille HCI, 
HF og tungmeta I dampe (f.eks. kviksølv) med en meget lav pH-
værdi (0 - 3). På det andet stadium udskilles S02 ved hjælp 
af fortyndet kaustisk soda (pH -?6 - 8). 
*Spray-absorptionsmetoder: Med disse metoder indsprøjtes ab­
sorptionsmidlet i form af en opløsning (f.eks. NaOH) eller i 
form af en opslæmning (f.eks. kalkmælk) i en reaktor, hvor det 
reagerer med de sure HCI-, HF- og S02~gasser. Som følge af 
varmeudveksling med spildgassen tørres de absorberende dråber, 
når de passerer gennem reaktoren, med det resultat, at de sure 
foruren ingsstoffer transporteres i form af tørre partikler. 
Bortset fra strålerør, er roterende pladesprøjter den fore­
trukne sprøjteanordning. Der installeres generelt et filter 
efter reaktoren til opsamling af de partikeI formede reak­
tionsprodukter, der forlader reaktoren. 
3. Ti Igænge I i g teknologi 
På nuværende tidspunkt har man navnlig adgang til følgende 
teknikker ti I at realisere en så fuldstændig forbrænding som muligt 
og minimere emissionerne af luftforurenende stoffer: 
passende forbehandling (f.eks. mekanisk, termisk) 
forbrænding, herunder efterforbrænding med supplerende 
anvendelse af ilt til mindskelse af emissionen af kulilte og 
organiske stoffer og til forbedring af forbrændingen, navnlig 
ved forbrænding af affaIdstønder 
køling eller sprayabsorption 
elektrostatisk tørfilter eller slangefilter til støvudskillelse 
vådvasker 
- 59 -
afkøling af røggas 
elektrostatisk vådfilter 
aktivt kulfilter/aktivt kul i flowprocesser 
SCR-reaktor 
BILAG TN IV 
Ti I orienter ing 
Overvågning af emission 
1• IndIedn i nq 
Til sikring af fyldestgørende anlægsdrift må de vigtigste 
forbrændings- og gasrensningsparametre overvåges og registreres. 
Emissionen fra forbrændingsanlæg for farligt affald kan overvåges 
og analyseres kontinuerligt med anlæggets egne instrumenter, 
suppleret med regelmæssige check-målinger. Til andre emissioner, 
såsom reststoffer i fast form, kræves der supplerende 
laborator ieprøver. 
An lægs i nst rumenter 
2.1 Parametre 
Anlæggets instrumenter anvendes til kontinuerlig anlægskontrol 
og automatisk styring af forbrændingsprocessen, herunder 
røggasrensning. Følgende kontrolparametre er typiske: 
- Røggastemperaturer 
ovnkammeret 
det sekundære forbrænd ingskammer 
kedlen, og 
. før/efter f i I teret. 
- 60 -
- Koncentrationen af 
.ilt (02) 
. kul i I te (CO) 
. hydrogenchlorid (HCI) 
. svævestøv/støv i røggassen. 
Der anvendes andre instrumenter til overvågning med anlæggets 
forbrænd ingseffektivitet og emissionerne. Følgende 
kontrolparametre er typiske: 
- nitrogenoxider (N0X) 
- svovldiox id (S02) 
- svævestøv/støv 
- total organisk kulstof (TOC). 
2.2 Overvågning af emissionerne 
Litteraturen indeholder mange beskrivelser af instrumenter til 
overvågning af emissionsmålinger (monitorer), men listerne er 
ufuldstændige som følge af den hurtige udvikling på dette 
område. 
I bibliografien henvises til det tyske Umweltbundesamt: Bericht 
1/1986 (Umweltbundesamt 1986). De grundlæggende principper er 
målinger på stedet og ekstraktionsmåIinger. 
Check-målinger 
Check-målinger kan opdeles i tre typer: 
stikprøvemålinger 
kalibreringsmålinger 
ydeevnemålinger. 
3-1 Regelmæssige stikprøvemålinger 
Til kontrol med anlæggets emission af støv og af tungmetaller 
og sure gasser anbefales regelmæssig måling af følgende 
emissioner : 
- 61 -
- part ikler 
- kviksølv og cadmium 
- arsen, nikkel og bly 
- chrom, kobber og vanadium 
- hydrogenchlorid, hydrogenfluorid og hydrogenbromid 
- svovldioxid og svovltrioxid 
- total organisk kulstof 
- polychlorerede biphenyler og polychlorerede triphenyler 
- halogener og hydrogensulfid 
- dioxiner og dibenzofuraner 
- svovlforbindelser 
- ildelugtende stoffer. 
Prøvetagning af støvpartikler og metaller indeholdt heri bør 
foretages isokinetisk som beskrevet i IS0/DIS9096. 
Isokinetisk prøvetagning betyder, at udsugningshastigheden i 
prøvetagningsudstyrets dyse svarer til røggassens hastighed i 
den kanal eller skorsten, hvorfra den delvise gasstrøm udsuges. 
3-2 KaI ibrer ingsmàI inger 
Validering af et anlægs ydeevne, herunder kalibrering af 
anlæggets instrumenter, kan udføres i forbindelse med 
stikprøvemålingerne. Der har vist sig at være behov for dette, 
eftersom emissionsmonitorer er komplicerede systemer, som uden 
eftersyn fra eksperter bliver upålidelige efter længere tid. 
3-3 Målinger af anlægsydeevne 
Efter at en ny ovnlinje og/eller et nyt røggasrenseudstyr er 
sat i drift, er der behov for ydeevnetest til påvisning af de 
anlægsspecifikke egenskaber. Testprogrammet må aftales med 
myndighederne, både med hensyn til indhold og hyppighed. Af de 
typiske parametre kan nævnes: 
- TOC-emission 
- Hydrogenchlorid (HCI) 
- 62 -
- Hydrogenfluorid (HF) 
- Svovloxider (S02, SO3) 
- Emission af PCDD og PCDF 
- Nitrogenoxider (N0X) 
- Kviksølv (Hg) 
- Røggastemperaturer 
. i ovnkammeret 
. i det sekundære forbrænd ingskammer 
. i kedlen, og 
. før/efter fiIteret. 
- Koncentrationen af 
. I It (02) 
. kul i I te (CO) 
. hydrogenchlorid (HCI) 
. svævestøv/støv i røggassen. 
Der anvendes andre instrumenter til overvågning med anlæggets 
forbrændingseffektivitet og emissionerne. Følgende 
kontrolparametre er typiske; 
- nitrogenoxider (N0X) 
- svovldiox id (S02) 
- svævestøv/støv 
- total organisk kulstof (TOC). 
2.2 Overvågning af emissionerne 
Litteraturen indeholder mange beskrivelser af instrumenter til 
overvågning af emissionsmålinger (monitorer), men listerne er 
ufuldstændige som følge af den hurtige udvikling på dette 
område. 
I bibliografien henvises til det tyske Umweltbundesamt : Bericht 
1/1986 (Umweltbundesamt 1986). De grundlæggende principper er 
målinger på stedet og ekstraktionsmåIinger. 
63 -
Check-màIinger 
Check-målinger kan opdeles i tre typer: 
stikprøvemålinger 
kalibreringsmålinger 
ydeevnemåI inger. 
3-1 Regelmæssige stikprøvemålinger 
Til kontrol med anlæggets emission af støv og af tungmetaller 
og sure gasser anbefales regelmæssig måling af følgende 
emissioner : 
- part ikler 
- kviksølv og cadmium 
- arsen, nikkel og bly 
- chrom, kobber og vanadium 
- hydrogenchlor id, hydrogenfluorid og hydrogenbromid 
- svovldioxid og svovltrioxid 
- total organisk kulstof 
- polychlorerede biphenyler og polychlorerede triphenyler 
- halogener og hydrogensulfid 
- dioxiner og dibenzofuraner 
- svovlforbindelser 
- ildelugtende stoffer. 
Prøvetagning af støvpartikler og metaller indeholdt heri bør 
foretages isokinetisk som beskrevet i ISO/DIS9096. 
Isokinetisk prøvetagning betyder, at udsugningshastigheden i 
prøvetagningsudstyrets dyse svarer til røggassens hastighed i 
den kanal eller skorsten, hvorfra den delvise gasstrøm udsuges. 
3.2 KaI i brer i ngsmåI i nger 
Validering af et anlægs ydeevne, herunder kalibrering af 
anlæggets instrumenter, kan udføres i forbindelse med 
- 64 r-
stikprøvemålingerne. Der har vist sig at være behov for dette, 
eftersom emissionsmonitorer er komplicerede systemer, som uden 
eftersyn fra eksperter bliver upålidelige efter længere tid. 
3-3 Målinger af anlæosydeevne 
Efter at en ny ovnltnjq og/el »er et nyt røggasrenseudstyr er 
sat i drift, er der behov for ydeevnetest til påvisning af de 
anlægsspecifikke egenskaber. Testprogrammet må aftales med 
myndighederne, både med h©nsyn til indhold og hyppighed. Af de 
typiske parametre kan nævnes; 
- TOC-emission 
- Hydrogenchlorid (HCI) 
- Hydrogenfluorid (HF) 
- Svovloxider ($02, SO3) 
- Emission af PCDD og PCDF 
- Nitrogenoxider (N0X> 
- Kviksølv (Hg) 
ISSN 0254145? 
irø((?e)^indejîg; ùàgP 
DfKiilElfpp 
14 
. j| ;j :y. ;.N. • ISBW92-77-41770-6- -
Kontoret for De Europæiske FæHesskabeisOffid^^ 
L-|985Luxerr.V i:g ." ..•• ..• j •• ..;;