DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/7

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer

(2018/C 53/06)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1).

ENHEDSDOKUMENT

»ΑΓΚΙΝΆΡΑ ΙΡΊΩΝ« (AGKINARA IRION)

EU nr.: PGI-GR-02293 — 24.2.2017

BOB ( ) BGI ( X )

1. Betegnelse

»Αγκινάρα Ιρίων« (Agkinara Irion)

2. Medlemsstat eller tredjeland

Grækenland

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren

3.1. Produkttype

Kategori 1.6. Frugt, grøntsager og korn, også forarbejdet

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1

Den beskyttede geografiske betegnelse »Agkinara Irion« betegner hovederne af den lokale artiskoksort »Prasini tou Argous« eller »Argitiki«, som tilhører arten Cynara scolymus L. i familien Asteraceae.

Kendetegnene ved frisk »Agkinara Irion«, som adskiller den fra andre typer artiskokker, er:

— kompakte, cylindriske hoveder med en karakteristisk åbning i toppen

— hovedets minimumshøjde er 10 cm og mindste vandrette diameter på 8 cm

— udvendige grønne dækblade, der er grønne og kødfulde i bunden med en afrundet, delt spids, der enten ikke har nogen torn eller undertiden en lille torn

— indvendige dækblade i farvenuancer fra lysegrøn til gul og lilla i midten, idet de inderste bladene bliver mindre og mindre og ender i lysegule støvdragere

— en massiv, cylindrisk stilk ≤ 40 cm i længden og med en diameter på 1-4 cm

— hovederne er bløde, og bunden af dækbladene og den tallerkenformede skål er kødfulde, velsmagende og særdeles søde og kan spises rå.

3.3. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse) og råvarer (kun for forarbejdede produkter)

—

3.4. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område

Alle trin i produktionen af »Agkinara Irion« skal finde sted i det afgrænsede geografiske område.

3.5. Særlige regler for udskæring, rivning eller emballering osv. af det produkt, som betegnelsen henviser til

—

3.6. Særlige regler for mærkning af det produkt, som betegnelsen henviser til

—

4. Kort angivelse af det geografiske områdes afgrænsning

Det afgrænsede geografiske område, hvor »Agkinara Irion« produceres, er trekantet: Den ene side er afgrænset af havet, og de to andre er afgrænset af bjergkæder. Det omfatter kommunerne Karnezaiika og Iria og landsbyen Kantia, som administrativt hører under Nafplio kommune.

Det omfatter to sletter, Iriassletten og Kandiasletten, der dækker et område på henholdsvis 1 000 ha og 250 ha i den sydøstlige del af den regionale enhed Argolida og er adskilt af et lavt sandstensplateau (Lycalona). Det geografiske områdes naturlige grænser er forbjergene til Arachnaiobjerget mod nordnordøst, Didymobjerget mod sydsydøst og Argolisbugten mod vest.

De to sletter vender mod sydvest og gennemskæres af henholdsvis floderne Karnezaiiko og Dipotamos og Kandia. Floderne løber fra øst mod vest og derefter ud i havet.

5. Tilknytning til det geografiske område

Naturlige faktorer

Undergrunden og det særlige mikroklima i det afgrænsede geografiske område gør det muligt at dyrke tidlige afgrøder af høj kvalitet.

Jordbunden er frugtbar takket være aflejringer fra floderne, der løber gennem sletterne. Alle de jordbundstyper, hvor »Agkinara Irion« dyrkes, tilhører den brede kategori entosol-jord (nydannet jord, der endnu ikke er lagdelt). Den består hovedsagelig af sandblandet lerjord og lerjord.

Den er meget frugtbar med en dybde på 50 cm til 150 cm, hvilket er godt for artiskokkens dybtliggende rodsystem. Det er en ung jord med mellemstor kornstørrelse og en god, naturlig dræning takket være et lag af fint grus. Jorden er rig på kalcium og magnesium. De rige forekomster af magnesium bidrager til at bevare strukturen af disse kystjorder, eftersom den konkurrerer med kalium i jorden og gør det muligt at dyrke »Agkinara Irion« — selv i områder, hvor jorden har et højt saltindhold. Området er fladt med en hældningsgrad på 0-3 %.

Klimaet er middelhavsklima, altså varmt og tørt med meget milde vintre.

De klimatiske forhold forstærkes på grund af beliggenheden tæt på Argolisbugten, eftersom dette har tendens til at afbøde alt for voldsomme temperaturer. Dette fører til lavere maksimumstemperaturer om sommeren og højere minimumstemperaturer om vinteren. Den årlige gennemsnitstemperatur ligger på 18,5 °C med en gennemsnitlig minimumstemperatur på 10,2 °C og en gennemsnitlig maksimumstemperatur på 28,2 °C. Frost om vinteren forekommer sjældent som følge af regionens geomorfologi. De omkringliggende bjerge beskytter det dyrkede område mod den kolde nordenvind om vinteren, selv om søndenvinde i form af havbriser normalt er de fremherskende.

Regionen er sydvestvendt med en årlig solindstråling på omkring 337,0 kal/cm2 og i gennemsnit mere end 2 500 solskinstimer årligt.

Den samlede årlige regnmængde ligger på omkring 400 mm, og om sommeren og efteråret falder der ofte slet ingen regn.

Betingelserne er meget gunstige for tidlig høst og giver planterne mulighed for at trives og give maksimalt udbytte i vintermånederne.

Menneskelige faktorer

Den menneskelige faktor er af særlig betydning, når man dyrker afgrøder, der skal høstes tidligt. Producenterne har perfektioneret dyrkningsmetoder, der gør det muligt at høste »Agkinara Irion« endnu tidligere, såsom nøje udvælgelse af moderplanter, der bruges til at fremdrive de nye afgrøder, bestemte planteafstande, tidspunkter for og mængden af kunstvanding samt udtynding af skud.

Produktets særpræg

Særpræget ved »Agkinara Irion« består af dens ry, som skyldes, at den kan høstes meget tidligt og har en karakteristisk sød smag.

Den første høst midt på efteråret giver den fordelen af at være den eneste artiskok på markedet på det tidspunkt. Desuden betyder de store mængder, der kan leveres til markedet i løbet af vintermånederne, at produktet er kendt i vide kredse.

Det milde klima og de mange solskinstimer på grund af den geografiske beliggenhed og de sydvestvendte sletter fremmer den tidlige høst. Manglen på regn i løbet af sommeren gør det muligt at styre høstperioden ved hjælp af kunstvanding, og derfor starter produktionen om efteråret. De hovedsagelig milde vintre på grund af beliggenheden tæt på havet og den manglende frost som følge af kolde vinde, fordi sletterne er beskyttet af de omgivende lave bjerge, giver »Agkinara Irion« mulighed for at trives og betyder, at planterne giver maksimalt udbytte i løbet af vintermånederne.

»Agkinara Irion« udmærker sig også ved sin velsmag og navnlig ved sin sødme. Disse organoleptiske egenskaber skyldes dannelsen og oplagringen af kulhydrater, dvs. polysaccharider, under differentieringen og frugtdannelsen i det tidlige efterår, når solstrålingen er meget intens.

Processen med lagring af kulhydrater fremmes af de sydvestvendte sletter, som betyder, at planterne udsættes for store mængder sollys.

Disse egenskaber forstærkes gennem den menneskelige indgriben, såsom den omhyggelige udvælgelse af xerofytiske planter for at bevare den lokale sort, der anvendes til produktion af »Agkinara Irion«.

Teknikkerne, der anvendes til at opnå den tidlige høst, er resultatet af de lokale producenters mangeårige iagttagelser og store omhu, der er blevet overleveret fra generation til generation, for at frembringe et produkt af højeste kvalitet, der kommer på markedet i det tidlige efterår og dominerer det, til vinteren er forbi, og som næsten dækker det indenlandske forbrug fuldstændig.

Sammenfattende er det regionens geomorfologi, de lokale jordbunds- og klimaforhold samt videreførelsen af de traditionelle dyrkningsmetoder, som bidrager til den tidlige høst, sødmen, velsmagen og de øvrige egenskaber ved »Agkinara Irion«, der gør den kendt og giver den merværdi.

I tidsskriftet Froutonea nr. 169 fra februar 2013 omtaler man den tidlige høst af »Agkinara Irion« og beskriver sorterne »Prasini tou Argous« og »Argitiki«: »… Det er den mest udbredte sort i Argolida-regionen og i andre dele af Peloponnes og på Kreta. Det er en tidligt høstet sort, der giver et stort udbytte. Den producerer blomsterhoveder fra november (i Iria fra slutningen af oktober) …«

»Agkinara Irions« kvaliteter nævnes ofte i artikler i medierne.

Nærmere bestemt kunne avisen Ta Nea tis Argolidas (Nyheder om Argolidas) den 20. maj 2002 fortælle, at »… Christos Olympios fra landbrugsuniversitetet i Athen henviste til deres terapeutiske og medicinske egenskaber og påpegede, at den spiselige del af blomsterhovedet på »Agkinara Irion« er rig på proteiner, kulhydrater, C-vitamin, salte og cellulose …«

Avisen Politistika (Kultur) bragte den 17. marts 2010 en anden omtale af Argolida: »… Ved arrangementet vil professionelle kokke fra Tyrkiet, Cypern, som repræsenterer organer, der er medlemmer af netværket »Le Conservatoire International des Cuisines Méditerranéennes« (det internationale konservatorium for middelhavskøkkener), og naturligvis Grækenland gennem deres egen kunnen og erfaring demonstrere de gastronomiske glæder ved et enestående og lækkert produkt som »Agkinara Irion« …«

Produktets ry hænger tæt sammen med det økonomiske, sociale og kulturelle liv i Iria-området.

Dette ry bevidnes af de veletablerede årlige festivaler, workshops, talrige begivenheder og møder, gastronomikonkurrencer, referencer i den trykte og elektroniske presse, i radio og tv, i bøger, tidsskrifter og madprogrammer, i fagtidsskrifter om landbrug og lokale restauranters menuer.

Det første seminar i Grækenland om dyrkning af »Agkinara Irion« og dens fremtidsudsigter blev afholdt i Iria i maj 2002 med deltagelse af fremtrædende italienske og græske videnskabsfolk.

I november 2007 besøgte en delegation fra »La Città del Carciofo« (Artiskokbyen), en international forening, der er oprettet til fremme af artiskokdyrkning, fra Ladispoli i Italien Iria. Formålet med besøget var at etablere en platform for udveksling af oplysninger om produktet og knytte venskabsbånd mellem artiskokproducerende lande og samtidig fremme turismen.

I maj 2010 var Iria vært for den første gastronomiske artiskokfestival, hvor kokke fra det østlige middelhavsområde (medlemmer af netværket Conservatoire International des Cuisines Méditerranéennes) lavede retter med »Agkinara Irion«, hvor de udnyttede deres færdigheder og erfaring til at demonstrere de særlige træk og smagen ved det lokale produkt.

Produktets ry fremhæves af den trykte og den elektroniske presse, og det optræder ofte i madmagasiner med stort oplag og madlavningsprogrammer på store tv-kanaler. Den kendte kok Ilias Mamalakis skriver i en opskrift på internettet »… »Agkinara Irion«, artiskokkerne fra Iria lovprises med god grund. Kig efter dem på dit lokale marked. De er utroligt lækre«. Tidsskrifter om landbrug og handel indeholder regelmæssigt rapporter om dens markedsandel, prisbevægelser og nye muligheder.

»Agkinara Irion« anvendes i vid udstrækning i lokale, traditionelle retter, hvilket fremgår af de mange opskrifter i Niki Tsekouras bog »Agkinara, o thisavros tis gis ton Irion« (Artiskokken, skatten fra Irias jord) (udgivet i 2013). De lokale restauranter tilbyder gæsterne mange artiskokretter, og dette bidrager til at gøre det lokale turistprodukt til noget særligt.

»Agkinara Irions« betydning for området afspejles i logoet for turismesammenslutningen for Kandia-Iria, som er en artiskok, mens det officielle stempel for Iria-landbrugskollektivet afbilder et stiliseret artiskokhoved, der i høj grad ligner de artiskokker, som de dyrker.

Folkeviddet lovpriser dette lokale produkts smag og sødme med talemåden »Agkinara apo to Iri pou travaei to potiri« (artiskokker fra Iria, der opfordrer til en tage en tår), og et maleri af den kendte kunstner Diana Antonakatou fra 2000 viser de foretagsomme lokales hårde arbejde og påpeger, at »… de opgav tomaterne til gengæld for de lækreste artiskokker i hele præfekturet …«

Historiske faktorer

Man finder allerede henvisninger til produktets ry og høje handelsværdi så langt tilbage som anden halvdel af det 19. århundrede: Man henviste til det som et eksportprodukt, der blev dyrket i Argolida-regionen og eksporteret til Konstantinopel, Egypten og Smyrna, og det blev rangeret sammen med andre rentable og værdsatte ressourcer (»Taxidia ana tin Ellada« (Rejser i Grækenland), G.P. Paraskevopoulos, 1869).

Man gik i gang med systematisk artiskokdyrkning i Iria- og Kandia-områderne efter Anden Verdenskrig i 1946-1947.

Iria kommune har officiel dokumentation for, at der i 1969 blev dyrket artiskokker på 800 ha, dvs. to tredjedele af de to sletter.

I årene efter perfektionerede avlerne deres specialviden om artiskokdyrkning, mens den lokale økonomi og lokalsamfundet udviklede sig omkring artiskokproduktion.

Den nære sammenhæng mellem Iria og artiskokken blev konsolideret i de 20 år fra 1980 til 2000, hvor Iria-området led under en lang tørkeperiode, og jordbunden og vandressourcerne blev hårdt ramt. Artiskokker var modstandsdygtige over for salte og udmærket i stand til at tilpasse sig de særlige fremherskende forhold og kunne give den lokale befolkning en god indtægt, hvor det nærmest var umuligt at dyrke andre frugter eller grøntsager.

I dag opfylder »Agkinara Irion« størstedelen af efterspørgslen fra det hjemlige marked, hvilket styrker dens ry.

Henvisning til offentliggørelsen af specifikationen

(Artikel 6, stk. 1, andet afsnit, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2014)

http://www.minagric.gr/images/stories/docs/agrotis/POP-PGE/prod-agkinara-irion-pge.pdf

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1.