7. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 56/57 
Udtalese om Kommissionens økonomiske årsberetning 1989-1990 
(90/C 56/14) 
Rådet for de De Europæiske Fællesskaber besluttede den 27. oktober 1989 under henvisning 
til Rådets beslutning nr. 74/120/ØSF af 18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af 
overensstemmelse inden for den økonomiske politik i Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs medlemsstater (1), som ændret ved beslutning nr. 75/787/EØF(2), særlig artikel 4, at 
anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens økonomiske 
årsberetning 1989-1990«. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Michael Geuenich til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
7. november 1989. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalgs vedtog på sin 271. plenarforsamling den 16. november 
1989, med 120 stemmer for, 1 imod of 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Den økonomiske udvikling 1989/90: Kommissio­
nens analyse og prognoser 
1.1. De verdensøkonomiske rammer 
1.1.1. Da EF er så stort, er dets økonomiske udvi­
kling stærkt afhængig af dets egen indre dynamik. 
Denne dynamik er næsten uafbrudt blevet stadig bedre 
siden begyndelsen af den nuværende ekspansion i 1983, 
idet væksten i stadig højere grad er blevet båret af 
investeringerne. Væksten har også været grundlag for 
en betydelig stigning i beskæftigelsen i de senere år. Der 
er dog en ekspansiv udvikling i verdensøkonomien, der 
i betydelig grad har støttet denne vækstproces. Derfor 
er sunde verdensøkonomiske rammebetingelser fortsat 
af stor betydning for EF. Ifølge Kommissionen udgør 
EF's samhandel med tredjelande ca. 20% af den samlede 
verdenseksport på verdenbasis, og den indbyrdes øko­
nomiske afhængigheid på internationalt plan bliver sta­
dig større. I denne situation belaster de verdensøkono­
miske problemer, der gøres nærmere rede for i det 
følgende, desværre udviklingen i EF. 
1.1.2. Efter den stærke udvikling i de forudgående 
år er BNP-væksten på ny faldende især i USA, men 
også i Japan, og i 1990 skulle de kun opnå en vækst på 
henholdsvis 2,1% og 4,1%. Det bevirker, at stigningen 
i verdenshandelen dæmpes yderligere, hvilket især er 
en ekstra belastning for de gældsatte udviklingslande. 
1.1.3. Trods vækstratens fald i USA, som ses endnu 
tydeligere på den indenlandske efterspørgsel end på 
BNP, falder USA's underskud på betalingsbalancens 
løbende poster kun ganske svagt. På grund af den 
stigende tentebyrde i forbindelse med udlangsgælden 
slår eksportbestræbelserne, som i øvrigt hæmmes af 
den ret høje dollarkurs, ikke igennem i betalingsbalan­
ceresultaterne. Samtidig vil Japans overskud blive øget, 
og de fire nye industrilande i Sydøstasien skulle fortsat 
(*) EFT nr. L 63 af 5. 3. 1974, s. 16. 
(2) EFT nr. L 330 af 24. 12. 1975, s. 52. få overskud på betalingsbalancerne. Da de uligevægte, 
der præger betalingsbalancerne pi internationalt plan, 
skal reduceres til et mindre foruroligende niveau i løbet 
af de kommende år, står EF over for det problem, at 
man ikke kan udvide markedsandelene i USA; så meget 
desto vigtigere er det for EF, at der sker en vedvarende 
vækst i verdensøkonomien. 
1.1.4. Mange udviklingslande med en stor udlangs-
gæld har meget begrænsede udviklingsmuligheder, hvil­
ket fortsat hæmmer væksten i verdensøkonomien. 
Deres rente- og afdragsbyrde og de relativt lave råstof­
priser, som giver beskedne eksportindtægter, levner 
næppe plads til investeringer og en forhøjelse af ind­
komsten pr. indbygger. Det er åbenlyst, at støtte og 
foranstaltninger til at nedbringe udlandsgælden og 
lempe rente- og afdragsbyrden er hårdt tiltrængte. Fri 
adgang til industrilandenes markeder ville dog også 
forbedre udviklingsmulighederne betydeligt for visse 
lande i den tredje verden. 
1.1.5. I stedet har uligevægtene på OECD-landenes 
betalingsbalancer fremmet protektionistiske tiltag. 
Kommissionen ser foruroligende tegn på, at advikling-
stendenserne går imod en multilateral samhandel, men 
mener dog, at Uruguay-rundens hidtidige resultater har 
skabt et godt grundlag for at videreføre forhandlingerne 
næste år med henblik på at etablere en friere verdens­
handel. Derimod har GATT's generalsekretær peget på 
de store problemer, som gør det vanskeligt at opnå 
et godt slutresultat af Uruguay-runden. Især den nye 
amerikanske handelslov samt Japans og Sydkoreas 
ikke-toldmæssige handelsbarrierer kan være en trussel 
mod en friere verdenshandel. 
1.2. Fællesskabets økonomiske udvikling 
a) Vækst- og beskæftigelsesmuligheder­
ne på kort sigt 
1.2.1. På trods af verdensøkonomiens belastende si­
tuation vil EF's kraftige økonomiske vækst i årene 1988 
(BNP: + 3,8%) og 1989 (BNP: + 3,4%) næsten kunne 
opnås igen i 1990 (BNP: + 3,1%). Denne vækst finder 
Nr. C 56/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
sted under forhold, hvor kapacitetsudnyttelsesgraden 
i EF gennemsnitligt stadig er høj, og i 1990 skulle 
udnyttelsesgraden endog blive højere end i 1973. Til 
disse nye prognoser bemærker ØSU dog, at Fællesska­
bet ikke ville kunne opnå en passende vækst, såfremt 
nedgangen i vækstraten i USA og Japan blev meget 
kraftig, eller den i USA ligefrem udviklede sig til en 
decideret økonomisk afmatning. 
1.2.2. På baggrund af den høje udnyttelsesgrad er 
det særligt vigtigt, at væksten først og fremmest bæres 
af investeringerne. Investeringerne, først og fremmest i 
kapitalgoder, udgør fortsat den største vækstfaktor i 
alle medlemsstaterne undtagen Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige. Ganske vist øges eksporten i visse 
lande endnu hurtigere, men for det meste stiger impor­
ten samtidig ret kraftigt. Den indenlandske efterspørg­
sel i Fællesskabet som helhed vil i 1990 dog ikke længere 
stige mere end BNP, og dermed bevares ligevægten på 
EF-betalingsbalancens løbende poster. 
1.2.3. Med den kraftige vækst vil stigningen i be­
skæftigelsestallene fortsætte i 1990, men stigningstakten 
vil desværre allerede være let dæmpet. Ingen af EF-
landene skulle få et fald i beskæftigelsen i 1990. Da 
antallet af erhvervsaktive personer fortsat stiger, vil 
arbejdsløshedstallet kun falde en smule. Desværre er 
det for tiden vanskeligt at foretage en sammenligning 
af ledighedstallene, da Kommissionen i sin økonomiske 
årsberetning 1989/90 har brugt en ny metode til bereg­
ning af arbejdsløsheden. Ifølge den nye metode vurderes 
ledighedsprocenten at ligge på 9,0% i 1989 og på 8,7% 
i det kommende år. Lægges den hidtidige beregningsme­
tode til grund, skønnes arbejdsløsheden i 1989 at 
komme til at ligge på 10,2%. ØSU hilser det velkom­
men, at der i årsberetningen gøres detaljeret rede for 
forskellene i de to beregningsmetoder. Der er stadig ret 
store forskelle i arbejdsløshedstallene fra land til land. 
Også arbejdsløsheden blandt kvinder og unge, som 
nogle steder er usædvanlig høj, samt den høje langtidsle-
digheid vil forblive et særligt problem. Situationen på 
arbejdsmarkedet viser tydeligt, at vækst- og beskæfti­
gelsesmulighederne skal forbedres yderligere på mel­
lemlang sigt. Dette fremgår også af, at man endnu ikke 
er nået op på investeringsgraden fra 60'erne. 
1.2.4. ØSU gør Kommissionen opmærksom på, at 
den fremover også må være sig usikkerheden på de 
internationale finansmarkeder bevidst, som udløstes 
med det nye børskrak i USA den 13. oktober 1989. 
Der er ØSU's opfattelse, at forudsætningerne for en 
ekspansiv likviditetspolitik, som kunne bruges til at 
modvirke kurstabene, i mellemtiden er blevet mindre 
gunstige end i efteråret og vinteren 1987. 
b) Konvergensfaktorer 
1.2.5. Et af de positive træk ved den økonomiske 
vækst de senere år er, at den har været forbundet med en indhentningsproces for Spaniens, Portugals og 
Irlands vedkommende. Dog har den økonomiske vækst 
i Irland endnu ikke givet sig udslag i yderligere arbejds­
pladser. Medens Spanien og Portugal har øget investe­
ringerne kraftigt uden dog at udvide den samfundsøko­
nomiske opsparing tilsvarende, gik Irlands indhent­
ningsproces først og fremmest hånd i hånd med øgede 
eksportindtægter. Også i 1990 vil den økonomiske 
vækst i Spanien, Portugal og Irland ligge klart over EF-
gennemsnittet. Kun i Grækenland truer væksten med 
at blive lavere målt i indkomst per capita. 
1.2.6. I 80'erne er der også gjort betydelige frem­
skridt med hensyn til en højere grad af konvergens i 
pris- og omkostningsudviklingen. Dette er især tilfældet 
for de syv lande, der deltager i EMS-valutakursmekanis-
men med de små udsvingsmargener. I 1990 skulle de 
højeste prisstigningstakter inden for syv-lande-gruppen 
(Belgiens og Irlands) kun ligge 0,3% over gruppens 
gennemsnit. Når man sammenligner med de øvrige 
lande, ser man dog for en del, at forskellene øges, eller 
der er fortsat store forskelle i inflationsraterne. Efter at 
EF's gennemsnitlige prisstigningstakt tiltog i 1989, vil 
den sikkert falde til 4,6% igen i det kommende år, fordi 
midlertidige ordninger, som påvirker priserne (forhøj­
ede forbrugsafgifter og gebyrer) udløber i flere lande, 
og importprisstigningerne dæmpes. I forskellige lande 
er der dog risiko for en løn-pris-spiral, efter at fortjenst­
margenerne er blevet udvidet yderligere som følge af 
prisudviklingen. 
c) Divergensfaktorer 
1.2.7. Udviklingen i betalingsbalancesaldiene forlø­
ber i vid udstrækning parallelt med pris- og om­
kostningsudviklingen. Medens de lande, der deltager i 
valutakursmekanismen med de små udsvingsmargener, 
bortset fra Danmark, kan notere enten overskud eller 
kun beskedne, acceptable underskud, har de øvrige 
lande høje eller stigende underskud. I Det Forenede 
Kongerige og i Grækenland skulle underskuddet ganske 
vist blive mindre i 1990, men i begge lande er prisen 
for dette en relativt svag vækst. En iøjnefaldende faktor, 
som kan give problemer, er Forbundsrepublikken Tysk­
lands store overskud på betalingsbalancens løbende 
poster, nemlig ca. 5% af BNP, og det vokser stadig i 
1989. Overskuddet realiseres primært i samhandelen 
med de andre EF-lande, især lande med mindre stabile 
priser, men som alligevel ekspanderer kraftigt. 
1.2.8. Selv om der siden 1985 har været et tydeligt 
fald i underskuddene på de offentlige budgetter inden 
for EF, og de næppe skulle vokse i 1990, er det stadig 
på dette område, man ser de største divergenser mellem 
medlemsstaterne. Over for en lille gruppe af lande med 
finansieringsoverskud og en anden gruppe med under­
skud, som er mere eller mindre acceptable, står en 
relativt stor gruppe lande, hvis underskud ligger på 
7. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 56/59 
et meget højt niveau. Selv to lande, der deltager i 
valutakursmekanismen med de små udsvingsmargener, 
tilhører sidstnævnte gruppe, hvis udlandsgæld vokser, 
og hvis driftsindtægter ikke engang kan dække driftsud­
gifterne (negativ statslig opsparing). I visse lande er den 
store offentlige gæld en væsentlig årsag til den drastiske 
stigning i den indenlandske efterspørgsel og til under­
skuddene på betalingsbalancens løbende poster. 
d) Perspektiver på mellemlang sigt 
1.2.9. Den dynamiske investeringsaktivitet de senere 
år vil bevirke, at vækstraten for EF's samlede kapital­
masse i 1990 igen vil nå op på 3%. I forbindelse 
med en forbedret kapitalproduktivitet betyder dette, at 
vækstraten (for produktionspotentialet) i Fællesskabet 
endog tenderer til at ligge noget over 3 %. Da væksten 
også er blevet mere beskæftigelsesintensiv, vil man med 
denne vækstrate kunne øge beskæftigelsen med godt 
1 % årligt på mellemlang sigt. ØSU er enig med Kom­
missionen i, at dette i betragtning af arbejdsmarkedssi­
tuationen og det stigende antal erhvervsaktive dog ikke 
er tilfredsstillende. ØSU gør opmærksom på, at det ikke 
blot er vækstraten i produktionspotentialet, der skal 
øges endnu mere, men at det også drejer sig om til 
enhver tid at sørge for, at produktionspotentialet udnyt­
tes godt gennem en tilsvarende udvikling i den reale 
efterspørgsel. 
1.2.10. EF's interne initiativer og politiske foranstalt­
ninger bidrager, til at fremme vækstprocessen og 
beskæftigelsen. Ved at forny og effektivt konkretisere 
den fælles vækststrategi på nationalt og EF-plan skal 
man ifølge ØSU støtte programmet for realiseringen af 
det indre marked, stimuleringen af indhentningsproces-
sen og påbegyndelsen af den økonomiske og monetære 
unions første etape, så man efterhånden kan nedbryde 
de bestående divergenser og opnå en vækst i den samle­
de produktion på 3,5 % og en beskæftigelsesstigning på 
2. De centrale udfordringer 
2.1. ØSU er enig med Kommissionen i, at man på 
baggrund af den beskrevne økonomiske situation i EF 
står over for mindst to store udfordringer. For det første 
skal man yderligere styrke de fundamentale faktorer i 
en sund vækst med henblik på at fremme kampen 
mod arbejdsløsheden, at støtte de mindre udviklede 
områders indhentningsproces og at få fuldt udbytte af 
de muligheder for at øge velfærden, som det indre 
marked forventes at give. Dertil hører også, at de igang­
satte strukturpolitiske tiltag fastholdes og udbygges. 2.2. Den anden store opgave går ud på trinvist og 
kontinuerligt at nedbringe de store forskelle, der præger 
finansieringen af de offentlige budgetter, betaiingsba-
lanceresultaterne, de sociale vilkår og for tiden også 
inflationsraterne, som bl.a. skyldes den forskellige poli­
tik i de enkelte medlemsstater. Uden dette vil det ikke 
være muligt ar gøre fremskridt frem mod Den Økono­
miske og Monetære Union og at bevare væksten under 
stabile forhold på lidt længere sigt. 
2.3. Derudover vil ØSU gerne fremhæve, at det er 
påkrævet at styrke miljøbeskyttelsen. Det er uomgæn­
geligt nødvendigt at tilpasse den økonomiske udvikling 
efter en kvalitativ vækst, hvis man skal kunne bevare 
den reale pro capita indkomststigning, samtidig med at 
der tages ligeligt hensyn til de naturlige ressourcer på 
den ene side og til de midler, der anvendes til miljø­
beskyttelse, på den anden. Frem for alt er det også 
nødvendigt at styrke EF's miljøbeskyttelsespolitik, såle­
des som det bl.a. anføres under pkt. 3.1. 
3. De nødvendige politiske foranstaltninger 
3.1. Den vigtigste opgave er realiseringen af det indre 
marked. Ud over at rentabiliteten og kapacitetsudnyt­
telsen er øget, må dette program også have fremmet 
investeringsprocessen i Europa. Kommissionen bør for­
søge at vurdere denne effekt for klart at vise de nationale 
politikere, hvor betydningsfuldt det resterende harmo­
niserings- og liberaliseringsarbejde er. 
Det er absolut nødvendigt, at man parallelt med den 
økonomiske integration gennemfører de foranstaltnin­
ger, som ØSU har forlangt med hensyn til økonomisk 
sammenhold og udformning af den sociale dimension. 
Hvad angår de øvrige ledsagende politiske foranstalt­
ninger, som er nødvendige for realiseringen af det indre 
marked, henviser ØSU til sin udtalelse CES 752/89 fra 
første halvår 1989. På baggrund af de nuværende 
forhold finder ØSU desuden følgende foranstaltninger 
påkrævede: 
— Man bør undersøge nøjere, hvilke strukturelle kon­
sekvenser programmet for det indre marked har, så 
man på et tidligt tidspunkt bliver opmærksom på 
de mulige konsekvenser for forskellige brancher og 
regioner. De ønskede brancheudvalg bør nedsættes, 
så der kan udvikles forslag til, hvordan struktu­
rændringerne kan gennemføres på en økonomisk og 
socialt afbalanceret måde. 
— Det europæiske miljøagentur, som Kommissionen 
har foreslået oprettet, bør sættes i stand til at ind­
samle og bearbejde alle informationer og data, der 
har betydning for undersøgelse og løsning af mil­
jøproblemer. En af de første vigtige opgaver er at 
beregne omkostningerne ved manglende eller 
utilstrækkelig miljøbeskyttelse, så man kan beregne 
tabet af naturressourcer, tage højde for dette tab i 
vækstberegningerne og sammenholde det med de 
Nr. C 56/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
udgifter, der er nødvendige for at bevare miljøet. 
Der findes eksempler på sådanne beregninger, som 
viser, at investeringer i miljøbeskyttelse set i et læn­
gere perspektiv er »rentable«, da det som regel 
koster klart mindre at beskytte miljøet end at ud­
bedre skader. Kommissionen bør desuden støtte 
nationale foranstaltninger til miljøbeskyttelse gen­
nem konkrete initiativer og gøre sin indflydelse gæl­
dende, så internationale miljøaftaler kan indgås og 
håndhæves. 
I tråd med ØSU's henstilling i den sidste udtalelse om 
den økonomiske situation og Det Europæiske Råds 
beslutning på mødet på Rhodos forekommer det desu­
den absolut påkrævet, at man ufortøvet sætter alle 
nødvendige forskningsmidler ind på at få skabt klarhed 
over, om drivhuseffekten rent faktisk er forbundet med 
de enorme risici, som mange påstår. I bekræftende 
fald vil det være uomgængelig nødvendigt at træffe 
modforholdsregler, hvis omkostninger vil være helt 
uden fortilfælde. 
— Endelig vil ØSU gerne erindre oim, at det er påkræ­
vet at fremskynde processen til realisering af det 
indre marked. Dertil hører, at Kommissionen og 
Ministerrådet rettidigt henholdsvis udarbejder og 
vedtager de foranstaltninger og direktiver, der er 
forudset i hvidbogen, hvilket også synes at lykkes. 
Derudover ser det ud til, at det er nødvendigt at 
tage initiativer med henblik på at sikre, at vedtagne 
direktiver hurtigere omsættes til national lovgiv­
ning, og at forordninger rent faktisk bliver efter­
levet. 
3.2.1. Gennem stigende renter og på det seneste også 
en langsommere forøgelse af pengemængden er penge­
politikken i løbet af 1989 slået ind på en stabilitetsorien-
teret kurs. I betragtning af den amerikanske dollars 
styrke og de svage inflationstendenser var de iværksatte 
foranstaltninger indtil i sommer rimelige. For de lange 
rentesatser er i langt de fleste tilfældfe steget væsentligt 
mindre, end de korte rentesatser er blevet forhøjet. Når 
man tager højde for realkapitalens øgede rentabilitet, 
viser denne udvikling, at det har været muligt at stabili­
sere inflationsforventningerne uden generelt set at for­
værre konjunkturudsigterne. ØSU er dog af den opfat­
telse, at den kraftige renteforhøjelse, som flere vigtige 
centralbanker har foretaget siden begyndelsen af au­
gust, vil udløse uønskede restriktive virkninger. Det er 
især overraskende, at de vejledende rentesatser er sat 
yderligere op i nogle lande, hvor renten i forvejen var 
ret høj. Det må have været valutapolitiske overvejelser, 
der har været afgørende herfor. ØSU konstaterer, at 
konjunkturpolitiske synspunkter ikke må negligeres i 
betragtning af arbejdsmarkedssituationen. ØSU er der­
for af den opfattelse, at pengepolitikken igen bør lempes 
i de fleste lande, hvis det viser sig, at man kan undgå 
en yderligere efterspørgselinflation og en løn-pris-spiral 
under stabile dollarkursforhold. I lande med høj infla­tion er det vigtigt at koordinere en stram pengepolitik 
med budget- og lønpolitikken for at undgå vækst- og 
beskæftigelsesfald i det omfang, det er muligt. 
3.2.2. Centralkurserne i EMS har været uforandrede 
siden januar 1987. Selv om der var opnået større konver­
gens i medlemsstaternes pris- og omkostningsudvikling, 
er der i mellemtiden opstået betydelige forskelle i pris-
og omkostningsniveauerne, hvilket har bidraget til 
tilsvarende forskelle i betalingsbalancesaldiene. I 
Tysklands økonomisk-politiske debat er der i den sene­
re tid flere gange ytret ønske om en opskrivning af D-
marken, bl.a. fra den tyske forbundsbanks side. Dette 
er forståeligt, eftersom den meget livlige udenlandske 
efterspørgsel sammenholdt med den høje kapacitetsud-
nyttelsesgrad fremmer inflationstendenser og hæmmer 
den stimulering af den indenlandske efterspørgsel, som 
er så hårdt tiltrængt. ØSU mener dog, at visse andre 
valutaer ville kunne følge den nødvendige opskrivning 
af D-marken. En snarlig tilpasning af centralkurserne 
kunnen fjerne truslen om yderligere renteforhøjelser 
og skulle lette vejen til det indre marked, herunder 
liberaliseringen af kapitalmarkederne, eftersom for­
ventninger om mulige pludselige valutakursændringer 
så ikke længere ville hæmme integrationsprocessen. 
Derudover skal det bemærkes, at det, såfremt det lykkes 
at realisere den økonomiske og monetære union med 
en fælles europæisk valuta, ikke længere vil være nød­
vendigt at iværksætte restriktive foranstaltninger for at 
forsvare de nationale valutaer i tilfælde af underskud 
på betalingsbalancens løbende poster mellem med­
lemsstaterne. 
3.3.1. I næsten alle medlemsstater står budgetpolitik­
ken stadig over for vigtige ændringer på indtægts- og/ 
eller udgiftssiden, så budgetpolitikken i højere grad 
end hidtil kan bidrage til at klare de nævnte centrale 
udfordringer. Det gælder også for lande, hvor un­
derskuddets størrelse ikke længere er det egentlige bud­
getproblem. I almindelighed drejer det sig om, at de 
offentlige budgetter giver et større spillerum for private 
og offentlige investeringer, bl.a. i miljøbeskyttelse, for 
derigennem at fremme den kvalitative vækst. I den 
henseende bør man f.eks. i Forbundsrepublikken 
Tyskland undersøge, hvorledes man ud over de skatte­
lettelser, der får virkning i 1990, via skattesystemet 
kan stimulere en omstrukturering af efterspørgselen til 
indenlandsk efterspørgsel, først og fremmest i forbin­
delse med investeringer og en udbygning af det private 
og det offentlige udbud af tjenesteydelser. Selv budgeto­
verskud skal ikke principielt vurderes positivt, hvis de 
realiseres samtidig med, at man forsømmer offentlige 
investeringer i infrastrukturer, som er vigtige for er­
hvervslivet, og/eller investeringer i miljøbeskyttelse. 
3.3.2. Budgetpolitikken er forbundet med endnu 
større problemer i de lande, som fortsat har meget store 
underskud trods en vis succes med konsoliderings-
bestræbelserne (Belgien, Irland, Nederlandene, Portugal 
og især Grækenland og Italien). ØSU er enig med 
Kommissionen i, at man her først skridt for skridt skal 
skabe balance mellem driftsindtægter og driftsudgifter, 
således at den offentlige gældsætning går til finansiering 
af offentlige investeringer. Man må imidlertid være 
7. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 56/61 
opmærksom på, at de supplerende finansieringsmidler, 
som er en forudsætning for anvendelsen af de nødvendi­
ge strukturpolitiske foranstaltninger, vil skabe særlige 
finansieringsproblemer. Et yderligere problem er, at 
nogle af disse lande stadig finansierer i hvert fald en 
del af deres underskud gennem direkte centralbanklån 
eller gennem forpligtelser fra banksystemets side. Denne 
praksis strider imod bestemte principper for finansie­
ring på mellemlang sigt, som Rådet agter at nå til 
enighed om, og som desuden skal forebygge regionale 
uligevægte in en økonomisk og monetær union. Målet 
skulle være, at man generelt finansierer de offentlige 
underskud på markedskonforme betingelser, der er så 
ensartede som muligt. 1 betragtning af, at forskellige 
lande allerede som følge af den tunge rentebyrde har 
meget begrænsede manøvreringsmuligheder, vil Rådet 
i den forbindelse skulle varetage en vanskelig og 
tidskrævende koordineringsopgave. 
3.4.1. På baggrund af at næsten alle medlemslande 
har vedvarende høje vækstrater og produktivitetsforø­
gelser samt en forbedret investeringsrentabilitet, skulle 
lønpolitikken føre til en rimelig økonomisk bæredygtig 
reallønsopgang og til en øget inflationsneutral forbrug­
sefterspørgsel samt bidrage til at forbedre beskæftigel­
sessituationen. Lønpolitikken kan i denne forbindelse 
baseres på, at nogle eksterne faktorer (afgifter, 
forbrugsskatter), som i 1989 bidrog til en forhøjelse af 
prisstigningstakken, ikke vil gøre sig gældende i 1990, 
hvorved det er sandsynligt, at prisstigningerne vil aftage 
igen, hvis der føres en stabilitetsbevidst økonomisk 
politik. I forbindelse med de tilstræbte lønstigninger 
bør virksomhedernes behov for egenkapital til finansie­
ring af efterspørgselsbetingede jobskabende kapacitets­
udvidelser ikke lades ude af betragtning. 
Det bør principielt tilstræbes, at der ikke opstår konflik­
ter mellem løn-, penge- og budgetpolitikken. 
3.4.2. Det vil også bidrage til at øge beskæftigelsen, 
hvis man fører en overenskomstpolitik, som, hvor det 
kan lade sig gøre, reducerer arbejdstiden yderligere og 
samtidig gør det muligt at reorganisere produktionspro­
cessen på en sådan måde, at produktionskapaciteten 
kan udnyttes bedre. 
3.4.3. De nuværende gode konjunkturer må ikke få 
os til at glemme, at europæiske virksomheders konkur­
renceevne på verdensmarkederne til stadighed trues af 
japanske virksomheder og virksomheder i andre sy-
døstasiastiske lande. Ifølge Kommissionens økono­
miske årsberetning 1989/90 er EF's eksport af forarbej­
dede industrivarer igen faldet lidt i forhold til OECD's 
samlede eksport af sådanne varer i perioden 1984-1987. Ganske vist har EF vundet nogle markedsandele tilbage 
for moderne varer, som er kraftigt efterspurgte, men 
ikke i tilstrækkelig grad til helt at opveje tabet af 
markedsandele for traditionelle varer med svag global 
efterspørgselsudvikling. Det er derfor absolut nødven­
digt, at der i Europa sættes yderligere ind på områder 
som investering, forskning og uddannelse, således at 
man bedre kan magte de Strukturændringer, som er 
uundgåelige. ØSU er af den opfattelse, at Kommissio­
nen bør lægge større vægt på dette aspekt (jf. Europæisk 
Økonomi, nr. 42, tabel 2.3, s. 3, samt kapitel 5 og 6; 
Europæisk Økonomi, nr. 39, især kapitel 3 og 6). 
3.4.4. Scm det også fremgår af Kommissionens rap­
port om beskæftigelsen i Europa 1989, har tendensen 
til beskæftigelse i tjenesteydelsessektoren medført en 
stærk stigning i antallet af deltidsarbejdspladser og af 
personer, der kun ansættes midlertidigt og tidsbegræn­
set. Undersøgelser viser ganske vist, at deltidsbeskæfti­
gelse netop af kvinder i høj grad svarer til de arbejdssø­
gendes behov. Men resultaterne med hensyn til midlerti­
dig, tidsbegrænset ansættelse er påfaldende. Data fra ti 
af EF-landene viser, at gennemsnitligt næsten 70% af 
mændene og 50 % af kvinderne kun tager imod tilbud 
om midlertidig beskæftigelse, fordi de ikke har kunnet 
finde en fast stilling. I Spanien og Grækenland gælder 
dette endog for ca. 85% af de midlertidigt ansatte og i 
Portugal, Irland og Italien for mellem 60% og 70%. 
Men ofte svarer deltidsarbejdet heller ikke til de ansat­
tes ønsker og berettiger ikke altid til social sikring. 
Gennemsnitligt ca. 30% af mændene og ca. 10% af 
kvinderne accepterer kun et deltidsarbejde, fordi de 
ikke kan få fuldtidsbeskæftigelse. I nogle lande gør 
dette problem sig gældende for ca. 50% af de deltids­
beskæftigede mænd. 
3.4.5. ØSU betragter det som et alvorligt problem, 
at sådanne prekære ansættelsesforhold er så udbredte, 
og mener, at det skal løses gennem den nationale lovgiv­
ning, overenskomstpolitikken, beskæftigelsespolitikken 
og den europæiske socialpolitik. ØSU finder det desu­
den nødvendigt, at der foretages en nærmere undersø­
gelse af de berørte personers indkomstsituation, af ind­
virkningen på personalets indkomstfordeling og af ar­
bejdspladsernes kvalitet. 
3.5. Arbejdsmarkedssituationen forbliver det mest 
tyngende problem i Fællesskabet. De makroøkono­
miske strategier til sikring af den økonomiske vækst 
og beskæftigelsesfremgangen skal derfor suppleres med 
forholdsregler, som gør væksten mere beskæftigelsesin­
tensiv. Hertil bidrager en nedbringelse af overarbejde, 
deltidsarbejde efter ønske og med social sikring, arb-
jedstidsreduktion, orlov til pasning af børn og andre 
former for sabbatår. Det er også væsentligt at gøre et 
kvalificerings- og omskolingsfremstød med det formål 
at forberede arbejdstagerne på nye beskæftigelsesmulig­
heder og fjerne flaskehalse på dele af arbejdsmarkedet. 
Kvalificeringen af arbejdstagere og deres undervisere, ja 
Nr. C 56/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 3. 90 
sågar af ledende medarbejdere, udgør især et væsentligt 
problem i de dele af industrien og tjenesteydelsessekto-
ren, som domineres af ny teknologi. At finde en løsning 
på dette problem er en opgave for både de offentlige 
uddannelsesinstitutioner og virksomhederne. Desuden 
må man ikke glemme »Handlingsprogrammet til støtte for langtidsledige«, og man bør støtte nationale 
forholdsregler til bekæmpelse af langtids- og ungdoms-
ledigheden. Endelig bør man kræve, at virksomhederne 
ved et vedvarende fald i arbejdsløsheden i stigende 
omfang selv oplærer og videreuddanner de nye medar­
bejdere (training on the job). 
Bryssel, den 16. november 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens rapport til Rådet om etablering af HANDYNET-systemet 
(Fællesskabets databaserede informationssystem vedrørende handicappedes problemer) og 
forslag til Rådets afgørelse om videreudvikling af HANDYNET-systemet inden for rammerne 
af HELIOS-programmet (*) 
(90/C 56/15) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 12. oktober 1989 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 128 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse 
om de ovennævnte emner. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for social-, familie-, uddannelses- og kultur­
spørgsmål, som udpegede Alma Williams til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. 
november 1989. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 271. plenarforsamling den 15. november 
1989 enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU glæder sig over forslaget om videreudvi­
kling af HANDYNET-systemet som led i HELIOS-
programmet til fremme af handicappedes sociale, øko­
nomiske og erhvervsmæssige integration. 
1.2. ØSU ønsker endnu engang at understrege, at der 
er over 30 millioner svært handicappede (såvel fysisk 
som mentalt) i EF, hvortil kommer et stigende antal 
ældre mennesker, som let pådrager sig aldersbetingede 
handicap. I samme forbindelse gør ØSU opmærksom 
på, at udkastet til Fællesskabspagt om de Grundlæggen-
EFT nr. C 272 af 25. 10. 1989, s. 10. de Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder med 
rette nævner, at handicappede har krav på konkrete 
foranstaltninger til fremme af den samfunds- og er­
hvervsmæssige integration. I den endelige pagt må 
denne vigtige forpligtelse for EF fastholdes. 
1.3. HANDYNET-systemet lægger beslag på en stor 
del af HELIOS-programmets midler og er også af stør­
ste interesse for nabo- og andre tredjelande, som støtter 
denne form for aktiviteter, såvel som for de relevante 
ikke-statslige og internationale organisationer. Syste­
met kan blive omkostningseffektivt, idet der dels kan 
opnås stordriftsfordele ved at udvikle de eksisterende 
net og dels kan spares kommunikationsudgifter ved at 
anvende overførsel til datalagre og printere i stedet 
for telekommunikation. Visse finansielle aspekter skal