Fælles holdning (EF) nr. 43/2000

fastlagt af Rådet den 17. juli 2000

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/.../EF om sanering og likvidation af kreditinstitutter

(2000/C 300/02)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 47, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetære Institut(3),

efter proceduren i traktatens artikel 251(4), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) I overensstemmelse med traktatens mål skal en harmonisk og afbalanceret udvikling af de økonomiske aktiviteter inden for hele Fællesskabet fremmes ved at afskaffe enhver hindring for etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for Fællesskabet.

(2) Sideløbende med afskaffelsen af disse hindringer bør der tages højde for den situation, der kan opstå, når et kreditinstitut kommer i vanskeligheder, navnlig når det pågældende kreditinstitut har filialer i andre medlemsstater.

(3) Direktivet indgår i den allerede vedtagne fællesskabslovgivning, særlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF af 20. marts 2000 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut(5). Det fremgår heraf, at kreditinstituttet i den periode, det udøver sin virksomhed, sammen med sine filialer udgør en udelelig helhed, der er underkastet tilsyn fra de kompetente myndigheder i den stat, som har udstedt den tilladelse, der gælder i hele Fællesskabet.

(4) Det ville være overordentlig uhensigtsmæssigt at se bort fra, at instituttet udgør en helhed sammen med filialerne, når det er nødvendigt at vedtage saneringsforanstaltninger eller indlede en likvidationsprocedure.

(5) Vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger(6), der indførte princippet om kreditinstitutters obligatoriske tilslutning til en garantiordning i hjemlandet, understreger yderligere behovet for en gensidig anerkendelse af saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer.

(6) De administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet bør have enekompetence til at træffe beslutning om samt anvende saneringsforanstaltninger i henhold til denne medlemsstats lovgivning og gældende praksis. På grund af vanskelighederne ved at harmonisere medlemsstaternes lovgivning og gældende praksis bør det være sådan, at medlemsstaterne gensidigt anerkender de foranstaltninger, som hver enkelt af dem træffer for at genskabe et sundt forretningsgrundlag for de institutter, som de har godkendt.

(7) Det er nødvendigt at sikre, at saneringsforanstaltninger truffet af hjemlandets administrative eller retslige myndigheder samt foranstaltninger truffet af personer eller organer udpeget af disse myndigheder med henblik på at administrere disse saneringsforanstaltninger, herunder også foranstaltninger, der omfatter mulighed for betalingsstandsning, udsættelse af tvangsfuldbyrdelsesforanstaltninger eller nedbringelse af fordringer samt enhver anden foranstaltning, der kan berøre tredjemands bestående rettigheder, får retsvirkning i alle medlemsstater.

(8) Visse foranstaltninger, navnlig foranstaltninger, der berører kreditinstitutternes interne struktur eller ledelsens eller aktionærernes rettigheder, behøver ikke at være omfattet af dette direktiv for at få fuld virkning i medlemsstaterne, i den udstrækning det i henhold til den internationale privatret er hjemlandets lovgivning, der finder anvendelse.

(9) Visse foranstaltninger, navnlig foranstaltninger i forbindelse med opretholdelse af betingelserne for tilladelsen, er allerede omfattet af gensidig anerkendelse i henhold til direktiv 2000/12/EF, i det omfang de på tidspunktet for deres vedtagelse ikke berører tredjemands bestående rettigheder.

(10) I den forbindelse skal de personer, der deltager i kreditinstitutternes interne driftsstruktur, samt disse institutters ledelse og aktionærer, i denne egenskab, ikke anses for tredjemand med henblik på anvendelsen af dette direktiv.

(11) En bekendtgørelse, hvorved tredjemand får meddelelse om iværksættelsen af saneringsforanstaltninger, er nødvendig i de medlemsstater, hvor der findes filialer, såfremt de pågældende foranstaltninger kan begrænse udøvelsen af visse af disse personers rettigheder.

(12) I henhold til princippet om, at alle kreditorer skal have lige muligheder for at gøre deres krav gældende, skal de administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet vedtage de fornødne foranstaltninger, for at kreditorerne i værtslandet kan gøre deres retmæssige krav gældende inden for det fastsatte tidsrum.

(13) Der bør fastsættes en vis samordning af de administrative eller retslige myndigheders rolle i forbindelse med saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer vedrørende filialer af kreditinstitutter med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet, beliggende i forskellige medlemsstater.

(14) Træffes der ikke saneringsforanstaltninger eller mislykkes disse, bør et kriseramt kreditinstitut likvideres. I så fald må der fastsættes bestemmelser med henblik på gensidig anerkendelse af likvidationsprocedurerne og af deres retsvirkninger i Fællesskabet.

(15) Den vigtige rolle, som de kompetente myndigheder i hjemlandet spiller inden likvidationsproceduren indledes, kan forlænges under likvidationen for at sikre en korrekt afvikling af likvidationsprocedurerne.

(16) Ens behandling af kreditorerne forudsætter, at kreditinstituttet likvideres under overholdelse af princippet om likvidationens enhed og universalitet, der tillægger hjemlandets administrative og retslige myndigheder enekompetence, og som anerkender disses afgørelser, der uden videre skal have samme retsvirkninger i alle andre medlemsstater som dem, der tillægges dem ifølge hjemlandets lovgivning, medmindre andet fremgår af direktivet.

(17) Den undtagelse med hensyn til virkningerne af saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer på visse aftaler og rettigheder er begrænset til sådanne virkninger og omfatter ikke andre spørgsmål i forbindelse med saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer som f.eks. fordringers anmeldelse, prøvelse, anerkendelse og rangorden i forbindelse med sådanne aftaler og rettigheder samt reglerne for udlodning af provenuet og realisering af aktiverne; disse er omfattet af hjemlandets lovgivning.

(18) Frivillig likvidation er en mulighed, hvis instituttet er solvent. Hjemlandets administrative eller retslige myndigheder kan dog i givet fald bestemme, at der skal iværksættes en saneringsforanstaltning eller indledes en likvidationsprocedure, også efter indledningen af frivillig likvidation.

(19) Inddragelse af tilladelsen til at drive pengeinstitutvirksomhed er en af de nødvendige konsekvenser af, at et kreditinstitut træder i likvidation. Inddragelser må dog ikke hindre instituttet i at fortsætte visse aktiviteter, hvis det er nødvendigt eller hensigtsmæssigt af hensyn til likvidationen. Hjemlandet kan dog gøre fortsat aktivitet betinget af, at dets kompetente myndigheder er indforstået og fører kontrol hermed.

(20) Særskilt meddelelse til de kendte kreditorer er lige så væsentlig som offentliggørelse, således at de, hvis det bliver nødvendigt, får lejlighed til at anmelde deres fordringer eller indgive bemærkninger til deres fordringer inden for det foreskrevne tidsrum. Der må på ingen måde foretages forskelsbehandling, der vil kunne være til skade for kreditorer med hjemsted i en anden medlemsstat end hjemlandet, og som er begrundet i deres opholdssted eller arten af deres fordringer. Kreditorerne bør i en passende form regelmæssigt holdes underrettet under likvidationsproceduren.

(21) Udelukkende med henblik på anvendelsen af dette direktivs bestemmelser på saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer i forbindelse med de i medlemsstaterne beliggende filialer af kreditinstitutter, som har vedtægtsmæssigt hjemsted i et tredjeland, anvendes de definitioner af "hjemland", "kompetente myndigheder" og "administrative og retslige myndigheder", som er gældende i den medlemsstat, hvor filialen er beliggende.

(22) Når et kreditinstitut med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet har filialer i mere end én medlemsstat, skal hver filial behandles uafhængigt med hensyn til anvendelsen af dette direktiv. I så fald bestræber de kompetente myndigheder og administrative og retslige myndigheder samt administratorer og likvidatorer i disse medlemsstater sig på at samordne deres aktioner.

(23) Selv om det er vigtigt at fastholde princippet om, at alle formelle eller materielle retsvirkninger af saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer bestemmes af hjemlandets lovgivning, må der dog tages hensyn til, at disse virkninger kan være i modstrid med de regler, der normalt finder anvendelse på kreditinstituttets og dets filialers finansielle og økonomiske virksomhed i andre medlemsstater. Henvisning til en anden medlemsstats lovgivning er i visse tilfælde en nødvendig afvigelse fra princippet om, at hjemlandets lovgivning skal finde anvendelse.

(24) Denne afvigelse er navnlig nødvendig for at beskytte arbejdstagere, der i kraft af en arbejdsaftale er knyttet til instituttet, for at sikre transaktioner, der vedrører visse formuegoder, og for at beskytte integriteten af de regulerede markeder, der fungerer i overensstemmelse med retten i en medlemsstat, og hvor der handles med finansielle instrumenter.

(25) Transaktioner, der foretages som led i et betalings- eller afviklingssystem, er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer(7).

(26) Vedtagelsen af nærværende direktiv anfægter ikke bestemmelserne i direktiv 98/26/EF, hvorefter en solvensbehandling ikke må have nogen indvirkning på den bindende karakter af ordrer, der gyldigt er indgået i et system, eller på den sikkerhed, der er stillet i forbindelse med et system.

(27) Der skal i forbindelse med visse saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer udpeges en person til at administrere disse foranstaltninger eller procedurer. Det er således vigtigt for gennemførelsen af de afgørelser, der træffes i hjemlandet, at alle de andre medlemsstater anerkender hans udpegelse og beføjelser. Det må dog præciseres, inden for hvilke rammer han kan udøve sine beføjelser, når han handler i et andet land end hjemlandet.

(28) Det er vigtigt at beskytte kreditorer, der har indgået retshandler med et kreditinstitut inden vedtagelsen af en saneringsforanstaltning eller indledningen af en likvidationsprocedure, mod bestemmelserne om nullitet, omstødelse eller anfægtelighed i hjemlandets lovgivning, når den, der nyder godt af transaktionen, kan godtgøre, at der ikke i den lovgivning, der finder anvendelse på denne transaktion, findes noget middel, som kan anvendes på tilfældet, og som giver mulighed for at anfægte den pågældende retshandel.

(29) Det er vigtigt at bevare den tillid, som erhvervende tredjemænd har til indholdet af registrene eller kontiene over visse aktiver, som noteres i sådanne registre eller på sådanne konti, og herudover tilliden hos erhververe af fast ejendom, også efter at der er indledt en likvidationsprocedure eller vedtaget en saneringsforanstaltning. Den eneste måde, hvorpå denne tillid kan bevares, er at lade spørgsmålet om gyldigheden af erhvervelsen afgøre af lovgivningen på det sted, hvor ejendommen er beliggende, eller i den stat, under hvis myndighed registret eller kontoen føres.

(30) Som undtagelse fra anvendelsen af "lex concursus" bestemmes virkningerne af saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer på en verserende retssag af lovgivningen i den medlemsstat, hvor retssagen verserer. Virkningerne af sådanne foranstaltninger og procedurer på individuel tvangsfuldbyrdelse som følge af disse retssager bestemmes af hjemlandets lovgivning i overensstemmelse med dette direktivs hovedregel.

(31) Det må fastsættes, at hjemlandets administrative eller retslige myndigheder omgående underretter de kompetente myndigheder i værtslandet, når der vedtages en saneringsforanstaltning eller indledes en likvidationsprocedure, om muligt inden vedtagelsen af foranstaltningen eller indledelsen af proceduren, eller i hvert fald umiddelbart efter.

(32) Den tavshedspligt, der er fastlagt i artikel 30 i direktiv 2000/12/EF, er af afgørende betydning for alle underretnings- eller høringsprocedurer og må derfor overholdes af alle de administrative myndigheder, der deltager i disse procedurer, mens de retslige myndigheder på dette punkt fortsat er omfattet af gældende nationale bestemmelser -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

AFSNIT I

ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. Dette direktiv finder anvendelse på kreditinstitutter og deres filialer, der er oprettet i en anden medlemsstat end den, hvor kreditinstituttet har sit vedtægtsmæssige hjemsted, som defineret i artikel 1, nr. 1 og 3, i direktiv 2000/12/EF, med forbehold af de betingelser og undtagelser, der er fastsat i samme direktivs artikel 2, stk. 3.

2. Direktivets bestemmelser om filialer af et kreditinstitut med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet finder kun anvendelse, når det pågældende kreditinstitut har filialer i mindst to af medlemsstaterne.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

- "hjemland": den medlemsstat, der er hjemland som defineret i artikel 1, nr. 6, i direktiv 2000/12/EF

- "værtsland": den medlemsstat, der er værtsland som defineret i artikel 1, nr. 7, i direktiv 2000/12/EF

- "filial": en filial som defineret i artikel 1, nr. 3, i direktiv 2000/12/EF

- "kompetente myndigheder": de kompetente myndigheder som defineret i artikel 1, nr. 4, i direktiv 2000/12/EF

- "administrator": enhver person eller ethvert organ, der er udpeget af de administrative eller retslige myndigheder, og hvis funktion er at administrere saneringsforanstaltninger

- "administrative eller retslige myndigheder": de administrative eller retslige myndigheder i medlemsstaterne, der er kompetente med hensyn til saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer

- "saneringsforanstaltninger": foranstaltninger, der har til formål at bevare eller genoprette et kreditinstituts finansielle situation, og som vil kunne berøre tredjemands bestående rettigheder, herunder foranstaltninger, der indebærer mulighed for betalingsstandsning, udsættelse af tvangsfuldbyrdelsesforanstaltninger eller nedbringelse af fordringer

- "likvidator": enhver person eller ethvert organ, der er udpeget af de administrative eller retslige myndigheder, og hvis funktion er at administrere likvidationsprocedurer

- "likvidationsprocedurer": kollektive procedurer, der indledes og kontrolleres af de administrative eller retslige myndigheder i en medlemsstat med henblik på at realisere formuegenstande under disse myndigheders tilsyn, herunder når denne procedure afsluttes med en tvangsakkord eller en anden tilsvarende foranstaltning

"reguleret marked": et reguleret marked som defineret i artikel 1, nr. 13, i direktiv 93/22/EØF

"instrumenter": samtlige instrumenter, som er omhandlet i afsnit B i bilaget til direktiv 93/22/EØF.

AFSNIT II

SANERINGSFORANSTALTNINGER

A. Kreditinstitutter med vedtægtsmæssigt hjemsted inden for Fællesskabet

Artikel 3

Vedtagelse af saneringsforanstaltninger - anvendelig lovgivning

1. Kun de administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet har kompetence til at træffe afgørelse om iværksættelse af en eller flere saneringsforanstaltninger i et kreditinstitut, herunder i filialer i andre medlemsstater.

2. Saneringsforanstaltningerne anvendes i overensstemmelse med bestemmelserne i hjemlandets love og administrative bestemmelser og procedurer, medmindre andet er fastsat i nærværende direktiv.

Foranstaltningerne har uden videre fuld retsvirkning i hele Fællesskabet efter den pågældende medlemsstats lovgivning, også over for tredjemand i andre medlemsstater, uanset om de regler i værtslandet, som gælder for sådanne foranstaltninger, ikke indeholder hjemmel herfor, og uanset om de betingelser, der er gældende herfor i værtslandet, ikke er opfyldt.

Saneringsforanstaltningerne har retsvirkning i hele Fællesskabet, så snart de har retsvirkning i den medlemsstat, hvor de er truffet.

Artikel 4

Underretning af tilsynsmyndighederne i værtslandet

De administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet skal straks underrette de kompetente myndigheder i værtslandet om deres afgørelse om at iværksætte saneringsforanstaltninger, herunder de konkrete følger, som den pågældende foranstaltning måtte få, om muligt inden de vedtager en sådan foranstaltning, eller umiddelbart efter. Underretningen gives af de kompetente myndigheder i hjemlandet.

Artikel 5

Underretning af de kompetente myndigheder i hjemlandet

Finder de administrative eller retslige myndigheder i værtslandet det nødvendigt på deres område at iværksætte en eller flere saneringsforanstaltninger, har de pligt til at underrette de kompetente myndigheder i hjemlandet. Underretningen gives af de kompetente myndigheder i værtslandet.

Artikel 6

Offentliggørelse

1. Såfremt iværksættelsen af saneringsforanstaltninger vedtaget i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1 og 2, vil kunne berøre tredjemands rettigheder i et værtsland, og såfremt det i hjemlandet er muligt at påklage afgørelsen om iværksættelse af saneringsforanstaltninger, skal hjemlandets administrative eller retslige myndigheder, administratoren eller en anden person med den behørige bemyndigelse i hjemlandet lade et uddrag af denne afgørelse bekendtgøre i De Europæiske Fællesskabers Tidende samt i to landsdækkende dagblade i hvert værtsland, således at der navnlig gives mulighed for at udøve klagerettighederne i tide.

2. Uddraget af afgørelsen, jf. stk. 1, sendes så hurtigt som muligt og på den mest hensigtsmæssige måde til Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer og til to landsdækkende dagblade i hvert værtsland.

3. Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer offentliggør uddraget senest tolv dage efter fremsendelsen.

4. Uddraget af afgørelsen skal på de berørte medlemsstaters officielle sprog indeholde oplysning om bl.a. den vedtagne afgørelses formål og retsgrundlag, klagefrister, især en letforståelig angivelse af datoen for disse fristers udløb, samt nøjagtig angivelse af adressen på de myndigheder eller den domstol, for hvilke(n) der kan indbringes klage.

5. Saneringsforanstaltningerne træder i kraft, uanset om de foranstaltninger, der er nævnt i stk. 1-3, har fundet sted, og får fuld retsvirkning over for kreditorerne, medmindre de administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet eller den dér gældende lovgivning om sådanne foranstaltninger fastsætter andet.

Artikel 7

Pligt til at underrette de kendte kreditorer og ret til at anmelde fordringer

1. Hvis hjemlandets lovgivning kræver, at en fordring skal anmeldes for at blive anerkendt, eller foreskriver, at kreditorer, som har deres sædvanlige bopæl, deres hjemsted eller deres vedtægtsmæssige hjemsted i denne stat, skal underrettes om foranstaltningen, underretter hjemlandets administrative eller retslige myndigheder eller administratoren ligeledes de kendte kreditorer, der har deres bopæl, hjemsted eller vedtægtsmæssige hjemsted i de øvrige medlemsstater, efter de nærmere bestemmelser i artikel 14 og artikel 17, stk. 1.

2. Hvis hjemlandets lovgivning giver kreditorer, der har deres sædvanlige bopæl, deres hjemsted eller deres vedtægtsmæssige hjemsted i denne stat, ret til at anmelde deres fordringer eller indgive bemærkninger til fordringerne, har kreditorer med sædvanlig bopæl, hjemsted eller vedtægtsmæssigt hjemsted i de øvrige medlemsstater ligeledes denne ret efter de nærmere bestemmelser i artikel 16 og artikel 17, stk. 2.

B. Kreditinstitutter med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet

Artikel 8

Filialer af kreditinstitutter i tredjelande

1. De administrative eller retslige myndigheder i værtslandet for en filial af et kreditinstitut med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet skal straks underrette de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, hvor det pågældende kreditinstitut har filialer, der er opført på listen i artikel 11 i direktiv 2000/12/EF, som hvert år offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, om deres afgørelse om at iværksætte saneringsforanstaltninger, herunder de konkrete følger, som den pågældende foranstaltning måtte få, om muligt inden de vedtager en sådan foranstaltning, eller umiddelbart efter. Underretningen gives af de kompetente myndigheder i det værtsland, hvis administrative eller retslige myndigheder træffer afgørelse om anvendelse af foranstaltningen.

2. De i stk. 1 nævnte administrative eller retslige myndigheder bestræber sig på at samordne deres aktioner.

AFSNIT III

LIKVIDATIONSPROCEDURE

A. Kreditinstitutter med vedtægtsmæssigt hjemsted inden for Fællesskabet

Artikel 9

Indledning af en likvidationsprocedure - underretning af andre tilsynsmyndigheder

1. Kun de administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet, der er ansvarlige for likvidation, er kompetente til at træffe afgørelse om indledning af en likvidationsprocedure over for et kreditinstitut, herunder dets filialer i andre medlemsstater.

Når den administrative eller retslige myndighed i hjemlandet træffer afgørelse om indledning af en likvidationsprocedure, anerkendes afgørelsen uden videre på alle de øvrige medlemsstaters område og får retsvirkning dér, så snart den får retsvirkning i den medlemsstat, hvor proceduren indledes.

2. De administrative eller retslige myndigheder i hjemlandet skal straks underrette de kompetente myndigheder i værtslandet om deres afgørelse om at indlede en likvidationsprocedure, herunder de konkrete følger, som den pågældende procedure måtte få, om muligt inden de indleder en sådan procedure, eller umiddelbart efter. Underretningen gives af de kompetente myndigheder i hjemlandet.

Artikel 10

Anvendelig lovgivning

1. Kreditinstituttet likvideres i overensstemmelse med hjemlandets love og øvrige relevante bestemmelser og procedurer, medmindre andet er fastsat i nærværende direktiv.

2. Hjemlandets lovgivning fastlægger navnlig:

a) hvilke aktiver, der indgår i boet, og behandlingen af aktiver, som er erhvervet af kreditinstituttet efter indledningen af likvidationsproceduren

b) kreditinstituttets og likvidatorens respektive beføjelser

c) på hvilke betingelser, der kan foretages gyldig modregning

d) likvidationsprocedurens følger for løbende kontrakter, som kreditinstituttet er part i

e) likvidationsprocedurens følger for retssager, som er anlagt af enkeltstående kreditorer, bortset fra verserende retssager, jf. artikel 25

f) de fordringer, som skal anmeldes i kreditinstituttets bo, og behandlingen af fordringer, som er opstået efter indledningen af likvidationsproceduren

g) reglerne for anmeldelse, prøvelse og anerkendelse af fordringer

h) reglerne for udlodning af provenuet ved realiseringen af aktiverne, fordringernes rangorden og hvilke rettigheder de kreditorer har, som har opnået delvis fyldestgørelse efter indledningen af likvidationsproceduren i medfør af en tinglig rettighed eller ved modregning

i) betingelserne for og virkningerne af afslutningen af likvidationsproceduren, navnlig ved tvangsakkord

j) kreditorers rettigheder efter afslutningen af likvidationsproceduren

k) hvem der skal afholde omkostninger og udgifter i forbindelse med likvidationen

l) reglerne for nullitet, omstødelse eller anfægtelighed for så vidt angår retshandler, som er til skade for samtlige kreditorer.

Artikel 11

Høring af de kompetente myndigheder forud for frivillig likvidation

1. De kompetente myndigheder i hjemlandet høres på den mest hensigtsmæssige måde forud for enhver afgørelse om frivillig likvidation, der træffes af et kreditinstituts vedtægtsmæssige organer.

2. Frivillig likvidation af et kreditinstitut er ikke til hinder for, at der iværksættes en saneringsforanstaltning eller indledes en likvidationsprocedure.

Artikel 12

Inddragelse af kreditinstituttets tilladelse

1. Når der er truffet afgørelse om at indlede en likvidationsprocedure over for et kreditinstitut, uden at der forinden har været vedtaget saneringsforanstaltninger, eller hvis disse ikke har ført til det ønskede resultat, inddrages kreditinstituttets tilladelse under overholdelse af bl.a. proceduren i artikel 22, stk. 9, i direktiv 2000/12/EF.

2. Den eller de personer, der har til opgave at gennemføre likvidationen, kan uanset tilladelsens inddragelse, jf. stk. 1, fortsætte med at udøve visse af kreditinstituttets aktiviteter, såfremt dette er nødvendigt eller hensigtsmæssigt af hensyn til likvidationen.

Hjemlandet kan bestemme, at udførelsen af disse aktiviteter kræver samtykke fra og skal foregå under kontrol af de kompetente myndigheder i denne medlemsstat.

Artikel 13

Offentliggørelse

Likvidatorerne eller enhver administrativ eller retslig myndighed sørger for, at afgørelsen om indledning af likvidationen bekendtgøres ved offentliggørelse af et uddrag af likvidationsafgørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende samt i mindst to landsdækkende dagblade i hvert værtsland.

Artikel 14

Underretning af de kendte kreditorer

1. Når en likvidationsprocedure er indledt, underretter hjemlandets administrative eller retslige myndigheder eller likvidatoren hurtigt og individuelt de kendte kreditorer, som har deres sædvanlige bopæl, deres hjemsted eller deres vedtægtsmæssige hjemsted i de øvrige medlemsstater, bortset fra de tilfælde, hvor hjemlandets lovgivning ikke kræver anmeldelse af fordringen med henblik på dens anerkendelse.

2. Denne underretning, der foretages ved fremsendelse af en meddelelse, skal navnlig indeholde oplysninger om de frister, der skal overholdes, sanktionerne i tilknytning til disse frister, det organ eller den myndighed, der har beføjelse til at modtage anmeldelse af fordringer eller bemærkninger vedrørende fordringerne og de andre foranstaltninger. Det skal ligeledes fremgå af denne meddelelse, om kreditorer med privilegerede krav eller tinglig sikkerhed behøver at anmelde deres fordring.

Artikel 15

Opfyldelse af forpligtelser

En person, som opfylder en forpligtelse over for et kreditinstitut, der ikke er en juridisk person, og som underkastes likvidation i en anden medlemsstat, medens han skulle have gjort dette over for likvidatoren, frigøres, hvis han ikke havde kendskab til, at proceduren var indledt. En person, som har opfyldt en sådan forpligtelse inden bekendtgørelsen efter artikel 13, formodes, indtil det modsatte bevises, ikke at have haft kendskab til, at likvidationen var indledt. En person, der har opfyldt forpligtelsen efter bekendtgørelsen, jf. artikel 13, formodes, indtil det modsatte bevises, at have haft kendskab til, at likvidationen var indledt.

Artikel 16

Ret til at anmelde fordringer

1. Kreditorer, der har deres sædvanlige bopæl, hjemsted eller vedtægtsmæssige hjemsted i en anden medlemsstat end hjemlandet, herunder medlemsstaternes offentlige myndigheder, har ret til at anmelde deres fordringer eller indgive bemærkninger til fordringerne skriftligt.

2. Fordringer fra alle kreditorer, der har deres sædvanlige bopæl, deres hjemsted eller deres vedtægtsmæssige hjemsted i andre medlemsstater end hjemlandet, behandles på samme måde og med samme rang som tilsvarende fordringer, der eventuelt kan anmeldes af kreditorer, der har deres sædvanlige bopæl, deres hjemsted eller deres vedtægtsmæssige hjemsted i hjemlandet.

3. Bortset fra de tilfælde, hvor der efter hjemlandets lovgivning skal indgives bemærkninger til fordringerne, sender kreditor en genpart af eventuel dokumentation for fordringen og anfører fordringens art, hvornår den er opstået, dens størrelse, samt hvorvidt han påberåber sig, at der er tale om en privilegeret fordring, en tinglig sikkerhed eller et ejendomsforbehold, og hvilke formuegenstande denne sikkerhed omfatter.

Artikel 17

Sprog

1. Underretningen efter artikel 13 og 14 finder sted på det officielle eller et af de officielle sprog i hjemlandet. Til dette formål benyttes en formular på alle Den Europæiske Unions officielle sprog med overskriften "Opfordring til anmeldelse af fordringer. Angivne frister skal overholdes", eller, når der efter hjemlandets lovgivning skal indgives bemærkninger til fordringerne, "Opfordring til at indgive bemærkninger til en fordring. Angivne frister skal overholdes".

2. Kreditorer, der har deres sædvanlige bopæl, hjemsted eller vedtægtsmæssige hjemsted i en anden medlemsstat end hjemlandet, kan anmelde deres fordringer eller indgive deres bemærkninger til fordringerne på det officielle eller et af de officielle sprog i denne stat. I så fald skal anmeldelse (eller indgivelsen af bemærkninger til fordringen) dog være forsynet med overskriften "Anmeldelse af fordring" (eller "Indgivelse af bemærkninger til en fordring") på hjemlandets officielle eller et af dets officielle sprog. Desuden kan der kræves en oversættelse af anmeldelsen eller bemærkningerne til fordringerne til dette sprog.

Artikel 18

Regelmæssig underretning af kreditorerne

Likvidatorerne underretter regelmæssigt i en passende form kreditorerne navnlig om likvidationens forløb.

B. Kreditinstitutter med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet

Artikel 19

Filialer af kreditinstitutter i tredjelande

1. De administrative eller retslige myndigheder i værtslandet for en filial af et kreditinstitut med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet skal straks underrette de kompetente myndigheder i de øvrige værtslande, hvor det pågældende kreditinstitut har filialer, der er opført på listen i artikel 11 i direktiv 2000/12/EF, som hvert år offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, om deres afgørelse om at indlede en likvidationsprocedure, herunder de konkrete følger, som den pågældende procedure måtte få, om muligt inden de indleder en sådan procedure, eller umiddelbart efter. Underretningen gives af de kompetente myndigheder i førstnævnte værtsland.

2. De administrative eller retslige myndigheder, der beslutter at indlede en likvidationsprocedure over for en filial af et kreditinstitut med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet, underretter de kompetente myndigheder i de øvrige værtslande om, at der er indledt en likvidationsprocedure, og at tilladelsen er inddraget.

Underretningen gives af de kompetente myndigheder i det værtsland, der har besluttet at indlede proceduren.

3. De i stk. 1 nævnte administrative eller retslige myndigheder bestræber sig på at samordne deres aktioner.

De eventuelle likvidatorer bestræber sig ligeledes på at samordne deres aktioner.

AFSNIT IV

FÆLLES BESTEMMELSER FOR SANERINGSFORANSTALTNINGER OG LIKVIDATIONSPROCEDURER

Artikel 20

Virkninger for visse aftaler og rettigheder

1. Virkningerne af en saneringsforanstaltning eller af indledning af en likvidationsprocedure for

a) arbejdsaftaler og arbejdsrelationer afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på disse aftaler

b) aftaler, der giver brugs- eller købsret til fast ejendom, afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den faste ejendom er beliggende. Denne lovgivning bestemmer, om en formuegenstand er løsøre eller fast ejendom

c) aftaler om netting ("contractual netting") mellem kreditinstituttet og dets modpart afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på disse aftaler

d) genkøbsaftaler ("repurchase agreements") mellem kreditinstituttet og dets kreditorer afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på disse aftaler, jf. dog litra f)

e) rettighederne til fast ejendom, et skib eller et luftfartøj, som kræves noteret i et offentligt register, afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor registeret føres

f) håndhævelsen af ejendomsrettigheder over instrumenter, eller af andre rettigheder over sådanne instrumenter, hvis eksistens eller overførsel forudsætter notering i et register, på en konto eller i en værdipapircentral, der føres af eller er beliggende i en medlemsstat, afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat, hvori det register, den konto eller den værdipapircentral føres eller er beliggende, som indeholder notering af disse rettigheder

g) foretagne transaktioner og de procedurer, der anvendes inden for rammerne af et reguleret marked, afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på dette marked, jf. dog litra f)

h) tredjemands ret til eller ejendomsforbehold med hensyn til fysiske eller immaterielle formuegenstande, løsøre eller fast ejendom, som tilhører kreditinstituttet eller er i dets besiddelse, samt alle former for tinglig sikkerhed afgøres udelukkende efter den lovgivning, der finder anvendelse på denne ret, dette ejendomsforbehold eller denne tinglige sikkerhed, jf. dog litra a)-g).

2. Med forbehold af stk. 1, litra c), d) og g), berører indledning af likvidationsproceduren eller vedtagelse af en sanering ikke en kreditors ret til i medfør af loven at foretage en modregning af sin og kreditinstituttets fordring, når lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på kreditinstituttets fordring, tillader modregning.

Artikel 21

Bevis for udpegelsen af likvidatorer

1. Udpegelse af en administrator eller likvidator godtgøres ved en bekræftet genpart af den afgørelse, hvorved han er udpeget, eller ved enhver anden attest udstedt af hjemlandets administrative eller retslige myndigheder.

Der kan kræves en oversættelse til det eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, på hvis område administratoren eller likvidatoren ønsker at handle. Der kræves ingen legalisering eller anden lignende formalitet.

2. Administratorerne og likvidatorerne er bemyndiget til på samtlige medlemsstaters område at udøve alle de beføjelser, de er bemyndiget til at udøve på hjemlandets område. Desuden kan de udpege personer til at bistå sig eller eventuelt repræsentere sig under saneringsforanstaltningen eller likvidationen, især i værtslandene og specielt med henblik på de vanskeligheder, som kreditorer fra værtslandet måtte støde på.

3. Ved udøvelsen af sine beføjelser skal administratoren eller likvidatoren overholde lovgivningen i de medlemsstater, på hvis område han ønsker at handle, især for så vidt angår de nærmere vilkår for realisering af formuegenstande samt underretning af medarbejdere. Disse beføjelser omfatter ikke anvendelse af tvangsmidler eller ret til at afgøre voldgiftsspørgsmål eller bilægge tvister.

Artikel 22

Notering i offentligt register

1. Administratoren, likvidatoren eller enhver administrativ eller retlig myndighed i hjemlandet kan anmode om at få en saneringsforanstaltning eller afgørelsen om iværksættelse af en likvidationsprocedure noteret i tingbogen, handelsregisteret og ethvert andet offentligt register, der føres i de øvrige medlemsstater.

Medlemsstaterne kan dog foreskrive obligatorisk notering. I så fald træffer den i første afsnit omhandlede person eller myndighed de nødvendige foranstaltninger til, at tinglysningen eller registreringen finder sted.

2. Omkostningerne i forbindelse med notering betragtes som procedureomkostninger.

Artikel 23

Retshandler, der kan skade kreditorerne

1. Artikel 10 finder ikke anvendelse for så vidt angår reglerne for nullitet, omstødelse eller anfægtelse af retshandler, der er til skade for alle kreditorerne, når den, der har nydt godt af disse retshandler, kan godtgøre:

- at den retshandel, der er til skade for alle kreditorerne, er omfattet af en anden medlemsstats lovgivning end hjemlandets, og

- at denne lovgivning på ingen måde giver mulighed for at anfægte retshandlen i det pågældende tilfælde.

2. Når en saneringsforanstaltning, som er besluttet af en retslig myndighed, omfatter regler for nullitet, omstødelse eller anfægtelse af retshandler indgået inden foranstaltningens vedtagelse, der er til skade for alle kreditorerne, finder artikel 3, stk. 2, ikke anvendelse i de i nærværende artikels stk. 1 omhandlede tilfælde.

Artikel 24

Beskyttelse af tredjemand

Hvis et kreditinstitut, ved en retshandel indgået efter vedtagelsen af en saneringsforanstaltning eller indledningen af likvidationsproceduren, mod modydelse afhænder

- fast ejendom

- et skib eller et luftfartøj, som kræves noteret i et offentligt register, eller

- instrumenter eller rettigheder over sådanne instrumenter, hvis eksistens eller overførsel forudsætter notering i et register, på en konto eller i en værdipapircentral, der indehaves af eller er beliggende i en medlemsstat

afgøres retshandelens gyldighed efter lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den faste ejendom befinder sig, eller hvor registret, kontoen eller værdipapircentralen føres.

Artikel 25

Verserende retssager

Saneringsforanstaltningernes eller likvidationsprocedurens virkninger for en verserende retssag om et aktiv eller en rettighed i massen afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor retssagen verserer.

Artikel 26

Tjenstlig tavshedspligt

Alle, der modtager eller giver oplysninger som led i underretnings- eller høringsproceduren efter artikel 4, 5, 8, 9, 11 og 19 er underlagt tjenstlig tavshedspligt efter de regler og på de betingelser, der er fastsat i artikel 30 i direktiv 2000/12/EF, med undtagelse af de retslige myndigheder, som er omfattet af de gældende nationale bestemmelser.

AFSNIT V

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 27

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv den ...(8). De underretter straks Kommissionen herom.

Nationale gennemførelsesbestemmelser til dette direktiv finder kun anvendelse på saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer, der er vedtaget eller indledt efter datoen i første afsnit. Foranstaltninger, der er vedtaget, eller procedurer, der er indledt inden denne dato, er fortsat omfattet af den lovgivning, som var gældende for dem på den dato, hvor de blev vedtaget eller indledt.

2. Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 28

Ikrafttræden

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 29

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i ...

På Europa-Parlamentets vegne

Formand

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT C 356 af 31.12.1985, s. 55, og EFT C 36 af 8.2.1988, s. 1.

(2) EFT C 263 af 20.10.1986, s. 13.

(3) EFT C 332 af 30.10.1998, s. 13.

(4) Europa-Parlamentets udtalelse af 13.3.1987 (EFT C 99 af 13.4.1987, s. 211) bekræftet den 2.12.1993 (EFT C 342 af 20.12.1993, s. 30), Rådets fælles holdning af 17.7.2000 og Europa-Parlamentets afgørelse af ... (endnu ikke offentliggjort i EFT).

(5) EFT L 126 af 26.5.2000, s. 1. Direktivet er ændret ved direktiv 2000/28/EF (EFT L ...).

(6) EFT L 135 af 31.5.1994, s. 5.

(7) EFT L 166 af 11.6.1998, s. 45.

(8) Tre år efter direktivets offentliggørelse i EFT.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

Kommissionen forelagde den 9. januar 1986 Rådet et forslag til direktiv baseret på EF-traktatens artikel 47, stk. 2(1).

Europa-Parlamentet afgav førstebehandlingsudtalelse den 13. marts 1987(2). Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 2. juli 1986. På baggrund af disse udtalelser forelagde Kommissionen et ændret forslag den 11. januar 1988. Det Europæiske Monetære Institut afgav udtalelse den 12. juni 1996.

Rådet fastlagde den 17. juli 2000 sin fælles holdning i overensstemmelse med traktatens artikel 251.

Den fælles holdnings titel er blevet ændret for at tage hensyn til vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger(3).

II. FORMÅL

Direktivet tager sigte på følgende for at sikre en lige behandling af kreditorer og en gnidningsløs fremgangsmåde i forbindelse med sanering og likvidation af kreditinstitutter inden for EU:

- kun hjemlandets administrative og retslige myndigheder har beføjelse til at vedtage og gennemføre saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer i henhold til den medlemsstats gældende lov og praksis, medmindre direktivet fastsætter andet, samt

- sikring af rettighederne for kreditorer med hjemsted i andre medlemsstater end hjemlandet.

Direktivet tager ikke sigte på at harmonisere national lovgivning, men på at sikre gensidig anerkendelse af medlemsstaternes saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer samt det nødvendige samarbejde.

For at realisere disse mål er den fælles holdning på visse punkter blevet ændret og indeholder en mere eksplicit affattelse af nogle af bestemmelserne i forhold til Kommissionens forslag. Den indeholder desuden flere nye bestemmelser, hovedsagelig baseret på Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs(4), i det følgende benævnt "konkursforordningen". Dette er sket for at sikre overensstemmelse med EF-lovgivningen og, hvor det er relevant, at bringe visse regler om konkursspørgsmål på bankområdet på linje med reglerne om lignende spørgsmål i konkursforordningen, der gælder generelt i EU. Bestemmelserne tager sigte på at styrke ovennævnte mål og vedrører hovedsagelig beskyttelse af stillingen for kreditorer med hjemsted i en anden medlemsstat end kreditinstituttets hjemland i forbindelse med likvidationsprocedurer, fastlæggelse af administrators/likvidators beføjelser og forpligtelser og indførelse af bestemmelser, der styrker retssikkerheden, ved at fastslå, hvilken lov der skal finde anvendelse i visse særlige tilfælde, f.eks. vedrørende fast ejendom.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

A. GENERELLE BEMÆRKNINGER

I den fælles holdning er der taget hensyn til vedtagelsen af følgende:

- Rådets andet direktiv (89/646/EØF) af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om ændring af direktiv 77/780/EØF(5)

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EØF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer(6)

- Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut(7), der er en kodificering af en række direktiver om kreditinstitutter, navnlig direktiv 77/780/EØF (første bankdirektiv) og direktiv 89/646/EØF (andet bankdirektiv). Dette betyder, at alle krydshenvisninger til bestemmelser i de pågældende direktiver er blevet ændret, og der henvises nu til den kodificerede tekst.

Kreditinstitutter og forsikringsvirksomheder var begge undtaget fra konkursforordningen på grund af de særlige regler i disse sektorer, som har en række lovgivningsmæssige træk, der ligner hinanden (hjemlandsregler, krav om tilladelse osv.) Det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om sanering og likvidation af forsikringsvirksomheder(8) er blevet behandlet af Rådet i samme periode som det nuværende forslag til sanering og likvidation af kreditinstitutter, og hvor de særlige forhold i den enkelte sektor tilsiger det, er der truffet lignende løsninger.

Efter vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EØF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger blev direktivets titel ændret, jf. ovenfor, og afsnit IV i Kommissionens forslag udgik og blev erstattet med et nyt afsnit IV om fælles bestemmelser for saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer.

B. AFSNIT 1 - ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER

Artikel 1, der definerer direktivets anvendelsesområde, er ikke ændret i forhold til Kommissionens ændrede forslag, bortset fra en mere specifik henvisning til undtagelserne i direktiv 2000/12/EF. Europa-Parlamentets foreslåede ændring til artikel 1 i Kommissionens forslag er således medtaget i den fælles holdning.

Artikel 2 og 16 i Kommissionens ændrede forslag vedrørende de bilag, der opregnede de foranstaltninger og procedurer, der er omfattet af direktivet, er udgået. Rådet finder, at definitionerne af "saneringsforanstaltninger", "likvidationsprocedurer", "kompetente myndigheder" og "administrative og retslige myndigheder" i artikel 2 i den fælles holdning i tilstrækkelig grad fastlægger direktivets anvendelsesområde. Med denne løsning undgår man endvidere det juridiske og teknisk vanskelige spørgsmål om, hvorledes kommende ændringer i national lovgivning skal indarbejdes i direktivet. Ændringerne til artikel 2 i Kommissionens forslag og den nye artikel 2a samt den nye artikel 15a om likvidationsprocedurer, som foreslået af Europa-Parlamentet, er derfor ikke medtaget i den fælles holdning, bortset fra, at likvidationsprocedurerne nu er defineret, jf. nedenfor.

Artikel 2 i den fælles holdning (artikel 3 i Kommissionens ændrede forslag) er blevet ændret og omfatter nu en række supplerende definitioner for at give et klarere billede af de i direktivet anvendte udtryk.

Definitionen af "hjemland", "værtsland" og "kompetente myndigheder" svarer nu til definitionerne af disse udtryk i gældende lovgivning. Der er indsat en definition af "filial" på linje med gældende lovgivning.

For at undgå fejltagelser med hensyn til de i direktivet omhandlede myndigheder er der indsat en definition af "administrative og retslige myndigheder", dvs. dem, der er ansvarlige med hensyn til saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer, i modsætning til dem, der er ansvarlige for at udøve tilsyn med kreditinstitutter. Da disse definitioner omfatter myndigheder, der er ansvarlige for både saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer, er der i den fælles holdning medtaget substansen i den af Europa-Parlamentet foreslåede ændring til artikel 3 i Kommissionens forslag.

"Saneringsforanstaltninger" og "likvidationsprocedurer" er blevet defineret for at tage hensyn til de udeladte bilag, jf. ovenfor. Definitionen af "saneringsforanstaltninger" omfatter nu et centralt aspekt i disse foranstaltninger, der indebærer, at de kunne berøre tredjemands bestående rettigheder, og i betragtning 8-10 gøres der rede for baggrunden for denne definition. Definitionen af "likvidationsprocedurer" omfatter et punkt, der er baseret på konkursforordningen, der indebærer, at udtrykket omfatter procedurer afsluttet med en tvangsakkord eller en tilsvarende foranstaltning. Da definitionerne både omfatter saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer, indeholder den fælles holdning til dels substansen i den nye artikel 2a som foreslået af Europa-Parlamentet, der var omfattet af artikel 2 i Kommissionens ændrede forslag, som indeholdt en definition af likvidationsprocedurer, der ikke var defineret i Kommissionens oprindelige forslag.

Der er indsat definitioner af "administrator" og "likvidator" på linje med direktivet om sanering og likvidation af forsikringsselskaber med henblik på at fastlægge anvendelsesområdet for de artikler, der henviser til disse funktioner.

Der er indsat definitioner af "reguleret marked" og "instrumenter" med henblik på at fastlægge anvendelsesområdet for artikel 20 vedrørende den lovgivning, der skal anvendes i visse specifikke tilfælde.

C. AFSNIT II - SANERINGSFORANSTALTNINGER

Artikel 3 (artikel 4 i Kommissionens ændrede forslag) er direktivets centrale artikel for så vidt angår saneringsforanstaltninger. Med mindre ændringer i affattelsen bibeholder den fælles holdning stk. 1 og 2 i Kommissionens forslag, der fastlægger princippet om universel anvendelse af foranstaltninger, som hjemlandet træffer afgørelse om. For ikke at svække princippet om tilsyn udøvet af hjemlandets myndigheder har Rådet udeladt stk. 3, der gav værtslandet mulighed for kun at anvende saneringsforanstaltningerne på en filial.

Pligten til at underrette værtslandets myndigheder som omhandlet i artikel 4 (artikel 5 i Kommissionens ændrede forslag) er bibeholdt i den fælles holdning, med nogle mindre ændringer. I den fælles holdning gøres det klart, hvilke myndigheder pligten påhviler, og den fastlægger mere eksplicit, hvilke former for underretning der er obligatoriske. På linje med princippet om hjemlandstilsyn har Rådet valgt ikke at bibeholde bestemmelsen om, at hjemlandet skal konsultere værtslandets myndigheder om saneringsforanstaltningernes følger. Den fælles holdning følger Europa-Parlamentets foreslåede ændring til artikel 5, da der ikke er medtaget bestemmelser om undtagelser fra underretningspligten som foreslået af Kommissionen. Med mulighed for at vedtage foranstaltninger uden forudgående underretning i hastetilfælde tages der i den fælles holdning hensyn til ånden i artikel 6a vedrørende hastetilfælde som foreslået af Europa-Parlamentet.

Pligten til at underrette hjemlandets myndigheder som omhandlet i artikel 5 (artikel 6 i Kommissionens forslag) er bibeholdt med nogle mindre ændringer for at gøre teksten tydeligere. På linje med artikel 3 har Rådet valgt ikke at bibeholde stk. 2, der gav værtslandet mulighed for at anvende saneringsforanstaltninger på en filial.

Med artikel 6 vedrørende offentliggørelse bibeholdes artikel 7 i Kommissionens ændrede forslag, med nogle mindre ændringer. Henvisningen til aktionærer er udgået af de grunde, der er omhandlet i betragtning 8. På baggrund af den fælles holdnings artikel 7, jf. nedenfor, har Rådet ikke fundet det nødvendigt at bibeholde stk. 2 i Kommissionens forslag om individuel underretning af kreditorer. På linje med artikel 3 er klagefristerne omfattet af national lovgivning. Den fælles holdning gør offentliggørelse obligatorisk og medtager således den af Europa-Parlamentet foreslåede ændring vedrørende artikel 7 i Kommissionens forslag, der kun delvis var medtaget i Kommissionens ændrede forslag.

Med artikel 7 indføres særlige bestemmelser om pligt til at underrette kendte kreditorer og ret til at anmelde fordringer for at beskytte rettigheder for kreditorer med bopæl i andre medlemsstater end kreditinstituttets hjemland. Disse bestemmelser er bragt i overensstemmelse med tilsvarende bestemmelser vedrørende likvidationsprocedurer, der igen er bragt i overensstemmelse med tilsvarende bestemmelser i konkursforordningen, jf. nedenfor.

Da der i fællesskabslovgivningen ikke er nogen samordning af bestemmelser for filialer af kreditinstitutter i tredjelande, har Rådet valgt at begrænse artikel 8 vedrørende sådanne filialer til et krav om, at de administrative og retslige myndigheder skal underrette myndighederne i andre medlemsstater, hvor samme kreditinstitut har filialer, og bestræbe sig på at samordne deres aktioner. Da der ikke altid udpeges en administrator, pålægger artikel 8 ikke administratorer at koordinere deres aktioner, i modsætning til, hvad der gælder for likvidatorer i forbindelse med likvidationsprocedurer, jf. nedenfor. Der foretages underretning på samme vilkår som underretning af værtslandet om EF-kreditinstitutters filialer, jf. artikel 4.

Da bilagene er udgået, er artikel 9 i Kommissionens ændrede forslag også udgået. Artikel 10 i Kommissionens ændrede forslag anses for overflødig på baggrund af den fælles holdnings artikel 3.

D. AFSNIT III - LIKVIDATIONSPROCEDURER

Artikel 9 (artikel 11, stk. 1 og 3, i Kommissionens ændrede forslag) bibeholder, i ændret form, det centrale princip om universalitet som omhandlet i artikel 11 i Kommissionens ændrede forslag. Teksten er nu bragt i overensstemmelse med den tilsvarende tekst vedrørende saneringsforanstaltninger (artikel 3 og 4 i den fælles holdning); artiklen fremhæver princippet om universalitet, og der indføres samme underretningsprocedure som for saneringsforanstaltninger for at sikre konsekvens i direktivet.

I artikel 10, stk. 1, fremhæves princippet om universalitet som omhandlet i artikel 11, stk. 2, i Kommissionens ændrede forslag. Da der i artikel 10 ikke er nogen henvisning til anvendelse af konkurskonventionen, nu konkursforordningen, som det var tilfældet i Kommissionens oprindelige forslag, medtages i den fælles holdning Europa-Parlamentets foreslåede ændring til artikel 11 i Kommissionens forslag, som blev overtaget i Kommissionens ændrede forslag. Stk. 2 er tilføjet for at belyse omfanget af princippet om universalitet, jf. stk. 1, på linje med ordlyden af artikel 4, stk. 2, i konkursforordningen, idet det indeholder en fortegnelse over eksempler på, hvad der skal fastsættes i hjemlandets lovgivning.

Med artikel 11 vedrørende frivillig likvidation bibeholdes artikel 12 i Kommissionens ændrede forslag med visse redaktionelle ændringer for at gøre teksten klarere. I den fælles holdnings stk. 2 hedder det ganske enkelt, at frivillig likvidation ikke er til hinder for saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer. Bestemmelser vedrørende sådanne foranstaltninger og procedurer figurerer andetsteds i direktivet, og hjemlandets kompetente myndigheder kan altid, når det er relevant, træffe beslutning om en saneringsforanstaltning eller likvidationsprocedure, selv efter at der er indledt frivillig likvidation.

I artikel 12 (artikel 13 i Kommissionens forslag) indføres redaktionelle ændringer og andre ændringer, der er en følge af princippet om hjemlandstilsyn. Stk. 3 er udgået, da regler om tilladelse er indeholdt i direktiv 2000/12/EF.

Artikel 13 om offentliggørelse svarer til artikel 14, stk. 3, i Kommissionens ændrede forslag og er blevet bragt i overensstemmelse med kravet om offentliggørelse af saneringsforanstaltninger i artikel 6, stk. 1. Ved at medtage denne bestemmelse indarbejdes Europa-Parlamentets ændringsforslag vedrørende artikel 14 i Kommissionens forslag, der blev godkendt i Kommissionens ændrede forslag, i den fælles holdning. Artikel 14, stk. 1, i Kommissionens forslag er udgået på baggrund af artikel 9, stk. 1, og artikel 10 i den fælles holdning. Likvidatorens beføjelser er fastsat i artikel 21, stk. 2, i den fælles holdning, og artikel 14, stk. 2, der omhandlede samme emne, er derfor udgået.

Artikel 14, 15, 16 og 17 er blevet tilføjet på baggrund af vedtagelsen af konkursforordningen, som det er forklaret ovenfor under de generelle bemærkninger til den fælles holdning, for at supplere direktivet med hensyn til de aspekter, der ikke er omhandlet i Kommissionens forslag.

Artikel 14 om underretning af kreditorer er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 40, og den omhandler forpligtelsen til at underrette kendte kreditorer, og hvilke oplysninger en sådan underretning skal indeholde. Formålet er at sikre kreditorernes stilling, hvis de ikke har bopæl i samme medlemsstat som det insolvente kreditinstitut.

Artikel 15 om opfyldelse af forpligtelser er bragt i overensstemmelse med artikel 24 i forordningen om konkurs. Trods bestemmelserne om offentliggørelse kan der opstå en situation, hvor en af det insolvente kreditinstituts debitorer opfylder en forpligtelse over for kreditinstituttet, når denne forpligtelse faktisk skulle have været opfyldt over for likvidator, og artikel 15 tager sigte på at beskytte en debitor, der handler i god tro. Bestemmelsen omfatter dog kun det sjældne tilfælde, at der er blevet opfyldt en forpligtelse over for et kreditinstitut, der består af en eller flere fysiske personer, da faren for, at et kreditinstitut accepterer en betaling i ond tro uden at underrette likvidator, formodes kun at eksistere i dette tilfælde.

Artikel 16 fastsætter to grundprincipper for likvidationsproceduren. I stk. 1, der er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 39, hedder det, at alle kreditorer, herunder offentlige myndigheder i andre medlemsstater, har ret til at anmelde deres fordringer. Udtrykket "anmelde deres fordringer eller indgive bemærkninger til fordringerne skriftligt" er blevet valgt, da den nationale lovgivning i nogle medlemsstater ikke kræver, at fordringen anmeldes, men kun bemærkninger til fordringer. I stk. 2 understreges universalprincippet, nemlig at alle kreditorers fordringer behandles på samme måde og med samme rang som hjemlandets kreditorer. Stk. 3, der er bragt i overensstemmelse med artikel 41 i konkursforordningen, omhandler en fordring, der anmeldes af en kreditor bosat i en anden medlemsstat.

Artikel 17, der er bragt i overensstemmelse med artikel 42 i forordningen om konkurs, omhandler, hvilket sprog der skal anvendes ved anmeldelsen af en fordring. Hovedreglen er, at hjemlandets sprog anvendes. Nøgleordene "Opfordring til anmeldelse af fordringer/til at indgive bemærkninger til en fordring. Angivne frister skal overholdes" skal imidlertid gengives på alle Unionens officielle sprog. Som hovedregel har en kreditor med bopæl i en anden medlemsstat ret til at anmelde en fordring på sproget eller et af sprogene i denne stat, selv om der kan kræves en oversættelse af nøgleordene "Opfordring til anmeldelse af fordringer/til at indgive bemærkninger til en fordring" til hjemlandets sprog.

For at sikre kreditors rettigheder under proceduren er der medtaget en ny bestemmelse, artikel 18, hvori likvidatorerne forpligtes til at holde kreditorerne underrettet om likvidationsprocedurens forløb.

Da der ikke findes nogen fællesskabslovgivning for filialer af kreditinstitutter fra tredjelande, har Rådet, som det også var tilfældet i artikel 8 om saneringsforanstaltninger, besluttet, at artikel 19 (artikel 15 i Kommissionens ændrede forslag) kun skal indeholde krav om underretning og samordning. I stk. 1 hedder det, at myndighederne i andre værtslande skal underrettes, inden der indledes likvidationsprocedurer, og stykket er bragt i overensstemmelse med den tilsvarende underretningsprocedure i artikel 8, stk. 1. Kravet om underretning ex post i artikel 15, stk. 3, i Kommissionens forslag findes i stk. 2, hvori der pålægges yderligere krav om underretning, når likvidationsproceduren er indledt og tilladelsen inddraget. Underretningsproceduren er i overensstemmelse med stk. 1. Stk. 3 er i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, og forpligter likvidatorerne til at samordne deres aktioner, da likvidatorernes arbejde kan være lige så vigtigt som myndighedernes.

Artikel 16 i Kommissionens ændrede forslag er udgået, da bilagene er udgået, jf. ovenfor.

E. AFSNIT IV - FÆLLES BESTEMMELSER FOR SANERINGSFORANSTALTNINGER OG LIKVIDATIONSPROCEDURER

Dette afsnit er nyt i forhold til Kommissionens forslag. Som ovenfor beskrevet har Rådet for at nå direktivets mål og sikre juridisk konsekvens i Fællesskabets lovgivning medtaget nogle supplerende bestemmelser, der i vid udstrækning er baseret på konkursforordningen. Hovedparten af disse supplerende bestemmelser findes i afsnit IV, der samler bestemmelser, der er fælles for saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer.

Artikel 20 indeholder bestemmelser om virkningerne af foranstaltninger og procedurer for visse aftaler og rettigheder. I denne artikel fraviges det grundlæggende princip om anvendelse af hjemlandets lovgivning, der er fastsat i artikel 3 og 10. Hovedformålet med artiklen er at sikre retssikkerheden i særlige tilfælde, hvor man mener, at aftalens betydning eller særlige karakter berettiger fravigelsen af princippet om universalitet.

Den første undtagelse i stk. 1, litra a), omhandler arbejdsaftaler og arbejdsrelationer, der udelukkende afgøres efter medlemsstatens lovgivning om arbejdsaftaler. Denne bestemmelse, der er bragt i overensstemmelse med artikel 10 i konkursforordningen, medtages for at beskytte ansatte i en filial af et kreditinstitut i et værtsland mod, at deres kontrakt pludselig underlægges en anden medlemsstats love.

Den anden undtagelse i stk. 1, litra b), der er bragt i overensstemmelse med artikel 8 i konkursforordningen, omhandler aftaler om fast ejendom. Sådanne aftaler er i alle medlemsstater undergivet særlige love, både for at beskytte aftalens parter og de almene interesser i den medlemsstat, hvor de er beliggende. Rådet har derfor fundet det hensigtsmæssigt at fravige universalprincippet og fastsætte, at såvel en aftale om brugsret til fast ejendom, typisk en lejeaftale, som en aftale om købsret til fast ejendom beliggende i en medlemsstat er undergivet denne medlemsstats lovgivning. Da reglerne for definition af fast ejendom kan variere fra medlemsstat til medlemsstat, fastsættes det for at undgå tvivlstilfælde, at det er lovgivningen i den medlemsstat, hvor ejendommen er beliggende, der bestemmer, om der er tale om løsøre eller fast ejendom.

Stk. 1, litra c) og d), omhandler aftaler om contractual netting (aftaler, hvor positive og negative balancer modregnes) mellem et kreditinstitut og dets modpart og genkøbsaftaler (en aftale mellem sælger og køber af værdipapirer, hvor sælger indvilliger i at tilbagekøbe værdipapirerne til en aftalt pris). I begge tilfælde er det lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på aftalen, der gælder. Sådanne aftaler er almindelige på de finansielle markeder, og Rådet finder, at disse aftalers særlige rolle nødvendiggør en fravigelse af princippet om universel anvendelse af hjemlandets lovgivning for at beskytte de finansielle markeders funktion og sikre retssikkerhed for aftalens parter.

Stk. 1, litra e), omhandler rettigheder, der kræves noteret i et offentligt register, der udelukkende afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor registeret føres. Denne bestemmelse, der er baseret på, men ikke fuldstændigt er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 11, medtages for at undgå uoverensstemmelse med nationale registreringssystemer for fast ejendom, skibe eller fly, når hjemlandets lovgivning indeholder bestemmelser, der kan være uforenelige med den lovgivning, der finder anvendelse på registeret.

Stk. 1, litra f), omhandler rettigheder over værdipapirer, de være sig papirløse eller ej, der er noteret i et register eller på en konto eller i en værdipapircentral i en medlemsstat. Formålet med denne bestemmelse er at beskytte rettighederne over disse værdipapirer mod de potentielle negative konsekvenser af indledning af saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer efter lovgivningen i en medlemsstat, der er forskellig fra lovgivningen i den medlemsstat, hvor registeret, kontoen eller værdipapircentralen føres. Parallelt med litra e) skal konsekvenserne af saneringsforanstaltningerne eller likvidationsprocedurerne, der er indledt mod et kreditinstitut vedrørende rettigheder over værdipapirer, som opbevares af det insolvente institut, udelukkende afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor kontoen, registeret eller værdipapircentralen, hvor de relevante rettigheder noteres, føres eller er beliggende.

Hvad angår transaktioner, der foretages på et reguleret marked (en børs) som defineret i artikel 2, hedder det i stk. 1, litra g), i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 9, at virkningerne af saneringsforanstaltningerne eller indledningen af likvidationsprocedurer udelukkende afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på dette marked, jf. dog litra f). Formålet med denne bestemmelse er at sikre disse markeders funktion og beskytte den balance, som opretholdes af den for markedet gældende lovgivning, mod de potentielle forstyrrende virkninger af anvendelsen af saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer, der kunne få negative konsekvenser, der rækker langt ud over det insolvente institut og dets aftalepartnere.

En lignende bestemmelse er medtaget i stk. 1, litra h), der omhandler tinglige rettigheder og ejendomsforbehold med hensyn til aktiver, der tilhører det insolvente kreditinstitut, afgøres udelukkende efter den lovgivning, der finder anvendelse på denne ret. Bestemmelsen er baseret på, men ikke bragt i overensstemmelse med, konkursforordningens artikel 5 og 7. Tinglige rettigheder er ikke defineret, da det ikke er hensigten med direktivet at indføre harmonisering af dette begreb.

I stk. 2 hedder det, i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 6, at kreditors ret til at modregne en fordring ikke berøres af saneringsforanstaltninger eller likvidationsprocedurer, når en sådan modregning er tilladt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på kreditinstituttets fordring, uanset om en sådan modregning tillades af hjemlandets lovgivning eller ej.

Artikel 21, stk. 1, er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 19. Heri fastsættes formaliteterne vedrørende bevis for udpegelse af administratoren eller likvidatoren for at undgå enhver tvivl om spørgsmålet. Stk. 2 og 3 er bragt i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1 og 3, i konkursforordningen og fastsætter administrators/likvidators beføjelser. Administrator/likvidator kan i overensstemmelse med princippet om anvendelse af hjemlandets lovgivning i alle medlemsstaterne udøve de samme beføjelser som i hjemlandet. Da der ikke er mulighed for sekundær behandling, og da det insolvente institut kan have væsentlige forpligtelser i et eller flere værtslande, hedder det i stk. 2, at administrator/likvidator kan udpege personer til at bistå sig med henblik på at tage hensyn til de vanskeligheder, som kreditorer fra værtslandet måtte støde på. Eftersom hensigten med direktivet ikke er at udvide hjemlandets udøvende eller retslige beføjelser, gøres det i stk. 3 klart, at administrator/likvidator skal overholde lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han ønsker at handle, og at hans beføjelser ikke omfatter anvendelse af tvangsmidler eller ret til at afgøre voldgiftsspørgsmål eller bilægge tvister.

I artikel 22 tages der også sigte på at klarlægge administrators/likvidators beføjelser. Princippet om universel anvendelse af saneringsforanstaltninger og likvidationsprocedurer uden yderligere formaliteter findes i artikel 3 og 9. I mange medlemsstater spiller særlige registre en væsentlig rolle med hensyn til at sikre åbenhed og retssikkerhed, og det hedder derfor i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 22 og 23, at administrator/likvidator er bemyndiget til at anmode om at få foranstaltningen eller proceduren noteret i de relevante registre i andre medlemsstater.

Artikel 23, stk. 1, der omhandler skadelige retshandler, er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 13. Den fraviger princippet om universel anvendelse af hjemlandets lovgivning vedrørende likvidationsprocedurer i særlige tilfælde, nemlig når en retshandel, f.eks. en aftale, ville være blevet erklæret ugyldig i henhold til hjemlandets lovgivning, og den anden part i aftalen har indgået den i den tro, at aftalen ikke kan erklæres ugyldig. Hensigten med bestemmelsen er i dette tilfælde at beskytte aftalens parters berettigede forventninger. I stk. 2 hedder det vedrørende saneringsforanstaltninger, at princippet om universel anvendelse, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, i den fælles holdning, ikke finder anvendelse under sådanne omstændigheder.

Artikel 24 er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 14. Den omhandler retshandler, f.eks. aftaler, som det insolvente kreditinstitut har indgået efter vedtagelsen af en saneringsforanstaltning eller indledningen af likvidationsproceduren. Den er begrundet af de samme hensyn som dem, der ligger til grund for artikel 20, stk. 1, litra b), e) og f), især behovet for at sikre retssikkerhed for aftaleparterne og offentlighedens tillid til de pågældende registre eller værdipapircentraler.

Artikel 25, der omhandler verserende retssager, er bragt i overensstemmelse med konkursforordningens artikel 15. Heri gøres det klart, at selv om individualforfølgningsforanstaltninger afgøres efter hjemlandets lovgivning i henhold til artikel 3, stk. 2, artikel 9 og 10, er det lovgivningen i den medlemsstat, hvor sagen verserer, der afgør spørgsmål om saneringsforanstaltningers eller likvidationsprocedurers indvirkning på en verserende retssag om et aktiv eller en rettighed i massen.

Artikel 26 om tjenstlig tavshedspligt er medtaget for at afstemme direktivet med kravene i direktiv 2000/12/EF og harmonisere kravene om tjenstlig tavshedspligt i forbindelse med alle aspekter i banklovgivningen. De retslige myndigheder forbliver omfattet af de gældende nationale bestemmelser.

F. AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Bestemmelserne om gennemførelse og ikrafttræden er tilpasset gældende praksis i Fællesskabets lovgivning.

G. BETRAGTNINGER

Betragtningerne er blevet tilpasset, og nye betragtninger er taget med for at forklare de ændringer, der er beskrevet ovenfor. De ændringer, som Europa-Parlamentet har foreslået til betragtningerne, er overflødige efter vedtagelsen af direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger og konkursforordningen, og er derfor ikke medtaget i den fælles holdning.

IV. KONKLUSION

Rådet finder, at alle ændringer til Kommissionens forslag er i fuld overensstemmelse med direktivforslagets mål. Størstedelen af Europa-Parlamentets ændringsforslag er medtaget i den fælles holdning. Alle ændringer og nye bestemmelser, der er bragt i overensstemmelse med konkursforordningen, er medtaget for at styrke direktivets mål og sikre juridisk konsekvens med Fællesskabets lovgivning.

(1) Daværende artikel 57, stk. 2.

(2) Udtalelse bekræftet den 27. oktober 1999 (EFT C 154 af 5.6.2000).

(3) EFT L 135 af 31.5.1994, s. 5.

(4) EFT L 160 af 30.6.2000, s. 1.

(5) EFT L 386 af 30.12.1989, s. 1.

(6) EFT L 166 af 11.6.1998, s. 45.

(7) EFT L 126 af 26.5.2000, s. 1.

(8) EFT C 253 af 6.10.1989, s. 3.