DA Den Europæiske Unions Tidende C 149/7

Høringskonsulentens endelige rapport i sag COMP/F2-36.623, COMP/F2-36.820 og COMP/F2-37.275 Peugeot SA

(udarbejdet i henhold til artikel 15 og 16 i Kommissionens afgørelse 2001/462/EF, EKSF af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager — EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21)

(2006/C 149/06)

Udkastet til beslutning i den foreliggende sag giver anledning til følgende bemærkninger vedrørende parternes ret til at blive hørt.

Baggrunden for sagen er en række klager fra mellemmænd og endelige forbrugere, som hævdede, at Peugeot SA iværksatte foranstaltninger for at begrænse eksporten af Peugeot-biler i Nederlandene og Tyskland.

Den 30. april 2004 sendte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse til Automobiles Peugeot SA ( »AP« ) i Frankrig, Peugeot Deutschland GmbH i Tyskland ( »PDG« ) og Peugeot Nederland BY ( »PNE« ) i Nederlandene, hvori den i første række fastslog, at koncernen havde lagt en generel strategi, der skulle begrænse grænseoverskridende salg af biler til endelige forbrugere og dermed den interne konkurrence mellem medlemmerne af producentens distributionsnet i forskellige medlemsstater.

Med hensyn til Tyskland fremførte Kommissionen fire klagepunkter vedrørende elementer til belønning af forhandlerne i netværket, en række reklamefremstød, en begrænsning af leverancerne til medlemmerne af netværket og pres på forhandlerne, der førte til begrænsning af eksporten.

Med hensyn til Nederlandene fremførte Kommissionen fire klagepunkter svarende til de tyske, nemlig i) en restriktiv politik for belønning af forhandlerne, ii) en restriktiv politik i forbindelse med en række reklamefremstød, iii) en politik med begrænsede leverancer til forhandlerne, og iv) advarsler og direkte påbud til en række forhandlere for at gennemføre strategien om at begrænse eksporten.

Parterne fik adgang til sagens akter i Kommissionens lokaler den 11. og 12. maj 2004.

Efter en begrundet anmodning fra parterne blev den oprindelige frist for at svare på klagepunktsmeddelelsen forlænget til den 30. juli 2004.

Parterne gav afkald på deres ret til at blive hørt ved en formel mundtlig høring.

Efter at have modtaget Peugeots svar på klagepunktsmeddelelsen foretog Kommissionen en række supplerende undersøgelser. På baggrund af de indhentede oplysninger ændrede Kommissionen holdning til den del af klagepunktsmeddelelsen, der vedrørte Tyskland, og trak klagerne tilbage.

Med hensyn til Nederlandene opretholder man i udkastet til endelig beslutning de oprindelige klagepunkter om den restriktive politik for belønning af forhandlerne og presset på dem.

For at skabe gennemsigtighed og give bedre adgang til sagens akter sendte Kommissionen den 26. maj 2005 parterne et brev med bilag, hvori man redegjorde for sagen. De argumenter og overvejelser, der er fremført i dette brev, var ikke nye klagepunkter, men gav parterne lejlighed til at fremsætte bemærkninger til deres forsvar i forbindelse med de allerede nævnte klagepunkter.

Parterne fremsendte deres bemærkninger den 27. juni 2005.

Som led i proceduren rejste parterne en række spørgsmål vedrørende adgang til sagens akter. De sendte således et brev til høringskonsulenten i april 2003.

Peugeot hævdede, at de proceduremæssige garantier ikke blev respekteret under Kommissionens undersøgelser i april 2003. To dokumenter med resultatet af en retlig analyse, som Peugeot havde anmodet sine advokater om at foretage efter kontrolbesøgene den 22. og 23. september 1999, der var mærket »strengt fortroligt«, blev beslaglagt. Peugeot bad om at få dokumenterne tilbage, hvilket blev efterkommet den 14. april 2003 på et møde i GD for Konkurrence. Det fremgår eksplicit af fortegnelsen over tilbageleverede dokumenter, at de pågældende dokumenter var udarbejdet som led i virksomhedens forsvar, og at de dermed er omfattet af beskyttelsen af korrespondance mellem en advokat og hans klienter. Den 28. april 2003 fandt høringskonsulenten, der behandlede sagen på daværende tidspunkt, at den procedure, der var fulgt, og som blev afsluttet ved et brev fra Kommissionen, der garanterede, at man ikke havde beholdt kopier, og endelig at dokumenterne ikke ville blive brugt mod virksomheden, overholdt dens ret til at forsvare sig. Han bekræftede endvidere, at Kommissionens tjenestemænd kun havde foretaget den allermest nødvendige kontrol af de pågældende dokumenter.

På baggrund af ovenstående finder jeg, at retten til at blive hørt er overholdt i den foreliggende sag. Udkastet til endelig beslutning tager udelukkende udgangspunkt i klager, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om.