BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

De europæiske standardiseringsorganisationer (ESO'er) er private organisationer, som spiller en særlig rolle i det europæiske standardiseringssystem. Som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1025/2012 af 25. oktober 2012 organiseres europæisk standardisering af og for de berørte interessenter på grundlag af national repræsentation (i Den Europæiske Standardiseringsorganisation, CEN, og Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering, CENELEC) og på direkte medlemsdeltagelse (i Det Europæiske Standardiseringsinstitut for Telekommunikation, ETSI). Når Kommissionen anmoder om standardisering, er de europæiske standardiseringsorganisationer (som defineret i forordning (EU) nr. 1025/2012) de eneste organer, der kan fastlægge standarder og standardiseringspublikationer. Det gør de i overensstemmelse med de specifikke procedurer, der er fastsat i artikel 10 i forordning (EU) nr. 1025/2012 ("standardiseringsforordningen"). Ved standardiseringsforordningen fastsættes det endvidere, at Den Europæiske Union kan yde finansiel støtte til de europæiske standardiseringsorganisationer.

De europæiske standardiseringsorganisationer er defineret i standardiseringsforordningens artikel 2, nr. 8), og bilag I. Der er tre europæiske standardiseringsorganisationer: CEN, CENELEC og ETSI. De har en enekompetence til at udføre standardiseringsarbejde, som Kommissionen anmoder om til støtte for EU's lovgivning og politikker.

Det er der hovedsagelig historiske årsager til. I 1980'erne, da de nuværende europæiske standardiseringsorganisationer blev oprettet, og deres rolle med hensyn til at levere standarder blev fastlagt, var systemet primært koncentreret om interessenter i Den Europæiske Union.

I dag er situationen anderledes, og ESO'ernes interne ledelse, beslutningsprocedurer og medlemsstruktur har gennemgået mange ændringer. De europæiske standardiseringsorganisationer samarbejder nu med en bred vifte af interessenter, herunder fra tredjelande, og giver dem mulighed for at deltage ikke blot i det tekniske arbejde, men også i deres interne politikudarbejdelse og beslutningstagning. Et sådant samarbejde er velset; men når de europæiske standardiseringsorganisationer bør fokusere på at understøtte EU's lovgivning og politikker, er der behov for sikkerhedsforanstaltninger for at sikre en forsvarlig procedure og en afbalanceret repræsentation af interessenternes interesser i overensstemmelse med de strategiske prioriteter og lovgivningsmæssige behov. Dette gælder navnlig interne beslutninger om udvikling af standarder og standardiseringspublikationer, som Kommissionen har anmodet om på grundlag af standardiseringsforordningens artikel 10, stk. 1. Sådanne interne beslutninger kan omfatte f.eks. beslutninger om accept af standardiseringsanmodninger, om accept af nye emneområder og om vedtagelse, ændring eller tilbagetrækning af europæiske standardiseringspublikationer. I disse tilfælde, navnlig når de europæiske standardiseringsorganisationer understøtter anvendelsen af EU-lovgivning og udarbejder standarder, der er afgørende for EU's borgere og virksomheder, skal de europæiske standardiseringsorganisationers interne ledelse tage behørigt hensyn til synspunkterne hos alle europæiske interessenter (herunder små og mellemstore virksomheder og civilsamfundsorganisationer). Dette er endnu mere relevant, da nogle europæiske standardiseringsorganisationer hovedsagelig består af økonomiske aktører, der har stemmeret og deltagelsen af civilsamfundsorganisationer og offentlige myndigheder i nogle tilfælde er begrænset.

Der er derfor behov for større klarhed for at sikre, at hele den interne beslutningsproces i forbindelse med fastlæggelse af standarder og standardiseringspublikationer, som Kommissionen har anmodet om på grundlag af standardiseringsforordningens artikel 10, stk. 1, er i overensstemmelse med, hvad EU-institutionerne forventer af et organ, der udarbejder standarder, og som er officielt anerkendt som en europæisk standardiseringsorganisation.

Et krav om, at de nationale standardiseringsorganer skal have en vis repræsentations- og beslutningskompetence med hensyn til de standarder, som Kommissionen anmoder om, vil indføre tilstrækkelige kontrolmekanismer, så der sikres overensstemmelse med EU's lovgivning og politikker.

•Sammenhæng med de gældende regler på samme område

Kommissionen meddelte, at den ville foreslå en ændring af forordning (EU) nr. 1025/2012 i sit initiativ "Ajourføring af den nye industristrategi fra 2020" (COM(2021) 350) sammen med en standardiseringsstrategi, som fremlægges sammen med dette forslag.

•Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

Den foreslåede lovgivningsmæssige ændring er i overensstemmelse med den politiske betydning, som standarder har, som fremhævet i andre vigtige initiativer fra Kommissionen, f.eks. Europas digitale fremtid i støbeskeen (COM(2020) 67), Global Gateway (JOIN(2021) 30) eller Rådets erklæring, hvori det hilser det velkommen, at Kommissionen har til hensigt at udarbejde en strategi for standardisering med henblik på at styrke det europæiske standardiseringssystem og dets forvaltning (Rådets konklusioner af 9.6.2020).

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag

Retsgrundlaget for dette initiativ er artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

•Nærhedsprincippet (for foranstaltninger, hvor ESO'erne ikke har enekompetence)

Spørgsmålet om nærhedsprincippet giver ikke anledning til problemer. Dette initiativ har til formål at ændre en EU-forordning om det europæiske standardiseringssystem. Det har specifikt til formål at sikre principperne for god forvaltning i forbindelse med levering af standarder, som Kommissionen anmoder om i henhold til artikel 10, stk. 1, i standardiseringsforordningen. Dette initiativ vil styrke de nationale repræsentanters (dvs. nationale standardiseringsorganers) rolle i systemet.