Opfylder et godkendt betalingsorgan ikke eller ikke længere et eller flere af godkendelseskriterierne, tilbagekalder medlemsstaten i henhold til artikel 7, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1306/2013 sin godkendelse, medmindre betalingsorganet foretager de fornødne tilpasninger inden for en frist, der fastsættes under hensyntagen til problemets alvor.

Hver medlemsstat begrænser antallet af godkendte betalingsorganer til højst et på nationalt plan eller i givet fald til et pr. region. Som en undtagelse kunne medlemsstaterne dog bevare det antal betalingsorganer, som var godkendt før den 20. december 2013.

Medlemsstaterne skal træffe alle de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at foranstaltninger, der finansieres via EU’s budget, gennemføres korrekt og effektivt og i overensstemmelse med EU’s regler. De er forpligtet til at indføre systemer, der forebygger, påviser og korrigerer uregelmæssigheder og svig, og derfor godkender medlemsstaterne i henhold til artikel 7, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 som betalingsorganer kontorer og organer, der har en administrativ organisation og et internt kontrolsystem, der giver tilstrækkelig sikkerhed for, at betalingerne er lovlige og korrekte og behørigt dokumenterede. Betalingsorganerne skal overholde de minimumsbetingelser for godkendelse for så vidt angår interne forhold, kontrolaktiviteter, information og kommunikation samt overvågning, som Kommissionen har fastlagt.

Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) forvaltes i fællesskab af medlemsstaterne og EU, idet gennemførelsesopgaverne er uddelegeret til medlemsstaterne, mens Kommissionen har det finansielle ansvar.

Den kompetente myndighed er forpligtet til at rapportere til Kommissionen om dens tilsyn med og overvågning af betalingsorganernes aktiviteter. Rapporten skal indeholde en gennemgang af betalingsorganernes løbende overholdelse af godkendelseskriterierne og et sammendrag af de foranstaltninger, der er truffet for at afhjælpe manglerne (artikel 2, stk. 1, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 908/2014). Der udarbejdes en rapport hvert tredje år.

LISTE OVER BETALINGSORGANER INDEN FOR LANDBRUGET FOR EGFL OG ELFUL I EU

3.Situationen med hensyn til betalingsorganernes aktiviteter

Pr. 1. oktober 2017 er der 79 betalingsorganer i EU, som foretager udbetalinger for EGFL og ELFUL. Størstedelen af betalingsorganerne foretager udbetalinger for begge fonde, men i nogle tilfælde foretager betalingsorganet kun udbetalinger for én fond.

I størstedelen af medlemsstaterne findes der kun et betalingsorgan. Nogle lande har mere end et betalingsorgan: Østrig (2 betalingsorganer), Belgien (2 betalingsorganer), Tyskland (16 betalingsorganer), Spanien (18 betalingsorganer), Frankrig (4 betalingsorganer), Italien (11 betalingsorganer), Rumænien (2 betalingsorganer) og Det Forenede Kongerige (4 betalingsorganer). Den fuldstændige liste over betalingsorganer for EGFL og ELFUL i EU findes i bilag I.

Det skal bemærkes, at der siden 2013 er sket et fald i antallet af betalingsorganer til de nuværende 79. Betalingsorganet BIRB’s (BE01) aktiviteter blev overtaget af to regionale betalingsorganer i Belgien, og de to betalingsorganer i Nederlandene – Dienst Landelijk Gebied (NL01) og Dienst Regelingen (NL03) – blev lagt sammen til et enkelt betalingsorgan Ondernemend Nederland – RVO (NL04). Fra den 1. september 2017 er der kun et betalingsorgan i Polen, idet Agencja Rynku Rolnego (PL02) er ophørt med at fungere som betalingsorgan.

Der er stor forskel på, hvor meget betalingsorganerne i EU udbetaler. I regnskabsåret 2016 havde det franske betalingsorgan Agence de services et de paiement (FR19) de højeste udgifter (6,6 mia. EUR), mens det tyske betalingsorgan Hamburg-Jonas (DE02) og det italienske betalingsorgan SAISA (IT02) kun havde inddrivelser. Det italienske betalingsorgan ENR (IT03) har ingen udgifter haft i de seneste tre regnskabsår. Det østrigske betalingsorgan Zollamt Salzburg (AT03) har næsten ingen udgifter haft i de seneste tre regnskabsår. Udgifternes størrelse afhænger af, om betalingsorganet indgår i et stort antal ordninger/foranstaltninger eller kun i meget specifikke ordninger (f.eks. udgifter til offentlig oplagring) og derfor kun har en meget begrænset funktion. Udgifterne i de seneste tre regnskabsår pr. betalingsorgan og pr. fond findes i bilag II.

Den seneste udvikling i antallet af betalingsorganer:

1)Østrig: Myndighederne overvejer at lukke betalingsorganet Zollamt Salzburg (AT03), sandsynligvis ved udgangen af regnskabsåret 2017.

2)Tyskland: De tyske myndigheder har besluttet at lukke betalingsorganet Hamburg (DE09), når ELFUL-programmerne 2007-2013 udløber, og regnskabsafslutningen for EGFL for regnskabsåret 2016 er afsluttet. Ifølge de tyske myndigheder sker dette på grund af de stadig stigende omkostninger til dette betalingsorgan, samtidig med at den støtte, der skal udbetales, er faldet.

Der kan drages følgende konklusioner vedrørende betalingsorganerne:

1)Antallet af godkendte betalingsorganer i medlemsstaterne: I henhold til artikel 7 i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal hver medlemsstat begrænse antallet af godkendte betalingsorganer til højst et på nationalt plan eller i givet fald til et pr. region. Polen og Rumænien har hver to betalingsorganer, der dog ikke er knyttet til en bestemt region. De polske myndigheder har taget skridt til at lægge de to betalingsorganer sammen. I Rumænien forvalter betalingsorganerne hver især en fond, nemlig henholdsvis EGFL og ELFUL. Den fælles ansøgningsprocedure og det integrerede system for forvaltning og kontrol (ISFK) for begge fonde tyder på, at der kun bør være et betalingsorgan.

2)Årsagerne til, at der findes små eller hvilende betalingsorganer: I henhold til artikel 7 i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal medlemsstaterne begrænse antallet af betalingsorganer. Lukker en medlemsstat et betalingsorgan, vil det ikke være muligt at åbne et nyt i fremtiden. Det betyder, at den nuværende lovgivning, der skulle tilskynde til en nedbringelse af antallet af betalingsorganer i de enkelte medlemsstater, i nogle tilfælde har haft den modsatte virkning, idet små (i udgiftsmæssig henseende) eller endog hvilende betalingsorganer opretholdes.

3)Nedbringelse af antallet af betalingsorganer: Nogle medlemsstater (Østrig, Tyskland og Polen) har taget skridt til at nedbringe antallet af betalingsorganer.

4)Omkostningerne til kontrol i tilknytning til forvaltningen og kontrollen af EU-midlerne: Medlemsstaterne indberetter omkostningerne til kontrol til Kommissionen, og i et tilfælde (Hamburg (DE09)) var de indberettede kontrolomkostninger, herunder betalingsorganets administrative omkostninger, højere end de EU-midler, som organet forvaltede, hvilket rejser tvivl om, hvorvidt forvaltnings- og kontrolsystemet i medlemsstaterne er hensigtsmæssigt. Som nævnt ovenfor har de tyske myndigheder angivet de høje omkostninger i forhold til størrelsen af de midler, der forvaltes, som begrundelse for at lukke betalingsorganet i Hamburg.

4.Kontrol med godkendelsen af betalingsorganerne

Den kompetente myndighed, som udpeges af hver medlemsstat, har til opgave at udstede, evaluere og tilbagekalde godkendelsen af betalingsorganer. Den kompetente myndighed overvåger ligeledes løbende betalingsorganerne og følger op på alle konstaterede mangler. I henhold til artikel 2, stk. 1, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 908/2014 er den kompetente myndighed forpligtet til at rapportere til Kommissionen om dens tilsyn med og overvågning af betalingsorganernes aktiviteter. Rapporten skal indeholde en gennemgang af betalingsorganernes løbende opfyldelse af godkendelseskriterierne og et sammendrag af de foranstaltninger, der er truffet for at afhjælpe manglerne.

Den seneste indberetning fra de kompetente myndigheder dækkede regnskabsårene 2013-2015 og skulle fremsendes til Kommissionen senest den 30. juni 2016. Samtlige medlemsstater fremsendte den krævede information, men for to medlemsstaters vedkommende blev rapporterne fremsendt efter fristens udløb. Indberetningen omfattede den kompetente myndigheds tilsynsaktiviteter, som gennemføres direkte eller indirekte af godkendelsesorganet og andre eksterne organer, der er uafhængige af betalingsorganerne, på vegne af den kompetente myndighed. De enkelte kompetente myndigheder redegjorde også for, om antallet af betalingsorganer efter deres opfattelse var tilstrækkeligt.

Der er ikke for øjeblikket nogen større problemer med overensstemmelse. Der kan drages følgende konklusioner vedrørende løbende overensstemmelse:

1)Opfyldelse af godkendelseskriterierne: Den kompetente myndighed oplyste i alle tilfælde, at betalingsorganet opfylder godkendelseskriterierne. For 66 betalingsorganers vedkommende (ud af de 80, for hvilke der blev fremsendt rapporter i 2016) blev opfyldelsen af godkendelseskriterierne bedømt som meget høj.

2)Vurdering af tilsynsopgaven: Den kompetente myndighed baserer konklusionerne vedrørende godkendelseskriterierne på det arbejde, som godkendelsesorganet har udført. I nogle tilfælde er hele godkendelseskapitlet blevet kopieret fra godkendelsesorganets rapport, hvilket giver anledning til tvivl om, hvorvidt formålet med denne opgave var blevet forstået.