4. Nice-traktaten og Den Europæiske Unions fremtid
A5-0168/2001
Europa-Parlamentets beslutning om Nice-traktaten og Den Europæiske Unions fremtid
(2001/2022(INI))
Europa-Parlamentet,
 der henviser til Nice-traktaten, som blev undertegnet den 26. februar 2001, der henviser til sine beslutninger af 19. november 1997 om Amsterdam-traktaten (
1), af 18. novem-
ber 1999 om forberedelse af reformen af traktaterne og om den kommende regeringskonference (2), af
3. februar 2000 om indkaldelse af regeringskonferencen (3), af 13. april 2000 om Europa-Parlamentets
forslag til regeringskonferencen (4), af 25. oktober 2000 om konstitutionalisering af traktaterne (5)o g
om tættere samarbejde (6).
 der henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råds młder i Tampere, Helsinki, Feira og Nice, der henviser til forretningsordenens artikel 163, der henviser til betænkning fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og udtalelser fra Udvalget
om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, Budgetudvalget,Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, Udvalget om Indu-stripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, Udvalget om Beskæftigelse ogSociale Anliggender, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, Fiskeriudvalget, Udvalgetom Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Mulig-heder og Udvalget for Andragender (A5-0168/2001),
A. der henviser til, at den regeringskonference, der sluttede den 11. december 2000 i Nice, havde til
opgave at gennemfłre de nłdvendige traktatreformer og finde en tilfredsstillende lłsning på de
spłrgsmål, som var blevet udsat i Amsterdam, med henblik på at głre Unionen klar til udvidelsen,
B. der henviser til, at det gentagne gange har stillet krav om en omfattende og tilbundsgående reform af
traktaterne, der kan sikre opfyldelsen af de to krav om henholdsvis demokratisering af institutionerne
og forbedring af deres effektivitet med henblik på udvidelsen,
C. der påpeger, at effektive institutioner og beslutningsmekanismer, som kan hindre, at den europæiske
integrationproces lammes, er en forudsætning for en vellykket udvidelse, fordi denne vil łge mangfol-
digheden af forskelligartede nationale interesser,
D. der henviser til sin befłjelse til at afgive samstemmende udtalelse om tiltrædelsestraktater,
E. der påpeger, at når fłrst Den Økonomiske og Monetære Union er endeligt realiseret, vil der være
stærkt behov for en politisk union, som kan danne modvægt hertil,
F. der påpeger, at den politiske unionsproces, som indledtes med Maastricht-traktaten, ikke er afsluttet
med Nice-traktaten,
G. der henviser til erklæring nr. 23 om Unionens fremtid, som er knyttet til traktaten, og hvori det
forudses, at der skal gennemfłres en ny reform i 2004; der påpeger, at denne erklæring åbner mulig-
hed for en ny metode til reform af traktaterne,
(1) EFT C 371 af 8.12.1997, s. 99.
(2) EFT C 189 af 7.7.2000, s. 222.
(3) EFT C 309 af 27.10.2000, 85.
(4) EFT C 40 af 7.2.2001, s. 409.
(5) »Vedtagne tekster«, punkt 7.
(6) »Vedtagne tekster«, punkt 8.C 47 E/108 DA 21.2.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 31. maj 2001
H. der henviser til de nye tanker, der er kommet til udtryk i taler afholdt forud for regeringskonferencen,
og som har givet ny næring til overvejelserne omkring Unionens fremtid,
I. der henviser til den hłring, der afholdtes den 20. marts 2001 i Bruxelles med deltagelse af medlems-
staternes og kandidatlandenes nationale parlamenter,
1. konstaterer, at med Nice-traktaten forsvinder den sidste formelle hindring for udvidelsen, og påpeger
igen den strategiske vigtighed af EUs udvidelse som et skridt på vejen mod en forening af Europa somfaktor for fred og fremskridt; er bevidst om de forbedringer, som Nice-traktaten medfłrer på nogle områ-der, men mener, at en Union med 27 eller flere medlemsstater kræver mere dybtgående reformer til sikring
af demokrati, effektivitet, åbenhed, klarhed og styringsegnethed;
2. beklager dybt, at Nice-traktaten kun har givet yderst tilbageholdende og i visse tilfælde direkte util-
fredsstillende svar på de spłrgsmål, der var sat på regeringskonferencens i forvejen begrænsede dagsorden;håber, at manglerne og lakunerne med hensyn til et handlekraftigt og demokratisk EU kan afhjælpes underpost-Nice processen;
3. understreger, at Europa-Parlamentet altid har fastholdt to kriterier som målestok for resultatet af
regeringskonferencens arbejde med de institutionelle reformer: fuld sikring af handlingsevnen i en udvidetEU og en substantiel afvikling af det demokratiske underskud; ingen af disse mål blev nået i Nice;
4. påpeger, som nogle af de mest negative aspekter af regeringskonferencen, at beslutningsprocessen i
Unionen er blevet mere forvirrende og uigennemskuelig, at man ikke har respekteret princippet om udvi-delse af den fælles beslutningsprocedure til at omfatte alle de områder, hvor der vedtages retsakter medkvalificeret flertal, og at chartret om grundlæggende rettigheder ikke er blevet integreret i traktaten;
5. finder, at forberedelsen af og forhandlingerne om Nice-traktaten, ligesom det var tilfældet med
Amsterdam-traktaten, har afslłret begrænsningerne i den rent mellemstatslige metode i forbindelse medtraktatrevisioner, hvilket stats- og regeringscheferne selv endte med indirekte at erkende i erklæring nr. 23til traktatens slutakt;
6. kræver, at indkaldelsen til en ny regeringskonference tager afsæt i en radikalt anderledes proces, der
er gennemsigtig og åben for deltagelse af Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter og Kommissionenog også inddrager borgerne i medlemsstaterne og ansłgerlandene, som forudset i erklæring nr. 23, og atder hermed indledes en konstitutionel cyklus;
7. anerkender, at Nice-traktaten afslutter en cyklus, som indledtes i Maastricht og viderefłrtes i Amster-
dam, og kræver, at der iværksættes en konstitutionel proces, som skal kulminere med vedtagelsen af enforfatning for Den Europæiske Union;
Grundlæggende rettigheder
8. noterer sig den hłjtidelige proklamation i Nice af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende
rettigheder, som er udarbejdet af forsamlingen bestående af repræsentanter for regeringerne, de nationaleparlamenter, Europa-Parlamentet og Kommissionen; bekræfter (
1) sit tilsagn om at ville overvåge respekten
for de rettigheder og friheder, som anerkendes i chartret; konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen ogDe Europæiske Fællesskabers Domstol allerede har udtalt sig i samme retning, og anmoder om tilsvarendetilsagn fra Unionens łvrige institutioner og organer;
9. gentager sit krav om, at chartret integreres i traktaterne og dermed får bindende virkning, således at
enhver får fuld garanti for sine rettigheder, og anmoder Unionens institutioner om allerede nu inden forderes respektive aktivitetsområder at virkeliggłre de rettigheder og friheder, der anerkendes i chartret;
10. finder det glædeligt, at EU-traktatens artikel 7 fremover vil indeholde et forebyggelses- og varslings-
instrument, som bekræfter Den Europæiske Unions forpligtelse over for de værdier, der knytter sig tildemokratiet, friheden, menneskerettighederne og retsstaten; glæder sig over, at det udover at få tillagtinitiativret også skal afgive samstemmende udtalelse;
(1) Afgłrelse af 14. november 2000 om Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»Vedtagne
tekster«, punkt 3).21.2.2002 DA C 47 E/109 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 31. maj 2001
Reformen af institutionerne
11. konstaterer, at den nye ordning for afstemninger med kvalificeret flertal i Rådet er resultat af en
magtfordelingsaftale mellem De Femten, som ganske vist formelt åbner dłren for udvidelsen, men som
med hensyn til beslutningstagningens effektivitet og gennemsigtighed ikke indebærer nogen som helst
forbedring i forhold til den nuværende ordning, hvorfor man må nære alvorlig tvivl om dens funktions-dygtighed i et EU med 27 medlemsstater;
12. beklager, at der ikke er truffet nogen foranstaltninger til forbedring af åbenheden omkring Rådets
arbejde, navnlig når Rådet fungerer som lovgivningsorgan, og opfordrer Rådet til som lovgiver at afholdeoffentlige młder;
13. mener, at den aftale, der er nået med hensyn til Kommissionens sammensætning, er acceptabel, i det
omfang den giver mulighed for at tilpasse sammensætningen til udvidelsesprocessens behov;
14. glæder sig over indfłrelsen af afstemninger med kvalificeret flertal ved indstillingen og udnævnelsen
af Kommissionens medlemmer samt over styrkelsen af formandens befłjelser, hvilket understreger denneinstitutions overnationale og uafhængige karakter;
15. beklager, at Parlamentets sammensætning ikke bygger på klare principper, og udtrykker overraskelse
over beslutningen om at forhłje det loft på 700 medlemmer, der fastsattes i Amsterdam; advarer mod derisici, der kan være forbundet med en voldsom forłgelse af medlemsantallet i overgangsperioden, oganmoder Rådet om at være meget opmærksomt på disse risici ved fastsættelsen af tidsplanen for til-trædelserne;
16. kræver, at antallet af Ungarns og Tjekkiets repræsentanter i Europa-Parlamentet korrigeres i forbin-
delse med forhandlingerne om de respektive tiltrædelsestraktater, således at disse lande hver får sammeantal (22) som Belgien og Portugal (der har mere eller mindre samme befolkningstal), og at dette samtidigbenyttes som anledning til at głre beslutningsprocedurerne mere åbne, effektive og demokratiske;
17. beklager, at traktatens słjlestruktur er bevaret, og at der, navnlig inden for FUSP, indfłres unłd-
vendige dobbeltstrukturer; kræver, at arbejdsområderne for henholdsvis kommissæren for eksterne forbin-delser og den hłjtstående repræsentant for FUSP lægges sammen og overdrages til en næstformand i Kom-missionen med særlige forpligtelser over for Rådet;
18. noterer sig den overgangsordning vedrłrende en gradvis tilpasning af institutionerne i tiltrædelses-
perioden, der er fastlagt i erklæring nr. 20 til traktatens slutakt om udvidelsen af Den Europæiske Union,og understreger, at det vil fłlge disse tilpasninger opmærksomt og tage dem i betragtning, når det afgiversin  bindende  udtalelse om tiltrædelsestraktaterne;
19. glæder sig over, at EF-traktatens artikel 230 nu anerkender dets ret til at indbringe klager med
henblik på at få kontrolleret lovligheden af retsakter, der udstedes af de łvrige institutioner;
20. ser med tilfredshed på de væsentlige reformer, der er foretaget af Domstolens og Retten i Fłrste
Instans struktur, arbejdsmetoder og befłjelser med henblik på at lette retsplejen i Unionen, bevare fælles-skabsrettens enhed og derigennem styrke Unionens rolle på domstolsområdet;
21. beklager, at medlemmerne af Domstolen og Retten i Fłrste Instans stadig skal udnævnes af med-
lemsstaterne efter fælles overenskomst, hvilket fremover vil være den eneste undtagelse fra den proceduremed udnævnelse med kvalificeret flertal i Rådet, som Nice-traktaten har gjort til hovedreglen;
22. mener, at bestemmelserne om Revisionsretten vil lette udłvelsen af dennes funktioner og opfordrer
dens formand til snarest at nedsætte det kontaktudvalg med formændene for de nationale kontrolinstitu-
tioner, som er omhandlet i erklæring nr. 18 til traktatens slutakt, for at forbedre det indbyrdes samarbejde;
23. er af den opfattelse, at der błr udpeges en europæisk offentlig anklager med den opgave at
bekæmpe svig mod Unionens finansielle interesser;C 47 E/110 DA 21.2.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 31. maj 2001
24. bifalder bestemmelserne om Det Økonomiske og Sociale Udvalg, som styrker dettes repræsentativi-
tet i forhold til de forskellige samfundssektorer, og om Regionsudvalget, som styrker dets medlemmersdemokratiske legitimitet;
25. glæder sig over indfłjelsen i traktaten af et retsgrundlag, som głr det muligt at vedtage statutten for
europæiske politiske partier og reglerne for deres finansiering ved anvendelse af den fælles beslutningspro-cedure;
26. betragter det som et fremskridt, at EP-medlemmernes statut ikke længere skal vedtages med enstem-
mighed, men med kvalificeret flertal, men beklager samtidig, at denne regel ikke er udvidet til også atomfatte beskatningsspłrgsmål;
Beslutningsprocessen
27. konstaterer, at der fremover skal træffes afgłrelse med kvalificeret flertal i forbindelse med yder-
ligere 35 retsgrundlag; finder det beklageligt, at enstemmighedsreglen fortsat skal anvendes på mangegrundlæggende spłrgsmål, hvilket vil være til skade for konsolideringen af den udvidede Union;
28. peger i denne forbindelse på den absolutte nłdvendighed af, at det  i sin egenskab af repræsentant
for den demokratiske deltagelse og kontrol  i hłjere grad inddrages i den fælles politik for samhandel ogeksterne łkonomiske forbindelser hvad angår såvel udformning af retningslinjer som forhandling og ind-gåelse af aftaler; er af den opfattelse, at nu hvor de nationale parlamenter har mistet alle deres befłjelser i
forbindelse med Fællesskabets handelspolitik, er dets egen inddragelse uomgængelig;
29. gentager, at en udvidet anvendelse af afgłrelser med kvalificeret flertal kombineret med fælles
beslutningstagning er en afgłrende forudsætning for en reel balance mellem institutionerne og for envellykket udvidelse, og mener derfor, at de ændringer, der er indfłrt med Nice-traktaten, er klart utilstræk-kelige; erklærer på ny, at afstemninger med kvalificeret flertal på lovgivningsområdet błr gå hånd i håndmed fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet som en uundværlig demokratisk garanti i lovgiv-ningsprocessen;
30. beklager, at regeringskonferencen ikke har udvidet anvendelsen af den fælles beslutningsprocedure
til også at omfatte de retsgrundlag, hvor lovgivningen  såvel fłr som efter Nice  vedtages med kvalifi-ceret flertal; mener, at den nye traktat ikke i tilstrækkeligt omfang anerkender den fælles beslutningspro-cedure i EF-traktatens artikel 251 som hovedregel for beslutningstagningen i Unionen;
31. er betænkelig ved den komplekse karakter af mange af de retsgrundlag, som med Nice-traktaten er
blevet omfattet af afgłrelser med kvalificeret flertal, og anmoder Rådet om, at det  fłr tiltrædelserne głr brug af den mulighed, som visse ændrede artikler, navnlig i EF-traktatens afsnit IV, giver for at gå over
til afgłrelser med kvalificeret flertal og anvendelse af den fælles beslutningsprocedure;
Forstærket samarbejde
32. glæder sig over de ændringer, som på Kommissionens og dets egen opfordring er indfłrt i forbin-
delse med forstærket samarbejde, navnlig hvad angår afskaffelsen af retten til at nedlægge veto underhenvisning til nationale interesser, og glæder sig over, at dette samarbejde defineres som et instrument,der kun må tages i brug som en sidste udvej med henblik på at styrke den europæiske integration ogfællesskabskompetencen på de relevante områder;
33. mener, at den rolle, som det er tildelt i forbindelse med godkendelse af forstærket samarbejde, er
utilstrækkelig og udemokratisk, navnlig hvad angår de vitale områder under fłrste słjle, hvor reglen omenstemmighed i Rådet er bevaret;
34. beklager, at den mellemstatslige metode, der kendetegner anden słjle, også anvendes ved forstærket
samarbejde på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område, således at en medlemsstat har mulighed for at
nedlægge veto, ligesom dets egen rolle begrænses til en simpel ret til at blive informeret, og Kommissionenblot skal afgive udtalelse;
35. beklager, at fælles strategier og forsvarspolitikken ikke er blandt de områder, der kan głres til gen-
stand for forstærket samarbejde;21.2.2002 DA C 47 E/111 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 31. maj 2001
Erklæringen om Unionens fremtid
36. ser positivt på erklæring nr. 23 om Unionens fremtid på grund af de nyskabelser, den indfłrer i
traktatreformprocessen, baseret på en effektiv og deltagelsesorienteret forberedelse med afsæt i en bred ogdybtgående offentlig debat;
37. finder, at debatten błr gennemfłres på såvel europæisk som nationalt plan; mener, at det er de
nationale regeringers og parlamenters ansvar at organisere debatten og głre status herover, navnlig pånationalt plan; foreslår, at der såvel i medlemsstaterne som i ansłgerlandene nedsættes en komitØ bestå-ende af repræsentanter for regeringen og parlamentet og medlemmer af Europa-Parlamentet, der skal havetil opgave at styre og stimulere den offentlige debat;
38. finder, at debatten błr være åben for hele samfundet og ledsages af en oplysningskampagne, som
kan forklare Europas borgere, hvad der er på dagsordenen, og motivere dem til at deltage aktivt; finder detłnskeligt, at denne debat udmłntes i konkrete resultater, at alle bidrag tages i betragtning under for-beredelsen af traktatreformen, samt at debatten viderefłres helt frem til regeringskonferencens afslutning,hvilket forudsætter, at der afsættes tilstrækkelige budgetmidler hertil for regnskabsårene 2002 og 2003;
39. mener, at det endelige resultat af den næste traktatreform fłrst og fremmest afhænger af dens for-
beredelse; henstiller derfor, at der i lighed med Forsamlingen til Udarbejdelse af Chartret om Grundlæg-gende Rettigheder og dennes mandatfordeling nedsættes et konvent (der skal påbegynde sit arbejde ibegyndelsen af 2002) bestående af medlemmer af de nationale parlamenter, Europa-Parlamentet, Kommis-
sionen og regeringerne, som skal have til opgave at forelægge regeringskonferencen et konstitutionelt
forslag, der skal bygge på resultaterne af en bred offentlig debat og selv tjene som grundlag for arbejdetpå regeringskonferencen;
40. er af den opfattelse, at tiltrædelseslandene błr deltage i konventet som observatłrer, indtil de har
undertegnet deres tiltrædelsestraktater, og derefter som fuldgyldige medlemmer;
41. noterer sig, at de fire spłrgsmål, som nævnes i erklæring nr. 23, ikke udgłr en udtłmmende liste,
og fremhæver, at en debat om Europas fremtid ikke kan begrænses, hvorfor det vil fremkomme med kon-krete forslag med henblik på Det Europæiske Råds młde i Laeken; det vil tage skyldigt hensyn til despłrgsmål, som er rejst af dets fagudvalg i de udtalelser, de har afgivet med henblik på denne beslutning,og som er knyttet til betænkningen fra Udvalget for Konstitutionelle Anliggender (A5-0168/2001);
42. er tilhænger af, at regeringskonferencen indkaldes til sidste halvår af 2003, således at den nye
traktat kan vedtages i december samme år, hvorved valget til Europa-Parlamentet i 2004 kan komme tilat give den europæiske integrationsproces en demokratisk impuls, ligesom Kommissionen og det selv vil fåde bedst mulige betingelser for at deltage i processen;
43. mener, at Unionens fremtidige funktion afhænger af resultaterne af den næste reform, og vil tage
disse resultater i betragtning, når det skal afgive sin samstemmende udtalelse om tiltrædelsestraktaterne;
44. anmoder de nationale parlamenter om i forbindelse med deres stillingtagen til Nice-traktaten at give
deres fulde tilslutning til tanken om indkaldelse af et konvent;
45. påpeger, at Nice-traktaten vil blive anskuet i lyset af resultaterne af Det Europæiske Råds młde i
Laeken, hvilket kan åbne mulighed for en afhjælpning af dens svagheder; agter i łvrigt at tage konklusio-nerne fra Laeken i betragtning, når det skal afgive udtalelse om åbningen af den næste regeringskonference;
*
**
46. anmoder sin formand om at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen samt medlems-
staternes og ansłgerlandenes regeringer og parlamenter.C 47 E/112 DA 21.2.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 31. maj 2001