DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/90

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det indre markeds sociale dimension (initiativudtalelse)

2011/C 44/15

Ordfører: Thomas JANSON

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 16. juli 2009 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Det indre markeds sociale dimension.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, der vedtog sin udtalelse den 5. maj 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 464. plenarforsamling den 14.-15. juli 2010 (mødet den 14. juli) med 143 stemmer for, 15 imod og 19 hverken for eller imod.

1. Resumé

1.1 Den sociale dimension er et centralt element i det indre marked. Der er tale om en række aspekter. Denne udtalelse behandler bl.a. de økonomiske og juridiske aspekter. Den seneste tids udvikling har sat spørgsmålstegn ved den sociale dimensions evne til at beskytte arbejdstagerne. Et velfungerende indre marked er ikke muligt uden en stærk social dimension og opbakning fra borgerne.

1.2 EØSU er overbevist om, at EU har en vigtig rolle at spille på det sociale område, eftersom de sociale problemer ikke kan løses af medlemsstaterne alene. For at skabe politisk accept, solidaritet og sammenhæng bør EU lægge større vægt på de sociale aspekter af sine politikker.

1.3 En række ugunstige udviklingstendenser har, i kombination med andre faktorer, været med til at bringe den sociale dimension i fare. Den europæiske økonomi står over for sin største udfordring i årtier. Finansielle bobler har fået lov til at vokse, samtidig med at kontrolmekanismer og de traditionelle risikovurderinger er blevet sat ud af spillet. Som følge heraf er arbejdsløsheden steget, og arbejdsmarkedet og den sociale situation vil forværres yderligere. Beskæftigelsen skal derfor fortsat stå øverst på EU's dagsorden. Europa har behov for bæredygtig vækst og en høj beskæftigelsesfrekvens kombineret med et arbejdsmarked af høj kvalitet for at kunne finansiere sine velfærdssystemer.

1.4 Gennem de seneste årtier er velfærdssystemerne blevet revideret med det formål at skabe mere effektive arbejdsincitamenter i socialsikringssystemerne for at sikre, at det er attraktivt at arbejde, og for at genindsluse folk på arbejdsmarkedet. Dette har imidlertid resulteret i bl.a. øget ulighed, hvilket har forværret de sociale problemer. Beskæftigelse og velfærdssystemer er af afgørende betydning for at mindske fattigdommen, og uden sociale ydelser ville ulighederne og krisens samfundsmæssige virkninger både indtræffe hurtigere og være alvorligere. Forværringen af den finansielle situation i mange medlemsstater, der har ført til en faktisk eller potentiel gældskrise, lægger et voldsomt pres på socialsikringssystemerne. Øget bæredygtig økonomisk aktivitet, regulering af de finansielle markeder og investeringer i forskning og udvikling udgør mulige løsninger på dette problem.

1.5 Det indre marked er et område, hvor både den sociale dimension og andre dimensioner kommer til udtryk. Et velfungerende indre marked kræver, at der skabes en bæredygtig økonomisk vækst og beskæftigelse, som på sin side resulterer i skatteindtægter, der udgør grundlaget for de sociale rettigheder. Arbejdsløshedens omfang og de skattemæssige ubalancer vidner om, at der kan gøres meget for at rette op på den aktuelle situation.

1.6 Der er blevet sat spørgsmålstegn ved de juridiske aspekter af den sociale dimension, eftersom EU-domstolens afgørelser i fire sager (Viking-, Laval-, Rüffert- og Luxembourg-sagerne) har skabt en livlig debat i særligt politiske og akademiske cirkler og skabt frygt for en potentiel øget risiko for social dumping. Europa-Parlamentet, den akademiske verden og arbejdstagernes repræsentative organisationer (1) har udtrykt bekymring over disse afgørelser. Andre er overbeviste om, at EU-Domstolens afgørelser i disse sager vil bidrage til at skabe et mere velfungerende indre marked.

1.7 EØSU anbefaler derfor følgende:

På kort sigt skal direktivet om udstationering af arbejdstagere gennemføres mere effektivt. Udvalget foreslår, at ideen om at oprette et »europæisk socialt Interpol« undersøges nærmere. Denne instans skal støtte aktiviteterne i de enkelte medlemsstaters arbejdstilsyn.

EØSU opfordrer Kommissionen til at vurdere situationen i EU i lyset af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol seneste afgørelser.

Udvalget støtter endvidere alle de af Kommissionens foranstaltninger, som sigter mod at styrke den sociale dialog, herunder: — fremme af en social dialog af højere kvalitet og en europæisk tvistbilæggelses- og forligsmekanisme — videreudvikling af den makroøkonomiske dialog som led i forebyggelsen af en ny finansiel krise — fremme af den europæiske sociale model i de internationale forbindelser.

På mellemlang sigt støtter EØSU et kommissionsinitiativ, der præciserer de nationale myndigheders, erhvervslivets og arbejdstagernes lovmæssige forpligtelser i forbindelse med gennemførelsen af udstationeringsdirektivet, og som sikrer, at direktivets bestemmelser finder anvendelse overalt. EØSU finder forslaget i Monti-rapporten, hvor strejkeretten sikres på europæisk niveau, interessant og mener, at dette forslag kan løse en del af problemerne. Dette bør imidlertid ikke forhindre en delvis revision af direktivet om udstationering af arbejdstagere med henblik på en konsekvent anvendelse af arbejdspladsprincippet, hvorved det skulle blive muligt ved lov at vedtage, at der altid skal gælde de samme arbejds- og lønvilkår for det samme arbejde på den samme arbejdsplads.

På lang sigt bør EU stræbe efter at styrke den sociale dimension og realisere det indre markeds fulde potentiale. Lissabontraktaten og det vedlagte charter om grundlæggende rettigheder er endnu ikke i fuldt omfang slået igennem på balancen mellem grundlæggende rettigheder og økonomiske rettigheder. En styrkelse af den sociale dimension kræver, at de grundlæggende sociale rettigheder styrkes, og at enhver begrænsning af de grundlæggende rettigheder, der inkluderer de sociale rettigheder, bliver yderst restriktiv. Man bør arbejde for at indarbejde denne målsætning i traktaten.

2. Det indre marked og den sociale dimension

2.1 EØSU vedtog i 1987 en udtalelse om de sociale aspekter af det indre marked (2), hvori det foreslog, at Fællesskabet sikrer en række grundlæggende sociale rettigheder i forbindelse med det indre marked. Udvalget ønskede hermed at sikre, at det nyligt etablerede indre marked ikke skabte markedsforvridninger, og understrege, at Fællesskabet også havde sociale mål. Den sociale dimension omfatter lovgivning og aftaler, som indgås på europæisk plan med det formål at sikre arbejdstagerne visse grundlæggende rettigheder på arbejdspladsen. Dette forudsætter imidlertid også et samarbejde om fremme af beskæftigelsen i EU.

2.2 I kølvandet på denne udtalelse offentliggjorde Kommissionen en række dokumenter, der var startskuddet til en bredere og dybere fortolkning af det indre markeds sociale dimension (3). Som Kommissionen dengang skrev, er det indre markeds sociale dimension et grundlæggende element i dette projekt, for det er ikke bare et spørgsmål om at styrke den økonomiske vækst og øge de europæiske virksomheders konkurrenceevne udadtil, men også et spørgsmål om at anvende de disponible ressourcer effektivt og skabe en lige fordeling af de fordele, som udspringer af det indre marked (4).

2.3 I 1989 bidrog EØSU til udformningen af det sociale charter, der tildeler arbejdstagerne grundlæggende sociale rettigheder, som ikke må krænkes hverken som følge af konkurrencepresset eller i forbindelse med opfyldelsen af målet om øget konkurrenceevne. Ifølge udvalget forudsætter udøvelsen af sådanne grundlæggende rettigheder, at de ikke pålægges uberettigede begrænsninger.

2.4 I denne udtalelse behandles de seneste vigtige udviklingstendenser, som påvirker mulighederne for at gennemføre den sociale dimension. EØSU har i de seneste år vedtaget andre udtalelser, der behandler den sociale dimension, og som denne udtalelse delvis tager udgangspunkt i (5). Det står dog klart, at fordelene ved et korrekt fungerende indre marked er talrige, både for virksomhederne, arbejdstagerne, borgerne og for økonomien som helhed. For at kunne fungere efter hensigten kræver det indre marked imidlertid de europæiske borgeres opbakning. Det fremgår imidlertid af traktaternes præambler, at det indre marked er udformet som et værktøj, der skal fremme borgernes velvære, og ikke som et mål i sig selv.

2.5 Der er således fire afgørende grunde til den sociale dimension:

— Den frie bevægelighed for personer.

— Der findes udelelige sociale rettigheder, som alle samfund bør overholde, og som de bør respektere for enhver pris. Det drejer sig om retten til kollektive aktioner, retten til at organisere sig, retten til kollektive forhandlinger og andre rettigheder, som findes i de grundlæggende ILO-konventioner og i de internationale og europæiske konventioner om sociale rettigheder og personlige rettigheder.

— Det indre markeds funktion skal forbedres, og de negative følger af det indre marked skal mindskes for derved at skabe opbakning til politiske og økonomiske projekter og fremme den sociale samhørighed.

— Social- og arbejdsmarkedspolitikken er ligeledes et vigtigt aspekt i forbedringen af konkurrenceevnen.

2.6 »Social- og arbejdsmarkedspolitikken« er som ansvarsområde delt mellem medlemsstaterne og EU. De fleste social- og arbejdsmarkedspolitiske bestemmelser har fokuseret på at skabe fri bevægelighed for arbejdstagerne og fri etableringsret med henblik på det indre marked. Ikke desto mindre har den sociale dimension med tiden fået stor betydning. De efterfølgende traktater har udvidet anvendelsen af flertalsafstemninger til områder såsom lige muligheder, information og høring af arbejdstagere samt beskæftigelsespolitiske foranstaltninger. EU-lovgivningen har dog ikke indeholdt (indeholder stadig ikke) noget retsgrundlag for regulering inden for områder som løn, foreningsfrihed og retten til strejke eller lockout, selv om EU-domstolens afgørelser og EU-lovgivningen til en vis grad berører disse spørgsmål. EU's charter om grundlæggende rettigheder blev formelt anerkendt med Nicetraktaten. Lissabontraktaten har formaliseret rettighederne yderligere ved at gøre charteret om grundlæggende rettigheder juridisk bindende.

2.7 Social- og arbejdsmarkedspolitikkerne er hovedsagelig et nationalt anliggende. De sociale udfordringer, som følger i kølvandet på de globale og europæiske udviklingstendenser, berører imidlertid borgerne i medlemsstaterne, hvilket nødvendiggør en koordineret europæisk tilgang. EU har håndteret dilemmaet med dobbeltbeføjelser ved hjælp af forskellige metoder og har forsøgt at værne om de sociale normer ved at fastsætte en række minimumsstandarder. En anden metode er den åbne koordinationsmetode, som bør tages bedre og mere effektivt i brug gennem anvendelse af de nyligt indførte »fælles principper« og en inddragelse af det organiserede civilsamfund i udarbejdelsen og sågar fastsættelsen af Lissabonstrategiens mål på europæisk niveau (6).

2.8 EU's sociale »regelværk« er bemærkelsesværdigt; der er blevet vedtaget omkring 70 direktiver og forordninger på det sociale område siden oprettelsen af EU. Hovedparten er blevet vedtaget efter 1985. EØSU er fast overbevist om, at EU har en vigtig social rolle at spille, da de sociale problemer ikke kan løses af medlemsstaterne alene. For at skabe politisk accept, solidaritet og sammenhæng bør EU lægge større vægt på de sociale aspekter af sine politikker, samtidig med at nærhedsprincippet overholdes.

3. Nuværende udviklingstendenser

3.1 »Økonomiens udvikling«

3.1.1 Den europæiske økonomi står over for sin største udfordring i årtier. Verdensøkonomien har siden anden halvdel af 2008 (7) oplevet en markant økonomisk opbremsning, der har vist sig at være langt værre end forventet i de fleste lande. Lige som økonomierne viste tegn på genrejsning fra bankkrisen, trues de nu af den nationale gældskrise og de strenge korrigerende foranstaltninger, der er på trapperne.

3.1.2 Arbejdsløsheden stiger, hvilket forværrer situationen. Følgerne af den finansielle krise og långivernes krav har ført til nedskæringer i velfærdssystemerne, pensionerne og de sociale ydelser. Dette øger fattigdommen og bevirker, at de mest udsatte grupper stilles dårligt, hvorved der opstår en ond cirkel. Mange af de europæiske virksomheder, der er blevet ramt af krisen, har ikke desto mindre truffet foranstaltninger i samarbejde med offentlige arbejdsformidlinger for at fastholde deres arbejdsstyrke og således holde folk beskæftiget.

3.1.3 Begivenhedernes pludselige og eksplosionsagtige forløb og deres hurtige spredning afspejler nye fænomener i den globale økonomi. Der har været mange årsager hertil: penge- og valutakurspolitikker, der har ført til en overdreven likviditet, manglende eller utilstrækkelig regulering af bestemte sektorer og aktører, jagten på urealistisk høje afkast kombineret med markedsaktørernes samt tilsyns- og reguleringsmyndighedernes dårlige forståelse eller vurdering af de dermed forbundne risici, overdreven låntagning, manglende koordinering af de makroøkonomiske politikker samt utilstrækkelige strukturreformer (8).

3.1.4 Uundgåeligt rejser spørgsmålet sig om, hvorvidt EU's nuværende økonomiske rammer med en ringe makroøkonomisk dialog i virkeligheden har forværret krisen. Resultatet har været svækkede automatiske stabilisatorer, en eksplosiv stigning i kreditter i stedet for reallønninger, faldende vækstrater og færre muligheder for at opdage finansielle bobler. EØSU mener, at en overførsel af privat gæld (banker) til offentlig gæld (stater og borgere) pålægger borgerne en alt for stor byrde, særligt eftersom forværringen af de offentlige finanser samt vækst- og stabilitetspagtens begrænsninger rejser spørgsmålet om, hvordan man fremover vil finansiere vigtige investeringer i velfærdssystemerne.

3.1.5 Krisen har i sin seneste fase afsløret, at mange medlemsstater har kørt med uholdbare budgetunderskud. De korrigerende foranstaltninger, der er nødvendige for at rette op på de offentlige finanser, vil lægge et stort pres på skattesystemer, socialpolitikker og -programmer.

3.1.6 Det skal bemærkes, at Kommissionen på trods af manglerne ved statsstøtte overvejer dette redskab på europæisk plan, bl.a. med henblik på beskyttelsen af arbejdstagerne. Konkurrencepolitikken, navnlig for så vidt angår små og mellemstore virksomheder og statsstøtte til bankerne, tilgodeser med rette den samfundsøkonomiske målsætning om at skabe lige vilkår for alle i Europa.

3.1.7 EØSU har tidligere (9) gjort opmærksom på, at de europæiske økonomipolitiske beslutningstagere har erkendt nødvendigheden af, at den hidtidige udbudsorienterede tilgang suppleres med en aktiv konjunkturudjævnende makroøkonomisk politik. EØSU bifalder endvidere den fokus, der rettes mod en bedre beskyttelse af samfundets svageste grupper og en mere effektiv koordinering af de økonomiske politikker. Udvalget påpeger dog, at EU's økonomiske genopretningsplan er relativt beskeden sammenlignet med de redningspakker, der er blevet vedtaget andre steder i verden.

3.2 Det indre markeds udvikling

3.2.1 EØSU har i flere udtalelser (10) slået til lyd for oprettelsen og udviklingen af det indre marked. Det indre marked omfattende samtlige medlemsstater og EØS-landene gavner forbrugerne, virksomhederne og arbejdstagerne, idet det skaber et fælles lovgivningsområde for varers, tjenesteydelsers, kapitalens og personers frie bevægelighed.

3.2.2 Kommissionen har fremlagt en vision om fremtidens indre marked (11). Den påpeger, at det indre marked gavner såvel forbrugerne som virksomhederne, og at det har bidraget til at skabe arbejdspladser og fremme vækst, konkurrenceevne og innovation. De fremtidige nøgleområder er efter Kommissionens opfattelse:

— forbrugere og virksomheder, hvor det indre marked skal skabe bedre resultater og flere fordele for at imødekomme deres forventninger og tackle deres problemer

— håndtering af globaliseringen

— fremme af viden og innovation som den »femte frihed«

— en social og miljømæssig dimension, hvor Kommissionen lover at forbedre sine konsekvensanalyser med henblik på at foregribe markedsforandringer mere effektivt.

Det indre markeds alvorligste mangel er, at det ikke formår at fremme beskæftigelsen og styrke den økonomiske aktivitet gennem tiltrækning af udenlandske investeringer. Det har især ikke formået at fremme og udvikle teknologi og forskning med henblik på at skabe grundlaget for en omlægning af økonomien. Hvis ikke der rådes bod på denne situation, vil Europa komme ud på et langsomt spor i den globale økonomi.

3.2.3 EØSU slår til lyd for en bedre balance mellem social udvikling, et gunstigt erhvervsmiljø og miljøbeskyttelse, der er en forudsætning for et velfungerende indre marked og for, at man kan fremme en langsigtet bæredygtig udvikling. Jo mere integreret det indre marked er, i desto højere grad skal traktaternes mål om at sikre borgernes velvære opfyldes, og der vil følgelig blive ydet en bedre social beskyttelse. Med 27 arbejdsmarkeder med forskellige retlige traditioner er EU nødt til at sikre, at reglerne om intern mobilitet ikke svækker allerede velfungerende systemer. Man bør træffe særlige forholdsregler for at sikre, at konkurrencen mellem medlemsstaterne i det indre marked er innovationsfremmende og ikke er forvridende eller ligefrem destruktiv (12).

3.2.4 Ydermere vil Europa i kølvandet på krisen komme til at opleve en bølge af virksomhedsomstruktureringer. EØSU påpeger, at EU på nuværende tidspunkt mangler en fælles strategisk vision om, hvordan de negative konsekvenser af sådanne omstruktureringer enten kan afbødes, eller hvordan man griber chancen for at gøre EU's virksomheder mere konkurrencedygtige i den globale økonomi. Udvalget opfordrer Kommissionen til i samarbejde med arbejdsmarkedets parter at indtage et fælles europæisk standpunkt for at beskytte de berørte arbejdstagere. I denne forbindelse bifalder EØSU de europæiske arbejdsmarkedsparters initiativ om at gennemføre en undersøgelse af omstruktureringen i EU og at udarbejde en »køreplan«, der kan fortælle virksomhederne, hvordan de kan engagere sig effektivt i omstruktureringsprocessen.

3.2.5 EØSU har fremført (13), at hvis EU skal forblive konkurrencedygtig på lang sigt, er det indre marked nødt til at sikre en bæredygtig og langsigtet vækst, hvilket indebærer, at der også skal tages hensyn til den miljømæssige dimension. Det endelige mål er at forbedre det indre markeds funktion betydeligt inden for den sociale markedsøkonomi og sikre, at de grundlæggende sociale rettigheder respekteres. EØSU har endvidere fremhævet, at der, i det omfang det er nødvendigt og hensigtsmæssigt, hurtigst muligt bør vedtages passende specifikke foranstaltninger med det mål for øje at beskytte arbejdstagerne, og således slået fast, at hverken de økonomiske friheder eller konkurrencereglerne bør kunne sætte de grundlæggende sociale rettigheder (14) ud af spillet. Samtidig er EØSU klar over, at der er behov for at fremme beskæftigelse og iværksætterkultur samt skabe sunde og bæredygtige økonomier i medlemsstaterne.

3.2.6 En mangel, som man bliver nødt til at håndtere, hvis det indre marked skal kunne leve op til sin funktion, er at give tjenesteydelser af almen interesse, der har spillet en vigtig rolle som økonomiske stabilisatorer under den nuværende økonomiske krise, en mere fremtrædende plads og større retssikkerhed samt at udvikle den internationale dimension. Vi er nødt til at fremme vores sociale model på verdensplan som udviklingsfaktor og styrke vores identitet som et solidarisk, aktivt organ i internationale fora, der sigter mod at skabe en stærkere ramme for globaliseringen. Hvis globaliseringen skal være fair, er Europa nødt til at slå et slag for en mere retfærdig handel og globalisering i sine handelsrelaterede og andre internationale aftaler.

3.2.7 EØSU er fuldt overbevist om, at mobiliteten i Europa fortsat skal være en af EU's politiske prioriteter. I den sammenhæng har udvalget opfordret de medlemsstater, som fortsat anvender overgangsordninger for personers frie bevægelighed, til at følge de normer, der er opstillet i traktaterne, og afvikle disse ordninger (15).

3.3 De sociale velfærdssystemers evolution

3.3.1 Til trods for et delvis økonomisk opsving vil den beskæftigelsesmæssige og sociale situation fortsætte med at forværres, særligt set i lyset af de aktuelle foranstaltninger, der træffes for at rette op på den nationale gældskrise. Kommissionen har meddelt, at arbejdsløshedstallet i de kommende to år spås at ville nå nye højder, som ikke har været set i flere årtier (16).

3.3.2 Medlemsstaterne har allerede taget visse skridt, der har haft positive virkninger med hensyn til at holde beskæftigelsen oppe og arbejdsløsheden nede. Der er tale om at fremme investeringer, forenkle de kollektive forhandlinger og træffe specifikke arbejdsmarkedsforanstaltninger, som finansieres af offentlige arbejdsløshedsordninger. Nogle af disse har taget udgangspunkt i den »interne fleksibilitet«, herunder diverse ordninger om færre arbejdstimer kombineret med uddannelse. I andre lande har der fundet masseafskedigelser sted, hvilket delvis skyldes en mangel på sådanne ordninger (17).

3.3.3 Beskæftigelsen skal sættes øverst på EU's dagsorden. Europa har behov for en høj beskæftigelsesfrekvens kombineret med et arbejdsmarked af høj kvalitet. Højtkvalificeret arbejdskraft har brug for en iværksætterkultur af høj kvalitet samt investeringer i de offentlige og private sektorer, som skal sikre den internationale konkurrenceevne. Finansieringen af velfærdssystemerne beror på, at det europæiske arbejdsmarked er i stand til at absorbere så mange arbejdstagere som muligt. Europa løber stadig ind i hindringer i sin stræben efter fuld beskæftigelse. For at bevare et højt beskæftigelsesniveau i fremtidens Europa er fokus blevet rettet mod flexicurity, beskæftigelsesegnethed, højere produktivitet, uddannelse og efteruddannelse, der alle kan bidrage til at skabe mere effektive arbejdsmarkeder. I tillæg hertil bør foranstaltninger, der stimulerer beskæftigelse og virksomhedsetablering, og foranstaltninger, som vil tiltrække bæredygtige udefra kommende investeringer, gives allerhøjeste prioritet.

3.3.4 Gennem de seneste ti år er velfærdssystemerne blevet reformeret med det formål at fremme mere effektive arbejdsincitamenter i socialsikringssystemerne i tråd med en udbudsorienteret filosofi med nedskæringer i de sociale ydelser og strengere kriterier for ydelsesberettigelse. Disse tiltag forventes at ville mindske arbejdsløsheden. Velfærdssystemerne er nødt til at finde en balance mellem støtte til reintegration på arbejdsmarkedet og indkomststøtte i tilfælde af arbejdsløshed.

3.3.5 Der kan sættes spørgsmålstegn ved effektiviteten af sådanne foranstaltninger. Uligheden er blevet forøget gennem de sidste to årtier. Velfærdssystemerne er af afgørende betydning for at mindske fattigdommen, og uden sociale ydelser ville ulighederne og krisens samfundsmæssige virkninger indtræffe både hurtigere og være alvorligere. Den nuværende krise risikerer at hæmme udviklingen hen imod øget beskæftigelse og forbedring af den sociale samhørighed på tværs af grænserne og samtidig forværre en langsigtet udviklingstendens til indkomstskævheder inden for de enkelte lande i Europa (18).

3.3.6 I mange medlemsstater har kriseforanstaltningerne haft positive resultater. Men på den anden side meddeler Kommissionen (19), at arbejdsløse i mange lande ikke modtager indkomststøtte. I visse tilfælde er disse ydelser dårligt målrettede, hvilket tyder på, at socialsikringssystemerne ikke formår at skabe et omfattende sikkerhedsnet og heller ikke er tilstrækkeligt målrettet de dårligst stillede. Såvel kvaliteten som bæredygtigheden af disse systemer er på spil (20). Som følge af den økonomiske krise og den demografiske udvikling er der en risiko for, at velfærdssystemerne går fra at opretholde levestandarden til blot at sikre en minimumsstandard. Dette er navnlig tilfældet i de medlemsstater, hvor de sociale ydelser allerede overstiger skattebetalingsevnen. Fattigdommen øges i takt med, at produktiviteten i EU stiger. Man bør spørge, om det virkelig ikke kan lade sig gøre at imødekomme borgernes mest grundlæggende behov og give dem et anstændigt arbejde. På lang sigt er en mulig løsning økonomisk vækst i den offentlige og private sektor, der bygger på udviklingen af konkurrencedygtige virksomheder.

3.3.7 EU's evne til at yde beskyttelse mod risici og kombinere økonomisk vækst med sociale fremskridt vil imidlertid kun kunne fastholdes, hvis reformindsatsen optrappes. Der må opnås fælles fremskridt i form af øget beskæftigelse, større vækst i produktiviteten, hensigtsmæssige skattesystemer og bæredygtighed samt muligheder for, at de europæiske socialsystemer kan yde en passende beskyttelse.

3.4 Udviklingen på det retlige område

3.4.1 EU-domstolens afgørelser i fire sager (Viking-, Laval-, Rüffert- og Luxembourg-sagerne (21)) har ført til en livlig debat i politiske og akademiske kredse og har – såvel begrundet som ubegrundet – skabt større frygt for øget risiko for social dumping. Domstolsafgørelserne har derudover affødt reaktioner i EU-institutionerne og blandt arbejdsmarkedets parter.

3.4.2 I oktober 2008 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning (22) som svar på EU-domstolens afgørelser. Europa-Parlamentet slog fast, at retten til at levere tjenesteydelser ikke går forud for de grundlæggende rettigheder som fastsat i EU's charter om grundlæggende rettigheder og navnlig fagforeningernes ret til at forhandle, indgå og håndhæve kollektive aftaler og til at tage kollektive skridt. Endvidere slog Europa-Parlamentet fast, at der er huller i den nuværende EU-lovgivning, og at den er inkonsekvent, hvilket ikke var tilsigtet af EU's lovgivende instanser, der tværtimod søgte at skabe en fair balance mellem retten til at levere tjenesteydelser og beskyttelsen af arbejdstagernes rettigheder.

3.4.3 Den akademiske debat (23) har været kritisk. I juni 2009 sendte over et hundrede europæiske jurister og akademikere inden for arbejdsret et åbent brev til stats- og regeringslederne, hvori de udtrykte bekymring over forringelsen af de grundlæggende sociale rettigheder og følgerne af EU-domstolens seneste afgørelser vedrørende arbejdstagernes rettigheder og arbejdstagerorganisationerne. De udtrykte desuden frygt for, at afgørelserne i betydelig grad vil komme til at spænde ben for en effektiv beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder. De fremhævede, at de grundlæggende sociale rettigheder ikke må underordnes det indre markeds friheder og konkurrencelovgivningen, men at de i stedet bør anerkendes fuldt ud som nødvendige betingelser for en bæredygtig økonomisk og social udvikling i EU.

3.4.4 Ved udgangen af marts 2009 gik de europæiske arbejdsmarkedsparter i gang med at udarbejde en fælles analyse af EU-Domstolens afgørelser på anmodning fra Kommissionen og det franske formandskab. Der blev i den sammenhæng nedsat en ad hoc-gruppe, der koncentrerede sit arbejde om et begrænset antal nøglespørgsmål, herunder forholdet mellem de økonomiske friheder og de sociale rettigheder, de hindringer, der skal fjernes for at forbedre den frie bevægelighed for og leveringen af tjenesteydelser, samt gennemsigtighed, retssikkerhed og de udfordringer, som er forbundet med at respektere de nationale overenskomstsystemers mangfoldighed (24).

3.4.5 EØSU mener, samtidig med at man respekterer EU-Domstolens ret til at fortolke eksisterende regler, at afgørelserne giver anledning til bekymring og nødvendiggør en undersøgelse og redegørelse af deres konsekvenser.

3.4.5.1 Prioriteringen af de økonomiske friheder og de grundlæggende sociale rettigheder

Med dommene i Viking- og Laval-sagerne anerkendte EU-Domstolen, at retten til kollektive aktioner er en grundlæggende rettighed og som sådan en del af EU-retten, men understregede samtidig, at det ikke er en ret, der har forrang frem for anden EU-ret som friheden til at levere tjenesteydelser eller etableringsfriheden. Derudover gav EU-Domstolen friheden til at levere tjenesteydelser og etableringsfriheden direkte horisontal effekt. EU-Domstolen bemærkede, at kollektive kampskridt ikke alene skal forfølge et legitimt mål, som er foreneligt med traktaten, men også være begrundet i tvingende almene hensyn. Hertil kræves det i en sådan situation, at de skal være egnede til at sikre gennemførelsen af det pågældende mål, og at de ikke går videre end, hvad der er nødvendigt for at nå det (25). Anerkendelsen af kollektive aktioner som en grundlæggende ret er således mere en anerkendelse i princippet end en realitet. I forlængelse heraf betragter domstolen kollektive aktioner som en begrænsning af udøvelsen af disse friheder og sætter derfor spørgsmålstegn ved, om denne begrænsning kan retfærdiggøres. Dette betyder, at de kollektive aktioner vil blive bedømt efter, hvorvidt de indebærer en begrænsning af de økonomiske friheder. Akademikere har påpeget, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (26) i nylige sager har set på spørgsmålet fra den modsatte vinkel, dvs. at det er blevet vurderet, hvilke begrænsninger af de grundlæggende rettigheder der er acceptable. EU-Domstolens afgørelser rejser mulige spørgsmål vedrørende et eventuelt modsætningsforhold set i forhold til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis.

3.4.5.2 Begrænsning af de grundlæggende rettigheder

EU-domstolen har for første gang truffet afgørelse om grænserne for nationale kollektive aktioner i en grænseoverskridende sammenhæng. EØSU finder det særligt bekymrende, at domstolen nu har indført en proportionalitetstest, som ikke alene fjerner værdien af den grundlæggende frihed til at tage kollektive skridt, men også krænker retten til at strejke. I lyset af EU-domstolens afgørelser og reaktioner understreger EØSU, at processen med at fastsætte grænser for de økonomiske friheder og sociale grundlæggende rettigheder også afhænger af fremtidige afgørelser og de spørgsmål, der følger i kølvandet herpå.

3.4.5.3 Direktivet om udstationering af arbejdstagere

Direktivet om udstationering af arbejdstagere sigter mod at sikre den nødvendige harmonisering, samtidig med at der tages hensyn til den nationale mangfoldighed i forbindelse med koordineringen af de nationale politikker for midlertidig udstationering af arbejdstagere. EU-Domstolen konkluderede, at de problemer, der har været, skyldes, at visse bestemmelser i direktivet om udstationering af arbejdstagere ikke er blevet gennemført i national lovgivning (Laval), uforenelige nationale lovgivninger (Rüffert (27)) eller en alt for bred fortolkning af direktivet om udstationering af arbejdstagere og uklare og ikke-begrundede kontrolforanstaltninger (Luxembourg).

Ifølge EU-Domstolen pålægger direktivet om udstationering af arbejdstagere ikke lige behandling, men sikrer, at mindstekravene med hensyn til udstationerede arbejdstagere overholdes. Direktivet er således i realiteten mere et maksimumsdirektiv end et minimumsdirektiv. EU-Domstolens afgørelser forhindrer dog ikke anvendelsen af mere favorable arbejds- og ansættelsesvilkår. Artikel 3, stk. 7 i direktivet om udstationering af arbejdstagere havde som mål at sikre, at anvendelsen af mindstebestemmelser i værtsmedlemsstaten ikke i praksis betød, at den udstationerede arbejdstagers arbejdsvilkår var dårligere end dem, han eller hun var berettiget til i sit hjemland. Det er blevet hævdet, at afgørelserne eliminerer nogle af mulighederne for på nationalt plan at indføre højere standarder, som rækker ud over direktivets ufravigelige bestemmelser om minimumsbeskyttelse, enten ved lov eller gennem kollektive overenskomster til fordel for arbejdstagerne.

Dette skaber igen konkurrenceforvridninger inden for landets grænser og det indre marked, hvor de nationale virksomheder skal følge de nationale regler eller kollektive overenskomster, mens konkurrenter fra andre medlemsstater kun skal følge minimumsregler.

3.4.5.4 Konflikt mellem forskellige retssystemer

En anden konsekvens af afgørelserne er konflikten mellem EU-lovgivningen og de internationale standarder (28). Det kan hævdes, at der opstår en lovkonflikt med ILO's konvention nr. 87 og nr. 98 samt Den Europæiske Socialpagts artikel 6, stk. 4, og de respektive institutioners retspraksis, således som fastlagt af ILO's tilsynsorganer (BAPA UK-sagen).

4. Konklusioner

4.1 De seneste år og den nuværende krise har affødt nye risici for øget social ulighed. Dertil kommer, at EU gennem sine beslutninger har øget risikoen for sociale forvridninger og konkurrenceforvridninger. Den økonomiske, sociale og juridiske udvikling risikerer at skabe en situation, hvor det indre markeds sociale dimension bringes i fare, og de grundlæggende rettigheder og grundlæggende sociale rettigheder, som EØSU gjorde sig forestillinger om i sin udtalelse fra 1987, undermineres. Det indre markeds sociale dimension bør derfor gøres til et fokuspunkt i de kommende år. Men for at forbedre de økonomiske aspekter – beskæftigelse, rettigheder, skatteindtægter – vil EU blive nødt til at råde bod på det indre markeds åbenlyse manglende evne til at fremme vækst ved hjælp af arbejdspladser af høj kvalitet og virksomheder og andre arbejdsgivere af høj kvalitet.

4.2 Et af de vigtigste aspekter af den sociale dimension er beskæftigelsen. Med det nuværende pres på de offentlige finanser vil den offentlige sektor ikke kunne skabe et ubegrænset antal arbejdspladser, hvorfor den private sektor må bære hovedbyrden med hensyn til jobskabelse. Medlemsstaterne er nødt til at skabe betingelserne for en positiv udvikling, der er rettet mod realøkonomien, hvor kunderne skaber arbejdspladser, virksomhederne skaber kunder og investorer, og iværksætterne skaber virksomheder. Det er endvidere vigtigt, at man betragter social investering som en støtte for virksomheder og et gunstigt erhvervsklima. I den sammenhæng udgør den sociale økonomi et uvurderligt bidrag.

4.3 EØSU har bidraget til at forme debatten om de udfordringer, som de europæiske sociale modeller står overfor, og om, hvordan den europæiske sociale model skal se ud (29). Udvalget har fremført, at den europæiske sociale models styrke ligger i samspillet mellem konkurrenceevne, solidaritet og gensidig tillid.

4.4 En måde, hvorpå man ville kunne løse konflikten mellem det indre marked og de sociale rettigheder, er at gå tilbage til en politik med »mere nationalstat og mindre Europa«. EØSU mener, at der er brug for lige det modsatte. Der er brug for mere, men et anderledes Europa. Dette kræver imidlertid en ny lovgivningsramme for den økonomiske og sociale politik i Europa. Kun et fuldt ud demokratisk og socialt Europa kan eliminere risikoen for, at europæerne i stigende grad føler sig fremmedgjorte over for det europæiske projekt. EU er dog nødt til også at respektere de forskellige sociale systemer, som gør sig gældende i medlemsstaterne. Hvis retspraksissen og EU-lovgivningen ikke tager hensyn til EU's mangfoldighed, kan minimumsstandarderne gå hen og blive for lave til, at man kan forhindre social dumping i mange lande.

4.5 Et meget vigtigt element i den europæiske sociale dimension er en harmoniseret og mere retfærdig skattepolitik på EU-niveau. For at undgå en skadelig skattemæssig konkurrence bakker EØSU op om arbejdet med at sikre et fælles konsolideret grundlag for selskabsbeskatning. Der vil være behov herfor på længere sigt, hvis det indre marked skal kunne fungere hensigtsmæssigt (30). Udvalget har desuden opfordret til en større EU-omspændende samordning af medlemsstaternes skattepolitikker, navnlig på områder, hvor beskatningsgrundlaget er mobilt, og risikoen for skatteunddragelse og skattemæssig konkurrence mellem medlemsstaterne er størst (31). Skatteunddragelse, skattesvig og skattely er alle ting, som skal bekæmpes.

4.6 Man må ligeledes huske på, at ved delvis at fjerne muligheden for at regulere vilkårene i det indre marked gennem kollektive aftaler gøres arbejdsmarkederne mindre fleksible. Kollektive aftaler og social dialog er vigtige værktøjer i flexicurity-konceptet (32).

5. Hvordan man kan sikre den sociale dimensions funktion mere effektivt

5.1 På kort sigt opfordrer EØSU til en mere effektiv gennemførelse af direktivet om udstationering af arbejdstagere. En effektiv overvågning af, om bestemmelserne om udstationering af arbejdstagere anvendes korrekt, er en forudsætning for, at direktivets mål om navnlig forebyggelse af social dumping nås. Det er nødvendigt at sikre et fyldestgørende grænseoverskridende samarbejde mellem myndighederne, hvis kontrollen med de udstationerede arbejdstageres løn- og arbejdsvilkår skal være virkningsfuld. EØSU går ind for, at man opretter et »europæisk socialt Interpol«, der skal have ansvaret for samordningen af aktiviteterne i de enkelte medlemsstaters sociale tilsynsmyndigheder.

5.2 Med hensyn til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis for grundlæggende rettigheder fremfører domstolen, at menneskerettighedskonventionen er et levende instrument, som afspejler de stadig højere standarder, der kræves, når det gælder beskyttelse af menneskerettigheder, hvilket nødvendiggør mere bestemthed i forbindelse med vurderingen af overtrædelser af demokratiske samfunds værdigrundlag, og at begrænsninger af rettigheder fortolkes restriktivt (33). Udvalget opfordrer Kommissionen til at tage pulsen på situationen i EU i lyset af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols seneste afgørelser.

5.3 Inddragelsen af arbejdstagere (samt deres repræsentanter i virksomhederne og deres fagforeninger) og deres medvirken til at forme omstillingen er et væsentligt bidrag til, at omstillingsprocessen tackles socialt acceptabelt på virksomhedsplan (34). EØSU har ved flere lejligheder understreget betydningen af en social dialog og en styrkelse af systemerne for arbejdsmarkedsrelationer på europæisk og nationalt plan under hensyntagen til disse systemers mangfoldighed i EU-medlemsstaterne (35). Udvalget støtter endvidere alle de af Kommissionens foranstaltninger, som sigter mod at styrke den sociale dialog, herunder:

— fremme af en social dialog af højere kvalitet og en europæisk tvistbilæggelses- og forligsmekanisme

— videreudvikling af den makroøkonomiske dialog som led i forebyggelsen af en ny finansiel krise.

5.4 På mellemlang sigt støtter EØSU et kommissionsinitiativ, der præciserer de nationale myndigheders, erhvervslivets og arbejdstagernes lovmæssige forpligtelser i forbindelse med gennemførelsen af udstationeringsdirektivet, og som sikrer, at direktivets bestemmelser finder anvendelse overalt. I den sammenhæng bifalder EØSU de tilsagn, som Kommissionens formand, José Manuel Barroso, har givet Europa-Parlamentet. EØSU finder forslaget i Monti-rapporten, hvor strejkeretten sikres på europæisk niveau, interessant og mener, at dette forslag kan løse en del af problemerne. Dette bør imidlertid ikke forhindre en delvis revision af direktivet om udstationering af arbejdstagere med henblik på en konsekvent anvendelse af arbejdspladsprincippet, hvorved det skulle blive muligt ved lov at vedtage, at der altid skal gælde de samme arbejds- og lønvilkår for det samme arbejde på den samme arbejdsplads.

5.5 På lang sigt bør EU stræbe efter at styrke de grundlæggende sociale rettigheder.

EØSU har ved flere lejligheder slået til lyd for mere slagkraftige europæiske social- og arbejdsmarkedspolitikker, særligt i lyset af den igangværende krise. EU er nødt til at forpligte sig til en politik om fuld beskæftigelse, udjævning af indkomstforskelle, forbedring af de sociale forhold, styrkelse af velfærdsstaten, afskaffelse af socialt usikre arbejdsvilkår samt udvidelse af arbejdstagernes rettigheder og industrielt demokrati. Lissabontraktaten og det vedlagte charter om grundlæggende rettigheder er endnu ikke i fuldt omfang slået igennem på balancen mellem grundlæggende rettigheder og økonomiske rettigheder. Resultatet må afventes.

En styrkelse af de grundlæggende rettigheder, som inkluderer sociale rettigheder, kræver imidlertid, at enhver begrænsning bliver restriktiv. I tråd med Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis må udgangspunktet derfor være først at se på de grundlæggende rettigheder og ikke de økonomiske friheder. Der bør arbejdes for tilpasninger til den umiddelbart gældende EU-lovgivning (primærretten), som vil styrke den sociale dimension.

Bruxelles, den 14. juli 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation repræsenterer 80 mio. arbejdstagere.

(2) Se EØSU's udtalelse af 19.11.1987 om De sociale aspekter af det indre marked, ordfører: Claudia Beretta (EFT C 356 af 31.12.1987, s. 31-33).

(3) F.eks. »Det indre markeds sociale dimension« – Kommissionen arbejdsdokument, SEK(88) 1148 endelig af 14.9.1988, og Meddelelse fra Kommissionen om dens handlingsprogram om gennemførelsen af fællesskabspagten om de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, KOM(89) 568 endelig af 29.11.1989.

(4) Det indre markeds sociale dimension – Kommissionens arbejdsdokument, SEK(88) 1148 endelig af 14.9.1988.

(5) Se EØSU's udtalelser:

af 6.7.2006 om Social samhørighed: en europæisk social model med et reelt indhold, ordfører: Ernst Erik Ehnmark (EUT C 309 af 16.12.2006, s. 119-125)

af 9.7.2008 om For et nyt europæisk socialt handlingsprogram, ordfører: Jan Olsson (EUT C 27 af 3.2.2009, s. 99-107) og

af 4.11.2009 om Lissabonstrategien efter 2010, hovedordfører: Wolfgang Greif Olsson (EUT C 128 af 18.5.2010, s. 3-9).

(6) EØSU's udtalelse af 4.12.2008 om Effektiv styring af den fornyede Lissabon-strategi, ordfører: Susanna Florio (EUT C 175 af 28.7.2009, s. 13-19).

(7) Europa-Kommissionens økonomiske forårsprognose 2009.

(8) Se EØSU's udtalelse af 15.1.2009 om En europæisk økonomisk genopretningsplan, ordfører: Thomas Delapina (EUT C 182 af 4.8.2009, s. 71-74).

(9) Ibid.

(10) Se EØSU's udtalelse af 14.5.2009 om Virkningen af lovgivningsmæssige barrierer i medlemsstaterne på EU's konkurrenceevne, ordfører: Joost van Iersel (EUT C 277 af 17.11.2009, s. 6-14).

(11) Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget – Et indre marked for Europa i det 21. århundrede (KOM(2007) 724 endelig).

(12) Sammenfattende rapport om gennemførelsen af Lissabon-strategien og dens fremtid i perioden efter 2010.

(13) Se EØSU's udtalelse af 14.1.2009 om Det indre markeds sociale og miljømæssige dimension, ordfører: Andrzej Adamczyk (EUT C 182 af 4.8.2009, s. 1-7).

(14) Se EØSU's udtalelse af 14.5.2009 om Virkningen af lovgivningsmæssige barrierer i medlemsstaterne på EU's konkurrenceevne, ordfører: Joost van Iersel (EUT C 277 af 17.11.2009, s. 6-14).

(15) Se EØSU's udtalelse af 25.3.2009 om Kortlægning af de resterende hindringer for mobiliteten på det indre arbejdsmarked, ordfører: Vladimira Drabalova (EUT C 228 af 22.9.2009, s. 14-23).

(16) Europa-Kommissionens økonomiske forårsprognose 2009.

(17) Plant-level responses to the economic crisis in Europe (»Europæiske virksomheders svar på den økonomiske krise«), Vera Glassner og Béla Galgóczi WP 01.2009, ETUI (Det Europæiske Fagforeningsinstitut – DEFI).

(18) Denne udviklingstendens med øgede uligheder gør sig ligeledes gældende i OECD-området.

(19) Rapport om den sociale situation i EU 2008.

(20) IRES 115.

(21) Viking C-438/05, Laval C-341/05, Rüffert C-346/06, Kommissionen mod Luxembourg C-319/06.

(22) Europa-Parlamentets beslutning af 22. oktober 2008 om Udfordringerne for kollektive aftaler i EU (2008/2085(INI)).

(23) http://www.etui.org/en/Headline-issues/Viking-Laval-Rueffert-Luxembourg/2-Articles-in-academic-literature-on-the-judgements.

(24) Rapport om de europæiske arbejdsmarkedsparters fælles analyse af EU-Domstolens afgørelser i sagerne Viking, Laval, Rüffert og Luxembourg.

(25) Viking C 438/05 (75).

(26) Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, Demir og Baykara mod Tyrkiet (ansøgning nr. 34503/97).

(27) I Rüffert-sagen mente EU-domstolen, at den konkurrencemæssige fordel, der er forbundet med lavere lønninger, er en del af friheden til at levere tjenesteydelser og derfor er beskyttet.

(28) EU-domstolens afgørelse i Rüffert-sagen tager ikke hensyn til ILO's konvention nr. 94, og fortolkningen skaber derfor en konflikt mellem forskellige retssystemer.

(29) Se EØSU's udtalelse af 6.7.2006 om Social samhørighed: en europæisk social model med et reelt indhold, ordfører: Ernst Erik Ehnmark (EUT C 309 af 16.12.2006, s. 119-125).

(30) Se EØSU's udtalelse af 26.9.2007 om Samordning af medlemsstaternes systemer for direkte beskatning i det indre marked, ordfører: Lars Nyberg (EUT C 10 af 15.1.2008, s. 113-117).

(31) Se EØSU's udtalelse af 4.11.2009 om Lissabon-strategien efter 2010, ordfører: Wolfgang Greif (EUT C 128 af 18.5.2010, s. 3-9).

(32) Se EØSU's udtalelse af 11.7.2007 om »Flexicurity« (kollektive overenskomstforhandlinger og den sociale dialogs rolle), ordfører: Thomas Janson (EUT C 256 af 27.10.2007, s. 108-113).

(33) Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, Demir og Baykara mod Tyrkiet (ansøgning nr. 34503/97).

(34) Se EØSU's udtalelse af 29.9.2005 om Den sociale dialog og industrielle ændringer, ordfører: Gustav Zöhrer (EUT C 24 af 30.1.2006, s. 90-94).

(35) Se EØSU's udtalelse af 11.7.2007 om Flexicurity (kollektive overenskomstforhandlinger og den sociale dialogs rolle), ordfører: Thomas Janson (EUT C 256 af 27.10.2007, s. 108-113).