Nr. C 189/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 7. 86 
nationale informationscentre vedrørende akademisk aner­
kendelse af eksaminer og studieperioder (aktion 3, 
punkt 23), således at der også tages højde for vejledning og 
rådgivning af de studerende ansøgere. 
2.6. Rådets forslag henviser (i punkt 18) til »forbereden­
de sprogundervisning«, og Udvalget mener, at man bør 
anerkende de studerendes sproglige vanskeligheder på lige 
linje med de problemer, som den finansielle støtte, studiets 
indhold, meritoverføringen og lovgivningen rejser. Det 
glæder Udvalget, at medlemsstaterne allerede har taget 
initiativer til at tilbyde sprogundervisning inden for 
»særlige områder«, og det anbefaler, at den forberedende 
sprogundervisning får en mere fremtrædende plads i 
ERASMUS-programmet. I den forbindelse kunne man 
bruge »de intensive seminarer« (punkt 15), selv om 
sprogkursernes varighed ifølge eksperter bør revideres. 2.7. Det bemærkes i forslaget, at de stipendier, der stilles 
til rådighed for hver medlemsstat gennem ERASMUS-
programmet, skal tildeles efter det antal studerende, der 
findes i den højere undervisningssektor i hver enkelt 
medlemsstat. Udvalget ønsker garanti for, at det bredest 
mulige tværsnit af de studerende kan drage nytte af dette 
program, og mener, at de akademiske repræsentanter i det 
udvalg, der bistår Kommissionen ved iværksættelsen af 
programmet, afspejler de mangeartede former for højere 
uddannelser, der findes i Fællesskabet. 
2.8. Ifølge beslutningen skal Kommissionen efter tre år 
udarbejde en interimsrapport, som skal forelægges Rådet 
og Parlamentet. Denne rapport bør også forelægges Det 
økonomiske og sociale Udvalg. 
Bruxelles, den 23. april 1986. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Gerd MUHR 
Udtalels.e om udkast til Rådets henstilling om beskæftigelsen af handicappede i Det 
europæiske Fællesskab 
(86/C 189/07) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 7. februar 1986 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte 
emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for sociale anliggender, som udpegede 
Roger Burnel til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. april 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 236. plenarforsamling den 23. april 1986 
enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Alle taler med begejstring om solidaritet. Men 
påvirker talen om et så væsentligt humanistisk begreb 
virkelig den enkeltes adfærd, og kan den ændre skik og 
brug? 
Er vore samfund blevet mere imødekommende over for 
dem, der er hårdt ramt af skæbnen, de fattige og de mest 
sårbare ? Har de nået den grad af retfærdighed, man kunne 
ønske sig? 
1.1.1. Det ville være rart at kunne svare bekræftende på 
disse fundamentale samfundsspørgsmål. Desværre tvinger 
en nøgtern iagttagelse af kendsgerningerne os til at erkende, 
at antallet af sociale, kulturelle og økonomiske tabere er i stadig stigning, selv om »fremskridtet« burde formindske 
det O). 
1.1.2. Sådanne modsigelser må tages med i betragtning i 
den allerførste fase af de videnskabelige, teknologiske og 
lovgivningsmæssige overvejelser — det har Det økonomi­
ske og sociale Udvalg foreslået mange gange — og ikke 
senere (det kan blive for sent) under pres af de undertiden 
umenneskelige konsekvenser, som ofte kunne være undgået 
eller mildnet. 
1.1.3. En betydelig del af midlerne til socialpolitik og 
social indsats må derfor anvendes til at udbedre skader, 
som har deres udspring længere oppe, enten i manglende 
(*) Se Udvalgets udtalelse om Udviklingen i den sociale situation i 
Fællesskabet i 1984. Ordfører: Brian Roycroft (EFT nr. C 218 
af 29. 8. 1985, s. 15). 
28. 7. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/11 
fremsynethed, eller fordi man har glemt det menneskelige i 
enhver videnskabelig, økonomisk eller politisk handlings 
endemål. 
1.2. Selv om der er flere og flere uegennyttige grupper af 
mennesker, der gør en indsats for store humanitære sager, 
bygger det sociale fremskridt, der har brug for frivilliges 
bidrag, på en menneskeliggørelse af systemer og samfund. 
Fremskridtet beror således på et politisk valg, som fører til 
en retfærdig fordeling af pligter, rettigheder og byrder. 
Debatterne i Det økonomiske og sociale Udvalg viser, i 
hvor høj grad denne målsætning ligger medlemmerne på 
sinde, og de belyser de gensidige forbindelser mellem »det 
økonomiske« og »det sociale« og de positive virkninger, 
dette indbyrdes forhold normalt vil medføre (1). På denne 
baggrund mener Udvalget, at en samordnet gennemførelse 
af en økonomisk og social helhedspolitik, der sigter mod en 
mere kvalitativ vækst, og som fremmer beskæftigelsen, 
udgør en forudsætning for vedtagelsen af foranstaltninger, 
der konkret og i dybden kan forbedre de handicappedes 
beskæftigelsessituation. 
1.3. Ifølge opgivelserne i udkastet til henstilling fra 
Kommissionen (s. 3) lider ca. 10 % af EF's befolkning i dag 
af et alvorligt fysisk eller psykisk handicap. På trods af 
biologiens, medicinens og kirurgiens udvikling er der risiko 
for, at denne situation forværres. 
Udvalget minder i denne forbindelse om, at enhver løsning 
af de handicappedes beskæftigelsesproblem bygger på 
bedre viden, bl.a. statistisk, om problemets natur og 
omfang. Kommissionen opfordres derfor til at fremme 
forskningen på dette område, og den kan navnlig hente 
inspiration fra det arbejde, lokale myndigheder i en række 
medlemsstater har gennemført. 
1.3.1. Det drejer sig således om en situation, der kræver 
de politisk ansvarliges, de faglige og sociale organisationers 
og mere generelt enhver borgers stillingtagen. Ingen kan 
være sikker på, at et handicap ikke vil ramme ens egne 
børn, ens slægtninge eller en selv. 
1.3.2. Handicaps mødes med stor uretfærdighed. Den 
afhænger til en vis grad af, hvor alvorligt handicappet er, 
men også af kulturelle, indkomstmæssige, sociale, følelses­
mæssige eller geografiske uligheder, som hviler tungt på 
mange handicappede. Disse uligheder virker selvforstær­
kende og gør mange handicappedes sociale og erhvervs­
mæssige integration endnu vanskeligere, hvorved man 
risikerer, at de lukker sig inde i fortvivlelse. 
(J) Se udtalelsen om Den sociale udvikling i Fællesskabet: 1983. 
Ordfører: Danilo BERETTA (EFT nr. C 307 af 19. 11. 1984, s. 
10). 1.4. Uden at ville forklejne medfølelsens betydning — 
på betingelse af at den ikke er en angstrefleks, eller et forsøg 
på at uddrive ulykken, eller et forsvar for samvittigheden 
for ikke at udføre ens moralske pligt — bekræfter Udvalget, 
at alle handicappede ifølge ånd og bogstav i menneskeret­
tighedserklæringen og i Rom-traktaten fuldt ud har samme 
rettigheder som alle andre. Denne påkrævede respekt og 
reffærdighed udvises langt fra spontant på alle områder. 
Forslaget til Rådets henstilling belyser klart denne 
forsømmelse og vil bidrage til at bøde på den. 
1.5. Udvalget fremsætter følgende generelle bemærk­
ninger : 
1.5.1. Viljen til at forbedre de handicappedes vilkår 
indgår meget direkte i en social, økonomisk og kulturel 
politik, som altid bør være solidarisk. 
1.5.2. Det er kernen i den udtalelse, Det økonomiske og 
sociale Udvalg afgav i 1981 (2) om de handicappede. Ud 
over denne specielle henvisning kan der findes mange 
eksempler i andre dokumenter, bl.a. i udtalelserne om den 
sociale situation, beskæftigelse, sundhedsvæsen, social 
sikring, miljø og uddannelse. 
1.5.3. Kommissionens memorandum til Rådet, udkastet 
til Rådets henstilling, som omfatter en standardkodeks for 
positive særforanstaltninger til fremme af handicappedes 
erhversuddannelse og beskæftigelse, samt analysen af 
handicappedes generelle beskæftigelsessituation og foran­
staltninger i forbindelse hermed i Det europæiske Fælles­
skab udgør en sammenhængende helhed. 
1.5.4. Udvalget har to kommentarer til formen: 
— visse punkter i kodeksen burde medtages i henstillingen, 
som derved ville blive mere præcis og overbevisende, 
— samtidig ville en meget skarpere formulering være 
hensigtsmæssig for at markere de europæiske institutio­
ners vilje til at prioritere kampen mod fysiske, 
sensoriske og psykiske handicaps samt integrationen af 
de handicappede og få tilslutning fra alle sider til denne 
opgave. 
1.5.5. Denne kommentar er så meget desto mere 
væsentlig, som Kommissionen ved at foretrække en 
henstilling har truffet det mindste valg, den havde mulighed 
for, og har villet bekræfte, at imødekommenhed over for 
handicappede — uanset lovtekster, som ind imellem kan 
være nødvendige — af os alle bør betragtes som en 
uundgåelig forpligtelse til solidaritet, som ingen kan 
(2) EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981. 
Nr. C 189/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 7. 86 
fralægge sig ansvaret for, når det er vores overbevisning, at 
individet går frem for alt. 
1.6. Udvalget opfordrer Kommissionen til allerede nu at 
udarbejde en oversigt over de foranstaltninger, medlems­
staterne har iværksat for at forbedre de handicappedes 
erhvervsmæssige og sociale integration. For at sikre, at de 
indsamlede oplysninger er troværdige, bør denne oversigt 
dække et tidsrum, der er tilstrækkeligt langt til, at man kan 
vurdere langtidsvirkningerne af bestemmelserne om de 
handicappedes uddannelse, vejledning, beskæftigelse, 
boligforhold, information, transport og fritid. 
1.6.1. Udvalget opfordrer Kommissionen til efter 
gennemgangen af denne oversigt at fortsætte sin indsats 
gennem udarbejdelsen af et direktiv og at påse, at der 
fremover tages hensyn til de handicappedes situation i dens 
direktiver og henstillinger om f.eks. beskæftigelsen, 
undervisning og uddannelse, bolig, miljø, kultur, fritid, den 
frie bevægelighed for arbejdstagere og deres familier, 
forebyggelse af ulykker. 
2. Særlige bemærkninger 
A. Handicapbegrebet 
2.1. Handicapbegrebet udvikler sig med tiden og 
påvirkes af forskellige faktorer, som f.eks. bedre diagnoser, 
bedre behandling af visse handicappede, aktioner iværksat 
af sammenslutninger af handicappede og forældre til 
handicappede børn, en bevidstgørelse af offentligheden, 
hvor mangelfuld denne end stadig er. 
2.1.1. Der er imidlertid behov for en stor indsats på det 
statistiske område, hvad angår viden og analyse, og det må 
erkendes, at der er vanskeligheder forbundet med registre­
ring af handicappede og klassifikation efter handicappenes 
art, og efter om de er uigenkaldelige eller kan reduceres. 
Selv om der er sket fremskridt på det område — og den 
overbevisende energi, sammenslutningerne af handicappe­
de og af forældre til handicappede børn lægger for dagen, 
fremtvinger respekt — er der stadig visse handicaps, der 
skræmmer og endda giver skamfølelse, der fører til at de 
skjules, hvilket altid får konsekvenser — i visse tilfælde 
meget alvorlige, for de fysisk eller psykisk ramte personers 
skæbne. Offentligheden må overbevises om, at den 
handicappede ikke er et andenrangsmenneske, men et 
menneske, hvis muligheder må udnyttes med respekt, 
opmærksomhed og kærlighed. 
2.1.1.1. De handicappede og deres familier bør kunne få 
en så objektiv og ajourført information som muligt om 
beskæftigelses-og uddannelsesmulighederne, uden at der 
skabes illusioner eller grundløse forhåbninger. 
I den samme positive ånd må der iværksættes en bredt 
anlagt oplysningskampagne under medvirken af skolerne 
og medierne med det formål at oplyse offentligheden om de 
handicappede, deres problemer og de hjælpemidler af enhver art, som hver enkelt handicappet eller alle 
handicappede har brug for. Offentligheden må overbevises 
om, at den handicappede er en mand, en kvinde eller et barn 
som enhver anden, også selv om hans personlige og sociale 
fremtræden og adfærd eventuelt er anderledes. Den 
undertiden ret subjektive opfattelse af »normalitet« må 
ikke få nogen indflydelse på den sociale og juridiske 
respekt, som bør være ethvert individ til del. 
2.1.2. Hvad angår definitionen af en handicappet, som 
kan give anledning til lingvistiske kontroverser, følger 
Udvalget Verdenssundhedsorganisationen (1). Det er 
ønskeligt, at denne definition vedtages både, som det er 
tilfældet, af EF's institutioner og af alle medlemsstaterne, 
således at der skabes mulighed for udvikling af en reel EF-
indsats, der på én gang er velovervejet og solidarisk, både 
når det gælder kendskab til statistiske data og sammenlig­
ning af metoder til en social løsning samt vurdering af deres 
effektivitet. 
B. Samme rettigheder: nødvendig betingelse for 
samme muligheder 
2.2. Angående det præcise spørgsmål om handicappedes 
beskæftigelse understreger Udvalget i overensstemmelse 
med sin permanente holdning, at arbejdet er en ret, som bør 
kunne gælde alle på lige fod. Det er således enig i 
fremhævelsen af, at »handicappede har samme ret som alle 
andre arbejdstagere til erhvervsuddannelse og beskæftigel­
se« (udkast til henstilling, femte betragtning). 
Men man må i kampen mod denne dybe ulighed ikke 
glemme, at risikoen for at de handicappede ikke finder et 
job i de fleste tilfælde er 3 til 6 gange større for mænds 
vedkommende og endnu større for kvinders vedkommen­
de. 
2.2.1. Udvalget bemærker derfor, at ligestillingen med 
hensyn til muligheder, og især på dette område, er subjektiv 
og underkastet mange betingelser, indskrænkninger og 
tilfældigheder. Ligestillingen med hensyn til rettigheder har 
til gengæld objektiv gyldighed og udgør en forpligtelse, som 
ikke bør bestrides eller forkastes. 
2.2.2. Udvalget bemærker endvidere, at der kan kom­
penseres for visse handicaps, dels ved hjælp af behandling 
eller særligt apparatur, dels ved at den almindelige 
lovgivning tager hensyn til de handicappedes situation, 
(J) »Defekt: tab eller misdannelse af en psykologisk, fysiologisk 
eller anatomisk struktur eller funktion. Funktionshæmning: 
enhver defektbetinget reduktion af eller mangel på evnen til at 
udføre en aktivitet på en måde eller i det fulde omfang, som 
anses for at være normalt for et menneske. Handicap: en 
ulempe, der skyldes en defekt eller funktionshæmning, som 
begrænser det pågældende menneske i udøvelsen af en rolle, 
der er normal for ham under hensyntagen til hans alder, køn 
samt sociale og kulturelle faktorer, eller som forhindrer ham i 
at påtage sig denne rolle«. (Verdensomspændende handlings­
program vedrørende handicappede. De forenede Nationer). 
28. 7. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/13 
medens andre handicaps absolut kræver, at der træffes helt 
specielle foranstaltninger af lovgivningsmæssig, social og 
materiel art. 
2.2.3. I det første tilfælde bør den handicappede have 
mulighed for at udøve et erhverv i et normalt arbejdsmiljø. 
Det er i denne betydning, man kan mene, at der er en vis 
ligestilling med hensyn til muligheder. I det andet tilfælde, 
hvor det er umuligt at kompensere for handicappenes 
konsekvenser, er man forpligtet til at opbygge særlige 
beskyttede og tilpassede strukturer, da denne gruppe af 
handicappede ellers vil være udelukket fra retten til 
arbejde. 
Målet er, at den handicappede opnår den for ham størst 
mulige fysiske og intellektuelle kapacitet, så at han kan 
blive integreret blandt ikke-handicappede. Indsatsen bør 
derfor først og fremmest koncentreres om dette mål. På 
denne måde ville mange handicappede blive fri for 
permanent hjælp, og deres plads i samfundet ville i højere 
grad blive anerkendt. Det er ganske vist vanskeligere at 
gribe problemet an på denne måde end at ty til hjælp, men 
det er den eneste løsning, som kan accepteres med respekt 
for individet og dets ret. 
C. Samfundets forpligtelser over for de handicappede 
2.3. Medens der tidligere var mange med medfødte 
handicaps eller med handicaps pådraget i forbindelse med 
fødslen, som ikke overlevede, eller kun levede i kort tid, 
eller var dømt til sengeleje, kan mange handicaps i dag 
heldigvis udbedres betydeligt, takket være midlerne til 
overvågeise af graviditeten og de medicinske teknikker. 
Dette gør.det klart, at der er en forpligtelse til at være i 
stand til at integrere de handicappede i samfundet. For de 
politisk, økonomisk og socialt ansvarlige er det et krav, 
men det er det også for os allesammen. 
2.3.1. Man bør f.eks. opfordre forbrugerne til at tage 
imod de handicappedes produkter og tjenesteydelser. De 
offentlige institutioner og underleverandører i det private 
erhvervsliv bør hver gang det er muligt tilskyndes til at 
tillade «beskyttede virksomheder« at deltage i deres 
indkaldelse af tilbud med chance for at vinde. Men man må 
sikre sig imod, at ondsindede eller »for smarte« personer 
udnytter de handicappede eller det billede, offentligheden 
har af dem, til personlig berigelse. 
Målet må være at søge at øge antallet af handicappede, der 
har beskæftigelse, ved at ansætte handicappede udefra, ved 
at give dem en passende oplæring og omskoling og ved at 
træffe sådanne særforanstaltninger, som er nødvendige for, 
at de handicappede kan bibeholde deres beskæftigelse. D. Særlige aktioner for de handicappede 
a) »Handicapdimensionens« integrering i de forskellige politiske 
programmer, opgaver og strukturer 
2.4. Meget ville være vundet ved at integrere »handicap­
dimensionen« i den generelle undervisnings-, uddannelses-, 
oplysnings- og beskæftigelsespolitik, men også i bolig- og 
transportpolitikken og helt specielt med henblik på at 
imødekomme de personer, hvis handicap kan afhjælpes ved 
individuelt apparatur eller ved tilpasning af arbejds­
betingelser, -midler eller -metoder. Ofte er det tilstrække­
ligt at bruge fantasien ved udarbejdelsen af lovtekster og 
hjælpemidler for at nå dette mål. Man ville helt sikkert 
registrere en mærkbar bedring for de handicappede, 
samtidig med at en række sociale omkostninger blev 
formindsket. 
2.4.1. Når det er nødvendigt at anvende beskyttede 
beskæftigelsesstrukturer, vil det enten føre til produktio­
ner, som integreres i markedsøkonomien på betingelse af en 
økonomisk balance, der nærmer sig det normale, eller også 
vil der være tale om en udelukkende social behandling af 
handicappet. Adgangen til arbejde udgør i dette tilfælde for 
de handicappede en tilpasning til erhvervslivet og - gennem 
den følelse af at gøre nytte, som herved skabes hos dem - en 
del af den behandling og hjælp, som samfundet skal sikre 
den handicappede. 
b) En mere aktiv politik for beskæftigelse og integration af 
handicappede 
2.5. Spørgsmålet om ansættelseskvotering af handicap­
pede, som loven fastsætter for visse virksomheder, er stadig 
kontroversielt. 
2.5.1. På den ene side er det ofte meget vanskeligt at 
vurdere samme handicaps indvirkning på forskellige 
mennesker. 
2.5.2. For at opfylde kvotareglerne sidestiller man på 
den anden side helt legalt meget forskellige handicaps, som 
med hensyn til graden af nedsat arbejdsevne og medfølgen­
de lidelser, gener og træthed afviger betydeligt fra 
hinanden. Ved således at holde sig til lovens bogstav 
glemmer man den oprindelige sociale tanke. Og det er som 
regel de hårdest ramte og de ældste handicappede, der 
bliver vraget ved en ansøgning om beskæftigelse. 
2.5.3. Uden at gå imod princippet om de handicappedes 
ansættelseskvotering - som sigter på en større solidaritet 
med de mest udsatte og garanterer, at de bevarer deres ret 
til arbejde på lige fod - henstiller Udvalget, at der gøres en 
stor indsats for at opmuntre virksomhederne til at skabe de 
nødvendige betingelser for at kunne beskæftige handicap­
pede. 
2.5.4. Denne opmuntring kunne f.eks. dels bestå i en 
finansiering af de nødvendige investeringer i en tilpasning 
Nr. C 189/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 7. 86 
af lokaler og udstyr, så at handicappede kan anvende dem, 
og dels i, at der ydes en afgiftsnedsættelse. Således har man 
indrettet telefonomstillingsborde, der kan betjenes effektivt 
af blinde. 
2.5.5. Der bør ydes ekstra specifik støtte til virksomhe­
der, der tager alvorligt handicappede i arbejde. Desuden 
bør der vedtages foranstaltninger til fordel for virksomhe­
der med større eller mindre grad af selvforvaltning, der er 
oprettet af handicappede. 
2.5.6. På samme måde bør fagforeningers og persona­
leudvalgs deltagelse i handicappede arbejdstageres menne­
skelige og sociale integration opmuntres, da det drejer sig 
om en solidaritetshandling, som hele virksomheden bør 
arbejde sammen om. 
2.6. Små virksomheder i forskellige sektorer og hånd-
værksprægede virksomheder, som ikke er underlagt 
ansættelseskvotareglerne, kunne ansætte handicappede, 
som dér ville finde gode betingelser for integration, hvis 
virksomhedernes bestræbelser blev støttet effektivt. 
Virksomheder, som fremstiller apparater og proteser for 
handicappede bør helt specielt tilskyndes til at ansætte 
handicappede. 
2.7. Institutioner og foreninger, som skaber strukturer 
til de handicappedes erhvervsmæssige integration, bør også 
tildeles støtte, som tilpasses efter betydningen af deres 
indsats, med større støtte til dem, der modtager alvorligt 
handicappede, som vanskeligere kan indpasses i andre 
arbejdsrammer. 
c) De nye teknologier skal bidrage til de handicappedes 
beskæftigelse 
2.8. Nye teknologier gør handicappedes beskæftigelse 
lettere. Det er tilfældet ved forskellige anvendelser af 
elektronik, f.eks. i bureautik, telematik og visse maskiner 
med digital betjening. Når nye teknologier tages under 
overvejelse, må det anbefales, at man fra starten af er 
opmærksom på de beskæftigelsesmuligheder, de kan åbne 
for handicappede, især bevægelseshæmmede og sensorisk 
hæmmede. Denne overvejelse må også omfatte handicap­
pedes muligheder for at arbejde hjemme (f.eks. ved en 
terminal). Der opfordres til at skærpe opmærksomheden 
og fantasien på dette område. 
2.8.1. Boligforhold (tilpasning og beliggenhed) og 
transport (midler og omkostninger) har meget stor 
indvirkning på mange handicappedes erhvervsmæssige 
integration. Det er kendsgerninger, man må tage hensyn til. 
Man må f.eks. sørge for, at de familier, hvor ét af 
medlemmerne er handicappet, ikke bor adskilt og lægge 
stor vægt på at finde erhvervsbeskæftigelse tæt ved 
familiens bopæl. 
Udvalget finder det ligeledes påkrævet, at det forskningsar­
bejde, der tager sigte på at udvikle nye teknologier, hvis 
formål er at forbedre de handicappedes livskvalitet, støttes og videreføres og minder i denne forbindelse om sin støtte 
til IRIS (initiativ til forskning i samfundsrelateret informa­
tionsteknologi). 
d) Uddannelse og vejledning 
2.9. I forbindelse med handicappedes erhvervsmæssige 
og sociale integration må den almene og den faglige 
undervisning samt efteruddannelsen i struktur, program­
mer og metoder tilpasses de handicappedes ret til 
uddannelse og kultur. 
2.10. Ligeledes bør skolernes og erhvervenes vejled­
nings- og informationstjenester sættes i stand til at 
imødekomme handicappedes behov, såvel handicappede 
børns som handicappede voksnes behov. 
e) Erkendelse af familiens rolle i forbindelse med handicappedes 
integration 
2.11. Der er mennesker, f.eks. en slægtning, en ægtefæl­
le, en broder eller en søster, som midlertidigt eller definitivt, 
på deltid elier fuld tid, opgiver deres erhvervsarbejde for 
frivilligt eller af nød (f.eks. på grund af mangel på opsyn 
eller integrationsinstitutioner) at ledsage en handicappet, 
der socialt og materielt har behov for permanent hjælp i sit 
daglige liv. De gør herved en god gerning socialt og 
humanitært, hvis fulde værdi samfundet bør anerkende ved 
at tildele dem ydelser, der delvist kompenserer for deres 
tabte arbejdsfortjeneste, så meget mere som deres handling 
reducerer de udgifter, der ellers direkte ville påhvile det 
sociale sikrings- og støttesystem. 
Det bør tilsikres, at der findes særlige institutioner i 
tilstrækkelig stort antal til at modtage de handicappede og 
med tilstrækkelig gode faciliteter til at give dem den pleje og 
omsorg, som deres tilstand kræver. Navnlig må man give 
de handicappede let adgang til at opretholde regelmæssig 
kontakt med deres familie og vante miljø i betragtning af 
den sociale og terapeutiske rolle, som det følelsesmæssige 
spiller. 
f) Loven bør beskytte de svageste på alle områder 
2.12. I en økonomisk tilbagegangstid med beskæftigel­
sesproblemer bør man være helt specielt opmærksom på 
forholdene for de handicappede, som selv under normale 
omstændigheder har svært ved at finde arbejde, og som i 
øvrigt risikerer at være de første, der afskediges. Lovgiv­
ningen bør beskytte de handicappede mod denne risiko. 
g) Det er altid at forebygge end at helbrede 
2.13. Forebyggelse af handicap, der kan undgås, bør 
være genstand for konstant opmærksomhed og effektive 
aktioner. Den pleje, man må give ofrene for ethvert 
handicap, uanset art, betyder væsentlige omkostninger ud 
over de menneskelige, som man ikke kan se bort fra eller 
være uvidende om. En forebyggende indsats er således fuldt 
28. 7. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/15 
berettiget. Udvalget ønsker da også, at foranstaltninger 
sættes i gang eller fortsættes på områder såsom beskyttelse 
og løbende kontrol af gravide kvinder, især hvis gravidite­
ten er forbundet med risiko; bekæmpelse af uheld under 
fødslen; udvikling af skolelægesystemet; forebyggelse af 
uheld (på arbejdspladsen, på vejen og i hjemmet) med 
særlig opmærksomhed på den risiko, børn løber i 
trafikken, ligesom det ønsker objektiv oplysning om de 
følgevirkninger, som visse misbrug har for misbrugeren 
selv og hans omgivelser (f.eks. tobaksmisbrug, som ud over 
at have en skadelig virkning på rygerne selv også har en 
skadelig virkning på de handicappede, som omgiver dem, 
som følge af det åndedrætsbesvær, som det giver anledning 
til). 
2.14. Det europæiske år for trafiksikkerhed bør give 
anledning til at bevidstgøre bil- og cykelfabrikanter, 
navnlig motorcykelfabrikanter, de ansvarlige for trafikken 
på vejene, og især dem der benytter vejene, forældre og 
unge om problemet. 
h) Forståelse for de handicappede og deres familier 
2.15. Udvalget opfordrer de offentlige myndigheder til i 
samarbejde med social- og sundhedsvæsenet at udbygge 
dialogen med foreninger, der repræsenterer de handicappe­des interesser, og som har daglig erfaring med de 
handicappedes behov og forventninger. 
i) EF-støtte 
2.16. EF-fondene bør i lyset af deres planlagte omstruk­
turering være indstillet på at tage hensyn til de prioriterede 
aktioner, der er vedtaget, til fordel for de handicappede og 
især til deres erhvervsmæssige og sociale integration. 
2.17. Garanti for de handicappedes frie bevæge­
lighed 
Ikke blot bør de handicappedes frie bevægelighed normalt 
garanteres, men den bør f.eks. også sikres på den måde, at 
familiesammenføringer inden for Fællesskabet lettes. 
j) Bør man ikke ransage sin egen samvittighed, før man appellerer 
til andre? 
2.18. For at talen om lige rettigheder og muligheder for 
de handicappede ikke skal blive ved almindelighederne, og 
for at den ikke kun skal være møntet på »de andre«, spørger 
Det økonomiske og sociale Udvalg sig selv og de forskellige 
EF-institutioner om, hvilken indsats de selv frivilligt og 
ifølge reglerne har gjort for at imødekomme handicappede i 
erhvervsmæssig sammenhæng. 
Bruxelles, den 23. april 1986. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Gerd MUHR 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 950/68, 
(EØF) nr. 2358/71 og (EØF) nr. 2727/75 for så vidt angår frø 
(86/C 189/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 6. februar 1986 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte forslag. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets landbrugssektion, som på grundlag af ordføreren 
Rudolf Schnieders' mundtlige beretning vedtog sin udtalelse den 3. april 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 236. plenarforsamling den 23. april 1986 
enstemmigt følgende udtalelse: 
Forslagets formål er, at foderplante- og sorghumfrø, som er af stor betydning i middelhavsområ­
derne, skal omfattes af EF-ordningerne.