DA Den Europæiske Unions Tidende C 277/81

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Rådets direktiv om forpligtelse for medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter

KOM(2008) 775 endelig/2 – 2008/0220 (CNS)

(2009/C 277/16)

Ordfører: Carmelo CEDRONE

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 10. december 2008 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 og 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Rådets direktiv om forpligtelse for medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter

KOM(2008) 775 endelig/2 – 2008/0220 (CNS).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Carmelo Cedrone til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. april 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 453. plenarforsamling den 13.-14. maj 2009, mødet den 13. maj, følgende udtalelse med 182 stemmer for, 3 imod og 8 hverken for eller imod:

1. Konklusioner

1.1. EØSU mener, at forslaget ud over det rent indholdsmæssige har den store fordel, at det forenkler den gældende lovgivning på området, idet de tre gældende foranstaltninger erstattes af en enkelt. Forslaget gør det endvidere muligt at forenkle medlemsstaternes administrative procedurer, eftersom det tilpasser medlemsstaternes forpligtelser til at opretholde lagre til Det Internationale Energiagenturs (selv om tilpasningen i virkeligheden ikke er så omfattende).

1.2. Forslaget tager hensyn til og gør korrekt anvendelse af subsidiaritetsprincippet i forbindelse med et offentligt gode. Det indre marked skal sikre, at i tilfælde af en verdensomspændende krise kan ethvert lager, der bringes i omsætning, frit købes af alle de berørte lande, uanset om de er medlemmer af Det Internationale Energiagentur eller ej.

1.3. I hvert fald fremstår samordning på nuværende tidspunkt som det bedste middel til at opretholde et højt olieforsyningssikkerhedsniveau i Den Europæiske Union og til at sikre vedtagelse af fælles kriterier.

1.4. Det foreliggende direktivforslag gør det lettere at vedtage hurtige og mere effektive foranstaltninger i tilfælde af krise, også hvis man sammenligner med de hidtidige forbindelser mellem EU og Det Internationale Energiagentur, idet det tager hensyn til de reelle behov, der kan opstå i nødsituationer.

1.5. EØSU mener, at der er behov for en overordnet strategi, der tager sigte på i videst muligt omfang at gøre EU selvforsynende på energiområdet.

1.6. Direktivforslaget går i den retning, men det er endnu ikke tilstrækkeligt til at nå det ønskede mål.

1.7. EØSU mener ikke, at det vigtigste spørgsmål er, hvem der ejer lagrene, hvilket kunne have meget alvorlige finansielle konsekvenser for i hvert fald nogle af EU-landene, men snarere hvem der har kontrollen, som bør være særdeles streng, offentlig og helst forvaltet på EU-plan.

1.8. De specifikke lagre og sikkerhedslagrene kan derfor godt være ejet af virksomheder, når blot kontrollen forbliver på statens eller endnu bedre Fællesskabets hænder. Ifølge Kommissionens forslag kan man kun anvende kravet om offentligt ejerskab af de specifikke lagre, hvis den anden kontrolform viser sig at være ineffektiv.

1.9. Efter EØSU's opfattelse er kravet om lagre til 70 dages forbrug mere passende end kravet om lagre svarende til 90 dages nettoimport.

1.10. Man kan også forfølge målet om at lave en del af de kommercielle lagre om til sikkerhedslagre. Med henblik på en effektiv intereuropæisk solidaritet kunne man også iværksætte et princip om hurtigt at samle lagrene i én pulje i tilfælde af krise. Man kunne f.eks. se på og tilpasse »forbrug eller fortab-princippet« (»use it or loose it«), som allerede anvendes på det europæiske energimarked.

1.11. EØSU opfordrer Kommissionen til at overveje muligheden for at ensarte de forskellige landes skatter (afgifter) på olielagrene.

2. Forslag

2.1. EØSU opfordrer til større indgriben fra Kommissionens side i spørgsmålet om olielagre, specielt hvad angår samordning og kontrol. Der vil være ønskeligt med et tilsvarende indgreb, hvad angår naturgaslagre.

2.2. EU bør derfor med udsigt til gennemførelsen af det indre energimarked påtage sig en mere fremtrædende rolle.

2.3. Alle medlemsstater bør forpligte de respektive virksomheder til at opretholde passende lagre til at kunne imødegå en eventuel krise og føre kontrol hermed.

2.4. Kommissionen bør efterfølgende føre tilsyn med situationen på EU-plan, og såfremt en stat ikke overholder sine forpligtelser, bør den pålægges en forpligtelse til selv at oprette specifikke lagre, som den selv skal være ejer af. Under alle omstændigheder bør finansieringen af disse lagre ske med størst mulig gennemsigtighed.

2.5. Det ville være bedst med en lagerforvaltning af overvejende privat karakter, som eventuelt på det interne plan kunne understøttes ved at etablere en roterende fond (som skulle fremme statscertificerede virksomheders frigivelse af lagre uden et for stort pengespild), men som skulle være underlagt de offentlige myndigheders årvågne kontrol.

2.6. Udvalget mener imidlertid, at inddragelse af EU er afgørende for at sikre, at medlemslandene arbejder under de samme vilkår, og at forpligtelsen til at oprette, opretholde og efterfølgende stille lagrene til rådighed rent faktisk overholdes, hvis en eller flere stater skulle have behov for det.

2.7. Der bør nedsættes en koordinationsgruppe eller et agentur med reelle beføjelser til at gribe ind, eller også bør samarbejdsagenturet mellem reguleringsmyndighederne på energiområdet anvendes bedre.

2.8. EØSU opfordrer Kommissionen til hvert år at forelægge Europa-Parlamentet en rapport om lagersituationen.

3. Indledning

3.1. De seneste år, navnlig i den seneste tid, er risikoen for afbrydelse af olieforsyningen blevet større, og når det er sket, har man klaret sig ved at sælge ud af olielagrene. I de seneste fyrre år har der været et vist antal fysiske afbrydelser af energiforsyningen rundt omkring i verden, og anvendelsen af lagre i forskellige lande har bidraget til at mindske disse problemer på en ordentlig måde. Eftersom EU har et fælles energimarked for alle olieprodukter, vil ethvert forsyningsbrud sandsynligvis påvirke de enkelte lande på nogenlunde samme måde. Det vil derfor være hensigtsmæssigt og nyttigt, hvis EU træffer koordinerede foranstaltninger, hvad angår opretholdelse af olielagre og forvaltning af frigivelsen heraf i tilfælde af fremtidige forsyningsforstyrrelser.

3.2. Det er derfor nødvendigt at forbedre forsyningssikkerheden for EU og de enkelte medlemsstater ved navnlig at søge at indkredse bedre og mere effektive krisehåndteringsmekanismer.

3.3. EU har i flere år haft en lovgivning, der forpligter medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af olie, og som er baseret på Det Internationale Energiagenturs anbefaling om til enhver tid at opretholde lagre svarende til 90 dages forsyninger. I marts 2007 bad Rådet imidlertid i forbindelse med sin gennemgang af energiforsyningsspørgsmålet om en revision af EU's olieoplagringsmekanismer og henviste nærmere bestemt til, at olien skulle være tilgængelig i tilfælde af krise og understregede navnlig komplementariteten med Det Internationale Energiagenturs (IEA) krisemekanisme.

3.4. Den nuværende ordnings mangler gør dette endnu mere nødvendigt. De pågældende mangler kan forhindre korrekte forsyninger i nødstilfælde og have alvorlige økonomiske konsekvenser.

3.5. Eftersom olie fortsat er EU's primære energikilde, og der endnu ikke er etableret et indre energimarked, bør lagerordningen gøres mere pålidelig. Dertil kommer, at EU heller ikke råder over samordnede interventionsprocedurer, og at der heller ikke er nogen samordning mellem EU's og Det Internationale Energiagenturs mekanisme.

3.6. I praksis gør hver især i EU, som de har lyst. Der findes et utal af forskellige ordninger og praksis, hvilket i øvrigt kan føre til konkurrenceforvridninger blandt de økonomiske aktører.

4. Resumé af Kommissionens forslag

4.1. Kommissionen har forud for udarbejdelsen af direktivforslaget afholdt mange høringer og har bl.a. med hjælp fra eksperter udarbejdet en konsekvensanalyse.

4.2. Konsekvensanalysen bygger på fire muligheder:

— Mulighed O: Bevarelse af status quo, hvilket er fuldstændigt utilfredsstillende,

— Mulighed 1: Styrkelse af kontrol- og koordinationsmekanismerne i den nuværende ordning, men uden ændringer af gældende lovgivning; De nuværende mangler ville således ikke blive afhjulpet, og der ville ikke blive opnået væsentlige forbedringer,

— Mulighed 2: Oprettelse af en central EF-ordning og en samtidig forpligtelse til offentlig ejendomsret over sikkerhedslagre svarende til 90 dages forbrug og adskillelse fra de kommercielle lagre; dette ville gøre det lettere at klare nødsituationer, men omkostningerne ville være høje,

— Mulighed 3: Oprettelse af specifikke sikkerhedslagre via revision af den nuværende ordning; dette ville sikre ekstra lagerbeholdninger i nødstilfælde og virker derfor som den bedste løsning.

4.3. Kommissionen har baseret sit forslag på den tredje mulighed. Medlemslandene pålægges imidlertid kun at opretholde sikkerhedslagre svarende til mindst enten 90 dages nettoimport eller 70 dages forbrug. Medlemsstaterne forpligtes ikke til at opretholde specifikke sikkerhedslagre, med mindre de selv frivilligt påtager sig denne forpligtelse. Der foreslås regler, som kan styrke kontrollen, og desuden skal de enkelte medlemslande udarbejde en årlig rapport med oplysning om lagrenes placering og ejerforhold.

4.4. Forslaget sigter mod at tilnærme medlemsstaternes generelle oplagringsforpligtelser til IEA's.

4.5. Medlemsstaterne vil få større fleksibilitet til at definere bestemmelserne om opfyldelse af oplagringsforpligtelserne, og de vil få mulighed for at overdrage forvaltningen til en anden medlemsstat.

4.6. Der fastlægges regler og procedurer, som skal følges, hvis Det Internationale Energiagentur griber ind (international beslutning om ibrugtagning af lagre). EU koordinerer, hvordan lande uden for Det Internationale Energiagentur skal forholde sig.

4.7. Det fastsættes, at Kommissionen efter tre år kan foreslå, at en del af hver medlemsstats sikkerhedslagre skal ejes af staten eller af et agentur.

5. Generelle bemærkninger

EØSU er enigt med Kommissionen, når den foretrækker konsekvensanalysens tredje mulighed, eftersom den er mindre krævende end den anden mulighed, som umiddelbart virker overvældende, navnlig på det finansielle plan. Faktisk mener udvalget bl.a. på baggrund af de gennemførte undersøgelser, som der henvises til i bilagene til Kommissionens forslag, at oprettelsen af specifikke lage, forstået som statsejede mængder af olieprodukter, kan stå i modsætningsforhold til muligheden for at oprette fælles lagre, der kan fungere som sikkerhed, og kommercielle lagre, eventuelt endog i de samme tanke.

5.1.1. Rent teknisk set synes denne mulighed at være at foretrække, hvis man ser bort fra, at det naturligvis er helt nødvendigt at sikre, at den del af lagrene, der oplagres af sikkerhedshensyn, og som befinder sig sammen med de kommercielle lagre, altid står til rådighed. Under alle omstændigheder skal der tages hensyn til de såvel sociale som miljømæssige konsekvenser, som de enkelte foreslåede foranstaltninger kan tænkes at have.

5.2. EØSU er enigt i forslagets målsætning, som er at takle kriser i forbindelse med forsyning af olie eller olieprodukter.

5.3. Som Kommissionen med rette anfører, er rådighed over lagre det bedst tænkelige middel til at afbøde de værste konsekvenser af kriser, der kan opstå på oliemarkedet (uden imidlertid at negligere den centrale rolle som gasmarkedet på nuværende tidspunkt spiller, selv om det ikke behandles i direktivforslaget)

5.4. EØSU støtter ikke forslaget om en fysisk adskillelse mellem sikkerhedslagre og kommercielle lagre. Lagrene kan opretholdes i samme anlæg eller tanke.

EØSU mener, at man bør gå videre med og styrke de tre andre strategier, som Kommissionen peger på, og som Det Internationale Energiagentur har været fortaler for siden 1974.

5.5.1. Øget egenproduktion (et mål, som visse medlemsstater ikke forfølger, fordi de ønsker at bevare strategiske reserver i undergrunden eller holde prisen på råolie oppe).

5.5.2. Udvidelse af viften af alternative teknologier til brug på energimarkedet med særligt fokus på strategien om at få flere alternativer til anvendelsen af primære brændstoffer til fremstilling af elektricitet. Dette kan, så vidt den tekniske viden og de miljømæssige og finansielle hensyn tillader det, opnås ved at erstatte fyringsolie med naturgas, med kul (hvis »rene« anvendelse synes at have fremragende perspektiver) og med kernekraft (også i dette tilfælde under anvendelse af den nyeste teknologi).

Begrænsning af forbruget, hvilket som led i en overordnet strategi om at fremme den offentlige transport i højere grad burde gælde den private transportsektor end opvarmningen af private hjem og den kemiske industri.

5.5.3.1. Strategien er berettiget, dels fordi der i Europa igen kan opstå en situation, hvor energiforsyningen er truet, selv om faren for øjeblikket ikke er så overhængende, som den forekom at være i den forgangne sommer, dels fordi situationen omkring den private transport i mange henseender (specielt miljømæssige) synes at have nået en grænse, der kræver grundige overvejelser om mulige korrigerende foranstaltninger.

6. Særlige bemærkninger

6.1. Der bør i direktivforslaget indføjes en klarere skelnen mellem specifikke lagre (art. 9) og sikkerhedslagre (art. 3). Beror forskellen mellem de to typer udelukkende på, om medlemsstaterne er forpligtede til at opretholde dem, eller det i andre definitioner specificeres, hvilke typer olieprodukter der skal oplagres, mens det overlades til medlemsstaterne at afgøre, om de ønsker at påtage sig en forpligtelse til at oplagre andre olieprodukter, som i så fald ikke er sikkerhedslagre. Det står ikke klart, med hvilken begrundelse visse produkter og visse typer olie medtages på lagerlisten, medens andre udelukkes.

6.2. Det er ikke klart defineret (art. 3), hvor sikkerhedslagrene skal opretholdes, eftersom der anvendes udtrykket »på Fællesskabets område«. Det kunne endvidere være hensigtsmæssigt at indkredse de geografiske og klimatiske krav til stederne - ud over tilknytning til TEN-E, hvis TEN-E i fremtiden også kommer til at omfatte olie – som, om nødvendigt, sikrer, at lagrene er tilstrækkeligt tilgængelige for alle landene. Det ville være en god idé, om oplagringsforpligtelsen blev pålagt flere EU-lande, eventuelt på rotationsbasis.

6.3. Indholdet af artikel 5 bør præciseres. I sin nuværende udformning kan artiklen give anledning til forskellige fortolkninger. Navnlig stk. 1 og 2 synes at modsige hinanden. I stk. 1 pålægges medlemsstaterne således at sørge for, at sikkerhedslagrene og de specifikke lagre på deres nationale område til stadighed er fysisk tilgængelige og til rådighed, medens medlemsstaterne i henhold til stk. 2 kan træffe beslutning, og endog forskellige beslutninger, om de pågældende lagres anvendelse og ibrugtagning.

6.4. Det kunne være hensigtsmæssigt at fastlægge ensartede krav, som de enkelte centrale oplagringsenheder skal overholde i sine oplagringsbetingelser (art. 7, stk. 4).

6.5. Koordinationsgruppens opgaver (art. 18) er ikke specielt omfattende, eftersom gruppen blot skal bidrage til at foretage analyser af situationen i Fællesskabet vedrørende forsyningssikkerheden for olie (medens Kommissionen her sidder som kontrolinstans) og fremme samordningen og gennemførelsen af foranstaltninger på dette område. Det ville være ønskeligt at give gruppen et mere omfattende mandat, f.eks. hvad angår efterprøvning af og kontrol med lagrene og procedurerne (og eventuelt nedsætte et egentligt agentur).

6.6. De »nødvendige« foranstaltninger, som medlemsstaterne skal indføre (art. 21) i tilfælde af større forsyningsafbrydelse er ikke klart specificerede. Det ville være en god idé, hvis man på forhånd fastsatte, hvilke procenter mineralolie og mineralolieprodukter de enkelte medlemsstater skal sende på markedet, eller hvor store nedskæringer den enkelte medlemsstat skal foretage på forbruget, hvilket helst skal svare til eller i hvert fald være proportionelt med størrelsen af de tilgængelige lagre eller forbruget. Eftersom baggrunden for at etablere lagre er at skabe en europæisk solidaritet, ville det desuden være hensigtsmæssigt at give en bedre definition af former for solidaritet og kompensation mellem medlemsstaterne i tilfælde af krise, navnlig for de olieproducerende EU-landes forpligtelser. Endelig ville det være en god idé at informere borgerne om disse vigtige spørgsmål for at skabe samhørighed blandt EU's borgere.

6.7. Efter EØSU's mening bør forsyningsnedskæringer i tilfælde af krise ikke berøre den offentlige persontransport eller varetransporten. Der bør sikres passende forsyninger til befolkningens opvarmningsbehov og især til offentlige tjenester som skoler og hospitaler. Energiforsyningen til den petrokemiske industri bør ligeledes garanteres.

6.8. For at sikre en harmonisering af procedurerne (art. 21, stk. 3) i IEA-aftalen, kan de lande, der både er medlemmer af EU og IEA, anvende deres specifikke lagre (i det omfang de er oprettet) og deres respektive sikkerhedslagre til at opfylde deres internationale forpligtelser. I så fald vil der imidlertid opstå en situation, hvor kun de medlemsstater, der både er medlemmer af EU og IEA, vil intervenere. For at undgå dette kunne det være hensigtsmæssigt at gøre oprettelsen af specifikke lagre obligatorisk for samtlige EU-lande eller at anvende de allerede fastsatte lagre, som udelukkende skal stilles til rådighed for Kommissionen i henhold til subsidiaritetsprincippet og forvaltes af koordinationsgruppen.

6.9. Det fremgår ikke helt klart, hvem sanktionerne er rettet mod (art. 22). Hvis de kun er rettet mod virksomhederne, forekommer det korrekt, at staterne fastlægger sanktionernes størrelse og også har ansvaret for at pålægge dem. Hvis staterne selv kan pålægges økonomiske sanktioner, bør disse fastlægges og reguleres på EU-plan.

6.10. Nedsættelsen af et særligt udvalg (art. 24) til at bistå Kommissionen forekommer ikke nødvendigt, med mindre der er tale om det allerede fastlagte udvalg eller koordinationsgruppe. Desuden nævner art. 24 hverken det pågældende udvalgs eventuelle opgaver, betingelserne for udpegelse hertil, antallet af medlemmer eller dets finansieringsbetingelser. Det foreliggende forslag skelner ikke tilstrækkeligt klart mellem »Kommissionens kontrol« (art. 19), »koordinationsgruppen« (art. 19) og »udvalg« (art. 24). EØSU finder dette forhold beklageligt, da det ikke bidrager til hverken gennemsigtighed eller demokrati.