EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 15.12.2021 COM(2021) 851 final 2021/0422(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om strafferetlig beskyttelse af miljøet og om erstatning af direktiv 2008/99/EF {SEC(2021) 428 final} - {SWD(2021) 465 final} - {SWD(2021) 466 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og mål Den nuværende EU-lovgivning, der fastsætter fælles minimumsregler for at kriminalisere miljøkriminalitet, er direktiv 2008/99/EF om strafferetlig beskyttelse af miljøet. Kommissionen evaluerede direktivet i 2019/20 og offentliggjorde sine konklusioner i oktober 2020. Den fandt, at direktivet ikke havde nogen større virkning i praksis: I løbet af de seneste 10 år har antallet af sager om miljøkriminalitet, der er blevet efterforsket og afsluttet med domfældelse, været meget lavt. Desuden var de pålagte sanktionsniveauer for lave til at have afskrækkende virkning, og det grænseoverskridende samarbejde fandt ikke sted på en systematisk måde. I evalueringen blev der konstateret betydelige håndhævelsesmangler i alle medlemsstater og på alle niveauer i håndhævelseskæden (politi, anklagemyndighed og straffedomstole). Den identificerede også mangler i medlemsstaterne med hensyn til ressourcer, specialiseret viden, kendskab, prioritering, samarbejde og informationsudveksling og konstaterede, at der ikke var nogen overordnede nationale strategier til bekæmpelse af miljøkriminalitet, der involverede alle niveauer af håndhævelseskæden og en tværfaglig tilgang. Desuden hindrer den manglende koordinering mellem den administrative og strafferetlige håndhævelse og sanktionering ofte effektiviteten. Det blev også bemærket, at manglen på pålidelige, nøjagtige og fuldstændige statistiske data om sager om miljøkriminalitet i medlemsstaterne ikke blot vanskeliggjorde Kommissionens evaluering, men også forhindrede nationale politiske beslutningstagere og fagfolk i at overvåge effektiviteten af deres foranstaltninger. På grundlag af evalueringsresultaterne besluttede Kommissionen at revidere direktivet. Kommissionens arbejdsprogram for 2021 indeholder en tidsplan for et lovgivningsmæssigt forslag til revision af direktivet i december 2021. Det foreslås som erstatning for direktiv 2008/99/EF. Dette forslag ledsages af en meddelelse, hvori der redegøres for de politiske mål. For at løse de konstaterede problemer har forslaget seks mål. 1.Effektivisere efterforskningen og retsforfølgningen ved at ajourføre direktivets anvendelsesområde. 2.Effektivisere efterforskningen og retsforfølgningen ved at præcisere eller fjerne vage udtryk, der anvendes i definitionerne af miljøkriminalitet. 3.Sikre effektive, afskrækkende og forholdsmæssige sanktionstyper og -niveauer for miljøkriminalitet. 4.Fremme grænseoverskridende efterforskning og retsforfølgning. 5.Forbedre beslutningstagningen på et velinformeret grundlag om miljøkriminalitet gennem bedre indsamling og formidling af statistiske data. 6.Forbedre den operationelle effektivitet af nationale håndhævelseskæder med henblik på at fremme efterforskning, retsforfølgning og sanktioner. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Formålet med dette forslag er i overensstemmelse med følgende politiske og lovgivningsmæssige bestemmelser: ·Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne ·Konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater

·Direktiv 2014/41/EU om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager ·Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse af bødestraffe ·Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager ·Rådets rammeafgørelse 2009/315/RIA om tilrettelæggelsen og indholdet af udvekslinger af oplysninger fra strafferegistre mellem medlemsstaterne ·Forordning (EU) 2016/794 om Europol ·Rådets forordning (EU) 2017/1939 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed ("EPPO") ·Forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) ·Direktiv (EU) 2017/1371 om strafferetlig bekæmpelse af svig rettet mod EU's finansielle interesser ·Direktiv (EU) 2019/1937 om beskyttelse af personer, der indberetter overtrædelser af EU-retten. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Strafferetten er en del af en omfattende EU-strategi til beskyttelse og forbedring af miljøets status, hvilket er en prioritet for Europa-Kommissionen. Meddelelsen om den grønne pagt og biodiversitetsstrategien indeholder en lang række miljøbeskyttelsesforanstaltninger, der styrker og påvirker hinanden og bringer dem sammen i en holistisk tilgang. Strafferetlige foranstaltninger anvendes som en sidste udvej, når andre foranstaltninger ikke har været tilstrækkelige til at sikre overholdelse. Miljøindikatorer for f.eks. graden af luftforurening eller biodiversitet vil således måle effektiviteten af den overordnede strategi til forbedring af miljøet og ikke kun effektiviteten af den nye tilgang til miljøkriminalitet. Derudover omfatter strategien for EU's sikkerhedsunion og EU-strategien for bekæmpelse af organiseret kriminalitet 2021-2025 en vurdering og revision af direktivet som en del af de centrale tiltag, der er udpeget til at bekæmpe miljøkriminalitet. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for nærværende direktivforslag er artikel 83, stk. 2, i TEUF. I artikel 83, stk. 2, i TEUF fastsættes EU's kompetence til at fastsætte minimumsregler for definitionen af strafbare handlinger og straffe på de af EU's politikområder, der har været genstand for harmoniseringsforanstaltninger, hvis dette er nødvendigt for at sikre en effektiv håndhævelse: "Når en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser på det strafferetlige område viser sig absolut nødvendig for at sikre effektiv gennemførelse af en EU-politik på et område, der er omfattet af harmoniseringsforanstaltninger, kan der ved direktiver fastsættes minimumsregler for, hvad der skal anses for strafbare handlinger, samt for straffene herfor på det pågældende område. Disse direktiver vedtages efter en almindelig eller særlig lovgivningsprocedure, der er identisk med den, der anvendes til vedtagelse af de pågældende harmoniseringsforanstaltninger, jf. dog artikel 76." •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Kriminelle aktiviteter i forbindelse med miljøet har ofte en grænseoverskridende dimension, mens visse miljøforbrydelser normalt rammer flere lande (f.eks. ulovlig handel med affald, beskyttede arter eller produkter fremstillet af vilde dyr og planter, se afsnit 1 — Indledning) eller har grænseoverskridende virkninger (f.eks. i tilfælde af grænseoverskridende forurening af luft, vand og jord). Grænseoverskridende samarbejde mellem retshåndhævende og retlige myndigheder er derfor af afgørende betydning. Det eksisterende direktiv havde til formål at skabe en harmoniseret retlig ramme for strafbare handlinger for at lette det grænseoverskridende samarbejde. Men som det fremgår af evalueringsrapporten, har medlemsstaterne på trods af de fremskridt, der er gjort med at skabe et fælles sæt definitioner af miljøkriminalitet i hele EU og kræve mere afskrækkende sanktionsniveauer, ikke i sig selv forenet deres respektive opfattelser af miljøkriminalitet inden for det råderum, som direktivet giver. På samme måde forhindrer de utilstrækkelige sanktionsniveauer i en række medlemsstater lige konkurrencevilkår i hele EU og anvendelsen af instrumenter til gensidig anerkendelse (såsom den europæiske arrestordre og den europæiske efterforskningskendelse). Der er en voksende kløft mellem den strafferetlige respons på miljøkriminalitet og den kriminologiske situation på stedet. På trods af det nuværende direktiv er antallet af grænseoverskridende efterforskninger og domfældelser i EU for miljøkriminalitet ikke steget væsentligt. I mellemtiden stiger miljøkriminalitet imidlertid med 5 % til 7 % om året på verdensplan, hvilket skaber varige skader på levesteder, arter, menneskers sundhed og indtægter for regeringer og virksomheder.

•Proportionalitetsprincippet I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5, stk. 4, i TEU, er den foreslåede revision af direktiv 2008/99/EF begrænset til, hvad der er nødvendigt og rimeligt for at tilpasse den eksisterende lovgivning om lovovertrædelser på dette område til nye trusler. Der indføres kun foranstaltninger vedrørende brugen af efterforskningsredskaber og udveksling af oplysninger, i det omfang de er nødvendige for, at de foreslåede strafferetlige regler kan fungere effektivt. Forslaget definerer, i hvilket omfang der er tale om strafbare handlinger med henblik på at dække al relevant adfærd og samtidig begrænse det til, hvad der er nødvendigt og rimeligt. Det nye direktiv indeholder nye kategorier af miljøovertrædelser i det omfang, det kræves i den tilgrundliggende miljølovgivning. Både lovovertrædelserne og sanktionerne er begrænset til alvorlige overtrædelser af miljølovgivningen og overholder dermed proportionalitetsprincippet. •Valg af retsakt I overensstemmelse med artikel 83, stk. 2, kan der kun fastsættes minimumsregler for definitionen af strafbare handlinger og sanktioner på EU-politikområder, der har været genstand for harmoniseringsforanstaltninger, ved hjælp af et direktiv vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet efter den almindelige lovgivningsprocedure.



Der er stadig behov for strafferetlige sanktioner for at sikre en effektiv gennemførelse på de områder, der er omfattet af direktivet fra 2008 om miljøkriminalitet. Kommissionen foreslår derfor at videreføre listen over lovovertrædelser i artikel 3 i direktivet fra 2008 med de nødvendige præciseringer og ændringer, som omfatter: alvorlige lovovertrædelser i forbindelse med forurening, ulovlig affaldshåndtering og overførsel af affald, driften af anlæg, hvor der udføres farlige aktiviteter, eller hvor farlige stoffer oplagres eller anvendes, lovovertrædelser i forbindelse med fremstilling, produktion, forarbejdning, håndtering, anvendelse, opbevaring, oplagring, transport, import, eksport eller bortskaffelse af radioaktivt materiale, kriminalitet i forbindelse med vilde dyr og planter, herunder ulovligt drab, ødelæggelse, besiddelse eller indsamling af eksemplarer af vilde dyre- og plantearter, ulovlig handel med vilde dyr og planter og forringelse af naturtyper, ulovlig produktion, markedsføring, import, eksport, anvendelse, emission eller frigivelse af ozonnedbrydende stoffer. Behovet for at bekæmpe disse kategorier af lovovertrædelser ved hjælp af strafferetlige sanktioner blev bekræftet i Rådets konklusioner om EU's prioriteter for bekæmpelse af alvorlig og organiseret kriminalitet i forbindelse med den europæiske tværfaglige platform mod kriminalitetstrusler (EMPACT) 2022-2025. Navnlig med hensyn til affaldskriminalitet anføres det i rapporten fra 2021 om trusselsvurdering af grov og organiseret kriminalitet i Den Europæiske Union, at "affaldshåndtering er en lukrativ og hurtigt voksende industri, som i stigende grad tiltrækker kriminelle. Størstedelen af de rapporterede sager om ulovlig handel med affald vedrørte personer, der arbejdede i eller driver affaldshåndteringsvirksomheder som ledere eller personale, og som overtræder national og international lovgivning og standarder for indsamling, behandling og bortskaffelse af affald for at maksimere fortjenesten. De mest succesfulde affaldshandlere er dem, der kontrollerer hele behandlingscyklussen, fra oprindelses- til bestemmelseslande. Kriminelle, der handler med affald mellem forskellige lande, bruger primært lovlige virksomhedsstrukturer til at organisere affaldskriminalitet. Ofte er flere virksomheder ejet af de samme personer eller af stråmænd. De juridiske virksomhedsstrukturer skifter ofte ledelse og ophører ofte efter en kort periode med aktivitet, når en ny forretningsenhed overtager virksomheden. Virksomheder, der opererer på forskellige stadier i affaldscyklussen, er ofte beliggende i forskellige jurisdiktioner. Handel med affald er tæt forbundet med andre lovovertrædelser såsom dokumentfalsk, økonomisk svig, skatteunddragelse, korruption, hvidvaskning af penge samt tyveri og dumpning af affald fra ulovlig narkotikaproduktion". Desuden har Kommissionen konstateret, at der er behov for strafferetlige sanktioner for at sikre en effektiv gennemførelse af EU's miljøbeskyttelsespolitikker i forbindelse med følgende kategorier af lovovertrædelser, der i øjeblikket ikke er omfattet af direktivet: ·markedsføring af produkter, der i strid med ufravigelige krav forårsager betydelig skade på miljøet på grund af produktets anvendelse i større målestok ·alvorlige overtrædelser af EU's kemikalielovgivning, som forårsager betydelig skade på miljøet eller menneskers sundhed ·ulovlig skibsophugning ·ulovlig vandindvinding ·kildeudtømning af forurenende stoffer fra skibe (det foreslås, at denne overtrædelseskategori overtages fra direktiv 2005/35/EF for at konsolidere de retlige rammer) ·ulovlig handel med tømmer ·alvorlige overtrædelser af reglerne om introduktion og spredning af invasive ikkehjemmehørende arter, som er problematiske på EU-plan ·alvorlig omgåelse af kravene om at foretage en miljøkonsekvensvurdering ·ulovlig produktion, markedsføring, import, eksport, anvendelse, emission eller frigivelse af fluorholdige drivhusgasser. Disse former for adfærd indebærer en potentiel høj risiko for menneskers sundhed og miljøet og kan føre til særligt alvorlige negative virkninger for miljøet og samfundet. På trods af de faktiske og potentielt mulige skadelige konsekvenser er håndhævelsen af de relevante regler på nuværende tidspunkt ikke tilstrækkelig effektiv. Medlemsstaternes vedtagelse af og tillid til administrative sanktioner har hidtil vist sig at være utilstrækkelige til at sikre overholdelse af reglerne om miljøbeskyttelse, som kræver stærkere foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af miljøkriminalitet. For eksempel er der for så vidt angår EU's tømmerforordning, selv om alle medlemsstater har medtaget sanktioner for lovovertrædere i national lovgivning, stor forskel på typerne af sanktioner og maksimumsniveauer fra medlemsstat til medlemsstat: Administrative bøder og beslaglæggelser kan pålægges i 23 medlemsstater, strafferetlige bøder i 16, fængsling i 17, suspension af handelen i 15 og andre former for sanktioner i 11. Bøderne for overtrædelser af EU's tømmerforordning varierer fra 50 EUR til et ubegrænset beløb. Disse forskelle mellem medlemsstaternes sanktionsordninger for overtrædelse af EU's tømmerforordning og den kendsgerning, at sanktionerne i mange tilfælde anses for at være for lave til reelt at have en afskrækkende virkning på ulovlig adfærd kombineret med uensartet håndhævelse i hele EU, indebærer en risiko for omdirigering af handelen. Desuden undergraver forskellene i sanktionsordningerne og den manglende ensartede gennemførelse i medlemsstaterne de lige vilkår ved at stille de erhvervsdrivende, der nøje overholder kravene, ringere. Dette kan løses gennem harmoniseret kriminalisering og gennem en tilnærmelse af sanktionsniveauerne i hele EU i direktivet om miljøkriminalitet. Det er klart, at de administrative sanktioner er utilstrækkelige under omstændigheder som dem, der førte til mord på to skovfogeder i en medlemsstat, som havde undersøgt problemer i forbindelse med ulovlig skovhugst. Det underliggende mønster af tømmerrelaterede overtrædelser er af så alvorlig karakter, at myndighederne skal have mulighed for strafferetlig håndhævelse for at bekæmpe dem. Med hensyn til tømmerrelaterede spørgsmål havde Kommissionen indledt en traktatbrudsprocedure mod den pågældende medlemsstat vedrørende manglen på effektiv kontrol af virksomheder og manglende anvendelse af passende sanktioner. I mellemtiden indførte denne medlemsstat strafferetlige sanktioner for specifikke uregelmæssigheder, som tidligere kun var underlagt administrative sanktioner, der ikke var tilstrækkelige til at sikre overholdelsen.

De alvorlige overtrædelser af forbuddet mod brug af manipulationsanordninger i motorkøretøjer, der er blevet afsløret siden 2015, viser, at selv store etablerede virksomheder måske ikke afskrækkes fra overtrædelser, hvis de mener, at den eneste håndhævelse vil være af administrativ karakter. Et andet eksempel er ulovlig vandindvinding, der bidrager til en alvorlig udtømning af vandressourcerne, hvilket er et problem, der forværres som følge af klimaændringerne. I sin særberetning fra 2021 med titlen "Bæredygtig vandanvendelse i landbruget: Midler under den fælles landbrugspolitik vil nok snarere fremme en øget end en mere effektiv vandanvendelse" dokumenterer Revisionsretten, at de administrative foranstaltninger til håndtering af overindvinding af vand ikke er effektive, og understreger, at kontrollerne er sjældne, og at sanktionerne er for lave til at sikre en effektiv gennemførelse og overholdelse af de relevante forpligtelser. Rapporten henviser til mangler i sanktionsordningerne i de enkelte medlemsstater. Desuden har et begrænset antal medlemsstater indført sanktioner over for bygherrer i henhold til direktivet om vurdering af indvirkningen på miljøet. For eksempel gås der ikke målrettet efter bygherrerne på en systematisk måde i tilfælde, hvor de ikke foretager en miljøkonsekvensvurdering for et givet projekt eller gennemfører projekter, inden de respektive procedurer er afsluttet, eller uden behørig tilladelse. Overtrædelser af disse forpligtelser kan få betydelige negative konsekvenser for miljøet, mens det eksisterende sanktionsniveau ikke i tilstrækkelig grad afskrækker sådanne overtrædelser. Det er afgørende, at overholdelsen af EU's regler om aktiviteter med indvirkning på miljøet og på miljøfølsomme varer styrkes ved hjælp af strafferetlige sanktioner, der viser en stærkere form for social misbilligelse sammenlignet med administrative sanktioner. Fastlæggelse af strafbare handlinger for alvorlige overtrædelser af EU-reglerne, som uanset deres retsgrundlag bidrager til Unionens politik til beskyttelse af miljøet, fastsætter klare grænser for typer af adfærd, der anses for at være særligt uacceptable, og sender et budskab til offentligheden og potentielle lovovertrædere om, at de kompetente myndigheder tager en sådan adfærd meget alvorligt. Dette forekommer særlig hensigtsmæssigt i betragtning af den udtrykkelige anvendelse af forebyggelses- og forsigtighedsprincippet på dette politikområde. Fælles minimumsregler for definitionen af miljøkriminalitet og sanktioner vil også gøre det muligt at anvende mere effektive efterforskningsmetoder og muliggøre et mere effektivt samarbejde i og mellem medlemsstaterne. Dette er blevet anerkendt som særlig vigtigt med hensyn til bekæmpelse af affald og ulovlig handel med vilde dyr og planter (herunder ulovlig handel med tømmer) i betragtning af forholdet til det indre marked og EU's handelspolitik. I betragtning af de mulige ødelæggende virkninger af miljøforbrydelser på miljøet og menneskers sundhed er det vigtigt, at potentielle gerningsmænd ikke opfatter dele af EU som værende omfattet af en lettere og mindre effektiv reguleringsmæssig ordning. Idømmelse af strafferetlige sanktioner for de alvorligste miljøforseelser vil have en større afskrækkende virkning på potentielle lovovertrædere. Det er derfor afgørende, at alle medlemsstater indfører strafferetlige sanktioner for at sikre en effektiv gennemførelse af Unionens miljøbeskyttelsespolitik. Med hensyn til medtagelsen af uagtsom adfærd i anvendelsesområdet for overtrædelserne er det vigtigt at understrege, i hvor høj grad EU's miljøregler er baseret på forebyggende foranstaltninger og forsigtighedsforanstaltninger. I traktaten (artikel 191, stk. 2, i TEUF) fastsættes det udtrykkeligt, at miljøpolitikken bygger på disse principper. Det er nødvendigt at udvise en høj grad af forsigtighed ved udførelse af aktiviteter, der i sagens natur er farlige på grund af brugen af farlige materialer og/eller processer. I denne forbindelse kan uagtsom adfærd have store og sågar katastrofale følger, hvilket gør det nødvendigt at understrege samfundets holdning om, at uagtsom adfærd bør behandles som tilstrækkelig alvorlig til at blive kriminaliseret. Det er hensigten, at strafferetten skal have en afskrækkende virkning, og medtagelse af uagtsomhed bør i sig selv afskrække enhver tilbøjelighed til en sådan adfærd, f.eks. for at opnå en økonomisk gevinst gennem underinvestering eller "nemme løsninger". Den gældende miljølovgivning omfatter en lang række instrumenter, såsom direktivet om industrielle emissioner, Seveso-direktivet, REACH-forordningen og affaldslovgivningen, som fokuserer på at sikre, at farlige aktiviteter og stoffer med høj risiko behandles med et højt niveau af tekniske beskyttelsesforanstaltninger. Med hensyn til hyppigheden af visse lovovertrædelser anerkendes det beklageligvis, at organiseret kriminalitet undergraver håndteringen af affald. Problemer med overtrædelse af forbud vedrørende vilde dyr og planter er også et længe anerkendt problem, hvilket f.eks. fremgår af Bernkonventionens fokus på arbejdet med bekæmpelse af forbrydelser mod vilde dyr og planter. Også på denne baggrund og på grund af den pågældende adfærds karakter er det nødvendigt, at uagtsom adfærd også er omfattet af dette direktiv. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Kommissionen foretog en evaluering af det nuværende direktiv i 2019/2020 (offentliggjort i oktober 2020), hvori den konkluderede, at direktivet ikke havde nogen større virkning i praksis. Den efterfølgende evaluering af direktivet var baseret på fire hovedvurderingskriterier: a) virkningsfuldhed (evaluering af, om direktivets mål er nået), b) effektivitet (vurdering af, om fordelene ved at have og gennemføre direktivet berettiger omkostningerne), c) sammenhæng (med andre relevante EU-love og -politikker på det strafferetlige område og miljøområdet samt med EU's internationale forpligtelser) og d) relevans (relevansen af direktivets oprindelige mål i lyset af nuværende og fremtidige behov). Evalueringen tog også hensyn til de sociale og økonomiske virkninger for forskellige interessentgrupper. Evalueringen identificerede seks hovedproblemer, der har ført til direktivets manglende virkningsfuldhed i praksis: 1. Direktivets anvendelsesområde er forældet og defineres på en kompleks måde, hvilket hindrer effektiv efterforskning, retsforfølgning og grænseoverskridende samarbejde. 2. Direktivet indeholder en række uklare definitioner, der anvendes til beskrivelser af miljøkriminalitet, hvilket kan være til hinder for effektive efterforskninger, procedurer og grænseoverskridende samarbejde. 3. Sanktionsniveauerne er ikke tilstrækkeligt effektive og afskrækkende i alle medlemsstater i henhold til det nuværende direktiv. 4. Utilstrækkeligt internt og grænseoverskridende samarbejde og koordinering af miljøkriminalitet mellem medlemsstaterne er til hinder for en effektiv efterforskning og retsforfølgning. 5. Manglen på pålidelige, nøjagtige og fuldstændige statistiske data om sager om miljøkriminalitet i medlemsstaterne forhindrer nationale politiske beslutningstagere og fagfolk i at overvåge effektiviteten af deres foranstaltninger. 6. Ineffektiv håndhævelseskæde: Miljøkriminalitet prioriteres, afsløres, efterforskes, retsforfølges og sanktioneres ikke effektivt, fordi håndhævelseskæden fungerer ineffektivt. Der er konstateret huller i håndhævelsen i alle medlemsstater og på alle niveauer i håndhævelseskæden (inspektører, politi, retsforfølgelse og straffedomstole), herunder mangel på ressourcer, utilstrækkelig uddannelse og mangel på specialviden, manglende kendskab og prioritering samt ringe samarbejde og informationsudveksling. På grundlag af resultaterne af evalueringen besluttede Europa-Kommissionen at revidere direktivet og foretage en konsekvensanalyse. De forskellige trin i konsekvensanalysen, lige fra definitionen af problemer og deres drivkræfter til fastlæggelsen af mål og mulige politiske løsningsmodeller, er baseret på resultaterne i evalueringsrapporten.

•Høring af interesserede parter Kommissionen gennemførte udbytterige offentlige og målrettede høringer af interesserede parter for at drage fordel af ekstern ekspertise og forstå den brede offentligheds bekymringer. De havde desuden til formål at sikre, at de muligheder, der overvejes i forbindelse med revisionen af direktivet, er de mest hensigtsmæssige metoder til at øge dets effektivitet og støtte det arbejde, der udføres af fagfolk på stedet. Høringerne blev gennemført så bredt som muligt for at modtage relevant input, dokumentation og forklaring af de relevante og faktiske behov hos forskellige kategorier af interessenter vedrørende de seks hovedmål: ·præcisere og ajourføre anvendelsesområdet for direktivet om miljøkriminalitet ·præcisere de retlige begreber, der anvendes til at definere miljøkriminalitet ·forbedre adgangen til afskrækkende og sammenlignelige sanktionstyper og -niveauer ·forbedre det grænseoverskridende samarbejde ·forbedre indsamlingen og formidlingen af oplysninger og statistiske data og ·forbedre den måde, hvorpå håndhævelseskæden fungerer (uddannelse, koordinering og samarbejde, ressourcer, strategisk tilgang). Høringerne blev gennemført på et tidligt tidspunkt og indhentede synspunkter fra en bred vifte af interessenter, såsom medlemmer af offentligheden, eksperter, fagfolk (politi, inspektører, anklagere og dommere), netværk af fagfolk (Impel, ENPE, EUFJE, EnviCrimeNet), offentlige myndigheder fra medlemsstaterne (justitsministerier og miljøministerier), europæiske agenturer (Europol og Eurojust), ikkestatslige miljøorganisationer (NGO'er), erhvervsorganisationer, individuelle virksomheder og akademikere. Alle disse blev hørt om deres forventninger og betænkeligheder med hensyn til behovet for og indholdet af en eventuel revision af direktivet om miljøkriminalitet. Under høringsprocessen anvendte Kommissionens tjenestegrene en række forskellige høringsmetoder og -former. De omfattede: ·Høringen om den indledende konsekvensanalyse og en 12 ugers åben offentlig høring, som indhentede synspunkter fra alle interesserede parter. ·En række målrettede tematiske workshopper og ekspertgruppemøder online, herunder møder i Forummet for Overholdelse af Miljøbestemmelser og Forvaltning af Miljøet og dets arbejdsgruppe om sanktioner for miljøovertrædelser. Der blev udsendt særlige spørgeskemaer og diskussionsoplæg forud for forberedelsen af de møder, som Kommissionen var vært for. ·En række onlinekonferencer, hvor Kommissionen deltog og præsenterede sit arbejde på dette område, indsamlede feedback om de seks vigtigste muligheder fra andre konferencedeltagere og indbød yderligere deltagere til ekspertprocessen og den offentlige høring. ·Bilaterale onlinemøder med en bred vifte af interessenter, der afholdes på initiativ af Kommissionen eller interessenter. ·Positionspapirer og analytiske dokumenter fra europæiske agenturer, fagfolk, professionelle netværk (f.eks. den fælles erklæring fra Impel/ENPE/EUFJE og EnviCrimeNet, der blev vedtaget på en konference i maj 2021 om bekæmpelse af miljøkriminalitet og revision af direktivet om miljøkriminalitet), repræsentanter for erhvervslivet, offentlige myndigheder fra medlemsstaterne, NGO'er, civilsamfundet og den akademiske verden. De målrettede høringsaktiviteter varede i alt over 6 måneder fra februar 2021 til juli 2021. Høringen havde til formål at følge samme logiske rækkefølge som konsekvensanalysen ved at begynde med problemdefinitionen og muliggøre en gradvis udvikling af de mulige løsningsmodeller og deres virkninger: ·Flertallet af respondenterne bekræftede behovet for at ajourføre anvendelsesområdet for direktivet om miljøkriminalitet og præcisere de juridiske begreber. ·De fleste bidrag fra NGO'er og erhvervssammenslutninger identificerede miljøområder eller specifik lovgivning, som ikke er omfattet af det nuværende direktiv om miljøkriminalitet, men hvis inddragelse bør overvejes. ·Størstedelen af respondenterne fandt det hensigtsmæssigt at medtage bestemmelser om minimumsgrænser for maksimale sanktioner og for skærpende omstændigheder. I nogle tilfælde anses det for nyttigt at medtage en bestemmelse om konfiskation sammen med lovgivning mod juridiske personer.

·Flere parter slog til lyd for bedre indsamling og videregivelse af oplysninger fra medlemsstaterne. Der blev udtrykt bekymring for, at dette ville medføre komplekse IT-tilpasninger — en vanskelig og langvarig proces, som lægger en tung administrativ byrde på de retshåndhævende myndigheder, anklagemyndigheden og retsvæsenet. ·Langt de fleste interessenter bekræftede det presserende behov for at forbedre effektiviteten af håndhævelseskæden i praksis og behovet for bestemmelser om uddannelse, ressourcer, samarbejde og koordinering samt strategiske tilgange til bekæmpelse af miljøkriminalitet. Kommissionen tog alle svar i betragtning, da den besluttede, hvilke muligheder der burde foretrækkes. Yderligere oplysninger om høringerne findes i bilagene til konsekvensanalysen (bilag 7 og 8). •Indhentning og brug af ekspertbistand For at sikre, at den dokumentation, der er nødvendig for konsekvensanalysen, er tilgængelig, har Kommissionen trukket på et bredt spektrum af ekspertise. De ekspertudtalelser, der tages i betragtning, kan inddeles i to hovedkategorier: De seneste undersøgelser af emnet og høringer af de interesserede parter. For det første evaluerede Kommissionen det nuværende direktiv i 2019/20 og offentliggjorde sine konklusioner i oktober 2020. Evalueringen hjalp Kommissionen med at forstå fordelene og ulemperne ved den nuværende lovgivning. Den banede vejen for revisionen af direktivet, da evalueringen klart understregede, at den nuværende lovgivning kun havde ubetydelige virkninger i praksis. Efter evalueringen bestilte Kommissionen en undersøgelse til støtte for konsekvensanalysen. Undersøgelsen blev gennemført mellem april 2021 og oktober 2021. Formålet var at vurdere virkningerne af forskellige løsningsmodeller, navnlig deres finansielle og økonomiske virkninger. Ud over de to undersøgelser foretog Kommissionen en omfattende gennemgang af den eksisterende litteratur om emnet. Dette afspejles i de mange henvisninger, der anvendes i konsekvensanalysen. Desuden blev en lang række skriftlige erklæringer fra interessenter, f.eks. Eurojust, Europol, faglige netværk, fagfolk, medlemsstater, NGO'er og virksomheder analyseret. Skrivebordsundersøgelsen omfattede også gennemgangen af Europa-Parlamentets holdninger, f.eks. Retsudvalgets betænkning om virksomheders erstatningsansvar for miljøskader (2020/2027 (INI)). Der blev også taget hensyn til resultater fra arbejdsgrupper såsom landeundersøgelsen til det 2. møde i Europarådets arbejdsgruppe vedrørende miljø og strafferet den 15. juni 2021. Det relevante arbejde i de vigtigste europæiske miljøhåndhævelsesnetværk (Impel, EnviCrimeNet, ENPE, EUFJE) er også blevet nøje overvejet. Der er også taget hensyn til resultaterne af ottende runde af Rådets gensidige evalueringer om bekæmpelse af miljøkriminalitet. •Konsekvensanalyse Lovgivningsforslaget er baseret på en konsekvensanalyse. Udvalget for Forskriftskontrol afgav en positiv udtalelse (med forbehold) den 1. oktober 2021. Bilag I til konsekvensanalysen viser, hvordan bemærkningerne fra Udvalget for Forskriftskontrol blev håndteret. En evaluering viste, at direktivet, selv om det etablerede en fælles EU-ramme for central miljøkriminalitet, ikke havde stor virkning i praksis. Det påvirkede ikke antallet af domfældelser eller niveauet af pålagte sanktioner i medlemsstaterne. I evalueringen blev der navnlig peget på følgende specifikke centrale problemer: 1.Anvendelsesområdet for direktivet om miljøkriminalitet (defineret i to bilag til direktivet om miljøkriminalitet og en liste over overtrædelser i artikel 3 i direktivet om miljøkriminalitet) er forældet, og det er defineret på en kompleks måde, hvilket hindrer effektiv efterforskning, retsforfølgning og grænseoverskridende samarbejde. 2.Definitionerne af, hvad der udgør "miljøkriminalitet", er uklare og hindrer en effektiv efterforskning, retsforfølgning og grænseoverskridende samarbejde mellem og inden for medlemsstaterne. 3.Sanktionsniveauerne er ikke effektive og afskrækkende i alle medlemsstater. 4.Det grænseoverskridende samarbejde er for begrænset. 5.Politiske beslutningstagere og praktikere mangler kendskab til arten og omfanget af miljøkriminalitet og effektiviteten af de retshåndhævende foranstaltninger på grund af begrænset indsamling, behandling og deling af statistiske data. 6.Håndhævelseskæden for bekæmpelse af miljøkriminalitet er bl.a. ineffektiv på grund af manglende uddannelse og specialisering samt utilstrækkelig koordinering og utilstrækkeligt samarbejde mellem de forskellige niveauer af håndhævelse af miljølovgivningen. Kommissionen har udviklet en række lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige politiske løsningsmodeller. De løsningsmodeller, der blev overvejet og forkastet på et tidligt tidspunkt, var: at ophæve direktivet eller kun at løse de konstaterede problemer ved hjælp af ikkebindende foranstaltninger, såsom EU-vejledning om fortolkningen af definitioner og sanktionsniveauer.

På grundlag af vurderingen er den eneste egnede mulighed for at nå de specifikke mål at revidere direktivet. Dette udelukker ikke støtte til ikkelovgivningsmæssige foranstaltninger (i det følgende benævnt: "hovedløsningsmodel"). I forbindelse med hovedløsningsmodellen er følgende delløsninger (i det følgende benævnt: "løsningsmodeller") blevet identificeret og vurderet i detaljer i konsekvensanalysen med henblik på at opfylde hvert specifikt mål: Mål nr. 1: Effektivisere efterforskningen og retsforfølgningen ved at ajourføre direktivets anvendelsesområde og indføre en gennemførlig mekanisme til at holde direktivet ajour i lyset af den europæiske grønne pagt. ·Løsningsmodel 1a: Ajourføre den eksisterende liste over lovgivning i bilagene, tilføje nye relevante kategorier af kriminalitet til artikel 3 og indføre komitologiproceduren for at holde bilaget ajourført. ·Løsningsmodel 1b: Henvise til den relevante sektorspecifikke lovgivning i generelle vendinger og fjerne bilagene. Præcisere definitionen af, hvad der udgør miljøkriminalitet i artikel 3, og tilføje nye relevante kriminalitetskategorier. ·Løsningsmodel 1c: Definere miljøkriminalitet i direktivet uden krav om overtrædelse af relevant sektorspecifik EU-lovgivning. Den foretrukne løsningsmodel er 1b, da den skaber større juridisk klarhed om, hvilke overtrædelser af sektorlovgivningen der udgør miljøkriminalitet. I fremtiden vil EU-lovgiveren skulle ajourføre direktivet (i lighed med den nuværende situation), da en enklere mekanisme — nemlig komitologiproceduren — ikke finder anvendelse på væsentlige dele af direktivet. Definitionen af miljøkriminalitet er et væsentligt element. Lovovertrædelserne i artikel 3 vil blive defineret med henvisning til en udvidet definition af, hvad der er "ulovligt", og vil også indeholde en ajourført liste over kriminalitetskategorier baseret på alvorlige overtrædelser af den gældende miljølovgivning. Mål nr. 2: Effektivisere efterforskningen og retsforfølgningen ved at præcisere eller fjerne vage udtryk, der anvendes i definitionerne af miljøkriminalitet. ·Løsningsmodel 2a: Definere uklare begreber i direktivet (f.eks. "betydelig skade") mere præcist. ·Løsningsmodel 2b: Fjerne vage udtryk som f.eks. "betydelig skade", herunder ved at kriminalisere risikobetonet adfærd (kriminalitet, der indebærer fare for miljøet). ·Løsningsmodel 2c: En kombination af løsningsmodel 2a og 2b. Den foretrukne løsningsmodel er 2c, fordi lovgiveren af hensyn til klarheden bør præcisere de uklare definitioner, der er identificeret, i selve direktivet (løsningsmodel 2a) og også tilføje flere lovovertrædelser baseret på risikobegrebet, hvilket er afgørende for sager, der medfører store skader, som kan bevises i sager om miljøkriminalitet. Kriminalitet, der indebærer fare for miljøet, vil omfatte tilfælde, hvor lovgiveren har besluttet, at overtrædelse af sektorreglerne vil indebære en uacceptabel fare for miljøet. Mål nr. 3: Sikre effektive, afskrækkende og forholdsmæssige sanktionstyper og -niveauer for miljøkriminalitet. ·Løsningsmodel 3a: Indføre minimums- og maksimumniveauer for sanktioner. ·Løsningsmodel 3b: Løsningsmodel 3a plus skærpende omstændigheder og accessoriske sanktioner. ·Løsningsmodel 3c: Løsningsmodel 3b plus en forpligtelse til at knytte bødeniveauet sammen med den juridiske persons finansielle situation og/eller ulovlige overskud. Den foretrukne løsningsmodel er 3c, da alle foranstaltninger vedrører forskellige aspekter af effektiv sanktionering og styrker hinanden. Mål nr. 4: Fremme grænseoverskridende efterforskning og retsforfølgning. En pakke af bestemmelser, der direkte fremmer grænseoverskridende samarbejde, såsom harmoniserede effektive efterforskningsredskaber, forpligtelse til at samarbejde gennem Europol, Eurojust og OLAF samt regler om jurisdiktion. Mål nr. 5: Forbedre beslutningstagningen på et velinformeret grundlag om miljøkriminalitet gennem bedre indsamling og formidling af statistiske data. ·Løsningsmodel 5a: Forpligte medlemsstaterne til at indsamle og regelmæssigt indberette statistiske oplysninger vedrørende miljøkriminalitet til Kommissionen.

·Løsningsmodel 5b: Løsningsmodel 5a plus en forpligtelse for medlemsstaterne til at indsamle og indberette statistiske data i henhold til harmoniserede fælles standarder. Den foretrukne løsning er 5b. Mål nr. 6: Forbedre den operationelle effektivitet af nationale håndhævelseskæder med henblik på at fremme afsløring, efterforskning, retsforfølgning og sanktionering. En pakke af forpligtelser til at fremme den praktiske gennemførelse, såsom levering af målrettet og regelmæssig uddannelse på alle niveauer i håndhævelseskæden, overordnede nationale strategier for miljøkriminalitet og oplysningsforanstaltninger. Foretrukken pakke Under mål 1 vil en fjernelse af bilagene, erstattet af en præcisering af definitionen af, hvad der udgør miljøkriminalitet i artikel 3, og tilføjelse af nye kategorier af miljøkriminalitet under samme artikel sandsynligvis forbedre effektiviteten af efterforskningen og retsforfølgningen af miljøkriminalitet, især med hensyn til grænseoverskridende samarbejde. I fremtiden vil der imidlertid også være behov for regelmæssigt at ajourføre direktivet gennem en lovgivningsprocedure, hvis nye områder af miljøkriminalitet skal føjes til direktivets anvendelsesområde. Der er ingen enklere måde at gøre dette på, da definitionerne af kategorier af miljøkriminalitet er et væsentligt element i direktivet og kræver en afgørelse fra EU-lovgiverens side. I henhold til mål 2 er det nødvendigt, at der både foreligger kriminalitet, der indebærer fare for miljøet, og kriminalitet, der forudsætter åbenbar skade, for at der kan reageres hensigtsmæssigt på miljøforbrydelser. Det nuværende direktiv bygger på en kombination af disse to former for kriminalitetsdefinition. Forslaget vil skulle tilføje nye kategorier af kriminalitet, der indebærer fare for miljøet, og præcisere, hvilken adfærd der kriminaliseres. Det vil også skulle tilføje oplysninger, der gør det muligt at fastslå, hvad der kan udgøre miljøskade. Mere præcise definitioner af uklare udtryk — såsom "betydelig skade" og "ubetydelig eller ikke ubetydelig mængde" — vil gøre direktivet mere klart. Fokus på faretruende kriminalitet og risikobetonet adfærd vil muliggøre effektiv sanktionering i tilfælde, hvor det er vanskeligt at fastslå den faktiske skade, eller hvor der ikke er sket skade. Derfor kan en kombineret anvendelse af begge muligheder føre til øget effektivitet i efterforskningen og retsforfølgningen af miljøkriminalitet. Under mål 3 vil pakken af foranstaltninger vedrørende sanktioner (løsningsmodel 3c — minimums- og maksimumniveauer for sanktioner, skærpende omstændigheder, accessoriske sanktioner, bødebeløbets afhængighed af ulovlige overskud og lovovertræderens økonomiske situation) føre til mere effektive, forholdsmæssige, afskrækkende og ensartede sanktionsniveauer i hele EU og i praksis i hele EU. Desuden vil minimums- og maksimumniveauer for fængselsstraffe give retshåndhævende aktører adgang til efterforskningsredskaber, som kun er til rådighed for kriminalitet, der kan straffes med et vist minimums- og maksimumniveau for straffe. Dette vil føre til mere effektive efterforskninger og lette det grænseoverskridende samarbejde. Foranstaltningerne under mål 4 (indbyrdes tilnærmelse af efterforskningsredskaber, forpligtelse til at samarbejde gennem EU-agenturer, oprettelse af nationale kontaktpunkter) vil direkte fremme grænseoverskridende samarbejde, supplere og styrke hinanden og føre til mere effektive efterforskninger, da mange sager om miljøkriminalitet kun kan gennemføres med succes på tværs af grænserne. Den foretrukne løsningsmodel under mål 5 vil føre til en fælles defineret minimumsstandard for indsamling af data om procedurer for miljøkriminalitet og dermed til statistiske data, der er sammenlignelige i hele EU. Den pakke af foranstaltninger, der foreslås under mål 6 (uddannelse/specialisering, samarbejds- og koordineringskrav, bevidstgørelse, nationale strategier), vil have en positiv indvirkning på effektiviteten på stedet på alle niveauer i håndhævelseskæden (inspektører, politi, anklagemyndighed, straffedommere). Da direktivet skal forbedres på alle seks problemområder, bør kombinationen af de foretrukne løsninger under hvert mål resultere i den bedste samlede pakke. De foretrukne løsningsmodeller kan tilsammen nå op på kumulative virkninger, der går ud over, hvad der kan opnås med de enkelte foretrukne løsningsmodeller. Det grænseoverskridende samarbejde vil ikke kun blive fremmet af foranstaltningerne under mål 4, men også gennem direktivets bredere anvendelsesområde, der giver mulighed for et sådant samarbejde på flere miljøområder. Mere præcise definitioner af, hvad der udgør miljøkriminalitet under mål 2, vil mindske de forskellige opfattelser i de medlemsstater, der hidtil har hindret eller endog bragt samarbejdet til ophør. Definitionen af maksimale sanktionsniveauer sikrer ikke blot en mere afskrækkende sanktionering, men åbner også døren for effektive grænseoverskridende efterforskningsredskaber, der er fastsat i retsakter, som kun kan finde anvendelse fra et bestemt sanktionsniveau for en given kriminalitetskategori. Under mål 6 vil bedre uddannelse og specialisering i overensstemmelse med sammenlignelige standarder i medlemsstaterne også direkte lette det grænseoverskridende samarbejde. De retshåndhævende myndigheders evne til bedre at forudse en sags chancer for succes, hvilket vil føre til, at flere sager retsforfølges, styrkes gennem mere præcise definitioner af miljøkriminalitet (mål 2) og bedre uddannelse og specialisering under mål 6. Et forbedret grænseoverskridende samarbejde (mål 4) og adgangen til mere afskrækkende sanktionstyper og -niveauer (mål 3) er yderligere faktorer, der kan lette beslutningen om at investere de ressourcer, der er nødvendige for at tackle sager om miljøkriminalitet. De strafferetlige efterforskningers effektivitet og afskrækkende virkning vil ikke kun blive opnået gennem en mere hensigtsmæssig sanktionering ved hjælp af den foretrukne løsningsmodel under mål 3. Mere effektive efterforskninger gennem de kombinerede virkninger af de foretrukne løsningsmodeller under mål 1, 2, 4 og 6 som beskrevet ovenfor vil også bidrage til et strafferetligt system, der bekæmper miljøkriminalitet. På denne måde tjener de foretrukne løsningsmodeller ikke kun bedst de respektive mål, men styrker også direktivets overordnede effektivitet ud over hvert enkelt specifikt mål. Hvem påvirkes af direktivet? Medlemsstaterne og de offentlige myndigheder: Bestemmelser om gennemførelsen af direktivet forventes at styrke effektiviteten af håndhævelseskæden og sikre sammenlignelighed af indsatsen for at bekæmpe miljøkriminalitet i hele EU. De kan medføre visse omkostninger for miljø-, retshåndhævelses- og retsmyndighederne i medlemsstaterne, både engangsomkostninger og løbende omkostninger. Fordelene på mellemlang og lang sigt vil dog veje tungere end disse. De nationale myndigheder vil skulle stille yderligere menneskelige og materielle ressourcer til rådighed (hovedsagelig i politi- og anklagemyndighederne, som er de institutioner, der oftest er ansvarlige for efterforskning og retsforfølgning af miljøkriminalitet). En forpligtelse for medlemsstaterne til at indsamle og indberette statistiske data i henhold til nye og mere harmoniserede standarder kan ligeledes skabe en yderligere administrativ byrde med hensyn til eventuel tilpasning af de eksisterende systemer til registrering af sager og udarbejdelse af disse statistikker på nationalt plan, inden de indberettes til EU. Alle medlemsstater vil skulle tilbyde en vis grad af yderligere uddannelse til relevante fagfolk i hele håndhævelseskæden under hensyntagen til de reviderede vilkår i direktivet og yderligere personale. De nødvendige ressourcer afhænger af, i hvilket omfang medlemsstaterne allerede tilbyder regelmæssig uddannelse i miljøkriminalitet. Endelig er der visse ekstraomkostninger forbundet med oprettelsen af nationale kontaktpunkter i forskellige institutioner og udviklingen af nationale strategier til bekæmpelse af miljøkriminalitet.

Virksomheder i EU Der er ingen direkte omkostninger for EU's virksomheder i forbindelse med direktivet. Deres overholdelsesomkostninger stammer fra den administrative miljølovgivning. En mere effektiv retshåndhævelse på området miljøkriminalitet vil beskytte lovligt aktive virksomheder mod illoyal konkurrence som følge af ulovlig erhvervsaktivitet. Desuden vil de omdømmemæssige skader for en industri (f.eks. affaldshåndtering, kemisk produktion), der påvirkes af ulovlige aktiviteter, blive mindsket, hvilket vil give yderligere fordele for virksomheder, der overholder reglerne. Da miljøkriminalitet fortsat vil være forbundet med en overtrædelse af administrative love, er der begrænset risiko for, at virksomheder kan straffes for miljøaktiviteter, der er tilladt i henhold til forvaltningsretten, med undtagelse af specifikke og veldefinerede situationer, der er nævnt i direktivet. SMV'er SMV'er kan blive udsat for noget større pres på grund af mindre kapacitet til at betale bøder og/eller inddrage juridisk ekspertise og udføre due diligence-aktiviteter. Muligheden for at knytte bøder til en virksomheds økonomiske situation sammen med andre indicier for forbrydelsen kan mindske SMV'ernes sårbarhed over for sådanne bøder. EU-borgere En mere effektiv håndhævelse af miljøstraffelovgivningen forventes at få en positiv indvirkning på samfundet som helhed. Ud over de livskvalitetsmæssige fordele, der er forbundet med miljøbeskyttelse, støtter en reduktion af kriminaliteten bedre regeringsførelse, mindre korruption og mindskelse af de risici, som store organiserede kriminelle grupper udgør. •Målrettet regulering og forenkling Denne konsekvensanalyse identificerede ingen muligheder for at forenkle direktivet eller reducere unødvendige omkostninger. Da direktivet er et strafferetligt instrument, medfører det ikke yderligere omkostninger for borgere, virksomheder og SMV'er. Dette blev bekræftet under høringerne af interesserede parter. Forslaget vil indeholde en række yderligere bestemmelser, der har til formål at gøre det nuværende meget generiske direktiv mere præcist, præcisere dets anvendelsesområde, give mere præcise definitioner af kriminalitet og sikre, at sanktionerne er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning. Dette vil forenkle og lette den praktiske gennemførelse for medlemsstaternes myndigheder og dermed sikre, at direktivet bedre når sine mål. Forslaget indeholder også nye bestemmelser, der pålægger medlemsstaterne at træffe specifikke foranstaltninger, som sikrer, at direktivet gennemføres effektivt i praksis (uddannelsesforanstaltninger, bevidstgørelsesforanstaltninger, foranstaltninger til styrkelse af det grænseoverskridende samarbejde, foranstaltninger til tilvejebringelse af de nødvendige ressourcer osv.). Selv om der synes at være tale om nye forpligtelser, der medfører omkostninger for medlemsstaterne, fastsætter de pågældende bestemmelser faktisk kun udtrykkeligt, hvad der under alle omstændigheder er en forpligtelse for medlemsstaterne. Medlemsstaterne er ikke blot forpligtet til at gennemføre direktivet i national ret, men skal også træffe de nødvendige praktiske gennemførelsesforanstaltninger. Evalueringen viste, at den praktiske gennemførelse er mangelfuld i alle medlemsstater og i hele håndhævelseskæden. Forpligtelserne i direktivet er derfor nødvendige for at sikre medlemsstaternes overholdelse. De gennemførelsesforanstaltninger, der kræves i forslaget, er foranstaltninger, som fagfolk har identificeret som værende mest relevante for at sætte dem i stand til at håndhæve de nationale bestemmelser til gennemførelse af direktivet. Uddannelse er navnlig blevet omtalt som et væsentligt behov for at forbedre retshåndhævelsen med hensyn til miljøkriminalitet. •Grundlæggende rettigheder Direktivet vil sandsynligvis have en positiv indvirkning på miljøbeskyttelsesniveauet, jf. artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Forbedring af miljøet vil bidrage til at forbedre borgernes fysiske trivsel (sundhed) — dette er omfattet af den menneskelige værdighed. Det vil derfor også have en positiv indvirkning på retten til livet (chartrets artikel 2), retten til fysisk integritet (artikel 3), børns omsorg og trivsel (artikel 24), retten til sunde arbejdsvilkår (artikel 31) og retten til forebyggende og anden sundhedspleje (artikel 35). Da dette direktiv er et strafferetligt instrument, skal det gennemføres i national ret under overholdelse af de grundlæggende rettigheder og principperne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ("chartret") som anerkendt i TEU. Det bør navnlig gennemføres og anvendes under behørig hensyntagen til retten til beskyttelse af personoplysninger (chartrets artikel 8), friheden til at oprette og drive egen virksomhed (artikel 16), uskyldsformodningen og retten til et forsvar (artikel 48), legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf (artikel 49) og retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse (artikel 50). Ved gennemførelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne sikre, at mistænktes eller tiltaltes proceduremæssige rettigheder i straffesager respekteres. Forpligtelserne i henhold til dette direktiv berører ikke medlemsstaternes forpligtelser i henhold til EU-retten om proceduremæssige rettigheder i straffesager. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Det foreliggende forslag har ubetydelige budgetmæssige konsekvenser for medlemsstaterne og for Kommissionen. Specifikke oplysninger om de finansielle virkninger for Kommissionen findes i finansieringsoversigten, der er vedlagt denne lovgivningspakke. Kommissionen har to typer omkostninger: engangsomkostninger og tilbagevendende omkostninger. De første finansielle virkninger for Kommissionen hænger sammen med det femte mål med revisionen: forbedring af indsamlingen og rapporteringen af statistiske data om miljøkriminalitet. Kommissionens omkostninger i forbindelse med dette mål er på 155 000 EUR i 2025. Disse samlede omkostninger er opdelt i tre typer udgifter. For det første vil definitionen af minimumsstandarder koste 110 000 EUR, hvilket er en engangsomkostning, som først vil forekomme i 2025. Den anden omkostning er forbundet med vedligeholdelse af standarder, hvilket er en årlig tilbagevendende omkostning på 16 000 EUR. Den sidste omkostning i forbindelse med dette mål er den toårige rapport om medlemsstaternes data fra Kommissionen, som også er en årlig tilbagevendende omkostning på 25 000 EUR. Ud over de omkostninger, der er forbundet med det femte formål med revisionen, vil Kommissionen også skulle fastsætte endnu en engangsomkostning for sine rapporteringsforpligtelser. Ifølge lovforslaget skal Kommissionen udarbejde to rapporter. Den første vedrører medlemsstaternes gennemførelse af direktivet og vil koste 405 000 EUR fordelt mellem omkostningerne ved at ansætte en kontrahent til at udarbejde undersøgelsen, dvs. 350 000 EUR, og Kommissionens tjenestegrenes gennemgang heraf, dvs. 54 600 EUR. Den anden rapport, som Kommissionen skal udarbejde, er en undersøgelse, der vil analysere direktivets effektivitet med en række indikatorer. Denne undersøgelse, som vil finde sted efter udløbet af den nuværende FFR, vil koste 420 000 EUR. Derfor vil alle omkostninger for Kommissionen i 2025 være på 560 000 EUR, og de tilbagevendende årlige omkostninger i forbindelse med direktivet vil beløbe sig til 45 000 EUR. Denne evaluering omfatter ikke omkostningerne i forbindelse med rapporten om direktivets effektivitet, hvilket vil ske efter den nuværende FFR. Direktivets finansielle virkninger for medlemsstaterne hænger sammen med tre mål for revisionen: Forbedring af effektivt samarbejde og koordinering mellem medlemsstaterne (mål 4), forbedring af indsamlingen og rapporteringen af statistiske data om miljøkriminalitet (mål 5) og forbedring af håndhævelseskædens effektive funktion (mål 6).

Med hensyn til mål 4 vil der være to sæt omkostninger for alle medlemsstater: til efterforskningsredskaber og til oprettelse af nationale kontaktpunkter. Med hensyn til efterforskningsredskaber var dataene ikke tilgængelige, så der kunne foretages en indledende vurdering af omkostningerne. I forbindelse med oprettelsen af nationale kontaktpunkter vil omkostningerne for alle medlemsstater imidlertid variere mellem 475 600 EUR og 792 700 EUR afhængigt af, hvilken mulighed medlemsstaterne vælger. Med hensyn til mål 5 kan der identificeres flere typer omkostninger for medlemsstaterne. To af dem er engangsomkostninger: Indførelse af en national koordineringsprocedure, som vil koste 146 200 EUR for alle medlemsstater, og omkostninger til fastlæggelse af minimumsstandarder, hvilket vil koste 280 000 EUR. To omkostninger i forbindelse med mål 5 er ikke engangsomkostninger, men tilbagevendende omkostninger. For det første skal medlemsstaterne vedligeholde standarderne, og for alle medlemsstater bør dette koste 35 000 EUR. Koordinering, indsamling og rapportering vil koste 220 000 EUR for alle medlemsstater. Det betyder, at medlemsstaternes samlede omkostninger for mål 5 er ca. 683 000 EUR. Med hensyn til mål 6 vil medlemsstaterne igen have flere former for omkostninger: Uddannelse, bevidstgørelse af offentligheden, fastlæggelse og gennemførelse af nationale strategier og forøgelse af personalet. Da uddannelse er en af de vigtigste støtteforanstaltninger i direktivet, anslås det, at uddannelse vil koste 7 800 000 EUR for alle medlemsstater. Omkostningerne i forbindelse med nationale strategier bør opdeles i engangsomkostninger og tilbagevendende omkostninger. Fastlæggelsen og den første gennemførelse af nationale strategier vil koste 864 000 EUR for alle medlemsstater. Når denne første del er afsluttet, vil medlemsstaterne have tilbagevendende omkostninger, som er blevet anslået til 325 000 EUR for alle medlemsstater. Endelig er stigningen i personalet i forbindelse med dette direktiv blevet anslået til 4 mio. EUR for alle medlemsstater. Alle omkostninger til mål 6 beløber sig således til ca. 13 mio. EUR for alle medlemsstater. Disse omkostninger bør vurderes i forhold til, hvor store tab miljøkriminalitet forårsager. Ifølge skøn fra UNEP og Interpol, der blev offentliggjort i juni 2016, beløber det årlige tab som følge af miljøkriminalitet sig til mellem 91 mia. USD og 258 mia. USD. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Forslaget har til formål at rette op på manglerne i det nuværende direktiv og indeholder derfor forskellige foranstaltninger til gennemførelse, overvågning, evaluering og rapportering. For det første skal der efter direktivets ikrafttræden fastsættes minimumsstandarder for indberetning og indsamling af statistiske data om miljøkriminalitet ved hjælp af en gennemførelsesretsakt. Senest et år efter direktivets ikrafttræden skal medlemsstaterne udarbejde en national strategi til bekæmpelse af miljøkriminalitet og udarbejde en handlingsplan til gennemførelse af direktivet. Dette vil gøre det muligt for Kommissionen at vurdere både medlemsstaternes gennemførelse af det reviderede direktiv og deres tilsagn om at bekæmpe miljøkriminalitet mere effektivt. Gennemførelsesplanen og evaluerings- og rapporteringsordningerne ophører ikke, efter at direktivet er trådt i kraft. Medlemsstaterne får 18 måneder til at gennemføre direktivet i deres nationale lovgivning efter dets ikrafttræden. To år efter udløbet af denne gennemførelsesperiode skal Kommissionen udarbejde en rapport om, hvordan medlemsstaterne har gennemført direktivet. Fem år efter udløbet af gennemførelsesperioden skal Kommissionen udarbejde en undersøgelse af direktivets effektivitet for at vurdere dets merværdi. Ud over disse overvågningsprocedurer skal medlemsstaterne hvert andet år udarbejde en rapport med oplysninger om direktivet, herunder deres nationale strategi eller koordinerings- og samarbejdsforanstaltninger. På grundlag af de data, som medlemsstaterne har fremsendt, vil Kommissionen også udarbejde statistiske rapporter om miljøkriminalitet. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Artikel 1: Genstand Med denne bestemmelse fastsættes formålet med direktivet og navnlig dets mål om at støtte beskyttelsen af miljøet ved at fastsætte strafferetlige overtrædelser og straffe. Artikel 2: Definitioner Denne bestemmelse indeholder definitioner af begreber, der anvendes i direktivet, herunder en mere præcis definition af "ulovlighed" med henblik på at definere miljøkriminalitet. Artikel 3: Lovovertrædelser I denne bestemmelse beskrives de lovovertrædelser, der er omfattet af dette direktiv. Nogle af lovovertrædelserne er fra det nuværende direktiv, nogle er ændrede og præciserede versioner af eksisterende lovovertrædelser, og nogle er nye lovovertrædelser. Endvidere præciseres de begreber, der anvendes i definitionen af lovovertrædelser, idet de præciserer de elementer, der skal tages hensyn til i forbindelse med efterforskning, retsforfølgning og domfældelse af lovovertrædelser: navnlig "betydelig skade", " sandsynlighed" for at forårsage skade og "ubetydelig mængde". Artikel 4: Anstiftelse, medvirken og forsøg Ved artikel 4 kriminaliseres anstiftelse af og medvirken til at begå de i artikel 3, stk. 1, omhandlede lovovertrædelser. Desuden kriminaliseres forsøg på at begå visse lovovertrædelser, der er anført i artikel 4. Artikel 5: Sanktioner over for fysiske personer I denne artikel fastsættes minimumsstandarder for at sikre, at de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3 og 4, kan straffes med strafferetlige sanktioner, som er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning. Desuden kræver forslaget, at medlemsstaterne indfører specifikke sanktionsniveauer og -typer for miljøkriminalitet. Den foreslåede kategorisering afspejler overtrædelsernes grovhed. F.eks. fremgår det af stk. 2, at de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3, bør straffes med fængsel med en maksimumsstraf på mindst ti år, hvis de forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade.

Stk. 5 tager sigte på, at medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3 og 4, kan gøres til genstand for yderligere sanktioner og foranstaltninger for at muliggøre en skræddersyet reaktion på forskellige former for kriminel adfærd. Artikel 6: Juridiske personers ansvar Denne artikel indeholder forpligtelser til at sikre juridiske personers ansvar for de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3 og 4, når sådanne lovovertrædelser er begået til deres fordel. I denne artikel fastsættes også, at medlemsstaterne skal sikre, at juridiske personer kan drages til ansvar for manglende tilsyn og kontrol, som har gjort det muligt at begå en af de i artikel 3 og 4 omhandlede lovovertrædelser til fordel for den juridiske person. Endvidere bør den juridiske persons ansvar ikke udelukke strafferetlig forfølgning af fysiske personer. Artikel 7: Sanktioner over for juridiske personer I denne artikel fastsættes de sanktioner, der finder anvendelse på juridiske personer, som er involveret i de lovovertrædelser, der er omfattet af dette forslag. Artikel 8: Skærpende omstændigheder I denne artikel fastsættes de skærpende omstændigheder, der skal tages i betragtning, når der pålægges sanktioner for en overtrædelse som omhandlet i artikel 3 og 4. Artikel 9: Formildende omstændigheder I denne artikel fastsættes formildende omstændigheder, der skal tages i betragtning, når der pålægges sanktioner for en lovovertrædelse som omhandlet i artikel 3 og 4. Artikel 10: Indefrysning og konfiskation Denne bestemmelse sikrer, at medlemsstaterne giver de kompetente myndigheder mulighed for at indefryse og konfiskere udbytte fra lovovertrædelser, der er omfattet af dette forslag. Artikel 11: Forældelsesfrister for lovovertrædelser I denne artikel fastsættes bestemmelser om forældelsesfrister for at gøre det muligt for de kompetente myndigheder at efterforske, retsforfølge og dømme de lovovertrædelser, der er omfattet af dette forslag, inden for en vis periode. Artikel 12: Kompetence Denne artikel indeholder bestemmelser om jurisdiktionskompetence for at sikre, at medlemsstaterne fastsætter straffemyndighed for lovovertrædelser, der er omfattet af forslaget, og at de underretter Kommissionen, hvis de beslutter at udvide denne straffemyndighed i specifikke tilfælde, hvor lovovertrædelsen begås uden for deres område. Artikel 13: Beskyttelse af personer, der indberetter miljøovertrædelser eller bistår efterforskningen Denne bestemmelse vedrører beskyttelse af personer såsom whistleblowere, miljøforkæmpere og andre, der indberetter oplysninger eller fremlægger bevismateriale i forbindelse med en efterforskning vedrørende miljøkriminalitet. Artikel 14: Den berørte offentligheds ret til at deltage i retssager Denne bestemmelse vedrører proceduremæssige rettigheder til at deltage i straffesager, som bør indrømmes den berørte offentlighed som fastsat i artikel 2. Artikel 15: Forebyggelse

I henhold til denne bestemmelse skal medlemsstaterne træffe forebyggende foranstaltninger for at begrænse miljøovertrædelser. Artikel 16: Ressourcer Denne bestemmelse har til formål at sikre, at nationale myndigheder, der afslører, efterforsker, retsforfølger eller træffer afgørelse om miljøovertrædelser, har et tilstrækkeligt antal kvalificerede medarbejdere og tilstrækkelige finansielle, tekniske og teknologiske ressourcer, der er nødvendige for, at de kan udføre deres opgaver effektivt. Artikel 17: Uddannelse Denne bestemmelse har til formål at styrke uddannelsesaktiviteter i hele håndhævelseskæden for at sikre, at alle involverede parter har de nødvendige specialiserede færdigheder og evner til at varetage deres opgaver effektivt. Artikel 18: Efterforskningsredskaber Denne bestemmelse fastsætter, at der skal stilles særlige efterforskningsredskaber til rådighed til efterforskning af de lovovertrædelser, der er omhandlet i artikel 3 og 4. Artikel 19: Koordinering og samarbejde mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder Ifølge denne bestemmelse skal medlemsstaterne sikre koordinering og samarbejde på strategisk og operationelt plan mellem alle deres kompetente myndigheder, der er involveret i forebyggelse og bekæmpelse af miljøkriminalitet. Artikel 20: National strategi for bekæmpelse af miljøkriminalitet Denne bestemmelse har til formål at sikre en strategisk tilgang til bekæmpelse af miljøkriminalitet og omfatter aspekter, der skal behandles i en national strategi, som skal fastlægges i hver medlemsstat. Artikel 21: Dataindsamling og statistik Denne bestemmelse omhandler behovet for systematisk indsamling af oplysninger om indsatsen for at bekæmpe miljøkriminalitet og for at tilvejebringe statistiske data om miljøkriminalitet. Den kræver, at medlemsstaterne indsamler, offentliggør og sender relevante statistiske data til Kommissionen. Den fastsætter også en forpligtelse for Kommissionen til regelmæssigt at offentliggøre en rapport på grundlag af statistiske data fra medlemsstaterne. Denne bestemmelse har også til formål at bidrage til at afhjælpe den nuværende begrænsede tilgængelighed af data om miljøkriminalitet, som kan bidrage til at evaluere virkningsfuldheden af de nationale systemer til bekæmpelse af miljøkriminalitet. Artikel 22: Gennemførelsesbeføjelser Denne bestemmelse supplerer artikel 25 og har til formål at styrke medlemsstaternes forpligtelse til at sende statistiske data til Kommissionen ved at kræve, at Kommissionen vedtager en gennemførelsesretsakt, der fastlægger fælles minimumsstandarder for indberetning af statistiske data. Artikel 23: Udvalgsprocedure Denne bestemmelse omhandler behovet for, at Kommissionen bistås af et udvalg for at vedtage udkastet til gennemførelsesretsakt. Artikel 24, 25, 26, 27, 28, 29 Disse artikler indeholder yderligere bestemmelser om medlemsstaternes gennemførelse, medlemsstaternes rapportering, Kommissionens evaluering og rapportering, ikrafttræden og anvendelse af direktiv 2005/35/EF og erstatning af direktiv 2008/99/EF med nærværende direktiv.





2021/0422 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om strafferetlig beskyttelse af miljøet og om erstatning af direktiv 2008/99/EF EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 83, stk. 2, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)I henhold til artikel 3, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og artikel 191 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) er Unionen forpligtet til at sikre et højt niveau for beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten. (2)Unionen er fortsat bekymret over stigningen i miljøkriminalitet og virkningerne heraf, som underminerer effektiviteten af Unionens miljølovgivning. Disse overtrædelser strækker sig desuden i stigende grad ud over grænserne for de medlemsstater, hvor lovovertrædelserne begås. Sådanne lovovertrædelser udgør en trussel mod miljøet og bør derfor imødegås på passende og effektiv måde. (3)De eksisterende sanktionsordninger i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/99/EF og den sektorspecifikke miljølovgivning har ikke været tilstrækkelige på alle miljøpolitiske områder til at sikre overholdelse af EU-lovgivningen om miljøbeskyttelse. Overholdelsen bør styrkes ved, at der findes strafferetlige sanktioner, som viser social misbilligelse af en kvalitativt anderledes karakter end administrative sanktioner. (4)Effektiv efterforskning, retsforfølgning og domfældelse i forbindelse med miljøkriminalitet bør forbedres. Listen over miljøforbrydelser i direktiv 2008/99/EF bør revideres, og der bør tilføjes yderligere kategorier af overtrædelser baseret på de mest alvorlige overtrædelser af EU's miljølovgivning. Bestemmelserne om sanktioner bør styrkes for at øge deres afskrækkende virkning og forbedre den håndhævelseskæde, der har ansvaret for at afsløre, efterforske, retsforfølge og pådømme miljøkriminalitet. (5)Medlemsstaterne bør kriminalisere kategorier af lovovertrædelser og sørge for større præcision med hensyn til definitionerne af overtrædelseskategorierne og harmoniseringen med hensyn til sanktionstyper og -niveauer. (6)Medlemsstaterne bør fastsætte strafferetlige sanktioner i deres nationale lovgivning for alvorlige overtrædelser af EU-rettens bestemmelser om miljøbeskyttelse. Inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik indeholder EU-retten et omfattende sæt regler for kontrol og håndhævelse i henhold til forordning (EF) nr. 1224/2009 og forordning (EF) nr. 1005/2008 i tilfælde af alvorlige overtrædelser, herunder overtrædelser, der skader havmiljøet. Inden for rammerne af dette system har medlemsstaterne valget mellem administrative og/eller strafferetlige sanktionssystemer. I overensstemmelse med Kommissionens meddelelse om den europæiske grønne pagt og EU's biodiversitetsstrategi frem til 2030 bør visse forsætlige ulovlige handlinger, der er omfattet af forordning (EF) nr. 1224/2009 og forordning (EF) nr. 1005/2008, betragtes som strafbare handlinger. (7)For at udgøre en miljøovertrædelse i henhold til dette direktiv bør adfærd være ulovlig i henhold til EU-retten om miljøbeskyttelse eller nationale love, administrative bestemmelser eller afgørelser, der gennemfører EU-retten. Den adfærd, der udgør hver kategori af lovovertrædelser, bør defineres, og der bør, hvor det er relevant, fastsættes en tærskel, som skal være opfyldt, for at den pågældende adfærd kan kriminaliseres. En sådan adfærd bør betragtes som en lovovertrædelse, når den begås forsætligt, og i visse tilfælde også når den begås ved grov uagtsomhed. Ulovlig adfærd, der forårsager dødsfald eller alvorlig personskade, betydelig skade eller betydelig risiko for væsentlig skade på miljøet eller på anden måde anses for at være særligt skadelig for miljøet, udgør en lovovertrædelse, når den begås ved grov uagtsomhed. Det står medlemsstaterne frit for at vedtage eller opretholde strengere strafferetlige regler på dette område. (8)Adfærd bør også betragtes som ulovlig, når den udføres i henhold til en tilladelse fra en kompetent myndighed i en medlemsstat, hvis en sådan tilladelse er opnået på svigagtig vis eller ved korruption, afpresning eller tvang. Desuden bør operatører tage de nødvendige skridt til at overholde de gældende love og administrative bestemmelser om miljøbeskyttelse, når de udfører den pågældende aktivitet, herunder ved at overholde deres forpligtelser som fastsat i gældende EU-lovgivning og national lovgivning, i forbindelse med procedurer for ændring eller ajourføring af eksisterende godkendelser. (9)Miljøet bør beskyttes i bred forstand, jf. artikel 3, stk. 3, i TEU og artikel 191 i TEUF, hvilket omfatter alle naturressourcer — luft, vand, jord, vilde dyr og planter, herunder levesteder — samt tjenester, der leveres af naturressourcer.

(10)Fremskyndelsen af klimaændringerne, tab af biodiversitet og miljøforringelse kombineret med håndgribelige eksempler på deres ødelæggende virkninger har ført til anerkendelse af den grønne omstilling som det afgørende mål for vor tid og et spørgsmål om lighed mellem generationerne. Når EU-lovgivning, der er omfattet af dette direktiv, udvikler sig, bør dette direktiv derfor også omfatte enhver ajourført eller ændret EU-lovgivning, der er omfattet af anvendelsesområdet for lovovertrædelser som defineret i dette direktiv, når forpligtelserne i henhold til EU-retten indholdsmæssigt forbliver uændrede. Når nye retlige instrumenter forbyder ny adfærd, der er skadelig for miljøet, bør dette direktiv imidlertid ændres for at tilføje de nye alvorlige overtrædelser af EU's miljølovgivning til kategorierne af strafbare handlinger. (11)De kvalitative og kvantitative tærskler, der anvendes til at definere miljølovovertrædelser, bør præciseres ved at opstille en ikkeudtømmende liste over omstændigheder, der bør tages i betragtning ved vurderingen af sådanne tærskler af myndigheder, der efterforsker, retsforfølger og pådømmer lovovertrædelser. Dette bør fremme en sammenhængende anvendelse af direktivet og en mere effektiv bekæmpelse af miljøkriminalitet samt skabe retssikkerhed. Sådanne tærskler eller anvendelsen af disse bør dog ikke gøre efterforskning, retsforfølgning eller domfældelse af straffelovsovertrædelser uforholdsmæssigt vanskelig. (12)I straffesager og retssager bør der tages behørigt hensyn til inddragelsen af organiserede kriminelle grupper, der arbejder på måder, som har negativ indvirkning på miljøet. Straffesager bør behandle korruption, hvidvaskning af penge, cyberkriminalitet og dokumentfalsk og — i forbindelse med forretningsaktiviteter — lovovertræderens hensigt om at maksimere fortjenesten eller spare udgifter, når dette sker i forbindelse med miljøkriminalitet. Disse former for kriminalitet hænger ofte sammen med former for grov miljøkriminalitet og bør derfor ikke behandles isoleret. I den forbindelse er det særlig bekymrende, at visse miljøforbrydelser begås med billigelse eller aktiv støtte fra de kompetente myndigheder eller embedsmænd, der udfører deres offentlige opgaver. I visse tilfælde kan dette endda have form af korruption. Eksempler på en sådan adfærd er at vende det blinde øje til eller tie stille om overtrædelse af miljøbeskyttelseslove efter inspektioner, bevidst undlade at foretage inspektioner eller kontrol, f.eks. med hensyn til, om tilladelsesindehaveren overholder betingelserne i en tilladelse, beslutninger eller afstemninger til fordel for udstedelse af ulovlige tilladelser eller udstedelse af forfalskede eller usande positive rapporter. (13)Anstiftelse, medvirken og tilskyndelse til lovovertrædelser, der begås forsætligt, bør også være strafbare. Et forsøg på at begå en lovovertrædelse, der forårsager dødsfald eller alvorlig personskade, betydelig skade på miljøet eller kan forårsage betydelig skade på miljøet eller på anden måde betragtes som særligt skadeligt, bør også udgøre en lovovertrædelse, når den begås forsætligt. (14)Sanktionerne for lovovertrædelserne bør være effektive, have afskrækkende virkning og stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen. Med henblik herpå bør der fastsættes minimumsniveauer for den maksimale fængselsstraf for fysiske personer. Accessoriske sanktioner anses ofte for at være mere effektive end finansielle sanktioner, navnlig for juridiske personer. Der bør derfor være mulighed for yderligere sanktioner eller foranstaltninger i straffesager. Disse bør omfatte forpligtelsen til at genoprette miljøet, udelukkelse fra adgang til offentlig finansiering, herunder udbudsprocedurer, tilskud og koncessioner og inddragelse af tilladelser og godkendelser. Dette berører ikke dommeres eller domstoles skønsbeføjelser i straffesager til at pålægge passende sanktioner i de enkelte sager. (15)Hvis national lovgivning indeholder bestemmelser herom, bør juridiske personer også holdes strafferetligt ansvarlige for miljøkriminalitet i henhold til dette direktiv. Medlemsstater, hvis nationale lovgivning ikke indeholder bestemmelser om juridiske personers strafferetlige ansvar, bør sikre, at deres administrative sanktionssystemer indeholder effektive, afskrækkende og forholdsmæssige sanktionstyper og -niveauer som fastsat i dette direktiv med henblik på at nå dets mål. Juridiske personers finansielle situation bør tages i betragtning for at sikre, at den pålagte sanktion har afskrækkende virkning. (16)En yderligere tilnærmelse og effektivitet af de sanktionsniveauer, der pålægges i praksis, bør fremmes gennem fælles skærpende omstændigheder, der afspejler alvoren af den begåede forbrydelse. Hvis en person er blevet dræbt eller har fået alvorlig skade, og disse elementer ikke allerede er en del af lovovertrædelsen, kan de betragtes som skærpende omstændigheder. Når en miljøforbrydelse forårsager betydelig og uoprettelig eller langvarig skade på et helt økosystem, bør dette ligeledes være en skærpende omstændighed på grund af dens alvor, herunder i tilfælde, der kan sammenlignes med økocid. Da den ulovlige fortjeneste eller de udgifter, der kan genereres eller undgås som følge af miljøkriminalitet, er et vigtigt incitament for kriminelle, bør disse tages i betragtning ved fastsættelsen af det passende sanktionsniveau i det enkelte tilfælde. (17)Hvis forbrydelserne er af vedvarende karakter, bør de bringes til ophør hurtigst muligt. Hvis lovovertræderne har opnået økonomisk gevinst, bør sådanne gevinster konfiskeres. (18)Dette direktiv bør ikke berøre de generelle regler og principper i national strafferet om idømmelse eller anvendelse og fuldbyrdelse af straffe i overensstemmelse med de særlige omstændigheder i den enkelte sag. (19)Medlemsstaterne bør fastsætte regler om forældelsesfrister, der er nødvendige for at sætte dem i stand til effektivt at bekæmpe miljøkriminalitet, uden at dette berører nationale regler, der ikke fastsætter forældelsesfrister for efterforskning, retsforfølgning og håndhævelse. (20)Forpligtelserne i dette direktiv til at fastsætte strafferetlige sanktioner bør ikke fritage medlemsstaterne fra forpligtelsen til at fastsætte administrative sanktioner og andre foranstaltninger i national ret for overtrædelser, der er fastsat i Unionens miljølovgivning. (21)Medlemsstaterne bør klart definere anvendelsesområdet for den administrative og strafferetlige retshåndhævelse med hensyn til miljøovertrædelser i henhold til deres nationale lovgivning. Ved anvendelsen af national lovgivning til gennemførelse af dette direktiv bør medlemsstaterne sikre, at pålæggelse af strafferetlige og administrative sanktioner overholder principperne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herunder forbuddet mod ne bis in idem. (22)Desuden bør de retlige og administrative myndigheder i medlemsstaterne råde over en række strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger til at imødegå forskellige former for kriminel adfærd på en skræddersyet og effektiv måde. (23)I betragtning af navnlig mobiliteten for gerningsmænd til ulovlig adfærd, der er omfattet af dette direktiv, samt den grænseoverskridende karakter af lovovertrædelser og muligheden for grænseoverskridende efterforskning, bør medlemsstaterne fastlægge straffemyndighed med henblik på effektivt at bekæmpe en sådan adfærd. (24)Miljøkriminalitet skader natur og samfund. Ved at indberette overtrædelser af EU's miljølovgivning udfører folk en tjenesteydelse af offentlig interesse og spiller en central rolle med hensyn til at afsløre og forebygge sådanne overtrædelser og dermed beskytte velfærden i samfundet. Personer, der er i kontakt med en organisation i forbindelse med deres arbejdsrelaterede aktiviteter, er ofte de første, der får kendskab til trusler mod eller skader på offentlighedens interesser og miljøet. Personer, der indberetter uregelmæssigheder, kaldes whistleblowere. De potentielle whistleblowere afskrækkes imidlertid ofte fra at give udtryk for deres mistanke eller bekymringer af frygt for repressalier. Sådanne personer bør nyde godt af en afbalanceret og effektiv beskyttelse af whistleblowere som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1937. (25)Andre personer kan også være i besiddelse af værdifulde oplysninger om potentielle miljølovovertrædelser. De kan være medlemmer af det berørte lokalsamfund eller medlemmer af samfundet som helhed og deltage aktivt i beskyttelsen af miljøet. Sådanne personer, der indberetter miljøkriminalitet, samt personer, der samarbejder om at håndhæve sådanne lovovertrædelser, bør have den nødvendige støtte og bistand i forbindelse med straffesager, således at de ikke stilles ringere i deres samarbejde, men støttes og bistås. Disse personer bør også beskyttes mod at blive chikaneret eller uretmæssigt retsforfulgt for anmeldelse af sådanne lovovertrædelser eller deres samarbejde i straffesager. (26)Eftersom naturen ikke kan repræsentere sig selv som offer i straffesager, bør medlemmer af den berørte offentlighed som defineret i dette direktiv under hensyntagen til artikel 2. stk. 5, og artikel 9. stk. 3, i Århuskonventionen have mulighed for at handle på vegne af miljøet som et offentligt gode inden for rammerne af medlemsstaternes retlige rammer og med forbehold af de relevante procedureregler. (27)Mangel på ressourcer og håndhævelsesbeføjelser for nationale myndigheder, der afslører, efterforsker, retsforfølger eller pådømmer miljøkriminalitet, skaber hindringer for effektiv forebyggelse og sanktionering af miljøkriminalitet. Manglen på ressourcer kan navnlig forhindre myndighederne i at gribe ind overhovedet eller begrænse deres håndhævelsesforanstaltninger, hvilket gør det muligt for lovovertrædere at unddrage sig ansvar eller at få en straf, der ikke står i forhold til lovovertrædelsens grovhed. Der bør derfor fastsættes minimumskriterier for ressourcer og håndhævelsesbeføjelser. (28)Hvis håndhævelseskæden skal fungere effektivt, afhænger det af en række specialisters færdigheder. Da kompleksiteten af de udfordringer, der er forbundet med miljøkriminalitet, og den tekniske karakter af en sådan kriminalitet kræver en tværfaglig tilgang, er det nødvendigt med en høj grad af juridisk viden, teknisk ekspertise samt et højt uddannelses- og specialiseringsniveau hos alle relevante kompetente myndigheder. Medlemsstaterne bør tilbyde uddannelse, der er relevant for funktionen af dem, der afslører, efterforsker, retsforfølger eller pådømmer miljøkriminalitet. For at maksimere håndhævelseskædens professionalisme og effektivitet bør medlemsstaterne også overveje at udpege specialiserede efterforskningsenheder, anklagere og dommere i straffesager til at behandle miljøstraffesager. De almindelige straffedomstole kan åbne mulighed for specialiserede dommerkollegier. Der bør stilles teknisk ekspertise til rådighed for alle relevante håndhævende myndigheder. (29)For at sikre en vellykket håndhævelse bør medlemsstaterne stille effektive efterforskningsredskaber til rådighed for miljøforbrydelser som dem, der findes i deres nationale lovgivning til bekæmpelse af organiseret kriminalitet eller anden grov kriminalitet. Disse værktøjer bør bl.a. omfatte aflytning af kommunikation, skjult overvågning, herunder elektronisk overvågning, kontrollerede leverancer, overvågning af bankkonti og andre finansielle efterforskningsværktøjer. Værktøjerne bør anvendes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og under fuld overholdelse af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. I overensstemmelse med national ret bør arten og grovheden af de lovovertrædelser, der efterforskes, begrunde anvendelsen af disse efterforskningsredskaber. Retten til beskyttelse af personoplysninger skal respekteres.

(30)For at sikre et effektivt, integreret og sammenhængende håndhævelsessystem, der omfatter administrative, civilretlige og strafferetlige foranstaltninger, bør medlemsstaterne tilrettelægge internt samarbejde og kommunikation mellem alle aktører i den administrative og strafferetlige håndhævelseskæde og mellem aktører med strafferetlige og afhjælpende sanktioner. I overensstemmelse med de gældende regler bør medlemsstaterne også samarbejde gennem EU-agenturer, navnlig Eurojust og Europol, samt med EU-organer, herunder Den Europæiske Anklagemyndighed (EPPO) og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), inden for deres respektive kompetenceområder. (31)For at sikre en sammenhængende tilgang til bekæmpelse af miljøkriminalitet bør medlemsstaterne vedtage, offentliggøre og regelmæssigt revidere en national strategi for bekæmpelse af miljøkriminalitet og fastsætte mål, prioriteter og tilsvarende foranstaltninger og ressourcer. (32)For effektivt at kunne bekæmpe de lovovertrædelser, der er omhandlet i dette direktiv, er det nødvendigt, at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne indsamler nøjagtige, sammenhængende og sammenlignelige data om omfanget af og tendenserne i miljøovertrædelser og indsatsen for at bekæmpe dem og resultaterne heraf. Disse data bør anvendes til udarbejdelse af statistikker til brug for den operationelle og strategiske planlægning af håndhævelsesaktiviteter samt til at informere borgerne. Medlemsstaterne bør indsamle og indberette relevante statistiske data om miljøovertrædelser til Kommissionen. Kommissionen bør regelmæssigt vurdere og offentliggøre resultaterne på grundlag af de data, som medlemsstaterne fremsender. (33)De statistiske data, der indsamles i henhold til dette direktiv om miljøovertrædelser, bør være sammenlignelige mellem medlemsstaterne og indsamles på grundlag af fælles minimumsstandarder. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser til at fastlægge standardformatet for indberetning af statistiske data. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011. (34)Forpligtelserne i henhold til dette direktiv berører ikke EU-retten om proceduremæssige rettigheder i straffesager. Ved gennemførelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne sikre, at mistænktes eller tiltaltes proceduremæssige rettigheder i straffesager respekteres fuldt ud. (35)Alternativer — slet én mulighed i henhold til IRL-valget: (36)[ikke-deltagelse:] I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Irland ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland. ELLER [deltagelse:] I henhold til artikel 3 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, har Irland [ved skrivelse af ...] meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv. (37)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF blev suppleret af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/123/EF med bestemmelser om strafbare handlinger og sanktioner for udtømning af forurenende stoffer fra skibe. Sådanne lovovertrædelser og sanktioner bør være omfattet af dette direktivs anvendelsesområde. For de medlemsstater, der deltager i nærværende direktiv, bør direktiv 2009/123/EF derfor erstattes i overensstemmelse hermed. (38)I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. (39)Målene for dette direktiv, nemlig at sikre fælles definitioner af miljølovovertrædelser og adgang til effektive, afskrækkende og forholdsmæssige strafferetlige sanktioner for alvorlige miljøovertrædelser, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan. Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. (40)Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som bl.a. anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herunder beskyttelse af personoplysninger, ytrings- og informationsfrihed, friheden til at oprette og drive egen virksomhed, adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, uskyldsformodningen og retten til et forsvar, legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf samt retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse. Dette direktiv søger at sikre fuld overholdelse af disse rettigheder og principper og bør gennemføres i overensstemmelse hermed — VEDTAGET DETTE DIREKTIV: Artikel 1 Genstand Dette direktiv fastsætter minimumsregler for definitionen af lovovertrædelser og sanktioner for at beskytte miljøet mere effektivt. Artikel 2 Definitioner I dette direktiv forstås ved: (1)"ulovlig": en handling, der krænker et af følgende forhold:

a)EU-lovgivning, der uanset retsgrundlaget bidrager til at nå målene for Unionens politik til beskyttelse af miljøet som fastsat i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde b)en medlemsstats love, eller administrative bestemmelser eller afgørelser truffet af en kompetent myndighed i en medlemsstat til gennemførelse af de fællesskabsretsakter, der er omhandlet i litra a). Adfærden betragtes selv da som ulovlig, når den udføres i henhold til en tilladelse fra en kompetent myndighed i en medlemsstat, hvis tilladelsen er opnået på svigagtig vis eller ved korruption, afpresning eller tvang. (2) "levested inden for et beskyttet område": alle levesteder for arter, for hvilke et område er klassificeret som særligt beskyttet område i henhold til artikel 4, stk. 1 eller 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF, eller alle naturtyper eller levesteder for arter, for hvilke en lokalitet er udpeget som særligt bevaringsområde i henhold til artikel 4, stk. 4, i Rådets direktiv 92/43/EØF (3)"juridisk person": enhver retlig enhed, der har denne status i henhold til gældende national ret, dog ikke stater eller offentlige organer under udøvelsen af offentligretlige beføjelser samt offentligretlige internationale organisationer (4)"berørt offentlighed": de personer, der er berørt eller sandsynligvis vil blive berørt af lovovertrædelserne i artikel 3 eller 4. I forbindelse med denne definition anses personer, der har en tilstrækkelig interesse i eller opretholder en krænkelse af en rettighed, samt ikkestatslige organisationer, der arbejder for miljøbeskyttelse, og som opfylder alle forholdsmæssige krav i henhold til national lovgivning, for at have en interesse (5)"offer": har samme betydning som i artikel 2, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/29/EU. Artikel 3 Lovovertrædelser 1.Medlemsstaterne sikrer, at følgende adfærd udgør en lovovertrædelse, når den er ulovlig og begås forsætligt: (a)udledning, emission eller tilførsel af et kvantum materialer eller stoffer eller af ioniserende stråling til luft, jord eller vand, der forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordens eller vandets kvalitet samt på dyr eller planter (b)markedsføring af et produkt, som i strid med et forbud eller et andet krav forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luft-, vand- eller jordkvaliteten eller på dyr eller planter som følge af produktets anvendelse i større målestok (c)fremstilling, markedsføring eller anvendelse af stoffer, enten som sådanne, i blandinger eller i artikler, herunder deres inkorporering i artikler, når: i)denne aktivitet er underlagt begrænsninger i henhold til afsnit VIII i og bilag XVII til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 eller ii)denne aktivitet er forbudt i henhold til afsnit VII i forordning (EF) nr. 1907/2006 eller iii) denne aktivitet er i strid med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 eller iv) denne aktivitet er i strid med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 528/2012 eller v)denne aktivitet falder ind under Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 eller vi)denne aktivitet er forbudt i henhold til bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1021 og den forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordbundens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter

(d)gennemførelse af projekter som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU uden tilladelse eller en vurdering med hensyn til deres indvirkning på miljøet, som forårsager eller kan forårsage væsentlig skade på de faktorer, der er defineret i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2011/92/EU (e)indsamling, transport, nyttiggørelse eller bortskaffelse af affald, tilsyn med sådanne aktiviteter og efterbehandling af deponeringsanlæg, herunder handlinger udført som forhandler eller mægler (affaldshåndtering), når en ulovlig adfærd: i) vedrører farligt affald som defineret i artikel 3, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF og foretages i en ikke ubetydelig mængde ii)vedrører andet affald end det, der er omhandlet i nr. i), og forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordbundens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter (f)overførsel af affald som omhandlet i artikel 2, nr. 35), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006, når en sådan overførsel finder sted i en ikke ubetydelig mængde, uanset om det sker i en enkelt overførsel eller i flere overførsler, der ser ud til at være indbyrdes forbundet (g)ophugning af skibe, der er omfattet af anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1257/2013, uden at opfylde kravene i artikel 6, stk. 2, litra a), i nævnte forordning (h)udtømning fra skibe af forurenende stoffer som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner, herunder strafferetlige sanktioner, i de områder, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, i nævnte direktiv, forudsat at udtømningen fra skibe ikke opfylder undtagelserne i artikel 5 i nævnte direktiv. Denne bestemmelse finder ikke anvendelse i individuelle tilfælde, hvor udtømningen fra skibe ikke forårsager forringelse af vandkvaliteten, medmindre gentagne tilfælde af samme lovovertræder tilsammen medfører en forringelse af vandkvaliteten (i)installation, drift eller demontering af et anlæg, hvor der udføres en farlig aktivitet, eller hvor der opbevares eller anvendes farlige stoffer, præparater eller forurenende stoffer, som er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/18/EU, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU eller Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/30/EU, og som forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordbundens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter (j)fremstilling, produktion, forarbejdning, håndtering, anvendelse, opbevaring, oplagring, transport, import, eksport eller bortskaffelse af radioaktivt materiale, der er omfattet af Rådets direktiv 2013/59/Euratom, Rådets direktiv 2014/87/Euratom eller Rådets direktiv 2013/51/Euratom, og som forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordbundens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter (k)indvinding af overfladevand eller grundvand, som forårsager eller sandsynligvis vil forårsage betydelig skade på overfladevandområders økologiske tilstand eller potentiale eller på grundvandsforekomsters kvantitative tilstand (l)nedslagning, destruktion, indsamling, besiddelse, salg eller udbud til salg af en eller flere enheder af vilde dyre- eller plantearter, der er opført i bilag IV og V (når arter i bilag V er omfattet af de samme foranstaltninger som dem, der er vedtaget for arter i bilag IV) til Rådets direktiv 92/43/EØF og de arter, der er omhandlet i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF, undtagen i tilfælde, hvor adfærden vedrører en ubetydelig mængde af sådanne enheder (m)handel med enheder af vilde dyre- eller plantearter eller dele heraf eller produkter heraf, der er opført i bilag A og B til Rådets forordning (EF) nr. 338/97, undtagen i tilfælde, hvor adfærden vedrører en ubetydelig mængde af sådanne enheder (n)markedsføring eller tilgængeliggørelse på EU-markedet af ulovligt fældet træ eller træprodukter fremstillet af ulovligt fældet træ, der er omfattet af anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 995/2010, undtagen i tilfælde, hvor adfærden vedrører en ubetydelig mængde [Hvis der inden dette direktiv vedtages en forordning om tilgængeliggørelse på EU-markedet samt eksport fra Unionen af visse varer og produkter i forbindelse med skovrydning og skovforringelse og om ophævelse af forordning (EU) nr. 995/2010, erstattes litra n) med en lovovertrædelse inden for anvendelsesområdet for nævnte forordnings artikel 3.] (o)enhver adfærd, der forårsager forringelse af et levested i en beskyttet lokalitet som omhandlet i artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43/EØF, når denne forringelse er betydelig (p)introduktion eller spredning af invasive ikkehjemmehørende arter, som er problematiske på EU-plan, når: i)adfærden overtræder de restriktioner, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1143/2014 ii)adfærden overtræder en betingelse for tilladelse udstedt i henhold til artikel 8 eller af en tilladelse, der er givet i henhold til artikel 9 i forordning (EU) nr. 1143/2014, og forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordbundens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter (q)fremstilling, markedsføring, import, eksport, anvendelse, emission eller frigivelse af ozonnedbrydende stoffer som defineret i artikel 3, nr. 4), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1005/2009 eller af produkter og udstyr, der indeholder eller kun kan fungere ved hjælp af sådanne stoffer (r)produktion, markedsføring, import, eksport, anvendelse, emission eller frigivelse af fluorholdige drivhusgasser som defineret i artikel 2, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 517/2014 eller af produkter og anlæg eller udstyr, der indeholder eller kun kan fungere ved hjælp af sådanne gasser. 2.Medlemsstaterne sikrer, at den adfærd, der er omhandlet i stk. 1, litra a), b), c), d), e), f), h), i), j), k), m), n), p), nr. ii), q), r), også udgør en lovovertrædelse, når den som minimum begås ved grov uagtsomhed.

3.Medlemsstaterne sikrer, at det i deres nationale lovgivning præciseres, at der, hvor det er relevant, skal tages hensyn til følgende elementer, når det vurderes, om skaden eller den sandsynlige skade er væsentlig med henblik på efterforskning, retsforfølgning og pådømmelse af de i stk. 1, litra a) til e), i), j), k) og p), omhandlede lovovertrædelser: (a)det berørte miljøs hidtidige tilstand (b)om skaden er langvarig, mellemlang eller kort (c)skadens alvorlighed (d)skadens spredning (e)skadens reversibilitet. 4.Medlemsstaterne sikrer, at det i deres nationale lovgivning fastsættes, at følgende elementer skal tages i betragtning ved vurderingen af, om aktiviteten kan forventes at forårsage skade på luftens kvalitet, jordbundens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter med henblik på efterforskning, retsforfølgning og pådømmelse af de lovovertrædelser, der er omhandlet i stk. 1, litra a) til e), i), j), k) og p): (a)handlingen vedrører en aktivitet, der anses for risikobetonet eller farlig, kræver en tilladelse, som ikke er opnået eller overholdt (b)i hvilket omfang de værdier, parametre eller grænseværdier, der er fastsat i retsakter eller i en tilladelse, der er udstedt for den pågældende aktivitet, overskrides (c)om materialet eller stoffet er klassificeret som farligt, risikabelt eller på anden måde opført som skadeligt for miljøet eller menneskers sundhed. 5.Medlemsstaterne sikrer, at det i deres nationale lovgivning fastsættes, at følgende elementer skal tages i betragtning ved vurderingen af, om mængden er ubetydelig eller ikke ubetydelig med henblik på efterforskning, retsforfølgning og pådømmelse af de i stk. 1, litra e), f), l), m) og n) omhandlede lovovertrædelser: (a)antallet af genstande, der er genstand for lovovertrædelsen (b)i hvilket omfang den forskrifts