31. 8. 87 - De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/91 
Udtalelse om ugunstigt stillede ø-områder 
(87/C 232/25) 
Sektionen for regionaludvikling og fysisk planlægning har behandlet emnet »Ugunstigt stillede 
ø-områder« i en informationsrapport, som præsidiet gav tilladelse til i december 1985, og som blev 
færdig i juli 1986. 
Denne rapport blev dog ikke forelagt plenarforsamlingen, efter at den var vedtaget i sektionen, for 
præsidiet gav den 25. november 1986 efter anmodning fra sektionen bemyndigelse til at ændre 
proceduren og omarbejde informationsrapporten til en initiativudtalelse. 
Sektionen for regionaludvikling og fysisk planlægning udpegede Nikolaos Vassilaras til ordfører og 
vedtog sin udtalelse den 8. april 1987. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 247. plenarforsamling, den 2. juli 1987, enstemmigt 
følgende udtalelse: 
1. Indledning 
I betragtning af den interesse, som Det Økonomiske og 
Sociale Udvalgs informationsrapport var genstand for i de 
ansvarlige kredse, er man i ØSU glad for at få mulighed for at 
udarbejde den første officielle udtalelse om ø-specifikke 
problemer, et emne, som allerede er blevet behandlet i andre 
institutioner som f.eks. Det Europæiske Råd og Europa-Par­
lamentet. 
Således som Fællesskabets nuværende regionalpolitik er 
udformet, har det ifølge ØSU ikke været muligt at udarbejde 
programmer eller træffe specielle foranstaltninger for de 
ugunstigt stillede ø-områder, hvor der til de almindelige 
underudviklingskarakteristika skal føjes afstandsproblemer 
og geografisk placering, som er et yderligere handicap. Dette 
er grunden til, at alle de foranstaltninger, der gives forslag til i 
denne udtalelse, skal adskille sig fra ordningen for fastlands-
områder ved, om ikke andet, let forhøjede interventionssat-
ser. 
Der skal gøres opmærksom på, at denne udtalelse udeluk­
kende berører de mindre øer eller ø-grupper, eftersom der 
allerede findes udviklingsprogrammer, der er specielt udar­
bejdet til de store øer, som på det administrative plan har 
lettere ved at opfylde betingelserne for at få tildelt national 
støtte eller EF-støtte. Ved fastsættelsen af mindstestørrelsen 
bør de øer medtages, som i kraft af deres befolkningstal 
svarer til niveau III—IV. Dette forudsætter, at der på øen i 
det mindste findes én lokalitet, der er egnet til at fungere som 
udviklingscentrum. 
De problemer, de nævnes i denne udtalelse, optager alle 
ø-samfund, hvilket er blevet bekræftet af en række ekspert­
udtalelser samt i forbindelse med besøg, som ordføreren og 
studiegruppen har aflagt på forskellige lokaliteter. Problemerne koncentrerer sig især om de vanskelige 
adgangsforhold, transportinfrastrukturen, vand- og/eller 
energiforsyningen, boligforholdene samt den sociale infra­
struktur. 
Det er i ØSU blevet konstateret, at medlemsstaterne ikke er 
tilstrækkeligt opmærksomme på disse problemer, hvilket 
ikke så meget skyldes mangel på midler, men at befolkningen 
talmæssigt er for lille eller for dårligt organiseret til i 
valgsammenhænge at udøve det nødvendige pres. Formålet 
med den foreliggende udtalelse er at styrke koordineringen 
og anvendelsen af de regionalpolitiske instrumenter og 
samtlige strukturfonde med henblik på foranstaltninger, der 
ved at bidrage til at fjerne de mindre øers udviklingshandi-
caps kan fungere som løftestang. Det er i den forbindelse 
afgørende, at medlemsstaterne er medansvarlige samt bidra­
ger finansielt, også selv om det i visse tilfælde kræves, at 
Fællesskabet yder en indsats, der er højere end den normale 
interventionssats. 
2. Områder med størst behov for intervention 
2.1. Adgangsforhold og infrastruktur på transportområ­
det 
I nogle tilfælde er der tale om betragtelige afstande, og i andre 
tilfælde er forbindelsen ad vand- eller luftvejen alt for 
sjælden. Herudover er det undertiden de klimatiske forhold 
eller havets beskaffenhed, som umuliggør forbindelse i 
perioder af forskellig længde. Endelig kan det være adgangs-
faciliteterne og de dermed forbundne infrastrukturer, som 
lader tilbage at ønske (havne, anløbsbroer eller lufthavne i 
dårlig tilstand eller mangel på sådanne). 
I alle tilfælde bemærkes der en omkostningsforhøjelse, 
forsynings- og transportproblemer samt hindringer for 
udviklingen af et dynamisk handelsmiljø. 
Det er nødvendigt med forskellige former for national og 
fælles støtte for at løse disse problemer og støtte øernes 
Nr. C 232/92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
økonomiske udviklingspotentiel — ikke kun i de stille 
måneder, men permanent. I de tilfælde, hvor medlemsstater­
ne beslutter at yde tilskud til de løbende transportomkost­
ninger, og EF af regionalpolitiske hensyn glemmer de 
konkurrencepolitiske betænkeligheder, kunne man overveje 
muligheden af at lade denne støtte forvalte af ø-befolknin­
gernes repræsentanter, såvel de valgte som repræsentanter 
for erhvervs- og fagorganisationer. 
2.2. Energi 
Man kommer ikke uden om infrastrukturprojekter til for­
bedring af energiforsyningen på de mindre øer. Produktion, 
oplagring og distribution af elektricitet spiller ikke kun en 
vigtig rolle i forbindelse med det primære energibehov, men 
bruges også til belysnings-, opvarmnings- og husholdnings-
formål, drift af drivhuse, vanding samt vandafsaltning 
(hvilket ville løse vandforsyningsproblemet på mange øer). 
En tilstrækkelig omkostningsgunstig energiforsyning ville 
også virke fremmende for udviklingen inden for visse for 
ringe udviklede mellemstore virksomheder, f.eks. inden for 
træ- og læderforarbejdning, skibsbyggeri samt viderebe­
handling og markedsføring af fiskeriprodukter. 
Selv om det på kort sigt først og fremmest er ønskeligt at gøre 
en særlig økonomisk indsats på det traditionelle energiom­
råde for at dække de umiddelbare behov, så er det ikke desto 
mindre nødvendigt på mellemlang sigt at afprøve, etablere og 
udnytte alternative energikilder såsom solenergi, vindenergi, 
jordvarme, tidevandsenergi og biomasse. 
Visse øer kunne i denne forbindelse tjene som forsøgsområ­
der. 
ØSU understreger ligeledes, at det nye program til udnyttelse 
af energipotentiellet (Valoren) er særlig interessant i forbin­
delse med ø-områdernes problemer. 
2.3. Vandforsyning 
På grund af den ringe overflade og den korte afstand fra 
kysterne har regnvandet på de mindre øer ikke tid nok til at 
samle sig i de underjordiske vandlag og flyder hurtigt ud i 
havet. Det er ikke mindst, fordi grunden består af klipper, at 
der er vandmangel på de fleste øer. Helt bortset fra de 
virkninger, vandmangelen har på ø-boernes sundhed og på 
kvægavlen, er den til hinder for den økonomiske udvikling 
(f.eks. turismen). 
Havvandsafsaltning og eventuelt nødvendige rensningsan­
læg løser kun delvis problemet. Der findes andre tekniske 
muligheder for opsamling og opmagasinering af regnvandet 
samt for vandforsyning gennem andre kilder ved spidsbelast­
ning, og disse burde realiseres under Fællesskabets regional­
politiske medvirken. Opbevaringsbehov, arbejde forbundet med vandtilførsel til 
beboede områder og vandfremstilling på grundlag af indu­
strielle processer fører ofte til en meget højere kubikmeterpris 
for ø-samfundene end på fastlandet. Dette omkostnings­
niveau er acceptabelt for turister på hotellerne, men har 
undertiden katastrofale følger for den indfødte befolkning, 
som lever under tvivlsomme sundhedsforhold (som eksempel 
kan nævnes De Canariske Øer). For øvrigt kan landbruget på 
visse øer ikke overleve uden kostbar kunstvanding. 
2.4. Social infrastruktur og boligforhold 
I forbindelse med foranstaltninger til oprettelse af en social 
grundinfrastruktur skal der lægges større vægt på projekter 
på følgende områder: 
— sundhedsvæsen: læge- og hospitalsstruktur, eventuelt 
hospitalsskibe til rådighed for ø-grupperne og luftbåren 
lægetjeneste, 
— undervisningssektoren: skoler med tilhørende personale, 
erhvervs- og videreuddannelsescentre, fjernundervis-
ningsstrukturer og lettere adgang til højere læreanstalter 
på fastlandet. På kort sigt kunne der iværksættes effektive 
foranstaltninger som f.eks. på den ene side etablerings­
tilskud til specialister og kvalificeret arbejdskraft fra 
kontinentet og på den anden side en støtte til mobiliteten 
blandt unge med en vis sikkerhed for, at de vender tilbage 
til øen efter endt uddannelse på kontinentet, 
— information: lokalt tilgængelig information om erhvervs­
støtteforanstaltninger via organer for virksomhedsråd­
givning og teknisk bistand, 
— boliger: bevarelse af den traditionelle arkitektur, bedre 
udstyrede boliger og eventuelt socialt boligbyggeri. 
Det sidste punkt rejser et reelt problem, som ofte er blevet 
omtalt, nemlig mangelen på EFRU-bestemmelser til fordel 
for boligområdet. ØSU er overbevist om, at støtte til 
opførelse af acceptable boliger og restaurering af boligmas­
sen ofte i ugunstigt stillede områder — både ø- og fastlands-
områder — er af afgørende betydning for den berørte 
befolkning og samtidig en forudsætning for al videre økono­
misk udvikling. Fællesskabet burde råde over interventions­
midler til dette formål og ikke blot træffe ad hoc-bestemmel-
ser i nødsituationer som i tilfældet med de integrerede 
regionalpolitiske aktioner i Belfast. 
2.5. Miljø 
Dette aspekt er altafgørende for ø-områderne, hvor man i 
helt speciel grad skal være opmærksom på at opretholde den 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/93 
skrøbelige balance mellem havet og jorden samt at bevare de 
økosystemer og biotoper, som allerede er forsvundet andre 
steder på vores planet. I denne forbindelse skal der henvises 
til Kommissionens meddelelse om beskyttelse af kystområder 
i Fællesskabet (KOM(86) 571 endelig udg.). 
Især følgende foranstaltninger vil være relevante i denne 
forbindelse: 
— bevarelse af rent badevand omkring øerne, 
— indgreb mod kysterosion, 
— bevarelse eller genskabelse af den lokale fauna og flo­
ra, 
— programmer til redning af truede dyrearter (f .eks. sæler 
og havskildpadder på en række græske øer) samt opret­
telse af biologiske reservater, 
— beskyttelsesforanstaltninger mod brande, som ødelægger 
skovene og fremskynder erosionen af øernes tynde 
jordlag samt plantning af skov på brakarealer på øerne 
inden for rammerne af en fælles skovpolitik, der tager 
hensyn til øernes interesser. 
Desuden bør der af miljøhensyn også træffes foranstaltnin­
ger, som har til formål at kontrollere fremkomsten af 
planløst boligbyggeri uden hensyntagen til æstetik, befolk­
ningens velvære og opretholdelsen af den arkitektoniske stil 
og de stedlige traditioner, hvor det endnu ikke er for sent at 
gribe ind. Dette vil kunne opnås gennem henstillinger til 
medlemsstaterne. 
2.6. Landbrug og plantning af ny skov 
Problemerne skyldes på den ene side, at landbruget viger i de 
områder, hvor turistsektoren udvides, og på den anden side, 
at ønsket om at modernisere og udvide produktionen til 
andre områder ofte umuliggøres af manglende know-how, 
traditioner og befolkningens stadig højere gennemsnitsalder 
samt mangelen på garanterede afsætningsmuligheder. Desu­
den har det vist sig, at den ødelæggelse af de traditionelle 
skovområder, som af forskellige grunde har fundet sted i 
tidens løb, er en alvorlig hindring for tilstedeværelsen og 
tilbageholdelsen af vand på øer med et varmt klima. 
Selv om landbrugsarealerne ifølge reformerne af den fælles 
landbrugspolitik skal reduceres, er det nødvendigt i den 
specielle ø-sammenhæng at træffe foranstaltninger til at 
hindre, at en voldsom udvikling inden for turismen nogle 
steder fører til en irrationel og alt for stor reduktion af de 
dyrkede områder, som er nødvendige for balancen i et 
ø-samfund. 
Med henblik på en omlægning og en styrkelse af landbrugs­
økonomien er det derfor nødvendigt at træffe nogle foran­
staltninger på grundlag af udviklingsprogrammer, der spe­
cielt er tilpasset ø-områder. Teknisk bistand og oprettelse af kooperativer er to meget vigtige forudsætninger. Desuden 
skal der i betragtning af øernes specielle situation foretages en 
undersøgelse af de handelsmæssige og forarbejdningsmæssi­
ge aspekter. Øerne har især et godt erfaringsgrundlag for at 
dyrke lægeplanter og natur- og bioprodukter. Generelt må de 
traditionelle kulturer sikres. 
2.7. Fiskeri og havneanlæg 
Trods fiskeriets afgørende betydning for øernes økonomi er 
dette traditionelle erhverv i støt tilbagegang på mange øer; 
det er desuden et erhverv, som den unge generation er 
uinteresseret i. Konkurrencen har fortrængt de mindre 
fiskere fra fangstpladserne og tvunget de gamle fiskerfamilier 
til inaktivitet, da EF's fiskeripolitik ikke giver de mindre både 
tilstrækkelig beskyttelse. En egentlig EF-politik på dette 
område bør tage fuldt hensyn til øernes interesser, også hvad 
angår interventionsmuligheder via strukturfondene. En ef­
fektiv beskyttelsesordning for fiskeriet er nødvendig; den bør 
finansieres over Fællesskabets almindelige budget, således at 
omkostningerne ikke skal afholdes alene af de perifert 
beliggende medlemsstater. 
På EF-plan er der desuden behov for grundlæggende studier 
og forskningsarbejder i fiskerisektoren. Almindelige foran­
staltninger til bedre udnyttelse af fiskebankerne og akvakul­
turen, til modernisering af skibene og deres udrustning med 
mere moderne apparatur samt til fremme af infrastruktur­
projekter, f.eks. havneanlæg, køle- og forarbejdningsanlæg, 
bør prioriteres, således at denne sektors udviklingsefterslæb 
mindskes, og de bliver i stand til at konkurrere med de store 
udenlandske flåder. 
3. Generelle henstillinger 
3.1. Alle disse foranstaltninger kan indarbejdes i et 
»fællesskabsprogram til udvikling af ugunstigt stillede ø-om­
råder«. I denne forbindelse skal der i nogle tilfælde regnes 
med en mindre forhøjelse af Fællesskabets interventions-
sats. 
Et sådant program bør gennemføres i overensstemmelse med 
de konkrete forhold, der ligger til grund for udviklingsnive­
auet, og på basis af moduler. Der skal i en given rækkefølge, 
og efter at forholdene og behovene på hver enkelt ø er blevet 
kortlagt, gennemføres et »havneinfrastruktur«-modul eller et 
»landbrugsomlægnings«-modul — eller andre moduler efter 
valg — på en bestemt ø-gruppe samtidig. 
Det er indlysende, at det vil være meget lettere at gennemføre 
og koordinere sådanne programmer, hvis der oprettes en 
række telekommunikations- og edb-centre på strategiske 
Nr. C 232/94 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
punkter i ø-områderne, og samtidig ville det skabe ekstra 
arbejdspladser. I denne forbindelse gøres der opmærksom 
på, at ØSU glædede sig over og støttede iværksættelsen af 
STAR-programmet, idet det især understregede dets betyd­
ning for udviklingen af ø-områderne. 
I forbindelse med dette omfattende udviklingsprogram for 
øerne bør det ligeledes være muligt at anvende EFRU-forord-
ningens artikel 34 for at iværksætte visse integrerede aktioner 
i de hårdest ramte områder analogt med det, der for tiden 
sker på øen Reunion. 
3.2. Enhver udvikling kræver, at to vigtige forudsætnin­
ger er opfyldt. 
For det første kræves der en diversificering af erhvervslivet, 
eftersom monokulturer, en enkelt form for industri og 
ethvert andet altdominerende erhverv (herunder turisme) er 
usundt, usikkert og prisgivet det mindste uheld af klimatisk, 
politisk eller økonomisk art. Det vigtigste grundlag for denne 
sektormæssige differentiering er de små og mellemstore 
virksomheder, som gør det muligt at skabe forskellige typer 
job og at få den lokale befolgning til at blive. 
For det andet kræves det, at øernes befolkning gennem de 
lokale myndigheder og de økonomiske og sociale kraftcentre 
aktivt deltager i forberedelsen og gennemførelsen af de 
beslutninger, som berører dem, som det bl.a. er foreslået i 
pkt. 2.1. om transportinfrastrukturer, men det gælder 
ligeledes for andre områder. Der gøres for øvrigt opmærk­
som på, at denne deltagelse udgør en del af gennemførelsen 
af de »integrerede aktioner« og disses funktionsmåde. Men 
en sådan aktiv deltagelse bør også sikres i tilfælde af iværk­
sættelse af et særligt EF-program for ø-områderne. 
For at lette og garantere befolkningens deltagelse i alle 
tilfælde bør de mindste øer slå sig sammen for at overvinde de 
administrative forhindringer. Der er således allerede opnået 
gode resultater i en række tilfælde. 
3.3. På grund af de ugunstigt stillede ø-områders særtræk 
og nødvendigheden af at udnytte de midler, der kan fremme 
Bruxelles, den 2. juli 1987. deres udvikling, og i overensstemmelse med forslagene i 
ØSU's udtalelse CES 1062/86 af 17. 12. 1986, bør frem­
gangsmåden med integrerede aktioner benyttes i de områder, 
der opfylder de i udtalelsen (især pkt. 11.2.) opstillede 
kriterier. 
4. Konklusion 
Problemerne vedrørende de ugunstigt stillede ø-områder i 
Fællesskabet berører over 7 millioner mennesker. ØSU 
mener, at det allerede i sig selv er tilstrækkelig grund til at 
beskæftige sig med løsningen af disse problemer. Desuden 
mener ØSU, at udviklingen af disse områder ikke udeluk­
kende skal overlades til medlemsstaterne, da erfaringen har 
vist, at de enkelte regeringer og selv regionerne efter den 
nuværende administrative opdeling prioriterer på en anden 
måde, undtagen hvis øerne har strategisk interesse. Dette 
beklages af ØSU, for øernes befolkning har lige så store krav 
på respekt og udvikling som befolkningen i Fællesskabets 
fastlandsområder. Hvis der ikke hurtigt gribes ind, risikerer 
man, at visse kulturer, endog visse befolkningsgrupper 
sygner hen, og i stedet vil der efterhånden enten opstå øde 
øer, som bliver tilflugtssted for visse marginalgrupper eller 
øer, der kolonialiseres af den internationale turisme. 
En integreret fællesskabsindsats i form af et specialprogram, 
som medlemsstaterne skal deltage i ud fra princippet om 
komplementaritet, vil i dette tilfælde være den bedste løsning 
på problemerne og den bedste måde af hjælpe befolkningen 
med at bevare dens legitime arv. 
Hvis programmet sammensættes af moduler, som det anbe­
fales af ØSU, vil der ikke være grund til at frygte, at en række 
øer, som allerede takket være f.eks. turismen oplever en vis 
velstand, uretmæssigt vil nyde godt af de fordele, som 
programmet afstedkommer. Hvis programmet gennemføres 
samtidig på flere øer med sammenfaldende problemer, vil det 
desuden være muligt at sænke omkostningsniveauet. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg