7. 5. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 114/15 
Begrundelse 
Problematikken omkring de multinationale selskaber melder sig ikke som noget specifikt problem i 
Lomé-konventionen. Den er genstand for behandling i andre instanser, f.eks. i OECD og FN. At foreslå, 
som det gøres i pkt. 3.2.6, »kontrol« med de multinationale selskaber som led i Lomé-konventionen, 
kan kun føre til en afdæmpning i udviklingen af det industrielle samarbejde inden for hvilket de multi­
nationale selskaber, små som store, er den nødvendige drivkraft. 
Resultat af afstemningen 
42 stemte for, 49 stemte imod, 6 undlod af stemme. 
Efter pkt. 3.2.9. 
Indsættes et nyt punkt med følgende ordlyd: 
»Stabex-ordningen bør desuden udbygges med en pristalsregulering til sikring af værdien af de 
ydede midler og til stabilisering af produktpriserne for at afbøde følgerne af inflationen og den 
internationale valutauro.« 
Resultat af afstemningen 
22 stemte for, 45 stemte imod, 6 undlod at stemme. 
Pkt. 3.5.2. 
Eksemplet med apartheidpolitikkens konsekvenser i det sydlige Afrika som kriterium for hjælp til 
Lomé-meldemsstater udgår. 
Begrundelse 
Det tilkommer ikke Udvalget at inddrage rent politiske kriterier for anvendelse af Lomé-konventionen. 
Resultat af afstemningen 
37 stemte for, 54 stemte imod, 9 undlod at stemme. 
Udtalelse om »Forslag til Rådets direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes ved lov eller 
administrativt fastsatte bestemmelser om ansvar for mangelfulde produkter« 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De europæiske Fælles­
skabers Tidende nr. C 241 side 9 af 14. oktober 1976. 
A. UDTALESENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 5. oktober 1976 i medfør af artikel 100 i Traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fælleskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
Nr. C 114/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 5. 79 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 161. plenarforsamling afholdt i Bruxelles, 
den 12 og 13. juli 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100, 
under henvisning til anmodning af 5. oktober 1976 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om en udtalelse, 
under henvisning til beslutning truffet af præsidiet den 
28. september 1976 om at pålægge Afdelingen for in­
dustri, handel, håndværk og tjenesteydelser at forberede 
arbejdet, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af ovennævnte 
afdeling på mødet den 14. juni 1978, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
hr. De Grave, 
under henvisning til forhandlingerne på den 161. ple­
narforsamling, den 12. og 13. juli 1978 (mødet den 
13. juli 1978), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Rådet har vedtaget et foreløbigt program for en politik 
for forbrugerbeskyttelse og -oplysning (x), 
i ovennævnte program har Rådet anmodet Kommissio­
nen om at fremlægge et forslag til direktiv — hvori 
tages hensyn til Europa-Rådets arbejde — om harmoni­
sering af medlemsstaternes lovgivning om ansvar for 
mangelfulde produkter, 
Udvalget har godkendt ovennævnte foreløbige pro­
gram (2), 
det foreliggende direktivforslag er baseret på samme 
grundprincipper som forslaget til Europa-Rådets kon­
vention af 20. september 1976, 
direktivforslaget tager ligeledes sigte, på delvis at har­
monisere den nationale lovgivning, som medfører 
konkurrencefordrejning og fordrejninger i den frie 
vareudveksling — 
H EFT nr. C 92 af 25. 4. 1975. 
(2) EFT nr. C 97 af 16. 8. 1974. med 67 stemmer mod 3, og idet 11 undlod at stemme, 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Indledning 
1.1.1. Udvalget konstaterer, at Kommissionen vil 
gennemføre et vigtigt punkt i det foreløbige program for 
en politik for forbrugerbeskyttelse og -oplysning, idet 
den foreslår medlemsstaternes lovgivning om ansvar for 
mangelfulde produkter harmoniseret ved hjælp af et 
direktiv. 
1.1.2. Efter Udvalgets opfattelse bør et direktiv på 
dette område hvile på følgende principper: 
— det skal muliggøre effektiv og hurtigere gennemfø­
relse af søgsmål; 
— det skal sikre den bedst mulige, dvs. den mindst 
byrdefulde og samtidig mest rimelige fordeling dels 
af den økonomiske byrde ved brugerskader forårsa­
get af mangelfulde produkter og dels af omkost­
ningerne ved at sikre deling af eventuelle skadeser-
statningsudgifter; 
— det skal medføre, at der markedsføres færre, og 
helst slet ingen defekte produkter, uden dog samti­
dig at hæmme markedsføringen af sikre produkter; 
— det må ikke medføre eller opretholde konkurrence­
fordrejning mellem virksomhederne; 
— det skal følge produktansvarsudviklingen i både 
international og national ret (jf. afdelingens beret­
ning). 
1.1.3. Udvalget bemærker, at den skade, som forvoldes 
forbrugeren af et mangelfuldt produkt, lige så godt 
kunne have ramt enhver anden bruger af den pågæl­
dende vare. Det kan derfor forekomme urimeligt, at den 
uheldige forbruger alene skal bære skaden, navnlig hvis 
der for skadelidte er tale om en alvorlig skade set ud fra 
et socialt eller økonomisk synspunkt. 
1.1.3.1. Udvalget mener, at en ordning med 
producentansvar uden culpa kan være et middel til at 
bedre situationen for skadelidte. Ordningen hviler på 
7. 5. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 114/17 
det princip, at de nødvendige udgifter til skadeløshol-
delse af de skadelidte skal dækkes ind via salgsprisen, 
således at det i sidste instans bliver samtlige forbrugere 
af et givet produkt, der indirekte bærer disse udgifter. 
1.1.3.2. Udvalget er klar over, at ingen af metoderne 
til indirekte forbrugerdækning af udgifterne fungerer 
perfekt. Selv om forsikringspræmierne ifølge repræsen­
tanter for forsikringsbranchen kun udgør en ganske 
ringe del af produkternes salgspris, mener Udvalget, at 
der må tages hensyn til følgerne for produktionsom­
kostningerne, hvis ordningen med ansvar uden culpa 
gøres generel. 
1.1.3.3. På baggrund af ovenstående overvejelser 
mener Udvalget, at et EF-direktiv på dette område kan 
baseres på en ordning med ansvar uden culpa. Der gør 
sig imidlertid forskellige opfattelser gældende, for så 
vidt angår vigtige enkeltheder, i en sådan ordning. 
1.2. De med den videnskabelige og teknologiske ud­
vikling forbundne skader 
1.2.1. Udvalget er ikke enig om, hvorvidt udviklings-
skader skal medtages i direktivet. 
1.2.1.1. Nogle medlemmer mener, at udviklingsskader 
bør holdes uden for direktivet, hvorfor art. 1, stk. 2, i 
direktivforslaget følgelig skal udgå. De er af den opfat­
telse, at medtagelse af udviklingsskader lægger hin­
dringer i vejen for innovationer og dermed kan forringe 
mulighederne på verdensmarkedet for de grene af det 
europæiske erhvervsliv, som driver aktiv forskning og 
udvikling. Det må nemlig befrygtes, at omkostningerne 
til dækning af denne uforudseelige risiko vil blive 
temmelig høje. Dette gælder så meget desto mere som 
rækkevidden af kommissionsforslaget, der føjer en ny 
dimension til definitionen af et defekt produkt i art. 4, 
ingenlunde er klar. 
1.2.1.2. Andre medlemmer mener derimod, at rimelig 
forbrugerbeskyttelse og udviklingen henimod ansvar 
uden culpa må indebære, at disse risici omfattes af di­
rektivet, så meget mere som forsikringsselskaberne er i 
stand til at dække dem. 
1.3. Spørgsmål med direkte eller indirekte tilknytning 
til direktivets anvendelsesområde 
1.3.1. Udvalget bemærker, at der som i arbejdsulyk-
kesforsikringen kan sondres mellem skade forårsaget af en enkelt hændelse og skade, som skyldes vedvarende 
og regelmæssig påvirkning, og som måske først viser sig 
efter adskillige år eller måske først i næste generation. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 1 — Bevisførelse 
2.1.1. Udvalget fastslår, at skadelidte skal føre bevis 
for både skade, defekt og årsagsforbindelse, og mener, 
at det fortsat bør overlades til de nationale domstole at 
afgøre, om formodningerne vejer så tungt, at de kan 
medføre domfældelse. 
2.2. Artikel 1, stk. 1 — Mangelfulde serviceydelser er 
ikke omfattet 
2.2.1. Udvalget noterer sig med tilfredshed, at Kom­
missionen vil udarbejde et direktiv om mangelfulde ser­
viceydelser. 
2.3. Artikel 4 — Definition af »defekt« 
2.3.1. Uenigheden i Udvalget m.h.t. udviklingsskader 
påvirker definitionen af »defekt« som behandles i art. 4. 
2.3.2. Nogle medlemmer godkender Kommissionens 
formulering af art. 4, mens andre gerne ser, at begrebet 
defekt produkt defineres klarere og mere entydigt. 
2.4. Artikel S 
2.4.1. Udvalget fastslår, at producenten ifølge direkti­
vet skal føre bevis for, at produktet ikke led af en de­
fekt, da det bragtes i omsætning; Udvalget mener, at det 
fortsat bør overlades til de nationale domstole at afgøre, 
om formodningerne vejer så tungt, at de kan medføre 
domfældelse. 
2.5. Ny artikel 5 a — Medvirkende culpa 
2.5.1. Udvalget mener, at der i direktivet bør optages 
en bestemmelse om at de nationale retsforskrifter gæl­
der i tilfælde af skadelidtes medvirkende culpa. 
Nr. C 114/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 5. 79 
2.6. Ny artikel 5 b — Skade forårsaget både af defekt 
ved produktet og ved tredjemands handling eller 
undladelse 
2.6.1. I tilfælde, hvor skaden er forårsaget både af 
defekt ved produktet og ved tredjemands handling eller 
undladelse, er producenten fuldt ud ansvarlig, men har 
dog mulighed for regres over for tredjemand. I direkti­
vet bør indsættes en artikel, ifølge hvilken en produ­
cents ansvar ikke mindskes, når skaden er forårsaget 
både af defekt ved produktet og ved tredjemands hand­
ling eller undladelse, medmindre sidstnævntes adfærd 
kan føres tilbage til skadelidte og således må betragtes 
som medvirkende culpa. 
2.7. Artikel 6 — Afgrænsning af skadesbegrebet 
2.7.1. Udvalget noterer sig, at direktivet ikke ændrer 
begrebet erstatningsberettiget skade, således som dette 
er defineret i de nationale lovgivninger. Her foretages 
der altså ingen harmonisering; indtil videre tages visse 
former for skade (f.eks. pretium doloris) således i be­
tragtning på forskellig vis, afhængigt af medlemsstaten. 
2.7.2. Udvalget nåede ikke til enighed om det foreslå­
ede skadesbegreb. 
2.7.2.1. Nogle medlemmer finder det af Kommissionen 
foreslåede skadesbegreb for vidtgående og ønsker tings-
skade udeladt. De foretrækker en differentieret regule­
ring af disse forhold, eftersom det sociale pres, der 
udøves herpå, også er differentieret. De opfordrer derfor 
Kommissionen til at foretage de nødvendige ændringer i 
bestemmelserne i denne retning, både for så vidt angår 
erstatning og bevisbyrde og muligheden for afprøvning. 
2.7.2.2. Andre medlemmer finder det foreslåede ska­
desbegreb for snævert og ønsker al skade erstattet. Thi 
dette er en forudsætning for harmonisering med hensyn 
til de øvrige former for skade, herunder ideel skade. I 
modsat fald ville skadelidte endvidere blive tvunget til at 
anlægge sag på mere end ét retsgrundlag (ansvar med og 
uden culpa) for at opnå fuldstændig erstatning. 
2.7.3.3. M.h.t. skader på formuegoder noterer sidst­
nævnte medlemmer sig, at beskyttelse af forbrugernes 
økonomiske interesser figurerer i det foreløbige pro­
gram for en politik for forbrugerbeskyttelse og -oplys­
ning samt at Kommissionen, der føler sig forpligtet af Rådets resolution, agter at medtage disse tilfælde i det 
direktivforslag, som nu er forelagt Rådet. 
2.7.2.4. Nogle medlemmer går ind for, at ikke-forar-
bejdede landbrugsprodukter ikke medtages. 
2.7.2.5. Andre medlemmer går ind for, at håndværks-
produkter ikke medtages. 
2.8. Artikel 6 — Dækning af skade på selve det de­
fekte produkt 
2.8.1. Udvalget anmoder Kommissionen om snarest at 
fremlægge direktivforslag om garanti og service. 
2.9. Artikel 6, litra b) ii) — Dækning begrænset til 
formuegoder til privat brug 
2.9.1. Litra b), ii) i denne artikel bør præciseres nær­
mere. Visse lokaler anvendes både erhvervsmæssigt og 
privat, og visse produkter bestemt til privat brug anven­
des undertiden til erhvervsmæssigt formål (f.eks. en 
privatbil, der lejlighedsvis anvendes til forretningsrejse 
eller befordring til og fra arbejdspladsen). 
2.9.2. Sådanne produkter bør være omfattet af be­
stemmelserne. Dette punkt bør derfor affattes således: 
»ii) ikke af skadelidte er erhvervet eller anvendt 
som led udelukkende i hans erhvervsmæssige virk­
somhed, herunder liberale erhverv« 
2.9.3. Det forhold, at skade på eller ødelæggelse af 
formuegoder begrænses til goder, som almindeligvis er 
bestemt til privat brug eller forbrug, og ikke til er- , 
hvervsmæssig brug kan også volde problemer. 
2.10. Artikel 7 — Maksimumserstatning: princip, 
størrelse, fordelingsspørgsmål 
2.10.1. Udvalget har ikke kunnet nå til enighed om 
principperne for, størrelsen af og fordelingsproblemerne 
i tilknytning til maksimumserstatningen. 
2.10.1.1. Nogle medlemmer støtter Kommissionens 
forslag om indførelse af en maksimumserstatning. De er 
af den opfattelse, at udvidelsen af producentens ansvar 
bør modsvares af en begrænsning af dette ansvar. De er 
endda tilhængere af, at der til det i direktivet foreslåede, 
samlede maksimum føjes et maksimum for den enkelte 
skadesbegivenhed på 200 000 ERE for død og person­
skade. På den anden side ville et samlet maksimum som 
7, 5. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 114/19 
fastsat i direktivforslaget i normale tilfælde sikre fuld 
skadesløsholdelse af ofrene. 
2.10.1.2. Andre medlemmer er af den opfattelse, at en 
begrænsning af producentens ansvar ville berøve ofrene 
for katastrofer, som f.eks. med Thalidomid-stoffet, 
(Contergan), den nødvendige beskyttelse, fordi de 
påtænkte beløb ikke ville dække samtlige skadestil­
fælde. I disse tilfælde ville man også stå over for det 
problem, hvordan de disponible midler skulle fordeles 
blandt ofrene på en retfærdig måde. Kommissionen har 
ikke bragt løsninger på dette problem i forslag. 
2.10.2. Under alle omstændigheder mener Udvalget, at 
hvis der indføres en maksimumsgrænse, og hvis flere 
personer bærer ansvaret for en skade, skal hver af disse 
hæfte for deres del indtil maksimum. 
2.11. ArtikelS — Forældelse 
2.11.1. Udvalget godkender princippet i artikel 8 stk. 
1, som sikrer større retfærdighed, og som forebygger 
misbrug uden at skade forbrugeren, eftersom forældel­
sesfristen først begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor 
de tre forudsætninger er opfyldt (kendskab til skaden, 
defekten og producentens identitet). 
2.11.2. Med hensyn til artikel 8, stk. 2, må det erin­
dres, at såvel Fællesskabet som de enkelte medlemssta­
ter i stadig højere grad søger at løse spørgsmålene uden 
om domstolen, og at skadelidte først søger at nå til en 
mindelig erstatningsaftale med den pågældende produ­
cent. Ved at gå for langsomt til værks risikerer forbru­
geren, at producentens ansvar forældes, hvorved for­
brugeren bliver et offer for sin egen tålmodighed og 
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 1978. gode vilje, for sælgerens løfter eller forhalingstaktik eller 
for eventuelle forsøg på at afgøre sagen uden om dom­
stolene. Kommissionen bør undersøge de nationale 
bestemmelser om afbrydelse af forældelsesfristen og i 
direktivet fastsætte, at fristen afbrydes, når forbrugeren 
efter nærmere bestemmelser gør sin ret gældende uden 
at gå til domstolene. 
2.12. Artikel 9 — Ansvarsperiodens længde 
2.12.1. Efter Kommissionens opfattelse er den fastsatte 
absolutte frist en »(rimelig) mellemlang periode«. Der er 
således ikke tale om en eventuel maksimumsfrist heller 
om en frist fastsat på grundlag af objektive kriterier. 
Udvalget kan imidlertid tilslutte sig fristen, såfremt det 
præciseres bedre, hvornår fristen begynder at løbe; dette 
tidspunkt bør fastsættes således, at man så vidt muligt 
undgår tvivl og tvistigheder. 
2.13. Artikel 14 
2.13.1. Hvis Kommissionen skal holdes informeret om 
samtlige skridt, som tages med henblik på harmonise­
ring af produktansvarslovgivningen, er det ikke til­
strækkeligt, at medlemsstaterne kun meddeler den ord­
lyden af de vigtigste nationale retsforskrifter. Tværti­
mod bør Kommissionen have meddelelse om samtlige 
sådanne retsforskrifter. Udvalget foreslår derfor føl­
gende affattelse : 
»Medlemsstaterne meddeler uopholdeligt Kommis­
sionen samtlige love eller administrative bestemmel­
ser, som fastsættes eller overvejes fastsat i medfør af 
eller i tilknytning til dette direktiv. Kommissionen 
giver de øvrige medlemsstater meddelelse herom« 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Basil de FERRANTI