SÆRBERETNING Nr. 1/2006

om Den Europæiske Socialfonds bidrag til bekæmpelse af skolefrafald, med Kommissionens svar

(artikel 248, stk. 4, andet afsnit, EF)

(2006/C 99/01)

INDHOLD

ORDLISTE

Bilag 1-3

Kommissionens svar

ORDLISTE

Myndighed eller organ, der er udpeget af medlemsstaterne til at forvalte et interventionsprogram. Forvaltningsmyndigheden er ansvarlig for, at interventionerne forvaltes effektivt og korrekt, og for deres gennemførelse (modtagelse, gennemgang og evaluering af forslagene til foranstaltninger, indsamling af oplysninger, den årlige rapport, tilrettelæggelse af midtvejsevalueringen mv.)

RESUMÉ

I overensstemmelse med Lissabon-dagsordenen fra 2000 vedtog Det Europæiske Råd som led i sin dagsorden for social integration at koncentrere sig om at få procentdelen af unge, der går tidligt ud af skolen, ned under gennemsnittet på 19,3 %. Der blev opstillet følgende benchmark: Inden 2010 skal alle medlemsstater mindst halvere antallet af personer med kort skolegang (1) i forhold til tallet for 2000 for dermed at opnå et EU-gennemsnit på 10 % eller derunder. Ved revisionen undersøgte Retten i seks medlemsstater (Spanien, Frankrig, Irland, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige) de igangværende aktioner til bekæmpelse af skolefrafald, som blev medfinansieret af Den Europæiske Socialfond (ESF). Ved revisionen vurderede Retten, om der var indført hensigtsmæssige procedurer til sikring af, at disse aktioner var i overensstemmelse med principperne om produktivitet og effektivitet.

ESF støtter mange forskellige former for aktioner, der tager sigte på at undgå skolefrafald eller på at få unge mennesker sluset ind i uddannelsessystemet igen, f.eks. indførelse af differentierede læseplaner, oprettelse af specialklasser, fraværskontrol, teknikker og aktiviteter, der fremmer den sociale integration, skolepsykologisk vurdering og vejledning/rådgivning.

Medlemsstaterne havde problemer med at identificere den population, som deres aktioner var rettet mod. To medlemsstater løste imidlertid dette problem ved at etablere nationale databaser, så de kunne overvåge forekomsten af skolefrafald.

Der bruges forskellige definitioner af skolefrafald i den enkelte medlemsstat, og det har hverken gjort det lettere at målrette støtten til bestemte geografiske områder eller at måle initiativernes effekt. På det mere overordnede plan ville det støtte Fællesskabets indsats med henblik på at løse skolefrafaldsproblemet, hvis medlemsstaterne bestræbte sig på at anvende Eurostats definition.

Hvis Kommissionen skal udøve sin forvaltningsfunktion ordentligt, er det nødvendigt, at den kan få rimelig sikkerhed for, at medlemsstaternes økonomiske forvaltning er forsvarlig i praksis, enten ved, at den udnytter de eksisterende oplysninger bedre, eller gennem yderligere kontrolaktiviteter.

inden for rammerne af de medfinansierede foranstaltninger fastlægger procedurer eller forbedrer de eksisterende procedurer for identificering af de unge, som der er størst risiko for vil forlade skolen tidligt, og for målretning af støtten

INDLEDNING

I marts 2000 fastsatte Det Europæiske Råd en ny målsætning for Den Europæiske Union: at gøre Europa til en konkurrencedygtig, dynamisk og videnbaseret økonomi karakteriseret af en højere grad af social integration. Et vigtigt aspekt ved dagsordenen for den sociale integration var, at man erkendte, at det var nødvendigt at bekæmpe skolefrafald, dvs. at begrænse antallet af unge, der forlader skolen for tidligt. Det vurderedes, at 19,3 % (2) af de unge i de 15 gamle medlemsstater havde forladt skolen tidligt i 2000.

Det problem, som de medfinansierede programmer til bekæmpelse af skolefrafald tager fat på, er det store antal unge, der ikke har det ønskede mindstemål af uddannelse, der kan få dem sluset ind på arbejdsmarkedet, og som kan gøre dem i stand til at klare sig godt. ESF yder støtte til de aktioner, som medlemsstaterne gennemfører for at løse dette problem.

Retten har foretaget revision af ESF's bidrag til bekæmpelse af skolefrafald. Formålet med revisionen var at finde ud af, om der fandtes passende procedurer til sikring af, at de aktioner, som ESF medfinansierede, og som havde til formål at bekæmpe skolefrafald inden for rammerne af syv programmer i medlemsstaterne, blev gennemført under overholdelse af principperne om produktivitet og effektivitet. Disse aktioner, der blev finansieret af ESF og med nationale midler, var budgetteret til i alt 1 078 millioner euro for perioden 2000-2006, heraf var der brugt 489 millioner euro pr. 31. december 2003.

Andelen af personer med kort skolegang skal være halveret i 2010

De definitioner af skolefrafald, som medlemsstaterne anvender, er taget fra deres egne uddannelsessystemer, men følgende definition af personer med kort skolegang blev vedtaget af Det Europæiske Råd i 1999 som grundlag for opstillingen af et benchmark, der skulle bruges til måling af reduktionen i skolefrafaldsprocenten: unge, der har gennemført en uddannelse på niveau 2 (laveste sekundæruddannelse (3) ), et år inden den europæiske arbejdsstyrkeundersøgelse fandt sted, og som ikke længere er under uddannelse eller erhvervsuddannelse.

Året efter fastsatte Rådet en række mål for social integration og økonomiske præstationer inden for rammen af Lissabon-dagsordenen. Et af disse var en målrettet reduktion af antallet af unge, der forlader skolen tidligt, således at alle medlemsstater inden 2010 mindst skulle »halvere antallet af personer med kort skolegang i forhold til tallet for 2000 (4) , for dermed at opnå et EU-gennemsnit på 10 % eller derunder« (5) .

I retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik for 2002 (6) blev der fremsat forslag om, at medlemsstaterne skulle mindske antallet af unge, der ved førstgivne lejlighed går ud af skolen, betydeligt. Der skulle udvikles specifikke afhjælpende foranstaltninger, og uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne og de relevante læseplaner skulle forbedres.

Som det også er tilfældet inden for andre områder af beskæftigelsespolitikken og socialpolitikken, er retningslinjerne og de politiske udtalelser klare, men uddannelsespolitikken er den enkelte medlemsstats ansvar og støttes af EU inden for rammerne af EØS. Da medlemsstaterne oplever dette fænomen i forskellig grad på grund af uddannelsesmæssige, økonomiske, sociale og kulturelle forskelle, ydes fællesskabsstøtten til bekæmpelse af skolefrafald gennem foranstaltninger og aktioner, der indgår i de forskellige operationelle programmer (OP), hvorigennem der ydes støtte til medlemsstaternes politikker for livslang uddannelse og lettelse af adgangen til arbejdsmarkedet. I de fleste tilfælde iværksætter medlemsstaterne også nationalt finansierede aktioner vedrørende forskellige aspekter ved dette problem.

I de 15 gamle medlemstater forlod i gennemsnit 19,3 % af de unge skolen tidligt i 2000, og kun i to medlemsstater (Finland og Sverige) var skolefrafaldsprocenten under den europæiske målsætning på 10 %. Skolefrafaldsprocenten faldt til 18,0 % i 2004 og til 17,3 % ved tiltrædelsen af de ti nye medlemsstater samme år (jf. bilag 1). Når de nye medlemsstater blev regnet med, lå skolefrafaldsprocenten i ni af de 25 medlemsstater under 10 %, hvorved de opfyldte den europæiske målsætning. I rapporten om gennemførelsen af arbejdsprogrammet »Uddannelse og Erhvervsuddannelse 2010« (7) konstaterer Kommissionen, at procentdelen af unge, der går tidligt ud af skolen, er blevet stadig mindre de seneste år, men understreger, at der skal gøres hurtigere fremskridt, hvis man skal nå benchmarket om en skolefrafaldsprocent på højst 10 % i 2010.

Anvendelsen af ESF til bekæmpelse af skolefrafald

Strukturfondenes rolle er at medfinansiere investeringer i fysisk og human kapital, således at forskellene i levestandard mellem folk og regioner i EU udjævnes. Den Europæiske Socialfond er en af EU's fire strukturfonde, og den har til formål at yde støtte til aktioner, der gennemføres i overensstemmelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi. Da ESF-støtten til uddannelsesområdet, som ikke er en EU-politik, blev øget i programmeringsperioden 2000-2006, var det et tegn på, at Kommissionen og medlemsstaterne erkendte, at problemet skulle løses gennem en modernisering af uddannelsessystemer og læseplaner. De aktioner til bekæmpelse af skolefrafald, som der ydes støtte til over ESF, skal bidrage effektivt til at opfylde de beskæftigelsespolitiske retningslinjer og nå de benchmarks (8) , der blev fastsat i Lissabon-dagsordenen i 2000, men det afhænger af de enkelte medlemsstaters særlige behov, hvilke former for aktioner der gennemføres. I bilag 2 beskrives typiske ESF-støttede aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald i de reviderede medlemsstater. I bilaget fremhæves også de særlige aspekter, der påvirkede programmernes effektivitet, herunder eksempler på god praksis.

Revisionens omfang og revisionsmetode

Målet for revisionen var at vurdere, om de procedurer i Kommissionen og i medlemsstaterne, som skal sikre, at de ESF-medfinansierede foranstaltninger til bekæmpelse af tidligt skolefrafald er effektive og produktive, var hensigtsmæssige.

Blev projekterne gennemført på en sådan måde, at det var muligt at opfylde de specifikke mål for aktionerne og det generelle mål om bekæmpelse af skolefrafald?

For at kunne drage en konklusion om dette revisionsmål har Retten søgt at besvare følgende spørgsmål:

REVISIONSBEMÆRKNINGER

Kommissionens opfyldelse af sin forvaltningsfunktion

Ifølge artikel 38 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 (9) om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene skal medlemsstaterne kontrollere, at forvaltnings- og kontrolsystemerne sikrer, at fællesskabsfondenes midler anvendes effektivt og korrekt, og de skal sende en beskrivelse af disse systemer til Kommissionen. De skal også sikre sig, at fællesskabsmidlerne bruges i overensstemmelse med principperne for forsvarlig økonomisk forvaltning, og de skal samarbejde med Kommissionen med dette mål for øje. Medlemsstaterne er således i første række ansvarlige for at etablere forvaltnings- og kontrolsystemer og for at anvende dem til at gennemføre foranstaltninger og projekter i overensstemmelse med fællesskabskravene, men Kommissionen har ikke desto mindre det endelige ansvar for gennemførelsen af budgettet (jf. traktatens artikel 274 og finansforordningen).

I henhold til artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 (10) skal medlemsstaterne sende en beskrivelse af deres forvaltnings- og kontrolsystemer til Kommisionen. Disse beskrivelser vedrører imidlertid fortrinsvis lovlighed og formel rigtighed og giver ikke oplysninger om, hvorvidt principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet er overholdt. I henhold til artikel 6 i samme forordning skal Kommissionen til gengæld sikre sig, at (medlemsstaternes) forvaltnings- og kontrolsystemer opfylder kravene, og give meddelelse om, hvilke hindringer de førnævnte forvaltnings- og kontrolsystemer medfører for Kommissionens udførelse af sine opgaver efter traktatens artikel 274. For at opfylde dette krav indhenter Kommissionen forvaltningsoplysninger om de operationelle programmer gennem forskellige mekanismer, f.eks. årlige møder, hvor programmerne gennemgås, evalueringer, de årlige gennemførelsesberetninger, som medlemsstaterne sender til Kommissionen i medfør af forordning (EF) nr. 1260/1999 (11) , via sin deltagelse i programovervågningsudvalgets møder, i de nationale revisionsberetninger, der forelægges i henhold til administrative aftaler mellem Kommissionen og medlemsstaterne, og gennem sine egne revisioner i medlemsstaterne. Bortset fra projektudvælgelsesprocedurerne anvendes disse mekanismer imidlertid ikke i tilstrækkelig grad til specifikt at vurdere, hvordan medlemsstaternes forvaltningssystemer fungerer med hensyn til overensstemmelse med principperne om sparsommelighed, effektivitet og produktivitet som fastsat i finansforordningens artikel 27.

Det fremgik af Rettens gennemgang af Kommissionens revisionsrapporter i medfør af artikel 6 i forordning (EF) nr. 438/2001 for perioden 2004/2005, at Kommissionen ikke systematisk undersøgte medlemsstaternes forvaltningssystemer med henblik på at sikre sig, at de var i overensstemmelse med principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet. Det fremgik endvidere af Rettens revision af Kommissionens forvaltningspapirer, at Kommissionen gennem sin deltagelse i programovervågningsudvalg, styringsudvalg og bilaterale møder med medlemsstaterne og gennem revision på stedet nok fik kendskab til, hvordan de operationelle programmer blev gennemført, men at denne viden ikke var blevet udnyttet fuldt ud i forbindelse med de syv operationelle programmer, som Retten reviderede. Det er derfor nødvendigt at forbedre procedurerne for behandling og anvendelse af sådanne forvaltningsoplysninger, der stammer fra forskellige kilder.

Det fremgik også af Rettens analyse af syv midtvejsevalueringer af de reviderede operationelle programmer, som var foretaget i overensstemmelse med artikel 42 i forordning (EF) nr. 1260/1999, at Kommissionen — selv om evalueringerne ofte indeholdt bemærkninger og anbefalinger om programforvaltningen — ikke havde anset det for hensigtsmæssigt selv at foretage en uafhængig vurdering og opfølgning af disse anbefalinger. I stedet udøvede den sin forvaltningsfunktion gennem sin rådgivende rolle i programovervågningsudvalg og styrelsesudvalg og i sidste ende, når den formelt godkendte ændringerne i de operationelle programmer.

I sin udtalelse om en rådsforordning om strukturfondene (12) mindede Retten om, at det også er absolut nødvendigt, at fællesskabskontrollen styrkes væsentligt, når projektforvaltningen lægges ud til de nationale og regionale myndigheder. Det betyder nærmere bestemt, at Kommissionen skal kunne få sikkerhed for, at de operationelle programmer og foranstaltningerne til bekæmpelse af skolefrafald i praksis forvaltes økonomisk forsvarligt, enten ved at den udnytter de eksisterende oplysninger bedre, eller gennem nye kontrolaktiviteter. Uden sådanne oplysninger kan Kommissionen — og det samme gælder de myndigheder, der forvalter programmerne — ikke få tilstrækkelig sikkerhed for, at der anvendes korrekte forvaltningsstandarder, når der gennemføres aktioner til bekæmpelse af skolefrafald, og følgelig kan de heller ikke få sikkerhed for, at fællesskabsmidlerne anvendes bedst muligt.

Medlemsstaternes forvaltning af de ESF-medfinansierede aktiviteter

Var der foretaget en passende analyse af de forventede positive økonomiske virkninger, inden der blev ydet støtte?

Et af målene for ESF-interventionen var at nedbringe antallet af unge med kort skoleuddannelse med henblik på at forbedre den måde, arbejdsmarkedet fungerer på, og den enkeltes beskæftigelsesegnethed (13) . Den potentielle makroøkonomiske effekt er klar (14) , men fem af de syv reviderede foranstaltninger (15) til bekæmpelse af skolefrafald byggede ikke på en præcis vurdering af problemets omfang og art på nationalt, regionalt eller lokalt niveau. Trods politisk enighed om, at det, som konstateret i Lissabon-dagsordenen, er nødvendigt at gøre en yderligere og fornyet indsats for at bekæmpe skolefrafald, var nogle medlemsstater langsomme til at anvende midlerne til at finansiere nye fleksible metoder til at bekæmpe skolefrafald og til at tilpasse uddannelsessystemerne. F.eks. blev der kun i meget få tilfælde foretaget forskningsundersøgelser, inden der blev truffet beslutning om medfinansierede aktiviteter.

Endvidere kunne der, som vist i tabel 1, ikke gives nogen eller ikke gives en tilstrækkelig økonomisk begrundelse for tildelingen af midler til aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald i Spanien (Andalusien), Frankrig, Nederlandene og Portugal, da der ikke forelå dokumentation herfor. I Irland blev støtten til pilotprogrammet til bekæmpelse af skolefrafald ydet på grundlag af en detaljeret behovsvurdering, men senere blev der ydet yderligere støtte til en udvidelse af programmets pilotfase uden noget overslag over de forventede specifikke positive virkninger, hvilket ikke er i overensstemmelse med god praksis.

Tabel 1

Samlede planlagte og faktiske udgifter til EU-medfinansierede aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald i de seks reviderede medlemsstater

Når der ikke er foretaget en behovsanalyse, og når støtteprocenterne ikke er begrundet, er det ikke muligt at formulere klare mål og fastsætte, hvilke resultater der skal opnås, og de gennemførende organer kan heller ikke definere de meningsfyldte kriterier, der senere inden for rammerne af EU-procedurerne vil skulle anvendes til evaluering af deres aktiviteter og til at afgøre, om de har nået de fastsatte mål.

I Frankrig blev ESF-midlerne til tilpasning og modernisering af uddannelsessystemet anvendt til at støtte uddannelsesaktiviteter, der var en normal del af uddannelsessystemet, og som allerede eksisterede inden ESF-interventionen på dette område. Også i Det Forende Kongerige blev nogle af midlerne brugt til at bringe den karrierevejledning, der indgik som en obligatorisk del af undervisningen, og rådgivningstjenesterne op på det planlagte operationelle niveau. I tilfælde som disse, hvor medfinansieringen ikke anvendes i henhold til en klar og specifik strategi for bekæmpelse af skolefrafald som sådan, kan man ikke sige, at midlerne bliver udnyttet optimalt.

I Portugal indgik bekæmpelse af skolefrafald i den nationale strategi for beskæftigelse og social integration. Imidlertid blev de enkelte foranstaltninger til at identificere og hjælpe de elever, som der er risiko for vil forlade skolen for tidligt, ikke koordineret inden for rammerne af denne strategi. I Det Forenede Kongerige var der en tydelig sammenhæng mellem regeringens politik og prioriteringerne med hensyn til at bekæmpe skolefrafald, som indgik i det operationelle program (OP) vedrørende 2000-2006 under mål nr. 3, men der var ikke lagt en sammenhængende og målrettet strategi for, hvordan man ville løse problemet. Der blev ydet midler til projekter til bekæmpelse af skolefrafald under to politikområder i det operationelle program i perioden 2000-2004, begge med adskillige målgrupper. Det skabte uklarhed med hensyn til, hvilke resultater aktionen formodedes at få, og modtagerne var derfor i tvivl om, hvad der var formålet med den, og det fik igen negativ indvirkning på programmeringen, sammenhængen og timingen af indsatsen på stedet (jf. bilag 2 — Det Forenede Kongerige). Et statsfinansieret organ i Det Forenede Kongerige bestilte i 2001 en metaevaluering (20) af forskningsrapporterne vedrørende skolefrafald, men der var intet, der tydede på, at denne evaluering havde haft nogen betydning for udvælgelsen af målgrupper eller valget af aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald, selv om den fremhævede de mest sandsynlige årsager til skolefrafald og de mest effektive interventioner til bekæmpelse heraf.

Irland havde en sammenhængende strategi for bekæmpelse af skolefrafald, der byggede på et pilotinitiativ, men resultaterne og erfaringerne fra initiativet blev ikke udnyttet fuldt ud, da der skulle lægges en strategi for de efterfølgende faser i programmet. De blev først taget i betragtning, efter at man havde udviklet det næste initiativ.

Ud over de mangler, der blev konstateret med hensyn til strategi, var der i fire af de seks medlemsstater (21) ingen enkelt myndighed, som havde et klart overblik over, hvordan landet lå med hensyn til skolefrafald i den pågældende medlemsstat eller region, og som havde en definition af begrebet skolefrafald med præcist kvantificerede karakteristika, og som koordinerede de forskellige initiativer, som finansieredes med nationale og regionale midler eller EU-midler. Der fandtes således ikke en ordentligt udformet og koordineret strategi til behandling af de forskellige aspekter ved skolefrafaldsproblemet, og dermed fik aktionerne mindre effekt med hensyn til at nedbringe skolefrafaldsprocenten.

Var modtagerne blevet udvalgt, og var midlerne blevet tildelt i overensstemmelse med specifikke behov?

Tabel 2

Målgrupper for foranstaltninger til bekæmpelse af skolefrafald i medlemsstaterne

Elever under 23 år, der er i gang med en faglig uddannelse, og som endnu ikke har opnået en »start qualification« (niveau 2 i den faglige uddannelse), og som der er risiko for vil gå ud af skolen for tidligt

Det franske undervisningsministerium vurderede, at 60 000 elever (8 % af en årgang) hvert år gik ud af skolen uden kompetencegivende uddannelse. Hvis Eurostats definition af skolefrafald, som de skoler, Retten reviderede, anvendte, blev lagt til grund for beregningen, var der imidlertid tale om 152 000 elever (eller 20 % af årgangen). Også i Det Forenede Kongerige medførte de mange forskellige definitioner af begrebet skolefrafald meget forskellige statistikker over omfanget af problemet, som varierede fra, at 31,5 % af de 16-18-årige i England ikke var under uddannelse eller erhvervsuddannelse i 2003 til, at 9 % af de 16-18-årige i England ikke var under uddannelse, erhvervsuddannelse eller i beskæftigelse i 2003. I henhold til Eurostats definition blev skolefrafaldsprocenten i England i 2003 til slut vurderet til 18 % (22) .

Der bruges forskellige definitioner af skolefrafald i den enkelte medlemsstat, og det gør det hverken lettere at målrette støtten til bestemte geografiske områder, eller at måle initiativernes effekt. På det mere overordnede plan ville det støtte Fællesskabets indsats med henblik på at løse skolefrafaldsproblemet, hvis medlemsstaterne bestræbte sig på at anvende Eurostats definition.

Medlemsstaterne var ikke lige gode til at anslå den gruppe, som deres aktioner var rettet mod. I Irland definerede School Completion Programme de skoler og elever, der havde størst behov for støtte, ved hjælp af en national database, som blev anvendt til at fastslå, hvor mange elever der forlod skolen for tidligt (jf. bilag 2 — Irland). Disse oplysninger blev derefter brugt som grundlag for udvælgelsen af modtagere og tildelingen af midler. I Nederlandene var det derimod ikke muligt at få præcise tal for skolefrafald frem til 2004 på grund af utilstrækkelige data. Efterfølgende blev antallet af unge, der forlader skolen tidligt, beregnet til 70 000 mod tidligere 16 000. Dette problem er nu løst, ved at der er oprettet en national database.

Der var også forskelle på, hvor dygtige regionerne var til at sætte tal på deres behov. Catalonien havde f.eks. detaljerede overslag over antallet af personer med kort skolegang kompileret på grundlag af oplysninger fra skolerne i hver enkelt kommune, mens der i Andalusien ikke kunne fremlægges dokumentation for målpopulationen, der var anslået til mellem 50 000 og 75 000 elever.

Det, at der fandtes statistikker, var ikke altid nok til at sikre, at disse statistikker rent faktisk blev brugt, når der skulle træffes strategiske og operationelle beslutninger. Frankrig og Portugal lå ganske vist inde med nogle statistikker på nationalt niveau og på regionalt niveau for de enkelte »akademier«, men forvaltningsmyndigheden i Portugal, PRODEP III, og de fleste akademier i Frankrig brugte dem ikke til at forvalte foranstaltningerne til bekæmpelse af skolefrafald. I en fransk region (Lorraine) gjorde en femårshandlingsplan imidlertid detaljeret rede for de underliggende problemer og de korrigerende foranstaltninger, som var nødvendige for at kompensere herfor. Statistikker er vigtige, når man skal finde frem til de områder, hvor der er mest behov for støtte, men det var karakteristisk for de fleste af de ESF-støttede foranstaltninger, at de ikke omfattede unge i den skolepligtige alder.

I tre af de seks medlemsstater (23) var de medfinansierede aktiviteter på grund af lovgivningen begrænset til elever, der var ude over den skolepligtige alder (dvs. 15 eller 16 år gamle) eller havde fuldført den obligatoriske skolegang, men man forsøgte ikke at finde frem til den potentielle risikogruppe uden for denne kategori ud fra den betragtning, at aktiviteter målrettet yngre elever udelukkende var de nationale uddannelsesmyndigheders ansvar. I Det Forenede Kongerige f.eks. blev den målgruppe, som man ville satse på at fastholde i uddannelsessystemet, og som tidligere havde omfattet de 13-17-årige, i forbindelse med en ændring af det operationelle program i 2004 begrænset til de 16-18-årige, der ikke var under uddannelse, erhvervsuddannelse eller i beskæftigelse (NEETs). Men i Frankrig, hvor minimumsalderen for deltagelse i programmet for social integration (MGI) er fastsat til 16, fik yngre elever i nogle tilfælde dog også mulighed for at deltage.

Når de forebyggende ESF-interventioner kun rettes mod unge, der er nået ud over den skolepligtige alder, kan det måske begrundes med, at der blandt disse unge er en hyppigere forekomst af skolefrafald, men undersøgelser viser, at årsagerne til skolefrafald (f.eks.fravær, indlæringsvanskeligheder og adfærdsvanskeligheder) opstår langt tidligere i skoleforløbet, og at den kategori af elever, der stadig er i den skolepligtige alder, bør omfattes af lige så stor opmærksomhed, hvis man vil nedbringe skolefrafaldsprocenten væsentligt og varigt (24) .

I henhold til Lissabon-dagsordenen skulle medlemsstaterne have halveret skolefrafaldsprocenten inden 2010, men dette benchmark var ikke blevet fastsat på grundlag af en empirisk undersøgelse. I to af de seks medlemsstater (25) , Retten reviderede, havde de nationale myndigheder ikke fastsat et specifikt mål (årligt eller andet) for reduktion af skolefrafaldsprocenten før 2003. Der, hvor der var fastsat nationale eller regionale mål for reduktionen af skolefrafaldsprocenten, kunne der endvidere ikke gives en objektiv begrundelse for de specifikke mål (26) . I England f.eks. ville den planlagte reduktion på 2 % i 2010 af antallet af 16-18-årige, der ikke er i gang med en uddannelse eller erhvervsuddannelse eller i beskæftigelse (hvilket er en mindre population end Eurostats definition) kun medføre en begrænset reduktion i skolefrafaldsprocenten, der var på 18 % (2003). Det er derfor ikke sandsynligt, at målet om at halvere skolefrafaldsprocenten inden 2010 kan opfyldes.

Blev midlerne tildelt de mest trængende?

I Frankrig kunne der ikke gives nogen oplysninger om, på hvilket grundlag ESF-støtten til aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald var blevet fordelt mellem og i regionerne, og der kunnes ikke gives nogen begrundelse for niveauet af ESF-støtten til disse aktiviteter. Der var heller ikke en klar og systematisk forbindelse mellem de områder, hvor behovet var størst, og antallet af elever, der var omfattet af programmer til bekæmpelse af skolefrafald på regionalt niveau. I Spanien (Andalusien) kunne det kun for en lille del af en af de to underforanstaltninger dokumenteres, på hvilket grundlag midlerne var blevet fordelt mellem ministerier, kommuner og almennyttige organisationer. I Det Forenede Kongerige var modtagerne af støtte til bekæmpelse af skolefrafald blot en af målgrupperne for den ESF-medfinansierede foranstaltning til fremme af social integration. Der blev ikke ydet støtte på grundlag af omfanget af skolefrafald i hver enkelt region, men på grundlag af de brede socioøkonomiske kriterier (navnlig ungdomsarbejdsløshed og lavt uddannelsesniveau), som Kommissionen bruger, når den tildeler medlemsstaterne støtte under mål nr. 3. På lokalt plan blev der imidlertid foretaget en prioritering af de geografiske områder, hvor der skulle ydes støtte, på grundlag af en sammenligning af uddannelses- og fattigdomsniveauet. I det irske School Completion Programme var støtten baseret på detaljerede udgiftsforslag med angivelse af omkostningerne forbundet med de enkelte aktioner, der var sat i relation til dokumenterede behov udtrykt som den skolefrafaldsprocent, der var konstateret i hver enkelt konsortium af skoler.

Muligheden for at bruge de data, der var til rådighed, til præcist at definere den population, der udgjorde risikogruppen, og derved forbedre udformningen, planlægningen og gennemførelsen af aktiviteter, der kunne medføre en mere produktiv og effektiv ressourceudnyttelse, gik derfor i de fleste tilfælde tabt.

Maksimerede projektforvaltningen støttens effekt?

For så vidt angår det irske School Completion Programme (jf. bilag 2 — Irland), der bestod af klart adskilte projektelementer, var nogle af elementerne blevet opgivet eller ændret, uden at der var truffet beslutning herom på det relevante niveau, dvs. i programovervågningsudvalget, eller uden at ændringernes samlede indvirkning på aktionen var blevet undersøgt tilstrækkeligt. Men inden for rammerne af dette program og et projekt i Det Forenede Kongerige (27) , som Retten også reviderede, dannede lokale grundskoler eller skoler på sekundært niveau konsortier, der fungerede i henhold til skriftlige aftaler, og som fik bistand fra en koordinator, og det er en innovativ og værdifuld praksis, som bidrager positivt til en effektiv administration af projekterne og programmet.

Der blev også konstateret svagheder i projektudvælgelsesprocedurerne. I Frankrig blev der ikke taget hensyn til frafaldsprocenter, og under programmet for social integration var nogle skoler blevet udvalgt uden tilstrækkelig begrundelse. For tre af de otte projekters vedkommende, der blev revideret i Det Forenede Kongerige, var der intet bevis for, at der var blevet fulgt op på de spørgsmål, der var blevet stillet i forbindelse med vurderingen af projektansøgningerne, og på de betænkeligheder, der var blevet givet udtryk for. Sådanne svagheder er særlig alvorlige, fordi der på det tidspunkt kun var begrænset konkurrence under udvælgelsesproceduren, eftersom to af de tre ovennævnte projekter var de eneste støtteberettigede bud, der var modtaget med henblik på aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald.

I to medlemsstater blev der også konstateret forsinkelser i gennemførelsen af ESF-aktionerne på op til to år. For Frankrigs vedkommende skyldtes det langtrukne drøftelser med Kommissionen om, hvorvidt visse udgifter var støtteberettigede, og indførelse af forskriftsmæssige og finansielle ordninger. For Det Forenede Kongeriges vedkommende skyldtes det uvished blandt modtagerne om, hvilken målgruppe aktionerne skulle tilgodese. Det medførte, at det gik langsommere med at få sat projekter til bekæmpelse af skolefrafald i gang.

Støtten til de enkelte modtagere bør målrettes bedre

Udvælgelsesprocedurerne for de programmer, der vedrørte afholdelse af særlige kurser (28) , var normalt baseret på elevernes skoleresultater. Andre aktioner omfattede en række medfinansierede aktiviteter, hvor deltagerne blev udvalgt efter, hvor stor risiko der var for, at de ville forlade skolen i utide. Disse vurderinger blev generelt foretaget på lokalt administrativt plan eller af skolerne, f.eks. i Frankrig, hvor skolerne udvalgte eleverne på grundlag af en samtale. I de fleste af de tilfælde (29) , hvor der forelå en risikovurdering og kriterier for udvælgelse af elever, der kunne undersøges, var disse ikke baseret på objektive og gennemskuelige kriterier.

I Nederlandene, hvor skolevæsenet i henhold til reglerne skulle fokusere på elever »med forhøjet risiko« for at forlade skolen for tidligt, blev i praksis alle de elever, der opfyldte mindstekravene, udvalgt, uden at der blev foretaget en prioritering. Elevernes dossierer var endvidere af temmelig svingende kvalitet, og oplysningerne var mere eller mindre detaljerede og var undertiden mangelfulde.

Mangelfulde forvaltningsinformationssystemer og begrænset udveksling af oplysninger

Generelt var de forvaltningsinformationssystemer, der giver data om resultaterne af aktionerne, ikke særlig omfattende, men de var dog tilstrækkelige til at opfylde deres formål. Det system, der blev brugt i forbindelse med bekæmpelse af skolefrafald i Frankrig, var imidlertid — med undtagelse af projektvurderingen og -udvælgelsen — behæftet med så store svagheder, at det ikke kunne give tilstrækkelige forvaltningsoplysninger om aktionernes gennemførelse. For det første kunne forvaltningsmyndigheden ikke præcist identificere beløbet i ESF-støtte pr. modtager, fordi data var indlæst to gange, var upræcise og/eller ikke sammenlignelige. For det andet var det ikke muligt at få bekræftet det faktiske antal elever, der deltog i projekterne til bekæmpelse af skolefrafald på landsplan, og det var heller ikke muligt at få detaljerede oplysninger om udgifterne hertil. Efter revisionen meddelte forvaltningsmyndigheden (30) , at der ville blive udviklet et nyt edb-informationssystem, som skulle kunne opfylde behovene i den næste programmeringsperiode 2007-2013.

I Irland og Det Forenede Kongerige udgjorde de bestemmelser om beskyttelse af persondata, der gjaldt for udveksling af personlige oplysninger mellem grundskoler og skoler på sekundærniveau og uddannelsesinstitutioner, en særlig hindring for vurderingen af elevernes behov. Nogle skoler var derfor ikke bekendt med nye elevers »risikoprofil«, selv om de — hvis de havde kunnet få disse oplysninger — ville have haft bedre mulighed for at integrere eleverne i skolemiljøet. I Det Forenede Kongerige konstaterede Retten, at der ikke i tilstrækkeligt omfang blev udvekslet oplysninger på lokalt plan. I henhold til de nationale regler (31) skulle der indgås samarbejdsaftaler mellem de forskellige lokale støtteorganer, men enten fandtes der ingen aftaler om udveksling af oplysninger, eller også fungerede disse aftaler ikke efter hensigten. De uddannelsesmyndigheder, der formulerede strategien og godkendte støtten til aktiviteter til bekæmpelse af skolefrafald, rådede derfor ikke over detaljerede statistiske oplysninger om skolefrafald indsamlet på lokalt niveau.

Var overvågningen og evalueringen tilfredsstillende?

Generelt overvågede de gennemførende organer til en vis grad projekterne for at sikre sig, at målene blev opfyldt. Der opstod imidlertid problemer med koordineringen og udbredelsen af undersøgelsesresultater i Irland, hvor begge enheder i det gennemførende organ, Department of Education and Science, på grund af manglende kommunikation havde bestilt undersøgelser, uden at den anden enhed var blevet informeret. Dertil kom, at selv om det gennemførende organ også bestilte en undersøgelse af standardiseringen af risikovurderingen i forbindelse med skolefrafald, blev resultaterne af denne undersøgelse ikke udnyttet optimalt, da de ikke i tilstrækkeligt omfang blev videregivet til skolerne, således at de kunne få indvirkning på skolernes diagnose af eleverne og udvælgelsesprocedurerne. I Nederlandene var situationen heller ikke optimal, fordi de enkelte skoler hver for sig bestilte og finansierede stort set sammenfaldende undersøgelser og udviklingsprojekter vedrørende skolefrafald.

Den største udfordring for medlemsstaternes myndigheder, når de skal vurdere, hvilken effekt de ESF-støttede programmer og aktioner har haft på skolefrafaldsprocenten, er, at det er vanskeligt at tage effekten af nationale og lokale uddannelsesinitiativer og udefrakommende faktorer som f.eks. beskæftigelsessituationen og sociale forhold i betragtning. Myndighederne i Det Forenede Kongerige mente f.eks. ikke, at den del af foranstaltningen, der blev finansieret af ESF, var af særlig stor betydning sammenlignet med de aktioner, der blev finansieret med nationale midler, mens mange af de projekter, der blev gennemført af skoler i Nederlandene, indeholdt elementer, der ikke blev støttet af ESF, og det var derfor så godt som umuligt at vurdere fællesskabsinterventionens værdiforøgende effekt.

Generelt (32) indeholdt midtvejsevalueringerne af OP'erne kun få tal vedrørende effekten af de medfinansierede foranstaltninger til bekæmpelse af skolefrafald i medlemsstaterne, da der ikke var planlagt nogen specifikke effektindikatorer for skolefrafald. Det var derfor ikke muligt at afgøre, om den metode og den strategi, der blev fulgt, var den mest produktive og effektive måde at bekæmpe skolefrafald på. F.eks. var målgruppen for aktionerne til bekæmpelse af skolefrafald medtaget i den meget brede foranstaltning i Det Forenede Kongerige, som havde mange målgrupper, og det gjorde det ikke lettere at indsamle kontroldata og at evaluere aktiviteterne til bekæmpelse af skolefrafald. Derfor var de nationale myndigheder kun i stand til at fremlægge en analyse af de medfinansierede aktiviteter i forbindelse med et begrænset antal afsluttede projekter, hvor der var ydet støtte til 13-17-årige med risiko for tilpasningsvanskeligheder, og som blev støttet direkte af de regionale myndigheder og ikke gennem mellemled.

Irland og Portugal bestilte særlige evalueringer for at undersøge gennemførelsen af deres aktioner til bekæmpelse af skolefrafald. Et sådant initiativ er naturligvis nyttigt. Både i Irland og i Portugal blev der foretaget ændringer på grundlag af de anbefalinger, der var fremsat i evalueringerne. Men de nationale myndigheder havde ikke foretaget en detaljeret analyse af konklusionen og anbefalingerne, og derfor kunne Retten desværre ikke vurdere, om ændringerne var passende.

Disse mangler mindsker den værdiforøgende effekt, som en korrekt gennemført vurderingsproces giver, og som er en hjælp for forvaltningen, når der skal træffes beslutninger. I Irland var kravet om, at projekterne skulle foretage en selvvurdering og en evaluering, som både omfattede statistikker over forbedrede fastholdelsesprocenter og kvalitetsforbedringer i forbindelse med projektets gennemførelse, imidlertid en nyttig fornyelse. I lighed hermed blev der i Det Forenede Kongerige foretaget afsluttende evaluering af alle projekter, og i forbindelse med et projekt (33) indsamledes der endog baseline data om deltagerne, således at man kunne måle deres behov og vurdere, hvordan de klarede sig senere hen.

Ud over de midler, der tilføres, er den værdiforøgende effekt af sådanne EU-støttede foranstaltninger som helhed betragtet, for det første, at de i overensstemmelse med strukturfondenes partnerskabsprincip inddrager lokale aktører og opfylder individuelle behov i lokalsamfundene. I Nederlandene og Irland f.eks. fremmede de ESF-medfinansierede projekter kommunikationen og samordningen mellem skoler og andre lokale aktører gennem oprettelsen af konsortier, arbejdssammenslutninger og mødesteder og anvendelsen af websteder. For det andet kan disse foranstaltninger være retningsgivende for gennemførelsen af fælles EU-mål, f.eks. halvering af skolefrafaldsprocenten inden 2010, og de kan give en prioriteringsrækkefølge. Endelig har disse foranstaltninger potentiale til at øge bevidstheden i hele Den Europæiske Union om, at problemet med unge, der går ud af skolen for tidligt, påvirker hele økonomien.

KONKLUSION OG ANBEFALINGER

a) Havde Kommissionen opfyldt sin forvaltningsfunktion og sikret sig, at ESF-midlerne på dette området blev forvaltet i overensstemmelse med principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning?

Kommissionen bør give medlemsstaterne den vejledning, de har brug for, så det sikres, at fællesskabsmidlerne bruges i overensstemmelse med principperne om effektivitet, produktivitet og sparsommelighed.Kommissionen bør kontrollere, at medlemsstaternes forvaltningssystemer er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne og følger principperne om sparsommelighed, effektivitet og produktivitet.

Hvis Kommissionen skal udøve sin forvaltningsfunktion ordentligt, er det nødvendigt, at den kan få rimelig sikkerhed for, at medlemsstaternes økonomiske forvaltning er forsvarlig i praksis, enten ved at udnytte de eksisterende oplysninger bedre eller gennem yderligere kontrolaktiviteter. Der er ikke tilstrækkeligt bevis for, at det var tilfældet for så vidt angår forvaltningen af foranstaltninger til bekæmpelse af skolefrafald (jf. punkt 13-17).

b) Havde medlemsstaterne foretaget en passende analyse af de forventede positive økonomiske virkninger, inden der blev ydet støtte?

c) Var målgruppen blevet udvalgt, og var midlerne blevet tildelt i overensstemmelse med parternes specifikke behov og på en rimelig og omkostningseffektiv måde?

Med reference til definitionen i Lissabon-dagsordenen, som stats- og regeringscheferne var blevet enige om, bør medlemsstaterne for at opnå den ønskede reduktion på langt sigt fortsat følge op på de fremskridt, de har gjort med hensyn til at bekæmpe skolefrafald. Hvis medlemsstaterne sætter sig rimelige årlige mål med hensyn til reduktion af andelen af personer med kort skolegang, vil det gøre det lettere at nå det mål, der blev fastsat af Det Europæiske Råd.

Der var væsentlige forskelle i medlemsstaternes evne til at vurdere målgruppens størrelse. Der var også forskel på, hvor dygtige regionerne var til at sætte tal på deres behov. Der bruges også forskellige definitioner af skolefrafald, og det har hverken gjort det lettere at målrette støtten til bestemte geografiske områder eller at måle initiativernes effekt. På det mere overordnede plan ville det støtte Fællesskabernes indsats med henblik på at løse skolefrafaldsproblemet, hvis medlemsstaterne bestræbte sig på at anvende Eurostats definition (jf. punkt 26-34).

De nationale myndigheder, der har ansvaret for fordelingen af EU-midler, bør sikre, at fordelingen baseres på objektive og relevante kriterier, således at midlernes potentielle effekt optimeres.

d) Blev projekterne gennemført på en sådan måde, at støtten fik den størst mulige effekt med hensyn til opfyldelse af de specifikke mål for aktionerne og det generelle mål om bekæmpelse af skolefrafald?

De ansvarlige myndigheder bør sørge for, at der anvendes korrekte procedurer for udvælgelse af projekter, og at den standardiserede risikovurdering anvendes, så det sikres, at de personer, som aktiviteterne til bekæmpelse af skolefrafald skal komme til gode, udvælges på et objektivt og kohærent grundlag, der gælder for alle projekter.Der bør indgås aftaler om udveksling af data, som bør overholdes af alle de lokale og nationale organisationer, der er ansvarlige for at bekæmpe skolefrafald, i det omfang loven tillader det.

Der blev konstateret nogle svagheder i beslutningsprocessen i forbindelse med udvælgelsen af projekter, i procedurerne for udvælgelse af de enkelte elever og i udvekslingen af oplysninger om skolefrafald mellem de forvaltende organer og de ansvarlige for projekterne. Til gengæld blev der også konstateret visse nye praksis, hvor lokale skoler og skoler på sekundært niveau dannede konsortier for at bekæmpe problemet med skolefrafald i fællesskab (jf. punkt 37-43).

e) Foretog medlemsstaterne tilstrækkelig overvågning og evaluering, således at de kunne sikre sig, at aktionerne bidrog effektivt til opfyldelsen af de fastsatte mål?

I de fleste tilfælde overvågede de gennemførende organer til en vis grad projekterne for at sikre sig, at målene blev opfyldt. De forskellige undersøgelser vedrørende skolefrafald blev imidlertid ikke koordineret, og undersøgelsesresultaterne blev ikke udbredt i og mellem medlemsstaterne, og derfor fik man ikke tilstrækkeligt udbytte af støtten. I to medlemsstater havde man indført krav om, at projekterne skulle foretage en selvvurdering, hvor den kvalitative og kvantitative effekt af de gennemførte aktiviteter blev vurderet, og det var en nyttig fornyelse. Generelt indeholdt de overordnede evalueringer af de operationelle programmer dog kun få oplysninger om resultaterne og effekten af aktionerne til bekæmpelse af skolefrafald (jf. punkt 44-50).

ESF-støtten bidrager kun i mindre omfang til medlemsstaternes samlede investeringer i menneskelige ressourcer. For at ESF-støtten kan få størst mulig effekt, bør den derfor anvendes med omtanke på de områder, hvor der er særligt behov herfor, og hvor fællesskabsinterventionens værdiforøgende effekt tydeligt kan ses. Bekæmpelse af skolefrafald er et af disse områder. Hvordan støtten bedst kan bidrage til bekæmpelse af skolefrafald afhænger imidlertid af de enkelte medlemsstaters særlige behov og af, at der findes gode og effektive nationale politikker, og af hvordan støtten anvendes.

I betragtning af, hvor vigtig god forvaltningsskik er for diagnose, målretning, tildeling af midler og evaluering, bør Kommissionen i forbindelse med aktionerne til bekæmpelse af skolefrafald i samarbejde med de nationale myndigheder fremme udviklingen og udbredelsen af best practice på området for at øge effekten af fællesskabsstøtten.

Hvis ESF skal være et effektivt redskab til gennemførelse af Lissabon-dagsordenens mål om bekæmpelse af skolefrafald, skal midlerne anvendes til gennemtænkte strategier, hvor de behov, der søges opfyldt, er inddelt i en prioriteringsrækkefølge, og hvor der er fastsat præcise operationelle mål. Dertil kommer, at ESF-midlerne bør forvaltes efter god forvaltningsskik i overensstemmelse med almindeligt anerkendte standarder for resultatorienteret forvaltning (jf. punkt 18-50).

(1) Personer med kort skolegang blev defineret som 18-24-årige, der kun har gennemført en uddannelse på laveste sekundærniveau eller derunder, og som ikke er under uddannelse eller erhvervsuddannelse.

(2) Eurostat, Labour Market Survey.

(3) Laveste sekundærniveau eller anden del af grunduddannelsen. Indholdet af undervisningen på dette niveau er typisk udformet med henblik på afslutning af den grundlæggende uddannelse, der begyndte på ISCED-niveau 1. I mange, hvis ikke i de fleste lande, er formålet hermed at lægge grunden til livslang uddannelse og menneskelig udvikling. Programmerne på dette niveau er normalt mere fagorienterede, og der bruges i højere grad specialiserede lærere og oftere flere lærere, der underviser eleverne inden for det felt, de er specialiseret i. Det er på dette niveau, at eleverne begynder at anvende de grundlæggende færdigheder fuldt ud. Afslutningen på dette niveau falder ofte sammen med afslutningen på den obligatoriske skolegang, hvis der findes en sådan.

(4) Personer med kort skolegang blev defineret som 18-24-årige, der kun har gennemført en uddannelse på laveste sekundærniveau eller derunder, og som ikke er under uddannelse eller erhvervsuddannelse.

(5) Ifølge Kommissionens meddelelse fra 2002: Europæiske benchmarks for uddannelsesområdet: Opfølgning af Det Europæiske Råds møde i Lissabon lå EU-gennemsnittet på 19 %. Det fremgik også, at der blev iværksat mange aktiviteter for at løse problemet (uddannelsesvejledning, tidlig varsling og forebyggelse, individuelle støtteinitiativer for personer i risikogrupper og foranstaltninger med henblik på at diversificere undervisningsindhold og -metoder).

(6) Rådets afgørelse 2002/177/EF (EFT L 60 af 1.3.2002, s. 60).

(7) KOM(2005) 549 af 30. november 2005, s. 19.

(8) Meddelelse fra Kommissionen: Europæiske benchmarks for uddannelsesområdet: Opfølgning af Det Europæiske Råds møde i Lissabon, KOM(2002) 629 endelig af 20. november 2002 (ikke offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende).

(9) EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

(10) EFT L 63 af 3.3.2001, s. 21.

(11) Artikel 34, stk. 1, litra c), og artikel 37.

(12) Udtalelse nr. 2/2005 om forslag til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden, KOM(2004) 492 endelig af 14.7.2004 (EUT C 121 af 20.5.2005, s. 14).

(13) Meddelelse fra Kommissionen: Retningslinjer for programmer for perioden 2000-2006, del 2: C: styrkelse af beskæftigelsesevne, færdigheder og mobilitet gennem livslang uddannelse, 1. juli 1999.

(14) The EU Economy: 2004 Review, Commission staff working paper, SEK(2004) 1368 af 26. oktober 2004, punkt 4.1. »There is no solid evidence that education influences the aggregate employment rate…partly because researchers have not had access to data…on functional competences, as opposed to years of schooling. On the other hand, encouraging more people to complete upper-secondary education would have the effect of evening out the distribution of skills…and might be expected to have a positive long-term employment impact«. (Der foreligger intet håndgribeligt bevis for, at uddannelse har en indflydelse på den samlede beskæftigelse … til dels fordi de personer, der stod for undersøgelsen, ikke havde haft adgang til data … om funktionelle kompetencer i forhold til antal års skoleundervisning. Hvis flere opmuntres til at fuldføre en uddannelse på højere sekundærniveau, vil det på den anden side medføre en udjævning af fordelingen af færdigheder … og det kan måske forventes at få positiv indvirkning på beskæftigelsen på langt sigt).

(15) Spanien (Andalusien), Frankrig, Portugal, Nederlandene og Det Forenede Kongerige.

(16) I nogle tilfælde er der tale om overslag, da der ikke foreligger præcise tal for aktiviteter til bekæmpelse af tidligt skolefrafald.

(17) Faktiske udgifter kun for 2000-2002.

(18) Faktiske udgifter kun for 2000-2001.

(19) Spanien, Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongerige.

(20) Improving Student retention and Achievement, P. Martinez, 2001, Learning and Skills Development Agency.

(21) Spanien (Andalusien), Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongerige.

(22) Kilde: DfES Statistical Service.

(23) Spanien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige.

(24) »Constructions sociales des absentéïsmes et des décrochages scolaires en France et en Angleterre«, marts 2003, Rapport til direktoratet for udvikling og planlægning i det franske undervisningsministerium udarbejdet af »Le Laboratoire de recherches sociales en éducation et formation — FARSEF — Observatoire Européen de la Violence Scolaire«.

(25) Spanien (Andalusien) og Nederlandene.

(26) Irland, Frankrig og Det Forenede Kongerige.

(27) Youth Inc.

(28) Portugal og Spanien (Andalusien og Catalonien).

(29) Irland, Frankrig, Nederlandene og Det Forenede Kongerige.

(30) Brev fra ministeren for beskæftigelse, arbejde og social samhørighed af 6. august 2004.

(31) Cirkulære 03/06 marts 2003 fra Learning and Skills Council »Strategic Area Reviews«.

(32) Spanien, Frankrig, Irland, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige.

(33) Future Train.

2003 i CZ, DK, EL, IE, CY, HU, AT, SI, FI, SE, NO, CH og fra 2004 i BE, LT, MT, PL, PT og RO på grund af bredere dækning af de underviste aktiviteter

Procentdel af unge mellem 18 og 24 år med uddannelse på laveste sekundærniveau eller derunder, og som ikke er under uddannelse eller erhvervsuddannelse.i: NoterPå grund af anvendelsen af harmoniserede begreber og definitioner i undersøgelsen er oplysningerne om uddannelse og erhvervsuddannelse ikke sammenlignelige med tidligere år fra: — 2003 i CZ, DK, EL, IE, CY, HU, AT, SI, FI, SE, NO, CH og fra 2004 i BE, LT, MT, PL, PT og RO på grund af bredere dækning af de underviste aktiviteter — 2003 i SK på grund af restriktioner vedrørende selvlæring — 2003 i DE på grund af udelukkelse af kurser af personlig interesse — 1999 i NL, 2000 i PT, 2003 i FR og CH på grund af ændringer i referenceperioden (tidligere en uge inden undersøgelsen, CH: 12 måneder for erhvervsuddannelse i stedet for 4 uger) — LU (1999) på grund af en ny definition af laveste sekundærtrin — EU-15, Eurozone, EU-25. På grund af ændringer i undersøgelsens karakteristika kan data ikke sammenlignes med tidligere år i IT (fra 1993), PT (fra 1998), BE og UK (fra 1999), FI (fra 2000), SE og BG (fra 2001), LV og LT (fra 2002), HU (fra 2003), FI (første kvartal fra 2003) og AT (andet kvartal fra 2003).I DK, LU, IS, NO, EE, LV, LT, CY, MT og SI skyldes de store udsving i resultaterne bl.a., at stikprøven er lille.I CY medtages studerende i udlandet ikke i referencepopulationen (i nævneren).EU-aggregaterne beregnes: — frem til 1999 på grundlag af de disponible landedata — fra 1999 på grundlag af det seneste års resultat, hvis der ikke findes landedata, og foreløbige data for Det Forenede Kongerige (minus alle GCSE-niveauer indtil 2005, hvor en ny definition af ISCED 3c-niveau vil blive anvendt i hele EU).

BILAG 2

PROGRAMMER REVIDERET I MEDLEMSSTATERNE

SPANIEN

Sociale garantiprogrammer (SGP)

Andalusien — mål nr. 1 OP, felt 4A, foranstaltning 15 A

Hvad var programmets art? De sociale garantiprogrammer er rettet mod elever, der ikke opfylder de minimumskrav, der skal til for, at de kan få en eksamen på højere sekundærniveau, selv om de har gennemgået specialtilrettede kurser. Programmerne har til formål at gøre overgangen til arbejdsmarkedet nemmere for disse elever og samtidig give dem mulighed for at læse videre ved hjælp af specifikke erhvervsuddannelseskurser på mellemniveau. Deltagerne i disse kurser er normalt mellem 16 og 21 år, og kurserne varer mellem seks måneder og to skoleår. Der kan højst være 20 elever i hver klasse.

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? De sociale garantiprogrammer er nationale programmer, som gennemføres i offentlige skoler af det regionale undervisningsministerium i henhold til særlige regionale bestemmelser. Programmerne er udformet ens og dækker fem områder: specifik erhvervsuddannelse (erhvervsfaglige kvalifikationer), jobtræning og vejledning, grundlæggende studievejledning i personlige og sociale færdigheder samt supplerende aktiviteter.

Disse programmer kan også være rettet mod bestemte grupper, f.eks. unge med særlige uddannelsesmæssige behov, såsom unge fra dårligt stillede etniske minoriteter, indsatte i fængsler etc. Aktionerne kan gennemføres af skoler på sekundærniveau, kommunale myndigheder eller almennyttige foreninger.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? Oplysninger om kurserne blev givet via internetsider, workshopper, e-mails, reklame etc., og det sikrede, at mange mennesker fik kendskab til de sociale garantiprogrammer. De programansvarliges store interesse, engagement og indsats blev af revisorerne anset for at være en af de væsentlige årsager til, at programmet var så vellykket. Et af problemerne med programmet var dog, at der ikke fandtes et ordentligt analytisk grundlag for, hvordan skolefrafaldsproblemet skulle løses, og at der ikke var foretaget specifikke evalueringer og opfølgende aktioner i forbindelse med foranstaltningen.

Catalonien — mål nr. 3 OP, foranstaltning 4.4

Hvad var programmets art? Selv om man først begyndte at gennemføre SGP'er i Spanien i 1992, havde undervisnings- og arbejdsministeriet i Catalonien gennemført lignende kurser siden 1986/87 for at opfylde behovene hos elever uden en afgangseksamen. Undervisningsministeriet er som regel i samarbejde med kommunerne ansvarligt for gennemførelsen af kurserne under SGP, og disse hører ikke ind under det almindelige uddannelsessystem.

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? Kurserne bestod for det første af et grundkursus, som blev varetaget af to undervisere på vegne af undervisningsministeriet og kommunen, og for det andet af et erhvervsrettet kursus.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? På grundlag af en behovsanalyse planlægger og koordinerer undervisningsministeriet hvert år kurserne for hver enkelt kommune. Ministeriets direkte forvaltning af disse SGP'er og lignende kurser i samarbejde med kommunerne sikrer både, at der udbydes et minimum af kurser, og at programmet kører stabilt. Kurserne er i en årrække blevet forvaltet af det samme team, og det forøger også kursernes værdi i form af erfaring og knowhow. Evaluering udgjorde også en vigtig del af programmet, og elevernes fremskridt og resultater blev overvåget og bedømt.

Nogle af de forhold, som især har gjort programmet vellykket, var følgende: Kurserne var især baseret på praktiske fag og foregik som regel uden for skolesystemet. Der var kun to undervisere under hele kursusforløbet, og holdene var små (normalt 15 elever), hvilket gav mulighed for at udvikle tættere personlige kontakter. Underviserne var de samme år efter år, og det gav mulighed for at erhverve stor knowhow og skabe et netværk, der gjorde det nemmere at udveksle god praksis samt sikre solid støtte til eleverne og en høj grad af styring af hvert enkelt kursus.

FRANKRIG

Livslang uddannelse og læring, mål nr. 3, enhedsprogrammeringsdokument 2000-2006

Hvad var programmets art? ESF bidrog til bekæmpelse af skolefrafald i Frankrig gennem tre særskilte aktiviteter, som er indeholdt i politikområdet for livslang uddannelse inden for rammerne af mål nr. 3 i enhedsprogrammeringsdokumentet for perioden 2000-2006. Disse aktiviteter var samlet under målet »give en ny chance til de unge, der forlader uddannelsessystemet for tidligt«.

Hovedstrategien gik ud på at støtte igangværende aktioner, som er defineret i henhold til nationale bestemmelser og har til formål at hjælpe elever til at gennemføre en uddannelse på højere sekundærniveau. Afhængig af, hvordan skolefrafald defineres, forlader mellem 60 000 og 150 000 unge hvert år skolen uden en kompetencegivende uddannelse. Procentdelen af 18-24-årige, som kun har en uddannelse på laveste sekundærniveau, blev anslået til 14,2 % (2004 (1)).

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? Den sociale integrationsplan (»Mission Générale d'Insertion« — MGI) består af specialkurser, der sigter mod at motivere eleverne og hjælpe dem til at nå op på et højere kvalifikationsniveau. De elever, der blev optaget på disse kurser, var over 16 år, var ikke begyndt på en uddannelse på højere sekundærniveau og havde problemer i skolen eller havde været væk fra skolen i under et år. I henhold til de lokale bestemmelser kunne disse elever anmode om en evalueringssamtale med skolens undervisere og en skolepsykolog. Et udvalg kunne herefter komme med forslag om et passende støttekursus til den pågældende elev, som den unge accepterede at følge efter en samtale med kursusunderviserne.

Specialklasserne (dispositifs relais) var rettet mod elever, der gik i skole på sekundærniveau, men som havde indlæringsvanskeligheder. Der var tale om små klasser på højst 12 elever, hvor der blev taget hensyn til elevernes særlige behov. Læseplaner, skoleskemaer og aktiviteter uden for skoletiden (f.eks. sport) blev tilpasset den enkelte elev, og det bidrog til at bringe skoletrætte unge tilbage i det almindelige uddannelsessystem igen.

Pilotaktionerne (les actions pilotes) var særlige projekter baseret på lokale behov. De bestod typisk af et udbud af aktiviteter til eleverne uden for skoletiden (lektielæsningsklasser efter skoletid, udflugter, aktiviteter inden for kultur, kunst og sport etc.). Disse projekter hjalp unge mellem 15 og 20 år til at definere karrieremuligheder og opnå arbejdserfaring i lokale virksomheder. Et pilotprojekt, der gik ud på at give de unge en ny chance, sigtede mod at integrere unge på arbejdsmarkedet ved at tilbyde specialtilpassede kurser og give ældre elever, der havde forladt det almindelige uddannelsessystem for tidligt, mulighed for at få arbejdserfaring. Dette projekt blev bl.a. finansieret ved, at de lokale virksomheder blev pålagt en erhvervsafgift. Kurserne havde en varighed på mellem otte og ti måneder.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? Et vigtigt aspekt ved disse kurser og aktiviteter var, at de i vid udstrækning blev tilpasset de enkelte elevers særlige behov. I Metz var MGI-aktionen »støttekurser med henblik på integration på arbejdsmarkedet« en fleksibel foranstaltning, hvor valget af kursusfag ikke var bestemt på forhånd, men afhang af elevernes behov.

IRLAND

Mål nr. 1, 2000-2003 Irland, foranstaltning 05, beskæftigelse og menneskelige ressourcer, School Completion Programme

Hvad var programmets art? Programmet blev styret centralt af ministeriet for undervisning og videnskab. En national database om elever og skoler dannede i første fase af programmet grundlag for en detaljeret analyse af de elever i grundskoler og på sekundærniveau (7-18-årige), som gik ud af skolen for tidligt. Der blev herefter udarbejdet en prioriteringsliste over skolerne under anvendelse af en vægtet formel for skolernes uddannelsesmæssige handicap. På opfordring indsendte skolerne handlingsplaner med forslag til detaljerede aktioner til forebyggelse af skolefrafald. I programmets anden fase blev der indsendt handlingsplaner og finansieringsforslag fra konsortier af skoler og organisationer, der beskæftigede sig med unge og samfundsudvikling på lokalt plan, og disse forslag blev gennemgået med henblik på fremsættelse af finansieringsforslag under »school completion-programmet«. Efter evaluering og godkendelse af forslagene blev den årlige støtte tildelt på grundlag af fælles omkostningsberegnede handlingsplaner. Den skole, som ledede projektet, stod for den overordnede styring og koordinerede behovene og aktiviteterne for de andre skoler og »primary feeder«-skolerne i dens lokalområde (»primary feeder schools« er de grundskoler, som skolerne på laveste sekundært niveau får deres elever fra. Overs. anm.).

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? Et af de mest konkrete og gavnlige resultater var en bedre registrering af fremmøde og en styrkelse af skolernes overvågningssystemer ved hjælp af edb og opfølgende procedurer. Skoledirektørerne meldte tilbage, at det havde haft en positiv virkning, ikke blot på elevernes opførsel, men også på forældrenes holdning. Støtten blev også anvendt til at oprette mindre grupper med særlige behov, oprette »morgenmads-klubber« og tilbyde aktiviteter uden for pensum med henblik på at motivere eleverne og mindske deres fravær.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? Selv om programmet blev styret centralt, var det baseret på en strategi, der inddrog mange organer og lokalsamfundet. For mange af de evaluerede projekters vedkommende var denne integrerede strategi særlig effektiv med hensyn til sikring af vigtig støtte af både finansiel og teknisk art fra lokale organer og navnlig lokale partnerskaber. I ét tilfælde (2) havde det lokale partnerskab ydet eksperthjælp i forbindelse med udarbejdelsen af en omfattende og professionel handlingsplan.

De projekter, Retten besøgte, fremhævede også programmets succes med hensyn til »procedure-fordele«. En talsmand for projekterne udtalte: »Det gør en stor forskel, at man arbejder med henblik på at gennemføre en plan, også selv om man ikke får alle de penge (man gerne ville have)«. I nogle projekter blev der også konstateret en holdningsændring hos undervisere og forældre i forhold til skolernes tackling af problemet med faldende elevtal og høje frafaldsprocenter: »Forholdene i hjemmene har måske ikke ændret sig væsentligt, men det har forholdene på skolerne«. Frem for alt fremhævede revisionen de projektansvarliges store interesse og engagement i programmet. Det var en af de væsentligste årsager til programmets succes.

NEDERLANDENE

Foranstaltning 3.3 E »Bekæmpelse af tidligt skolefrafald«

Hvad var programmets art? Ministeriet for undervisning, kultur og videnskab, som var udpeget til at være eneste støttemodtager under foranstaltningen, ydede skoler og organisationer, der tilbød erhvervsuddannelse, finansiel støtte til projekter til bekæmpelse af skolefrafald. Skolerne i Nederlandene er selvstyrende, og det står dem derfor frit for, om de vil deltage i sådanne projekter. Indtil 2004 var skolerne og organisationerne sene til at tage del i sådanne projekter, men myndighederne forventer nu, at ansøgningerne om medfinansiering fra ESF til denne foranstaltning vil absorbere de disponible midler for perioden 2000-2006.

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? Skolerne blev opfordret til at udarbejde projekter om et eller flere emner, der var fastsat i den nationale lovgivning. Disse emner omfattede udvikling og koordinering af individuel karrierevejledning, studievejledning og vejlederteam, udvikling af procedurer og redskaber til optagelse og evaluering af elever, udbredelse af brugen af netværker i skolerne, overgangsordninger mellem forberedende og videregående erhvervsuddannelse, koordinering med lokale handlingsplaner for bekæmpelse af skolefrafald, attestering af uddannelsesforløb vedrørende nye områder inden for det lokale arbejdsmarked i samarbejde med det lokale og regionale erhvervsliv samt støtte fra skolen til forældre med børn i risikogruppen. Kriterierne for udvælgelse af elever var også defineret i den nationale lovgivning, nemlig som elever under 23 år, der er tilmeldt en erhvervsfaglig skole, som ikke har en »start qualification« (niveau 2 i den erhvervsfaglige uddannelse), og som der ifølge skolens vurdering derfor er risiko for vil forlade skolen i utide.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? Inden for rammerne af de emner, der var fastsat i den nationale lovgivning, kunne skolerne frit udarbejde deres egne ESF-projekter. Ministeriet fastsatte ingen yderligere regler eller gav vejledning med hensyn til specifikke projekter. Til gengæld gjorde det en indsats for at fremme bedste praksis ved at udgive undersøgelser med relation til skolefrafald, oprette debatfora og formidle oplysninger via en internetside. Mens projektemnerne generelt set allerede var blevet inddraget i skolernes almindelige aktiviteter, udvidede ESF-projekterne disse aktiviteter, så de også kom til at omfatte elever i risikogruppen. Som resultat heraf blev projekterne flettet ind i skolens »normale« daglige aktiviteter. På grund af skolernes selvstyre og de varierende elevtal fra skole til skole var den fremgangsmåde, der blev brugt til bekæmpelse af skolefrafald, meget forskellig på de ti skoler, der blev besøgt. Nogle skoler fokuserede på samarbejde med lokale tjenester og virksomheder, mens andre tacklede problemerne på egen hånd. Der var ligeledes stor forskel på, i hvor høj grad skolerne udvekslede oplysninger (hvilket er en vigtig faktor i forbindelse med udarbejdelse af ESF-projekter). Et vigtigt aspekt i forbindelse med måling af resultater af ESF-projekter er statistikkernes pålidelighed. For at gøre statistikkerne om skolefrafald mere pålidelige indførte ministeriet i 1999 en lov om registrering af skolefrafald, der resulterede i pålidelige og fuldstændige statistikker, som ministeriet kunne anvende som grundlag for sin beslutningsproces.

PORTUGAL

Aktion 1.2 i PRODEP III »Udbud af alternative kurser på grunduddannelsesniveau«

Hvad var programmets art? I Portugal gik hovedstrategien for bekæmpelse af skolefrafald ud på at tilbyde forskellige kurser på sekundærniveau og erhvervsuddannelseskurser i skolerne. Kurserne blev defineret i henhold til nationale bestemmelser og skulle særligt rette sig mod elever på 15 år eller derover, der endnu ikke havde afsluttet en uddannelse på lavere sekundærtrin. Antallet af 18-24-årige i Portugal med kun en uddannelse på sekundærtrin blev anslået til 45,5 % (2004 (3)).

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? I den reviderede stikprøve, som bestod af skoleprojekter, skulle kurserne imødekomme behovene hos skolens egne elever og hos andre unge i lokalområdet ved at give dem mulighed for at afslutte 9. klasse (lavere sekundærtrin) og opnå et erhvervsfagligt eksamensbevis. De elever, der deltog i kurserne, var mellem 15 og 18 år og havde endnu ikke opnået et eksamensbevis på 9. klasses niveau, selv om de var over den laveste skolepligtige alder på 15 år. Disse elever var hovedsageligt kendetegnet ved, at de havde svært ved at klare sig i skolen eller havde været nødt til at gå klasser om. Kurserne imødekom deres behov ved at fokusere mere på at opnå fagspecifikke færdigheder end på almindelige skolefag. Arbejdserfaring i virksomheder indgik også i kurserne for at motivere eleverne til at afprøve deres praktiske færdigheder. Dette var et vigtigt aspekt, da disse elever normalt var mere tilbøjelige til at forlade skolen for tidligt og tage arbejde på grund af manglende motivering, eller fordi de var ældre end deres klassekammerater.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? I nogle af skolerne i det indre Lissabon blev der via kurserne finansieret nye aktiviteter til støtte for skoler med faldende elevtal som følge af demografiske ændringer. Et eksempel herpå er Escola Secundária Marquês de Pombal, (en offentlig sekundærskole i Lissabon med tradition for ekspertise i elektroteknik), der ligger i et gammelt byområde med aldrende befolkning, hvor man iværksatte erhvervsfaglige kurser, der anvendte skolens specialiserede faciliteter.

Parallelt med at skolerne ansøgte om godkendelse og støtte til afholdelse af sådanne kurser på grundlag af konkrete støtteberettigede deltagere, var det også en del af processen systematisk at diagnosticere og udvælge de elever i skolerne, som befandt sig i »risikogruppen«. Selv om der på landsplan også var iværksat initiativer til at bekæmpe børnearbejde, blev der ikke gennemført nogen specifikke initiativer i skolerne med henblik på at finde frem til de elever under 15 år, som der var risiko for ville forlade skolen.

Portugals nationale handlingsplan for beskæftigelse — NHP (2003-2006) har som mål at nedsætte skolefrafaldsprocenten til 35 % inden 2006 og 25 % inden 2010, hvilket i det store og hele stemmer overens med Lissabon-strategien. Det kan blive svært at nå disse mål i betragtning af, at der ikke foreligger en samordnet strategi for, hvordan man i skolerne skal undersøge og tage fat om problemet med, at eleverne forlader skolen, inden de bliver 15, hvor de forhold, der er årsagen til skolefrafald, begynder at gøre sig gældende. I Portugals nationale handlingsplan er der imidlertid et forslag om i den nærmeste fremtid at oprette et system, så man på et tidligt tidspunkt kan finde frem til de elever, der befinder sig i risikogruppen, og tilbyde individuel støtte til elever.

DET FORENEDE KONGERIGE

Mål nr. 3, operationelt program for England og Gibraltar, 2000-2006, foranstaltning 2.2

Hvad var programmets art? I henhold til mål nr. 3 i det operationelle program blev størstedelen af aktionerne til bekæmpelse af skolefrafald gennemført inden for politikområdet social integration under foranstaltning 2.2, hvis formål var »at udvikle lokale og regionale støtteforanstaltninger til fordel for personer, som af mange årsager er vanskeligt stillede på arbejdsmarkedet, og som risikerer at blive udstødt«. Den oprindelige målgruppe var 13-17-årige, som der var risiko for ville forlade skolen. Efter midtvejsevalueringen blev målgruppen begrænset til 16-18-årige, der ikke var under uddannelse, i arbejde eller under erhvervsuddannelse. ESF-midlerne blev tildelt regionale regeringskontorer, som derefter tildelte midlerne til de enkelte projekter gennem en direkte udbudsprocedure og gennem konkurrencedygtige medfinansieringsordninger med statsfinansierede uddannelsesinstitutioner.

Hvilke aktiviteter blev medfinansieret? Projekterne var meget forskelligartede og blev hovedsagelig gennemført af velgørende organisationer, skoler og andre udbydere af erhvervsuddannelse og karrierevejledning. De skoler, der deltog i projekterne, udvalgte normalt kursusdeltagerne på grundlag af elevernes færdigheder, egnethed og uddannelsesforløb. Kurserne havde en varighed på mellem 15 dage og et år, iberegnet jobtilbud i nogle tilfælde, og tilbød træning i life skills og erhvervsspecifikke færdigheder, vejledning og personlig støtte, gruppearbejde, aktiviteter i og uden for skoletiden samt alternative læseplaner. Eleverne fortsatte med at gå på skolen efter, at kurset var afsluttet. Samtlige de kurser, der blev revideret, havde som mål at opnå en eller anden form for merit i forhold til grundlæggende færdigheder og kvalifikationer.

Hvilke særlige aspekter indvirkede på programmets effektivitet? Et af problemerne med de medfinansierede aktiviteter under foranstaltning 2.2 var manglen på et fælles program eller en ramme for almindeligt definerbare karakteristika. De mange nationale initiativer på ungdomsuddannelsesområdet og det, at der også var andre målgrupper for foranstaltningen, gjorde det umuligt at fastslå, hvornår der var tale om ESF-midler, og hvilken rolle de spillede på dette område. Denne mangel på en fælles fremgangsmåde kom også til udtryk i målretningen af projekterne og i risikovurderingerne. Manglen på et ordentligt analytisk grundlag til løsning af skolefrafaldsproblemet og det, at der ikke blev udvekslet oplysninger mellem de ansvarlige organisationer på regionalt og lokalt plan, har også haft indflydelse på aktionernes effektivitet. I de enkelte projekter blev der tydeligvis ikke desto mindre fulgt god praksis med hensyn til koordinering af deltagende skoler og evalueringsmetoder. ESF-midlerne resulterede endvidere i frivillig støtte fra velgørende organisationer i form af tilbudte kurser og aktiviteter.

(1) Eurostats Labour Market Survey, 2004.

(2) Mullingar Community College.

(3) Eurostats Labour Market Survey, 2004.