21. 3. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/13 
2.7. Det fastsættes, at Europa-Parlamentet skal høres 
vedrørende beløbsstørrelsen og anvendelsen af de tilde­
linger, for hvilke der kan optages lån. De 3 milliarder 
fordeles i flere trancher efter behov. Før tildelingen af 
hver tranche skal Kommissionen høre Parlamentet om 
tildelingen af denne tranche samt om de nærmere ret­
ningslinjer for anvendelsen af den. I beslutningsforslaget 
nævnes dog ikke høring af Det økonomiske og sociale 
Udvalg på dette stadium. Udvalget, der repræsenterer de 
vigtigste økonomiske og sociale kræfter i Fællesskabet, 
som er direkte berørt af lånepolitikken på europæisk 
niveau, bør høres på samme måde som Europa-Parla­
mentet. 
2.8. Hvad angår gennemførelsesbestemmelserne, stil­
les der i forslaget til Rådets beslutning forslag om en 
styrkelse af samarbejdet mellem Kommissionen og Den 
europæiske Investeringsbank, idet låneanmodninger ind­
gives samtidigt til de to institutioner. Udvalget er positivt 
indstillet til en styrkelse af dette samarbejde, som udvikler 
sig i retning af en bedre samordning af Fællesskabets finansieringsinstrumenter. Dermed suppleres Kommis­
sionens politiske rolle, idet denne i sidste instans forbliver 
ansvarlig for de afgørelser, der træffes vedrørende låne­
tildelinger, med Investeringsbankens tekniske ekspertise, 
og således at der undgås enhver risiko for dobbeltarbejde 
og bureaukratiske forsinkelser. 
3. Endelig konstaterer Udvalget, at vedtagelsen af 
denne heslutning om udvidelse af NICs aktioner ville 
være i overensstemmelse med de mål, der blev afstukket i 
konklusionerne fra Det europæiske Råds formandskab 
vedrørende Rådets arbejde, afholdt i København den 3. 
og 4. december 1982 vedrørende behovet for en omfat­
tende strategi til opnåelse af en mærkbar bedring i 
beskæftigelsessituationen ved at skabe varige arbejd­
spladser, genoprettelse af økonomisk stabilitet og fremme 
af erhvervslivet. 
Udvalget kan ligeledes tilslutte sig det ønske, som Det 
europæiske Råd fremsatte, nemlig at Ministerrådet hur­
tigst muligt vedtager dette beslutningsforslag. 
Bruxelles, den 26. januar 1983. 
Francois CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om fastsættelse af retningslinjer for 
anvendelse af traktatens artikel 85 og 86 på søtransport 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 282 af 5. november 1981, side 4. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 3. november 1981, i medfør af artikel 84 og 87 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte forslag. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog sin udtalelse på sin 204. plenarforsamling afholdt i 
Bruxelles den 26. og 27. januar 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 84 og 
87, under henvisning til Rådets beslutning af 3. november 
1981 om at anmode Det økonomiske og sociale Udvalg 
om dets udtalelse om ovennævnte forslag (*), 
(») EFT nr. C 182 af 5. 11. 1981, s. 4. 
Nr. C 77/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 3. 83 
under henvisning til Rådets forordninger nr. 17 af 
6. februar 1962 (J), nr. 141 af 26. november 1962 (2) og 
(EØF) nr. 1017/68 af 19. juli 1968 (3), 
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 954/79 
af 15. maj 1979 om medlemsstaternes ratifikation eller 
tiltrædelse af De forenede Nationers konvention om en 
kodeks for linjekonferencer (4) og til Udvalgets udtalelse 
af 31. maj 1978 (5) om Kommissionens forslag af 
15. december 1977 (6) om samme spørgsmål, 
under henvisning til Udvalgets udtalelser om søtransport 
og navnlig til dets initiativudtalelse om EF's søtransport­
politik (billigflag, flagdiskriminering, de nye søfarts-
nationers rolle) af 4. april 1979 (7), 
under henvisning til beslutning truffet af Udvalgets 
præsidium den 12. november 1981 om at pålægge 
Afdelingen for transport og kommunikation at udarbejde 
udtalelse om dette forslag (artikel 22 i forretningsorde­
nen), 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Afdelingen for 
transport og kommunikation på det 146. møde den 
10. november 1982, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren Bonety 
og medordføreren Bredima på afdelingens 146. møde den 
10. november 1980, 
under henvisning til forhandlingerne på den 204. plenar­
forsamling den 26. og 27. januar 1983, mødet den 
27. januar 1983, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Det er Kommissionens opfattelse, at traktatens konkur­
rencebestemmelser (artikel 85 og 86) også er gældende for 
søtransporten; 
på grund af de særlige forhold, der ifølge traktatens 
artikel 84 gør sig gældende for denne sektor, samt de 
internationale rammer inden for hvilke søtransporten 
opererer, må konkurrencereglerne anvendes flek­
sibelt -
med 89 stemmer mod 4, mens 7 undlod at stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
Udvalget godkender Kommissionens forslag, hvortil den 
dog har følgende generelle og særlige bemærkninger. 
i1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62. 
;2) EFTnr. 124 af 28. 11. 1962, s. 2751/62. 
;3) EFT nr. L 175 af 23. 7. 1968, s. 1. 
'<) EFT nr. L 121 af 17. 5. 1979, s. 1. 
;5) EFT nr. C 269 af 13. 11. 1978, s. 46. 
;6) EFT nr. C 35 af 11. 2. 1978, s. 3. 
;7) EFT nr. C 171 af 9. 7. 1979, s. 34. 1. Generelle bemærkninger 
1.1. Juridisk grundlag 
1.1.1. Udvalget har undersøgt rækkevidden af Rådets 
forordning nr. 17 af 6. februar 1962, nr. 141 af 26. 
november 1962 og (EØF) nr. 1017/68 af 19. juli 1968 og 
konstaterer, at forordning nr. 17, som var den første 
forordning om gennemførelse af artikel 85 og 86, i kraft 
af forordningerne nr. 141 og (EØF) nr. 1017/68 ikke 
finder anvendelse på luft- og søtransport. 
1.1.2. Efter Domstolens afgørelser af 4. april 1974 og 
12. oktober 1978 i sag nr. 167/73 og 156/77 er sø- og 
lufttransport imidlertid underkastet bestemmelserne i 
artikel 85 og 86, skønt de i henhold til artikel 84, stk. 2, 
ikke er omfattet af bestemmelserne i afsnit IV om den 
fælles transportpolitik, så længe Rådet ikke har truffet 
anden beslutning. Det er ud fra denne tankegang, at 
Kommissionens forslag om fastsættelse af retningslinjer 
for anvendelse af traktatens artikel 85 og 86 på søtrans­
port baseres alene på artikel 87, hvori det bl.a. hedder, at 
sådanne bestemmelser »træffes af Rådet med kvalificeret 
flertal på forslag af Kommissionen«. 
1.1.3. Uden i øvrigt at ville redegøre for de detaljer og 
juridiske nuancer, der er blevet drøftet i Udvalget, er det 
dog Udvalgets opfattelse, at Rådet som forslag bør vælge 
et dobbelt juridisk grundlag, nemlig artikel 84, stk. 2, og 
artikel 87, da fastlæggelsen af principperne for anvendel­
se af artikel 85 og 86 i traktaten på søtransport er af 
afgørende betydning for denne sektor. 
1.1.4. For at underbygge denne opfattelse gør Udval­
get opmærksom på, at Kommissionen siden offentlig­
gørelsen af sit memorandum om lufttransport i 1979 har 
forelagt Rådet en række forslag, hvoraf en del er blevet 
vedtaget. Samtlige disse rådsbeslutninger er baseret på 
artikel 84, stk. 2, i traktaten. Udvalget forstår derfor 
ikke, hvorfor Kommissionen på et så vigtigt område som 
konkurrencen inden for sø- og lufttransport - der 
naturligvis har betydning ud over EF's grænser — ikke 
har fulgt samme praksis. 
1.2. Forordningens anvendelsesområde 
1.2.1. Udvalget bifalder, at massegodstransport 
udelukkes fra forordningens anvendelsesområde, da den­
ne sektor allerede nu baserer sig på princippet om fri 
konkurrence. Det konstaterer imidlertid, at teksten til 
forslaget til forordning af 13. oktober 1981 ikke indbe­
fatter en præcis definition på massegodstransport (!). 
Selv om forordningsforslaget ikke direkte drejer sig om 
(') På nuværende stadium i arbejdet med dette spørgsmål 
overvejer Kommissionens tjenestegrene at foreslå Rådets 
arbejdsgruppe følgende definition på massetransport af 
gods: »transport af varer lastet som massegods på skibe, der 
sejler på ikke-registrerede ruter, idet der ved massegods 
forstås en ikke mærket og ikke optalt last«. 
21. 3. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/15 
dette spørgsmål, mener Udvalget alligevel, at det bør 
henlede Kommissionens opmærksomhed på den illoyale 
konkurrence, som påføres af skibe under bekvemmelig­
hedsflag. Det mener, at dette problemkompleks bør 
foranledige konkrete forslag fra Kommissionen, således 
som Det økonomiske og sociale Udvalg allerede udtrykte 
ønske om i sin udtalelse af april 1979, og det også uanset 
at OECD har igangsat en undersøgelse. 
1.3. Formålstjenligheden af en konkurrenceordning på 
søtransportområdet 
1.3.1. Den internationale søtransport har en sammen­
sat karakter, men den kan noget forenklet opdeles i to 
adskilte sektorer, nemlig massegodstransport og regel­
mæssig linjetrafik. Den sidstnævnte sektor er normalt 
baseret på en ordning med »linjekonferencer«, der kan 
betragtes som tarifkarteller, uden at der dog er tale om 
monopoler. 
1.3.2. Konkurrence bør i princippet være reglen i en 
markedsøkonomi. Man bør imidlertid så nøjagtigt som 
muligt vurdere de økonomiske virkninger, men også de 
sociale følgevirkninger. 
1.3.3. På transportområdet bør konkurrencen indret­
tes på en sådan måde, at der tages hensyn til de særlige 
forhold inden for denne erhvervssektor, herunder også til 
den igangværende udvikling inden for international kon­
kurrenceret i en række tredjelande, navnlig i USA. 
1.3.4. Drejer det sig om regelmæssig linjetrafik, må 
konferenceordningen anses for det bedste instrument, 
hvormed den internationale søtransport inden for »gene­
ral cargo« kan sættes i system. Dette system er anerkendt 
af De forenede Nationers adfærdskodeks og Rådets 
forordning (EØF) nr. 954/79. 
1.3.5. Udvalget er ikke modstander af princippet om 
fri konkurrence, men såfremt Kommissionen skønner 
mere vidtgående konkurrenceregler for denne sektor 
nødvendige, burde den tage større hensyn til de specifikke 
forhold inden for international skibsfart, og navnlig til 
konferencernes betydning, end den gør i det foreliggende 
forslag. 
1.3.6. Udvalgets væsentligste indvending mod Kom­
missionens forslag er, at linjekonferencerne, som nok er 
fritaget fra bestemmelserne i traktatens artikel 85, allige­
vel kun er fritaget under visse betingelser. Hvis ikke 
betingelserne opfyldes, inddrages fritagelsen automatisk, 
og linjekonferencerne vil således ikke kunne fungere. 
Endvidere er de betingelser, som er knyttet til fritagelsen, 
usikre og tvivlsomme. 1.3.7. Udvalget peger ligeledes på Kommissionsfor­
slagenes følgevirkninger for ikke-medlemslande og 
udtrykker frygt for, at de pågældende tredjelande ville 
træffe diskriminerende eller repressive foranstaltninger 
over for medlemsstaternes rederier. Hvis Kommissionens 
forslag gennemføres ensidigt, kunne det få omfattende 
økonomiske og sociale konsekvenser for EF's skibsfart. 
1.3.8. Udvalget understreger kraftigt, at brugernes 
interesser inden for rammerne af De forenende Nationers 
adfærdskodeks tilgodeses i langt højere grad, eftersom 
denne indeholder et krav om en dialog mellem afskibere 
og konferencer, og hvis ikke en sådan finder sted, 
gennemføres en mæglingsprocedure. Adfærdskodeksen 
indebærer således, at der skal opnås enighed mellem 
konferencerne og afskiberne. Den kræver derfor, at 
forordningsforslaget ikke bliver mindre fordelagtigt. 
2. Særlige bemærkninger til artiklerne 
2.1. Artikel 1 
2.1.1. Udvalget mener, at transport af massegods i 
henhold til certeparti ikke på internationalt niveau har 
givet anledning til restriktiv praksis eller monopol. I 
denne sektor eksisterer der - modsat hvad der gælder for 
konferencerne, der er at betragte som karteller - i 
Fællesskabet hverken aftaler, der gør indgreb i den frie 
konkurrence, eller karteller, idet det frie spil mellem 
udbud og efterspørgsel ikke hindres. Uddvalget godken­
der derfor, at denne transportsektor udelukkes fra anven­
delsesområdet. 
2.1.2. Det er imidlertid nødvendigt, at denne udeluk­
kelse formuleres tydeligere, og det f.eks. således: 
»1. Denne forordning fastlægger de nærmere regler 
for anvendelse af traktatens artikel 85 og 86 på 
international søtransport til eller fra en eller flere 
havne i Fællesskabet. 
2. Transport af massegods vedrøres ikke af denne 
forordning«. 
2.1.3. Udvalget mener, at Kommissionen som et 
tredje stykke under artikel 1 bør foreslå en nærmere 
definition af begrebet massegodstransport. Grundlaget 
for en sådan afgrænsning af massegodstransporten bør 
søges i den måde, hvorpå transporten af bulklast foregår, 
dvs. i den måde hvorpå skibet udnyttes rent handelsmæs­
sigt i modsætning til transportydelserne under linjekon­
ferencer. Det er nemlig formen for skibets handelsmæs­
sige udnyttelse - under frie konkurrencebetingelser — 
som indeholder begrundelsen for massegodstransportens 
Nr. C 77/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 3. 83 
udelukkelse fra direktivets anvendelsesområde. Defini­
tionen kunne således bygge på følgende betingelser: 
a) at transporten udføres af skibe uden fastlagt fart­
plan, 
b) at optagelsen af last sker hvorsomhelst på jorden, 
(ikke mærket, ikke optalt og uanset"emballage), 
c) at fragtprisen ikke er fastsat forud, idet fragten aftales 
ad hoc gennem fri forhandling i overensstemmelse 
med udbud og efterspørgsel under næsten helt frie 
konkurrencebetingelser. 
2.2. Artikel! 
2.2.1. Under litra c) ville det være af betydning at 
nævne begrebet »kombineret transport« eller »intermo-
dal transport«. 
2.2.2. Desuden konstaterer Udvalget, at artiklen er 
udformet anderledes end den tilsvarende artikel i forsla­
get angående lufttransporten, og at den bør revideres på 
alle sprog. 
2.3. Artikel 3 
2.3.1. Linjekonferencesystemet er universelt aner­
kendt som et samarbejde af karteltype mellem redere, og 
såvel dets fordele som ulemper har i årenes løb givet sig til 
kende over for de redere, der ønsker at deltage i en 
konference, og over for konferencernes brugere. 
2.3.2. Udvalget har ligeledes et positivt syn på konfe­
rencerne, men anser det for vigtigt, at et nationalt rederi, 
hvis det anmoder derom, kan indtræde i en konference på 
samme betingelser som dem, der allerede er medlemmer. I 
den forbindelse finder det, at udviklingen i udenrigshan­
delen bør indgå som et kriterium. 
2.3.3. Udvalget mener, at den fritagelse, der i artikel 3 
tilstås konferencerne, først får betydning for den fælles 
transportpolitik, hvis EF definerer konferencernes struk­
tur, og hvis man sikrer, at de rederier, som ikke er 
medlemmer (outsiders) kan fungere normalt uden for de 
konferencer, som de konkurrerer med, på almindelige 
handelsmæssige betingelser. 
2.4. Artikel 4 
2.4.1. Udformningen af artikel 4 i Kommissionens 
forslag, som indeholder betingelser knyttet til den i artikel 
3 omtalte fritagelse, giver anledning til indvendinger. 2.4.2. Da der er knyttet sådanne betingelser til frita­
gelsen, at denne åbenbart kan tilbagetages på Kommis­
sionens beslutning, hænger der et damoklessværd over 
konferencerne, selv efter at de har opnået godkendelse. 
2.4.3. Udvalget mener, at man måske burde overveje 
en godkendelse, før aftaler, vedtagelser eller samordnet 
praksis trådte i kraft, og derefter samråd, svarende til, 
hvad der gælder i henhold til UNCTAD's kodeks for 
linjekonferencer. 
2.4.4. Et sådant samråd bør naturligvis omfatte alle 
berørte parter, nemlig redere, brugere og arbejdstager-
repræsentanter. 
2.4.5. Efter Udvalgets opfattelse bør der ske en 
forkortelse og en stramning af formuleringen af de 
bestemmelser, der indgår i forordningsforslaget som 
betingelser knyttet til fritagelsen, og for øvrigt bør de 
optages i artikel 5 under betegnelsen påbud. Det er i 
praksis hverken acceptabelt eller hensigtsmæssigt, at 
artikel 4 truer med den juridiske konsekvens, at fritagel­
sen kan nægtes. 
2.4.6. Det er i sig selv ikke nogen overtrædelse af 
kartelretlige bestemmelser at anvende forskellige trans­
portpriser og -vilkår. Forskellige transportpriser kan 
udmærket være sagligt begrundede; der må desuden 
foreligge et diskriminerende element. Men det kommer 
ikke til udtryk i Kommissionens forslag. 
2.4.7. Stk. 2 er i denne form ikke foreneligt med 
kodeksen for linjekonferencer. Kodeksen henlægger 
udformningen af »fidelity«-aftaler til et samråd mellem 
afskibere og redere. Derfor bør punktet udgå af forslaget, 
eller til nød anbringes i artikel 5 som et påbud og i 
væsentlig forkortet form. Det ses ikke, hvor en tidsrabat 
ikke må være eneste mulighed. 
2.4.8. I stk. 3 kræves valgfrihed for »afskiberen« i 
forbindelse med visse transporter på landjorden og 
ydelser på kajen. Denne valgfrihed gælder også landtrans­
porter og kajydelser i tredjelande, og man må nok spørge, 
hvad EF's konkurrenceret har at beskytte der? Her træder 
det atter klart frem, at det er en fuldstændig overdreven 
reaktion at annullere fritagelsen i tilfælde af overtrædelse 
af disse bestemmelser. 
2.4.9. Betingelserne i stk. 1 indeholder en række 
uklare begreber, så de i denne form er ubrugelige i praksis 
(»samme transportforbindelse«, »transportområdets 
støtteerhverv« i stedet for »speditør«). 
21. 3. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/17 
2.5. ArtikelS 
2.5.1. Udvalget mener, at stk. 1 bør tilnærmes ordly­
den i FN-kodeksen. 
2.5.2. Udvalget foreslår, at stk. 2 i artikel 5 udgår, da 
det er uklart, hvilken vægt Kommissionen vil tillægge 
fremsendelsen af voldgiftskendelser og henstillinger fra 
forligsinstitutioner, og hvilken brug man vil gøre ai 
disse. 
2.6. Artikel 6 
Artikel 6 er vagt udformet og trænger til at præciseres, 
især angående hvilke kategorier af aftaler det drejer sig 
om. 
2.7. Artikel 7 
2.7.1. Endvidere er Udvalget meget betænkelig ved, 
at beslutninger, der omfattes af fritagelse i henhold til 
artikel 3, dog kan komme i konflikt med artikel 8 5, stk. 3. 
Denne tilbagegriben til artikel 85, stk. 3, skaber uover­
skuelige problemer for skibsfarten. Specielt er den såkald­
te »nødvendighedsklausul« i artikel 85, stk. 3, uanven­
delig inden for den internationale skibsfart. Det samme 
gælder kravet i artikel 85, stk. 3 om, at »forbrugerne skal 
sikres en rimelig andel af fordelen«. De begrebsbestem­
melser, som den europæiske kartelret her anvender på det 
interne europæiske marked, kan ikke overføres til de 
internationale skibsfartsmarkeder. Her er det nødvendigt 
at gribe tilbage til traktatens artikel 84, stk. 2, og 
formulere en afvigelse fra artikel 85, stk. 3, som er 
anvendelig i den internationale skibsfart. 
2.7.2. Desuden retter søtransportpriser sig ikke bare 
- som antaget i førnævnte tekst - efter strækningens 
længde, men også efter helt andre kriterier. Det er også 
kartelretligt irrelevant, om en pris er »overdrevent høj«, 
og om der foreligger »reel konkurrence fra andre trans­
portydelser«. Skulle sådanne ting kunne underkastes 
prøvelse ud fra kartelretlige synspunkter, ville Kommis­
sionen blive priskommissær med enekompetence, og det 
er en rolle, den ikke selv ønsker. 
2.8. Artikel 8 
2.8.1. Artiklen drejer sig om konflikter med uden­
landsk kartelret, hvilket er et meget vigtigt problem for 
den internationale skibsfart. Artiklen kommer ikke til 
rette med problemet, idet den blot indfører konsultations-pligt for Kommissionen. Enten må der i forordningen 
indføjes en afgrænsning af de juridiske kompetenceområ­
der (f.eks. henholdsvis ud- og indgående trafik), eller 
Kommissionen må have forhandlingsmandat til at tilpas­
se egen ret til udenlandsk. En sådan tilpasning er især 
påkrævet, hvis det skal undgås, at de europæiske med­
lemmer af de internationale linjekonferencer stilles ringe­
re som følge af den europæiske konkurrenceret. 
2.9. Artikel 9 
2.9.1. Procedurereglerne i forslagets afsnit II giver 
Kommissionen omfattende kompetence med hensyn til 
kontrol og sanktioner i tilfælde af overtrædelse af forord­
ningen. Disse regler, som er identiske med reglerne i 
forordning (EØF) nr. 1017/68 om jernbane-, vej-, sø- og 
kanaltransport, fastlægger en kompliceret og tidkræven­
de procedure uden hensyntagen til søtransportvirksom­
hedernes særlige karakter og særlige arbejdsvilkår. 
Anvendelsen af disse regler på søfarten kan rumme 
præcedens med uheldige virkninger for alle senere foran­
staltninger. Det må sikres, at disse procedureregler ikke 
ender med at hæmme virksomhedernes aktivitet, der jo er 
af specifik karakter. 
2.10. Artikel 12 
2.10.1. På baggrund af ovenstående bør i artikel 12, 
stk. 3, ordene »med tilbagevirkende kraft« udgå; med 
andre ord bør beslutningen om at anvende artikel 85, stk. 
3, ikke kunne tilbagekaldes med tilbagevirkende kraft, 
men bør udelukkende gælde fremtiden. 
2.11. Artikel 14 
2.11.1. Udvalget konstaterer, at det rådgivende 
udvalg for kartel- og monopolspørgsmål udelukkende er 
sammensat af tjenestemænd med sagkundskab inden for 
søtransport, og at hvert medlemsland udpeger to. 
2.11.2. Der er allerede blevet fremsat kritik af de 
generelle aspekter af de gældende procedurer på det 
konkurrencepolitiske område. Man bør i denne forbin­
delse se nærmere på Det økonomiske og sociale Udvalgs 
tidligere beretninger og Europa-Parlamentets betænk­
ning af 16. november 1981 om »Kommissionens 
10. beretning om konkurrencepolitik«. 
2.11.3. Udvalget mener, at Kommissionen i dette 
spørgsmål på en gang optræder i rollen som indsamler af 
undersøgelsesmateriale, anklager og dommer, og finder 
Nr. C 77/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 3. 83 
det derfor ønskeligt, at der overvejes oprettet et teknisk 
organ, hvori udover medlemsstaternes repræsentanter 
også repræsentanter fra rederierne, søtransportbrugerne 
og arbejdernes faglige organisationer skal have sæde. 
2.12. Artikel 19 
2.12.1. Denne artikel kan ikke accepteres, eftersom 
den uden hensyntagen til de særlige forhold inden for 
søfarten indfører en verifikationsprocedure, som er fuld­
stændig uanvendelig i denne sektor. Hvorledes skal 
Kommissionens befuldmægtigede repræsentanter kunne 
forlange de forskellige dokumenter forelagt på et bestemt 
sted og foretage de i punkt 1 a), b), c) og d) forudsete 
verifikationer, når, som det er velkendt, søtransport-
virksomhedernes papirer er spredt i forskellige lande? 
2.12.2. Ydermere er der fare for negative indvirknin­
ger af uindskrænket kontrol af forskellige papirer, hvor i 
værste fald selve virksomhedens eksistens kan trues; den 
generelle formulering af artikel 19 kan således give 
anledning til misbrug. Det foreslås derfor at give stk. 1 af 
artikel 19 følgende ordlyd: 
»Ved løsningen af de opgaver, som pålægges Kom­
missionen ved nærværende forordning, kan denne 
foretage enhver nødvendig kontrol hos virksomheder 
eller sammenslutninger af virksomheder. Den berørte 
søtransportvirksomheds interesser bør ikke gennem 
de her omtalte kontrolforanstaltninger på uberettiget 
måde gøres sårbare.« 
2.12.3. For så vidt angår artikel 19, stk. 2, vil det ikke 
være tilstrækkeligt, at Kommissionens befuldmægtigede 
repræsentanter, for at få adgang til at udføre deres 
opgave, forelægger en skriftlig fuldmagt. I nogle med­
lemslande er sådanne kontrolundersøgelser efter den 
nationale lovgivning enten ikke tilladt eller underlagt 
detaljerede regler. 
2.12.4. Følgelig bør følgende bestemmelser tilføjes til 
stk. 2: 
Bruxelles, den 27. januar 1983. »Kommissionens befuldmægtigede repræsentanter er 
først bemyndiget til at udøve deres beføjelser, når den 
kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor kon­
trolundersøgelsen skal finde sted, indgående har 
undersøgt deres skriftlige fuldmagt, herunder taget 
eventuelle lovgyldige forpligtelser mellem medlems­
staten og virksomheder i tredjelande i betragtning.« 
2.12.5. Udvalget mener endvidere, at Kommissionen 
bør supplere forordningsforslaget med nogle bestemmel­
ser, som nøje fastlægger, hvilken juridisk beskyttelse det 
sejlende personel er omfattet af, når der foretages kon­
trolundersøgelse på skibene i medfør af artikel 19, for at 
beskytte dette i tilfælde af interessemodsætninger i for­
holdet til arbejdsgiver eller reder. 
2.13. Artikel 20 
2.13.1. Søtransportselskaber er på grund af arten af 
deres virksomhed meget ofte ikke i stand til at dække blot 
driftsomkostningerne, og undertiden arbejder de med 
tab. Beløbene for de bøder, som kan pålægges, er 
ensbetydende med ren og skær konfiskation af virksom­
hederne. Det foreslås derfor, at beløbene i stk. 1 nedsæt­
tes, og at der i teksten sondres mellem forsætlige og 
uagtsomme tilfælde: 
». . . bøder på 100 til 5 000 RE i. tilfælde af forsætlig 
overtrædelse eller på ikke over 1 000 RE i tilfælde af 
uagtsom overtrædelse.« 
Stk. 2 ændres derefter således: 
». . . bøder på 1 000 til 200 000 RE, når overtrædel­
sen er sket forsætligt, og på 1 000 til 50 000 RE, når 
overtrædelsen er sket ved uagtsomhed.« 
2.13.2. Endelig foreslås det, at følgende passus i 
samme stykke udgår: 
». . . idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes med 
10 % af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af 
de virksomheder, som har medvirket ved overtrædel­
sen . . .« 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
21. 3. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 77/19 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
1. Forkastede ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var blevet indgivet i overensstemmelse med bestemmelserne i 
forretningsordenen, forkastedes under forhandlingerne: 
Side 2, 1. afsnit 
Punktummet »Afdelingen godkender ... og særlige bemærkninger« erstattes med følgende tekst: 
»Udvalget er blevet gjort bekendt med, at Kommissionens forslag i mellemtiden har fået en første 
behandling i Rådet, og at en enkelt medlemsstat derefter under henvisning til artikel 84, stk. 2, og 
artikel 87 i EØF-traktaten har udarbejdet et modforslag, som Kommissionen nu har fået forelagt til 
behandling. 
Udvalget har imidlertid endnu ikke kunnet få oplyst indholdet af dette modforslag og kan derfor 
kun forholde sig kritisk til Kommissionens forslag. Udvalget går imidlertid ud fra, at det vil blive 
anmodet om på ny at udtale sig, såfremt Kommissionens forslag skulle blive ændret i væsentlig 
grad.« 
Begrundelse 
Se ovenfor. 
Resultatet af afstemningen 
1 stemte for, et stort flertal imod, 12 undlod at stemme. 
Side 3, pkt. 1.1.3. 
»Artikel 84, stk. 2« ændres til »artikel 87«. 
Begrundelse 
EF-domstolen har fastslået, at lufttransport falder ind under traktatens artikel 85 og 86. 
Resultatet af afstemningen 
16 stemte for, 84 stemte imod, 9 undlod at stemme. 
Side 8, artikel 3, pkt. 2.3.2. 
Andet punktum erstattes af følgende tekst: 
»Det økonomiske og sociale udvalg mener i den forbindelse, at der i forordningen bør indsættes en 
klar bestemmelse, hvorefter der garanteres nye medlemmer optagelse i konferencerne på holdbare 
vilkår. I forbindelse med optagelse må der ej heller forekomme nationalitetsbetinget diskriminering 
begrundet i skibets flag eller fragtens oprindelsessted.« 
Begrundelse 
Det økonomiske og sociale Udvalg mener, at der er behov for at bevare konferencerne, og at denne 
organisationsform er hensigtsmæssig. Det er dog en kendsgerning, at konferencerne, når de antager 
form af karteller, ikke længere efterlever EØF-traktatens grundfilosofi, dvs. princippet om fri og sund 
konkurrence (free and fair competition). Den fritagelse, der i artikel 3 tilstås konferencerne, bør derfor 
suppleres med bestemmelser, som i videst muligt omfang modgår karteldannelsen. Forordningen skal 
Nr. C 77/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 3. 83 
således dels sikre, at de rederier, som ikke er medlemmer af konferencerne (outsiders), har mulighed for 
at eksistere og fungere uden for konferencerne og kan konkurrere med dem på kommercielle vilkår, dels 
at der i konferencerne kan optages nye medlemmer, som opnår ligestilling med de gamle medlemmer, og 
derfor vil kunne få del i rentable fragter. Det er indlysende, at det generelle princip i traktaten om, at der 
ikke må diskrimineres på grundlag af nationalitet, må efterleves ved optagelser i konferencerne, som 
derfor ikke kan baseres på kriterier, der kan give anledning til diskriminering på EF's territorium, som 
f.eks. flag eller fragtens oprindelsessted. 
Resultatet af afstemningen 
25 stemte for, 52 stemte imod, 16 undlod at stemme. 
2. Følgende tekst i afdelingens udtalelse forkastedes under forhandlingerne: 
Side 3, pkt. 1.1.3. 
»Hvad angår det foreslåede juridiske grundlag for fastsættelse af retningslinjer for anvendelse af 
traktatens artikel 85 og 86 på søtransport mener afdelingen, at forordningsforslaget - i 
betragtning af dets betydning for den pågældende sektor - udelukkende bør baseres på traktatens 
artikel 84, stk. 2«. 
Resultatet af afstemningen 
16 stemte for, 84 stemte imod, 9 undlod at stemme. 
Side 8, artikel 3, pkt. 2.3.3. 
I slutningen af dette punkt tilføjes følgende: 
». . . hvis man definerer konferencernes struktur og dermed fastlægger rimelige adgangsbetingelser 
for selskaber, der ikke er medlemmer«. 
Resultatet af afstemningen 
Forkastedes enstemmigt. 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om fastsættelse af retningslinjerne for 
anvendelse af EØF-traktatens artikel 85 og 86 (konkurrencereglerne for virksomhederne) på 
lufttransport 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C. 291 af 12. november 1981, side 4 og nr. C 317 af 3. december 1981, 
side 3. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 27. august 1981, i medfør af artikel 84 og 87 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte forslag. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog sin udtalelse på sin 204. plenarforsamling afholdt i 
Bruxelles den 26. og 27. januar 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: