KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 09.10.1996 
KOM(%) 463 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
1. INDLEDNING 1 
H. DEN EUROPÆISKE INDUSTRIS KONKURRENCEMÆSSIGE PRÆSTATION 3 
1. Den generelle sammenhæng 3 
2. Industriens vækst .. 5 
3. Omkostningerne i forbindelse med de vigtigste tilførsler 6 
4. Investeringer i industrien 7 
m. KONKURRENCEPRÆSTATIONENS FORUDSÆTNINGER 8 
1. Markedernes funktion 8 
2. Innovation 12 
IV. KORTLÆGNING 15 
1. Kortlægning af virksomheder 16 
2. Kortlægning af sektorer 16 
3. Kortlægning af rammebetingelser 17 
V. KONKLUSIONER 19 
4^ 
1. INDLEDNING 
Denne meddelelse tager sit udgangspunkt i Kommissionens forslag til en tillidsaftale om 
beskæftigelsen . Dette dokument begynder med at påpege, at den strukturbetingede 
arbejdsløshed vokser støt: efter hver økonomisk afmatning er den større. At sikre tilstrækkelig 
vækst i beskæftigelsen til at vende denne tendens, og at sikre, at alle de, der kan og vil bidrage 
til Unionens fremgang ved produktivt arbejde, får mulighed for at gøre det, er en af de vigtigste 
udfordringer, Europa står overfor i dag. Som nævnt i hyidbogen "Vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse"l) og meddelelsen "En politik til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den 
Europæiske Union" er forbedring af den europæiske økonomis konkurrenceevne vigtig for at 
dette mål kan nås. Disse tre dokumenter sætter sammen med Kommissionens øvrige forslag den 
dagsorden, som skal følges, hvis konkurrenceevnen skal forbedres. Mange af disse 
foranstaltninger kommer til at berøre medlemsstaterne. 
Formålet med denne meddelelse er at forelægge en aktuel analyse af den industrielle 
konkurrenceevnes øjeblikkelige tilstand i Europa. Af hensyn til prioriteringen påvises et 
begrænset antal af de nøgleområder, hvor konkurrenceevnen kan forbedres, på grundlag af 
tidligere analyser. Kommissionen peger ikke på den her benyttede form for kortlægning som et 
nyt politisk initiativ, men som et redskab, hvormed gennemførelsen af foranstaltninger for 
konkurrenceevnens nøgleområder kan befordres, ved at kaste lys over faktorer og forhold, som 
er afgørende for en bedre præstation, og lægge vægt på udveksling af oplysninger om de bedste 
metoder. 
Analysen i denne meddelelse gælder først og fremmest industrien, men den belyser også nogle 
af de grundlæggende faktorer, der forklarer den samlede økonomis resultater i form af vækst, 
produktivitet og beskæftigelse. Ingen redegørelse for den europæiske industris konkurrenceevne 
ville være fuldstændig uden også at behandle en række bestemte servicefags konkurrenceevne. 
Den rådgivende gruppe for konkurrencedygtighed 
(udpeget af J. Santer) 
Den første rapport fra den rådgivende gruppe for konkurrencedygtighed anlægger et bredt syn på 
konkurrencedygtigheden og fremhæver, at konkurrencedygtighed indebærer produktivitet, 
effektivitet og rentabilitet, og at den ikke er et mål i sig selv. Den er et effektivt middel, 
hvormed der kan skabes voksende levestandard og øget social velfærd. På samfundsplan er de 
vigtigste indikatorer på konkurrencedygtighed derfor vækst, produktivitet og beskæftigelse 
foruden de faktorer, der kan forklare et givet resultat. Inden for de vigtigste samfundssektorer og 
de enkelte industri- og servicesektorer kan mange af de samme indikatorer på 
konkurrencedygtighed benyttes. Markedsandele og rentabilitet er også vigtige indikatorer, som 
skaber forbindelse til de enkelte virksomheders konkurrenceevne. De forskellige indikatorer på 
konkurrencedygtighed er forbundet med hinanden, da det i sidste instans er virksomhederne, der 
er grundlaget for den vækst, som skaber beskæftigelse og øget produktivitet. Hvorledes de 
forskellige planers konkurrenceevne skal være indbyrdes forbundet for at skabe et givet resultat, 
er et vigtigt spørgsmål, som vil blive behandlet i det følgende. 
Strukturelle faktorer, som påvirker konkurrenceevnen, er det centrale emne for denne 
meddelelse. Det makroøkonomiske klima er naturligvis også af stor betydning, men 
Kommissionen aflægger regelmæssig beretning om disse forhold i årlige økonomiske rapporter 
og overvåger gennem sin undersøgelse af den økonomiske konvergens, om de 
makroøkonomiske målsætninger opfyldes. Maastrichtkriterierne, som opstiller målsætninger for 
1 Action for Employment in Europe. A Confidence Pact, SEC(96)1093 of 6.5.1996 
2 Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse KOM(93)700, december 1993 
3 KOM(94) 319 af14.9.1994 n 
økonomisk og monetær enhed, er en slags målepunkter i det politiske landskab og har vist deres 
anvendelighed, når det drejer sig om at fremme konvergensen, og de kan derfor benyttes som 
eksempel ved kortlægning af andre områder, der har betydning for konkurrencedygtigheden. 
EMU og konkurrencedygtigheden 
Overgangen til den økonomiske og monetære union (EMU) vil få en gavnlig indflydelse på 
konkurrenceevnen, både når det gælder interne og eksterne forhold. 
Internt vil EMU fjerne omkostningerne i forbindelse med overførsel af grænseoverskridende 
betalinger. Det vil især være til gavn for SMV, der på nuværende tidspunkt har ret høje 
omkostninger, når de skal deltage i international handel. EMU vil sætte dem i stand til at komme 
ind på alle europæiske markeder og derved øge deres effektivitet. 
Desuden vil EMU bidrage til, at det indre markeds fordele udnyttes fuldt ud. De sidste fire år har 
vist, hvorledes valutasvingninger har hindret optimal fordeling af produktionsfaktorerne og 
derved bragt den økonomiske integrations gavnlige virkninger i fare og hæmmet væksten i 
Europa. 
Eksternt kan det tænkes, at finansmarkederne på grund af Den Europæiske Unions betydning i 
international handel giver Euroen status som international valuta i lighed med dollaren. 
Europæiske virksomheder vil efterhånden kunne sælge i Euro på markederne i tredjelande og vil 
således være sikret mod valutasvingningernes indflydelse på salgsprisen. 
Endelig spiller den makroøkonomiske politik en afgørende rolle for konkurrenceevnen. Således 
opæder de offentlige underskud, som er alt for store, en betydelig del af den private opsparing til 
skade for de produktive investeringer og tvinger renten i vejret. En politik, der tilstræber 
budgetstabilitet, skaber også mulighed for at forbedre de makroøkonomiske rammer. Faktisk gik 
nettooptagningen af statslån i EU tilbage fra 6,3% i 1993 til 5,1% i 1995 og 4,9% i 1996 (skøn). 
Den korte realrente har fulgt en lignende tendens og gik ned fra 6,7% i 1992 til 4,9% i 1993 og 
3,9% i 1995. Denne udvikling styrkes af udviklingen henimod økonomisk og monetær union. 
O Det vigtigste ansvar for at sikre, at virksomhederne bevarer deres konkurrenceevne, ligger hos 
dem selv. Det sker i kraft af den effektivitet og fleksiblitet, hvormed de opfylder eksisterende 
markedsbehov, og deres evne til at tilpasse sig strukturforandringer, til at skabe nye markeder og 
opfylde nye behov. Ledelsens kvalitet er i høj grad afgørende for, hvor godt virksomhederne 
løser disse opgaver. De offentlige myndigheder kan støtte konkurrenceevnen ved at skabe de 
bedste rammer for de vilkår, virksomhederne skal fungere under. Der sker ved at sørge for den 
nødvendige infrastruktur, skabe det nødvendige retsgrundlag og tage særlige initiativer, især på 
områder som innovation, kvalitet, små og mellemstore virksomheders vilkår og økonomisk 
sammenhæng (Kommissionens grønbog om innovation, arbejdsdokument om kvalitet og 
flerårigt program for SMV). 
Denne meddelelse beskriver de mange forskellige faktorer, som påvirker virksomhedernes 
konkurrenceevne, og de indbyrdes forbindelser mellem disse faktorer og påviser behovet for at 
udvikle en sammenhængende fremgangsmåde, der koncentrerer sig om de erhvervs- og 
forretningsmæssige faktorer, som er afgørende for virksomhederne. At denne fremgangsmåde er 
så stærkt påkrævet skyldes markedernes internationalisering og faren for, at manglende 
konkurrenceevne på disse markeder rammer beskæftigelsen og levestandarden. For at bistå 
virksomhederne med de tilpasninger, der kræves for at kunne leve op til større international 
konkurrence, foreslår Kommissionen, at kortlægningsteknikken fremmes i partnerskaber mellem 
industrien og de offentlige myndigheder. 
Denne meddelelse søger ikke at behandle alle de rammebetingelser, der berører 
konkurrenceevnen, men beskæftiger sig kun med et begrænset udvalg. Visse former for 
skattepolitik, socialpolitik og den offentlige administrations effektivitet behandles kun i den 
udstrækning, de viser sig at være faktorer, som er bestemmende for konkurrenceevnen. Det 
samme gælder retsgrundlaget, omfanget af administrative procedurer og den offentlige 
infrastrukturs tilstrækkelighed. Kommissionen vil fortsat undersøge, hvorledes den offentlige 
politik kan støtte konkurrencedygtigheden. 
II. DEN EUROPÆISKE INDUSTRIS KONKURRENCEMÆSSIGE PRÆSTATION 
1. Den generelle sammenhæng 
U En stærk økonomi er en økonomi, som er i stand til at skabe høj produktivitetseffektivitct, 
skabe beskæftigelse og øge levestandarden. Begrebet levestandard skal defineres bredt, så det 
omfatter elementer, der vanskeligt lader sig måle, f.eks. et højt miljøbeskyttelsesniveau eller en 
lav kriminalitet. Det omfatter de bestræbelser på at nå et rimeligt syge- og socialsikringsniveau, 
der er blevet kendt som den europæiske samfundsmodel. At bevare og forbedre livskvaliteten i 
Europa kræver, at forventninger og muligheder står mål med hinanden, og at 
produktionsgrundlaget kan levere det ønskede resultat. 
Bruttonationalproduktet er en mangelfuld målestok for levestandarden, men nogle af de 
elementer, der indgår i levestandarden, og som er vanskelige at måle, er måske ikke så 
uforenelige med et voksende bruttonationalprodukt, som de først ser ud til. F.eks. kan et højt 
miljøbeskyttelsesniveau under bestemte forhold også støtte konkurrenceevnen . En forbedring 
af den effektivitet, hvormed samfundet omskaber energi og materialer til varer og 
tjenesteydelser, er både en afgørende forudsætning for at nå en bæredygtig udvikling og et 
vigtigt middel til forbedring af konkurrenceevnen. 
Konkurrencedytighedspyramldon 
Høj produktivitet er grundlaget for voksende levestandard. Arbejdskraftens produktivitet bør 
dog ikke forøges på bekostning af beskæftigelsen. Evnen til at skabe høj beskæftigelse berører 
levestandarden direkte ved at skabe indkomster i en større del af befolkningen. Når både 
produktiviteten og beskæftigelsen vokser, kan resultatet blive stærk vækst. På det økonomiske 
plan er produktivitet og beskæftigelse konkurrenceevnens vigtigste målepunkter. I modsætning 
til Maastrichtkriterierne kan de ikke omsættes direkte til politisk handling. De strukturelle 
betingelser, der er forudsætningen for en bedre præstation, kan snarere omsættes til politisk 
handling gennem de individuelle rammebetingelser, som påvirker konkurrenceevnen. De 
4 Kommissionens meddelelse om industriens konkurrenceevne og miljøbeskyttelsen SEC(92) 1986 
forskellige forhold, der bestemmer en stærk økonomisk præstation, kan illustreres ved hjælp af 
konkurrencedygtighedspyramiden. 
Europa er stadig langt bagefter USA, når det gælder arbejdskraftens produktivitet og den 
beskæftigede del af den arbejdsdygtige befolkning (beskæftigelsesprocenten). Europa er 
også bagud i forhold til den japanske beskæftigelsesprocent. Resultatet er et 
bruttonationalprodukt pr. indbygger, som ligger næsten en tredjedel under USA's og en sjettedel 
under Japans. Det er på ingen måde noget uundgåeligt resultat og bør ikke betragtes som 
acceptabelt. Europas menneskelige ressourcer, kapitalgrundlag, infrastruktur og dets 
hjemmemarkeds størrelse og udvikling giver grundlag for både høj produktivitet og høj 
beskæftigelse. Inden for teknologiens nuværende grænser er der stadig betydelige uudnyttede 
muligheder. Yderligere gevinst kan opnås uden for disse grænser ved at fremme innovationen. 
Den hastige forøgelse af aktiekapitalen i Den Europæiske Union og i Japan er vanskelig at 
forklare, men den bidrog i betydelig grad til at forøge arbejdskraftens produktivitet. Dog blev 
prisen herfor i høj grad faldende kapitalproduktivitet. I både Den Europæiske Union og Japan 
har arbejdskraftens substitution med kapital været betydelig, samtidig med at kapitalintensiteten 
er vokset kraftigt. 
Beskæftigelsesudviklingen er stadig skuffende. Siden 1960 er det lykkedes Den Europæiske 
Union at skabe 10 mio. nye arbejdspladser eller halvt så mange som i Japan og under en 
femtedel af de nye arbejdspladser i USA, først og fremmest fordi de tabte arbejdspladsers andel 
var meget stor. Samtidig var antallet af nytilkomne til arbejdsmarkedet VÆ gang større i USA 
end i Europa, men lavere i Japan. Den høje jobskabelsesprocent i USA satte det istand til at øge 
beskæftigelsen mellem 1960 og 1995, hvor det nærmede sig den konsekvent høje 
beskæftigelsesprocent i Japan. I Den Europæiske Union faldt beskæftigelsen i det samme 
tidsrum. At nogle europæiske lande ligger i nærheden af eller endda over USA og Japan tyder 
på, at den lave europæiske beskæftigelse ikke er uundgåelig. 
BESKÆFTIGELSESPROCENT 
1960 1995 
Den Europæiske Union 67% 60% 
USA 63% 72% 
Japan 74% 74% 
Grundene til Europas skuffende præstation kan påvises. Som særlig betydningsfulde for 
produktiviteten og væksten kan nævnes immaterielle investeringer, innovation og faste 
investeringer i anlæg og udstyr. På beskæftigelsessiden er det foruden investeringer i 
menneskelige ressourcer, arbejdsmarkedets funktion og de demografiske udviklinger, især 
antallet af nytilkomne på arbejdsmarkedet og unges og ældres afhængighedsforhold, som er 
vigtige faktorer. Disse faktorer rejser på deres side særlige spørgsmål som befolkningens 
ældning, arbejdskraftens interne og eksterne fleksibilitet, uddannelse, forskning og udvikling, 
organisation, investeringsfinansiering og beskatningens niveau og struktur. 
Offentlige investeringer støtter konkurrenceevnen, når de udvikler Europas infrastruktur, 
fremmer de immaterielle investeringer i uddannelse og teknologi og støtter udviklingen i 
tilbagestående regioner. Det ser ud til, at den europæiske økonomi i stigende grad står over for 
problemer, som skyldes vanskeligheder med infrastrukturen, det gælder både dens fysiske 
kapacitet og den måde, faciliteterne drives på. Følgen er, at infrastrukturomkostningerne i 
forbindelse med f.eks. transport er betydelig højere i Europa end i USA, således at en europæisk 
virksomheds konkurrencemæssige stilling bliver svagere. 
Et socialt sikkerhedsnet er nødvendigt for at sikre, at vækstudbyttet fordeles retfærdigt, og for 
at bekæmpe social udelukkelse. Den sociale sikring skal imidlertid udstyre modtagerne med de 
nødvendige færdigheder og fremme deres mobilitet, så de kan besætte produktive 
arbejdspladser, der kan fremme økonomiens konkurrenceevne. Offentlige underskud, der 
skyldes forbrug, vil i sidste instans reducere produktivitetsmulighederne ved at svække 
investeringerne. 
Beskatning, især beskatning af arbejdskraft, udgør en direkte eller indirekte omkostning for 
virksomhederne. Beskatningens andel af BNP i Den Europæiske Union steg fra 34% til 43% 
mellem 1970 og 1995. Desuden betyder Europas store finansunderskud, som især skyldes 
offentlige overførsler, at den nationale opsparing bruges til finansiering af underskud i stedet for 
investeringer. Beskatningsstrukturens udvikling viser, at den gennemsnitlige Europæiske 
skatteprocent for beskæftiget arbejdskraft i tidsrummet 1980-1994 steg fra 34% til 40%, mens 
den for andre produktionsfaktorer faldt fra 44% til 35%. 
Det bør understreges, at det økonomiske systems funktion ikke alene afhænger af, om det ene 
eller det andet af konkurrenceevnens elementer er til stede og har tilstrækkelig kvalitet, men 
også, og måske mere, af samvirket mellem de forskellige elementer. Det er den måde, hvorpå de 
forskellige elementer virker sammen, der støtter eller hæmmer den økonomiske præstation. 
Industriens vækst 
Trods et stærkt forbedret økonomisk grundlag har den Europæiske industris præstation ikke 
været så god, som den kunne være. I de fleste produktionssektorer er USA stadig foran Europa, 
når det gælder produktivitet. Den høje japanske produktivitet er koncentreret på et begrænset 
antal eksportorienterede sektorer. 
Den Europæiske Unions andel af OECD-eksportmarkederne (bortset fra EU's interne 
samhandel) har været faldende siden 1987. Dette tab af markedsandele skyldes mere manglende 
tilstedeværelse på de markeder, hvor væksten er stærk, end det skyldes valutakurser eller andre 
prisudviklinger. En lignende mangel på specialisering i vækstmarkeder kan iagttages, når det 
gælder direkte europæiske investeringer i tredjelande. Den Europæiske Unions eksterne handel 
og investeringer har koncentreret sig om de udviklede markeder, om Østeuropa og 
Middelhavsområdet snarere end vækstmarkederne i Østasien og visse dele af Latinamerika. 
Siden 1993 har der dog været opmuntrende tegn på en bedre europæisk præstation på 
vækstmarkederne, både når det gælder eksport og investeringer. Hvis de europæiske 
virksomheder skal kunne bevare og udvikle deres stilling på verdensmarkedet, er det afgørende 
nødvendigt, at de får adgang til markederne i tredjelande på samme vilkår, som Europas 
vigtigste konkurrenter og de indenlandske konkurrenter.) 
Både de europæiske virksomheders nettooverskudsgrad og deres afkastningsgrad begyndte at 
blive bedre i 1994. Alligevel er afkastet utilstrækkeligt (7%) i forhold til 
finansieringsomkostningerne, da det ligger under rentesatsen for den langfristede offentlige gæld 
D I løbet af de sidste 10 år er industriens værditilvækst i Den Europæiske Union vokset med 
2,4% om året mod 3% i USA og 3,8% i Japan. Det samlede resultat afspejles også i de enkelte 
sektorer. Blandt de producerende sektorer var det kun drikkevarer, levnedsmidler, tobak, træ og 
møbler, der havde hurtigere vækst i Den Europæiske Union end i USA og Japan mellem 1985 og 
1995. 
Kommissionens meddelelse om markedsadgang af 14.2.1996 
Alle de europæiske sektorer, hvis værditilvækst svarede til eller lå over værditilvæksten i USA 
eller Japan, havde produktivitetsforøgelser, som svarede til eller lå over deres vigtigste 
konkurrenters. I alle de europæiske sektorer, hvis vækst var langsommere, var 
produktivitetsforøgelsen mindre. På samme måde havde de europæiske sektorer, der havde en 
gennemsnitlig eller god vækstpræstation, også en højere investeringsgrad end deres 
konkurrenter. 
3. Omkostningerne i forbindelse med de vigtigste tilførsler 
For at virksomhederne kan bevare konkurrenceevnen, skal de kunne styre omkostningerne pr. 
produceret enhed ved enten at øge effektiviteten eller ved at styre omkostningerne i forbindelse 
med produktionstilførsler eller ved en kombination af begge dele. De enkelte 
omkostningselementer tager sig anderledes ud fra den producerende virksomheds synspunkt end 
for en økonomisk helhedsbetragtning. For den enkelte industrivirksomhed udgør køb af varer og 
tjenesteydelser tre femtedele af omkostningerne, dernæst kommer arbejdskraft med 30%, og 
finansiering med resten. 
Da indkøb af varer og tjenesteydelser udgør så stor en del af omkostningerne, er adgang til 
effektive leverandører en af de afgørende betingelser for konkurrenceevnen. Energi, vand og 
producentydelser (kommunikation, transport, finansierings- og forretningstjenesteydelser) 
tegner sig direkte eller indirekte for over en femtedel af produktionsomkostningerne. Priserne 
på de afgørende tjenesteydelser har i Europa hele tiden været højere end hos de vigtigste 
konkurrenter, og med den voksende liberalisering andre steder, er afstanden mellem Europa og 
de vigtigste konkurrenter blevet større. Inden for telekommunikation faldt priserne på 
udenrigsopkald efter indførelsen af konkurrence med 18-35% mellem 1990 og 1994. Uden 
konkurrence faldt priserne med 12-16%. Inden for energi er gaspriserne faldet parallelt med 
oliepriserne, men i gennemsnit er de stadig 30% højere end i USA. For elektricitetprisernes 
vedkommende er forskellen større. 
Store virksomheder har adgang til en omfattende fond af internationale opsparinger og 
komplicerede finansieringsmidler foruden andre avancerede finansieringsmuligheder. De kan 
finansiere deres investeringer på gunstige vilkår. De fleste små virksomheder er ikke 
børsnoterede, de er ofte lokalt orienterede, og de må tage deres tilflugt til traditionelle 
finansieringskilder for at foretage investeringer. De er i overvældende grad afhængige af 
opsparet fortjeneste, hvad der medfører høj beskatning, og af banklån. Siden 1980 har de 
gennemsnitlige, nominelle langfristede rentesatser i Europa ligget mellem en og to procentpoint 
højere end i USA og omkring 5 procentpoint højere end i Japan. Vurderinger af 
finansieringsomkostningerne tyder også på, at de er højere i Europa, især i de små 
medlemsstater. Blandt de faktorer, der har bidraget til de højere finansieringsomkostninger i 
Europa, kan nævnes inflationsforventningerne, de store underskud i den offentlige sektor, 
manglende konkurrence mellem kreditinstitutterne og restriktioner for grænseoverskridende 
investeringer. 
Det tredje element i industriens omkostningsgrundlag er arbejdskraften. Lønomkostningernes 
udvikling er nøje knyttet til den generelle makroøkonomiske situation. I de sidste to tiår har 
EU's økonomi været gennem en vanskelig tilpasningsproces, ikke blot på grund af 
strukturforandringer, men også for at få inflationstryk og omkostninger under kontrol og 
gengive kapitalinvesteringerne deres rentabilitet. I 1970-erne var inflationen over 10% for 
derefter at falde til 5% i begyndelsen af 1990'erne og til de nuværende 3%. 
Inflationsforventningerne havde en betydelig indflydelse på det grundlag, der blev ført 
lønforhandlinger på. I dag er grundvilkårene i Unionens økonomi gunstige. Inflationen er så lav 
som aldrig før og falder stadig, spændingerne mellem valutakurserne er gradvis taget af, 
verdenshandelen vokser i et rask tempo, og investeringernes rentabilitet bliver bedre. Alligevel 
viser det sig klart, at den europæiske økonomi stadig har omkostnings- og 
produktivitetsproblemer. 
Når det drejer sig om konkurrenceevnen, må man samle alle arbejdsgiverens udgifter i 
forbindelse med beskæftigelse af arbejdskraft og derpå sætte de samlede lønomkostninger i 
forhold til produktiviteten for at nå frem til lønomkostningerne pr. produceret enhed'l I praksis 
er lønomkostningerne pr. produceret enhed vanskelige at beregne, og der foreligger derfor kun 
ret få holdbare skøn over dem. I løbet af de seneste ti år har Den Europæiske Union gradvis faet 
sit inflationsproblem under kontrol og bragt lønningernes andel af BNP ned på et niveau, der 
svarer til USA's og Japans. Unionen har også stadig forbedret sit produktivitetsniveau i forhold 
til USA. I EU er de faktiske lønomkostninger pr. produceret enhed derfor gradvis blevet mindre 
siden 1980. 
I fabrikationssektoren er situationen ikke så overskuelig og sandsynligvis heller ikke så gunstig. 
I de seneste år er de faktiske lønomkostninger pr. produceret enhed f.eks. faldet med 5% i 
forhold til USA i EU som helhed, men alting tyder på, at de faktiske lønomkostninger pr. 
produceret enhed i fabrikationssektoren er steget med 1-2% i alt. 
En vigtig forskel på lønomkostningernes struktur i Den Europæiske Union og USA gælder 
skatter og indirekte lønomkostninger, dvs. spørgsmålet om i hvilken grad visse tjenesteydelser, 
som f.eks. sygesikring, pension osv., finansieres over skatterne eller nettolønnen. Et særligt 
problem for Den Europæiske Union er, som det blev påpeget i hvidbogen, den vægt, de indirekte 
lønomkostninger har i navnlig den lavere ende af lønskalaen. Efterspørgslen på ufaglært 
arbejdskraft er gået tilbage i forhold til efterspørgslen på faglært arbejdskraft, og 
beskæftigelsesproblemerne er særlig store for de ufaglærte. Hvis de indirekte lønomkostninger 
formindskes til samme forhold som i den højere ende af lønskalaen, kan det medvirke til at gøre 
ansættelsen af ufaglært arbejdskraft mere attraktiv. 
Lønomkostningernes vækst er nu forholdsvis beskeden. Den reform af beskatnings- og 
socialsikringssystemerne, som allerede er i gang, vil sikkert kunne bidrage til at dæmme op for 
lønomkostningerne, selvom de vigtigste muligheder for at holde omkostningerne pr. produceret 
nede ligesom tidligere ligger i at foretage aktive forsøg på at skabe produktivitetsforbedringer 
inden for rammerne af en økonomi, der bygger på høje indkomster og høj uddannelse. 
4. Investeringer i industrien 
Produktivitetsforbedringer afhænger i vid udstrækning af investeringer, både materielle og 
immaterielle. Investeringer i anlæg og udstyr øger ikke blot produktivitetskapaciteten, men 
betyder også tekniske fremskridt. De japanske investeringer i anlæg og udstyr har været særlig 
bemærkelsesværdige og var, da de nåede deres højdepunkt i begyndelsen af dette tiår, tre gange 
større end i begyndelsen af 1970'erne, hvorefter de atter aftog under den nuværende afmatning. 
Investeringerne i udstyr i USA og Europa forløb parallelt indtil 1990, hvor USA's investeringer 
begyndte at vokse meget hurtigt. 
Når det gælder immaterielle investeringer, især i forbindelse med kvalitetsstyring for at 
forbedre industriens konkurrencedygtighed, indeholder World Competitiveness Report 
oplysninger om de forskellige konkurrencesituationer i lande i hele verden. De seneste års 
tendens viser, at ændringer i kvalitetsniveauet afspejler iværksættelse af 
kvalitetsstyringsstrategier. USA er endda, for første gang siden midten af 70'erne, ved at 
overhale Japan, når det gælder kvalitetsniveau. De samme tendenser kan aflæses af kundernes 
tilfredshed, arbejdsstyrkens motivation og de indbyrdes forbindelser mellem industrierne. 
De samlede lønomkostninger består af socialsikringsbidrag og skat foruden selve lønsummen. De bør ikke 
forveksles med indkomst. Lønomkostningerne pr. produceret enhed forener produktiviteten med de samlede 
lønomkostninger og giver den enkelte producerede enheds lønomkostningsindhold. Høj produktivitet kan 
kompensere for høje lønomkostninger. 
Forskning og udvikling er en anden vigtig form for immateriel investering, hvor Europas 
nrapctntinn fir iititetrsF>lrlrfiliø præstation er utilstrækkelig 
SAMLEDE F&U-UDGIFTER I INDUSTRIENS F&U-UDGIFTER 
% AF BNP I % AF BNP 
Den Europæiske Union 1,9% 1,0% 
USA 2,5% 1,6% 
Japan 3,0% 2,2% 
IH. KONKURRENCEPRÆSTATIONENS FORUDSÆTNINGER 
To af de vigtigste årsager til den europæiske industris dårlige konkurrencepræstation kan uden 
videre påvises: markedernes funktion og innovationen. Den afgørende forbindelse mellem 
effektive markeder, høj innovationsgrad og immaterielle investeringer må nødvendigvis 
understreges. At fjerne hindringerne for adgang til vigtige produktmarkeder og sikre, at kapital-
og arbejdsmarkedet kan opfylde behovet for nye former for investering og 
arbejdstilrettelæggelse er afgørende for innovationen. Uden tilstrækkelig markedsliberalisering 
vil de fordele af de immaterielle investeringer, som skal danne grundlaget for Europas 
konkurrenceforspring, ikke kunne gøre sig gældende. På samme måde er effektive markeder 
ikke tilstrækkeligt til at sikre de immaterielle investeringer, som kræves for at gøre yderligere 
forbedringer af levestandarden mulig og sikre, at væksten omsættes til uddannelse og 
kvalifikationer. 
Markedernes funktion 
Begrænsning af markedsadgangen fører til ineffektivitet og kvæler innovationen og væksten. 
Erkendelse af de høje omkostninger ved begrænset markedsgang har i de udviklede lande ført til 
en klar tendens i retning af markedsliberalisering. I Den Europæiske Union har programmet for 
det indre marked sammen med konkurrence- og handelspolitikken ført til en betydelig åbning af 
markederne, især for industriprodukter. 
Produktmarkedet 
Det indre marked har betydet fjernelse af handelshindringer og lettere adgang til markederne. På 
nogle vigtige markeder har virkningerne imidlertid været begrænsede. Blandt de områder, hvor 
der er sket færrest fremskridt i retning af ophævede adgangsbegrænsninger, hvadenten 
ophævelsen skyldes bilaterale økonomiske forbindelser eller internationale handelsaftaler under 
Uruguay-runden, programmet for det indre marked eller nationale programmer, er leverancer til 
staten (offentlige indkøb), offentlige værker og mange servicefunktioner. Det bør påpeges, at 
mange begrænsninger for markedsadgangen, især i servicesektoren, skyldes foranstaltninger, 
som de nationale regeringer har truffet. Blandt de områder, hvor der stadig findes nationale 
begrænsninger, er forretningstjenesteydelser, byggevirksomheder og distribution. Alt i alt udgør 
de sektorer, der er underkastet mere eller mindre strenge adgangsbegrænsninger, ca. halvdelen af 
bruttonationalproduktet. 
Kommissionens meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa opstiller en række vejledende 
politiske principper for dette område. Med forsyningspligtydelser menes der tjenesteydelser af 
forretningsmæssig karakter, som medlemsstaterne pålægger særlige forpligtelser på grund af 
deres almene interesse, dvs. områder som transportnet, energi og kommunikation. Indførelse af 
konkurrence i disse sektorer ledsages derfor af forpligtelser til at levere offentlige 
tjenesteydelser, herunder levering af en universel tjeneste, der sikrer alle borgere 
tjenesteydelser af høj kvalitet til overkommelige priser. 
Den rådgivende gruppe for konkurrencedygtighedens anden rapport påpegede, at 
infrastrukturens kvalitet er den vigtigste enkeltfaktor, som påvirker multinationale 
investering. Ifølge gruppen har indførelsen af konkurrence blandt offentlige værker vist sig at 
være en gevinst for staten (positiv indflydelse på de offentlige lånebehov), for industrien 
(værkerne er mere lydhøre over for behov) og for forbrugerne (konkurrencedygtige priser og 
tjenesteydelser og større udbud). I sine konklusioner hævder gruppen, at Kommissionen bør 
fremme udveksling af de bedste metoder ved hjælp af overvågning og ved hvert år at udgive en 
rapport om de bedste metoder, som i Europa er blevet benyttet til forbedring af den offentlige 
sektors praksis og konkurrenceevne, set i forhold til USA og Japan. 
Erfaringerne i de lande, der har liberaliseret de vigtigste serviceområder, viser, at der er 
betydelige muligheder for vækst og beskæftigelse i tilknytning til de gavnlige virkninger i form 
af lavere priser og bedre tjenesteydelser: 
- Telekommunikationen er et godt eksempel, da mange innovative servicefunktioners 
udvikling afhænger af åbne, omkostningseffektive telekommunikationsnet. I USA er 
priserne på udenbys- og udenrigsopkald og på faste linjer f.eks.betydelig lavere end i Europa, 
hvad der giver virksomheder, som er stærkt afhængige af kommunikation, en 
konkurrencefordel. Desuden er ubegrænsede lokale opkald som regel indbefattet i den faste 
telefonabonnementspris. Det har betydet en kraftig stimulans til tjenesteydelserne på internet. 
I Europa bliver internetforbindelser betalt efter varighed til lokale takster. Endvidere har 
lukkede net kvalt udviklingen af informationsteknologiske tjenesteydelser ved at begrænse 
det udbud af ydelser, der kan leveres. 
- Ukonkurrencedygtige telekommunikationstjenester er en faktor, der hæmmer 
informationssamfundets udvikling i Europa. Hvor markederne er blevet liberaliseret, er 
beskæftigelsen vokset betydeligt i telekommunikationssektoren (det gælder også udstyr). 
F.eks. steg beskæftigelsen i den finske telekommunikationssektor, efter den var blevet 
liberaliseret, 20% hurtigere end beskæftigelsen i almindelighed. 
- Liberalisering af betingelserne for adgang til transportmarkederne forbedrer landevejs-, 
luft- og søtransportens konkurrenceevne og skaber betydelige omkostningsbesparelser. 
Yderligere forbedringer kan ventes, efterhånden som markedsstrukturerne tilpasses til de 
mere liberale regler. Inden for lufttransporten, der er et af de vigtigste transportmidler for 
forretningsfolk, ser det ud til, at bilaterale samarbejdsaftaler mellem de nationale 
luftfartsselskaber, som er blevet indgået tidligere, har undergravet nogle af de fordele, der 
kunne forventes af en liberalisering. Effektiv liberalisering af adgang til jernbanetransporten 
er ikke så langt fremme som for andre transportformers vedkommende trods jernbanernes 
store strategiske betydning for aflastning af de overtrafikerede veje. 
- Energi er et andet område, hvor liberaliseringen vil bringe industrien fordele, når først det 
indre marked er blevet gennemført i praksis. Her er der ved at ske fremskridt i 
elektricitetssektoren. 
7 Kommissionens meddelelse om forsyningspligtsydelser i Europa af 11.9.1996, KOM(96)443 endelig udg. 
10 
- Trods lovgivningen om det indre marked er de finansielle tjenesteydelser stadig opsplittede, 
og der er meget ringe tværnational konkurrence. Konkurrencen i banksektoren kan, i den 
udstrækning den er vokset, især tilskrives teknologiske udviklinger som telebankvirksomhed, 
der sætter bankerne i stand til at tilbyde tjenesteydelser til langt lavere priser. 
- Færrest fremskridt, når det gælder om at fjerne begrænsningerne for adgang til markedet, er 
sket inden for foretningstjenesteydelser. Markedsføring er stadig et område, hvor en lang 
række nationale restriktioner hæmmer industriens muligheder for at udarbejde og koordinere 
markedsføringsprogrammer på tværs af grænserne. Kommissionens grønbog om kommerciel 
kommunikation i det indre marked beskriver denne situation i nærmere enkeltheder1 *. De 
liberale tjenesteydelser er en skanse, som konkurrencen endnu ikke har taget. At få indført 
den nødvendige liberaliseringslovgivning og, når det er sket, sikre sammenhæng mellem de 
forskellige former for politik, så der kan opnås fordele, er områder, hvor Den Europæiske 
Union må forbedre sin præstation, hvis ikke industrien skal lide under et alvorligt 
konkurrencemæssigt handicap. 
Konkurrenceintensiteten på markederne kan desuden blive undergravet af den fortsatte støtte til 
virksomhederne. Over for et svagt markedsgrundlag kan visse former for støtte have en positiv 
virkning på konkurrenceevnen (f.eks. støtte til F&U, små og mellemstore virksomheder eller 
virksomhedsoprettelse) eller være nødvendige for at virkeliggøre Fællesskabets mål, f.eks. 
økonomisk og social samhørighed (regionalstøtte og uddannelsesstøtte). Alligevel er statsstøtte 
et stort problem i Europa, hvor statsstøtten alene til fabrikationsindustrien udgjorde 34 mia. 
ECU i 1992 eller 1 200 ECU for hver ansat i industrisektoren. Skønt statsstøtten er koncentreret 
i den producerende industri, er den også et problem i bestemte servicefag, som er inde i en 
liberaliseringsproces. Inden for lufttransport kan de høje statsstøtteniveauer f.eks. undergrave 
bestræbelserne på at indføre større konkurrence ved hjælp af markedsliberalisering. Denne 
situation har fået Kommissionen til at indføre en særlig støtteordning for lufttransport. 
Kapitalmarkedet 
Liberalisering af kapitalbevægelserne har været et af det indre markeds vigtigste resultater. 
Kapitalmarkedet er imidlertid stadig præget af en række mangler og restriktioner, som 
begrænser de europæiske virksomheders muligheder for at øge egenkapitalen med henblik 
på investering. Inden for kredit mod underpant er der ikke adgang til kapitalmarkederne med 
henblik på refinansiering på lige vilkår. Der er også problemer på nogle obligationsmarkeder. 
Forskellig beskatning af investeringsindkomster skaber stadig forvridninger i 
kapitalbevægelserne mellem medlemsstaterne. Forsikringsselskaber er ofte underkastet 
begrænsninger med hensyn til investeringstyper og lande, hvori de kan have reserver. I mange 
medlemsstater er pensionsfondenes fælles europæiske aktiviteter alvorligt hæmmet. Den 
forholdsvis store andel af udenlandske aktiver i pensionsfonde med basis i Det Forenede 
Kongerige og Nederlandene skyldes, at disse to lande sammen med Irland er de eneste, hvor der 
ikke er begrænsninger for pensionsfondsinvesteringer. 
Arbejdsmarkedet 
Det er almindeligt anerkendt, at et arbejdsmarked, som fungerer bedre, er en afgørende 
forudsætning for den europæiske industris konkurrenceevne, ligesom industriens 
konkurrenceevne i sig selv er en afgørende forudsætning for beskæftigelsesniveauet. 
På det mere grundlæggende plan er der behov for en radikal nytænkning i forbindelse med alle 
relevante arbejdsmarkedsordninger - sikkerhed i ansættelsen, arbejdstid, socialsikring og 
sundhed og sikkerhed - for at tilpasse dem til arbejdsforhold, der bliver tilrettelagt anderledes, 
især til forhold, hvor grænserne mellem arbejde og fritid, arbejde og uddannelse, ansatte og 
8 KOM(96) 192 endelig udg. af 8.5.1996. 
11 
selvstændige er eller kan blive mindre faste. Begrebet sikkerhed i ansættelsen må omformuleres, 
så det i højere grad koncentrerer sig om anvendelighed og om arbejdsmarkedet end om 
sikkerhed i det enkelte ansættelsesforhold. Det bør dreje sig om sikkerhed under forandring, ikke 
sikkerhed mod forandring. 
I de sidste 10 år har medlemsstaterne foretaget store ændringer for at indføre større 
fleksibilitet på arbejdsmarkedet ved at ændre arbejdsmarkedslovgivningen. I næsten alle 
medlemsstaterne er arbejdstidsbestemmelserne blevet stærkt beskåret, og reglerne for ansættelse 
og afskedigelse af arbejdskraft er blevet revideret og begrænsningerne lempet i en tredjedel af 
medlemsstaterne. Det er blevet lettere for arbejdsgiverne at ansætte deltids- eller midlertidig 
arbejdskraft, og mulighederne for at nedsætte sig som selvstændig er vokset betydeligt. 
Medlemsstaterne har især koncentreret sig om at ændre foranstaltninger, der har hæmmet 
beskæftigelsesudsigterne for svage grupper som ufaglærte og/eller andre arbejdstagere med 
ringe erfaring. 
Manglende fleksibilitet på arbejdsmarkedet opstår af årsager, der ikke nødvendigvis har 
noget at gøre med de regler og vilkår, som er bestemmende for beskæftigelsen. F.eks. kan 
virksomhedernes pensionsordninger straffe dem, der skifter arbejde, ganske alvorligt, fordi 
pensionsrettighederne somme tider vokser brat i de sidste år før pensioneringen. Også 
boligmarkedet hindrer den geografiske mobilitet i mange europæiske lande. Ikke blot de store 
forskelle på huspriserne i områder med henholdsvis høj og lav beskæftigelse, men også manglen 
på udlejningsboliger på grund af en restriktiv lejelovgivning kan gøre det vanskeligt at flytte fra 
en region til en anden. 
De mangler, der præger arbejdsmarkedets funktion i medlemsstaterne, skyldes til dels 
uhensigtsmæssige eller forældede ordninger og arbejdsmarkedsbestemmelser, som begrænser 
den indre og ydre fleksibilitet og virksomhedernes evne til at skabe arbejdspladser. 
Arbejdsmarkedsbestemmelsernes omfang varierer betydeligt i Den Europæiske Union. Meget 
tyder på, at beskæftigelsespræstationen ganske vist først og fremmest bestemmes af den 
økonomiske præstation som helhed, men at arbejdsmarkedsbestemmelserne kan påvirke 
jobskabelsesniveauet eller i det mindste den hurtighed, hvormed virksomhederne tilpasser deres 
arbejdsstyrke til ændrede forhold. Begrænsninger for virksomhedernes evne til at tilpasse 
arbejdskraften i form af bestemmelser eller omkostninger ved ansætte og afskedige arbejdskraft 
vil, når de er omfattende eller forældede, påvirke virksomhedernes økonomiske præstationer, 
selvom virksomhederne i praksis ofte finder ud af at komme uden om nogle af virkningerne ved 
hjælp af midlertidige eller andre atypiske ordninger. 
- Det bør understreges, at øget fleksibilitet skal kombineres med tilstrækkelig stabilitet og 
sikkerhed i ansættelsen for at kunne give det fulde udbytte. Effektiv udnyttelse af de 
menneskelige ressourcer er stadig en vigtig forudsætning for produktivitetsforøgelser og 
intern fleksibilitet. Beskæftigelsens voksende omskiftelighed skaber risiko for, at den 
investering i menneskelig kapital i form af især uddannelse, som er nødvendig for vækst og 
konkurrenceevne på længere sigt, ikke vil finde sted. Uddannelse og stadig forbedring af 
kvalifikationer er en immateriel investering, som både industrien og de ansatte i stigende 
grad har reelt udbytte af (og de vil få det endnu mere i fremtiden). En industriel strategi, der 
satser på høj uddannelse, høj kvalitet og høj produktivitet vil øge industriens 
konkurrenceevne og de ansattes beskæftigelsesmuligheder, således som det fremgår af det 
følgende. 
- Lønforhandlinger for en hel sektor ad gangen har været den fremherskende 
forhandlingsform i Europa, mens forhandlinger på virksomhedsplan er almindelige i USA og 
Japan. Det er som regel arbejdsmarkedets parter, der har afgjort, på hvilket plan 
lønforhandlingerne skal finde sted, og de er derfor nødt til at være enige om eventuelle 
ændringer af de nuværende ordninger. De forskellige former for lønforhandling har hver især 
deres fordele og ulemper, og det kan ikke på nuværende tidspunkt afgøres, om en bestemt 
12 
form i sig selv er bedre end de andre. På den anden side har man ved hjælp af f.eks. 
centraliserede lønforhandlinger eller lønforhandlinger på sektorplan med held kunnet indføre 
løntilbageholdenhed i nogle lande, og det har haft betydelig indvirkning på både inflationen 
og omkostningerne. Det bidrager desuden til lønningernes gennemsigtighed og til den sociale 
og regionale samhørighed. På den anden side fører lønforhandlinger på sektorplan til, at 
virksomhedernes lønsatser svarer til hinanden, uanset deres produktivitetsniveau, på tværs af 
regionerne i det samme land, uanset om arbejdskraften er tilstede. 
- Arbejdstiden reguleres ved kollektive overenskomster eller ved lovgivning. Begrænsninger 
for arbejdstiden, som fastsættes af medlemsstaterne uden hensyn til den europæiske 
lovgivnings minimumsstandarder, der rummer betydelige muligheder for foranstaltninger på 
nationalt plan, har indflydelse på den tid, hvori der arbejdes. På denne måde hæmmes evnen 
til at køre virksomheden på den bedst mulige måde og udnytte nuværende og fremtidige 
investeringer mest muligt. Det sænker kapitaludnyttelsesniveauet. Nogle servicefunktioner, 
f.eks. muligheden for, at butikkerne kan holde åbent af hensyn til dem, der arbejder i den 
normale åbningstid, hindres også i at udvikle sig, som de kunne have gjort. Innovativ 
udnyttelse af fleksible arbejdstidsordninger kan også føre til en betydelig oprettelse af nye 
arbejdspladser. 
Velfungerende arbejdsmarkeder reagerer på de konkurrencemæssige og teknologiske 
udviklinger, der opstår på verdensplan, og som forkorter tiden og øger den hastighed, hvormed 
strukturforandringer finder sted. 
Europa (og den øvrige verden) udvikler sig henimod en mere videnbaseret økonomi, hvor 
information og teknologi spiller en afgørende rolle, og hvor virksomhedernes struktur og 
organisationernes kompetence ændres. Hvor godt det lykkes industrien at klare disse ændringer 
afhænger af, i hvilken grad kvalifikationerne kan forbedres. Hvert år forsvinder mindst 10% af 
alle arbejdspladser, som afløses af nye, anderledes arbejdspladser med nye processer på nye 
virksomheder, der kræver større eller mere omfattende kvalifikationer. Disse ændringer har 
imidlertid ikke været fulgt af tilstrækkelige foranstaltninger til udvikling og forbedring af 
arbejdsstyrkens uddannelse og således ført til manglende kvalifikationer og dårlig tilpasning. 
Innovation 
Immaterielle faktorer spiller en afgørende rolle for virksomhedernes evne til at forny deres 
konkurrenceevne. De sætter videnbaserede økonomier i stand til at bevare deres 
konkurrencemæssige stilling i forhold til ressource- eller arbejdskraftbaserede økonomier og til 
fortsat at hæve levestandarden på en miljømæssigt bæredygtig måde. Økonomiens 
afmaterialisering indebærer endnu større immaterielle investeringer. Innovation og immaterielle 
investeringer er uadskillelige. Et højt kvalifikationsniveau fremmer tilpasningsevnen og sikrer, 
at endnu mere teknisk avancerede processer kan udføres. Intellektuel ejendomsret er grundlaget 
for, at virksomhederne kan udnytte deres teknologiske forspring til forretningsmæssigt udbytte. 
Grønbogen om innovation er en god anledning til at behandle alle de forskellige hindringer for 
innovation og udvikle en fælles strategi for, hvorledes de kan fjernes1*. 
Kvalifikationer 
Til trods for mangelen på sammenlignelige data giver en undersøgelse af 
uddannelsessystemerne vigtige oplysninger om de krav, dér for tiden stilles til de 
menneskelige ressourcer. De hastige ændringer og behovet for, at den enkelte skifter arbejde 
flere gange i løbet af sit arbejdsliv, kræver en velfunderet almen uddannelse, som den senere 
udvikling af kvalifikationer kan bygge på. Almen uddannelse og faglig basisuddannelse danner 
derfor det nødvendige grundlag for deltagelse i videregående uddannelse. Systemer, der giver 
9 KOM(95)688 af 20.12.1995, endelig udg. 
13 
adgang til kvalifikationer sent i arbejdslivet - især gennem en elevtid, som er 
kompetencegivende inden for et bestemt fag - ved at byge på tidligere arbejdserfaringer, er ikke 
særlig veludviklede. Det begrænser mulighederne for at skifte arbejde og karriere i løbet af 
arbejdslivet. Det begrænser også beskæftigelsesudsigterne og undergraver arbejdsmarkedets 
effektivitet. 
De kvalifikationer, der i dag er nødvendige for, at en virksomhed kan fungere effektivt, kræver 
mere end de tekniske færdigheder i forbindelse med udførelsen af en bestemt opgave eller 
funktion. Især evnen til at samarbejde, til hurtigt at tilpasse sig skiftende forhold og til at tage et 
ansvar er lige så vigtig som den mere formelle grunduddannelse i bestemte dele af 
produktionsprocessen. Indførelsen af kvalitetsstyringsstrategier, hvormed den moderne industris 
bestandige ændringer skal kunne kontrolleres, har haft afgørende indflydelse på 
erhvervsuddannelsernes betydning og indhold, da alle under denne synsvinkel må betragtes som 
forudsætninger for kvaliteten. 
Det er afgørende for erhvervsuddannelsessystemets effektivitet, at industrien inddrages aktivt. 
Hvis den pågældende virksomheds investering imidlertid kan gå tabt, undlader den måske at 
investere i uddannelse. Det område, hvor udviklingen af kvalifikationer tilsyneladende er 
dårligst sikret, er grunduddannelse med henblik på overførbare kvalifikationer af teknisk 
karakter. Når det gælder overførbare kvalifikationer, er der en udpræget mangel på uddannelse, 
og den må nødvendigvis afhjælpes. 
• En af uddannelsessystemets afgørende svagheder er mangelen på gennemsigtighed og den 
manglende gensidige anerkendelse af kvalifikationer mellem medlemsstaterne indbyrdes. En 
metode, som er inspireret af produktstandarderne, er måske påkrævet, hvis den gensidige 
anerkendelse skal blive et effektivt middel til forbedring af kvalifikationsniveauet og 
kvalifikationernes acceptabilitet. Ordninger, der sikrer, at uddannelsessystemerne er af høj 
standard, må udvikles. En fremgangsmåde, som minder om den, der benyttes i forbindelse med 
kvalitets- og miljøstandarder og støttes af attesteringer, kan være den rigtige vej til 
kvalitetskontrol med uddannelserne. I denne forbindelse kan det arbejde, der allerede er blevet 
udført af organer som Den Europæiske Organisation for Kvalitet (EOQ), der på europæisk plan 
har udarbejdet en harmoniseret ordning for faglige kvalifikationers kvalitet (hos ingeniører, 
administratorer og revisorer), kan tjene som eksempel. Udvikling af den slags 
vurderingsteknikker danner grundlaget for en vellykket måling af kvalifikationer. 
Teknologi 
Europa har ikke draget den størst mulige fordel af sit avancerede videnskabs- og 
teknologigrundlag, og det europæiske forskningsgrundlag er faktisk mindre 
markedsorienteret end dets vigtigste konkurrenters. Desuden afsættes der færre ressourcer til 
F&U. Videnskabeligt forskningspersonale udgør kun 0,47% af arbejdsstyrken mod 0,74% i USA 
og 0,80% i Japan. Fællesskabets innovationsoversigt viser, at virksomheder, der deltager i 
tekniske samarbejdsaftaler har en betydelig større procentdel nye eller forbedrede produkter i 
deres samlede salgsudbud. Det værdifulde i, at offentlig F&U-støtte knyttes til samarbejde, 
således som det er tilfældet med Den Europæiske Unions F&U-programmer, bør derfor 
understreges. 
Mellem 1984 og 1993 gik Den Europæiske Unions forholdsvise andel af det samlede antal 
patenter, som er den vigtigste indikator på innovationsevne, tilbage i alle sektorer undtagen fly-
og rumfartsteknik og transportudstyr. Det største tab skete inden for elektronik, en sektor, hvori 
F&U er yders intensiv, og som har stor betydning for innovationen i den øvrige industri på 
grund af den teknologi, som ligger til grund for investeringsgoderne. 
Foretagender med tilpasningsevne er blevet en forudsætning for innovation. Sådanne 
foretagender benytter arbejdskraft med flere kvalifikationer, uddelegering af ansvar og 
14 
gruppearbejde for at kunne indordne alle virksomhedens forskellige funktioner fra forskning, 
konstruktion og produktion til markedsføring og distribution i en projektorienteret 
fremgangsmåde. Hurtigere udvikling af nye produkter afhænger af en vellykket samordning 
af funktionerne. Leverandørerne bliver i stigende grad inddraget i udviklingsprocessen. Ændring 
af ledelsesformen er også vigtig for indførelsen af trimmede produktionsprocesser, heriblandt 
samlet kvalitetsstyring, stadig forbedring (kaizen) og just-in-time produktionssystemer. 
KYâiitei 
En række undersøgelser af kvalitetssystemers virkning på virksomhedernes 
forretningsresultater, som Eurobarometer har foretaget på Kommissionens anmodning, viser, at 
indførelse af kvalitetsstyringsstrategier skaber betydelige forbedringer af virksomhedernes 
præstation. Europa har i stigende grad optaget de bedste af de organisationsmetoder, som er 
blevet udviklet andre steder, men der er meget få tegn på, at de bedste metoder er blevet 
forbedret i Europa. 
For at de kan være effektive, skal kvalitetsfremmende foranstaltninger indgå i en sammenhæng, 
der tager sigte på at styrke de industrielle og økonomiske initiativers tekniske 
kvalitetsinfrastrukturer. Ved at give de forskellige initiativer i Fællesskabet europæisk farve, 
sammenhæng og orientering kan Kommissionen bidrage til at vække både industriens og de 
offentlige myndigheders bevidsthed. Kommissionen kan også bidrage ved at gennemføre en 
kvalitetsfremmende politik, at udvikle kvalitetsbudskabet i sine øvrige former for politik ved at 
sikre samordning og sammenhæng mellem de forskellige foranstaltninger, den kan træffe (f.eks. 
miljø, social politik, regional politik,....). 
Det vigtigste mål for Europas kvalitetsfremmende politik er at skabe bevidsthed, at gøre en lang 
række europæiske kvalitets in strum enter og kvalitetsforanstaltninger politisk synlige og støtte 
dem. Ingen offentlige myndigheder på hverken nationalt eller europæisk plan kan tvinge 
markedet til at indføre kvalitetsstrategier, men de kan med deres offentlige dispositioner og ved 
omfattende videreformidling af oplysninger og meddelelser påvirke det klima, hvori 
virksomhederne skal opstille deres strategier. Et klart politisk signal kan have stor indflydelse på 
industriens investeringer. 
Innovationsspredning 
Associerede selskaber eller partnerselskaber, kunder og leverandører er vigtige led i 
innovationsspredningen alle steder. Der er imidlertid forskelle, når det gælder forbindelserne 
og vekselvirkningerne mellem industrien og forskningssystemet. Den tyske infrastruktur, især 
Fraunhofer-centrene, anses ofte for mønstergyldige, når det drejer sig om at fremme 
innovationsspredning. 
Innovationssystemerne er stadig først og fremmest nationale. Forskelligartethed bør betragtes 
som en kilde til berigelse i innovationsprocessen. Dog bør opsplitning af indsatsen betragtes som 
en ulempe. Hvis informationssamfundets udvikling skal lykkes, skal nye teknologier indføres 
langt hurtigere. Selvom innovationsspredningen på nuværende tidspunkt fortrinsvis er et 
nationalt anliggende, kan tværnationalt samarbejde medvirke til at skabe vekselvirkninger og 
udvekslinger til gensidig gavn. Tekniske samarbejdsaftaler både mellem europæiske 
virksomheder indbyrdes og mellem europæiske virksomheder og virksomheder i tredjelande er 
det mest effektive middel til udvikling af tværnational innovationsspredning. 
Finansiering af innovation 
Foruden spredningen er finansiering af nyskabende, højteknologiske virksomheder stadig et 
vigtigt problem i Europa, især når det gælder små og mellemstore virksomheder. 
Innovationsprojekter kræver betydelige midler længe før forretningsaktiviteterne påbegyndes, 
15 
nemlig i forskningsfasen, i prototypefasen og især til iværksættelse af produktionen. Der kræves 
således finansiering på et tidspunkt, hvor det mulige udbytte endnu er fjernt og den teknologiske 
usikkerhed stor. Den risikovillige kapital i Europa har altid forsømt udviklingskapitalområdet og 
investerer kun 7% af de samlede midler i dette område. Det går især ud over oprettelsen af de 
innovative, teknologiske virksomheder, som er nødvendige for at sikre fornyelse af 
produktionsgrundlaget og europæisk tilstedeværelse på fremtidens markeder. 
Europæisk risikovillig kapital 
Nogle af de svagheder, der præger Europas risikovillige kapital, skyldes at pensionsfondene, 
som er blandt de største investorer i USA, er underudviklede. En anden afgørende svaghed er det 
opsplittede marked. Investorerne vil gå ind i risikofyldte projekter, hvis der er tilstrækkelig 
mange af dem til at sprede risikoen. På samme måde skal investorerne have egnede 
retrætemuligheder. Europas mangel på et effektivt, men billigt finansieringsmarked for 
vækstaktier svarende til NASDAQ-børsen for noterede værdipapirer i USA betyder, at de 
innovative virksomheder i Europa, som har et stærkt vækstpotentiel, ikke har tilstrækkelige 
finansieringsmuligheder, fordi de nationale markeder ikke kan give projekterne tilstrækkelig 
vægt til at sprede risikoen. En række nye initiativer har forsøgt at afhjælpe denne mangel. 
EASDAQ-markedet er allerede begyndt at fungere, og de nye markeder i Paris og Frankfurt og 
AIM-markedet i London henvender sig alle på forskellig måde til virksomheder, der ikke 
omfattes af de eksisterende værdipapirsmarkeder. 
IV. KORTLÆGNING 
De forrige afsnit har beskrevet de vigtigste af de områder, hvor den europæiske industris 
præstation ikke er tilfredsstillende, og peget på nogle af årsagerne til denne situation. Som nævnt 
i indledningen mener Kommissionen, at den allerede har påvist, hvilke foranstaltninger der 
kræves for at behandle den nuværende konkurrencemæssige situation både på unionsplan og i 
medlemsstaterne og fremsat forslag til dem. Disse foranstaltninger er imidlertid kun blevet 
gennemført langsomt, og de ønskede resultater, dvs. hurtigere vækst, større beskæftigelse og 
højere produktivitet, har stadig ikke vist sig. Et værktøj, hvormed udviklingen til stadighed 
kan overvåges og situationen vurderes i forhold til den stadige forbedring af de bedste metoder 
over hele verden, kan være et effektiv redskab, hvormed Den Europæiske Union kan styrke 
konkurrenceevnen. Kortlægningsteknikken kan være et værktøj, hvormed overensstemmelse 
med de bedste metoder kan fremmes, forudsat denne kortlægning klart markerer 
konkurrenceevnens grundlæggende elementer. 
KORTLÆGNING AF KONKURRENCEEVNEN 
Analyse af konkurrenceevnen påviser præstationsmangler, når det gælder afgørende forhold som 
produktivitet, vækst, omkostninger, investeringer og innovation. En analyse af 
konkurrenceevnen forklarer imidlertid ikke, hvorfor disse præstationsforskelle er opstået, og 
hvorfor de i nogle tilfælde består i mange år trods udbredt adgang til nye teknologier, kapital og 
kvalificerede menneskelige ressourcer. Kortlægning af konkurrenceevnen går længere end 
analyse af den ved at give indsigt i de processer, der skaber den gode præstation. Denne teknik 
afgrænser først de områder, som skal kortlægges, og de kriterier, det pågældende område skal 
bedømmes efter. Den påviser derpå de bedste metoder på verdensplan og måler, hvorledes disse 
resultater er blevet opnået. 
16 
Kortlægningsteknikken har meget vide anvendelsesmuligheder. I denne meddelelse præsenteres 
en række af disse forskellige anvendelsesmuligheder. I hvert enkelt tilfælde vil den 
kortlægningsteknik, der anvendes, afhænge af, hvad resultatet skal bruges til. Kortlægning af 
konkurrenceevnen skal hjælpe virksomhederne, industrien og de offentlige myndigheder til at 
forbedre deres præstation inden for kritiske områder, som påvirker konkurrenceevnen. 
1. Kortlægning af virksomheder 
Kortlægning på virksomhedsplan kan være et vigtigt redskab til forbedring af 
konkurrenceevnen. Det er først og fremmest industriens opgave at foretage en sådan 
kortlægning, og Kommissionen har ikke til hensigt at beskæftige sig med kortlægning af de 
enkelte virksomheder. Der findes imidlertid en række offentlige og private ordninger, som søger 
at udbrede virksomhedskortlægning til større kredse, især til små og mellemstore 
virksomheder, der ikke har midler eller erfaring til selv at foretage den. 
Nationale programmer for virksomhedskortlægning 
Det Forenede Kongeriges handels- og industriministerium har indført en national 
kortlægningsordning, som gør det muligt at få statistiske oplysninger og oplysninger om de 
bedste metoder på nationalt plan. Også medlemsstater og private organisationer har iværksat 
programmer, der skal fremme udbredelsen af de bedste metoder på miljøområdet (f.eks. Det 
Forenede Kongeriges program for de bedste metoder inden for miljøteknologi). 
Den forskelligartede karakter og de mange forskellige teknikker og processer, som benyttes ved 
kortlægning af virksomheder, bidrager ikke til at fremme disse kvalitetsteknikker, til trods for 
deres anvendelighed og effektivitet. Industrielt samarbejde og industrielle netværk, som er faste 
bestanddele i kortlægningsteknikken, kan være et vigtigt redskab til udvikling af en særlig 
europæisk fremgangsmåde og til udvikling af en virkelig europæisk kvalitetskultur, der kan 
styrke den europæiske industri indadtil og hjælpe den til at kunne imødegå sine eksterne 
konkurrenter. 
Kommissionen foreslår derfor, at Fællesskabets institutioner skal anerkende 
virksomhedskortlægningens værdi, når det gælder om at fremme et integreret, 
konkurrencedygtigt marked, og opfordrer alle berørte parter til at samle deres erfaringer i et 
virkeligt europæisk system med umiskendeligt europæiske processer. Det vil medføre, at der 
gennem samarbejde skabes europæiske processer på grundlag af de forskellige nuværende 
processer og udvikles sammenligningsmetoder, fælles regler og et fælles kalibreringssystem. 
Det vil også medføre, at der udvikles fælles indikatorer/kriterier og et europæisk 
informationsnet og datastyringssystem. 
2. Kortlægning af sektorer 
Kortlægningsteknikken kan også benyttes på de forskellige sektorer, og der er efterhånden ved 
at opstå en ikke ringe sagkundskab på dette område. Der er tale om en naturlig udvidelse af 
virksomhedskortlægningen, da mange af de samme principper kan anvendes på den gruppe 
virksomheder, der udgør en industri, og de metoder, som er afgørende for deres 
konkurrenceevne, ligner hinanden. Kommissionen har allerede påpeget sektorkortlægningens 
betydning i sine meddelelser om bilindustrien og den kemiske industri. Sektorkortlægning sætter 
Kommissionen i stand til løbende at kunne overvåge de europæiske industriers evne til at 
imødegå international konkurrence. Hvis den anvendes på de afgørende lokale faktorer, fører 
den frem til den nødvendige kortlægning af rammebetingelserne. 
17 
Kommissionens sektorkortlægning 
Pilotprogrammet for leverandører af komponenter til forbrugerelektronik, der køres sammen 
med MITI og industrien, tager sigte på at forbedre de europæiske komponentleverandørers 
kvalitet ved hjælp af en kortlægning, som sættes i forhold til de bedste metoder i Japan. 
I sin meddelelse om Den Europæiske Unions kemiske industri (KOM (96) 187 endelig udg.) 
skriver Kommissionen, at den i samarbejde med repræsentanter for Europas kemiske industri vil 
iværksætte et strukturelt opfølgningsprogram og nøje overvåge, hvorledes den internationale 
konkurrenceevne i denne sektor udvikler sig, og hvorledes meddelelsens forskellige forslag 
gennemføres. 
Kommissionen er begyndt at kortlægge den europæiske bilindustris konkurrenceevne. 
Informationsteknologien er et andet område, hvor Kommissionen påtænker at benytte 
kortlægningsteknikken. 
3. Kortlægning af rammebetingelser 
Kortlægningsteknikken kan for det tredje benyttes til vurdering af, hvorledes industriens 
vigtigste rammebetingelser fungerer. Det kan på denne måde lade sig gøre at vurdere, om 
Europa er tillokkende for forretningslivet. Det nederlandske økonomiministerium har 
offentliggjort en rapport "Benchmarking the Netherlands: Test of Dutch Competitiveness", som 
viser nogle af de måder, kortlægning af rammebetingelserne kan foretages på. 
Denne meddelelse har peget på en række vigtige præstationsområder, hvor kortlægning kan 
være hensigtsmæssig: 
- Hvad omkostninger angår, er lønomkostninger pr. enhed, fiansieringsomkostninger, 
offentlige udgifters niveau og struktur, beskatning og underskud vigtige elementer. 
- Kortlægningsteknikken kan anvendes på de vigtigste forudsætninger for industriel 
konkurrencedygtighed, således som den rådgivende gruppe for konkurrencedygtighed har 
opfordret til at gøre. Det australske Bureau of Industry Economics har udført pionerarbejde, 
når det gælder kortlægning af infrastrukturtjenester. Det har vist, at det kan lade sig gøre at 
kortlægge den slags forudsætninger og at påvise de vigtigste grunde til utilstrækkelige 
præstationer, som i nogle tilfælde skyldes de lovgivningsmæssige og forretningsmæssige 
betingelser. Andre områder, som skal kortlægges, er tjenesteydelsers pris og kvalitet og 
adgangen til dem samt antallet af innovative tjenesteydelser. Både kapitalens og 
arbejdskraftens produktivitet skal måles, for at årsagerne til utilfredsstillende præstationer 
kan påvises. Som allerede nævnt er telekommunikation, energi, transport og 
forretningsmæssige og finansielle tjenesteydelser de vigtigste tjenesteydelser, som skal 
kortlægges. Kortlægning af tjenesteydelsernes kvalitet er nøje knyttet til kortlægning af 
infrastrukturen. Det gælder især for transport, hvor tjenesteydelsernes effektivitet i høj grad 
afgøres af infrastrukturens kvalitet, uanset om det drejer sig om havne, veje, lufthavne og 
trafikstyring eller om jernbanenettet. Investering i anlæg og udstyr og immaterielle 
investeringer i både uddannelse og forskning er også nødvendige. 
- Et af kortlægnigsgområderne er kvalifikationer. I forbindelse med sin vurdering af 
konkurrenceevnen har Det Forenede Kongerige for nylig udgivet en kvalifikationsvurdering, 
som nærmer sig en kortlægning af dette område. Vurderingen bygger i højere grad på 
kvalifikationer end på uddannelse, selvom den også beskæftiger sig med, hvorledes disse 
kvalifikationer opnås. Hvis kvalifikationerne skal kunne kortlægges i tilstrækkelig grad, skal 
det snarere være de faktisk opnåede kvalifikationer, der kortlægges, end de benyttede 
18 
kvalifikationer. Det er også nødvendigt at kortlægge uddannelsessystemets evne til at levere 
et foreskrevet sæt kvalifikationer. 
- Innovation er også et område, hvor kortlægning kan være nyttig. I forbindelse med sin 
innovationspolitik vil Kommissionen indføre varig overvågning af innovationen i Europa og 
den øvrige verden. Kortlægning af forskningen, især den forskning, der finansieres af 
industrien selv, er et område, hvor Unionen allerede har udviklet egnede indikatorer. 
Forskning er en forudsætning for innovation snarere end et resultat af den og kan kun til en 
vis grad vise, om de europæiske innovationssystemer er tilstrækkelig konkurrencedygtige. 
Intellektuel ejendomsret kan til en vis grad kortlægges på grundlag af patentansøgninger og 
varemærker. Det er derimod vanskeligere at kortlægge organisatorisk innovation og 
produktinnovation og de nationale systemers evne til at sprede innovationen. Teknologisk 
licensgivning, den hastighed, hvormed generiske teknologier tilegnes, 
markedsføringshastigheden og anvendelsen af samlede kvalitetssystemer er eksempler på 
indikatorer, der kan benyttes i forbindelse med innovationskortlægning. 
- Kortlægning af miljøvenlighed er nødvendig for at sikre, at forsøg på at forbedre 
konkurrenceevnen ikke går ud over den miljømæssige bæredygtighed. De vigtigste kriterier 
knytter sig til økonomiens evne til effektivt at omforme materialestrømme til varer og 
tjenesteydelser. På området energieffektivitet findes der allerede velegnede indikatorer. 
Målepunkterne i forbindelse med andre materialestrømme, f.eks. brugen af vand, der i 
stigende grad bliver en kostbar ressource, skal imidlertid udvikles. Kriterier som genbrug af 
vand kan benyttes i forbindelse med måling af den effektivitet, hvormed det europæiske 
samfund i almindelighed og den europæiske industri i særdeleshed udnytter ressourcerne. 
- Mange af de politiske områder, som berører konkurrenceevnen, er enten udelukkende eller 
først og fremmest medlemsstaternes ansvar. En række produktmarkeder, herunder 
distributions-, arbejds- og kapitalmarkedet hører under denne kategori. Kortlægning af disse 
områder skal foretages i nøje samarbejde med medlemsstaterne. Kommissionen samarbejder 
allerede aktivt med medlemsstaterne om brugen af kritiske indikatorer i 
beskæftigelsespolitikken. Her er indikatorer, hvormed udviklingen af positiv fleksibilitet 
både inden for og uden for virksomhederne kan overvåges, særlig vigtige. 
- Udvikling af et administrativt klima, som er gunstigt for virksomhederne, er en forudsætning 
for forretningsmæssig konkurrenceevne. Nogle medlemsstater har udarbejdet dristige 
strategier for administrationsforenkling. Under det integrerede program for SMV og 
håndværksfagener) vil Kommissionen og medlemsstaterne udvikle samordnede aktioner, 
hvor kortlægning vil komme til at spille en værdifuld rolle for fremme af de bedste metoder 
for administrationsforenkling. 
En række gode grunde taler for, at Den Europæiske Union inddrages i kortlægningen. For det 
første er der flere af de former for politik, der udarbejdes på unionsplan, som påvirker 
konkurrenceevnen, og det er vigtigt, at deres virkning er så positiv som mulig. Regelmæssig 
overvågning og vurdering ved sammenligning med de bedste metoder på verdensplan, ikke blot 
de bedste metoder i medlemsstaterne, er påkrævet for at sikre, at disse forskellige former for 
politik giver det nødvendige udbytte. For det andet hører mange former for politik under 
medlemsstaternes kompetence, og deres evne til at foretage kortlægning, både set i forhold til 
hinanden og i forhold til de bedste metoder på verdensplan, bør fremmes. Indsamling af data er 
en både bekostelig og tidkrævende proces. Ved at forene bestræbelserne kan Kommissionen og 
medlemsstaterne opnå betydelige besparelser i forbindelse med kortlægningsprocessen. 
Kommissionens bestræbelser vil i første omgang gå ud på at samle alle de forskellige 
beslutningstagere for at finde ud af, hvilke foranstaltninger der allerede er i gang, og hvilke der 
10 KOM(96)329 af 10.07.1996, endelig udg. 
19 
skal behandles som prioriteter. På grundlag af et partnerskab mellem industrien, 
medlemsstaterne og Kommissionen skal der i løbet af 1997 udarbejdes et arbejdsprogram. Dette 
arbejdsprogram skal omfatte en række pilotprojekter, hvis formål er at undersøge, om 
anvendelsen af kortlægning på unionsplan er relevant og gennemførlig. Det skal endvidere 
angive, hvorledes kortlægningen kan foretages løbende, og hvorledes den bedste udnyttelse af 
resultaterne sikres. 
V. KONKLUSIONER 
Den analyse, som er emnet for denne meddelelse, viser, at der uden tøven må sættes ind på at 
fremme industriens konkurrenceevne, og at der kræves et samlet overblik over alle de faktorer i 
forretningslivet, som er bestemmende for virksomhederne. 
/. Kommissionen opfordrer Rådet og Europa-Parlamentet til at godkende Kommissionens analyse 
af konkurrenceevnen, hvori hovedpunkterne er følgende: 
- Den europæiske økonomi er stærk på en række områder, men Den Europæiske Union udnytter 
ikke alle sine muligheder og lever ikke op til sine vigtigste konkurrenters præstationer, når det 
gælder levestandard, produktivitet og beskæftigelse, således at resultatet bliver uudnyttede 
ressourcer og stor arbejdsløshed. 
- Den utilstrækkelige præstation afspejles også i lav industriel værditilvækst, lav rentabilitet og 
faldende eksport til udviklede lande. 
- Høje omkostninger og små investeringer, især immaterielle investeringer, forringer tilsammen 
den industrielle præstation. 
- De offentlige underskud er stadig for store og de offentlige udgifter for koncentrerede om 
overførsler og forbrug, således at de offentlige investeringer, både infrastrukturinvesteringer og 
immaterielle investeringer, bliver utilstrækkelige. De offentlige underskuds størrelse tvinger 
rentesatserne i vejret og opæder de forhåndenværende opsparinger. 
- Statsstøtten bør fortsat kontrolleres for at formindske dens omfang i almindelighed og begrænse 
virksomhedernes mulighed for at tage deres tilflugt til offentlig støtte. 
- Trods velfungerende uddannelsessystemer i Europa lader livslang uddannelse og stadig 
forbedring af menneskelige ressourcer stadig en del tilbage at ønske, inden de højeste niveauer 
er nået i de fleste medlemsstater. 
- Europas forskningsgrundlag er ikke tilstrækkelig markedsorienteret og nøje samarbejde med 
industrien er påkrævet, desuden er forskningsudgifterne for små og indførelsen af nye 
teknologier for langsom. 
- Indførelsen af nye teknologier er for langsom, især på områder, som har betydning for 
informationssamfundet. 
- Finansieringen af innovation frembyder et specielt problem i Europa. 
- Kvalitet i alle dets aspekter er en væsentlig forudsætning for forbedring af konkurrenceevnen, og 
der kræves fleksible organisationsformer, for at der kan indføres kvalitetsstyring, og 
innovationsprocessen kan fremskyndes. 
20 
2. Kommissionen foreslår, at Rådet og Europa-Parlamentet giver deres støtte til: 
- Kortlægning som et redskab, hvormed årsagerne til en dårlig konkurrencemæssige præstation 
kan påvises, og hvormed manglerne kan afhjælpes, og bifalder Kommissionens planer om i de 
kommende år at udarbejde et kortlægningsprogram i nøje samråd med industrien og 
medlemsstaterne for at kunne følge konkurrenceevnens udvikling på de vigtigste områder. 
- En europæisk kvalitetsfremmepolitik, der skal medvirke til at styrke de europæiske 
virksomheders konkurrenceevne ved hjælp af et flerårigt europæisk kvalitetsfremmeprogram for 
foranstaltninger, der især skal dreje sig om selvvurdering, kortlægning, informationsnetværk og 
udvikling af europæiske kvalitetsuddannelsesprogrammer og teknikker til måling af 
udviklingen. 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 463 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 17 
Katalognummer : CB-CO-96-501-DA-C 
ISBN 92-78-09912-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg