ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM (84) 0 75 
 
 
 
Vol. 1984/0030 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the open ing to the public of the historical archives of the European Econom ic 
Communit y and the European Atom ic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), this file is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation.  
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februar 19 83 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen  
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983,  
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003  
(ABI. L 243 vom 2 7.9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit  
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5  
der genannten Verordnung freigegeben.  
MÅ IKKE OFFENTLIGGØRES FØR:  
Onsdag den 15. februar 1984 -  kl. 10
Tale holdt i Europa-Parlamentet  
af EF- Kommissionens  
formand Gaston E. Thom
Strasbourg, den 15. februar 1984

K0M(84)75 endelig udg.
Hr. formand,
Mine damer og herrer.
Hvert år ved denne tid forelægger formanden for Kommissionen i  Parlamentet 
Kommissionens program for det indeværende år.
Jeg taler denne gang på en ganske særlig baggrund.
Om nogle måneder træder De frem for de europæiske vælgere, og Kommissionen 
er netop gået ind i  mandatets sidste år.
Hertil kommer, at der kun er nogle uger til en begivenhed, som kan blive 
afgørende for Det europæiske Fællesskabs fremtid, og som jeg håber bliver 
en positiv begivenhed, nemlig mødet i  Det europæiske Råd i  Bruxelles.
Disse omstændigheder kunne give anledning til at gøre status i  stedet for 
at fremsætte et program.
Men for Kommissionen er tiden endnu ikke inde til at gøre status. Et år 
i  politik er lang tid, og både mine kolleger og jeg selv har til hen­
sigt at kæmpe til det sidste for at gennemføre vort program og virke­
liggøre de forslag, der er det konkrete udtryk herfor.

2
Af det rammeprogram, som vi har forelagt Dem, kan De i  detaljer se, 
hvorledes vi har til hensigt at fortsætte vor indsats her i  det 
sidste mandatar. Det er for os selvindlysende, hvad der ml være 
hovedpunkterne i  dette program. I 1984 ml vi
- sikre deblokeringen af fællesskabssystemet
- indlede reaktiveringen af Fællesskabet
- hævde vor tilstedeværelse i  verden over for vore store handels­
partnere og ligeledes i  vore forbindelser med udviklingslandene.
Det er et helt afgørende Ir for Europa. Vi ved alle, at vor indsats, 
om den krones med held eller mislykkes, vil markere et vendepunkt i  
den europæiske opbygnings historie.
Vi ved, at Fællesskabet er i  krise, at det kan risikere at blive den 
forladte byggeplads, som præsident Mitterrand har talt om, men 
Kommissionen er overbevist om, at vi ikke blot har pligt, men ogsl 
midler til at redde det. Kommissionen vil gøre alt, hvad der stir 
i  dens magt, for at medvirke til at forny det hib, som inspirerede 
europærerne, da de forpligtede sig til at opbygge et Fællesskab med 
henblik pi at forene Europas folk.
Parlamentet har støttet vort arbejde, bide gennem sin kritik og sine 
opmuntringer. Vi har nu mere end nogensinde brug for Parlamentets 
støtte.
Men De kan imidlertid ikke være uvidende om, at De, nlr De for anden 
gang træder frem for de europæiske vælgere, ikke kun vil blive stillet 
til regnskab for Parlamentets indsats.

- 3 -
Denne indsats er væsentlig, og jeg deler ridsformandens opfattelse, 
at Deres indsats og Deres stillingtagen har gjort Europa ære.
Men De ved, at De også vil blive stillet til regnskab for selve 
Fællesskabets resultater i  mindst lige si høj grad som for Parla­
mentets eget arbejde.
De vil blive spurgt om, hvilket svar Fællesskabet har givet på 
europæernes ønsker og bekymringer. De vil få stillet alle de spørgs­
mål, som europæerne jo desværre ikke kan stille de ansvarlige. Det 
er ganske vist uretfærdigt, for De fortjener ikke den kritik, som 
Fællesskabets utilstrækkelighed berettiger, men det er en politisk 
realitet, som det ikke er muligt at komme udenom.
Europæerne mangler ikke grunde til tvivl og bekymringer.
Der er over 12 mio arbejdsløse i  Europa i  dag, dvs. to gange så 
mange som ved det forrige valg til Parlamentet. 1  ud af 4 unge 
mangler beskæftigelse.
I mere end de sidste 10 år er beskæftigelsessituationen blevet værre 
år for år, og industristrukturerne er blevet forringet. Vi må se i  
øjnene, at der endnu ikke er udsigt til, at tendensen vil vende, på 
trods af de første tegn på, at konjunkturerne bliver bedre, og den 
stigende arbejdsløshedskurve flader ud.

4
Hvorfor skulle europæerne ikke stille det spørgsmål, om deres Fællesskab 
er i  stand til at genskabe vækst og nedbringe arbejdsløsheden? De er jo 
klar over, at den omstrukturering, der skal foretages i  de traditionelle 
basisindustrier i  Europa (jern- og stålindustrien, skibsværfterne, den 
tunge kemiske industri, transport industri en) som følge af presset fra nye 
konkurrenter, vil blive af betydeligt omfang. Hvorfor skulle de ikke tviv­
le om deres evne til at beherske den nye teknologi og sikre, at den euro­
pæiske industri stadig befinder sig i  første række med hensyn til inter­
national konkurrencedygtighed? De kan desværre konstatere, at deres rege­
ringers indsats sker spredt, og at de opnåede resultater er beskedne.
Europæerne har også andre grunde til ængstelse. Truslerne imod deres sikker­
hed er blevet større som følge af forøgelsen af spændingerne mellem øst 
og vest og den stærkt forværrede situation i  Mellemøsten. I  denne situa­
tion må vi give Raymond Aron ret i  den ubønhørlige diagnose, han stillede 
om Europa, da han skrev, at "denne samling af nationer, som tidligere var 
store, og som er mere bevidste om deres fremtid hver for sig end om deres 
fælles skæbne, gennemlever en vanskelig fase efter "de tredive glorvær­
dige ar ,  ude af stand til at forsvare sig som de er og afhængige af energi 
og varer, der transporteres over have, som de ikke længere behersker".
Denne tvivl og disse bekymringer er velbegrundede. Vi kan imidlertid sam­
tidig konstatere, at Fællesskabet i  den nuværende vanskelige fase i  det 
mindste har kunnet opretholde de tidligere resultater, og i  visse til­
fælde endda gøre yderligere fremskridt.

- 5  -
Det er r ig tig t, at vi i den krise, so m  for øjeblikket ryster verden, 
på trods af de interne s p litte ls e r kan notere følgende positive 
punkter for Fællesskabet:
- Det fælles marked er blevet opretholdt på trods af de protektionistiske 
fris te ls e r, so m  er blevet forstærket af den stigende arbejdsløshed; der 
er endog gjort egentlige fremskridt m e d  hensyn t i l  udvidelsen af det 
interne marked siden Det europæiske R åd  i København;
- det har opretholdt de fælles rammer, uden hvilke den uundgåelige o m ­
strukturering af de store tra d itio n e lle  industrier v ille  have været 
kaotisk;
- det har over for omverdenen bevaret s it sammenhold, navnlig i forsvaret af 
sine kommercielle interesser over for dets store konkurrenter;
- den fælles landbrugspolitik er blevet opretholdt ved bedre at beskytte 
det europæiske landbrug m o d  krisens virkninger, so m  andre OECD-lande 
ikke har kunnet gøre, navnlig USA;
- den zone m e d  monetær s ta b ilite t, der fremkom ved dannelsen af Det 
europæiske monetære System i marts 1979, er blevet opretholdt;
- det har fået sat det europæiske fiske ri i system.
M a n  m å  ikke undervurdere dette positive aspekt af Fællesskabets virke.
I den vanskelige periode, vi har gennemlevet, er det at have fastholdt 
allerede opnåede resultater en betydelig succes og et løfte o m  håb. Det 
er ensbetydende m e d  tusinder, ja måske m illioner af arbejdspladser, der 
er bevaret, m e d  lidelser, der er undgået, og m e d  løfter o m  genoprettelse, 
der er blevet holdt.
Jeg v il im idlertid hævde, og dette i den offentlige mening anses so m  
værende ganske utilstræ kke lig t, og at disse relative succes'er v ille  
blive true t, hvis Fællesskabet fortsat manglede evnen t i l  at tilpasse 
sig ændringerne og tage de nye udfordringer op, so m  historie r s tille r  
det overfor.

-  6 -
Desværre er den fælles landbrugspolitik måske det mest tydelige eksempel 
på denne stivhed, denne manglende evne t i l  at tilpasse sig ø jeblik­
kets krav.
Kommissionen sti l lede allerede diagnosen i 1980. D e n  meddelte Rådet, at 
den fælles landbrugspolitik hurtigt v ille  blive umulig at administrere, 
hvis der ikke skete en dybtgående ændring af det indbyrdes forhold mellem 
priserne, og der ikke blev sat grænser for den garanti, der gives t i l  pro­
ducenter af overskud, so m  nu overstiger enhver mulighed for afsætning, 
selv hvis produkterne simpelthen foræres bort.
I 1981 fremsatte Kommissionen forslag, so m  - hvis de var blevet vedtaget 
af Rådet - kunne have gjort det muligt at bringe den fælles landbrugspolitik 
på ret køl og begrænse de uundgåelige ofre.
D en  illusoriske fr is t i 1981-82 so m  følge af en positiv udvikling i priserne 
på verdensmarkedet har g jo rt, at vi har mistet tid , hvorunder uligevægten 
på landbrugsmarkederne yderligere forværredes. D e  uløste problemer hobede 
sig op og vanskeliggjorde således de absolut nødvendige afgørelser.
Inden for forskning og in d u strie lt samarbejde har m a n  oplevet de s a m m e  van­
skeligheder ved at tage øjeblikkets udfordringer op.
Ganske vist anerkender regeringerne so m  følge af de drøftelser, Kommis­
sionens ta lrig e  forslag har givet anledning t i l ,  det nødvendige i bedre 
at udnytte Europas potentielle dimension ved at fremme virksomhedssam­
arbejdet, udvide det interne marked og integrere kapitalmarkederne; m e n  
der er gået år tabt for medlemsstaterne m e d  at prøve at fremme deres 
nationale kæpheste, æ g g e  t i l  yderligere rivaliserin g mellem medlemssta­
terne i stedet for at udnytte de europæiske landes komplementaritet for 
derved bedre at imødegå konkurrencen udefra.

- 7  -
Den europæiske elektronikindustri belyser pa glimrende made denne 
situation.
Således ydede Forbundsrepublikken Tyskland's regering ca. 800 mio $  
t i l  sin egen industri i perioden mellem 1976 og 1979, de franske mikro­
elektronikfirmaer fik  mellem 500 og 600 mio, den b ritiske  regering har 
investeret over 800 mio Ecu i et generelt program m e d  det formål at ud­
vikle edb-industrien og støtte indsatsen for forskning og uddannelse.
I de senere år har EF-landene således under ét investeret over 2  mia E C U  
i styrkelse af deres edb-industri. Der er tale o m  store ta l i forhold 
t i l  de tilsvarende ta l for Japan og U SA . Resultaterne af denne spredte 
indsats er im idlertid særdeles skuffende. Europa sakker agterud, ikke på 
grund af manglende midler e lle r k re a tiv ite t, m e n  på grund af manglende 
evne t i l  fælles indsats, hvor m a n  ikke desto mindre har bevis for/at hver 
gang vi har koordineret indsatsen, har resultatet været kronet m e d  held.
D en europæiske industri er blevet opm æ rksom  herpå og har henvendt sig 
t i l  Fællesskabet for at o p s tille  en europæisk strategi t i l  beherskelse 
af informationsteknologien. Det er nu snart 4  år siden,Kommissionen frem­
satte ESPRIT-programmet m ed de pågældende industriers intense og be­
gejstrede samarbejde.
På trods af den enighed, de ansvarlige for forskningen er nået frem til, 
tøver Radet under henvisning til den stramme budgetsituation, samtidig 
med at regeringen og industrien i  Japan og USA iværksætter et omfattende 
forskningsprogram vedrørende datamater af femte generation.
Det er mit oprigtige håb, at en aftale kommer i  stand i  nær fremtid, for 
hvis det ikke bliver tilfældet, vil vi - uden skygge af berettigelse - 
have forpasset en chance for Europa og varigt have skadet den tillid, 
de industridrivende nærede til Fællesskabet.

-  8 -
Der, hvor vi har gjort fremskridt, har vi været for forsigtige.
Det europæiske monetære system er utvivlsomt én af de ting, Fælles­
skabet kan rose sig af. Det er efterhånden kom m et t i l  at sp ille  en 
ganske betydelig ro lle  for den økonomiske p o litik s  konvergens.
M e n  overgangen t i l  anden fase af E M S , so m  efter planen skulle have fun­
det sted i 1981, er udsat på ubestemt tid . Det er et problem, hvorledes 
systemet kan konsolideres. Rådet har endnu ikke taget konkret s tillin g  
t i l  Kommissionens forslag o m  bl.a. en styrkelse af ECU'ens offentlige 
og private ro lle , og m a n  venter stadig på, at pundet skal deltage fuldt 
ud og dermed fuldstændiggøre den så ofte påberåbte fællesskabssolidaritet 
samt styrke den fælles valutamekanisme ved at udvide zonen for intern 
s ta b ilite t og ved at øge dens indflydelse udadtil.
Denne langsommelighed i handlingen, denne tøven over for de nødvendige 
tilpasninger, denne spredning i de nationale bestræbelser er tegn på, at 
der er et kolossalt behov: behovet for, at Europa regeres. Det bliver 
det ikke. Kommissionen foreslår, Parlamentet presser på, m e n  ingen 
træ ffer beslutninger.
Denne manglende evne t i l  at træffe beslutninger - i hvert fald i rette 
øjeblik - er Fællesskabets alvorligste skavank. I p o litik  er den gode 
beslutning den, der træffes, når situationen kræver det. rådets m ang­
lende beslutningsdygtighed har a lt for ofte dømt Fællesskabet t i l  at 
gøre for lid t for sent.
Det er Rådets énstemmighedspraksis, so m  har sat den in s titu tio n e lle  
balance, traktaterne har foreskrevet, ud af s p ille t, so m  har blokeret 
fællesskabssystemets dynamik, og so m  i sidste ende har medført en stærk 
fordrejning af den ro lle . Det europæiske R åd  skulle have s p ille t.

- 9 -
I de sidste tre ar har stats- og regeringscheferne pi deres møder brugt 
mere tid  pa at drøfte fordelingen af budgetbyrderne —  og det desværre 
uden andet resultat end at underminere den gensidige t i l l i d  - end på at 
drøfte, hvordan de skulle give Europa en ny sta rt, hvordan den europæiske 
industri skulle genoprettes, og hvordan beskæftigelsen skulle øges.
T illa d mig at insistere p i, at der er noget chokerende i,  hvordan m a n  
har brugt disse topmøder. D e  regelmæssige møder mellem vore landes øverste 
ansvarlige burde snarere have givet disse lejlighed til at skabe en atmos­
fære af gensidig t i l l i d  og yderligere fremskridt i opbygningen af Europa.
I stedet for har de normale beslutningstagende instansers passivitet ført 
t i l ,  at selv de mest tekniske spørgsmål er blevet h e n v is t·til Det euro- .  
pæiske Rad.
Hvordan skulle stats- og regeringscheferne på deres møder i Det europæiske 
R åd kunne anvende den tid , de havde taget f r i fra deres forp lig te lser 
i deres respektive lande, t i l  at læ gge retningslinjer for fælles handling? 
Hver gang er de blevet indfanget i smålige finansielle stridigheder og 
blevet henvist t i l  - i øvrigt forgæves - at forsøge at løse detailspørgs­
mål, der ikke er deres s tillin g  værdige.
Denne passivitet, denne manglende evne t i l  at træffe beslutninger kan 
ikke fortsætte. Vi føler a lle , at en ny fiasko i Det europæiske R åd v il 
bringe Fællesskabet ind i en selvødelæggende proces, so m  kan nedbryde 
det betydelige værk, europærerne har skabt igennem de sidste 25 år.

-  10  -
Jeg søger ikke at dramatisere. M e n  jeg v il gerne, uden at bruge store ord, 
og alligevel på det mest indtrængende delagtiggøre D e m  i en dyb over­
bevisning, so m  i dag synes at kunne findes hos de øvrige medlemmer af 
Det europæiske Rad: bliver det møde, der skal holdes i marts i Bruxelles, 
en fiasko, v il m a n  ikke kunne slå sig t i l  tåls m e d  at udsætte håbet o m  en 
løsning t i l  det næste møde, so m  m a n  har gjort det hver gang siden top­
mødet i november 1981. I tiden mellem marts og juni v il budgetkrisens real 
teter vise sig, valgkampen v il være i fuld gang, og regeringerne v il blive 
bundet af de p olitiske erklæringer, so m  fremsættes af de p a rtie r, der støt 
ter dem. D e  v il være fris te t t i l  - i det mindste nogle af D e m  - at opgive 
den afventende holdning, D e  indtog efter mødet i Athen, og falde for f r is ­
telsen t i l  iøjnefaldende gestus og anklager, so m  smigrer den nationale 
selvfølelse.
Derefter er det ikke utænkeligt, at grundbetingelserne for en p o litis k  
krise, hvori Fællesskabet risikerer at qå t i l  qrunde, er t i l  stede.
Alt kan im id lertid reddes. Det er ikke blot nødvendigt, jeg tro r også, 
at det er muligt.
Jeg konstaterer nemlig, at stats- og regeringscheferne har indset 
den risiko , som  deres s p litte ls e  kunne ko m m e  t i l  at betyde for Fælles­
skabet. D e  p olitiske partier og opinionslederne har gjort sig dette 
kla rt.
Det er den første grund t i l ,  at m a n  tør håbe på et positivt udfald af Det 
europæiske Råds m ø de i Bruxelles. E n  anden og vig tig  grund t i l  at håbe, 
at det kom m ende europæiske Råds m ø de bliver en succes, er det personlige 
engagement, præsidenten for D en franske Republik lægger for dagen. H an 
s t ille r  sin personlige prestige og s it embedes vægt i Fællesskabets t je ­
neste og sparer hverken tid  e lle r kræfter for at arbejde for en indbyrdes 
tilnærmelse af holdninger, so m  kan sætte Det europæiske R åd i stand t i l  
på mødet i Bruxelles at hugge den gordiske knude over, so m  fortiden har 
bundet, og bane vejen for en reaktivering af Fællesskabet og endog at 
skitsere en ambitiøs fremtidsvision.

-  1 1  -
M e n  m a n  har Lært noget af fiaskoen i Athen.
Rådet har fulgt Kommissionens henstillinger o m  en tilbagevenden 
t i l  traktatens bestemmelser og fællesskabsprocedurerne. Jeg v il 
håbe, at der ikke blot er tale o m  en formssag, og at Rådet på sine 
sædvanlige samlinger endelig v il tage deres ansvar og dermed aflaste 
Det europæiske Råd.
Selv efter at være blevet reduceret t i l  det væsentlige, er Det europæiske 
Råds opgave umådelig stor, så stor, at den risikerer at overstige dets 
kræfter, hvis der ikke inden den 15. marts nås betydelige fremskridt i 
retning af en overenskomst o m  reformen af den fælles landbrugspolitik.
Det står faktisk k la rt, at en bilæggelse af landbrugsspørgsmålet er en 
forudsætning fo r, at der opnås enighed o m  grundelementerne i den nye 
finansieringsordning for Fællesskabet, nemlig:
- styrkelse af budgetdisciplinen;
- løsningen på problemet m e d  fordelingen af budgetbyrderne;
- den fremtidige finansiering af det udvidede Fællesskab.
Disse tre spørgsmål, jeg her har opregnet, og som  er uløseligt forbundet 
m ed reformen af den fælles landbrugspolitik, er den gordiske knude, so m  
Det europæiske R åd skal hugge over for at åbne vejen for det essentielle, 
nemlig en reaktivering af Europa.
At vi får styr på landbrugsudgifterne er for flere regeringer - og i øvrigt 
m e d  rette - en forudsætning fo r, at lo fte t over Fællesskabets egne ind­
tægter kan hæves.
Jeg har allerede flere gange sagt - og jeg fastholder det - at en reform 
af den fælles landbrugspolitik v ille  have været nødvendig under alle o m ­
stændigheder, også selv o m  vi ikke havde nået dette lo ft.
Det er for enhver pris nødvendigt at få styr på landbrugets overproduktion, 
som  det ikke v ille  være muligt at få afsat, uden at det betyder en fare for 
alle de garantier, den fælles landbrugspolitik kan og skal sikre den pro­
duktion, der er n yttig , og so m  sker på disse økonomiske betingelser.

-  1 2  -
Selve succes'en af den fælles landbrugspolitik skulle før eller siden 
føre til et behov for at tilpasse den.
Udsættelse af enhver beslutning har bevirket, at den finansielle kvæl­
ning fratager Fællesskabet al bevægelsesfrihed.
P a  denne baggrund var det uomgængeligt, at de forslag t i l  reform af den 
fælles landbrugspolitik, so m  Kommissionen fremsatte i 1983, og p ris fo r­
slagene i forbindelse hermed måtte være strenge. Disse foranstaltninger 
udgør ikke et katalog over besparelser, ud fra hvilket der kan vælges; 
der er tale o m  en samlet p o litik  m e d  det formål at tage bedre hensyn 
t i l  udviklingen i udbud og efterspørgsel, at integrere Fællesskabets 
landbrug bedre i hele den række økonomiske a k tiv ite te r, der foregår i 
produktionsled, so m  både ligger før og efter landbruget selv, samt at 
skabe bedre sam m enhæ ng mellem de interne dimensioner i den fælles land­
brugspolitik og Fællesskabets samhandel m e d  tredjelande på landbrugs­
området .
De beslutninger, der må træffes, er vanskelige. De haster og er nødvendige 
ikke kun fordi omstændighederne kræver det, men navnlig fordi de er uund­
gåelige, hvis der skal skabes et sundt grundlag for udviklingen på længere 
sigt af det europæiske landbrugspotentiel, sikres velfærd for landbrugs­
befolkningen i  overensstemmelse med traktatens mål, og indpodes en ny 
dynamik i  den fælles landbrugspolitik.
Jeg skal ikke skjule for Dem, at jeg i  den henseende er urolig over, at 
arbejdet skrider så langsomt frem i  Rådet (landbrugsministrene), og over 
erklæringerne om, at det utvivlsomt bliver nødvendigt at lade sagen gå 
videre til stats- og regeringscheferne.

- 13 -
Radet (Landbrugsministrene) skal træffe beslutning, for at Det euro­
pæiske R ad  på et solidt grundlag kan fastlægge en ny finansierings­
ordning for Fællesskabet.
Det første element heri drejer sig o m  en styrkelse af budgetdisci­
plinen.
Hvad dette angår har Kommissionen netop oversendt en meddelelse t i l  
Rådet m e d  dens tid lig e re  forslag sam m en m e d  en række interessante 
elementer, der er dukket op under debatten.
Kommissionen har i denne sag haft tre ønsker:
- at gøre Fællesskabets årlige budget t i l  et udtryk for politiske 
p rio rite te r og t i l  et middel t i l  at sikre en streng forvaltning 
af Fællesskabets finanser og m e d  henblik herpå at indføre en 
samordning mellem de tre in s titu tio n e r,fø r den egentlige budget­
procedure går i gang;
- at bevare Parlamentets budgetbeføjelser og Kommissionens in it ia ­
tiv re t fuldt ud;

- 14 -
- at rationalisere budgetproceduren for i videst muligt omfang at hindre 
konflikter mellem budgetmyndighedens to instanser.
Jeg er sikker på, at der v il kunne nås t i l  en overenskomst i Rådet på 
grundlag af Kommissionens forslag.
Skulle dette blive tilfæ ld e t, v il problemerne vedrørende den fremtidige 
finansiering a f Fællesskabet og korrektionen af skævhederne i fordelingen 
af budgetbyrderne endelig blive anbragt i en sam m enhæ ng, der kan bidrage 
t i l  en samlet overenskomst.
Kommissionen v il tage s tillin g  t i l  disse to punkter inden den næste 
samling i Rådet (generelle anliggender) den 20. og 21. februar.
Uden at gå i enkeltheder m e d  hensyn t i l  de forslag, vi agter at forelægge 
Rådet, skal jeg dog meget kla rt redegøre for de principper, vi følger.

- 15 -
Fra det øjeblik, medlemsstaterne kan være sikre på, at Fællesskabets 
finanser forvaltes m e d  den fornødne strenghed, fra det ø jeblik, de 
lægger bånd på en ubegrænset forøgelse af landbrugsudgifterne, har 
de p lig t t i l  at sørge for finansiel sikkerhed for det udvidede 
Fællesskab i en længere periode, også på en måde, der giver plads for 
en udvikling af de fælles p o litikke r.
Det nuværende lo ft for Fællesskabets egne indtægter v il blive hævet, 
det v il sandsynligvis ikke blive afskaffet, so m  Kommissionen og Parla­
menter havde ønsket det, eftersom næsten alle medlemsstaterne er imod 
en sådan afskaffelse.
Kommissionen v il på denne baggrund kræve, at det nye toft bliver sat 
så højt, at der gives en virke lig  mulighed for at reaktivere Fælles­
skabet og sikre fred o m  budgettet i mindst ti år.
Kommissionen v il ikke gå m ed t i l ,  at den nuværende trussel o m  en 
tørlægning af kilderne for Fællesskabets egne indtægter bliver 
permanent og derved bliver en erstatning for den nødvendige strenge 
budgetforvaltning, den v il ikke tage den risiko , at for hyppige 
henvendelser t i l  de nationale parlamenter skulle k o m m e  t i l  at undei—  
minere Fællesskabets troværdighed.
Hvad angår løsningen af problemerne so m  følge af skævhederne i fo r­
delingen af budgetbyrderne, ønsker Kommissionen, at den skal
- være i overensstemmelse m e d  de principper, Fællesskabet bygger 
på - hvilket udelukker enhver tanke o m  "juste retour"
- være rim elig, og i denne forbindelse skal der dels tages hensyn 
t i l  medlemsstaternes bidragsevne, dels t i l  et legitim t ønske om , 
at udviklingen i deres budgetbyrde skal kunne anslås på forhånd.

-  16  -
- være varig. I den forbindelse mener Kommissionen, at de løsninger, 
der findes til at korrigere skævhederne i  fordelingen af budget­
byrderne, skal være gyldige lige så længe som de ny indtægter.
Der er mulighed for, at Det europæiske Rad kan nå til enighed om 
disse tre elementer i  den nye finansieringsordning for Fællesskabet, 
forudsat at landbrugsministrene på forhånd har gjort deres del af 
arbejdet og sat Det europæiske Råd i  stand til at træffe en 
beslutning, og især forudsat at stats- og regeringscheferne kommer 
til Bruxelles med ønske om at lægge grunden for en virkelig 
reaktivering af Fællesskabet.
Ganske vist vil en overenskomst om reformen af den fælles landbrugs­
politik og om den fremtidige finansiering af Fællesskabet samtidig kunne 
bane vejen for udvidelsen og endelig give mulighed for at fastsætte 
en dato for afslutning af forhandlingerne med Spanien og Portugal.
Men at få hold på landbrugsudgifterne, at genoprette budgetfreden og 
selve det at udvide Fællesskabet er ingen reaktiveringsplan; det er 
kun forudsætninger for en reaktivering. Genopretningen skal ledsages 
af en reaktiveringsplan for hovedlinjerne, som Det europæiske Råd, når 
det mødes i  Bruxelles, skal forpligte sig til. Uden at gå ind i  alle 
aktionens enkeltheder skal den lægge de fremtidige retningslinjer for 
Fællesskabets indsats. Det er dens egenlige rolle.
Det er nødvendigt,
- at åbne nye perspektiver for det europæiske landbrug ud over de 
tilpasninger, der alt for længe har ladet vente på sig;
- at tilrettelægge den fælles indsats for en genrejsning af Europas 
industrielle og teknologiske styrke;

- 17 -
- at tilvejebringe de instrumenter, hvormed der kan skabes større 
konvergens i  den økonomiske og sociale politik, således at vi 
sammen bedre kan bekæmpe den arbejdsløshed, der underminerer 
vore samfund;
- at tilkendegive målene og midlerne for medlemsstaternes solidariske 
bestræbelser med henblik på udvikling af de mindst gunstigt stillede 
regioner i  Fællesskabet;
- at hævde Europas tilstedeværelse i  verden og om nødvendigt at gå 
foran i  den internationale indsats for bekæmpelse af underudvikling 
og sult i  verden. Vi har nu indledt forhandlingerne om fornyelse
af Lomé-konventionen, og vi må ikke glemme, at hvis vore bestræbel­
ser i  selve Fællesskabet slår fejl, kan det også medføre, at vi 
kommer til kort i  denne originale samarbejdspolitik, som vi har 
indledt med landene i  Afrika, Vestindien og Stillehavet.
Kommissionen har allerede fremsat forslag om alle disse spørgsmål, og de 
kan i  mange tilfælde iværksættes hurtigt, fordi der i  Fællesskabet er 
større enighed om retningslinjerne for fremtiden end om betingelserne for 
genopretningen.
Hvis det, hvad jeg håber, lykkes Det europæiske Råd i  Bruxelles at 
bryde de bånd, der lammer Fællesskabet, kan det uden vanskelighed 
afstikke de retningslinjer for fremtiden, jeg har nævnt, og indlede 
drøftelserne om de nye aktionsområder, som formanden for Det europæiske 
Råd foreslår for anden generation af Det europæiske Fællesskab.

-  18  -
Skulle den ulykke ske, at Det europæiske Rads møde i  Bruxelles blev 
en fiasko,vil det træde klarere frem end nogensinde,at man indtil 
videre har behandlet ledsagefænomenerne og ikke grunden til proble­
merne. Man må altså finde et svar på det grundlæggende spørgsmål, 
som man ikke turde fremsætte før den første udvidelse: Hvilket 
Fællesskab er det,vi ønsker at opbygge? Hvor langt vil vi gå ad 
den fælles vej i  traktatens ånd?
Det er disse spørgsmål, som må besvares, inden man på ny forsøger at 
samle stumperne. En fiasko måtte nemlig uvægerligt føre til erken­
delse af en dyb modsætning mellem målene for opbygningen af Europa 
og medlemsstaternes vilje til handling.
Den europæiske integration har aldrig kun været et spørgsmål om 
økonomisk nødvendighed. Det økonomiske regnestykke kan trods alt 
også føre til, at man foretrækker afhængighed af omverdenen og 
roller på det sekundære plan. Hensigterne med opbygningen af Europa 
er ikke udtømt i  og med, at der skabes et økonomisk område, som 
har et enhedsmarked, en fælles toldtarif og en fælles landbrugs­
politik.
Rom-traktaten er mere krævende: den fastlægger som det første mål, der 
er udgangspunkt for alt andet, en stadig snævrere forening mellem de 
europæiske folk.  Folkenes union. Ikke handelens, den økonomiske politiks, 
valutakursernes eller den industrielle strategis union, nej, folkenes 
union. Dvs. politisk union, for sa vidt som en politisk enhed er resul­
tatet af et samfund - eller en gruppe af samfund - der hævder sin frihed 
og sin identitet. For sa vidt som et samfund - eller en gruppe af sam­
fund - erkender, at dets fundamentale mal er indre samdrægtighed gennem 
solidaritet og ydre uafhængighed i  kraft af evnen til at forsvare sig.

- 19 -
Uden at afvente udfaldet af Det europæiske Rads møde, vil jeg allerede 
nu på Kommissionens vegne gerne anmode Dem om at benytte den lejlighed, 
som valget til Europa-Parlamentet er, til at få opinionslederne i  Fæl­
lesskabet til at engagere sig i  det afgørende spørgsmål om en ny be­
kræftelse af de politiske hensigter med opbygningen af Europa.
Der er en åbenbar forbindelse mellem denne bekræftelse og den kamp,
De fører for den europæiske union, for en virkelig reform af Fælles­
skabets institutionelle system og dets beslutningsprocesser.
Det er i  visse kredse god tone at forholde sig skeptisk, så snart dette 
spørgsmål bringes på bane. Det er, siges der, et spørgsmål for dem, som 
nostalgisk ser tilbage på Fællesskabets første tid, for alle dem, som 
endnu ikke måtte have forstået, at økonomisk effektivitet ikke har noget 
at gøre med sterile institutionelle drøftelser, der hører en anden tid til.
Det er en af dette Parlaments største fortjenester, at det ikke har fadet 
sig forlede af denne mode. Hvilken fejltagelse ville det ikke være at tro, 
at Det europæiske Fællesskab kan gå frem, med mindre dets beslutnings- 
mekanismer yderligere effektiviseres og demokratiseres. Dette har hele 
tiden været evident, og det har jeg givet mange eksempler på. Disse 
viser, at i  den nuværende tingenes tilstand er de europæiske institu­
tioners manglende evne til at træffe beslutninger simpelthen kolossal, 
og meget skadelig.

-  20  -
På denne baggrund må vi erkende, at såfremt intet ændrer sig, vil 
Fællesskabets udvidelse med to nye medlemsstater kun betyde yderligere 
muligheder for en blokering.
Man må ikke foregive, at man først opdager det institutionelle problem 
ved hver ny udvidelse og straks efter gøre det meningsløst ved at 
koncentrere sig om dets ari tmet i  ske aspekter, f.eks. ved at spørge om, 
hvor mange kommissionsmedlemmer der så skal være. Det ville være helt 
forkert!
Det er nødvendigt, at Fællesskabet som sådant kan engagere sig i  
gennemførelsen af programmer og aktioner af fælles betydning, som er 
fastlagt og vedtaget efter demokratiske og effektive procedurer.
Kort sagt, Fællesskabet skal regeres. Det er det eneste virkelige 
problem. Det vil utvivlsomt stadig kræve en hel del anstrengelser, 
før vi når så langt. De kræfter, der indser,hvad der står på spil, 
bør forene sig for at få gennemført de nødvendige reformer hurtigst 
muligt.
Kommissionen bør igen få mulighed for fuldt ud at varetage den opgave 
og de funktioner, der er pålagt den i  henhold til traktaterne. Kommis­
sionens rolle som initiativtager er blottet for ethvert reelt indhold, 
såfremt en enkelt medlemsstat kan nedlægge veto ved beslutningstag­
ningen. Dens forvaltningsbeføjelser må forøges.
Det direkte valgte Parlament har ikke den plads i  beslutningssystemet, 
der legitimt tilkommer det. Som udtryk for de europæiske befolkningers 
dybeste ønsker bør det spille en langt vigtigere rolle i  fastlæggelsen 
af den europæiske politik. Det bør i  fremtiden fuldt ud dele lovgiv­
ningsmagten og budgetmagten med Rådet.

-  21  -
Uden en sadan mere Ligelig fordeling af magten vil samarbejdet komme
til at foregå uden for rammerne af Fællesskabet .... som skønnes at
væ
re for forstenet, ude af stand til at foretage de nødvendige til­
pasninger. Den kommende valgkamp er en enestående lejlighed til at føre 
debatten ud til borgerne. Det ville imidlertid være vanskeligt at få 
dem til at interessere sig for noget, som er og bliver en specialist­
debat, hvis der ikke samtidig lægges stærk vægt på den europæiske tan­
kes grundbetydning.
Medens De således vil bestræbe Dem på at mobilisere den europæiske 
opinion, forestår der for den Kommission, som jeg er formand for, et 
år med intense forhandlinger. Kommissionen har gjort sin pligt, som 
i  mange tilfælde har været at foreslå strenge og dermed upopulære 
foranstaltninger. Jeg kan ikke udelukke, at Kommissionen i  årets løb 
kommer til at stå over for nye vanskelige valg i  forbindelse med foi— 
valtningen af budgettet.
De ved,at vi forvalter dette budget med ryggen mod muren og uden meget 
spillerum. Kommissionen vil holde Dem nøjagtigt og regelmæssigt orienteret 
om hvorledes situationen udvikler sig. Under alle omstændigheder kommer 
jeg her tilbage efter Det europæiske Råd i  Bruxelles for at meddele 
Dem, hvilke konklusioner Kommissionen drager af mødet. Det siger sig selv, 
at såfremt der ikke træffes beslutninger senest på Det europæiske Råd i  
marts,som garanterer en overensstemmelse mellem landbrugsudgifterne og 
de bevi l  linger,der er til rådighed, vil Kommissionen være forpligtet til 
på et givet tidspunkt at foreslå budgetmyndigheden dertil egnede foran­
staltninger,uanset hvor strenge disse måtte være.

-  22  -
Det er derfor afgørende,, at alle pa alle niveauer gør deres 
pligt og gør det hurtigt. Ingen kan være uvidende om., at der 
ikke længere er et øjeblik at spilde, fristerne kan ikke udskydes 
længere .
Deres ansvar under valgkampen vil være at forklare, hvilket højere 
formål de øjeblikkelige ofre skal tjene. Det vil være Deres opgave 
med overbevisning at plædere for de europæiske folks union, at vise, 
at det er muligt - hvis man virkelig har vilje dertil - at overvinde 
uoverensstemmelserne på kort sigt til fordel for et 
som har meget dybe rødder i  vor historie.
I dette øjeblik hvor den europæiske økonomis genopsving er 
tøvende og usikkert, kan en reaktivering af Fællesskabet være 
et afgørende element for at genskabe tilliden.
O m  end de økonomiske præstationer er blevet nogle af de sikreste 
indikatorer for folkenes historiske v it a lit e t,  er de langt fra t i l ­
strækkelige t i l  at forklare og mobilisere denne historiske v ita lite t. 
Kulturslægtskabet mellem Europas befolkninger og ligheden mellem deres 
sociale, økonomiske og p olitiske in s titu tio n e r, so m  allerede 
Tocqueville gjorde opm æ rksom  på for mere end 100 år siden, er også i 
dag det grundlag, på hvilket en ny dynamik skal opstå. Vore samfund 
er i kraft af deres h isto rie , deres kultur, deres videnskab og deres 
in stitu tio n e r stadig fuldt ud i stand t i l  at tage de udfordringer op, 
so m  følger m e d  krisen, konkurrencen udefra og usikkerheden. For at 
gøre det m å  de genfinde og kombinere deres historiske v it a lit e t,  forene 
deres bestræbelser og udstyre sig m e d  de in s titu tio n e r, so m  svarer t i l  
det mål,.de stræber henimod. Tilbagegang er ikke skæbnebestemt. Det 
kan være blindhed og indadvendthed, to onder, so m  vi sam m en og hver 
især på vor plads uophørligt bør bekæ mpe. Heri ligger vore in s titu ­
tioners eksistensberettigelse.