DA Den Europæiske Unions Tidende C 57/17

Klage CHAP(2012) 1860 — anerkendelse af modtagelse og informering om planlagt henlæggelse

2013/C 57/08

Europa-Kommissionen har under referencenr. CHAP(2012) 1860 modtaget og registreret et stort antal klager over ny polsk lovgivning om forvaltning af statsejede landbrugsejendomme, der begrænser størrelsen af landbrugsarealer, som bortforpagtes til landmænd, og forpligter forpagterne til at købe landbrugsejendommene inden for en vis frist.

I lyset af antallet af modtagne klager om dette spørgsmål offentliggør Europa-Kommissionen, som ønsker at sikre de berørte parter et hurtigt svar og holde dem informeret, samtidig med at den sparer på de administrative midler, disse oplysninger i Den Europæiske Unions Tidende samt på følgende internetadresse: http://ec.europa.eu/eu_law/complaints/receipt/index_en.htm

Kommissionens tjenestegrene konkluderer efter en gennemgang af klagerne, at det ikke på nuværende tidspunkt har været muligt at påvise en overtrædelse af EU-retten i denne sag.

Ifølge klagerne skulle den polske lovgivning være i strid med artikel 15, 17 og 20 i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder og artikel 2, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 73/2009.

Hvad angår den påståede overtrædelse af artikel 2, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 73/2009, som fastsætter definitionerne af »landbruger« og »bedrift«, synes de foranstaltninger, der er omhandlet i klagerne, ikke at være i strid med denne artikel, da disse definitioner ikke knytter størrelsen af bedrifternes landbrugsarealer sammen med modtagelse af direkte betalinger. Denne forordning regulerer ikke kontraktforhold mellem forpagtere og jordbesiddere under hensyn bedrifternes størrelse.

Det eneste krav til, hvor store bedrifternes landbrugsarealer skal være, for at de kan modtage direkte betalinger, findes i artikel 124, stk. 2, tredje afsnit, i forordningen, som fastsætter:

»Minimumsarealet pr. bedrift, for hvilket der kan ansøges om betalinger, er 0,3 ha. Imidlertid kan en ny medlemsstat på grundlag af objektive kriterier og med Kommissionens samtykke beslutte, at minimumsarealet skal være større, dog højst 1 ha.«

Polen har i henhold til artikel 88 og bilag VII i forordning (EF) nr. 1121/2009 fastsat et minimumsareal på 1 ha pr. bedrift, for hvilket der kan anmodes om betaling. Polske landmænd med bedrifter med et areal på minimum 1 ha er derfor berettiget til at modtage betalinger under den generelle arealbetalingsordning, og de nationale foranstaltninger for landmænd med bedrifter på over 300 ha, som er beskrevet i klagerne, er ikke i strid med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 73/2009 og forordning (EF) nr. 1121/2009.

Denne fortolkning er ikke bindende for Den Europæiske Unions Domstol, hvis den senere skal træffe afgørelse herom, idet det kun er Domstolen, der kan træffe juridisk bindende afgørelser om gyldigheden og fortolkningen af retsakter vedtaget af EU's institutioner.

Hvad angår den påståede overtrædelse af artikel 15 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, kan det bemærkes, at charteret ikke finder anvendelse på enhver situation med påstået overtrædelse af grundlæggende rettigheder. I henhold til dets artikel 51, stk. 1, finder det kun anvendelse på medlemsstaterne, når de implementerer EU-lovgivning. Ud fra de fremlagte oplysninger og i lyset af ovenstående analyse forekommer det ikke, at det forhold, som klagerne omhandler, vedrører implementering af EU-lovgivning.

Det skal desuden bemærkes, at artikel 6, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union fastsætter, at charterets bestemmelser ikke på nogen måde udvider »Unionens beføjelser som fastsat i traktaterne«, og artikel 345 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fastsætter, at denne traktat ikke berører de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne. Sidstnævnte bestemmelse giver medlemsstaterne beføjelse til at fastsætte de ejendomsretlige ordninger inden for deres egne områder og herunder begrænse forpagternes ret til at forpagte eller erhverve landbrugsjord, og Kommissionen har ingen bemyndigelse til at træffe foranstaltninger på dette område.

Kommissionens tjenestegrene vil på den baggrund foreslå Kommissionen at henlægge sagen.

Hvis klagerne skulle have nye oplysninger, der kunne føre til en fornyet overvejelse af den foreslåede henlæggelse, opfordres de til at meddele dem til Kommissionen inden en måned efter denne meddelelses offentliggørelse. Fremkommer der ingen sådanne oplysninger, henlægger Kommissionen sagen.