Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets forordning om statsstøtte til kulindustrien"

(2002/C 48/10)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 19. september 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede J. Ignacio Gafo Fernández til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. november 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 386. plenarforsamling af 28.-29. november 2001, mødet den 28. november 2001, følgende udtalelse med 107 stemmer for, 1 imod og 8 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Dette er første gang, at ØSU høres om dette emne, som traditionelt har henhørt under Det Rådgivende Udvalg for EKSF. Men eftersom EKSF-traktaten udløber i juli 2002, har det været nødvendigt at høre begge EU-organer. Derfor ønsker ØSU at støtte sig til udtalelsen fra EKSF-Udvalget, som i sagens natur har større erfaring på dette område. Ikke desto mindre vil ØSU fremsætte bemærkninger, som er nødvendige for at sikre overenstemmelse mellem denne udtalelse og tidligere ØSU-udtalelser om energipolitik og individuelle energikilder.

1.2. Denne fremgangsmåde er ligeledes en forudsætning for, at ØSU kan trække på EKSF-Udvalgets værdifulde erfaringer i sine fremtidige aktiviteter. De to organers undersøgelse af dette spørgsmål er nu ved at være afsluttet, og der vil blive forelagt formelt forslag herom for Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet.

2. Bemærkninger

2.1. ØSU støtter dette forslag til forordning, der sigter mod en forlængelse indtil 2010 af de bestemmelser, som - efter Kommissionens behørige godkendelse - gør medlemsstaternes støtte til deres kulindustri forenelig med fællesmarkedet.

2.2. ØSU er af den opfattelse, at energiforsyningssikkerheden, som den aktuelle situation netop viser, er et langsigtet mål, som der skal tages passende hensyn til ved fastlæggelsen af andre politikker på områder såsom fri bevægelighed for varer samt konkurrence.

2.3. ØSU bifalder opdelingen af støtten til kulindustrien i tre særskilte kategorier: støtte til ekstraordinære udgifter i forbindelse med "gamle forpligtelser", støtte til sikring af ressourcerne og endelig støtte til aktivitetsindskrænkning.

2.4. ØSU støtter ligeledes de generelle bestemmelser om anvendelsen af støtteordningen, systemet med indberetning fra medlemsstaterne samt Kommissionens undersøgelses- og godkendelsesbeføjelser, som skal sikre størst mulig gennemsigtighed i anvendelsen af støtten.

2.5. ØSU støtter princippet om nedtrapning af støtten og kravet om, at alle energikilder skal indordnes under de normale markedsvilkår, så det undgås, at visse sektorer ikke bestræber sig nok på at øge produktiviteten eller nedbringe produktionsomkostningerne pr. enhed gennem anvendelse af ny teknologi.

2.6. Derfor mener ØSU, at den andel på 15 % af energiproduktionen, som direktivet om det indre marked for elektricitet giver mulighed for at give forrang ud fra ikke-økonomiske hensyn, udgør maksimumsgrænsen for "indenlandsk produceret energi", der af hensyn til sammenhængen i lovgivningen bør betragtes som støtteberettiget.

2.7. ØSU deler dog ikke Kommissionens syn på sammenhængen mellem støtten til kulindustrien og støtterammen for vedvarende energikilder eller på overførslen af offentlige midler mellem de to sektorer.

2.8. Ganske vist bidrager begge energikilder betydeligt til forbedring af forsyningssikkerheden, men ikke alle EU-lande yder støtte til kulindustrien, og situationen og udsigterne for de vedvarende energikilder kan ikke sammenlignes med situationen for kulindustrien. De vedvarende energikilder er nye industrisektorer med stor geografisk spredning, mens støtten til kulindustrien i årtier har været dalende og desuden regionalt eller lokalt koncentreret. For begge industrisektorer gælder det, at de kun kan yde deres vigtige bidrag til forbedring af forsyningssikkerheden, hvis der er fastsættes specifikke støtterammer. På grund af de to sektorers forskellige situation må der findes specifikke løsninger for hver især.

2.9. Derfor støtter ØSU Det Rådgivende EKSF-Udvalgs forslag om, at denne støtteramme, der løber indtil år 2010, ikke revideres i 2008 som fastsat i forslaget til forordning. Kommissionen begrunder en revision i 2008 med, at den generelle ordning for midlertidig støtte til vedvarende energikilder udløber på dette tidspunkt. ØSU kan ikke godtage dette argument, eftersom direktivet om vedvarende energikilder i forvejen fastsætter en specifik støtteramme for disse energikilder, som kan tilpasses den generelle ramme for støtte til miljøbeskyttelse. Følgelig kan man godt lade den nye ramme for vedvarende energikilder gælde indtil 2010, så den falder sammen med tidshorisonten for kulindustrien.

2.10. ØSU er enig med Det Rådgivende EKSF-Udvalg i, at en ordning, som har til formål at forbedre energiforsyningssikkerheden og opbygge et fundament af primærenergikilder, ikke samtidig kan kræve kontinuerlig nedtrapning af al støtte til kulindustrien. ØSU bifalder, at medlemsstaterne får mulighed for at tilstræbe en fast mindstestøtte til indenlandsk produceret kul, som sikrer adgangen til de vigtigste udvindingssteder. Dette indbefatter en funktionsdygtig infrastruktur, en fagligt kvalificeret kernearbejdsstyrke og teknisk knowhow. Der kan derfor af hensyn til forsyningssikkerheden kun kræves kontinuerlig nedtrapning af støtten indtil et minimumsniveau.

2.11. ØSU foreslår derfor, at den nuværende ordning opretholdes i uændret form indtil 2010, også hvad angår støtten til nedlukning af produktionsenheder. ØSU går dog ind for, at der i 2008 foretages en evaluering af den gældende ordning og indledes en debat om den ordning, der skal træde i kraft i 2011. Dermed kan industrien, arbejdstagerne og brugerne få tilstrækkelig tid til at forberede sig.

2.12. Dette kan også give en meget positiv effekt i de to kandidatlande med en stor kulindustri (Polen og Den Tjekkiske Republik), som ellers får alt for kort tid til at omstrukturere deres socialt og økonomisk set vigtige kulindustri. I modsat fald ville de muligvis kræve yderligere overgangsordninger, som kun vil opsplitte det indre elmarked.

Bruxelles, den 28. november 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg