12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets direktiv om sikkerhedsruder og materialer til ruder på motorkøretøjer og 
påhængskøretøjer dertil 
KOM(89) 653 endelig udg. — SYN 236 
(Forelagt af Kommissionen den 12. februar 1990) 
(90/C 95/01) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Euro­
pæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 A, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Der bør vedtages foranstaltninger med henblik på gradvis 
oprettelse af det indre marked i løbet af perioden indtil den 
31. december 1992; det indre marked indebærer et område 
uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, 
tjenesteydelser og kapital; 
forskrifter for sikkerhedsruder er forskellige fra medlemsstat 
til medlemsstat; det er derfor nødvendigt, at der vedtages 
ensartede forskrifter i alle medlemsstater enten som supple­
ment til eller i stedet for de nugældende bestemmelser, 
navnlig med henblik på, at den EØF-standardtypegodken-
delsesprocedure, der er fastsat i Rådets direktiv 70/156/ 
EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse af medlemsstaternes 
lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og 
påhængskøretøjer dertil (*), senest ændret ved direktiv 87/ 
403/EØF (2), kan finde anvendelse på alle køretøjstyper; 
(») EFT nr. L 42 af 23. 2. 1970, s. 1. 
(2) EFT nr. L 220 af 8. 8. 1987, s. 44. forskrifter for sikkerhedsruder omfatter ikke blot forskrifter 
for deres konstruktion, men også for deres montering på 
motorkøretøjer; 
en harmoniseret typegodkendelsesprocedure for sikkerheds­
ruder giver hver enkelt medlemsstat mulighed for at konsta­
tere, om de fælles produktions- og afprøvningsforskrifter 
overholdes, og for at underrette de øvrige medlemsstater 
herom ved fremsendelse af en kopi af den typegodkendelses-
attest, der udstedes for hver enkelt type sikkerhedsrude; ved 
at påføre hver enkelt sikkerhedsrude, der er i overensstem­
melse med den godkendte type, et EØF-godkendelsesmærke 
overflødiggøres al yderligere teknisk kontrol i de øvrige 
medlemsstater; 
for forruders vedkommende har sikkerhedsaspektet særlig 
stor betydning, fordi de i højere grad end de øvrige ruder 
risikerer at blive udsat for voldsomme påvirkninger, dels i 
tilfælde af kollisioner og dels i tilfælde af udefra kommende 
slag, med alvorlig legemsbeskadigelse til følge; de løsninger, 
der vælges, må — ud over at sikre harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning, hvis indbyrdes forskelle skaber 
hindringer for samhandelen — vælges ud fra hensynet til 
færdselssikkerheden og nødvendigheden af at forbedre den­
ne; 
i artikel 13 i direktiv 70/156/EØF fastsættes den frem­
gangsmåde, hvorefter bilagene skal tilpasses den tekniske 
udvikling; den tekniske udvikling gør det imidlertid nødven­
digt, at der hurtigst muligt sker en tilpasning af de tekniske 
forskrifter i særdirektiverne; for at forenkle og fremskynde 
proceduren bør disse bestemmelser vedtages af Kommissio­
nen; i alle tilfælde, hvor Rådet tildeler Kommissionen 
beføjelser til at gennemføre forskrifter fastsat inden for 
Nr. C 95/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
motorkøretøjssektoren, bør der fastsættes en procedure, 
hvorefter der forud finder en høring sted mellem Kommis­
sionen og medlemsstaterne inden for et rådgivende ud­
valg— 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
1. Medlemsstaterne meddeler typegodkendelse for en­
hver type sikkerhedsrude, der opfylder de i punkt 1 i bilag II 
fastsatte konstruktions- og afprøvningsforskrifter. 
2. Den medlemsstat, der har meddelt EØF-typegodken-
delse, træffer — eventuelt i samarbejde med de kompetente 
myndigheder i de øvrige medlemsstater — de nødvendige 
foranstaltninger til i fornødent omfang at kontrollere, at 
produktionen er i overensstemmelse med den godkendte 
type. 
Artikel 2 
Ansøgning om EØF-typegodkendelse indgives til en med­
lemsstat af fabrikanten eller dennes befuldmægtigede. Den 
pågældende medlemsstat udsteder for hver type sikkerheds-
rude, for hvilken den meddeler typegodkendelse i henhold til 
artikel 1, et EØF-typegodkendelsesmærke til fabrikanten 
eller dennes befuldmægtigede efter forskrifterne i punkt 4.4 
til 4.7 i bilag II. 
Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at 
forhindre, at der anvendes mærker, der kan medføre, at 
sikkerhedsruder, som er blevet typegodkendt i henhold til 
artikel 1, kan forveksles med andre. 
Artikel 3 
De kompetente myndigheder i hver medlemsstat tilsender 
inden for en måned efter at have meddelt EØF-typegodken­
delse de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater 
kopi af de typegodkendelsesattester, som de udsteder for 
hver type sikkerhedsrude, for hvilken de meddeler eller 
nægter at meddele typegodkendelse. 
Artikel 4 
Medlemsstaterne kan ikke forbyde markedsføring af sikker­
hedsruder af grunde, der vedrører deres konstruktion eller 
funktion, såfremt disse er forsynet med EØF-typegodkendel­
sesmærke. 
Artikel S 
1. Såfremt den medlemsstat, der har meddelt EØF-type­
godkendelse, konstaterer, at flere sikkerhedsruder med det 
samme typegodkendelsesmærke ikke er i overensstemmelse 
med den godkendte type, træffer den de nødvendige foran­
staltninger til at sikre, at produktionen er i overensstemmelse med den godkendte type. De kompetente myndigheder i den 
pågældende medlemsstat underretter de kompetente myn­
digheder i de andre medlemsstater om, hvilke foranstaltning­
er de har truffet, idet disse om nødvendigt kan omfatte 
inddragelse af EØF-typegodkendelsen. Disse myndigheder 
træffer de samme foranstaltninger, hvis de af de kompetente 
myndigheder i en anden medlemsstat får underretning om en 
sådan manglende overensstemmelse. 
2. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne under­
retter inden for en måned hinanden om enhver inddragelse af 
en EØF-typegodkendelse samt om baggrunden for denne 
foranstaltning. 
3. Såfremt den medlemsstat, der har meddelt EØF-type­
godkendelse, bestrider den manglende overensstemmelse, 
hvorom den har fået underretning, bestræber de berørte 
medlemsstater sig på at bilægge uoverensstemmelsen. Kom­
missionen skal holdes underrettet. Denne tager om nødven­
digt passende skridt til at finde en løsning. 
Artikel 6 
Enhver afgørelse om nægtelse eller inddragelse af en EØF-ty­
pegodkendelse eller om forbud mod markedsføring eller 
brug, der træffes på grundlag af bestemmelser udstedt med 
henblik på gennemførelse af dette direktiv, skal nøje begrun­
des. Sådanne afgørelser meddeles de pågældende med oplys­
ning om, hvilke retsmidler der findes i henhold til medlems­
staternes lovgivning, og hvilke frister der gælder for deres 
anvendelse. 
Artikel 7 
Medlemsstaterne kan ikke nægte at meddele EØF-standard-
typegodkendelse eller national godkendelse af en køretøjsty­
pe eller nægte eller forbyde salg, indregistrering, ibrugtag­
ning eller brug af et køretøj af grunde, der vedrører 
sikkerhedsruderne, såfremt disse er forsynet med EØF-type­
godkendelsesmærke og monteret som foreskrevet i 
bilag III. 
Artikel 8 
I dette direktiv forstås ved »køretøj« alle motorkøretøjer, der 
er bestemt til færdsel på vej, og som har mindst fire hjul og en 
konstruktivt bestemt maksimumshastighed på over 25 km/ 
h, dog med undtagelse af skinnekøretøjer, landbrugs- eller 
skovbrugstraktorer og -maskiner og entreprenørmaskiner. 
Den internationale klassificering af disse køretøjer er den, der 
er fastsat i fodnote b i bilag I til direktiv 70/l56/EØF. 
Artikel 9 
Ændringer, der er nødvendige for at tilpasse forskrifterne i 
bilagene til den tekniske udvikling, vedtages af Kommissio­
nen efter fremgangsmåden i artikel 10. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/3 
Artikel 10 Artikel 11 
Kommissionen bistås af et udvalg af rådgivende karakter, der 
består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har 
Kommissionens repræsentant som formand. 1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør inden den 1. 
januar 1992 de bestemmelser, der er nødvendige for at 
efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommis­
sionen herom. 
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast 
til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en 
udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden 
kan fastsætte under hensyntagen til de pågældende spørgs­
måls hastende karakter, i givet fald ved afstemning. 
Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver 
medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i 
mødeprotokollen. Disse bestemmelser anvendes fra den 1. oktober 1992. 
De i henhold til første afsnit vedtagne bestemmelser skal 
indeholde en udtrykkelig henvisning til dette direktiv. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen ordlyden af 
de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det 
område, der er omfattet af dette direktiv. 
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets 
udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har 
taget hensyn til dets udtalelse. Artikel 12 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Nr. C 95/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAGSFORTEGNELSE 
BILAG I 
BILAG II Anvendelsesområde og definitioner 
Ruder — Konstruktions- og afprøvningsforskrifter, ansøgning om EØF-typegodkendelse, 
mærker, EØF-typegodkendelse, ændring eller forlængelse af EØF-typegodkendelse, 
produktionens overensstemmelse og sanktioner i tilfælde af manglende overensstemmel-
BILAGII-A 
BILAG II-B 
BILAG II-C 
BILAG II-D 
BILAG II-E 
BILAG II-F 
BILAG II-G 
Tillæg 1 
Tillæg 2 
Tillæg 3 
BILAG II-H 
BILAG III 
BILAG H-J 
BILAG H-K 
BILAG II-L 
BILAG H-M 
BILAG II-N 
BILAG U-O 
BILAG II-P 
Tillæg 1 
Tillæg 2 
Tillæg 3 
Tillæg 4 
Tillæg 5 
Tillæge 
Tillæg 7 
BILAG III 
Tillæg Generelle prøvebetingelser 
Forruder af almindeligt lamineret glas 
Forruder af behandlet lamineret glas 
Forruder af plexiglas 
Gruppering af forruder til brug ved afprøvning med henblik på EØF-typegodkendelse 
Fremgangsmåde til bestemmelse af afprøvningszonerne på forruder til køretøjer i klasse Mi 
i forhold til V-punkterne 
Fremgangsmåde til bestemmelse af H-punktet og den faktiske torsovinkel ved siddeplad­
serne i køretøjer i klasse Mt 
Den tredimensionale H-punktattrap 
Det tredimensionale referencesystem 
Referenceparametre for siddepladserne 
Ruder af glas med ensartet hærdning 
Andre ruder af lamineret glas end forruder 
Andre ruder af plexiglas end forruder 
Sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale (på den indvendige side) 
Dobbeltruder 
Måling af segmenthøjden og anslagspunkternes placering 
Eksempler på EØF-typegodkendelsesmærker 
Kontrol af produktionens overensstemmelse 
Meddelelse vedrørende EØF-typegodkendelse, forlængelse, nægtelse eller inddragelse af 
EØF-typegodkendelse samt endeligt ophør af produktionen af en type sikkerhedsrude 
Forruder af lamineret glas 
Forruder af plexiglas 
Ruder af glas med ensartet hærdning 
Andre ruder af lamineret glas end forruder 
Andre ruder af plexiglas end forruder 
Enheder med dobbeltruder 
Indhold af forrudefortegnelsen 
Køretøjer — Forskrifter for montering af forruder og andre ruder end forruder på 
køretøjer 
Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesattesten for en køretøjstype med hensyn til 
monteringen af sikkerhedsruder 
12. 4. 90 De Europatiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/5 
BILAG I 
ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER 
1. ANVENDELSESOMRÅDE 
Dette direktiv gælder for sikkerhedsruder og materialer til forruder og andre ruder samt glasadskillelser på 
motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil med undtagelse af glas til lygter og signalapparater og til instrumentbrættet 
samt specialruder, der yder beskyttelse mod slagpåvirkninger. 
2. DEFINITIONER 
I dette direktiv forstås ved: 
2.1 rude af hærdet glas: en rude bestående af et enkelt glaslag, som har været underkastet en specialbehandling for at øge 
dets mekaniske modstandsdygtighed og begrænse splintringen i tilfælde af brud 
2.2. rude af lamineret glas: en rude bestående af mindst to glaslag, som holdes sammen af et eller flere mellemlæg af 
plastmateriale; lamineret glas kan være: 
2.2.1. almindeligt: hvis ingen af de glaslag, det består af, er behandlet, eller 
2.2.2. behandlet: hvis mindst et af de glaslag, det består af, har været underkastet en specialbehandling for at øge dets 
mekaniske modstandsdygtighed og begrænse splintringen i tilfælde af brud 
2.3. sikkerhedsrude beklædt med plastmateriale: en rude som defineret i punkt 2.1 og 2.2, der på den indvendige side er 
beklædt med et lag plastmateriale 
2.4. sikkerhedsrude af plexiglas: en rude af lamineret glas med et enkelt glaslag og et eller flere plastlag, hvoraf mindst ét 
fungerer som mellemlæg. Plasdaget (plastlagene) befinder sig på den indvendige side, når ruden er monteret på 
køretøjet 
2.5. gruppe af forruder: en gruppe bestående af forruder af forskellig form og dimension, hvis mekaniske egenskaber, 
splintringsmåde og opførsel under vind- og vejrbestandighedsprøven underkastes en undersøgelse 
2.5.1. plan forrude: en forrude uden en nominel krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende 
meter 
2.5.2. buet forrude: en forrude med en nominel krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende 
meter 
2.6. dobbeltvindue: en enhed bestående af to ruder, der er monteret særskilt i samme åbning på køretøjet 
2.7. dobbeltrude: en enhed bestående af to ruder, der er samlet permanent fra fabrikken og adskilt af et ensartet 
mellemrum 
2.7.1. symmetrisk dobbeltrude: en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af samme type (hærdet, lamineret osv.) og har samme 
primære og sekundære kendetegn 
2.7.2. asymmetrisk dobbeltrude: en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af forskellig type (hærdet, lamineret osv.) og har 
forskellige primære og/eller sekundære kendetegn 
2.8. primære kendetegn: kendetegn, der i væsentlig grad ændrer en rudes optiske og/eller mekaniske egenskaber på en 
måde, der har stor betydning for dens funktion på køretøjet. Disse kendetegn omfatter ligeledes handelsnavn eller 
fabriksmærke 
2.9. sekundære kendetegn: kendetegn, der kan ændre en rudes optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, der har 
betydning for dens funktion på køretøjet. Betydningen af ændringen vurderes ud fra vanskelighedsindekset 
2.10. vanskelighedsindeks: en klassifikation i to grader af variationer observeret i praksis i hvert enkelt af de sekundære 
kendetegn. Overgangen fra indeks 1 til indeks 2 indicerer, at yderligere afprøvning er påkrævet 
2.11. udfoldet flade af en forrude: fladen af det mindste rektangel af glas, hvoraf der kan fremstilles en forrude 
Nr. C 95/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
2.12. en forrudes hældningsvinkel: den vinkel, der dannes af det lodrene plan og den rette linje, der forbinder forrudens 
over- og underkant, idet denne rette linje tages i et lodret plan, der går gennem køretøjets længdeakse 
2.12.1. hældningsvinklen måles på et køretøj, der står på jorden, og som, hvis det drejer sig om et køretøj til passagertransport, 
skal være i køreklar stand, fyldt op med brændstof, kølevæske og smøremiddel og forsynet med værktøj og reservehjul 
(hvis de leveres som standardudstyr af fabrikanten); vægten af fører og, hvis det drejer sig om et køretøj til 
passagertransport, tillige vægten af en passager på forsædet skal medregnes, idet fører og passager hver sættes til 75 kg 
+/- 1 kg 
2.12.2. køretøjer med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk hjulophæng eller automatisk belastningsafhængig 
niveauregulering afprøves i den af fabrikanten foreskrevne normale kørestilling 
2.13. segmenthøjden h: den maksimale afstand mellem rudens indvendige flade og et plan gående gennem rudens kanter. 
Denne afstand måles omtrent vinkelret på ruden (se bilag II M, fig. 1) 
2.14. rudetype: de i punkt 2.1 til 2.4 definerede ruder, der ikke indbyrdes udviser væsendige forskelle, navnlig med hensyn 
til de i bilag IIB, II C, II D, II H, II I, IIJ, II K og II L anførte primære og sekundære kendetegn 
2.14.1. selv om en ændring af de primære kendetegn indebærer, at der er tale om en ny produkttype, anerkendes det, at en 
ændring af form og dimensioner i visse tilfælde ikke nødvendigvis medfører pligt til at udføre en komplet serie prøver. 
Til nogle af de prøver, der er specificeret i de enkelte bilag, kan ruderne slås sammen i grupper, hvis det er åbenbart, at 
de har analoge primære kendetegn 
2.14.2. ruder, der kun udviser indbyrdes forskelle med hensyn til de sekundære kendetegn, kan betragtes som hørende til 
samme type; nogle af prøverne kan dog udføres på prøveeksemplarer af disse ruder, hvis afprøvningsforskrifterne 
udtrykkeligt tillader udførelse af prøver af denne art 
2.15. krumningen r: den omtrentlige værdi af den mindste radius af forrudens bue målt i den mest buede zone. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/7 
BILAG II 
RUDER — KONSTRUKTIONS- OG AFPRØVNINGSFORSKRIFTER, ANSØGNING OM EØF-TYPEGODKENDELSE, 
MÆRKER, EØF-TYPEGODKENDELSE, ÆNDRING ELLER FORLÆNGELSE AF EØF-TYPEGODKENDELSE, PRO­
DUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE OG SANKTIONER I TILFÆLDE AF MANGLENDE OVERENSSTEMMEL­
SE 
1. KONSTRUKTIONS- OG AFPRØVNINGSFORSKRIFTER 
1.1. Generelle specifikationer 
1.1.1. Alt glas, specielt glas til fremstilling af forruder, skal være af en sådan kvalitet, at risikoen for legemsbeskadigelse i 
tilfælde af brud er mindst mulig. Glasset skal være tilstrækkelig modstandsdygtigt over for de påvirkninger, der 
kan forekomme under normal kørsel, samt over for atmosfæriske og termiske faktorer, kemiske stoffer, brand og 
slid. 
1.1.2. Sikkerhedsglas skal desuden være tilstrækkelig gennemsigtigt, må ikke medføre nævneværdig fortegning af 
genstande set gennem forruden og må ikke give anledning til forveksling af farverne i vejskiltning. I tilfælde af brud 
på forruden skal føreren fortsat kunne se vejen tilstrækkelig tydeligt til på fuldt betryggende måde at kunne bremse 
og bringe køretøjet til standsning. 
1.2. Særlige specifikationer 
Alle typer sikkerhedsruder skal alt efter, hvilken kategori de tilhører, opfylde følgende særlige specifikationer: 
1.2.1. ruder af glas med ensartet hærdning: kravene i bilag II H 
1.2.2. forruder af almindeligt lamineret glas: kravene i bilag II B 
1.2.3. andre ruder af almindeligt lamineret glas end forruder: kravene i bilag III 
1.2.4. forruder af behandlet lamineret glas: kravene i bilag II C 
1.2.5. sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale: ud over de relevante forskrifter ovenfor, kravene i bilag II K 
1.2.6. forruder af plexiglas: kravene i bilag II D 
1.2.7. andre ruder af plexiglas end forruder: kravene i bilag IIJ 
1.2.8. dobbeltruder: kravene i bilag II L. 
1.3. Afprøvning 
1.3.1. Der foreskrives følgende prøver: 
1.3.1.1. Brud- og splintringsprøve 
Formålet med denne prøve er: 
1.3.1.1.1. at kontrollere, at brud og splintring sker på en sådan måde, at risikoen for legemsbeskadigelse er mindst 
mulig 
1.3.1.1.2. når det drejer sig om forruder af behandlet lamineret glas, at kontrollere udsynet efter brud. 
1.3.1.2. Afprøvning af den mekaniske modstandsdygtighed 
1.3.1.2.1. Slagprøve med en kugle 
Denne omfatter to prøver, én med en kugle på 227 g og én med en kugle på 2 260 g. 
1.3.1.2.1.1. Prøven med en kugle på 227 g. Formålet med denne prøve er at vurdere mellemlæggets vedhængningsevne i 
lamineret glas og den mekaniske modstandsdygtighed af glas med ensartet hærdning. 
1.3.1.2.1.2. Prøven med en kugle på 2 260 g. Formålet med denne prøve er at vurdere lamineret glas' evne til at modstå 
gennemtrængning af kuglen. 
Nr. C 95/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
1.3.1.2.2. Prøve med attraphoved 
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at ruden opfylder kravene om begrænsning af hovedlæsioner ved stød 
mod forruder, laminerede ruder og andre ruder af plexiglas end forruder samt enheder med dobbeltruder, der 
benyttes som sideruder. 
1.3.1.3. Afprøvning af vind- og vejrbestandigheden 
1.3.1.3.1. Slidprøve 
Formålet med denne prøve er at konstatere, om en sikkerhedsrudes modstandsdygtighed over for afslidning ligger 
over en nærmere specificeret værdi. 
1.3.1.3.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer 
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at der ved langvarig udsættelse for høje temperaturer ikke 
forekommer blærer eller andre fejl i mellemlægget i lamineret glas og i ruder af plexiglas. 
1.3.1.3.3. Lyspåvirkningsprøve 
Formålet med denne prøve er at konstatere, om der ved langvarig lyspåvirkning sker en væsentlig reduktion af 
lystransmissionen i ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale, eller om ruderne 
misfarves i væsentlig grad. 
1.3.1.3.4. Luftfugtighedsprøve 
Formålet med denne prøve er at konstatere, om-ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med 
plastmateriale kan modstå langvarig udsættelse for luftfugtighed uden at forandres i væsentlig grad. 
1.3.1.3.5. Prøve af modstandsdygtigheden over for temperaturforandringer 
Formålet med denne prøve er at konstatere, om plastmaterialet (plastmaterialerne) i sikkerhedsruder som defineret 
i punkt 2.3 og 2.4 i bilag I kan modstå langvarig udsættelse for ekstreme temperaturer uden at forandres i 
væsentlig grad. 
1.3.1.4. Afprøvning af de optiske egenskaber 
1.3.1.4.1. Lystransmissionsprøve 
Formålet med denne prøve er at konstatere, om sikkerhedsruders normale lystransmission ligger over en bestemt 
værdi. 
1.3.1.4.2. Prøve af den optiske forvrængning 
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at fortegningen af genstande set gennem forruden ikke er så stor, at 
den generer føreren. 
1.3.1.4.3. Prøve af sekundærbilledseparationen 
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at den vinkel, der adskiller sekundærbilledet fra primærbilledet, ikke 
overstiger en bestemt værdi. 
1.3.1.4.4. Farveidentifikationsprøve 
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at der ikke er nogen risiko for at forveksle farver set gennem en 
forrude. 
1.3.1.4.5. Brandbestandighedsprøve 
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at den indvendige flade af en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 
og 2.4 i bilag I er tilstrækkelig svært antændelig. 
1.3.1.5. Afprøvning af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer 
Formålet med denne prøve er at konstatere, at den indvendige flade af en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 
og 2.4 i bilag I kan modstå udsættelse for de kemiske stoffer, der normalt forefindes eller benyttes i et køretøj 
(f.eks. rengøringsmidler osv.) uden at forandres. 
1.3.2. Frøver, der skal udføres på de i punkt 2.1 til 2.4 i bilag I definerede kategorier af ruder 
1.3.2.1. Sikkerhedsruder underkastes de i tabellen anførte prøver: 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/9 
Brud og splintring 
Mekanisk modstandsdyg­
tighed: 
— kugle på 227 g: 
— kugle på 2 260 g: 
AttraphovedO) 
Slid: 
— udvendig side 
— indvendig side 
Høje temperaturer 
Lyspåvirkning 
Luftfugtighed 
Lystransmission 
Optisk forvrængning 
Sekundærbillede 
Farveidentifikation 
Modstandsdygtighed 
over for temperaturfor­
andringer 
Brandbestandighed 
Modstandsdygtighed 
over for kemiske stoffer Forruder 
Almindeligt lamineret 
glas 
II 
— 
0 B/4.3 
II B/4.2 
II B/3 
H B/5.1 
— 
HA/5 
HA/6 
II hl 7 
II A/9.1 
II A/9.2 
IIA/9.3 
II A/9.4 
— 
— IIP 
— 
n B/4.3 
H B/4.2 
II B/3 
D B/5.1 
II K/2 
HA/5 
II A/6 
HA/7 
II A/9.1 
n A/9.2 
II A/9.3 
II A/9.4 
HA/8 
HA/10 
HA/11 Behandlet lamineret 
glas 
III 
II C/4 
H B/4.3 
H B/4.2 
II B/3 
II B/5.1 
— 
HA/5 
HA/6 
HA/7 
II A/9.1 
II A/9.2 
HA/9.3 
HA/9.4 
— 
— HIP 
HC/4 
H B/4.3 
II B/4.2 
HB/3 
II B/5.1 
HK/2 
II A/5 
nA/6 
HA/7 
II A/9.1 
II A/9.2 
HA/9.3 
HA/9.4 
HA/8 
HA/10 
HA/11 Plexiglas 
IV 
— 
H B/4.3 
H B/4.2 
II D/3 
UB/5.1 
HK/2 
HA/5 
UA/6 
HA/7 
U A/9.1 
H A/9.2 
HA/9.3 
II A/9.4 
HA/8 
HA/10 
HA/11 Andre ruder 
Hærdet 
glas 
HH/2 
HH/3.1 
— 
— 
— 
HK/2(2) 
— 
— 
UA/7(2) 
H A/9.1 
— 
HA/8(2) 
HA/10(2) 
HA/11(2) Lamineret 
glas 
— 
HI/4 
— 
HI/3 
UB/5.1 
HK/2(2) 
HA/5 
HA/6 
HA/7 
HA/9.1 
— 
— 
— 
HA/8(2) 
HA/10(2) 
HA/11(2) Plexiglas 
— 
HI/4 
— 
II B/3 
II B/5.1 
HK/2 
II A/5 
IIA/6 
HA/7 
HA/9.1 
— 
— 
— 
HA/8 
HA/10 
HA/11 
(') Denne prøve skal tillige udføres på dobbeltruder i henhold til bilag II L, punkt 3 (II L/3). 
(2) Hvis plastbeklædt på den indvendige side. 
NB: En reference som f .eks. IIC /4 henviser til bilag IIC og til punkt 4 i dette bilag, hvor der findes en beskrivelse af 
den relevante prøve og godkendelseskravene. 
1.3.2.2. En sikkerhedsrude typegodkendes, hvis den opfylder alle krav i de i tabellen ovenfor anførte relevante 
forskrifter. 
2. ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE 
2.1. Ansøgning om typegodkendelse af en rudetype indgives af sikkerhedsrudefabrikanten eller dennes befuldmægti­
gede. 
2.2. For hver type sikkerhedsrude ledsages ansøgningen af de nedenfor anførte dokumenter i tre eksemplarer og 
følgende oplysninger: 
2.2.1. teknisk beskrivelse med angivelse af alle primære og sekundære kendetegn, og 
2.2.1.1. for andre ruder end forruder, tegninger i et format, der ikke må være større end format A4 eller er foldet til dette 
format, der angiver: 
— største flade 
— mindste vinkel mellem to hosliggende sider på ruden 
— evt. største segmenthøjde 
2.2.1.2. for forruder: 
2.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse, med angivelse af 
køretøj sfabrikanternes navn samt køretøjstype og -klasse 
Nr. C 95/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
2.2.1.2.2. tegninger i målestok 1:1 for klasse Mi's vedkommende og i målestok 1:1 eller 1:10 for alle andre køretøjsklassers 
vedkommende samt diagrammer af forruderne og deres placering på køretøjet, der tilstrækkelig detaljeret 
viser: 
2.2.1.2.2.1. evt. forrudens placering i forhold til førersædets R-punkt 
2.2.1.2.2.2. forrudens hældningsvinkel 
2.2.1.2.2.3. ryglænets hældningsvinkel 
2.2.1.2.2.4. beliggenhed og størrelse af de zoner, hvori kontrollen af de optiske egenskaber skal udføres 
2.2.1.2.2.5. forrudens udfoldede flade 
2.2.1.2.2.6. forrudens største segmenthøjde 
2.2.1.2.2.7. forrudens krumning (udelukkende til brug for gruppering af forruder) 
2.2.1.3. for dobbeltruder, tegninger i et format, der ikke må være større end format A4 eller er foldet til dette format, og 
som ud over de i punkt 2.2.1.1 anførte oplysninger angiver: 
— hver enkelt rudes type 
— fastgørelsesmåde (organisk, glas-glas eller glas-metal) 
— nominel bredde af mellemrummet mellem de to ruder. 
2.3. Ansøgeren skal desuden fremstille et tilstrækkeligt antal prøveeksemplarer af færdige ruder af de relevante 
modeller, evt. efter aftale med den tekniske tjeneste, der foretager afprøvningen. 
2.4. Den kompetente myndighed kontrollerer inden meddelelse af typegodkendelse, om de dispositioner, der er truffet 
for effektivt at kontrollere produktionens overensstemmelse, er tilstrækkelige. 
3. MÆRKER 
3.1. Alle sikkerhedsruder, herunder de prøveeksemplarer, der fremstilles til typegodkendelse, skal være forsynet med 
fabrikantens fabriks- eller varemærke. Dette mærke skal være tydeligt, let læseligt og uudsletteligt. 
4. EØF-TYPEGODKENDELSE 
4.1. Hvis de prøveeksemplarer, der fremstilles til typegodkendelse, opfylder forskrifterne i punkt 1.1 til 1.3, meddeles 
typegodkendelse for den pågældende type sikkerhedsruder. 
4.2. Der tildeles et typegodkendelsesnummer til hver godkendt type som defineret i bilag II H, II I, IIJ og II L eller, for 
forruders vedkommende, til hver typegodkendt gruppe. De to første cifre (på nuværende tidspunkt 00 for 
originaldirektivet) er et sekvensnummer, der angiver, hvilket nummer den seneste større tekniske ændring af 
direktivet er i rækken af ændringer på datoen for meddelelse af typegodkendelse. Én og samme medlemsstat kan 
ikke tildele dette nummer til en anden type sikkerhedsrude eller gruppe af sikkerhedsruder. 
4.3. Enhver typegodkendelse, forlængelse af typegodkendelse eller nægtelse af typegodkendelse af en type sikkerheds-
rude i henhold til dette direktiv meddeles medlemsstaterne ved brug af en meddelelsesformular, der svarer til 
modellen i bilag II P og tillæggene hertil. 
4.3.1. For forruders vedkommende ledsages meddelelsesformularen om EØF-typegodkendelse af et dokument, hvori er 
opstillet en fortegnelse over hver enkelt forrudemodel i den typegodkendte gruppe samt denne gruppes kendetegn i 
henhold til tillæg 7 til bilag II P. 
4.4. På hver enkelt sikkerhedsrude og dobbeltrude, der svarer til en rudetype, for hvilken der er meddelt 
typegodkendelse i henhold til dette direktiv, anbringes synligt, ud over det i punkt 3.1 foreskrevne mærke, et 
EØF-typegodkendelsesmærke. Hver enkelt rude i en dobbeltrude kan desuden være forsynet med ethvert andet 
typegodkendelsesmærke, som den pågældende rude er blevet tildelt. 
Typegodkendelsesmærket består af: 
4.4.1. et rektangel, hvori er placeret bogstavet lille »e« efterfulgt af kendingsnummeret eller kendingsbogstaverne for den 
medlemsstat, der har meddelt typegodkendelse {l) 
4.4.2. typegodkendelsesnummeret, der anbringes til højre for det i punkt 4.4.1 nævnte rektangel. 
(') 1 for Forbundsrepublikken Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene, 6 for Belgien, 9 for Spanien, 11 for Det Forenede 
Kongerige, 13 for Luxembourg, 18 for Danmark, 21 for Portugal, IRL for Irland og EL for Grækenland. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/11 
4.5. De nedenfor anførte yderligere symboler anbringes i nærheden af typegodkendelsesmærket: 
4.5.1. for forruder: 
II for almindeligt lamineret glas (II/P, hvis det er beklædt) (*) 
III for behandlet lamineret glas (III/P, hvis det er beklædt) (') 
IV for plexiglas 
4.5.2. V for andre ruder end forruder, der falder ind under bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag II A 
4.5.3. VI for dobbeltruder. 
4.6. Typegodkendelsesmærket og symbolet skal være tydelige, let læselige og uudslettelige. 
4.7. I bilag II N er vist eksempler på typegodkendelsesmærker. 
5. ÆNDRING ELLER FORLÆNGELSE AF EN EØF-TYPEGODKENDELSE FOR EN TYPE SIKKERHEDS-
RUDE 
5.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsrude eller, hvis det drejer sig om forruder, enhver tilføjelse af forruder til en 
gruppe meddeles den myndighed, der har meddelt typegodkendelse for den pågældende rudetype. Denne 
myndighed kan derefter: 
5.1.1. enten finde, at ændringerne ikke indebærer risiko for nævneværdige uheldige følgevirkniger, og, hvis det drejer sig 
om forruder, at den nye type falder inden for den gruppe forruder, der er typegodkendt, og at sikkerhedsruden 
under alle omstændigheder fortsat opfylder forskrifterne 
5.1.2. eller anmode om en ny prøverapport fra den tekniske tjeneste, der har foretaget afprøvningen. 
5.2. Meddelelse 
5.2.1. Bekræftelse af typegodkendelse eller nægtelse (eller forlængelse) af typegodkendelse meddeles medlemsstaterne 
efter den fremgangsmåde, der er anført i punkt 4.3. 
5.2.2. Den kompetente myndighed, der har meddelt forlængelse af en typegodkendelse, forsyner hver enkelt meddelelse 
om forlængelse med et sekvensnummer. 
6. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
6.1. Sikkerhedsruder, for hvilke der er meddelt typegodkendelse i henhold til dette direktiv, skal være fremstillet 
således, at de svarer til den godkendte type og opfylder forskrifterne i punkt 1 ovenfor. 
6.2. Der foretages en permanent produktionskontrol for at kontrollere, at forskrifterne i punkt 6.1 overholdes. 
6.3. Indehaveren af en typegodkendelse skal bl.a.: 
6.3.1. sørge for, at der findes procedurer til kontrol af produktkvaliteten 
6.3.2. have adgang til det udstyr, der kræves til kontrol af hver godkendt types overensstemmelse 
6.3.3. registrere prøveresultaterne og de vedlagte dokumenter (2), der skal være tilgængelige i et tidsrum, der fastsættes 
efter aftale med den kompetente myndighed 
6.3.4. analysere resultaterne af hver enkelt type afprøvning for at kontrollere og sikre, at produktet har stabile 
egenskaber, med forbehold af den med industriproduktion forbundne variation 
6.3.5. sørge for, at hver produkttype mindst underkastes de i bilag II O til dette direktiv foreskrevne prøver 
6.3.6. sørge for, at der, såfremt prøveeksemplarer viser tegn på manglende overensstemmelse med den udførte type 
afprøvning, gennemføres en ny prøveudtagning og afprøvning. Der træffes alle nødvendige foranstaltninger for at 
genetablere den tilsvarende produktions overensstemmelse. 
6.4. Den kompetente myndighed kan til enhver tid kontrollere de overensstemmelseskontrolmetoder, der anvendes i 
den enkelte produktionsenhed (se punkt 1.3 i bilag II O). 
(') I overensstemmelse med definitionen i punkt 2.3 i bilag I. 
(2) Resultaterne af brud- og splintringsprøven registreres, selv om der ikke kræves fotografisk aftryk. 
Nr. C 95/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
6.4.1. Ved hver inspektion skal prøverapporter og produktionsovervågningsoptegnelser udleveres til inspektøren. 
6.4.2. Denne kan udtage stikprøver, som afprøves på fabrikantens laboratorium. Hvor stort et antal stikprøver, der 
mindst skal udtages, kan fastsættes i forhold til resultaterne af fabrikantens egen kontrol. 
6.4.3. Hvis kvalitetsniveauet synes at være utilfredsstillende, eller hvis det synes påkrævet at efterprøve gyldigheden af de 
prøver, der er udført i henhold til punkt 6.4.2, kan inspektøren udtage prøver, som sendes til den tekniske tjeneste, 
der har foretaget typegodkendelsesafprøvningen. 
6.4.4 Den kompetente myndighed kan udføre en hvilken som helst af de i dette direktiv foreskrevne prøver. 
6.4.5. De kompetente myndigheder giver normalt bemyndigelse til to inspektioner om året. Konstateres der negative 
resultater under en af disse inspektioner, sørger den kompetente myndighed for, at alle nødvendige foranstalt­
ninger træffes for så hurtigt som muligt at genetablere produktionens overensstemmelse. 
7. SANKTIONER FOR MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE 
7.1. En typegodkendelse for en type sikkerhedsruder, der er meddelt i henhold til dette direktiv, kan inddrages, hvis den 
i punkt 6.1 ovenfor anførte betingelse ikke er overholdt. 
7.2. Hvis en medlemsstat inddrager en typegodkendelse, som den tidligere har meddelt, underretter den straks de øvrige 
medlemsstater ved brug af en kopi af den meddelelsesformular vedrørende typegodkendelse, der svarer til den i 
bilag IIP anførte model. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/13 
BILAG IIA 
GENERELLE PRØVEBETINGELSER 
1. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE 
1.1. Den rude, der skal afprøves, må ikke være stramt fastspændt; den kan dog fæstnes til en lignende rude ved hjælp af 
tape, der klæbes på hele kanten. 
1.2. Til at fremkalde brud benyttes en hammer med en masse på ca. 75 g eller et andet redskab, der giver det samme 
resultat. Spidsens krumningsradius skal være 0,2 mm ± 0,05 mm. 
1.3. Der udføres en prøve i hvert foreskrevet anslagspunkt. 
1.4. Splintringen undersøges ud fra optagelser på fotografisk kontaktpapir, idet eksponeringen påbegyndes senest ti 
sekunder efter slaget og afsluttes senest tre minutter efter dette. Det er kun de mørkeste linjer i det oprindelige brud, 
der tages i betragtning. Laboratoriet opbevarer fotografierne af splintringen. 
2. SLAGPRØVE MED EN KUGLE 
2.1. Prøve med en kugle på 227 g 
2.1.1. Prøveudstyr 
2.1.1.1. En kugle af hærdet stål med en masse på 227 g ± 2 g og en diameter på ca. 38 mm. 
2.1.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør 
det muligt at give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville kunne opnå under frit fald. Hvis der 
anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit 
fald. 
2.1.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, bestående af to stålrammer, hvis kanter er 15 mm brede, som kan stilles oven 
på hinanden, og som er forsynet med gummipakninger med en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 15 mm og en 
hårdhed på 50 IRHD. 
Den nederste ramme hviler på en stålkasse med en højde på ca. 150 mm. Den rude, der skal afprøves, holdes på 
plads af den øverste ramme, der har en masse på ca. 3 kg. Stativet er svejset fast på en ca. 12 mm tyk stålplade, der 
hviler på jorden på en gummiplade med en tykkelse på ca. 3 mm og en hårdhed på 50 IRHD. 
Dimensioner i millimeter 
Rude til 
afprøvning 
Gummipakning 0 290 
• 260 
* vXX\- S *• "J» * v- WVV\ V v.«- v*i 
Gummiplade ^^S\S\SSS""^v^""V^"| : f 
• 350 min. 
Figur 1 
Stativ til slagprøve med en kugle 
Nr. C 95/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
2.1.2. Prøvebetingelser 
— temperatur: 20° C ± 5° C 
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar 
— relativ luftfugtighed: 60 ± 20 %. 
2.1.3. Prøveemne 
Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 mm ± 10/ - 0 mm. 
2.1.4. Fremgangsmåde 
Prøveemnet udsættes for den specificerede temperatur i mindst fire timer umiddelbart før prøvens påbegyndelse. 
Prøveemnet anbringes på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens anslagsretning med 
en tolerance på under 3°. 
Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum, hvis faldhøjden er under eller 
lig med 6 m, eller højst 50 mm fra prøveemnets centrum, hvis faldhøjden er over 6 m. Kuglen skal ramme den side 
af prøveemnet, der er sikkerhedsrudens udvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Kuglen må kun 
frembringe et enkelt anslagspunkt. 
2.2. Prøve med en kugle på 2 260 g 
2.2.1. Udstyr 
2.2.1.1. En kugle af hærdet stål med en masse på 2 260 g ± 20 g og en diameter på ca. 82 mm. 
2.2.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør 
det muligt at give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville kunne opnå under frit fald. Hvis der 
anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit 
fald. 
2.2.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, og som er identisk med det, der er beskrevet i punkt 2.1.1.3. 
2.2.2. Prøvebetingelser 
— temperatur: 20° C ± 5° C 
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar 
— relativ luftfugtighed: 60 ± 20%. 
2.2.3. Prøveemne 
Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 mm ± 10/- 0 mm eller udskåret af den planeste del 
af en forrude eller en anden sikkerhedsrude med krumning. 
Prøven kan også udføres på en hel forrude eller en hel sikkerhedsrude med krumning. I så fald skal der være en god 
kontakt mellem sikkerhedsruden og stativet. 
2.2.4. Fremgangsmåde 
Prøveemnet udsættes for den specificerede temperatur i mindst fire timer umiddelbart før prøvens påbegyndelse. 
Prøveemnet anbringes på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens anslagsretning med 
en tolerance på under 3°. 
Når det drejer sig om plexiglas, holdes prøveemnet på plads på stativet ved hjælp af klemmer. 
Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Kuglen skal ramme den side af 
prøveemnet, der er sikkerhedsrudens udvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Kuglen må kun 
frembringe et enkelt anslagspunkt. 
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED 
3.1. Udstyr 
3.1.1. Et attraphoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård krydsfiner og beklædt med et lag aftageligt filt og 
eventuelt forsynet med en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og tværstangen anbringes et 
mellemstykke, der forestiller halsen og på den anden side af tværstangen en monteringsstang. 
Dimensionerne er anført på fig. 2. 
Dette apparats samlede masse skal være 10 kg ± 0,2 kg. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/15 
Dimensioner i millimeter 
Monterings 
stang 
Tværstang 
(eventuelt) 
Mellem 
stykke 
Hoved 
5 mm tykt 
filtlag 
Figur 2 
Attraphoved 
3.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade attraphovedet falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, 
der gør det muligt at give attraphovedet en hastighed, der svarer til den hastighed, det ville kunne opnå under frit 
fald. 
Hvis der anvendes en anordning, der slynger attraphovedet ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af 
hastigheden under frit fald. 
3.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, til afprøvning af plane prøveemner. Stativet består af to stålrammer, hvis 
kanter er 50 mm brede, som kan stilles oven på hinanden, og som er forsynet med gummipakninger med en 
tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 15 mm ± 1 mm og en hårdhed på 70IRHD. Den øverste ramme fastspændes 
til den nederste med mindst otte bolte. 
3.2. Prøvebetingelser 
— temperatur: 20° C ± 5° C 
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar 
— relativ luftfugtighed: 60 ± 20% 
Nr. C 95/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
U Gummipakning 
•é< Dimensioner i millimeter 
Bolt (») 
4 
w w7 & 
1070 
1 170 105 
Figur 3 
Stativ til prøver med attraphoved 
3.3. 
3.3.1. 
3.3.2. Prøve på et plant prøveemne 
Det plane prøveemne med en længde på 1 100 mm + 51- 2 mm og en bredde på 500 mm + 5/- 2 mm holdes ved 
en konstant temperatur på 20° C ± 5° C i mindst fire timer umiddelbart før afprøvning. 
Prøveemnet fastspændes til stativets rammer (3.1.3); boltene spændes således, at prøveemnet højst kan flytte sig 
2 mm under prøven. Prøveemnets plan skal være omtrent vinkelret på attraphovedets anslagsretning. Anslags-
punktet må højst være 40 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Attraphovedet skal ramme den side af 
prøveemnet, der er den indvendige side af sikkerhedsruden, når denne er monteret på køretøjet. Attraphovedet må 
kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 
Filtbeklædningen udskiftes efter tolv prøver. 
Prøver på en bel forrude (kun prøver, hvor faldhøjden er under eller lig med 1,5 m) 
Forruden anbringes frit på et stativ med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 
3 mm, idet bredden af kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm. Stativet skal bestå af et fast stykke, der 
svarer til forrudens form, således at attraphovedet rammer den indvendige side. 
Om nødvendigt holdes forruden på plads på stativet ved hjælp af klemmer. 
Stativet skal hvile på et fast underlag med en gummipakning med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 
3 mm. Forrudens flade skal være omtrent vinkelret på attraphovedets anslagsretning. 
Anslagspunktet skal befinde sig højst 40 mm fra forrudens geometriske centrum. Attraphovedet skal ramme den 
side af forruden, der er sikkerhedsrudens indvendige side, når denne er monteret på køretøjet. Attraphovedet må 
kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 
Filtbeklædningen udskiftes efter tolv prøver. 
SLIDPRØVE 
4.1. Udstyr 
4.1.1. En slibeanordning (:) som den, der er vist skematisk i fig. 4 og består af følgende dele: 
— en horisontal drejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som drejer mod uret med en hastighed af 65 til 75 
omdr./min. 
(') En anordning af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA). 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/17 
Figur 4 
Skematisk fremstilling af slibeanordningen 
— to belastede parallelle stænger: hver stang er forsynet med en særlig sliberulle, der drejer frit på en horisontal 
akse med kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet med et tryk fra en masse på 500 g. 
Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og omtrent i et plan (afvigelsen fra dette plan må ikke 
overstige ± 0,05 mm i en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne monteres således, at de, når de er i 
kontakt med det drejende prøveemne, drejer modsat hinanden og således udøver en tryk- og slibepåvirkning i 
kurveformede linjer på en cirkel på ca. 30 cm2 to gange, hver gang prøveemnet drejer én gang. 
4.1.2. Sliberuller (1) med en diameter på 45 til 50 mm og en tykkelse på 12,5 mm. De består af et særligt finpulveriseret 
slibemateriale på en gummimasse af middel hårdhed. Rullerne skal have en hårdhed på 72IRHD ± 5IRHD målt i 
fire punkter med lige stor indbyrdes afstand på slibefladens midterlinje, idet trykket udøves lodret langs rullens 
diameter; aflæsning foretages ti sekunder efter udøvelse af tryk. 
For at opnå en helt plan overflade slibes sliberullerne meget langsomt på et stykke plant glas. 
4.1.3. En lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i et volumen af form som et paralielepipedum på 
1,5 mm x 1,5 mm x 3 mm. Spændingen i pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 K 
± 50 K. Denne spænding stabiliseres til ± 1/1000. Måleapparatet til kontrol af spændingen skal være 
tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål. 
4.1.4. Et optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk 
aberration. Den fulde linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden reguleres således, 
at der opnås et omtrent parallelt strålebundt. 
Der anbringes en blænde til at begrænse strålebundtets diameter til 7 mm ± 1 mm. Blænden anbringes modsat 
lyskilden i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen. 
4.1.5. Et apparat til måling af det spredte lys (se fig. 5) bestående af en fotocelle med en integrationskugle med en 
diameter på 200—250 mm; kuglen skal være forsynet med ind- og udgangsåbninger for lyset. Indgangsåbningen 
skal være cirkelformet, og dens diameter skal være mindst dobbelt så stor som strålebundtets diameter. Kuglens 
udgangsåbning skal enten være forsynet med en lysfælde eller en refleksionsmåler afhængig af den i 4.4.3 anførte 
fremgangsmåde. Lysfælden skal absorbere alt lys, når der ikke befinder sig noget prøveemne i strålebundtets 
bane. 
Strålebundtets akse skal gå gennem ind- og udgangsåbningernes centrer. Udgangsåbningens diameter, b, skal være 
lig med 2.a tg 4°, hvor a er kuglens diameter. 
Fotocellen skal være således placeret, at den ikke kan nås af lys, der kommer direkte fra indgangsåbningen eller 
refleksionsmåleren. 
Integrationskuglens og refleksionsmålerens indvendige sider skal have praktisk talt lige høj refleksionsfaktor, og de 
skal være mane og ikke-selektive. 
(') Ruller af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA). 
Nr. C 95/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Fotocellens udgangssignal skal være lineært til + 2 % inden for den anvendte lysstyrkeskala. Apparatet skal være 
konstrueret således, at galvanometernålen ikke giver noget udslag, når kuglen ikke er oplyst. 
Hele apparaturet skal kontrolleres med jævne mellemrum ved hjælp af kalibrerede mål for nedsættelsen af udsynet. 
Hvis der til måling af nedsættelsen af udsynet benyttes andet apparatur eller andre metoder end ovennævnte 
apparatur og metoder, korrigeres resultaterne om nødvendigt for at bringe dem i overensstemmelse med de 
resultater, der opnås med det ovenfor beskrevne måleapparatur. 
Fotocelle 
Deflektorer 
Lysfælde 
Lyskilde 
Figur S 
Apparatur til måling af nedsættelsen af udsynet 
4.2. Prøvebetingelser 
— temperatur: 20° C ± 5° C 
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar 
— relativ luftfugtighed: 60 ± 20%. 
4.3. Prøveemner 
Prøveemnerne skal være plane og kvadratiske med en side på 100 mm, med omtrent plane og parallelle flader og 
eventuelt med et centralt fastgørelseshul med en diameter på 6,4 mm + 0,2/- 0 mm. 
4.4. Fremgangsmåde 
Prøven udføres på den side af prøveemnet, der er den laminerede rudes udvendige side, når denne er monteret på 
køretøjet, og ligeledes på den indvendige side, hvis denne er af plastmateriale. 
4.4.1. Umiddelbart før og efter slibning rengøres prøveemnerne på følgende måde: 
a) rengøring med en hørlærredsklud og rent rindende vand 
b) skylning med destilleret eller demineraliseret vand 
c) tørring med ilt- eller kvælstofstrøm 
d) aftørring af alle spor af vand ved at gnide let med en fugtig hørlærredsklud. Aftørring kan evt. ske ved at trykke 
let på prøveemnerne mellem to hørlærredsklude. 
Brug af ultralyd bør undgås. Efter rengøring må prøveemnerne kun berøres i kanten, og overfladen skal beskyttes 
mod beskadigelse og forurening. 
4.4.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 48 timer ved en temperatur på 20° C ± 5° C og en relativ luftfugtighed på 
60 ± 20%. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/19 
4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåbning. Vinklen mellem det lodrette plan på dets 
overflade og strålebundtets akse må ikke være større end 8°. 
Dernæst foretages følgende aflæsninger: 
Aflæsning 
T, 
T2 
T3 
T4 Med prøveemne 
Nej 
Ja 
Nej 
Ja Med lysfælde 
Nej 
Nej 
Ja 
Ja Med 
refleksionsmåler 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej Repræsenteret mængde 
Indfaldende lys 
Samlet lysmængde trans­
mitteret af prøveemnet 
Spredt lys fra 
apparaturet 
Spredt lys fra apparaturet 
og prøveemnet 
Aflæsningerne Ti, T2, T3 og T4 gentages med prøveemnet i andre positioner for at bestemme ensartetheden. 
Faktoren for den totale transmission beregnes som Tt = T2/Tj. 
Faktoren for den spredte transmission, Td, beregnes ved hjælp af formlen: 
T,-T3 (T2/T,) 
Nedsættelsen af udsynet ved diffusion eller af lyset eller af begge beregnes ved hjælp af følgende formel: 
Td 
— x 100%. 
Tt 
Den oprindelige nedsættelse af udsynet på prøveemnet måles i mindst fire punkter med lige stor indbyrdes afstand 
ved brug af ovenstående formel i den zone, der ikke underkastes afslidning. For hvert prøveemne beregnes 
gennemsnittet af de opnåede resultater. I stedet for de fire målinger kan der opnås en gennemsnitsværdi ved at lade 
prøveemnet rotere regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sek. eller mere. 
For hver sikkerhedsrude udføres tre prøver med den samme belastning. Nedsættelsen af udsynet benyttes som mål 
for den underliggende afslidning, efter at prøveemnet har været underkastet slidprøven. 
Det spredte lys fra den bane, der har været underkastet afslidning, måles ved brug af ovenstående formel i fire 
punkter med lige stor indbyrdes afstand langs denne bane. For hvert prøveemne beregnes gennemsnittet af de 
opnåede resultater. I stedet for de fire målinger kan der opnås en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet rotere 
regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sek. eller mere. 
4.5. Slidprøven udføres kun, hvis prøvelaboratoriet anser det for nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger. 
Bortset fra materialer af plexiglas er det i tilfælde af ændring af mellemlæggets eller materialets tykkelse normalt 
ikke nødvendigt at foretage andre prøver. 
4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
5. PRØVE AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR HØJE TEMPERATURER 
5.1. Fremgangsmåde 
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm x 300 mm, der af laboratoriet er udtaget på henholdsvis tre 
forruder eller tre andre ruder end forruder, og hvis ene side udgøres af rudens overkant, opvarmes til 100° C. 
Denne temperatur holdes i to timer, hvorefter prøveemnerne afkøles til stuetemperatur. Har sikkerhedsruden to 
udvendige flader af ikke-organisk materiale, kan prøven udføres ved at nedsænke prøveemnet lodret i kogende 
vand i et nærmere angivet tidsrum, idet utilsigtede varmechok søges undgået. Er prøveemnerne udtaget af en 
forrude, skal en af kanterne være en del af kanten på forruden. 
Nr. C 95/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
5.2. Vanskelighedsindcks for de sekundære kendetegn 
Farveløst Tonet 
Mellemlæggets farvning: 1 2 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
5.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
5.3.1. Prøven af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer anses for at give et positivt resultat, hvis der ikke 
forekommer blærer eller andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-afskåret kant eller 25 mm fra en afskåret kant på 
prøveemnet eller mere end 10 mm fra eventuelle revner, der måtte opstå under prøven. 
5.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven af 
modstandsdygtigheden over for høje temperaturer, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 
5.3.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat. 
5.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
6. LYSPÅVIRKNINGSPRØVE 
6.1. Prøvemetode 
6.1.1 Udstyr 
6.1.1.1. En lyskilde i form af en kviksølvlampe med middeltryk bestående af et kvartsrør, der ikke producerer ozon, og hvis 
akse er monteret vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 360 mm for længden og 9,5 mm for 
diameteren. Lysbuens længde skal være 300 mm ±4 mm. Lampens tilførselseffekt skal være 750 W ±50 W. 
Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor anførte lampe kan anvendes. For at kontrollere, at en 
anden lyskilde har samme virkning, foretages der en sammenligning ved at måle den energimængde, der udsendes i 
et spektralbånd fra 300 til 450 Nm, idet alle øvrige bølgelængder fjernes ved hjælp af egnede filtre. Den anden 
lyskilde skal derfor benyttes med disse filtre. 
Hvis denne prøve for visse sikkerhedsruders vedkommende ikke på tilfredsstillende måde svarer til de forhold, 
hvorunder de benyttes, må prøvebetingelserne tages op til fornyet overvejelse. 
6.1.1.2. En forsyningstransformator og en kondensator, der er i stand til at forsyne lampen (6.1.1.1) med en startspænding 
på mindst 1 100 V og en driftsspænding på 500 V ±50 V. 
6.1.1.3. En anordning, der tjener til at fastholde og dreje prøveemnerne mellem 1 og 5 omdr./min. omkring lyskilden, der 
er placeret centralt og således, at der sikres en ensartet belysning. 
6.1.2. Prøveemner 
6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 mm x 300 mm. 
6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet i rudernes øverste del, således at: 
— prøveemnernes øverste kant for andre ruder end forruder er sammenfaldende med rudernes øverste kant 
— prøveemnernes øverste kant for forruders vedkommende er sammenfaldende med den øverste grænse af den 
zone, hvori den regelmæssige lystransmission skal kontrolleres og bestemmes i henhold til punkt 9.1.2.2 i dette 
bilag. 
6.1.3. Fremgangsmåde 
Den regelmæssige lystransmissionskæfficient kontrolleres på tre prøveemner før belysning i henhold til den 
fremgangsmåde, der er fastsat i punkt 9.1.1 til 9.1.2 i dette bilag. 
En del hvert prøveemne beskyttes mod strålerne, hvorefter prøveemnerne anbringes i prøveapparaturet med 
længderetningen parallelt med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne akse. Prøveemnernes temperatur 
holdes på 45° C ± 5° C under hele prøven. Den side af hvert prøveemne, der er den udvendige side af ruden på 
køretøjet, anbringes foran lampen. For den i 6.1.1.1 definerede lampetype skal belysningstiden være 100 
timer. 
Efter belysningen måles den regelmæssige lystransmissionskæfficient på ny på den belyste flade af hvert 
prøveemne. 
6.1.4. Hvert prøveemne (i alt tre) udsættes i henhold til ovennævnte fremgangsmåde for en lyspåvirkning, der svarer til, at 
bestrålingen i hvert punkt på prøveemnet frembringer den samme virkning på det anvendte mellemlæg som den, 
der frembringes af en solbestråling på 1 400 W/m2 i 100 timer. 
6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farveløst Tonet 
Glassets farvning: 2 1 
Mellemlæggets farvning 1 2 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/21 
6.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
6.3.1. Lyspåvirkningsprøven anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
6.3.1.1. Den totale lystransmissionskæfficient, idet transmissionen måles i henhold til punkt 9.1.1 og 9.1.2 i dette bilag, 
falder ikke til under 95 % af værdien inden bestråling og under ingen omstændigheder under: 
6.3.1.1.1. 70%, når det drejer sig om andre ruder en forruder, der skal opfylde forskrifterne for førerens synsfelt i alle 
retninger 
6.3.1.1.2. 75%, når det drejer sig om forruder i den zone, hvor den regelmæssige transmission skal kontrolleres i henhold til 
punkt 9.1.2.2 nedenfor. 
6.3.1.2. Der kan ved at undersøge prøveemnet på hvid baggrund efter bestråling optræde en let farvning, men der må ikke 
forekomme andre fejl. 
6.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til 
lyspåvirkningsprøven, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 
6.3.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat. 
6.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
7. LUFTFUGTIGHEDSPRØVE 
7.1. Fremgangsmåde 
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm x 300 mm anbringes lodret i to uger i en lukket beholder, hvor 
temperaturen holdes på 50° C ±2° C og den relative luftfugtighed på 95% ± 4% ('). 
Prøveemnerne forberedes således, at: 
— mindst én af prøveemnernes kanter er sammenfaldende med én af rudens oprindelige kanter 
— der, hvis fiere prøveemner afprøves på samme tid, er et passende mellemrum mellem prøveemnerne. 
Der træffes forholdsregler til at forhindre, at kondensat, der dannes på prøvebeholderens vægge og loft, rammer 
prøveemnerne. 
7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farveløst Tonet 
Mellemlæggets farvning 1 2 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
7.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
7.3.1. Sikkerhedsruden betragtes som tilfredsstillende med hensyn til luftfugtighedsprøven, hvis der ikke observeres 
nogen væsentlig ændring mere end 10 mm fra en ikke-afskåret kant og mere end 15 mm fra en afskåret kant efter 
opbevaring i to timer i den omgivende luft, når det drejer sig om almindelige og behandlede laminerede ruder, og 
efter opbevaring i 48 timer i den omgivende luft, når det drejer sig om ruder beklædt med plastmateriale og ruder af 
plexiglas. 
7.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til 
luftfugtighedsprøven, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 
7.3.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat. 
7.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
8. PRØVE AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR TEMPERATURFORANDRINGER 
8.1. Prøvemetode 
To prøveemner på 300 mm x 300 mm anbringes i en beholder ved en temperatur på - 40° C ± 5° C i seks timer; 
de anbringes derefter i fri luft ved en temperatur på 23 ° C ± 2° C i en time, eller indtil prøveemnerne har opnået en 
ligevægtstemperatur. Derefter anbringes de i en luftstrøm ved en temperatur på 72° C ± 2° C i tre timer. Efter på 
ny at være blevet anbragt i fri luft ved 23° C ± 2° C og afkølet til denne temperatur underkastes prøveemnerne en 
undersøgelse. 
(') Disse prøvebetingelser udelukker, at der optræder kondensering på prøveemnerne. 
Nr. C 95/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
8.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farveløst Tonet 
Mellemlæggets eller plastbeklaedningens farvning: 1 2 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
8.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
Prøven af modstandsdygtigheden over for temperaturforandringer anses for at have givet et positivet resultat, hvis 
prøveemnerne ikke viser tegn på krakelering, mattering, delaminering eller anden åbenlys forringelse. 
9. OPTISKE EGENSKABER 
9.1. Lystransmissionsprøve 
9.1.1. Udstyr 
9.1.1.1. En lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i et volumen af form som et parallelepipedum på 
1,5 mm x 1,5 mm x 3 mm. Spændingen i pærens glødetråd skal være således, at dens farvetempertur er 2 856 K 
± 50 K. Denne spænding stabiliseres til ± 1/1000. Måleapparatet til kontrol af spændingen skal være 
tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål. 
9.1.1.2. Et optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk 
aberration. Den fulde linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden reguleres således, 
at der opnås et omtrent parallelt strålebundt. Der anbringes en blænde til at begrænse strålebundtets diameter til 
7 mm ± 1 mm. Blænden anbringes modsat lyskilden i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen. Målepunktet 
skal ligge midt i strålebundtet. 
9.1.1.3. Måleapparat 
Modtageren skal have en relativ spektralfølsomhed svarende til CIE's (!) spektralfølsomhed for det fotopiske syn. 
Modtagerens følsomme flade skal være dækket af en spreder og skal være mindst to gange tværsnittet af det 
parallelle strålebundt, som udsendes af det optiske system. Hvis der anvendes en integrationskugle, skal kuglens 
åbning være mindst to gange tværsnittet af det parallelle strålebundt. 
Enheden modtager/måleapparat skal have en linearitet, der er bedre end 2% i skalaens nyttedel. 
Modtageren skal være fokuseret på strålebundtets akse. 
9.1.2. Fremgangsmåde 
Målesystemets følsomhed justeres således, at apparatet til måling af modtagerens reaktion viser 100 skalaenheder, 
når sikkerhedsruden ikke er anbragt i lysbanen. 
Når modtageren ikke modtager noget lys, skal apparatet vise 0. 
Sikkerhedsruden anbringes i en afstand fra modtageren på ca. fem gange modtagerens diameter. Sikkerhedsruden 
anbringes mellem blænden og modtageren; den retningsindstilles således, at strålebundtets indfaldsvinkel er 
0° ± 5°. Den regelmæssige lystransmissionsfaktor måles på sikkerhedsruden; for hvert af de målte punkter 
aflæses antallet af skalaenheder, n, på måleapparatet. Den regelmæssige transmissionskoefficient for det 
regelmæssige lys xr er lig med n/100. 
9.1.2.1. Når det drejer sig om forruder, kan der anvendes to prøvemetoder, nemlig enten et prøveemne, der er udskåret af 
den mest plane del af forruden, eller et specielt tilvirket kvadratisk stykke, der med hensyn til materiale og tykkelse 
har samme kendetegn som en forrude, idet målingerne udføres vinkelret på ruden. 
9.1.2.2. Når det drejer sig om forruder til køretøjer i klasse Mi, udføres prøven i den i bilag IIF definerede zone B. For alle 
andre køretøjers vedkommende udføres prøven i den i punkt 9.2.5.2.3 i dette bilag omtalte zone I. 
9.1.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farveløst Tonet 
Glassets farvning: 1 2 
Mellemlæggets farvning (i laminerede ruder): 1 2 
(') Den Internationale Belysningskommission. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/23 
Solskærm og/eller solfilterfilm 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragning. Ikke indlagt 
1 Indlagt 
2 
9.1.4. Fortolkning af prøveresultaterne 
9.1.4.1. Den regelmæssige transmission målt i henhold til punkt 9.1.2 må for forruders vedkommende ikke være mindre 
end 75 % og for andre ruder end forruder ikke være mindre end 70 %. 
9.1.4.2. Når det drejer sig om ruder, der er anbragt således, at de ikke har nogen væsentlig indflydelse på førerens udsyn 
(f.eks. glassoltag), kan rudens regelmæssige lystransmissionskoefficient være mindre end 70%. Ruder med en 
regelmæssig lystransmissionskoefficient på under 70% skal mærkes med et passende symbol. 
9.2. Prøve af den optiske forvrængning 
9.2.1. Anvendelsesområde 
Den metode, der her specificeres, er en projektionsmetode, hvorved man kan vurdere en sikkerhedsrudes optiske 
forvrængning. 
9.2.1.1. Definitioner 
9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: den vinkel, som den tilsyneladende retning danner med den faktiske retning af et punkt set 
gennem sikkerhedsruden. Denne vinkels værdi er en funktion af synskredsens indfaldsvinkel, rudens tykkelse og 
hældning og krumningsradius i indfaidspunktet. 
9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i retning MM': den algebraiske vinkelafbøjningsforskel Aa målt mellem to punkter M og M' 
på rudens overflade med en sådan indbyrdes afstand, at deres projektion i et plan, der går vinkelret på 
observationsretningen, ligger i en afstand med en fast værdi Ax (se fig. 6). 
En afbøjning mod urets retning betegnes som positiv og en afbøjning med urets retning som negativ. 
9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i et punkt M: den maksimale optiske forvrængning for alle retninger MM' fra 
punkt M. 
9.2.1.2. Udstyr 
Denne metode består i at projicere et egnet prøvemønster op på en skærm gennem den sikkerhedsrude, der 
underkastes afprøvning. Den ændring af det projicerede billedes form, som indførelsen af ruden i lysbanen 
fremkalder, er et mål for den optiske forvrængning. Udstyret består af følgende dele, der opstilles som vist i 
fig. 9. 
NB: Aa = <Xi - a2 er den optiske forvrængning i retningen MM'. 
Ax = MC er afstanden mellem de to rette linjer, der går parallelt med observationsretningen og gennem 
punkterne M og M'. 
Figur 6 
Skematisk fremstilling af forvrængningen 
Nr. C 95/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Diapositiv (prøvebillede) Blænder 
Lyskilde Kondensator Linse 
Figur 7 
Projektorens optiske indretning 
9.2.1.2.1. En projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor lysstyrke og f.eks. følgende karakteristika: 
— brændvidde på mindst 90 mm 
— åbning på ca. 1/2,5 
— 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter) 
— 250 W 3-kvartslampe (ved anvendelse af et grønt filter). 
Figur 8 
Forstørret del af diapositivet 
Projektionsanordningen er vist skematisk i fig. 7. En blænde med en diameter på 8 mm anbringes ca. 10 mm fra 
objektivets linse. 
Diapositiver (prøvemønstre) bestående af f.eks. et mønster af lyse cirkler på mørk baggrund (se fig. 8.). 
Diapositiverne skal være af høj kvalitet og med god kontrast, således at der kan udføres målinger med en fejlmargin 
på mindre end 5 %. Når den rude, der skal underkastes afprøvning, ikke er opstillet, skal cirklernes dimensioner 
være således, at de, når de projiceres, danner et mønster af cirkler på skærmen med diameteren 
R, + R2 
— Ax med Ax = 4 mm (se fig. 6 og 9). 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/25 
Projektor 
Blænder / >z R, 
Hældningsvinkel 
Observationsretning 
R, = 4m 
R2 = 2—4 m (helst 4 m). 
Figur 9 
Opstilling af udstyret til prøven af den optiske forvrængning 
9.2.1.2.3. Et stativ, helst af en type, der gør det muligt at bevæge sikkerhedsruden lodret og vandret samt at dreje 
denne. 
9.2.1.2.4. En kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, når der ønskes en hurtig beregning. En passende form er 
vist i fig. 10. 
9.2.1.3. 
9.2.1.3.1. Fremgangsmåde 
Generelt Figur 10 
Eksempel på kontrolskabelon 
Sikkerhedsruden anbringes på stativet (9.2.1.2.3) i den specificerede hældningsvinkel. Prøvediapositivet 
projiceres gennem den overflade, der skal undersøges. Ruden drejes og bevæges horisontalt og vertikalt, således at 
hele den specificerede overflade undersøges. 
9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon 
Når en hurtig beregning med en nøjagtighed på ikke over 20 % er tilstrækkelig, beregnes værdien A (se fig. 10) ud 
fra grænseværdien AaL for afbøjningsændringen og værdien R2 for afstanden mellem sikkerhedsruden og 
projektionsskærmen: 
A = 0,145 AaL • R2 
Nr. C 95/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter, Ad, og ændringen i vinkelafbøjningen, Aa, er 
givet ved formlen: 
Ad = 0,29 Aa • R2 
hvor 
Ad er udtrykt i millimeter 
A er udtrykt i millimeter 
AaL er udtrykt i bueminutter 
Aa er udtrykt i bueminutter 
R2 er udtrykt i meter. 
9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr 
Når der kræves en nøjagtig måling med en nøjagtighed, der er større end 10 % af grænseværdien, måles værdien Ad 
på projektionsaksen, idet værdien af det lysende punkts bredde fastsættes i det punkt, hvor luminansen er 0,5 
gange spottens maksimale luminans. 
9.2.1.4. Prøveresultaternes udtryk 
Sikkerhedsrudernes optiske forvrængning vurderes ved at måle Ad i hvert punkt af overfladen og i alle retninger 
med henblik på at finde det maksimale Ad. 
9.2.1.5. Anden metode 
Det er desuden tilladt at benytte schlierenmetoden i stedet for projektionsteknikken, forudsat at nøjagtigheden i 
målingerne i 9.2.1.3.2 og 9.2.1.3.3 bevares. 
9.2.1.6. Afstanden Ax skal være 4 mm. 
9.2.1.7. Forruden skal monteres i den hældningsvinkel, der svarer til køretøjets. 
9.2.1.8. Projektionsaksen i vandret plan skal holdes i en position, der er omtrent vinkelret på forrudens spor i dette 
plan. 
9.2.2. Målingerne udføres: 
9.2.2.1. på køretøjer i klasse Mi dels i zone A indtil køretøjets midterplan og i den del af forruden, der er symmetrisk på den 
foregående zone i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen, og dels i zone B 
9.2.2.2. på andre køretøjer i klasse M og N end køretøjer i klasse Mt i den i punkt 9.2.5.2 i dette bilag definerede 
zone I. 
9.2.2.3. Køretøjstype 
Prøven skal gentages, hvis forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fremad afviger fra synsfeltet 
fremad på den køretøjstype, til hvilken forruden allerede er typegodkendt. 
9.2.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
9.2.3.1. Materialetsart 
Spejlglas Floatglas Vinduesglas 
1 1 2 
9.2.3.2. Andre sekundære kendetegn 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
9.2.4. Antal prøveemner 
Fire prøveemner underkastes afprøvning. 
9.2.5. Definition af zoner 
9.2.5.1. På forruder til køretøjer i klasse Mi er zonerne A og B de i bilag II F definerede zoner. 
9.2.5.2. På andre køretøjer i klasse M og N end køretøjer i klasse Mt defineres zonerne ud fra: 
9.2.5.2.1. et øjenpunkt, der ligger lodret på førersædets R-punkt og i en afstand af 625 mm over dette punkt i det lodrette 
plan, der ligger parallelt med midterplanet i længderetningen på det køretøj, som forruden er beregnet til at blive 
monteret på, og som går gennem rattets akse. Dette punkt betegnes 0 i det følgende 
9.2.5.2.2. en ret linje 0Q, der er den vandrette rette linje, der går gennem øjenpunktet 0 og vinkelret på køretøjets midterplan i 
længderetningen. 
9.2.5.2.3. Zone I — den zone i forruden, der afgrænses af skæringspunktet mellem forruden og følgende fire planer: 
Pj — et lodret plan, der går gennem punktet 0 og danner en vinkel på 15° til venstre for køretøjets midterplan i 
længderetningen 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/27 
P2 — et lodret plan, der er symmetrisk med Pj i forhold til køretøjets midterlinje i længderetningen. 
Er dette ikke muligt (f .eks. hvis der ikke findes et symmetrisk midterplan i længderetningen), sættes Pz til at 
være Pi's symmetriske plan i forhold til køretøjets længdeplan gennem punktet 0 
P3 — et plan, der indeholder den rette linje 0Q og danner en vinkel på 10° over det vandrette plan 
P4 — et plan, der indeholder den rette linje 0Q og danner en vinkel på 8° under det vandrette plan. 
9.2.6. Fortolkning af prøveresultaterne 
En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til den optiske forvrængning, hvis den optiske 
forvrængning på de fire prøveemner, der underkastes afprøvning, i hver zone ikke overstiger nedenstående 
maksimumsværdier: 
Køretøjets klasse 
M, 
Andre køretøjer i klasse M end Mls 
samt i klasse N *-
A — afgrænset i henhold til 
punkt 9.2.2.1 
B 
I Maksimumsværdier for den 
optiske forvrængning 
2 bueminutter 
6 bueminutter 
2 bueminutter 
9.2.6.1. På køretøjer i klasse M og N udføres der ingen måling i en 25 mm bred yderzone. 
9.2.6.2. Er forruden todelt, udføres der ingen måling i et felt på 35 mm fra den kant på ruden, der kan støde op til 
adskillelsesstolpen. 
9.2.6.3. Der tillades en tolerance på 6 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A, der befinder sig mindst 100 mm fra 
forrudens kant. 
9.2.6.4. Der accepteres lettere afvigelser fra forskrifterne i zone B, forudsat at de lokaliseres og nævnes i prøverappor­
ten. 
9.3. Prøve af sekundærbilledseparationen 
9.3.1. Anvendelsesområde 
Der anerkendes to prøvemetoder: 
— prøvemetode med målskive 
— prøvemetode med kollimator. 
Disse prøvemetoder kan efter behov anvendes til typegodkendelsesafprøvning, kvalitetskontrol eller produkt­
evaluering. 
9.3.1.1. Prøve med målskive 
9.3.1.1.1. Udstyr 
Denne metode bygger på, at en belyst målskive undersøges gennem sikkerhedsruden. Målskiven kan udformes 
således, at prøven kan udføres efter en enkel metode med »godkendt, ikke godkendt«. Målskiven skal helst være en 
af følgende typer: 
a) belyst ringformet målskive, hvis udvendige diameter, D, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt 
beliggende i en afstand af x meter (fig. 11a) 
b) belyst målskive med ring og plet, hvis dimensioner er sådanne, at afstanden fra et punkt beliggende på kanten 
af pletten til det punkt, der er nærmest ringens indre, D, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt 
beliggende i en afstand af x meter (fig. 11b) 
hvor 
n = grænseværdien for sekundærbilledseparationen 
x = afstanden mellem sikkerhedsruden og målskiven (ikke under 7 m) 
D er givet ved formlen: D = X. tgn. 
Den belyste målskive består af en lyskasse med et rumfang på ca. 300 mm x 300 mm x 150 mm, hvis forside 
bedst fremstilles af glas beklædt med uigennemsigtigt sort papir eller med mat sort maling. Kassen skal være belyst 
af en egnet lyskilde. Kassens indre skal være dækket af et lag mat hvid maling. 
Det kan være praktisk at anvende andre former for målskiver, som f.eks. den i fig. 14 viste. Man kan desuden 
erstatte målskiven med en projektionsanordning og undersøge de fremkomne billeder på en skærm. 
Nr. C 95/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
9.3.1.1.2. Fremgangsmåde 
Sikkerhedsruden anbringes med den specificerede hældningsvinkel på et stativ, der er indrettet således, at 
observationen sker i et vandret plan gennem målskivens centrum. 
Observationen af lyskassen skal ske i et mørkt eller halvmørkt lokale. Hver af sikkerhedsrudens dele undersøges 
for ethvert sekundærbillede i tilknytning til den belyste målskive. Sikkerhedsruden drejes således, at den rette 
observationsretning bibeholdes. Der kan benyttes lup til denne undersøgelse. 
9.3.1.1.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
Det bestemmes, 
— om cirklens primær- og sekundærbilleder ved brug af målskiven (se fig. 11a) adskilles, dvs. om grænseværdien 
for n overstiges, eller 
— om plettens sekundærbillede ved brug af målskiven (se fig. 11b) går ud over tangentpunktet med cirklens indre 
kant, dvs. om grænseværdien for n overstiges. 
a) Q 
D Sprækkens 
2 mm D 
*" b) .. Central plet 
' 12 mm 
Figur 11 
Skivernes dimensioner 
Sikkerhedsrude 
Observations-
sted ^ 
Hældnings 
vinkel Skive 
-l\—± 
Observationsafstand (x > 7 m) Passende 
lyskilde 
Figur 12 
Opstilling af udstyret 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/29 
Kollimator Observationsteleskop 
Billedets plan 
Sikkerhedsrude 
1. Pære 
2. Kondensator, åbning > 8,6 mm 
3. Skærm af slebet glas, åbning > kondensatorens åbning 
4. Farvet filter med centralt hul med diameter = 0,3 mm, diameter > 8,6 mm 
5. Plade med polarkoordinator, diameter > 8,6 mm 
6. Akromatisk linse, f > 86 mm, åbning = 10 mm 
7. Akromatisk linse, f ~> 86 mm, åbning = 10 mm 
8. Sort punkt, diameter = 0,3 mm 
9. Akromatisk linse, f = 20 mm, åbning < 10 mm 
Figur 13 
Udstyr til prøvning med kollimator 
9.3.1.2. Kollimatorprøve 
Om nødvendigt anvendes den i dette punkt beskrevne procedure. 
9.3.1.2.1. Udstyr 
Udstyret består af en kollimator og et teleskop og kan udføres i henhold til fig. 13. Der kan dog ligeledes anvendes 
ethvert andet tilsvarende optisk system. 
9.3.1.2.2. Fremgangsmåde 
Kollimatoren danner uendelig langt borte et billede af et polarkoordinatsystem med et lysende punkt i centrum (se 
fig. 14). 
I observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse et lille mørkt punkt med en diameter, der er lidt 
større end det projicerede lysende punkts diameter, hvorved det lysende punkt skjules. 
Når et prøveemne med et sekundærbillede anbringes mellem teleskopet og kollimatoren er et andet lysende punkt 
med mindre intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsystemet. Sekundærbilledseparationen 
kan siges at udgøre afstanden mellem de to lysende punkter, der observeres ved hjælp af observationsteleskopet (se 
fig. 14). (Afstanden mellem det mørke punkt og det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet er den 
optiske afbøjning). 
9.3.1.2.3. Prøveresultaternes udtryk 
Sikkerhedsruden undersøges først på en enkel måde for at bestemme, hvilket område der giver det største 
sekundærbillede. 
Derefter undersøges dette område ved hjælp af teleskopet under en passende indfaldsvinkel. Til sidst måles den 
maksimale sekundærbilledseparation. 
Nr. C 95/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Figur 14 
Eksempel på observation efter prøvemetoden med kollimator 
9.3.1.3. 
9.3.2. 
9.3.2.1. 
9.3.3. 
9.3.3.1. 
9.3.3.2. 
9.3.4. Observationsretningen i det vandrette plan skal holdes omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan. 
Målingerne udføres efter køretøjsklasse i de i punkt 9.2.2 ovenfor definerede zoner. 
Køretøjstype 
Prøven skal gentages, hvis forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fremad afviger fra synsfeltet 
fremad på den køretøjstype, til hvilken forruden allerede er typegodkendt. 
Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Materialets art 
Spejlglas 
1 Floatglas 
1 Vinduesglas 
2 
Andre sekundære kendetegn 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
Antal prøveemner 
Fire prøveemner underkastes afprøvning. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/31 
9.3.5. Fortolkning af prøveresultaterne 
En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til sekundærbilledseparationen, hvis separationen af 
primær- og sekundærbilledet på de fire prøveemner, der underkastes afprøvning, i hver zone ikke overstiger 
nedenstående maksimumsværdier: 
Køretøjets klasse 
M, 
Andre køretøjer i klasse M 
end Mi, 
samt i klasse N z™ 
A — afgrænset i henhold til 
punkt 9.2.2.1 
B 
I Maksimumsværdier for separationen 
af primær- og sekundærbilledet 
15 bueminutter 
25 bueminutter 
15 bueminutter 
9.3.5.1. For køretøjer i klasse M og N foretages der ingen måling i en 25 mm bred yderzone. 
9.3.5.2. Er forruden todelt, foretages der ingen måling i et felt på 35 mm fra den kant på ruden, der kan støde op til 
adskillelsesstolpen. 
9.3.5.3. Der tillades en tolerance på indtil 25 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A, der befinder sig mindst 100 mm 
fra forrudens kant. 
9.3.5.4. Der accepteres lettere afvigelser fra forskrifterne i zone B, forudsat at de lokaliseres og nævnes i prøve­
rapporten. 
9.4. Farvcidentifikation 
Hvis en forrude er tonet i de i punkt 9.2.5.1 eller 9.2.5.2 definerede zoner, kontrolleres det på fire forruder, at 
nedenstående farver kan identificeres: 
hvid 
selektiv gul 
rød 
grøn 
blå 
orangegul. 
10. 
10.1. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE 
Formål og anvendelsesområde 
Ved hjælp af denne metode er det muligt at bestemme den horisontale forbrændingshastighed af de materialer, der 
benyttes i motorkøretøjers kabine (varevogne, lastbiler, stationscars, busser), efter at de har været udsat for en lille 
flamme. 
Metoden giver mulighed for at kontrollere materialer og dele af køretøjers indvendige beklædning enkeltvis eller i 
kombination op til en tykkelse af 13 mm. Den benyttes til at vurdere, hvor ensartede forskellige produktionspartier 
af materialerne er med hensyn til forbrændingsegenskaber. 
Eftersom der er stor forskel mellem virkelige situationer i dagligdagen og de nøjagtige prøvebetingelser for denne 
metode (anvendelse og retning inden i køretøjet, brugsvilkår, flammekilder osv.), kan metoden ikke betragtes som 
egnet til at vurdere alle forbrændingsegenskaberne på et virkeligt køretøj. 
10.2. Definitioner 
10.2.1. Forbrændingshastighed: kvotient for den brændte afstand målt i henhold til denne metode ved den tid, flammen 
skal bruge til at gennemløbe denne afstand. 
Denne udtrykkes i millimeter pr. minut. 
10.2.2. Kompositmateriale: materiale bestående af flere lag materialer, der er ens eller forskellige, og som er 
sammenpresset ved cementering, limning, beklædning, svejsning osv. 
Hvis enheden frembyder afbrudte flader (f.eks. søm, hyppige svejsepunkter, nitning osv.), som giver mulighed 
for udtagning af individuelle prøver i henhold til punkt 10.5, betragtes materialerne ikke som komposit­
materialer. 
10.2.3. Udsat flade: den flade, der vender ind imod kabinen, når materialet er monteret på køretøjet. 
Nr. C 95/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
10.3. Princip 
Et prøveemne anbringes vandret på et U-formet stativ og udsættes for en flamme med svag energi i 15 sekunder i et 
forbrændingskammer, idet flammen virker på prøveemnets frie kant. Prøven giver mulighed for at bestemme, om 
og i givet fald hvornår flammen slukkes, samt hvor lang tid det tager for flammen at gennemløbe en målt 
afstand. 
10.4. Udstyr 
10.4.1. Et forbrændingskammer (fig. 15), helst af rustfrit stål, med de i fig. 16 anførte dimensioner. 
På kammerets forside er der en ildfast observationsrude, som kan dække hele forsiden og fungere som 
adgangsluge. 
Kammerets inderside er forsynet med ventilationshuller, og i oversiden er der en udluftningssprække, som går hele 
vejen rundt. 
Kammeret står på fire fødder, der er 10 mm høje. På en af siderne kan kammeret have en åbning til indføring af 
prøveholderen; på den anden føres gasslangen ind gennem en åbning. Det smeltede materiale opsamles i en skål 
(se fig. 17), der står på kammerets bund mellem ventilationshullerne uden at tildække disse. 
Figur 15 
Eksempel på forbrændingskammer med prøveholder og opsamlingsskål 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/33 
Dimensioner i millimeter 
Tolerancer i henhold til ISO 2768 
•é- Å "$• "i 
19 
Figwr 16 
Eksempel på forbrændingskammer 
JJ6 Dimensioner i millimeter 
Tolerancer i henhold til ISO 2768 
16 
aEVB8V^IBnWW*1 
ME5UZSH3B*J3EP 
Figur 17 
Eksempel på opsamlingsskål 
10.4.2. En prøveholder bestående af to U-formede metalplader eller rammer af korrosionsbestandigt materiale. 
Dimensionerne fremgår af fig. 18. 
Den nederste plade er forsynet med tapper og den øverste plade med udboringer, der passer hertil, således at 
prøveemnet kan fastgøres sikkert. Tapperne fungerer ligeledes som målepunkter for forbrændingsafstandens 
begyndelse og afslutning. 
Et stativ bestående af varmebestandige tråde med en diameter på 0,25 mm, der er udspændt på tværs af 
prøveholderens nederste plade med mellemrum på 25 mm (se fig. 19). 
Prøveemnets nederste del skal være i en afstand af 178 mm over bundpladen. Afstanden mellem prøveholderens 
kant og kammerets yderste punkt skal være 22 mm; afstanden mellem prøveholderens langsgående kanter og 
kammerets sider skal være 50 mm (alle dimensioner målt indvendigt) (se fig. 15 og 16). 
Nr. C 95/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
'.r Dimensioner i millimeter 
Tolerancer i henhold til ISO 2768 
0 4 
o o 
1 1 ' o 
-H 
o 
J 
= ' o 
I ... 
f 330 
——•— -•- -©-
38 •- H 
127 ± 0,2 
254 ± 0,2 
(356) 
361 ft , 5x45° 
Dæksel 
=f= 
Prøveemne 
Figur 18 
Eksempel på prøveholder 
Dimensioner i millimeter 
Tolerancer i henhold til ISO 2768 
Sprækker 0,5 x 0,5 
Rammens 
yderside /•^Srfere^ 
Sprækker 2x2 
Figur 19 
Tværsnit af en del af den U-formede ramme, den nederste del er beregnet til at blive udstyret med støttetråde 
10.4.3. Gasbrænder 
Den lille flammekilde udgøres af en bunsenbrænder med en indvendig diameter på 9,5 mm. Brænderen anbringes 
således i forbrændingskammeret, at dysens centrum befinder sig 19 mm under midten af underkanten på 
prøveemnets åbne side (se fig. 16). 
10.4.4. Prøvegas 
Den gas, der tilføres brænderen, skal have en brændværdi på ca. 38 MJ/m3 (f.eks. naturgas). 
10.4.5. Metalkam med en længde på mindst 110 mm og syv eller otte tænder med afrundet spids for hver 25 mm. 
10.4.6. Kronometer med en nøjagtighed på 0,5 sek. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/35 
10.4.7. Udsugningsskab 
Forbrændingskammeret kan anbringes i et laboratorieudsugningsskab, forudsat at udsugningsskabets indvendige 
rumfang er mindst 20 gange, men højst 110 gange større end forbrændingskammerets rumfang, og at ingen af dets 
dimensioner (højde, bredde eller dybde) er 2,5 gange større end én af de to andre. 
Før afprøvning måles den vertikale lufthastighed i laboratorieudsugningsskabet 100 mm foran og bagved det sted, 
hvor forbrændingskammeret tænkes anbragt. Den skal være på mellem 0,10 og 0,30 m/sek. for at undgå, at 
operatøren generes af forbrændingsprodukterne. Der kan anvendes et udsugningsskab med naturlig ventilation 
med en passende lufthastighed. 
10.5. Prøveemner 
10.5.1. Form og dimensioner 
Prøveemnets form og dimensioner fremgår af fig. 20. Prøveemnets tykkelse skal være den samme som tykkelsen af 
det produkt, der skal underkastes afprøvning. Den må dog ikke være større end 13 mm. Hvis prøveemnet gør det 
muligt, skal tværsnittet være konstant over hele længden. Hvis et produkts form og dimensioner ikke gør det 
muligt at udtage en prøve af en bestemt dimension, skal følgende minimumsdimensioner overholdes: 
a) på prøveemner med en bredde på mellem 3 og 60 mm skal længden være 356 mm. I dette tilfælde afprøves 
materialet over produktets bredde 
b) på prøveemner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal længden være mindst 138 mm. I dette tilfælde 
svarer den mulige forbrændingsafstand til prøveemnets længde, idet målingen begynder ved første 
målepunkt 
c) prøveemner med en bredde på under 60 mm og en længde på under 356 mm samt prøveemner med en bredde 
på mellem 60 og 100 mm og en længde på under 138 mm og prøveemner med en bredde på under 3 mm kan 
ikke afprøves ved hjælp af denne metode. 
10.5.2. Prøveudtagning 
Der skal udtages mindst fem prøver af det materiale, der skal underkastes afprøvning. Når det drejer sig om 
materialer med forskellige forbrændingshastigheder alt efter materialets retning (hvilket konstateres i indledende 
forsøg), skal de fem (eller flere) prøveemner udtages og anbringes i prøveapparaturet således, at det bliver muligt at 
måle den højeste forbrændingshastighed. Når materialet leveres afskåret i bestemte bredder, skal der afskæres en 
længde på mindst 500 mm over hele bredden. Prøverne udtages af emnet i en afstand af mindst 100 mm fra 
materialets kant og med lige store mellemrum. 
Prøverne skal udtages på samme måde på de færdige produkter, hvis produktets form tillader det. Hvis produktets 
tykkelse er større end 13 mm, skal den reduceres til 13 mm ved en mekanisk metode på den modsatte side af den, 
der vender ind mod kabinen. 
Kompositmaterialer (se 10.2.2) skal afprøves som et ensartet stykke. 
I tilfælde af flere lag af forskellige materialer, der ikke betragtes som kompositmaterialer, skal hvert enkelt lag i en 
dybde af 13 mm fra den side, der vender ind mod kabinen, afprøves særskilt. 
38 Dimensioner i millimeter 
254 
127 
i 
356 
Figur 20 
Prøveemne 
Nr. C 95/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
10.5.3. Konditionering 
Prøveemnerne opbevares i mindst 24 timer og højst syv dage ved en temperatur på 23° C ± 2° C og en relativ 
luftfugtighed på 50 at 5 % og skal forblive under disse betingelser indtil afprøvningstidspunktet. 
10.6. Fremgangsmade 
10.6.1. Prøveemner med lodden eller polstret overflade anbringes på en plan flade og redes to gange mod luven med 
kammen (10.4.5). 
10.6.2. Prøveemnerne anbringes i prøveholderen (10.4.2) således, at den udsatte side vendes nedad i retning af 
flammen. 
10.6.3. Gasflammen indstilles til en højde af 38 mm ved hjælp af mærket på kammeret, idet brænderens luftindtag er 
lukket. For at stabiliseres skal flammen brænde mindst et minut, inden prøverne indledes. 
10.6.4. Prøveholderen skubbes ind i forbrændingskammeret, således at prøveemnets ende udsættes for flammen, og 
gastilførslen afbrydes 15 sekunder senere. 
10.6.5. Målingen af forbrændingstiden påbegyndes i det øjeblik, hvor flammen passerer det første målepunkt. Der 
foretages observationer af flammens udbredelse på den side, der brænder hurtigst (over- eller underside). 
10.6.6. Målingen af forbrændingstiden afsluttes, når flammen når det sidste målepunkt, eller når flammen slukkes, inden 
den når dette punkt. Hvis flammen ikke når det sidste målepunkt, måles den brændte afstand indtil det punkt, hvor 
flammen slukkes. Den brændte afstand er den opløste del af prøveemnet, der er ødelagt udvendigt og indvendigt af 
forbrændingen. 
10.6.7. Hvis prøveemnet ikke antændes, eller hvis det ikke fortsætter med at brænde, efter at brænderen er slukket, eller 
hvis flammen slukkes, inden den når det første målepunkt, således at det ikke er muligt at måle forbrændingens 
varighed, anføres det i prøverapporten, at forbrændingshastigheden er 0 mm/minut. 
10.6.8. Under en serie prøver eller ved gentagne prøver skal man sikre sig, at forbrændingskammeret og prøveholderen har 
en maksimumstemperatur på 30° C, inden afprøvningen indledes. 
10.7. Beregninger 
Forbrændingshastigheden, B, i millimeter pr. minut er givet ved formlen: 
B = - x 60 
t 
hvor: 
s = længden i millimeter af den brændte afstand 
t = forbrændingens varighed i sekunder for afstanden s. 
10.8. Vanskelighedsindseks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
10.9. Fortolkning af prøveresultaterne 
Sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale (punkt 2.3 i bilag I) og sikkerhedsruder af plexiglas (punkt 2.4 i 
bilag I) betragtes som tilfredsstillende med hensyn til brandbestandighedsprøven, hvis forbrændingshastigheden 
ikke overstiger 250 mm/minut. 
11. PRØVE AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR KEMISKE STOFFER 
11.1. Kemiske stoffer, der skal anvendes 
11.1.1. Ikke-slibende sæbeopløsning: 1 vægtprocent kaliumoleat i afioniseret vand 
11.1.2. Vinduespudsemiddel: vandig opløsning af isopropanol og dipropylenglycolmonomethylether, hver i en koncen­
tration på mellem 5 og 10 vægtprocent, og af ammoniumhydroxid i en koncentration på mellem 1 og 5 
vægtprocent. 
11.1.3. Ikke-fortyndet denatureret alkohol: 1 volumendel methylalkohol i 10 volumendele ethylalkohol 
11.1.4. Referencebenzin: blanding af 50 volumenprocent toluen, 30 volumenprocent 2.3.4-trimethylpentan, 
15 volumenprocent 2.4.4-trimethyl-l-penten og 5 volumenprocent ethylalkohol 
11.1.5. Referencekerosen: blanding af 50 volumenprocent n-oktan og 50 volumenprocent n-decan. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/37 
11.2. Prøvemetode 
To prøveemner på 180 mm x 25 mm underkastes afprøvning med hver af de i punkt 11.1 ovenfor anførte kemiske 
stoffer, idet der benyttes et nyt prøveemne til hver prøve og hvert produkt. 
Før hver prøve rengøres prøveemnerne efter fabrikantens forskrifter og konditioneres i 48 timer ved en temperatur 
på 23° C ± 2° C og en relativ luftfugtighed på 50 ± 5%. Disse betingelser bibeholdes under prøverne. 
Prøveemnerne nedsænkes fuldstændigt i prøvevæsken, holdes nedsænket i et minut, trækkes op og tørres straks 
med en ren, absorberende bomuldsklud. 
11.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farveløst 
Mellemlæggets eller plastbeklædningens farvning: 1 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
11.4. Fortolkning af prøveresultaterne 
11.4.1. Prøven af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer anses for at give et positivt resultat, hvis prøveemnet ikke 
viser tegn på blødgøring, klæbrighed, overfladekrakeleringer eller tilsyneladende tab af gennemsigtighed. 
11.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven af 
modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 
11.4.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat. 
11.4.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. Tonet 
2 
Nr. C 95/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAG IIB 
FORRUDER AF ALMINDELIGT LAMINERET GLAS 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Forruder af almindeligt lamineret glas anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til 
mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. fabriks- eller varemærke 
1.1.2. form og dimensioner 
Forruder af almindeligt lamineret glas betragtes om en integreret del af en gruppe i forbindelse med prøverne af de 
mekaniske egenskaber og af vind- og vejrbestandigheden. 
1.1.3. antallet af glaslag 
1.1.4. forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle 
værdi, hvor n er antallet af glaslag 
1.1.5. mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse 
1.1.6. mellemlæggets eller mellemlæggenes art og type (f.eks. PVB eller andet mellemlæg af plastmateriale). 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas) 
1.2.2. mellemlægget eller mellemlæggenes farvning (farveløst eller tonet, helt eller delvis) 
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet) 
1.2.4. om der er indlagt ledere eller ej 
1.2.5. om der forefindes solfilterfilm eller ej. 
2. GENERELT 
2.1. Prøverne af forruder af almindeligt lamineret glas med undtagelse af prøven med attraphoved (punkt 3.2) og 
prøven af de optiske egenskaber udføres på plane prøveemner, som enten er udskåret af eksisterende ruder eller 
specielt fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative 
for de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse. 
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en temperatur på 23° C ± 2° C. Prøverne udføres, 
så snart prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares. 
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
3.2. Prøve med attraphoved på en hel forrude 
3.2.1. A tital prøveemner 
Fire prøveeksemplarer fra den produktionsserie af ruder, der har den mindste udfoldede flade, og fire 
prøveeksemplarer fra den produktionsserie af ruder, der har den største udfoldede flade, alle udvalgt i henhold til 
bestemmelserne i bilag II E, underkastes afprøvning. 
3.2.2. Prøvemetode 
3.2.2.1. Den metode, der skal anvendes, skal være den i punkt 3.3.2 i bilag IIA beskrevne. 
3.2.2.2. Faldhøjden skal være 1,5 m + 0/ -5 mm. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/39 
3.2.3. 
3.2.3.1. 
3.2.3.1.1. 
3.2.3.1.2. 
3.2.3.1.3. 
3.2.3.1.3.1. 
3.2.3.1.3.2. 
3.2.3.2. 
3.2.3.2.1. 
3.2.3.2.2. 
3.3. 
3.3.1. Fortolkning af prøveresultaterne 
Denne prøve anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
prøveemnet knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet; de 
nærmeste revner må højst befinde sig 80 mm fra anslagspunktet 
glaslagene skal fortsat klæbe fast til plastmellemlægget. Det tillades, at der optræder en eller flere løsrivninger med 
en bredde på under 4 mm på hver side af revnen uden for en cirkel med en diameter på 60 mm med centrum i 
anslagspunktet. 
På anslagssiden: 
mellemlægget må ikke blodægges over en flade, der er større end 20 cm2 
der tillades en løsrivning af mellemlægget i en længde af 35 mm. 
En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
alle prøver giver et positivt resultat 
én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
Prøve med attraphoved på plane prøveemner. 
Antal prøveemner 
Seks plane prøveemner med dimensionerne 1 100 mm + 5/- 2 mm x 500 mm + 5/- 2 mm underkastes 
afprøvning. 
3.3.2. Prøvemetode 
3.3.2.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.3.1 i bilag II A beskrevne. 
3.3.2.2. Faldhøjden er 4 m + 25/- 0 mm. 
3.3.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
3.3.3.1. Denne prøve anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
3.3.3.1.1. prøveemnet bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er 
anslagspunktet 
3.3.3.1.2. der tillades løsrivninger af mellemlægget, men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet 
3.3.3.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget. 
3.3.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.3.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
3.3.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYGTIGHED 
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
4.2. Slagprøve med en kugle på 2 260 g 
4.2.1. Antal prøveemner 
Fire kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm + 10/- 0 mm underkastes afprøvning. 
4.2.2. Prøvemetode 
4.2.2.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.2 i bilag IIA beskrevne. 
4.2.2.2. Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) skal være 4 m + 25/- 0 mm. 
4.2.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
4.2.3.1. Prøven anses for at give et positivt resultat, hvis kuglen ikke går igennem ruden i op til fem sekunder efter 
anslagsøjeblikket. 
Nr. C 95/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
4.2.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til slagprøven 
med en kugle på 2 260 g, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
4.2.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
4.2.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
4.3. Slagprøve med en kugle på 227 g 
4.3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
4.3.2. Antal prøveemner 
Tyve kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm ± 0 mm underkastes afprøvning. 
4.3.3. Prøvemetode 
4.3.3.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag IIA beskrevne. Ti prøveemnér underkastes afprøvning 
ved en temperatur på + 40° C ± 2° C og ti ved en temperatur på - 20° C ± 2° C. 
4.3.3.2. Faldhøjden efter de forskellige rudetykkelser og de løsrevne glassplinters masse er anført i tabellen nedenfor: 
Prøveemnets tykkelse 
mm 
c s 4,5 
4,5 <e •& 5,5 
5,5 <e s 6,5 
e > 6,5 + 40° C 
Faldhøjde 
m(») 
9 
10 
11 
12 Tilladt maksi-
mumsmasse af 
glassplinter 
g 
12 
15 
20 
25 -20° C 
Fald­
højde 
m(») 
8,5 
9 
9,5 
10 Tilladt maksi-
tnumsmasse af 
glassplinter 
g 
12 
15 
20 
25 
(*) Der tillades en tolerance på +25/ -0 mm i faldhøjden. 
4.3.4. Fortolkning af prøveresultaterne 
4.3.4.1. Prøven anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
— kuglen går ikke igennem prøveemnet 
— prøveemnet knuses ikke i flere stykker 
— hvis mellemlaegget ikke løsriver sig, overstiger vægten af de glassplinter, der løsriver sig fra den side af glasset, 
der vender modsat anslagssiden, ikke de i punkt 4.3.2.2 anførte relevante værdier. 
4.3.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til slagprøven 
med en kugle på 227 g, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
4.3.4.2.1. mindst otte prøver ved hver af de specificerede prøvetemperaturer giver et positivt resultat 
4.3.4.2.2. mere end to prøver ved hver af de specificerede prøvetemperaturer giver et negativt resultat, men en ny serie prøver 
på en ny serie prøveemner giver et positivt resultat. 
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN 
5.1. Slidprøve 
5.1.1. Vanskelighedsindeks og prøvemetode 
Forskrifterne i punkt 4 i bilag II A finder anvendelse, idet prøven gennemløber 1 000 prøvecykler. 
5.1.2. Fortolkning af prøveresultaterne 
Sikkerhedsruden betragtes som tilfredsstillende med hensyn til sildprøven, hvis lysspredningen som følge 
afslidning af prøveemnet ikke overstiger 2 %. 
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer 
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse. 
12. 4. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 95/41 
5.3. Lyspåvirkningsprøve 
5.3.1.  Generel  forskrift 
Denne  prøve  udføres  kun,  hvis  laboratoriet  finder  det nødvendigt  ud fra de foreliggende  oplysninger  om 
mellemlægget. 
5.3.2.  Forskrifterne  i punkt  6 i bilag  II A finder  anvendelse. 
5.4. Luftfugtighedsprøve 
Forskrifterne  i punkt  7 i bilag  II A finder  anvendelse. 
6. OPTISKE  EGENSKABER 
Forskrifterne  i punkt  9 i bilag  II A om de optiske  egenskaber  finder  anvendelse  på hver  type  forrude. 
Nr. C 95/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAG II C 
FORRUDER AF BEHANDLET LAMINERET GLAS 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Forruder af behandlet lamineret glas anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til 
mindst et af nedenstående primære eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. fabriks- eller varemærke 
1.1.2. form og dimensioner 
Forruder af behandlet lamineret glas betragtes om en del af en gruppe i forbindelse med brud- og splintringsprøven 
samt afprøvningen af de mekaniske egenskaber og af vind- og vejrbestandigheden. 
1.1.3. antallet af glaslag 
1.1.4. forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle værdi, 
hvor n er antallet af glaslag 
1.1.5. den specialbehandling, som et eller flere glaslag måtte være blevet underkastet 
1.1.6. mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse 
1.1.7. mellemlæggets eller mellemlæggenes art og type (f. eks. PVB eller andet mellemlæg af plastmateriale). 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas) 
1.2.2. mellemlægget eller mellemlæggenes farvning (farveløst eller tonet, helt eller delvis) 
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet) 
1.2.4. om der er indlagt ledere eller ej 
1.2.5. om der forefindes solfilterfilm eller ej. 
2. GENERELT 
2.1. På forruder af behandlet lamineret glas udføres prøven med attraphoved og afprøvningen af de optiske egenskaber 
på prøveeksemplarer og/eller plane prøveemner, der er specielt fremstillet til formålet. Prøveemnerne skal i enhver 
henseende være absolut repræsentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om typegod­
kendelse. 
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en temperatur på 23 ° C ± 2 ° C. Prøverne udføres, 
så snart prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares. 
3. FORESKREVNE PRØVER 
Forruder af behandlet lamineret glas underkastes: 
3.1. de i bilag II B foreskrevne prøver for forruder af almindeligt lamineret glas 
3.2. den i punkt 4 nedenfor beskrevne brud- og splintringsprøve. 
4. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE 
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Matehale 
Spejlglas 
Floatglas 
Vinduesglas Vanskelighedsindeks 
2 
1 
1 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/43 
4.2. Antal prøveemner eller prøveeksemplarer 
Ét prøveeksemplar pr. anslagspunkt eller ét prøveemne på 1 100 mm x 500 mm +5/-2 mm underkastes 
afprøvning. 
4.3. Prøvemetode 
Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 1 i bilag II-A beskrevne. 
4.4. Anslagspunkt(er) 
Ruden skal rammes på hvert af de behandlede glaslåg uden for prøveemnets centrum. 
4.5. Fortolkning af prøveresultaterne 
4.5.1. For hvert anslagspunkt anses brud- og splintringsprøven for at have givet et positivt resultat, hvis det samlede areal 
af de af glassplinterne, der er større end eller lig med 2 cm2, er lig med mindst 15 % af arealet af et udsynsrektangel, 
der er mindst 20 cm højt og 50 cm bredt. 
4.5.1.1. For prøveeksemplarer 
4.5.1.1.1. For køretøjer i klasse M! befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en radius på 10 cm med centrum i 
projektionen af midten af segmentet Vj V2. 
4.5.1.1.2. For andre køretøjer i klasse M og N end køretøjer i klasse Mj befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en 
radius på 10 cm med centrum i projektionen af punktet 0. 
4.5.1.1.3. Ovennævnte rektangels højde kan reduceres til 15 cm, når det drejer sig om forruder, der er under 44 cm høje, og 
hvis monteringsvinkel er mindre en 15° i forhold til det lodrette plan; udsynet skal være lig med 10% af det 
tilsvarende rektangels areal. 
4.5.1.2. For prøveemner befinder centrum af rektanglet sig på prøveemnets største akse i en afstand af 450 mm fra en af 
kanterne. 
4.5.2. Det eller de prøveeksemplarer eller det eller de prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som 
tilfredsstillende med hensyn til brud- og splintringsprøven, hvis én af følgende betingelser er opfyldt: 
4.5.2.1. for hvert anslagspunkt giver prøven et positivt resultat 
4.5.2.2. efter at prøven er blevet gentaget på en ny serie af fire prøveemner for hvert anslagspunkt, i hvilket den i første 
omgang gav et negativt resultat, giver de fire nye prøver, der udføres i de samme anslagspunkter, alle et positivt 
resultat. 
Nr. C 95/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAG IID 
FORRUDER AF PLEXIGLAS 
1. DEFINITION AF TYPE 
Forruder af plexiglas anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af 
nedenstående primacre eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. fabriks- eller varemærke 
1.1.2. form og dimensioner 
Forruder af plexiglas betragtes som en integreret del af en gruppe i forbindelse med afprøvningen af den mekaniske 
modstandsdygtighed, afvind- og vejrbestandigheden, af modstandsdygtigheden over for temperaturforandringer 
og af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer. 
1.1.3. antallet af plastlag 
1.1.4. forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 mm 
1.1.5. glaslagets nominelle tykkelse 
1.1.6. den nominelle tykkelse af det eller de plastlag, der fungerer som mellemlæg 
1.1.7. art og type af det eller de plastlag, der fungerer som mellemlæg (f.eks. PVB eller andet), og af plastlaget på den 
indvendige side 
1.1.8. enhver specialbehandling, som ruden måtte være blevet underkastet. 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas) 
1.2.2. plastlagets eller plastlagenes farvning (farveløst eller tonet, helt eller delvis) 
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet) 
1.2.4. om der er indlagt ledere eller ej 
1.2.5. om der forefindes solfilterfilm eller ej. 
2. GENERELT 
2.1. Prøverne af forruder af plexiglas med undtagelse af prøven med attraphoved (punkt 3.2) og afprøvningen af de 
optiske egenskaber udføres på plane prøveemner, som enten er udskåret af eksisterende ruder eller specielt 
fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for de 
seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse. 
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en temperatur på23°C±2°C. Prøverne udføres, 
så snart prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares. 
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
3.2. Prøve med attraphoved på en hel forrude 
3.2.1. Antal prøveemner 
Fire prøveeksemplarer fra den produktionsserie af ruder, der har den mindste udfoldede flade, og fire 
prøveeksemplarer fra den produktionsserie af ruder, der har den største udfoldede flade, alle udvalgt i henhold til 
bestemmelserne i bilag II E, underkastes afprøvning. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/45 
3.2.2. Prøvemetode 
3.2.2.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.3.2 i bilag II A beskrevne. 
3.2.2.2. Faldhøjden skal være 1,5 m + 0/— 5 mm. 
3.2.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
3.2.3.1. Denne prøve anses for at have givet et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
3.2.3.1.1. glaslaget knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet; de 
nærmeste revner må højst befinde sig 80 mm fra anslagspunktet 
3.2.3.1.2. glaslaget skal fortsat klæbe fast til plastmellemlægget. Det tillades, at der optræder en eller flere løsrivninger med 
en bredde på under 4 mm på hver side af revnen uden for en cirkel med en diameter på 60 mm med centrum i 
anslagspunktet. 
3.2.3.1.3. der tillades en løsrivning af mellemlægget i en længde af 35 mm på anslagssiden. 
3.2.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.2.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
3.2.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
3.3. Prøve med attraphoved på plane prøveemner. 
3.3.1. Antal prøveemner 
Seks plane prøveemner med dimensionerne 1 100 mm +5/— 2 mm x 500 mm +5/—2 mm underkastes 
afprøvning. 
3.3.2. Prøvemetode 
3.3.2.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.3.1 i bilag II A beskrevne. 
3.3.2.2. Faldhøjden skal være 4 mm + 25/— 0 mm. 
3.3.3. Fortolkning af prøveresultaterne 
3.3.3.1. Denne prøve anses for at have givet et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
3.3.3.1.1. glaslaget bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunk­
tet 
3.3.3.1.2. der tillades løsrivninger af mellemlægget, men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet 
3.3.3.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget. 
3.3.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.3.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
3.3.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et 
positivt resultat. 
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYGTIGHED 
4.1. Med hensyn til vanskelighedsindeks, prøvemetode og fortolkning af prøveresultaterne finder forskrifterne i 
punkt 4 i bilag II B anvendelse. 
4.2. Tredje betingelse i punkt 4.3.4.1 i bilag II B finder dog ikke anvendelse. 
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN 
5.1.' Slidprøve 
5.1.1. Slidprøve på den udvendige side 
5.1.1.1. Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag II B finder anvendelse. 
5.1.2. Slidprøve på den indvendige side 
5.1.2.1. Forskrifterne i punkt 2 i bilag II K finder anvendelse. 
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer 
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse. 
Nr. C 95/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
5.3. Lyspåvirkningsprøve 
Forskrifterne i punkt 6 i bilag II A finder anvendelse. 
5.4. Luftfugtighedsprøve 
Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse. 
5.5. Prøve af modstandsdygtigheden over for temperaturforandringer 
Forskrifterne i punkt 8 i bilag II A finder anvendelse. 
6. OPTISKE EGENSKABER 
Forskrifterne i punkt 9 i bilag II A om de optiske egenskaber finder anvendelse på hver type forrude. 
7. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE 
Forskrifterne i punkt 10 i bilag II A finder anvendelse. 
8. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR KEMISKE STOFFER 
Forskrifterne i punkt 11 i bilag II A finder anvendelse. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/47 
BILAG II E 
GRUPPERING AF FORRUDER TIL BRUG VED AFPRØVNING MED HENBLIK PA EØF-TYPEGODKENDELSE 
1. FØLGENDE ASPEKTER AF FORRUDER TAGES I BETRAGTNING 
1.1. den udfoldede flade 
1.2. segmenthøjden 
1.3. krumningen. 
2. EN GRUPPE BESTÅR AF EN TYKKELSESKATEGORI 
3. KLASSIFICERINGEN SKER I STIGENDE RÆKKEFØLGE EFTER DEN UDFOLDEDE FLADES STØR­
RELSE 
Udvælgelsen sker blandt de fem største og de fem mindste efter følgende pointtildeling: 
1 til den største 1 til den mindste 
2 til den umiddelbart under 1 2 til den umiddelbart over 1 
3 til den umiddelbart under 2 3 til den umiddelbart over 2 
4 til den umiddelbart under 3 4 til den umiddelbart over 3 
5 til den umiddelbart under 4 5 til den umiddelbart over 4 
POINTTILDELINGEN FOR SEGMENTHØJDER ER FØLGENDE I HVER AF DE TO SERIER, DER ER 
DEFINERET I PUNKT 3 
1 til den største segmenthøjde 
2 til den umiddelbart under 
3 til den umiddelbart under den foregående værdi osv. 
5. POINTTILDELINGEN FOR KRUMNINGSVÆRDIER ER FØLGENDE I HVER AF DE TO SERIER, DER 
ER DEFINERET I PUNKT 3: 
1 til den mindste krumning 
2 til den krumning, der ligger umiddelbart over 
3 til den krumning, der ligger umiddelbart over den foregående krumning osv. 
6. POINTENE SAMMENTÆLLES FOR HVER FORRUDE I DE TO SERIER, DER ER DEFINERET I PUNKT 
3 
6.1. Den forrude blandt de fem største og den forrude blandt de fem mindste, der har den mindste total, underkastes de i 
bilag II B, II C, II D og II K fastsatte komplette prøver. 
6.2. De øvrige forruder i samme serie underkastes den afprøvning til kontrol af de optiske egenskaber, der er fastsat i 
punkt 9 i bilag II A. 
Forruder, hvis parametre med hensyn til form og/eller krumning afviger betydeligt fra de ekstreme tilfælde i den 
udvalgte gruppe, kan ligeledes underkastes afprøvning, hvis den tekniske tjeneste, der foretager afprøvningerne, 
finder, at disse parametre indebærer risiko for betydelige negative virkninger. 
Agrænsningen af gruppen fastsættes i forhold til forrudernes udfoldede flade. Hvis en forrude, der fremstilles til 
typegodkendelse for en givet type, har en udfoldet flade, der ikke svarer til den fastsatte afgrænsning og/eller har en 
betydelig større segmenthøjde eller en betydelig mindre krumning, skal den betragtes som tilhørende en ny type og 
underkastes supplerende afprøvning, hvis den tekniske tjeneste finder det teknisk påkrævet ud fra de foreliggende 
oplysninger om produktet og det anvendte matehale. 
Nr. C 95/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
9. Hvis indehaveren af en typegodkendelse senere fremstiller en anden forrudemodel i en allerede typegodkendt 
tykkelseskategori: 
9.1. kontrolleres det, om den kan omfattes af de fem største eller de fem mindste, der er udtaget til typegodkendelse i 
den pågældende gruppe 
9.2. foretages pointtildelingen på ny efter den i punkt 3, 4 og 5 beskrevne fremgangsmåde. 
9.3. Hvis summen af de point, der tildeles en forrude, der senere klassificeres blandt de fem største eller de fem 
mindste: 
9.3.1. er den laveste, underkastes den følgende prøver: 
9.3.1.1. Forruder af almindeligt lamineret glas eller beklædt med plastmateriale eller af plexiglas: 
9.3.1.1.1. prøven med attraphoved 
9.3.1.1.2. prøven af den optiske forvrængning 
9.3.1.1.3. prøven af sekundærbilledseparationen 
9.3.1.1.4. lystransmissionsprøven. 
9.3.1.2. Forruder af behandlet lamineret glas: de i punkt 9.3.1.1.1,9.3.1.1.2,9.3.1.1.3 og 9.3.1.1.4 ovenfor foreskrevne 
prøver samt brud- og splintringsprøven i henhold til punkt 4 i bilag II C. 
9.3.2. I modsat fald udføres kun den i punkt 9 i bilag II A fastsatte afprøvning til kontrol af de optiske egenskaber. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/49 
BILAG 11F 
FREMGANGSMÅDE TIL BESTEMMELSE AF AFPRØVNINGSZONERNE PÅ FORRUDER TIL KØRETØJER I KLASSE 
Mt I FORHOLD TIL V-PUNKTERNE 
1. V-PUNKTERNES POSITION 
1.1. V-punkternes position er angivet i XYZ-koordinater i forhold til R-punktet (se bilag II G) i det tredimensionale 
referencesystem i tabel 1 og 2. 
1.2 I tabel 1 er anført basiskoordinaterne for en hældningsvinkel i ryglænet på 25°. Koordinaternes positive retning er 
angivet i fig. 3 i dette bilag. 
TABELI 
V-punkt 
v, 
v2 X 
68 mm 
68 mm Y 
-5 mm 
-5 mm Z 
665 mm 
589 mm 
1.3. Korrektion for andre hældningsvinkler i ryglænet end 25° 
1.3.1. I tabel 2 er anført de korrektioner, der skal foretages i X- og Y-koordinaterne for hvert V-punkt, når ryglænets 
hældningsvinkel afviger fra 25°. Koordinaternes positive retning er angivet i fig. 3 i dette bilag. 
TABEL 2 
Ryglænets 
hældnings­
vinkel (°) 
5 
6 
7 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14 
15 
16 
17 
18 
19 
20 
21 
22 Vandrette 
koordinater 
X 
-186 mm 
-176 mm 
-167 mm 
-157 mm 
-147 mm 
-137 mm 
— 128 mm 
-118 mm 
-109 mm 
- 99 mm 
- 90 mm 
- 81 mm 
- 71 mm 
- 62 mm 
- 53 mm 
- 44 mm 
- 35 mm 
- 26 mm Lodrette 
koordinater 
Z 
28 mm 
27 mm 
27 mm 
26 mm 
26 mm 
25 mm 
24 mm 
23 mm 
22 mm 
21 mm 
20 mm 
18 mm 
17 mm 
15 mm 
13 mm 
11 mm 
9 mm 
7 mm Ryglænets 
hældnings­
vinkel (°) 
23 
24 
25 
26 
27 
28 
29 
30 
31 
32 
33 
34 
35 
36 
37 
38 
39 
40 Vandrette 
koordinater 
X 
- 17 mm 
- 9 mm 
0 mm 
9 mm 
17 mm 
26 mm 
34 mm 
43 mm 
51 mm 
59 mm 
67 mm 
76 mm 
84 mm 
92 mm 
100 mm 
107 mm 
115 mm 
123 mm Lodrene 
koordinater 
Z 
5 mm 
2 mm 
0 mm 
- 3 mm 
- 5 mm 
- 8 mm 
-11 mm 
-14 mm 
-17 mm 
-21 mm 
-24 mm 
-28 mm 
-31 mm 
-35 mm 
T-39 mm 
-43 mm 
-47 mm 
-52 mm 
2. AFPRØVNINGSZONER 
2.1. Der bestemmes to afprøvningszoner ud fra V-punkterne. 
2.2. Afprøvningszone A er den zone af den tilsyneladende udvendige side af forruden, der afgrænses af følgende fire 
planer ud fra V-punkterne i fremadgående retning (se fig. 1): 
Nr. C 95/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
— et lodret plan, der går gennem Vt og V2 og danner en vinkel på 13 ° med X's akse mod venstre på venstrestyrede 
køretøjer og mod højre på højrestyrede køretøjer 
— et plan parallelt med Ts akse, der går gennem Vi og opad danner en vinkel på 3° med X's akse 
— et plan parallelt med Vs akse, der går gennem V2 og nedad danner en vinkel på 1 ° med X's akse 
— et lodret plan, der går gennem Vi og V2 og danner en vinkel på 20° med X's akse mod højre på venstrestyrede 
køretøjer og mod venstre på højrestyrede køretøjer. 
2.3. Afprøvningszone B er den zone af den udvendige side af forruden, der befinder sig mere end 25 mm fra sidekanten 
af den gennemsigtige flade og afgrænses af skæringspunktet mellem den udvendige side af forruden og følgende fire 
planer (se fig. 2): 
— et plan, der er rettet 7° opad i forhold til X's akse og går gennem Vi og parallelt med Vs akse 
— et plan, der er rettet 5° nedad i forhold til X's akse og går gennem V2 og parallelt med Y's akse 
— et lodret plan, der går gennem Vi og V2 og danner en vinkel på 17° med X's akse mod venstre på venstrestyrede 
køretøjer og mod højre på højrestyrede køretøjer 
— et plan, der er symmetrisk med det foregående plan i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen. 
De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 95/51 
N 
/ 
£r P c f fr 
•s? ^ 
fcs tf 
o" s rÅ ,9 do 
/ 
*# 4o <« 
& P £c •£> fi>  ® 
i/# •-^ js 5" i? 45 p "So 
<? S 
12. 4. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 95/53 
ESSE E E E E W \ \ t \ 
X s 
\ \ 
\ \ \ \ N 
I 
-o 60 G W « . •2 j n 
J2 > u c 
s a oc 
s06  > 
* I i "1 C C « c C 
"S. 60 6C 
•2 "o, "o. •ri u u « * « 
E-ti o 
o o o s .<*3 Uh b 60 • S C -o 
W J3 
C N .•a 
ir 
G 3 a 
Nr. C 95/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAG IIG 
FREMGANGSMÅDE TIL BESTEMMELSE AF H-PUNKTET OG DEN FAKTISKE TORSOVINKEL VED SIDDEPLAD­
SERNE I KØRETØJER 
1. FORMÅL 
Den fremgangsmåde, der er beskrevet i dette bilag, har ril formål at bestemme H-punktets position og den faktiske 
torsovinkel ved en eller flere siddepladser i et køretøj i klasse M] og at kontrollere forholdet mellem de målte 
parametre og de af køretøjsfabrikanten opgivne konstruktionsdata (*). 
2. DEFINITIONER 
I dette diretiv forstås ved: 
2.1. referenceparametre: en eller flere af nedenstående karakteristika for en siddeplads: 
2.1.1. H-punktet og R-punktet samt forholdet mellem disse 
2.1.2. den faktiske torsovinkel og den konstruktivt bestemte torsovinkel samt forholdet mellem disse 
2.2. tredimensional H-punktattrap: den attrap, der benyttes til bestemmelse af H-punktet og den faktiske torsovinkel. 
Attrappen er beskrevet i tillæg 1 til dette bilag 
2.3. H-punktet: drejecentret for torso/lår på den tredimensionale H-punkttattrap i siddende stilling på et køretøjssæde 
i henhold til den i punkt 4 nedenfor beskrevne fremgangsmåde. H-punktet befinder sig i midten af den akse på 
attrappen, der forbinder sigtemærkerne for H-punktet på hver side af den tredimensionale H-punktattrap. 
H-punktet svarer i teorien til R-punktet (for tolerancer, se punkt 3.2.2 nedenfor). Når H-punktet én gang er 
bestemt i henhold til den i punkt 4 beskrevne fremgangsmåde, betragtes det som konstant i forhold til sædets 
sædeparti og som ledsagende dette ved enhver omplacering 
2.4. R-punktet eller referencepunkt for siddeplads: et af fabrikanten defineret punkt for hver siddeplads, der er bestemt 
i forhold til det tredimensionale referencesystem 
2.5. torsolinje: aksen af rygstangen på den tredimensionale H-punktattrap, når rygstangen er skubbet helt bagud 
2.6. faktisk torsovinkel: den målte vinkel mellem den lodrette linje, der går gennem H-punktet, og torsolinjen målt ved 
hjælp af rygvinkel-justeringsanordningen på den tredimensionale H-punktattrap. Den faktiske torsovinkel svarer i 
teorien til den konstruktivt bestemte torsovinkel (for tolerancer, se punkt 3.2.2 nedenfor) 
2.7. kontruktivt bestemt torsovinkel: den målte vinkel mellem den lodrette linje, der går gennem R-punktet, og 
torsolinjen i den af køretøjsfabrikanten foreskrevne ryglænsstilling 
2.8. den siddendes midterplan: midterplanet af den tredimensionale H-punktattrap, når denne er placeret på hver af de 
opgivne siddepladser; det er repræsenteret ved H-punktets koordinat på Y-aksen. På enkeltsæder falder sædets 
midterplan sammen med den siddendes midterplan. På andre sæder er midterplanet specificeret af fabrikan­
ten 
2.9. tredimensionalt referencesystem: det i tillæg 2 til dette bilag beskrevne system 
2.10. referencepunkter: de af fabrikanten definerede konkrete referencepunkter på køretøjets overflade (huller, flader, 
mærker eller fordybninger) 
2.11. køretøjets stilling med henblik på måling: køretøjets position som bestemt ved koordinaterne for referencepunk­
terne i det tredimensionale referencesystem. 
(') Såfremt det ikke er muligt at bestemme h-punktet ved brug af den tredimensionale attrap eller på anden måde, kan de kompetente myndigheder, 
hvis de skønner det hensigtsmæssigt, for alle andre siddepladser end forsæderne benytte det af fabrikanten opgivne R-punkt som 
reference. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/55 
3. FORSKRIFTER 
3.1. Fremlæggelse af resultater 
For hver siddeplads, for hvilken referenceparametrene tjener til at påvise overensstemmelse med bestemmelserne i 
dette direktiv, fremlægges samdige eller et passende udvalg af nedenstående parametre i den i tillæg 3 til dette bilag 
angivne form: 
3.1.1. koordinaterne for R-punktet i forhold til det tredimensionale referencesystem 
3.1.2. den konstruktivt bestemte torsovinkel 
3.1.3. alle fornødne anvisninger på indstilling af sædet (hvis det er indstilleligt) i den i punkt 4.3 nedenfor definerede 
målestilling. 
3.2. Forholdet mellem de opnåede målinger og konstruktionsspecifikationerne 
3.2.1. De koordinater for H-punktet og den værdi for den faktiske torsovinkel, der opnås i henhold til den i punkt 4 
nedenfor anførte fremgangsmåde, sammenlignes med henholdsvis koordinaterne for R-punktet og værdien for den 
konstruktivt bestemte torsovinkel som opgivet af køretøj sfabrikanten. 
3.2.2. R- og H-punkternes indbyrdes position og forskellen mellem den konstruktivt betemte og den faktiske torsovinkel 
betragtes som rilfredstillende for den pågældende siddeplads, hvis H-punktet som defineret ved sine koordinater er 
beliggende inden i et kvadrat med en side på 50 mm, hvis sider går vandret og lodret, og hvis diagonaler skærer 
hinanden i R-punktet, samt hvis den faktiske torsovinkel højst afviger 5° fra den konstruktivt bestemte 
torsovinkel. 
3.2.3. Hvis disse betingelser er opfyldt, benyttes R-punktet og den konstruktivt bestemte torsovinkel til at konstatere 
overensstemmelsen med bestemmelserne i dette direktiv. 
3.2.4. Hvis H-punktet eller den faktiske torsovinkel ikke opfylder forskrifterne i punkt 3.2.2 ovenfor, bestemmes 
H-punktet og den faktiske torsovinkel yderligere to gange (i alt tre gange). Hvis resultatet af to af disse tre målinger 
opfylder forskrifterne, finder bestemmelserne i punkt 3.2.3 ovenfor anvendelse. 
3.2.5. Hvis mindst to af de tre målinger i punkt 3.2.4 ovenfor ikke opfylder forskrifterne i punkt 3.2.2 ovenfor, eller hvis 
kontrollen ikke kan gennemføres, fordi køretøjsfabrikanten ikke hår givet oplysning om R-punktets position eller 
den konstruktivt bestemte torso vinkel, benyttes tyngdepunktet for de tre opnåede punkter eller gennemsnittet af de 
tre målte vinkler som reference i alle tilfælde, hvor der i dette direktiv henvises til R-punktet eller den konstruktivt 
bestemte torsovinkel. 
4. FREMGANGSMÅDE TIL BESTEMMELSE AF H-PUNKTET OG DEN FAKTISKE TORSOVINKEL 
4.1. Køretøjet forkonditioneres ved en temperatur på20°C± 10°C efter fabrikantens valg, således at sædematerialet 
opnår rummets temperatur. Hvis sædet aldrig har været benyttet, anbringes en person eller en anordning med en 
vægt på 70—80 kg i sædet to gange i et minut ad gangen for at belaste sædepuden og ryglænet. På fabrikantens 
anmodning skal alle sæder være ubelastede i mindst 30 minutter, inden den tredimensionale H-punktattrap 
installeres. 
4.2. Køretøjet anbringes i den i punkt 2.11 ovenfor definerede stilling med henblik på måling. 
4.3. Sædet indstilles (hvis det er indstilleligt) først i den bageste normale køre- eller brugsstilling, der er specificeret af 
fabrikanten alene i forhold til sædets indstillingsmuligheder i længderetningen, idet der ses bort fra sædeindstil­
linger, der benyttes i andre tilfælde end i forbindelse med normal kørsel eller brug. Hvis sædet har andre 
indstillingsmuligheder (lodret, i vinkel, ryglæn osv.), indstilles disse som specificeret af fabrikanten. Når det drejer 
sig om et ophængt sæde, fastgøres det i en vandret stilling, der svarer til den af fabrikanten specificerede normale 
kørestilling. 
4.4. Den siddeplads, hvorpå den tredimensionale H-punktattrap er installeret, skal være beklædt med musselin­
bomuldsstof af passende tilskæring og vævning defineret som en ensartet bomuldskan vas med 18,9 tråde /cm2 med 
en vægt på 0,228 kg/m eller med et strikket eller ikke-vævet stof med tilsvarende egenskaber. Hvis prøven udføres 
uden for køretøjet, skal det gulv, hvorpå sædet anbringes, i det væsentlige have de samme karakteristika (!) som 
gulvet i det køretøj, hvori sædet skal benyttes. 
(') Hældningsvinkel, højdeforskel ved montering på sokkel, overfladetekstur osv. 
Nr. C 95/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
4.5. Den tredimensionale H-punktattraps sæde- og rygparti anbringes således, at den siddendes midterplan falder 
sammen med attrappens midterplan. På fabrikantens anmodning kan attrappen forskydes indad i forhold til det 
konstruktivt bestemte siddende midterplan, hvis attrappen er placeret for yderligt, og sædekanten ikke gør det 
muligt at nivellere den. 
4.6. De to enheder ben /fod fastgøres til attrappens sædeparti enten hver for sig eller samlet ved brug af enheden 
bestående af T-stang og benparti. Den rette linje, der går gennem sigtemærkerne for H-punktet, skal være parallel 
med jorden og vinkelret på sædets midterplan i længderetningen. 
4.7. Fødder og ben på attrappen indstilles på følgende måde: 
4.7.1. førersædet og yderste passagersæde foran: 
4.7.1.1. de to enheder ben/ fod anbringes således, at fødderne indtager en naturlig stilling på gulvet, om nødvendigt mellem 
pedalerne. Venstre fod anbringes så vidt muligt således, at de to fødder befinder sig i omtrent lige stor afstand fra 
attrappens midterplan. Libellen til kontrol af attrappens stilling i tværretningen bringes i vandret stilling ved om 
nødvendigt at føre attrappens sædeparti eller enheden ben /fod bagud. Den rette linje, der går gennem 
sigtemærkerne for H-punktet, skal forblive vinkelret på sædets midterplan i længderetningen 
4.7.1.2. hvis venstre ben ikke kan holdes parallelt med højre ben, og hvis venstre fod ikke kan understøttes, flyttes venstre 
fod derhen, hvor den kan finde støtte. Sigtemærkerne skal holdes på linje. 
4.7.2. Yderste siddepladser på bagsædet 
For bagsædets eller klapsæders vedkommende indstilles benene som oplyst af fabrikanten. Hvis fødderne derved 
kommer til at hvile på dele af gulvet, som ikke er i samme plan, er det den fod, der først kommer i berøring med 
sædet foran, der tjener som reference, og den anden fod anbringes således, at libellen til kontrol af sædepartiets 
stilling i tværretningen viser vandret stilling. 
4.7.3. Andre seeder 
Der anvendes den i punkt 4.7.1 ovenfor beskrevne generelle fremgangsmåde bortset fra, at fødderne placeres som 
oplyst af fabrikanten. 
4.8. Lår- og benlodderne sættes på plads, og attrappen nivelleres. 
4.9. Attrappens rygparti fældes fremad til det forreste stoppunkt, og attrappen fjernes fra sædet ved hjælp af T-stangen. 
Attrappen genanbringes på sædet på én af følgende måder: 
4.9.1. Hvis attrappen er tilbøjelig til at glide bagud, benyttes følgende fremgangsmåde: attrappen skubbes så langt bagud, 
at det ikke er nødvendigt med nogen vandret fremadrettet kraft på T-stangen for at forhindre, at den flytter sig, 
dvs. så langt bagud, at attrappens sædeparti rører ryglænet. Om nødvendigt justeres benstillingen. 
4.9.2. Hvis attrappen ikke er tilbøjelig til at glide bagud, benyttes følgende fremgangsmåde: attrappen skubbes bagud ved 
at øve en vandret bagudrettet kraft på T-stangen, indtil attrappens sædeparti kommer i berøring med ryglænet (se 
fig. 2 i tillæg 1). 
4.10. Der øves en kraft på 100 N ± 10 N på attrappens sæde-/rygparti i skæringspunktet mellem hoftevinkeljuste-
ringsanordningen og T-stangens leje. Kraftens retning skal falde sammen med en linje, der går gennem ovennævnte 
skæringspunkt og et punkt lige over lårstangens leje (se fig. 2 i tillæg 1 til dette bilag). Attrappens ryg lægges 
derefter forsigtigt an mod sædets ryglæn. I det videre forløb skal man sørge for at undgå, at attrappen glider 
fremad. 
4.11. Derefter sættes højre og venstre sædelod på plads og ril sidst skiftevis de otte torsolodder. Attrappen holdes hele 
tiden i niveau. 
4.12. Attrappens rygparti fældes fremad for at ophæve trykket mod sædets ryglæn. Attrappen vippes fra side til side over 
en bue på 10° (5° på hver side af det lodrette midterplan) gennem tre komplette cykler for at fjerne enhver 
spænding mellem attrappen og sædet. 
Under denne vipning kan T-stangen på attrappen være tilbøjelig til at forskubbe sig i lodret eller vandret retning. 
T-stangens bevægelser skal derfor bremses ved, at der øves en passende sideværts kraft på den under vipningen. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/57 
Medens T-stangens holdes fast, og attrappen vippes, skal man sikre sig, at der ikke utilsigtet øves en kraft i 
lodretgående retning eller forfra og bagud. 
Attrappens fødder skal ikke på dette stadium bremses eller fastholdes. Hvis fødderne skifter stilling, efterlades de 
indtil videre i denne stilling. 
Attrappens rygparti føres forsigtigt bagud mod sædets ryglæn, og de to libeller kontrolleres. Som følge af føddernes 
bevægelse under attrappens vipning genindstilles disse på følgende måde: 
Den mindst mulige masse, der er nødvendig for at forhindre yderligere bevægelse af foden, afmonteres skiftevis fra 
hver fod. Under denne operation skal fødderne kunne rotere frit; der må desuden ikke øves nogen kraft i 
sideretningen eller i fremadgående retning. Når hver fod igen anbringes i laveste stilling, skal hælen hvile på det 
dertil indrettede underlag. 
Libellen i tværretningen kontrolles; om nødvendigt øves der en tilstrækkelig kraft på rygpartiet til, at attrappens 
sædeparti nivelleres på sædet. 
4.13. For at holde T-stangen på plads således, at attrappen ikke glider fremad på sædepuden, følges følgende 
fremgangsmåde: 
a) attrappens rygparti føres bagud mod sædets ryglæn 
b) der øves gentagne gange en vandret kraft på under eller lig med 25 N bagud mod rygvinkelstangen i en højde, 
der omtrent svarer til torsoloddernes centrum, indtil hoftevinkeljusteringsanordningen indikerer, at der er 
opnået en stabil stilling, efter at kraften er ophævet. Man skal sørge for at undgå, at der øves en ekstern kraft i 
sideretningen eller nedad på attrappen. Hvis det er nødvendigt på ny at nivellere attrappen, fældes attrappens 
rygparti fremad, nivelleringen foretages, og den fra punkt 4.12 beskrevne fremgangsmåde gennemføres på 
ny. 
4.14. Derefter udføres alle målinger: 
4.14.1. H-punktets koordinater måles i det tredimensionale referencesystem. 
4.14.2. Den faktiske torsovinkel aflæses på attrappens rygvinkeljusteringsanordning, når rygstangen er skubbet helt 
bagud. 
4.15. Hvis attrappen endnu en gang ønskes installeret på sædet, skal sædet være ubelastet i mindst 30 minutter, før dette 
sker. Attrappen må ikke være påmonteret sædet længere end nødvendigt af hensyn til prøvens gennemførelse. 
4.16. Hvis siddepladserne i en række kan betragtes som ens (bænk, ens sæder osv.), bestemmes kun et enkelt H-punkt og 
en enkelt faktisk torsovinkel for hver række sæder, idet den i tillæg 1 til dette bilag beskrevne tredimensionale 
H-punktattrap anbringes i siddende stilling på en siddeplads, der kan betragtes som repræsentativ for den 
pågældende række sæder. Denne siddeplads er: 
4.16.1. for den forreste rækkes vedkommende, førersædet 
4.16.2. for den eller de bageste rækkers vedkommende, en af yderpladserne. 
Nr. C 95/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Tillæg 1 
DEN TREDIMENSIONALE H-PUNKTATTRAP (») 
1. RYG-OG SÆDEPARTI 
Ryg- og sædepartiet er fremstillet af armeret plastmateriale og metal; de forestiller et menneskes overkrop og lår og 
er forbundet mekanisk med et led i H-punktet. En justeringsanordning er fastgjort til den leddelte rygstang i 
H-punktet med henblik på måling af den faktiske torso vinkel. En indstillelig lårstang, som er fastgjort til 
attrappens sædeparti, angiver lårets midterlinje og tjener som referencelinje for hoftevinkeljusteringsanordning-
en. 
2. BENPARTI OG ANDRE LEGEMSDELE 
Benets enkelte dele er forbundet med attrappens sædeparti ved hjælp af den T-stang, der forbinder knæene. 
T-stangen er en tværgående forlængelse af den indstillelige lårstang. Der er indbygget justeringsanordninger i 
benenes underdele med henblik på måling af knævinklen. To libeller gør det mulligt at indstille attrappen i alle 
retninger. Lodder, der svarer til massen af de enkelte legemsdele, er anbragt i de tilsvarende tyngdepunkter for at 
opnå en belastning af sædet, der svarer til den, en voksen mand på 76 kg afstedkommer. Det skal kontrolleres, at 
alle attrappens led roterer frit og uden nævneværdig friktion. 
(') Denne attrap er den samme som den, der er beskrevet i ISO-standard 6549-1980. 
12. 4. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 95/59 
Figur  1 
Den tredimensionale  H-punktattraps  enkelte  dele 
f 
I 
Rygstang  for 
torsolinje Rygparti 
Støtte  til torsolodder 
Rygvinkelkontrol 
Rygvinkel-
justerings-
anordning Hoftevinkeljusterings-
anordning  "" 
Sædeparti  ____ 
Støtte  til lårlodder  — 
Sigtemærker  for 
H-punktet 
T-stang 
Drejepunkt  for 
H-punktet 
Libelle  i sideretningen 
Lårstang 
Knævinkeljusteringsanordning 
Fodvinkeljusteringsanordning 
Nr. C 95/60 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 4. 90 
Torsolodder 
Kraftens  retning  og 
påvirkningspunkt 
Sædelodder 
Lårlodder 
Benlodder 
Figur  2 
Attrappens  dimensioner  og loddernes  placering 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/61 
Tillæg 2 
Det tredimensionale referencesystem 
1. 
2. Det tredimensionale referencesystem defineres af tre på hinanden vinkelrette planer efter køretøjsfabrikantens valg 
(se figuren) (*). 
Køretøjets stilling med henblik på måling bestemmes ved at anbringe køretøjet på en forhøjning således, at 
koordinaterne for referencepunkterne svarer til de af fabrikanten opgivne værdier. 
Koordinaterne for R- og H-punkterne bestemmes i forhold til de af køretøjsfabrikanten opgivne referencepunk­
ter. 
Y-koordinaternes plan, 
(lodret plan i tværretningen) 
-X X-koordinaternes plan 
(lodret plan o længderetningen) 
Z-koordinaternes plan 
(vandret plan) 
Køretøjets underlag 
-z 
Figur 
Det tredimensionale referencesystem 
(>) Referencesystemet svarer til ISO-standard 4130-1978. 
Nr. C 95/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Tillæg 3 
REFERENCEPARAMETRE FOR SIDDEPLADSERNE 
1. KODE FOR REFERENCEPARAMETRENE 
For hver siddeplads opregnes referenceparametrene i form af en liste. Siddepladserne identificeres ved en kode 
bestående af to skrifttegn. Det første er et arabertal, der angiver sæderækken set fra køretøjets forende og bagud. 
Det andet er et stort bogstav, der angiver siddepladsens placering i en række set mod køretøjets forende. Følgende 
bogstaver benyttes til dette formål: 
L = venstre 
C = midt 
R = højre. 
2. BESTEMMELSE AF KØRETØJETS STILLING MED HENBLIK PÅ MÅLING 
2.1. Koordinater for referencepunkterne 
X 
Y 
Z 
3. LISTE OVER REFERENCEPARAMETRENE 
3.1. Siddeplads: 
3.1.1. Koordinater for R-punktet 
X 
Y 
Z 
3.1.2. Konstruktivt bestemt torso vinkel: 
3.1.3. Angivelse af sædeindstillingsmuligheder (') 
Vandret: 
Lodret: 
I vinkel: ' 
Torsovinkel: 
NB: I denne liste anføres referenceparametrene for de øvrige siddepladser ved brug af nummereringen: 3.2, 3.3 
osv. 
(') Det ikke gældende overstreges. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/63 
BILAG IIH 
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Ruder af glas med ensartet hærdning anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til 
mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. fabriks- eller varemærke 
1.1.2. hærdningens art (termisk eller kemisk) 
1.1.3. form; der skelnes mellem to kategorier: 
1.1.3.1. plane ruder 
1.1.3.2. plane og buede ruder 
1.1.4. den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« befinder sig, idet der tillades en fabrikationstolerance 
på ± 0,2 mm: 
kategori I: e < 3,5 mm, 
kategori II: 3,5 mm < e < 4,5 mm, 
kategori III: 4,5 mm < e < 6,5 mm, 
kategori IV: 6,5 mm < e. 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas) 
1.2.2. farvning (farveløst eller tonet) 
1.2.3. om der er indlagt ledere eller ej. 
2. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE 
2.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Materiale 
Spejlglas 
Floatglas 
Vinduesglas Vanskelighedsindeks 
2 
1 
1 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
2.2. Udvælgelse af prøveemner 
2.2.1. Til prøverne udvælges prøveemner fra hver form- og tykkelseskategori, der er vanskelige at fremstille, efter 
følgende kriterier: 
2.2.1.1. For plane ruders vedkommende fremstilles to serier prøveemner med: 
2.2.1.1.1. den største udfoldede flade 
2.2.1.1.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider. 
2.2.1.2. For plane og buede ruders vedkommende fremstilles tre serier prøveemner med: 
2.2.1.2.1. den største udfoldede flade 
2.2.1.2.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider 
2.2.1.2.3. den største segmenthøjde. 
2.2.2. Prøver, der udføres på prøveemner med den største overflade S, anses som gældende for alle andre overflader på 
under S + 5 %. 
Nr. C 95/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
2.2.3. Hvis de prøveemner, der fremstilles, har en vinkel Y på under 30°, anses prøverne som gældende for alle ruder med 
en vinkel på over y -5°. 
Hvis de prøveemner, der fremstilles, har en vinkel y på over eller lig med 30°, anses prøverne som gældende for alle 
ruder med en vinkel på over eller lig med 30°. 
2.2.4. Hvis segmenthøjden h på de prøveemner, der fremstilles, er større end 100 mm, anses prøverne som gældende for 
alle ruder med en segmenthøjde på under h + 30 mm. 
Hvis segmenthøjden på de prøveemner, der fremstilles, er mindre end eller lig med 100 mm, anses prøverne som 
gældende for alle ruder med en segmenthøjde på mindre end eller lig med 100 mm. 
2.3. Antal prøveemner pr. serie 
Antallet af prøveemner i hver gruppe er følgende i forhold til den i punkt 1.1.3 ovenfor definerede 
formkategori: 
Rudens art 
Plan (to serier) 
Plan og buet (tre serier) Antal prøveemner 
4 
5 
2.4. Prøvemetode 
2.4.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 1 i bilag II A beskrevne. 
2.5. Anslagspunkter (se bilag IIM, fig. 2). 
2.5.1. For plane ruder og buede ruder er de anslagspunkter, der er vist i henholdsvis fig. 2 a) og 2 b) i bilag II M og fig. 2 c) 
i bilag II M, følgende: 
punkt 1: 3 cm fra rudens kanter i den del, hvor omkredsens krumningsradius er mindst 
punkt 2: 3 cm fra den ene af medianernes kant, idet den side af ruden, der evt. har klippemærker, skal 
vælges 
punkt 3: rudens geometriske centrum 
punkt 4: alene for buede ruders vedkommende: dette punkt vælges på den længste median i den del af ruden, hvor 
krumningsradius er mindst. 
2.5.2. Der udføres kun én prøve for hvert foreskrevet anslagspunkt. 
2.6. Fortolkning af prøveresultaterne 
2.6.1. En prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis splintringen opfylder følgende betingelser: 
2.6.1.1. antallet af glassplinter i hvert kvadrat på 5 cm x 5 cm er ikke under 40 og ikke over 400, eller 450, når det drejer 
sig om ruder med en tykkelse på ikke over 3,5 mm 
2.6.1.2. til brug for denne beregning regnes glassplinter på en af kvadratets sider for halve 
2.6.1.3. splintringen kontrolleres ikke i et 2 cm bredt felt i hele prøveemnernes omkreds, som er rudens indfatning, og heller 
ikke i en radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet 
2.1.6.4. glassplinter med en overflade på over 3 cm2 medregnes ikke undtagen i de i punkt 2.6.1.3 definerede dele af 
ruden 
2.6.1.5. visse aflange glassplinter medregnes, forudsat at: 
— kanterne ikke er knivskarpe 
— glassplinterne, hvis de når ud til rudens kant, ikke danner en vinkel med denne på over 45° 
— og forudsat at, undtagen i tilfælde, hvor bestemmelserne i punkt 2.6.6.2 nedenfor finder anvendelse, længden 
ikke er over 7,5 cm. 
2.6.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til brud- og 
splintringsprøven, hvis mindst én af følgende betingelser er opfyldt: 
2.6.2.1. alle prøver i de i punkt 2.5.1 foreskrevne anslagspunkter giver et positivt resultat 
2.6.2.2. én prøve ud af de prøver, der er blevet udført i de i punkt 2.5.1 foreskrevne anslagspunkter, giver et negativt 
resultat med afvigelser, der ikke overstiger nedenstående grænser: 
— højst otte glassplinter med en længde på mellem 6 og 7,5 cm 
— højst fire glassplinter med en længde på mellem 7,5 og 10 cm 
og gentages på et nyt prøveemne i henhold til forskrifterne i punkt 2.6.1 eller viser afvigelser, der ligger inden for 
ovennævnte grænser 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/65 
2.6.2.3. to prøver ud af de prøver, der er blevet udført i de i punkt 2.5.1 foreskrevne anslagspunkter, giver et negativt 
resultat med afvigelser, der ikke overstiger de i punkt 2.6.2.2 anførte grænser, men en ny serie prøver på en ny serie 
prøveemner er i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2.6.1, eller der er ikke mere end to prøveemner i den 
nye serie, der viser afvigelser, der ligger inden for de i punkt 2.6.2.2 anførte grænser. 
2.6.3. Hvis der konstateres afvigelser af ovennævnte art, skal de anføres i prøverapporten, og fotografier af de 
pågældende dele af ruden vedlægges denne. 
3.1. 
3.1.1. 
3.1.2. 
3.1.3. 
3.1.3.1. 
3.1.3.2 
3.1.4. 
3.1.4.1. 
3.1.4.2. 
3.1.4.2.1. 
3.1.4.2.2. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYGTIGHED 
Slagprøve med en kugle på 227 g 
Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Materiale 
Spejlglas 
Floatglas 
Vinduesglas Vanskelighedsindeks 
2 
1 
1 Farvning 
Farveløst 
Tonet Vanskelighedsindeks 
1 
2 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
Antal prøveemner 
Seks prøveemner for hver af de i punkt 1.1.4 ovenfor definerede tykkelseskategorier underkastes afprøvning. 
Prøvemetode 
Den prøvemetode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag II A beskrevne. 
Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) skal være den i nedenstående tabel angivne højde i 
forhold til rudens tykkelse: 
Rudens nominelle tykkelse (e) 
e < 3,5 mm 
3,5 mm < e Faldhøjde 
2,0 m + 5/ -Omm 
Fortolkning af prøveresultaterne 
Prøven anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis prøveemnet ikke går i stykker. 
En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til den 
mekaniske modstandsdygtighed, hvis mindst én af følgende betingelser er opfyldt: 
højst én prøve giver et negativt resultat 
to prøver giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie på seks prøveemner giver et positivt 
resultat. 
OPTISKE EGENSKABER 
4.1. Forskrifterne i punkt 9.1 i bilag IIA om den regelmæssige lystransmissionskoefficient gælder for ruder eller dele af 
ruder af glas med ensartet hærdning med en sådan placering, at denne har afgørende betydning for førerens 
udsyn. 
Nr. C 95/66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAG III 
ANDRE RUDER AF LAMINERET GLAS END FORRUDER 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Andre ruder af lamineret glas end forruder anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til 
mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. fabriks- eller varemærke 
1.1.2. den tykkelseskategori for ruden, hvori den nominelle tykkelse »e« befinder sig, idet der tillades en fabrikations-
tolerance på ± 0,2 n mm, hvor »n« er antallet af glaslag: 
— kategori I: < e < 5 mm 
— kategori II: 5,5 mm < e < 6,5 mm 
— kategori III: 6,5 mm < e 
1.1.3. mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse 
1.1.4. mellemlæggets eller mellemlæggenes art og type (f.eks. PVB eller andet mellemlæg af plastmateriale) 
1.1.5. enhver specialbehandling, som et af glaslagene måtte være blevet underkastet. 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas) 
1.2.2. mellemlæggets farvning (farveløst eller tonet, helt eller delvis) 
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet). 
2. GENERELT 
2.1. Prøverne af andre ruder af lamineret glas end forruder udføres på plane prøveemner, som enten er udskåret af 
eksisterende ruder eller specielt fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være 
absolut repræsentative for de seriefremstillede ruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse. 
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en temperatur på 23 ° C ± 2° C. Prøverne udføres, 
så snart prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares. 
2.3. En rude, der fremstilles til typegodkendelse, anses for at opfylde forskrifterne i dette bilag, hvis den har samme 
opbygning som en forrude, som allerede er blevet typegodkendt i henhold til bestemmelserne i bilag II B, bilag II C 
eller bilag II K. 
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
3.2. Antal prøveefnner 
Seks flade prøveemner, der måler 1 100 mm x 500 mm (+ 25/ - 0 mm), underkastes afprøvning. 
3.3. Prøvemetode 
3.3.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3 i bilag II A beskrevne. 
3.3.2. Faldhøjden skal være 1,5 m +0/ -5 mm. 
3.4. Fortolkning af prøveresultaterne 
3.4.1. Denne prøve anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
3.4.1.1. prøveemnet bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er 
anslagspunktet 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/67 
3.4.1.2. der tillades løsrivning af mellemlægget, men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet 
3.4.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget. 
3.4.2. En serie prøveemner, der underkastes afprøvning, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.4.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
3.4.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYGTIGHED — SLAGPRØVE MED EN KUGLE 
PÅ 227 G 
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
4.2. Antal prøveemner 
Fire plane kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm x 300 mm ( + 10/-0mm) underkastes af­
prøvning. 
4.3. Prøvemetode 
4.3.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag II A beskrevne. 
4.3.2. Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) er anført i nedenstående tabel i forhold til den 
nominelle tykkelse: 
Nominel tykkelse 
e < 5,5 mm 
5,5 mm < e < 6,5 mm 
6,5 mm < e Faldhøjde 
+ 25/ -Omm 
4.4. Fortolkning af prøveresultaterne 
4.4.1. Prøven anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
— kuglen går ikke igennem prøveemnet 
— prøveemnet knuses ikke i flere stykker 
— den samlede vægt af de få stykker, der kan dannes på den modsatte side af anslagspunktet, overstiger ikke 
15 g. 
4.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til den 
mekaniske modstandsdygtighed, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
4.4.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
4.4.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN 
5.1. Slidprøve 
5.1.1. Vanskelighedsindeks og prøvemetode 
Forskrifterne i punkt 4 i bilag II A finder anvendelse, idet prøven gennemløber 1 000 prøvecykler. 
5.1.2. Fortolkning af prøveresultaterne 
Sikkerhedsruden betragtes som tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden over for slid, hvis 
lysspredningen som følge af afslidning af prøveemnet ikke overstiger 2%. 
Nr. C 95/68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer 
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse. 
5.3. Lyspåvirkningsprøve 
5.3.1. Generel forskrift 
Denne prøve udføres kun, hvis laboratoriet finder det nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger om 
mellemlægget. 
5.3.2. Forskrifterne i punkt 6 i bilag II A finder anvendelse. 
5.4. Luftfugtighedsprøve 
Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse. 
6. OPTISKE EGENSKABER 
Forskrifterne i punkt 9 i bilag II A om den regelmæssige lystransmissionskoefficient finder anvendelse på andre 
ruder eller dele af andre ruder end forruder med en sådan placering, at denne har afgørende betydning for førerens 
udsyn. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/69 
BILAG IIJ 
ANDRE RUDER AF PLEXIGLAS END FORRUDER 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Andre ruder af plexiglas end forruder anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til 
mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn: 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. fabriks- eller varemærke 
1.1.2. den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« befinder sig, idet der tillades en fabrikationstolerance på 
± 0,2 mm: 
— kategori I 
— kategori II 
— kategori III e s 3,5 mm 
3,5 mm < e < 4,5 mm 
4,5 mm < e 
1.1.3. den nominelle tykkelse af det eller de plastlag, der fungerer som mellemlæg 
1.1.4. rudens nominelle tykkelse 
1.1.5. typen af det eller de plastlag, der fungerer som mellemlæg (f.eks. PVB eller andet plastmateriale), og af det plastlag, 
der sidder på den indvendige side 
1.1.6. enhver specialbehandling, som glaslaget måtte være blevet underkastet. 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas) 
1.2.2. farvningen, hel eller delvis, af alle plastlag (farveløst eller tonet) 
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet) 
2. GENERELT 
2.1. Prøverne af andre ruder af plexiglas end forruder udføres på plane prøveemner, som enten er udskåret af 
eksisterende ruder eller specielt fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være 
absolut repræsentative for de seriefremstillede ruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse. 
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne af plexiglas i mindst fire timer ved en temperatur på 23° C ± 2° C. 
Prøverne udføres, så snart prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares. 
2.3. En rude, der fremstilles til typegodkendelse, anses for at opfylde forskrifterne i dette bilag, hvis den har samme 
opbygning som en forrude, som allerede er blevet typegodkendt i henhold til bestemmelserne i bilag II D. 
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
3.2. Antal prøveemner 
Seks plane prøveemner, der måler 1 100 mm x 500 mm (+ 5 mm/ - 2 mm) underkastes afprøvning. 
3.3. Prøvemetode 
3.3.1. Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3 i bilag II A beskrevne. 
3.3.2. Faldhøjden skal være 1,50 m + 0 mm/ - 5 mm. 
Nr. C 95/70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
3.4. Fortolkning af prøveresultaterne 
3.4.1. Denne prøve anses for at have givet et positivt resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt: 
3.4.1.1. glaslaget knuses, idet der opstar adskillige revner 
3.4.1.2. der tillades løsrivning af mellemlægget, men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet 
3.4.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget. 
3.4.2. En serie prøveemner, der underkastes afprøvning, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.4.2.1. alle prøver giver et positivt resultat 
3.4.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYGTIGHED — SLAGPRØVE MED EN KUGLE PÅ 
227 G 
4.1. Forskrifterne i punkt 4 i bilag III finder anvendelse med undtagelse af tabellen i punkt 4.3.2, som erstattes af 
nedenstående tabel: 
Nominel tykkelse 
e ^ 3,5 mm 
3,5 mm < e < 4,5 mm 
e > 4,5 mm Faldhøjde 
+ 25 mm/ -0 mm 
4.2. Forskrifterne i punkt 4.4.1.2 i bilag III finder dog ikke anvendelse. 
5. AFPRØVNING AF VIND — OG VEJRBESTANDIGHEDEN 
5.1. Slidprøve 
5.1.1. Slidprøve på den udvendige side 
Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag III finder anvendelse. 
5.1.2. Slidprøve på den indvendige side 
Forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K finder anvendelse. 
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer 
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse. 
5.3. Lyspåvirkningsprøve 
Forskrifterne i punkt 6 i bilag IIA finder anvendelse. 
5.4. Luftfugtighedsprøve 
Forskrifterne i punkt 7 i bilag IIA finder anvendelse. 
5.5. Prøve af modstandsdygtigheden over for temperaturforandringer 
Forskrifterne i punkt 8 i bilag IIA finder anvendelse. 
6. OPTISKE EGENSKABER 
Forskrifterne i punkt 9.1 i bilag IIA om den regelmæssige lystransmissionskoefficient finder anvendelse på andre 
ruder eller dele af andre ruder end forruder med en sådan placering, at denne har afgørende betydning for førerens 
udsyn. 
7. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE 
Forskrifterne i punkt 10 i bilag II A finder anvendelse. 
8. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR KEMISKE STOFFER 
Forskrifterne i punkt 11 i bilag II A finder anvendelse. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/71 
BILAG IIK 
SIKKERHEDSRUDER BEKLÆDT MED PLASTMATERIALE 
(på den indvendige side) 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Materialerne til sikkerhedsruder som defineret i bilag II B, II C, IIH og III skal, hvis de på den indvendige side er 
beklædt med et lag plastmateriale, være i overensstemmelse med nedenstående forskrifter, som supplerer 
forskrifterne i de relevante bilag. 
2. SLIDPRØVE 
2.1. Vanskelighedsindeks og prøvemetode 
Plastbeklædningen underkastes afprøvning i henhold til forskrifterne i punkt 4 i bilag II A gennem 100 
prøvecykler. 
2.2. Fortolkning af prøveresultaterne 
Plastbeklædningen betragtes som tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden over for slid, hvis 
lysspredningen som følge af afslidning af prøveemnet ikke overstiger 4 %. 
3. LUFTFUGTIGHEDSPRØVE 
3.1. Sikkerhedsruder af hærdet glas og beklædt med plastmateriale underkastes en luftfugtighedsprøve. 
3.2. Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse. 
4. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR TEMPERATURFORANDRINGER 
Forskrifterne i punkt 8 i bilag II A finder anvendelse. 
5. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE 
Forskrifterne i punkt 10 i bilag II A finder anvendelse. 
6. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR KEMISKE STOFFER 
Forskrifterne i punkt 1 i bilag II A finder anvendelse. 
Nr. C 95/72 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 4. 90 
BILAG  IIL 
DOBBELTRUDER 
1. .  DEFINITION  AF TYPEN 
Dobbeltruder  anses  for at tilhøre  forskellige  typer,  hvis  de er forskellige  med  hensyn  til mindst  ét af nedenstående 
primære  eller  sekundære  kendetegn. 
1.1. De  primære  kendetegn  er: 
1.1.1.  fabriks-  eller  varemærke 
1.1.2.  dobbeltrudens  opbygning  (symmetrisk,  asymmetrisk) 
1.1.3.  typen  af hver  enkelt  rude  som  defineret  i punkt  1 i bilag  II H, II I eller  IIJ 
1.1.4.  den  nominelle  bredde  af mellemrummet  mellem  de to ruder 
1.1.5.  fastgørelsesmåden  (organisk,  glas-glas  eller  glas-metal). 
1.2. De  sekundære  kendetegn  er: 
1.2.1.  de  sekundære  kendetegn  for hver  enkelt  rude  som  defineret  i punkt  1.2 i bilag  II H, II I og II J. 
2. GENERELT 
2.1. Hver  enkelt  rude  i dobbeltruden  skal  dels  typegodkendes  og dels  opfylde  kravene  i det for den pågældende  rude 
relevante  bilag  (II H, III eller  IIJ). 
2.2. Prøver,  der udføres  på dobbeltruder  med  en nominel  mellemrumsbredde  på e, anses  for at gælde  for alle 
dobbeltruder,  der har de samme  kendetegn  og en nominel  mellemrumsbredde  på e ± 3 mm.  Ansøgeren  kan  dog 
fremstille  det  prøveemne,  der  har  det  mindste  mellemrum,  og det,  der  har  det  største  mellemrum,  til 
typegodkendelse. 
2.3. Når  det drejer  sig om dobbeltruder  med  mindst  én rude  af lamineret  glas  eller  af plexiglas,  opbevares  prøveemnerne 
inden  afprøvning  i mindst  fire timer  ved en temperatur  på 23° C ± 2° C. Prøverne  udføres,  så snart  prøveemnerne 
tages  ud af den  beholder,  hvori  de opbevares. 
3. PRØVE  MED  ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks  for de sekundære  kendetegn 
Ingen  sekundære  kendetegn  tages  i betragtning. 
3.2. Antal  prøveemner 
Seks  prøveemner  på 1 100  mm  x 500  mm  (+ 5/—  2 mm)  underkastes  afprøvning  for hver  tykkelseskategori  af 
hver enkelt  af de ruder,  dobbeltruden  er opbygget  af, og for  hver  af de i punkt  1.1.4  ovenfor  anførte 
mellemrumsbredder. 
3.3. Prøvemetode 
3.3.1.  Den  metode,  der skal  anvendes,  er den  i punkt  3 i bilag  II A beskrevne. 
3.3.2.  Faldhøjden  skal  være  1,5 mm  + 0/—  5 mm. 
3.3.3.  Hvis  det drejer  sig om en asymmetrisk  dobbeltrude,  udføres  der tre prøver  på den  ene flade  og tre prøver  på den 
anden. 
3.4. Fortolkning  af prøveresultaterne 
3.4.1.  Dobbeltrude  bestående  af to ruder  af glas  med  ensartet  hærdning: 
Prøven  anses  for at have  givet  et positivt  resultat,  hvis  de to dele  knuses. 
3.4.2.  Dobbeltrude  bestående  af ruder  af lamineret  glas  og/eller  af plexiglas  undtagen  forruder: 
Prøven  anses  for at have  givet  et positivt  resultat,  hvis  følgende  betingelser  er opfyldt: 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/73 
3.4.2.1. prøveemnets to dele bøjes og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er 
anslagspunktet 
3.4.2.2. der tillades løsrivninger af mellemlægget (eller mellemlæggene), men attraphovedet må ikke gå igennem 
prøveemnet 
3.4.2.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget. 
3.4.3. Dobbeltrude bestående af en rude af glas med ensartet hærdning og en rude af lamineret glas eller af plexiglas 
undtagen forruder: 
3.4.3.1. ruden af hærdet glas knuses 
3.4.3.2. ruden af lamineret glas eller af plexiglas bøjes og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner, hvis 
centrum omtrent er anslagspunktet 
3.4.3.3. der tillades løsrivninger af mellemlægget (eller mellemlæggene), men attraphovedet må ikke gå igennem 
prøveemnet 
3.4.3.4. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget. 
3.4.4. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven med 
attraphoved, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.4.4.1. alle prøver giver et positivt resultat 
3.4.4.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt 
resultat. 
Nr. C 95/74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 4. 90 
BILAG  IIAf 
MÅLING  AF SEGMENTHØJDEN  OG  ANSLAGSPUNKTE  RNES  PLACERING 
Figur  1 
Bestemmelse  af segmenthøjden  h 
For ruder  med  enkeltkrumning  er segmenthøjden  lig med:  største  hj. 
For ruder  med  dobbeltkrumning  er segmenthøjden  lig med:  største  ht + største  h2. 
12. 4. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 95/75 
30 mm 
2 a) Plade  af planglas 
i k 
2 b) Plade  af planglas 
2 c) Plade  af buet  glas 
Figur  2 a), 2 b) og 2 c) 
Foreskrevne  anslagspunkter  på ruder  af glas  med  ensartet  hærdning 
Punkt  2 i fig. 2 a), 2 b) og 2 c) er eksempler  på, hvor  det i punkt  2.5 i bilag  II H foreskrevne  punkt  2 er 
beliggende. 
Nr. C 95/76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
BILAG IIN 
EKSEMPLER PÅ EØF-TYPEGODKENDELSESMÆRKER 
(Se punkt 4.7 i bilag II) 
Forrude af almindeligt lamineret glas: 
a£6mm 
J. 
001241_3 
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af almindeligt lamineret glas angiver, at den 
pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i dette direktiv under 
typegodkendelsesnummer 001241. 
Forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale: 
II/P! a_ 
3 a*6mm 
f J_ 
H 3 1 T 
^^ Æm 001242 J 
1 3 
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med 
plastmateriale angiver, at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i dette 
direktiv under typegodkendelsesnummer 001242. 
Forrude af behandlet lamineret glas: 
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af behandlet lamineret glas angiver, at den 
pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i dette direktiv under 
typegodkendelsesnummer 001243. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/77 
Forrude af plexiglas: 
IV_3 a£6mm 
fti_ 
3 ;3T~ e2 001244 i 7 
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af plexiglas angiver, at den pågældende rude er 
typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer 
001244. 
Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige lystransmissionskoefficient er mindre end 70%: 
L-J-2å. \ vH 
~e2 a^6mm 
J. 
001245 4 1 
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en anden rude end en forrude, på hvilken bestemmelserne i 
punkt 9.IA.2 i bilag II A finder anvendelse, angiver, at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i 
henhold til bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer 001245. 
Dobbeltrude, hvis regelmæssige lystransmissionskoefficient er mindre end 70%: 
-i a*6mm 
2å.%-
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en dobbeltrude angiver, at den pågældende rude er typegod­
kendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer 001246. 
Nr. C 95/78  De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  12.  4. 90 
Andre  ruder  end forruder,  hvis  regelmæssige  lystransmissionskoefficient  er større  end eller  lig med  70%: 
ai6mm 
2a 
3 . 1 1 a 0 2 001247 i 
T a_ 
3 
Ovenstående  typegodkendelsesmacrke  anbragt  på en anden  rude  end en forrude,  på hvilken  bestemmelserne  i 
punkt  9.1.4.1  i bilag  IIA finder  anvendelse,  angiver,  at den pågældende  rude  er typegodkendt  i Frankrig  (e2)  i 
henhold  til bestemmelserne  i dette  direktiv  under  typegodkendelsesnummer  001247. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/79 
BILAG II O 
KONTROL AF PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
1. DEFINITIONER 
I dette direktiv forstås ved: 
1.1. produkttype: alle ruder med de samme primære kendetegn 
1.2. tykkelsesklasse: alle ruder, hvis forskellige dele har samme tykkelse inden for de tilladte tolerancer 
1.3. produktionsenhed: alle produktionsmidler til fremstilling af en eller flere rudetyper, der er samlet på ét og samme 
produktionssted; den kan omfatte flere produktionslinjer 
1.4. skift: en produktionsperiode på den samme produktionslinje i løbet af en arbejdsdag 
1.5. produktionsperiode: en periode uden afbrydelse med produktion af samme produktionslinje 
1.6. Ps: antallet af ruder af samme produkttype fremstillet af samme skift 
1.7. Pr: antallet af ruder af samme produkttype fremstillet i løbet af en produktionsperide. 
2. AFPRØVNING 
Ruderne underkastes følgende prøver: 
2.1. Ruder af glas med ensartet hærdning 
2.1.1. Brud- og splintringsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2 i bilag II H. 
2.1.2. Lystransmissionsmåling i henhold til forskrifterne i punkt 9.1 i bilag II A. 
2.2. Forruder af almindeligt lamineret glas og forruder af plexiglas 
2.2.1. Prøve med attraphoved i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II B. 
2.2.2. Slagprøve med en kugle på 2 260 g i henhold til forskrifterne i punkt 4.2 i bilag II B og punkt 2.2 i bilag 
II A. 
2.2.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer i henhold til forskrifterne i punkt 5 i bilag II A. 
2.2.4. Lystransmissionsmåling i henhold til forskrifterne i punkt 9.1 i bilag IIA. 
2.2.5. Prøve af den optiske forvrængning i henhold til forskrifterne i punkt 9.2 i bilag IIA. 
2.2.6. Prøve af sekundærbilledseparationen i henhold til forskrifterne i punkt 9.3 i bilag II A. 
2.2.7. Udelukkende for forruder af plexiglas 
2.2.7.1. Slidprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K. 
2.2.7.2. Luftfugtighedsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II K. 
2.2.7.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer i henhold til forskrifterne i punkt 11 i bilag II A. 
2.3. Andre ruder af almindeligt lamineret glas og af plexiglas end forruder 
2.3.1. Slagprøve med en kugle på 227 g i henhold til forskrifterne i punkt 4 i bilag III. 
2.3.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer i henhold til forskrifterne i punkt 5 i bilag II A. 
2.3.3. Lystransmissionsmåling i henhold til forskrifterne i punkt 9.1 i bilag II A. 
2.3.4. Udelukkende for ruder af plexiglas 
2.3.4.1. Slidprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K. 
2.3.4.2. Luftfugtighedsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II K. 
2.3.4.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer i henhold til forskrifterne i punkt 11 i bilag II A. 
2.3.5. Ovenstående betingelser anses for at være opfyldt, hvis de tilsvarende prøver er blevet udført på en forrude med 
samme opbygning. 
Nr. C 95/80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
2.4. Forruder af behandlet lamineret glas 
2.4.1. Ud over de i punkt 2.2 ovenfor i dette bilag anførte prøver udføres en brud- og splintringsprøve i henhold til 
forskrifterne i punkt 4 i bilag II C. 
2.5. Ruder beklædt med plastmateriale 
Ud over de i de forskellige punkter i dette bilag anførte prøver udføres følgende prøver: 
2.5.1. Slidprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K. 
2.5.2. Luftfugtighedsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II K. 
2.5.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer i henhold til forskrifterne i punkt 11 i bilag II A. 
2.6. Dobbeltruder 
Der udføres de prøver, der er fastsat i dette bilag for hver af de ruder, der indgår i dobbeltruden, med samme 
frekvens og samme krav. 
3. AFPRØVNINGSFREKVENS OG PRØVERESULTATER 
3.1. Brud-og splintringsprøve 
3.1.1. Prøver 
3.1.1.1. Der udføres en indledende serie prøver med et brud i hvert af de i dette direktiv foreskrevne anslagspunkter med 
fotografisk registrering ved hver ny nidetypes produktionsstart med henblik på at bestemme det største 
brudpunkt. 
3.1.1.2. I løbet af produktionsperioden udføres en kontrolprøve i det i punkt 3.1.1.1 fastsatte brudpunkt. 
3.1.1.3. Ved hver produktionsperiodes begyndelse eller efter en farveændring udføres en kontrolprøve. 
3.1.1.4. I løbet af produktionsperioden udføres kontrolprøver med følgende minimumsfrekvens: 
Ruder af glas med 
ensartet hærdning 
Pr < 500: én pr. skift 
Pr > 500: to pr. skift Forruder af behandlet 
lamineret glas 
0,1 % pr. type 
3.1.1.5. Ved produktionsperiodens afslutning udføres en kontrolprøve på en af de sidst fremstillede ruder. 
3.1.1.6. Hvis Pr 20, udføres kun en enkelt brud- og splintringsprøve pr. produktionsperiode. 
3.1.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes, ikke mindst de resultater, der ikke registreres fotografisk. 
Desuden tages der en fotografisk kontaktkopi pr. skift, undtagen hvis Pr < 500; i hvilket tilfælde der tages en 
enkelt fotografisk kontaktkopi pr. produktionsperiode. 
3.2. Prøve med attraphoved 
3.2.1. Prøver 
Kontrollen udføres på en prøve svarende til mindst 0,5 % af en produktionslinjes dagsproduktion af laminerede 
forruder, dog højst 15 forruder pr. dag. 
Valget af prøveemner skal være repræsentativt for produktionen af de forskellige typer forruder. 
Efter aftale med den administrative myndighed kan disse prøver erstattes af slagprøven med en kugle på 2 260 g (se 
punkt 3.3 nedenfor). Under alle omstændigheder skal prøven med attraphoved udføres på mindst to prøveemner 
pr, tykkelsesklasse pr. år. 
3.2.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/81 
3.3. Slagprøve med en kugle på 2 260 g 
3.3.1. Prøver 
Kontrollen udføres mindst én gang pr. måned og pr. tykkel ses klasse. 
3.3.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
3.4. Slagprøve med en kugle på 227 g 
3.4.1 Prøver 
Prøveemnerne udskæres af prøveeksemplarer. Af praktiske hensyn kan prøverne dog udføres på færdige produkter 
eller en del af disse produkter. 
Kontrollen udføres på en prøve svarende til mindst 0,5% af produktionen pr. skift, dog højst 10 prøver pr. 
dag. 
3.4.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
3.5. Afprøvning af modstandsdygtigbeden over for høje temperaturer 
3.5.1. Prøver 
Prøveemnerne udskæres af prøveeksemplarer. Af praktiske hensyn kan prøverne udføres på færdige produkter 
eller på en del af disse produkter. Sidstnævnte udvælges således, at alle mellemlæggene underkastes afprøvning i 
forhold til deres anvendelse. 
Kontrollen udføres på mindst tre prøveeksemplarer af dagsproduktionen pr. farve mellemlæg. 
3:5.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
3.6. Lystransmission 
3.6.1. Prøver 
Repræsentative prøveeksemplarer af færdige tonede produkter underkastes denne afprøvning. 
Kontrollen udføres mindst ved hver produktionsperiodes begyndelse, hvis en ændring af rudens kendetegn har 
indflydelse på prøveresultatet. 
Afprøvningen udføres ikke på ruder, hvis regelmæssige lystransmission målt ved typegodkendelsen er lig med eller 
større end 80 % for forruders vedkommende og 75 % for andre ruder end forruders vedkommende, og heller ikke 
på ruder med symbolet V (se punkt 4.5.2 i bilag II). 
Når det drejer sig om ruder af hærdet glas, kan glasleverandøren i stedet for afprøvning fremlægge en attest, hvori 
det attesteres, at ruderne opfylder ovenstående forskrifter. 
3.6.2. Prøveresultater 
Lystransmissionsværdien skal registreres. Når det drejer sig om forruder med solskærm eller solfilterfilm, skal det 
endvidere ved hjælp af de i punkt 2.2.1.2.2.4 i bilag II nævnte tegninger kontrolleres, at disse felter ligger uden for 
zone B eller zone i afhængigt af, hvilken køretøjsklasse forruden er beregnet til at blive monteret på. 
3.7. Optisk forvrængning og sekundærbiUedseparation 
3.7.1. Prøver 
Hver forrude undersøges for fejl. Desuden foretages der ved hjælp af de i dette direktiv foreskrevne metoder eller 
andre metoder, der giver tilsvarende resultater, målinger i de forskellige synszoner med følgende minimums-
frekvens: 
— enten, hvis Ps :£ 200, ét prøveeksemplar pr. skift 
— eller, hvis Ps > 200, to prøveeksemplarer pr. skift 
— eller 1 % af hele produktionen, idet de udtagne prøveeksemplarer skal være repræsentative for hele 
produktionen. 
3.7.2. 
3.8. 
3.8.1. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
Slidprøve 
Prøver 
Kun ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas underkastes denne afprøvning. Kontrollen udføres 
mindst én gang pr. måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller pr. type materiale, der fungerer som 
mellemlæg. 
Nr. C 95/82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
3.8.2. Prøveresultater 
Målingen af lysspredningen skal optegnes. 
3.9. Luftfugtighedsprøve 
3.9.1. Prøver 
Kun ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas underkastes denne afprøvning. Kontrollen udføres 
mindst én gang pr. måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller pr. type materiale, der fungerer som 
mellemlæg. 
3.9.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
3.10. Afprøvning af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer 
3.10.1. Prøver 
Kun ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas underkastes denne afprøvning. Kontrollen udføres 
mindst én gang pr. måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller pr. type materiale, der fungerer som 
mellemlæg. 
3.10.2. Prøveresultater 
Alle prøveresultater skal optegnes. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/83 
BILAG II P 
MEDDELELSE VEDRØRENDE EØF-TYPEGODKENDELSE, FORLÆNGELSE, NÆGTELSE ELLER 
INDDRAGELSE AF EØF-TYPEGODKENDELSE SAMT ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN AF EN 
TYPE SIKKERHEDSRUDE 
C) 
(Maksimumsformat: A4 (210 mm x 297 mm) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
1. Sikkerhedsnålens klasse: 
2. Beskrivelse af ruden: se tillæg 1,2,3,4,5,6 (2) samt, for forruders vedkommende, fortegnelsen i henhold til 
tillæg 7. 
3. Fabriks- eller varemærke: 
4. Fabrikantens navn og adresse: 
5. Navn og adresse på fabrikantens repræsentant (evt.): 
6. Fremstillet til typegodkendelse den: 
7. Teknisk tjeneste, der udfører typegodkendelsesprøverne: 
8. Dato for prøverapport: 
9. Prøverapportens nummer: 
10. Typegodkendelse meddelt /nægtet /forlænget/ inddraget (2): 
11. Årsag(er) til forlængelse af typegodkendelse: 
12. Bemærkninger: 
13. Sted: -
14. Dato: 
15. Underskrift: 
16. Der vedlægges en liste over de dokumenter vedrørende typegodkendelsen, der er deponeret hos den 
myndighed, der har meddelt typegodkendelse. Dokumenterne kan fås ved henvendelse hertil. 
('} Myndighedens navn. 
(2) Det ikke gældende overstreges. 
Nr. C 95/84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Tillæg 1 
FORRUDER AF LAMINERET GLAS 
(almindeligt, behandlet eller plastbeklædt) 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II B, II C eller II K) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
Primære kendetegn: 
— Antal glaslag: 
— Antal mellemlæg: 
— Forrudens nominelle tykkelse: 
— Mellemlæggets (mellemlæggenes) nominelle tykkelse: 
— Specialbehandling af glasset: 
— Mellemlæggets (mellemlæggenes} art og type: 
— Plastbeklædningens art og type: 
Sekundære kendetegn: 
— Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
— Glassets farvning (farveløst/tonet): 
— Mellemlæggets farvning (helt/delvis): 
— Plastikbeklædningens farvning: 
— Ledere indlagt (JA/NEJ): 
— Solfilterfilm indlagt (JA/NEJ): 
Bemærkninger: 
Bilag: fortegnelse over forruder (se tillæg 7). 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/85 
Tillæg 2 
FORRUDER AF PLEXIGLAS 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II D) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
Primære kendetegn: 
— Formkategori: 
— Antal plastlag: 
— Glassets nominelle tykkelse: 
— Behandling af glasset JA/NEJ): 
— Forrudens nominelle tykkelse: 
— Nominel tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg: 
— Art og type af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg: 
— Art og type af det udvendige plastlag: 
Sekundære kendetegn: 
— Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
— Plastlagets (plastlagenes) farvning (helt/delvis): .. 
— Glassets farvning: 
— Ledere indlagt (JA/NEJ): 
— Solfilterfilm indlagt (JA/NEJ): 
Bemærninger: 
Bilag: fortegnelse over forruder (se tillæg 7). 
Nr. C 95/86 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Tillæg 3 
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold ril bilag II H eller II K) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
Primære kendetegn: 
— Formkategori: 
— Hærdningens art: 
— Tykkelseskategori: 
— Plastbeklædningens art og type: 
Sekundære kendetegn 
— Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
— Glassets farvning: 
— Plastbeklædningens farvning: 
— Ledere indlagt (JA/NEJ): 
— Solfilterfurn indlagt (JA/NEJ): 
Typegodkendte kriterier: 
— Største overflade (planglas): 
— Mindste vinkel: 
— Største udfoldede flade (buet glas): 
— Største segmenthøjde: 
Bemærkninger: 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/87 
Tillæg 4 
ANDRE RUDER AF LAMINERET GLAS END FORRUDER 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III og II K) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
Primære kendetegn: 
— Antal glaslag: 
— Antal mellemlæg: 
— Tykkelseskategori: 
— Mellemlæggets (mellemlæggenes) nominelle tykkelse: 
— Specialbehandling af glasset: 
— Mellemlæggets (mellemlæggenes) art og type: 
— Plastbeklædningens art og type: 
— Plastbeklædningens tykkelse: 
Sekundære kendetegn: 
— Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
— Mellemlæggets farvning (helt/delvis): 
— Glassets farvning: 
— Plastbeklædningens farvning: 
— Ledere indlagt (JA/NEJ): 
— Solfilterfilm indlagt (JA/NEJ): 
Bemærkninger: 
Nr. C 95/88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Tillæg 5 
ANDRE RUDER AF PLEXIGLAS END FORRUDER 
(Primære og sekundacre kendetegn i henhold til bilag IIJ) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
Primære kendetegn: 
— Antal plastlag: 
— Glasdelens tykkelse: 
— Glasdelen behandlet (JA/NEJ): 
— Rudens nominelle tykkelse: 
— Nominel tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg: 
— Art og type af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg: 
— Art og type af det udvendige plastlag: 
Sekundære kendetegn: 
— Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
— Glassets farvning (farveløst/tonet): 
— Plastlagets (plastlagenes) farvning (helt/delvis): 
— Ledere indlagt (JA/NEJ): 
— Solfilterfilm indlagt (JA/NEJ): 
Bemærkninger: 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/89 
Tillæg 6 
ENHEDER MED DOBBELTRUDER 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II L) 
Typegodkendelsesmærke: Forlængelse nr.: 
Primære kendetegn: 
— Dobbeltrudeenhedernes opbygning (symmetrisk/asymmetrisk): 
— Mellemrummets nominelle bredde: 
— Samlemetode: 
— De enkelte glastyper i henhold ril bilag II H, II I, II K eller IIJ: 
Bilag: 
En attest for de to ruder i en enhed med symmetriske dobbeltruder i henhold til det bilag, ifølge hvilket disse ruder 
afprøves eller typegodkendes. 
En attest for hver rude, der indgår i en enhed med asymmetriske dobbeltruder i henhold til de bilag, ifølge hvilke 
disse ruder afprøves eller typegodkendes. 
Bemærkninger: 
Nr. C 95/90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
Tillæg 7 
INDHOLD AF FORRUDEFORTEGNELSEN (>) 
For hver forrude, der underkastes typegodkendelse i henhold til dette direktiv, skal mindst nedenstående 
oplysninger angives: 
— Køretøjsfabrikant: 
— Køretøjstype: 
— Køretøjsklasse: 
— Udfoldet flade (F): 
— Segmenthøjde (h): 
— Krumning (r): 
— Monteringsvinkel (<x): 
— Ryglænsvinkel (B): 
— R-punktets koordinater (A, B, C) i forhold til midten af forrudens øverste kant: 
Beskrivelse af forrudens parametre F 
(') Denne fortegnelse skal vedlægges tillæg 1 og 2 til dette bilag. 
12. 4. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/91 
BILAG III 
KØRETØJER — FORSKRIFTER FOR MONTERING AF FORRUDER OG ANDRE RUDER END 
FORRUDER PÅ KØRETØJER 
1. Alle køretøjer i klasse M og N skal efter fabrikantens valg være forsynet med: 
1.1. forrude med EØF-typegodkendelsesmærke som beskrevet i punkt 4.4 til 4.7 i bilag II, der opfylder kravene i 
bilag II B (med eller uden II K), II C (med eller uden II K) eller II D. 
1.2. andre ruder end forruder med EØF-typegodkendelsesmærke som beskrevet i punkt 4.4 til 4.7 i bilag II, der 
opfylder kravene i bilag II H, II I, IIJ, II K eller II L. 
2. Alle køretøjer i klasse O skal, hvis de har glasflader, efter fabrikantens valg være forsynet med ruder med 
EØF-typegodkendelsesmærke som beskrevet i punkt 4.4 til 4.7 i bilag II, der opfylder kravene i bilag II H, 
III, II J, II Keller HL. 
3. Forruder og andre ruder end forruder skal monteres på en sådan måde, at de kan modstå de påvirkninger, 
som et køretøj udsættes for under normale kørselsforhold, forbliver på plads og forsætter med at sikre 
førerens og passagerernes udsyn og sikkerhed i køretøjet. 
Tillæg 
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESATTESTEN FOR EN KØRETØJSTYPE MED 
HENSYN TIL MONTERINGEN AF SIKKERHEDSRUDER 
(Artikel 4, stk. 2, og artikel 10 i Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse af 
medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil) 
Myndighedens navn: 
EØF-standardtypegodkendelsesnummer: Forlængelse nr.: 
1. Køretøjets mærke (firmabetegnelse): 
2. Køretøjets type og evt. handelsbetegnelse: 
3. Fabrikantens navn og adresse: 
4. Den befuldmægtigedes navn og adresse (evt.): 
5. Beskrivelse af den benyttede rudetype: 
5.1. — til forruden: 
5.2. — til andre ruder end forruder: 
6. EØF-typegodkendelsesmærke for forruden: 
7. EØF-typegodkendelsesmærke(r) for andre ruder end forruden: 
Nr. C 95/92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 90 
8. Monteringsforskrifter er/er ikke (') overholdt. 
9. Dato for fremstilling af køretøjet til EØF-standardtypegodkendelse: 
10. Teknisk tjeneste, der har foretaget EØF-standardtypegodkendelse: 
11. Dato for prøverapport: 
12. Prøverapportens nummer: 
13. EØF-standardtypegodkendelse med hensyn til monteringen af sikkerhedsruder meddeles/nægtes i1). 
14. Sted: 
15. Dato: 
16. Underskrift: 
17. Liste over de dokumenter, der er deponeret hos den myndighed i den medlemsstat, der har meddelt 
EØF-standardtypegodkendelse. 
Dokumenterne udleveres på forlangende til de øvrige medlemsstaters myndigheder: 
18. Eventuelle bemærkninger: 
(*) Det ikke gældende overstreges. 
Forslag til Rådets direktiv om masse og dimensioner for motorkøretøjer af klasse Mt 
KOM(89) 653 endelig udg. SYN 237 
(Forelagt af Kommissionen den 12. februar 1990) 
(90/C 95/02) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR - ud fra følgende betragtninger: 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Euro­
pæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100A, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg, og Der bør vedtages foranstaltninger med henblik på gradvis 
oprettelse af det indre marked i løbet af perioden indtil den 
31. december 1992; det indre marked indebærer et område 
uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, 
tjenesteydelser og kapital; 
de tekniske forskrifter, som motorkøretøjer skal opfylde i 
henhold til national lovgivning, vedrører blandt andet 
køretøjernes masse og dimensioner;