Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Socialpolitik og økonomiske resultater« (97/C 287/17)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 26. og 27. februar 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om »Socialpolitik og økonomiske resultater«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Økonomiske, Finansielle og Monetære Spørgsmål og Sektionen for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Ursula Konitzer til ordfører. Sektionerne vedtog udtalelsen den 14. maj 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 346. plenarforsamling af 28. og 29. maj 1997, mødet den 29. maj 1997, med 83 stemmer for, 30 imod og 11 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledende bemærkninger

1.1. Socialpolitikken i videste forstand er hidtil aldrig i tilfredsstillende omfang blevet integreret med den makroøkonomiske politik og strukturpolitikken til én sammenhængende politik. Efter ØSU's opfattelse skyldes det, at man ikke har været tilstrækkeligt opmærksom på socialpolitikkens og de sociale sikringsinstitutioners betydning for den økonomiske formåen. I modsætning hertil bygger nærværende udtalelse på den forudsætning, at socialpolitik og økonomisk formåen kan befrugte hinanden gensidigt. Allerede i hvidbogen hedder det: »Således udgør uddannelse, arbejdsmarkedslovgivning, arbejdskontrakter, overenskomstforhandlingspraksis og social sikring alle en vigtig del af de "nationale arbejdsmarkedssystemer" ().«

1.2. Nærværende udtalelse bygger på resultaterne af en konference, det hollandske rådsformandskab afholdt i Amsterdam den 23. og 25. januar 1997 om »Socialpolitik og Økonomiske Resultater«, hvor man analyserede, om der kan eksistere en positiv vekselvirkning mellem socialpolitik og økonomisk formåen. Efter ØSU's opfattelse er det nu på tide, at der på grundlag af denne analyse opstilles en dagsorden omfattende konkrete reformprojekter. Det er det, der er formålet med udtalelsen, som ikke ønsker at foregribe resultaterne af diskussionen eller indholdet i de politiske reformer, men at danne grundlag for en struktureret dialog.

1.3. Næste afsnit indeholder først nogle generelle betragtninger til støtte for den opfattelse, at socialpolitik og økonomisk formåen kan påvirke hinanden positivt, og det fastslås, at der bør drages politiske og institutionelle konsekvenser af denne erkendelse, særlig med henblik på beskæftigelsen.

2. Socialpolitik og økonomisk formåen er gensidigt afhængige størrelser; politiske konsekvenser heraf

2.1. Socialpolitik og økonomisk formåen

2.1.1. Fremadrettede investeringer, faglig mobilitet og teknologisk innovation er centrale elementer i en succesrig og dynamisk økonomi.

Men strukturændringer har også negative konsekvenser. Mange mennesker føler den økonomiske omstilling som en trussel, hvad der skaber frygt for større usikkerhed eller gør usikkerheden til virkelighed. En solidarisk social sikring fordeler de individuelle risici på mange skuldre og tager dermed det farlige af dem. En god social sikring er således baggrund for, at en dynamisk økonomisk udvikling overhovedet kan finde sted. Strukturændringer kan forløbe gnidningsløst, og økonomiens innovationsevne styrkes. Erhvervsuddannelse, opkvalificering og tilfredsstillende sikring mod konsekvenserne af teknisk omstilling og mod de individuelle risici ved en fremsynet økonomisk politik har på den måde positive konsekvenser for væksten. Investeringer i menneskelige ressourcer bør gå hånd i hånd med investeringer i produktionsapparater.

2.1.2. Social sikring giver sig også udslag i større social samhørighed, lige muligheder og tolerance. Også det påvirker væksten positivt: Det bliver lettere at gennemføre en langsigtet politik, der på kort sigt kan opfattes som upopulære omstruktureringer. Sammen med en god og differentieret social infrastruktur danner den sociale sikring grundlag for, at interessekonflikter kan løses fredeligt. Der er dermed en stabil ramme, som sætter virksomhederne i stand til at disponere på lang sigt. Desuden er der en række direkte omkostninger ved manglende sikring, f.eks. udstødelse og fattigdom, der mindsker velfærden, omend de er vanskelige at kvantificere.

2.1.3. Således indvirker social samhørighed positivt på arbejdskraftens produktivitet. Denne virkning får større og større relevans i takt med den menneskelige kapitals stigende betydning i en vidensbaseret økonomi. Øget arbejdsproduktivitet betyder makroøkonomisk, at det med et givet lønniveau er mindre tillokkende at substituere arbejdskraft med kapital, hvilket er til gavn for beskæftigelsen.

2.1.4. Et moderne socialt sikringssystem kan også danne grundlag for et gunstigt innovationsklima. Ved siden af de »hårde« fundamentale makroøkonomiske forhold er også bløde faktorer som social samhørighed og social infrastruktur af umiddelbar betydning, særlig i forbindelse med arbejdsorganisatorisk innovation (teknisk-organisatorisk fremskridt) ().

2.2. Økonomiske resultater og social sikring

2.2.1. Gode økonomiske resultater bevirker, at der er tilstrækkelige midler til at finansiere en passende social sikring og fremtidssikre dens institutioner. Jo bedre økonomiske resultater, desto mere passende bliver det finansielle grundlag for socialpolitiske ordninger og desto mindre antallet af mennesker, der overhovedet nødsages til at gøre brug af disse ordninger.

2.2.2. Høje vækstrater baseret på en bæredygtig udvikling og en god konkurrenceevne har direkte positive konsekvenser for beskæftigelsen og bevirker, at arbejdskraften ikke belastes så hårdt med skatter og afgifter. Modstanden mod skatter og sociale bidrag bliver mindre. Den sociale samhørighed opretholdes.

2.2.3. Et godt økonomisk resultat og en høj arbejdsproduktivitet kan sammen med andre faktorer medvirke til at begrænse den sociale sikrings eventuelle negative incitamenter. Bl.a. kan de arbejdsløse så via en passende understøttelse, der fremmer arbejdsevnen, tilskyndes til at påtage sig et job.

2.3. At forbinde socialt og økonomisk fremskridt og skabe institutionelle forudsætninger herfor

2.3.1. På baggrund af disse generelle overvejelser understreger ØSU, at det er muligt at skabe en positiv forbindelse mellem socialpolitik og økonomisk formåen. Det drejer sig derfor om at føre en politik, der maksimerer den gensidige befrugtning mellem det økonomiske og det sociale. ØSU slår derfor til lyd for, at socialpolitikken integreres i en konsekvent makroøkonomisk politik, både i medlemsstaterne og på europæisk plan.

2.3.2. ØSU konstaterer mangler på dette område. Det gælder både indholdsmæssigt og institutionelt.

2.3.3. Hvad det indholdsmæssige angår har man ikke i tilstrækkelig grad fået øjnene op for socialpolitikkens makroøkonomiske rolle. Stadig er den opfattelse fremherskende, at det sociale sikringssystem i videste forstand kun repræsenterer en omkostning, som medlemsstaterne og EU først kan »tillade sig«, når økonomien blomstrer. ØSU mener, der er større perspektiver i at anlægge en integreret betragtningsmåde. I den forbindelse udtrykker det sin glæde over den konference, det hollandske rådsformandskab har afholdt om »socialpolitik og økonomiske resultater«, og over den der forelagte principielle og generelle analyse.

2.3.4. ØSU er af den opfattelse, at det nu er på tide på grundlag af denne analyse at opstille en dagsorden med henblik på drøftelse af konkrete reformprojekter og at inddrage arbejdsmarkedets parter både i drøftelserne og i beslutningerne. Både fordi samfundslivets rammebetingelser ændrer sig fundamentalt, og fordi arbejdsløsheden fortsat stiger, er det nødvendigt at modernisere og videreudvikle den europæiske samfundsmodel. Der er en hel række fænomener af både økonomisk og samfundsmæssig art med oprindelse dels i, dels uden for Europa, der gør dette nødvendigt. Den adækvate reaktion på de nye tilstande er hverken generelt at reducere det sociale beskyttelsesniveau eller at holde fast ved gamle strukturer. Der må foretages en dynamisk videreudvikling af den europæiske samfundsmodel. Man kan i den forbindelse skele til god praksis i de medlemsstater, der har skabt betingelser for øget beskæftigelse og stærkere økonomisk vækst.

2.3.5. På den anden side erkender ØSU, at den økonomisk-politiske og socialpolitiske »totrinsmodel«, hvor det økonomiske system er »det obligatoriske program« og det sociale system det tilføjede »friløb«, giver sig udslag i institutionelle strukturer, der må tages op til revision. På baggrund af den vedvarende beskæftigelseskrise bør der skabes institutionelle forudsætninger for, at fremme af beskæftigelsen integreres i alle politikker som primært mål. Særlig områderne makroøkonomi og socialpolitik bør interinstitutionelt koordineres mere indgående og bringes til at arbejde bedre sammen. Det gælder både horisontalt, dvs. mellem de europæiske institutioner indbyrdes, og vertikalt, mellem EU's og medlemsstaternes institutioner. I den forbindelse glæder ØSU sig over den samarbejdsvilje, som formanden for det nye beskæftigelses- og arbejdsmarkedsudvalg, hr. Borstlap, gav udtryk for på ØSU's plenarforsamling den 19. marts 1997.

2.3.6 ØSU ønsker i denne situation at danne forum for udarbejdelse, koordinering og drøftelse af indholdsmæssige og institutionelle strategier. I ØSU er det økonomiske og sociale liv i medlemsstaterne repræsenteret på europæisk plan. Det er den europæiske institution, der siden underskrivelsen af Rom-traktaten har samlet erfaringer i at føre og organisere den økonomisk-sociale dialog på europæisk plan.

2.3.7. Nedenfor fremsætter ØSU en række konkrete forslag vedrørende det fremtidige samarbejde mellem institutionerne.

3. Institutionelt samarbejde

3.1. At socialpolitik og økonomisk formåen gensidigt betinger hinanden; at dialog og medindflydelse er nødvendige som drivkræfter bag forandring; at kravene om fleksibilitet bør modsvares af sikring mod de nye risici; at social konsensus er nødvendig for at opnå bæredygtig vækst og beskæftigelse - alle disse forudsætninger for en dynamisk, social og konkurrencedygtig europæisk økonomi stiller krav om bedre og mere intensivt samarbejde mellem de berørte institutioner og aktører.

3.2. ØSU konstaterer, at det ligger tungt med initiativer på dette område. Der findes mange gode analyser af den aktuelle situation, men praktiske foranstaltninger er en mangelvare både på lokalt, nationalt og europæisk plan. ØSU appellerer i den forbindelse også til Det Europæiske Råd om, at alle medlemsstater bør leve op til deres ansvar for Europa og uden tøven gennemføre forslagene i kommissionsformand Santer's »tillidspagt« ().

3.3. På baggrund af analysen i nærværende udtalelse kræver ØSU, at Økonomi- og Finansministerrådet sammen med Socialministerrådet iværksætter en »samordnet aktion til fremme af beskæftigelsen«. De berørte generaldirektorater i Kommissionen bør drøfte sagen indbyrdes og med Rådets rådgivende udvalg, hvorefter de bør udarbejde konkrete projekter på grundlag af resultaterne af konferencen i Amsterdam den 23. og 25. januar 1997 og på grundlag af den i nærværende udtalelse opstillede dagsorden.

3.4. I denne forbindelse bifalder ØSU det nyoprettede Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedsudvalget, der skal støtte Socialministerrådet, og Udvalget for Økonomisk Politik, som knyttes til ØKOFIN-rådet. I sin egenskab af europæisk socioøkonomisk forum glæder ØSU sig til et godt og effektivt samarbejde med disse udvalg. Det går ud fra, at EU-organerne kan drage nytte af dets erfaringer og dets nærhed i forhold til borgerne, til gavn for et socialt og økonomisk velfungerende Europa.

3.5. For at tage højde for de nye aspekter i den i punkt 2.3.6 omtalte dialog agter Det Økonomiske og Sociale Udvalg at nedsætte en studiegruppe bestående af medlemmer fra forskellige sektioner. Denne studiegruppe skal søge samarbejde med andre berørte institutioner og bl.a. beskæftige sig med emner som globaliseringen og dens konsekvenser for arbejde med lav produktivitet; finansieringen af socialpolitikken; konkurrenceevne og socialpolitik; balancen mellem fleksibilitet og social tryghed.

Bruxelles, den 29. maj 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Europa-Kommissionen: »Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse«, s. 16-17; ISBN 92-826-7426-1.

() I sin Grønbog om Innovation s. 13 f. skelner Kommissionen mellem produktinnovation, innovation i fremstillingsprocessen og i tjenesteydelsessektoren samt innovation vedrørende arbejdstilrettelæggelsen. I kapitel II tales om »forudsætningerne for innovation«.

() Jf. udtalelse om »En indsats for beskæftigelsen - En tillidspagt« - EFT C 56 af 24. 2. 1997.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under debatten, men opnåede over en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 2.3.4

I 2. punktum (3. linje) læses:

»... og fordi arbejdsløsheden i nogle lande fortsat stiger ...«.

Begrundelse

Arbejdsløsheden stiger faktisk ikke i EU som helhed. Den stiger i nogle lande og falder i andre; det samlede billede er statisk.

Afstemningsresultat

For: 48, imod: 57, hverken for eller imod: 3.

Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forsyningspligtydelser i Europa« (97/C 287/18)

Europa-Kommissionen besluttede den 20. november 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalg om udtalelse om Kommissionens meddelelse om »Forsyningspligtydelser i Europa«.

På ØSU's møde den 28. november 1996 besluttedes det under henvisning til forretningsordenens artikel 19, stk. 1, at nedsætte et underudvalg til at varetage det forberedende arbejde.

Underudvalget vedtog den 18. april 1997 et forslag til udtalelse (ordfører: J.J. van Dijk).

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 346. plenarforsamling af 28. og 29. maj 1997 (mødet den 29. maj 1997) med 44 stemmer for, 26 imod og 18 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I september 1996 udsendte Kommissionen en meddelelse, hvor den henledte opmærksomheden på forsyningspligtydelser.

1.2. I meddelelsen giver Kommissionen en definition på forsyningspligtydelser og på alment tjenesteudbud. Kommissionen sondrer mellem de to begreber.

1.3. Ved forsyningspligtydelser forstås alle serviceydelser, som de offentlige myndigheder betragter som værende af almen interesse.

1.4. Begrebet »alment tjenesteudbud« refererer ifølge Kommissionen til et sæt krav, som i hele Den Europæiske Union skal opfyldes af organer, der leverer en række almennyttige tjenesteydelser. Et centralt element i disse krav er målet om at sikre adgang til væsentlige tjenester til en overkommelig pris. Begrebet er blevet til uden om traktaten gennem omfattende drøftelser på sektorielt grundlag blandt de europæiske institutioner, og det iværksættes gennem forskellige former for sektorspecifik europæisk lovgivning.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Begrebet »Alment tjenesteudbud«

2.1.1. ØSU stiller det spørgsmål, om denne sondring er relevant. Det ser ud, som om der skulle bestå en sondring mellem postvæsen og telekommunikation på den ene side, og radio/fjernsyn, energi og transport på den anden. Endvidere rejser ØSU det spørgsmål, i hvilken udstrækning der er tale om en væsentlig sondring. ØSU mener, at udtrykket »alment tjenesteudbud« ikke er selvforklarende og at både begrebet og dets pan-EU-kriterium ikke tydeliggøres. Det kan forveksles med »forsyningspligtydelser« eller »offentlige tjenester«. I sin nylige udtalelse om »forpligtelser som offentlig tjeneste på det indre energimarked« () opfordrer ØSU Kommissionen til at tydeliggøre og definere disse udtryk.

2.1.2. ØSU noterer sig Kommissionens reaktion, idet den fremkommer med de krævede definitioner og med en tydeliggørelse i sin meddelelse. Det anerkender Kommissionens sondring mellem den bogstavelige anvendelse af udtrykket »forsyningspligtydelser« på den ene side, og det i udvikling værende begreb »alment tjenesteudbud« på den anden.

2.1.3. ØSU har allerede afgivet udtalelser om sektorspecifikke forslag til udvikling, på EF-plan, af almene tjenesteudbud inden for telekommunikation, postvæsen, elektricitet, radio og tv samt informationssamfundet. Det har dog gentagne gange peget på det nødvendige i, at iværksættelse af dette begreb skal medvirke til styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed, til sikring af ligebehandling - i henseende til geografisk dækning - inden for Den Europæiske Union samt til fremme af borgernes medinddragelse, hvilket forudsætter, at der drages omsorg for finansieringen af almene tjenesteudbud.

2.1.4. Beskrivelsen af »alment tjenesteudbud« i Kommissionens meddelelse kan accepteres som værende passende i den brede sammenhæng, som meddelelsen skal anskues i, og benyttes på denne vis i den foreliggende udtalelse. Imidlertid bør iværksættelsen af dette begreb udvikles i mere omfattende grad, således som ØSU har slået til lyd for i tidligere udtalelser.

2.2. Forsyningspligtydelser

2.2.1. I meddelelsen lader Kommissionen begrebet »forsyningspligtydelser« gælde udelukkende for telekommunikation, postvæsen, transport, elektricitet, radio og tv. ØSU rejser det spørgsmål, om man ikke også kan anse andre ydelser for forsyningspligtydelser.

2.2.2. ØSU kan forestille sig, at også andre ydelser kan anses for forsyningspligtydelser. Man kunne eksempelvis tænke på sundhedsvæsen og undervisning.

2.2.3. I Kommissionens meddelelse overlades det til de offentlige myndigheder at afgøre, hvilke ydelser der skal anses for at være af almen interesse. ØSU rejser det spørgsmål, om dette mon ikke er en alt for snæver indfaldsvinkel. Det fremgår heller ikke klart, hvilke offentlige myndigheder der sigtes til: nationale eller europæiske?

2.2.4. I meddelelsens punkt 26 gøres det klart, at de europæiske institutioner har »ønsket at respektere de definitioner, der i medlemsstaterne anvendes for forsyningspligtydelser, og som er en følge af deres sociokulturelle særpræg og den valgte samfundsmodel« ().

2.2.5. Samtidig skriver Kommissionen følgende: Der er intet, der forhindrer medlemsstaterne i at udvide det almene tjenesteudbudsbegreb til at omfatte yderligere områder, blot de anvendte midler er i overensstemmelser med fællesskabsretten ().

2.2.6. ØSU mener, at der på EF-plan må fastlægges en ramme, som kan benyttes til medlemsstaternes fastsættelse af, hvilke ydelser der skal anses for at være af almen interesse. Det tilkommer således medlemsstaterne af afgøre, hvilke ydelser der omfattes af dette begreb. ØSU går ud fra, at der vil blive gennemført samråd med relevante interessegrupper, såsom arbejdsmarkedets parter og forbrugerorganisationerne. ØSU mener, at man herigennem på udmærket vis kan konkretisere subsidiaritetsprincippet i overensstemmelse med artikel 3 B i traktaten om Den Europæiske Union.

2.3. Mål og strategi

2.3.1. ØSU er enig med Kommissionen i, at forsyningspligtydelser bidrager til økonomisk og social samhørighed og til den økonomiske ydeevne og derfor bør spille en rolle med hensyn til opfyldelse af Den Europæiske Unions globale mål.

2.3.2. I henhold til Kommissionens foreslåede strategi om at fremme forsyningspligtydelser planlægges det at videreføre den sektorbaserede indfaldsvinkel til både åbning af markeder og indførelse af alment tjenesteudbud. ØSU støtter både strategien og den planlagte indfaldsvinkel, dog under hensyntagen til bemærkningerne i de tidligere punkter i afsnit 2.

3. Skal forsyningspligtydelser medtages i traktaten?

3.1. Kommissionen stiller sidst i meddelelsen det spørgsmål, om der i traktaten skal medtages en henvisning til forsyningspligtydelser. Den foreslår selv at føje følgende til artikel 3:

»bidrag til fremme af forsyningspligtydelser«.

3.2. Inden man kommer nærmere ind på en sådan teksts ordlyd, rejser ØSU det spørgsmål, om der bør forekomme en henvisning i traktaten.

3.3. Traktaterne tilstræber vidtgående konkurrence. Ifølge traktaten er enhver beslutning, som kan påvirke konkurrencen inden for fællesmarkedet negativt, i strid med fællesmarkedet. Dette gælder navnlig fastsættelse af priser, kontrol med produktion, afsætning, teknisk udvikling og investeringer, samt opdeling af markeder eller forsyningskilder ().

3.4. Med udgangspunkt i traktaten anser Kommissionen misbrug af en dominerende stilling på fællesmarkedet eller en væsentlig del deraf for uforenelig med fællesmarkedet ().

3.5. Desuden må der ikke ydes tidsubegrænset statsstøtte. Kun i følgende tilfælde må der afviges herfra:

- støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse;

- støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse;

- støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner;

- støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven ().

3.6. Virksomheder, der leverer forsyningspligtydelser, er underkastet traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke hindrer opfyldelsen af deres særlige opgaver. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes ().

3.7. I de forgangne år har Den Europæiske Union taget flere initiativer til at gennemføre fuldstændig konkurrence inden for forskellige sektorer såsom postvæsen og telekommunikation. Kommissionen anser begge sektorer for at være omfattet af begrebet forsyningspligtydelser.

3.7.1. Uden lovregler består der som følge af denne udvikling en frygt for, at det under bestemte omstændigheder ikke mere vil være muligt at levere bestemte ydelser på de i punkt 1.4. nævnte vilkår. Alle virksomheder skal virke på et fælles marked og holde sig til reglerne om fri konkurrence. Det betyder, at virksomheder, som tidligere havde en monopolstilling, nu må finde sig i konkurrencen.

3.7.2. ØSU mener, at konkurrence kan føre til effektivere serviceydelser, men at den også kan medføre visse problemer. Mindre rentable dele af virksomheder vil som følge af den stigende konkurrence blive taget op til debat.

3.7.3. Frasalg af disse dele eller nedsættelse af serviceydelserne til bestemte regioner eller grupper kunne blive følgen heraf. Således er forskellige »mindre rentable« jernbanestrækninger taget op til debat, uden at der tilbydes anden kollektiv trafik eller kun langt sjældnere forbindelser. Således kan eksempelvis den hastige vækst i kommercielt tv så tvivl om de statslige kanaler, især hvis disses indkomster er faldende. Overgangen til betalings-tv er i så fald lige på trapperne.

3.8. I ØSU erkendes det, at ovenstående udvikling kan forebygges, hvis de kompetente myndigheder tager de fornødne, lovmæssige skridt. Der resterer så det spørgsmål, på hvilket niveau dette skal ske: nationalt eller europæisk?

3.8.1. Tilhængerne af det nationale niveau henviser til artikel 90, stk. 2, i Traktaten om Den Europæiske Union, som efter deres mening rummer tilstrækkeligt med garantier til at tage passende forholdsregler på nationalt plan for at beskytte adgangen til forsyningspligtydelser i tilstrækkeligt omfang. De mener tillige, at beskyttelse af forsyningspligtydelser bør ske på et så lavt niveau som muligt. Forsyningspligtydelser kan bedst beskyttes ved hjælp af tiltag på nationalt niveau.

3.8.2. Tilhængerne af foranstaltninger på europæisk plan mener, at europæiske foranstaltninger, som følger af Traktaten om Den Europæiske Union, udgør en trussel mod forsyningspligtydelser. På grund af truslerne fra europæisk hold slår de til lyd for, at der på europæisk plan træffes foranstaltninger til at imødegå de europæiske trusler.

3.9. ØSU støtter sidstnævnte holdning og går derfor ind for en henvisning i traktaten.

4. Henvisning i traktaten

4.1. Uden at foregribe brugen af artikel 77 og 90 mener ØSU, at der bør medtages en henvisning til »forsyningspligtydelser« i den nye traktat, idet sigtet er at beskytte eller forbedre ydelsernes standard. I denne forbindelse er ØSU opmærksom på et forslag fra formandskabet, som bygger på disse principper.

Bruxelles, den 29. maj 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 56 af 24. 2. 1997, s. 83.

() Punkt 26 i Kommissionens meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa.

() Punkt 30 i Kommissionens meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa.

() Traktaten om Den Europæiske Union, artikel 85.

() Traktaten om Den Europæiske Union, artikel 86.

() Jf. artikel 92-94 i Traktaten om Den Europæiske Union.

() Traktaten om Den Europæiske Union, artikel 90.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under debatten, men opnåede over en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 2.3.4

I 2. punktum (3. linje) læses:

»... og fordi arbejdsløsheden i nogle lande fortsat stiger ...«.

Begrundelse

Arbejdsløsheden stiger faktisk ikke i EU som helhed. Den stiger i nogle lande og falder i andre; det samlede billede er statisk.

Afstemningsresultat

For: 48, imod: 57, hverken for eller imod: 3.