Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

- »Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om godkendelse af det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af protokollen til Madrid-arrangementet om den internationale registrering af varemærker vedtaget i Madrid den 27. juni 1989« (), og - »Kommissionens forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker med henblik på det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af protokollen til Madrid-arrangementet om den internationale registrering af varemærker vedtaget i Madrid den 27. juni 1989« () (97/C 89/06)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 17. oktober 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Manuel Ataíde Ferreira til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. januar 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 342. plenarforsamling af 29.-30. januar 1997, mødet den 29. januar 1997, med 94 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Begrundelse

Denne udtalelse vedrører Kommissionens forslag om tiltrædelse af protokollen til Madrid-arrangementet om den internationale registrering af varemærker (KOM(96) 367) vedtaget i Madrid den 27. juni 1989 (Madrid-protokollen) samt behovet for ændring af Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 (KOM(96) 372) om EF-varemærker (Varemærkeforordningen).

2. Tiltrædelse af Madrid-protokollen

2.1. Formålet med Madrid-protokollen er netop at overvinde nogle af de vanskeligheder, en række lande har mødt i forbindelse med tiltrædelsen af Madrid-arrangementet om international registrering af varemærker af 14. april 1991, herefter kaldet arrangementet.

2.2. De ændringer, der via Madrid-protokollen blev foretaget i det tidligere gældende arrangement, som ud fra en samlet betragtning kan vurderes som gunstige for de berørte parter, er fremstillet meget klart i Kommissionens forslag til Rådets afgørelse. Den eneste ting, der bør fremhæves, er ændringen i artikel 14, stk. 1 b), som giver mellemstatslige organisationer tilladelse til at tiltræde denne protokol, når betingelserne i stykke i) og ii) er opfyldt. Det Europæiske Fællesskab - en mellemstatslig organisation, på hvis vegne disse ændringer blev indført - opfylder fuldt ud disse to krav.

2.3. Ifølge EF-retten bør Fællesskabets tiltrædelse af internationale aftaler for det første være hjemlet i artikel 228, stk. 2, 2 sætning og stk. 3, 2 afsnit, hvori Fællesskabet gives beføjelse til at indgå aftaler med andre stater eller internationale organisationer, og for det andet artikel 235, som hjemler fælles normer, dvs. i dette tilfælde varemærkeforordningen.

2.4. Ordningen i Madrid-protokollen kan sammenfattes således:

2.4.1. Den internationale registrering (som kan være baseret på et allerede eksisterende varemærke eller en nyoprettet national eller regional registrering) indebærer kun en enkelt formalitet, der gør det ud for en lang række nationale eller regionale ansøgninger.

2.4.2. Ansøgningen om registrering skal indgives til den kontraherende parts varemærkemyndighed (som defineres i artikel 2 og 3, stk. 2 i Madrid-protokollen), og ansøgeren skal klart oplyse, hvem de kontraherende parter er, og på hvilket territorium han søger om varemærkebeskyttelse.

2.5. Et sådant system er enkelt og økonomisk og begrænser bureaukratiet. En enkelt formalitet træder i stedet for en lang række ansøgninger, der ellers obligatorisk skulle have været indgivet til hver af de nationale eller regionale myndigheder, hvilket utvivlsomt fremmer internationalt samarbejde og samhandel.

2.6. Ordningen i Madrid-protokollen har ligeledes den fordel, at virkningerne heraf potentielt kan udstrækkes til alle parter i Paris-konventionen om beskyttelse af industriel ejendomsret af 20. marts 1983. Det bør således klart understreges, at varemærkeindehaverne via Madrid-protokollen kan opnå varemærkebeskyttelse på hver enkelt af de medlemsstaters områder, som er part i Paris-konventionen.

2.7. Det er fuldt ud berettiget at konkludere, at den varemærkebeskyttelse, der ligger i Madrid-protokollen, kan fratage varemærkeindehaverne lysten til at søge beskyttelse af deres industrielle ejendomsret via EF-mærket ().

2.8. Da en indehaver af et EF-varemærke i øvrigt på dette stadium ikke kan ansøge om international registrering på grundlag af sit EF-varemærke, er det ligeledes sandsynligt, at det nuværende system i nogle tilfælde (særlig når varemærkeindehaveren ønsker at indlede handelsforbindelser med nogle medlemsstater og med nogle tredjelande) fører til, at disse ansøgere tyer til national eller regional beskyttelse, hvorved anvendelsen af EF-varemærkeforordningen i alvorlig grad hæmmes og konsekvensen er en indskrænkning af de funktioner, Harmoniseringskontoret for det indre marked () har.

2.9. Dertil kommer, at Madrid-protokollen og EF-varemærkeforordningen regulerer forskellige aspekter af denne problematik: Madrid-protokollen harmoniser fremgangsmåden i forbindelse med ansøgning om registrering af varemærker, hvorimod forordningen indeholder bestemmelser om et harmoniseret regionalt system for varemærkebeskyttelse.

2.10. De to systemer er således ikke modstridende, men supplerer tværtimod hinanden. Dette skyldes, at ansøgere om EF-varemærker og indehavere af EF-varemærker kan søge om international beskyttelse ved at indgive en international ansøgning i følge Madrid-protokollen, mens indehavere af internationale registreringer i henhold til denne protokol kan søge om beskyttelse af deres varemærker som EF-varemærker.

2.11. Samvirket mellem de to systemer vil føre til at industrien lettere kan benytte sig af EF-varemærkefordelene via Madrid-protokollen, og at indehavere af EF-varemærker kan nyde international beskyttelse via denne protokol, hvilket vil få uhyre fordele for udviklingen af gunstige betingelser for handel mellem EU og de pågældende tredjelande.

2.12. Kommissionen går klart ind for Fællesskabets tiltrædelse af Madrid-protokollen og foreslår i overensstemmelse med protokollens bestemmelser, at Rådets formand vedføjer en erklæring til tiltrædelsesinstrumentet, når dette deponeres hos generaldirektøren for WIPO. Det af Kommissionen fremsatte forslag til erklæring vedrører blot den individuelle gebyrordning i henhold til Madrid-protokollens artikel 8, stk. 7, litra a), som er den artikel Kommissionens erklæring omhandler.

2.13. ØSU understreger imidlertid konsekvenserne af artikel 8, stk. 7, afsnit i) og ii) samt at det individuelle gebyr, som Kommissionen selv nævner, bør ligge fast, så snart de oplysninger, der gør det muligt at fastslå besparelsen ved den internationale procedure, foreligger.

2.14. ØSU understreger ligeledes, at indgivelsen af ansøgningen i henhold til artikel 2 i forslaget til Rådets afgørelse først kan ske, efter at der på EU-niveau er vedtaget foranstaltninger, som gør det muligt at sammenkæde de to systemer, dvs. navnlig ændringerne i varemærkeforordningen.

2.15. Bestemmelserne i artikel 3 er fuldt ud berettigede, og de individuelle medlemsstaters positioner vil blive beskyttet i henhold til artikel 3, stk. 2.

2.16. ØSU skal dog ikke undlade at gøre opmærksom på, at Belgien, Luxemburg og Holland allerede har harmoniseret deres lovgivninger om varemærker, mønstre og modeller med en fælles Benelux-lov om varemærker, hvilket bør opfattes som et eksempel til efterfølgelse for alle medlemsstater i deres søgen efter harmoniserede løsninger på andre områder; det er således hensigtsmæssigt, at Kommissionen tager initiativer til harmonisering af medlemsstaternes lovgivning på området varemærker, mønstre og modeller.

2.17. ØSU understreger ligeledes behovet for samt de fordelene ved, at medlemsstaterne individuelt tiltræder Madrid-protokollen under henvisning til den aftale, der blev indgået i Porto den 2. maj 1992, om Det Europæiske og Økonomiske Samarbejdsområde.

3. Ændring af varemærkeforordningen

3.1. Kommissionen har ligeledes forelagt et forslag til Rådets forordning om ændring af varemærkeforordningen () med den begrundelse, at det er nyttigt at konsolidere alle bestemmelser vedrørende international registrering af varemærker i en enkelt retsakt, hvilket ØSU støtter.

3.2. Desuden anfører Kommissionen med rette, at »de regler der finder anvendelse på internationale registreringer, hvor Det Europæiske Fællesskab er defineret, er i princippet de samme som de regler, der gælder for EF-varemærker«, og »de foreslåede regler indeholder (derfor) en lang række krydshenvisninger til andre artikler i forordningen«, hvilket i sig selv begrunder, at disse foreslåede regler inkorporeres i varemærkeforordningen.

3.3. ØSU anerkender de fordele, en tiltrædelse af Madrid-protokollen vil give Fællesskabet, og accepterer behovet for at samle alle bestemmelser i en enkelt retsakt. ØSU's opgave er nu at vurdere de foreslåede regler, hvis EU-lovhjemmel ligeledes bør knyttes til artikel 235. ØSU tilslutter sig præambelen, som redegør for begrundelsen for tiltrædelsen samt behovet for at ændre varemærkeforordningen.

3.4. ØSU accepterer formuleringen af artikel 1 i Kommissionens forslag, hvorefter der skal indføjes et afsnit om international registrering af varemærker, og det godkender ligeledes overskriften til dette afsnit.

3.5. Det nye afsnit XIII består af 18 artikler, som udgør et hele, og som opfylder det vigtigste formål, som består i at gøre de to varemærkeregistreringssystemer forenelige.

3.6. Det påpeges dog, at tendensen i kommissionsforslaget er at tilpasse den internationale ordning for registrering af varemærker til den tidligere i EU gældende varemærkeordning, og de valgte løsninger er derfor i høj grad baseret på EU's varemærkelovgivning.

3.7. Dog bør de vigtigste og mest relevante aspekter i artiklerne påpeges:

3.7.1. Artikel 140 - Hovedreglen er, at varemærkeforordningen og de dertil hørende gennemførelsesforordninger finder anvendelse på ansøgninger om international registrering, der indgives til WIPO, og hvori Det Europæiske Fællesskab er designeret, hvilket er selve omdrejningspunktet for disse to systemer.

3.7.2. Artikel 142, stk. 1 - Ansøgningen skal indgives på et af Harmoniseringskontorets sprog. Der kan således kun benyttes de sprog, som både er fastsat i Madrid-protokollen og hører til Harmoniseringskontorets sprog - dvs. engelsk eller fransk. ØSU understreger, at det på dette niveau af international ret ikke er hensigtsmæssigt at tillade brug af alle medlemsstaternes sprog.

3.8. Følgende forhold fremgår ligeledes helt klart:

3.8.1. Muligheden for påberåbelse af anciennitet forudses i artikel 34 og 35 i varemærkeforordningen;

3.8.2. Indgivelsen af ansøgninger om internationale registreringer underkastes undersøgelse af absolutte hindringer for registrering på samme måde som EF-varemærkeansøgninger;

3.8.3. Harmoniseringsinstituttet bør udarbejde en EF-søgningsrapport;

3.8.4. Muligheden for, at der inden for en frist på 9 måneder kan gøres indsigelse mod internationale registreringer, der har designeret Det Europæiske Fællesskab, forudses i varemærkeforordningens artikel 8, 42 og 43;

3.8.5. Ansøgninger om internationale varemærker, som designerer Det Europæiske Fællesskab, skal kunne konverteres til nationale varemærkeansøgninger, hvilket allerede sker i forbindelse med registrerede EU-varemærker ifølge artikel 108 og 110 i varemærkeforordningen;

3.8.6. Internationale registreringer, som er beskyttet i Det Europæiske Fællesskab, skal underkastes samme anvendelsesregler, som gælder for EF-mærkerne, navnlig for så vidt angår gyldighedsperiode og ikrafttrædelsesdato;

3.8.7. Internationale registreringer, der designerer Fællesskabet, men som er bortfaldet, fordi varemærker er blevet anfægtet, kan konverteres til EF-ansøgninger (dog ikke internationale).

3.9. Vedrørende artikel II i forslaget til forordning henleder ØSU opmærksomheden på, at det er nødvendigt med en tremåneders periode mellem deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet og protokollens ikrafttrædelse for at forhindre vanskeligheder som følge af en udskudt ikrafttrædelse af en retsakt.

4. Konklusion

I lyset af ovenstående bemærkninger vedrørende Det Europæiske Fællesskabs interesse i at tiltræde Madrid-protokollen samt vedrørende tilpasningen af de af Kommissionen foreslåede metoder med henblik på at realisere dette mål hilser ØSU forslagene velkommen og:

- tilslutter sig således Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af protokollen vedrørende Madrid-arrangementet om den internationale registrering af varemærker;

- støtter tilføjelsen af afsnit 13 til Rådets forordning (EF) nr. 40/94; og

- opfordrer Kommissionen til at tage harmoniseringsinitiativer på området mønstre og modeller.

Bruxelles, den 29. januar 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 293 af 5. 10. 1996, s. 11.

() EFT nr. C 300 af 10. 10. 1996, s. 11.

() De officielle statistikker taler deres tydelige sprog, idet langt over 2/3 af samtlige de betegnelser, som varemærkeindehavere i medlemsstaterne har anmodet om, gik ud på at opnå beskyttelse i tredjelande (»Internationale varemærker - WIPO's statistikker for 1995«).

() EFT nr. L 11 af 14. 1. 1994.