KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 16.12.1998 
KOM(1998) 772 endelig udg. 
98/0358 (SYN) 
FORSLAG TIL RÅDETS HENSTILLING OM MINDSTEKRAV FOR 
MILJØINSPEKTIONER I MEDLEMSSTATERNE 
(forelagt af Kommissionen) 

BEGRUNDELSE 
1. FORSLAGETS BERETTIGELSE 
1.1 Generelle overvejelser 
I de sidste år har bekymringerne om miljøets tilstand og håndhævelse af 
Fællesskabets miljølovgivning været voksende i takt med, at fællesskabsretten på 
dette område har udviklet sig. Det Europæiske Råd i Dublin i juni 1990 
understregede, at Fællesskabets miljølovgivning først ville blive effektiv, når den 
fuldt ud gennemføres og håndhæves af medlemsstaterne. Europa-Parlamentet 
vedtog en beslutning i 1992 om emnet1. Kommissionen og Europa-Parlamentet 
afholdte en fælles offentlig høring i maj 1996 med titlen 'Udfordringer til 
miljøbeskyttelse får lovgivningen til at virke'. Dette arbejde og interessen herfor 
kulminerede med Kommissionens vedtagelse af dens meddelelse om 
gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning2, der blev forelagt Rådet og 
Europa-Parlamentet den 5. november 1996. 
Kommissionen bemærkede de store forskelle mellem medlemsstaternes 
miljøinspektionsvirksomhed, identificerede lakunerne og anerkendte behovet for 
at sikre, at der blev foretaget et minimum af inspektionsopgaver, navnlig med 
hensyn til overvågning af industriens punktkildeemissioner. Meddelelsen 
henstillede derfor til, at der 'oprettes retningslinjer for derved at reducere de 
eksisterende store forskelle mellem medlemsstaternes inspektioner'. Europa-
Parlamentet og Rådet tilsluttede sig denne henstilling i de beslutninger og 
resolutioner, de vedtog som svar på meddelelsen3. 
Kommissionens meddelelse og Rådets resolution planlagde en rolle for IMPEL 
(Den Europæiske Unions net for gennemførelse og håndhævelse af 
miljølovgivning) i denne forbindelse. Rådet skrev i resolutionen, at IMPEL skulle 
'spille en vigtig rolle på de forskellige stadier i "lovgivningskæden"4 og kunne 
navnlig give råd - på opfordring eller eget initiativ - om almene spørgsmål 
vedrørende gennemførelse og håndhævelse samt om nye udkast til forslag til 
Fællesskabets lovgivning, især hvor det var nødvendigt med praktisk erfaring'. 
EFT C 125 af 18.5.1992, s. 122 
KOM (96) 500 endelig udg. af 22.10.96 
PE259.215/63 af 14.5.1997 og 
'Lovgivningskæden' betyder hele det forløb, hvorigennem lovgivning planlægges, udarbejdes, 
vedtages, gennemføres og håndhæves indtil dens effektivitet vurderes. Det er et metodologisk værktoj 
til en 'holistisk' approach til at anvende miljøpolitikkens instrumenter. 
OU 
Rådets resolution opfordrede også Kommissionen til at tage hensyn til de 
forskellige eksisterende ordninger, foreslå Rådet mindstekrav og/eller 
retningslinjer for de inspektionsopgaver, der skal foretages på medlemsstatsplan, 
og mulige måder, hvorpå deres anvendelse i praksis kan overvåges af 
medlemsstaterne for at sikre ensartet anvendelse og håndhævelse af 
miljølovgivningen'. 
IMPEL, der blev oprettet i 1992 for at fremme udveksling af oplysninger og 
erfaring og udvikling af større overensstemmelse mellem måderne til 
gennemførelse, anvendelse og håndhævelse af miljølovgivning, har gennemgået 
spørgsmålet om mindstekrav for miljøinspektioner og vedtog i november 1997 et 
dokument om emnet, der blev grundlaget for dette forslag. Kommissionen har i 
denne forbindelse været ivrig for at gennemføre sin hensigt i praksis, som der stod 
i meddelelsen, for at involvere dem, der har ansvar for gennemførelse og 
håndhævelse i medlemsstaterne på et tidligt tidspunkt i lovgivningsprocessen. 
1.2 Miljømålsætninger 
Ifølge traktatens artikel 3 k) skal Fællesskabets virke indebære indforelse af en 
miljøpolitik. Dette behandles yderligere i traktatens afsnit XVI. Der står navnlig i 
traktatens artikel 130 S, stk. 4, at '... gennemfares miljøpolitikken af 
medlemsstaterne'. Desuden gives Kommissionen i traktatens artikel 155 beføjelse 
til selvstændigt at træffe beslutninger og til at medvirke ved tilblivelsen af Rådets 
og Europa-Parlamentets retsakter på de i traktaten fastsatte betingelser, og artikel 
189 indeholder bestemmelser om, at der kan fremsættes henstillinger ved hl.u. at 
Europa-Parlamentet og Rådet handler i fællesskab. 
I betragtning af fællesskabsrettens omfattende udvikling på miljøområdet siden 
midten af 70erne er det indlysende, hvor vigtigt det er at sikre fuldstændig og 
effektiv håndhævelse af de pågældende love i form af gennemforelse af 
Fællesskabets miljøpolitik. Et første skridt til at fremme denne proces vil være at 
indføre retningslinjer for mindstekrav for de miljøinspektioner, medlemsstaterne 
foretager. 
Forslaget sigter mod forurening af luft, vand og land fra punktkilder, der omfattes 
af fællesskabslovgivningen. Det er hensigten, at det skal gælde på det forste 
stadium af miljøinspektioner af industrianlæg og andre virksomheder og anlæg, 
hvis emissioner og/eller udledninger til miljøet eller aktiviteter, der måtte med fore 
sådanne, underkastes godkendelse, tilladelse eller licens i henhold til 
fællesskabslovgivningen. Det vil således dække miljøinspektioner, der henhorer 
under de sektorer af fællesskabslovgivningen, der vedrører integreret 
forureningsforebyggelse og -kontrol, vandkvalitet og affald samt nukleare anlæg, 
herunder anlæg i forsknings- og medicinsektorerne. Det omfatter i øjeblikket ikke 
inspektioner for forurening fra diffuse kilder. 
2. VALG AF OG BEGRUNDELSE FOR RETSGRUNDLAGET 
Forslaget er baseret på traktatens artikel 130 S (fælles beslutningsprocedure), der 
er det specifikke retsgrundlag for Fællesskabets miljøpolitik. Artikel 100 A kan 
kun anvendes i forbindelse med foranstaltninger, der som mål har 
virkeliggørelsen af det indre marked. Selv om aspekter af forslaget, hvis det 
-2-
gennemføres overalt i Fællesskabet, ville få virkninger med hensyn til at forbedre 
ensartet behandling af driftsherrer af industrianlæg, er disse ikke hovedformålene 
med forslaget. 
3. SUBSIDIARITET OG FORHOLDSMÆSSIGHED 
3.1 Forslagets målsætninger i forhold til Fællesskabets forpligtelser 
Forslaget er blevet udarbejdet for at sikre kravene i traktatens artikel 130 R og 
130 S, stk. 4, med hensyn til gennemførelse af Fællesskabets miljøpolitik. 
3.2 Problemets fællesskabsdimension 
Alle medlemsstaterne og Kommissionen er optaget af spørgsmålet om 
gennemførelse og håndhævelse af Fællesskabets miljølovgivning. Fællesskabets 
miljølovgivning forpligter medlemsstaterne til at sikre, at nogle emissioner og 
udledninger, eller aktiviteter, der måtte medføre sådanne, underkastes 
forudgående godkendelse, tilladelse eller licens. Industrianlæg og andre 
virksomheder og anlæg ('kontrollerede anlæg'), der er underkastet disse krav, skal 
eller burde inspiceres af de ansvarlige myndigheder, og opstilling af retningslinjer 
for mindstekrav med hensyn til sådanne miljøinspektioner vil sikre, at de første 
skridt tages til at opnå et ensartet niveau overalt i Fællesskabet. 
3.3. Den mest effektive løsning: indsats på fællesskabsplan eller i 
medlemsstaterne? 
Opgaven med at overvåge gennemførelse i national lovgivning, 
overensstemmelse med og effektiv anvendelse af fællesskabslovgivningen 
henhører under Kommissionens beføjelser i henhold til især artikel 155, 169 og 
171. Medlemsstaterne har ansvaret for at håndhæve de individuelle krav under 
fællesskabslovgivningen. Inspektionsaktivitet har været medlemsstaternes eneret 
og de har handlet enkeltvis, i stort omfang efter egne skønsmæssige kriterier eller 
normer. Resultatet har været, at der ikke skete en konsekvent og ensartet 
gennemførelse og håndhævelse af Fællesskabets miljølovgivning. 
Der er behov for en indsats på fællesskabsplan for at sikre, at der anvendes 
mindstekrav for miljøinspektioner overalt i Fællesskabet på kontrollerede anlæg. I 
erkendelse af de store forskelle i inspektionsordninger og -mekanismer i 
medlemsstaterne er forslaget imidlertid udformet som en ikke bindende retsakt. 
nemlig en henstilling, hvorved medlemsstaterne selv kan vælge inspektionernes 
administrative struktur og ordninger og det niveau, hvor sådanne strukturer og 
ordninger skal oprettes, om det skal være på nationalt, regionalt eller lokalt plan. 
3.4 Hvilke instrumenter har Fællesskabet til rådighed? 
Det anses for særdeles vigtig at have ensartet anvendelse af Fællesskabets 
miljølovgivning på dette område. Da det imidlertid erkendes, at der er store 
forskelle i medlemsstaternes inspektionsordninger og -mekanismer, anses det for 
fornuftigt i første omgang kun at fastsætte retningslinjer i form af et ikke 
bindende instrument, nemlig en henstilling, snarere end at indføre bindende 
lovgivning i form af et direktiv. Det antages desuden, at eftersom 
-3-
medlemsstaterne måtte være bekymret for, om de har kapacitet til effektivt at 
anvende mindstekrav, kunne samfinansiering med Fællesskabet være 
hensigtsmæssigt for kvalificerede områder eller medlemsstater under eksisterende 
fællesskabsinstrumenter såsom Samhørighedsfonden eller Den Europæiske 
Regionalfond. 
3.5 Forholdsmæssighed 
Der er på dette område forholdsmæssigt med en fællesskabsindsats i form af en 
henstilling i betragtning af de store forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn 
til miljøinspektionsordninger, ikke kun hvad angår deres kapacitet til at udføre 
inspektionsopgaver, men også de gennemførte inspektionsopgavers omfang og 
indhold, og om der overhovedet findes nogen miljøinspektion i nogle få 
medlemsstaternes tilfælde. I betragtning af disse forskelle erkender 
Kommissionen, at det i nogle medlemsstater er nødvendigt at opbygge kapacitet 
til at udføre miljøinspektionsopgaver. I sådanne tilfælde kunne der komme 
fællesskabssamfinansiering på tale for støtteberettigede medlemsstaterne i 
henhold til gældende fællesskabsinstrumenter såsom Samhørighedsfonden eller 
Den Europæiske Regionaludviklingsfond. Foranstaltningen skal også betragtes 
som forholdsmæssig derved, at der kun indføres mindstekrav og det overlades til 
medlemsstaterne at skønne, hvordan de kan anvende kravene for deres egne 
inspektionsordninger. Det er deruden det første skridt i et lobende program for 
inspektioner og håndhævelse. I lyset af den høstede erfaring med henstillingens 
anvendelse og på grundlag af yderligere høringer af interesserede parter, herunder 
IMPEL, vil de videre skridt blive overvejet for at udvide arten af og 
anvendelsesområdet for mindstekravene, navnlig for at gå videre end kontrol af 
punktkildeemmissioner, som disse retningslinjer er skræddersyet til, så der også 
dækkes diffuse forureningskilder og generelle inspektioner af alle miljøets dele. 
Det vil i de efterfølgende stadier også blive overvejet at udvikle mindstekrav for 
inspektørers uddannelses- og kvalifikationskrav og for hyppigheden af 
inspektioner af industrianlæg, virksomheder og anlæg baseret på bedste 
tilgængelige fremgangsmåde i medlemsstaterne. Til sin tid og i lyset af hele 
erfaringsgrundlaget vil det blive overvejet at vedtage et rammedirektiv om 
miljøinspektioner generelt. 
4. FORSLAGETS GENNEMFØRELSESOMKOSTN1NGER FOR 
MEDLEMSSTATERNE, FÆLLESSKABET OG DE BERØRTE ANLÆG 
4.1 Omkostningerne for medlemsstaterne 
Talrige sektorbestemte fællesskabsdirektiver indeholder bestemmelser om, at 
medlemsstaterne skal udføre en eller anden form for miljøinspektion. 
Medlemsstaterne skulle således allerede have ordninger og mekanismer for 
udførelse af sådanne inspektioner. Andre direktiver, der ikke indeholder 
inspektionsopgaver, skal fuldt ud gennemføres og - ifølge Den Europæiske 
Domstols retspraksis - anvendes og håndhæves korrekt på stedet. Overholdelse af 
sådanne forpligtelser medfører omkostninger. For så vidt de allerede overholder 
fællesskabslovgivningen, skulle det således medføre meget små 
ekstraomkostninger for medlemsstaterne at anvende henstillingen. Den eneste 
identificerbare ekstraomkostning kunne opstå ved rapporteringskravene og 
offentliggørelse af nogle rapporter, f.eks. i forbindelse med anlægsbesøg. Denne 
omkostning ville højst sandsynlig afspejles i personalebehov, der kunne klares 
ved omlægning af opgaver snarere end opbygning af infrastruktur. IMPEL kunne 
muligvis yde hjælp med eventuelle uddannelsesbehov i denne forbindelse. Da 
forslaget desuden ef baseret på regelmæssigt anvendt bedste praksis i 
Fællesskabet, skulle omkostningerne ved at overholde mindstekravene være 
ubetydelige eller i det mindste meget begrænsede i de fleste medlemsstater. 
Under alle omstændigheder skulle de opnåede miljøgevinster mere end opveje de 
påtøbne omkostninger. 
For de medlemsstaterne, der ikke har højtudviklede inspektionsordninger, kunne 
der gennem eksisterende fællesskabsfinansieringsinstrumenter stilles 
samfinansiering til rådighed i passende tilfælde. 
4.2 Omkostninger for Fællesskabet 
De medlemsstaterne, der kan påvise et finansielt behov, kan eventuelt modtage 
bistand i form af fællesskabsfinansiering fra Samhørighedsfonden eller 
strukturfondene (Europæisk Regionaludviklingsfond) for at de kan blive i stand til 
at opbygge kapacitet og gennemføre retningslinjerne i denne henstilling. 1 tiet 
omfang, der allerede findes sådanne fonde, vil det ikke tå indflydelse på 
fællesskabsbudgettet. 
I visse henseender vil omkostningerne ved effektiv overensstemmelse med 
fællesskabskravene på et tidligt stadium gennem korrekt anvendelse af 
miljøinspektioner blive lønsom derved, at man senere undgår 
restaureringsomkostninger og administrative omkostninger i forbindelse med 
sager om overtrædelse af fællesskabslovgivningen p.g.a. dårlig anvendelse i 
praksis af normer og krav fastsat i fællesskabsretsakter. 
4.3 Omkostninger for de kontrollerede anlæg 
De kontrollerede anlægs omkostninger vil blive ubetydelige. Disse anlæg skal 
allerede overholde relevant EF-retskrav, der gælder for dem, og dette forslag vil 
ikke pålægge dem yderligere specifikke forpligtelser. De eneste yderligere 
faktiske omkostninger, som måtte opstå, ville være, hvis medlemsstaterne skulle 
beslutte at opkræve gebyrer for inspektioner. Eftersom dette ikke eksisterer 
allerede, er det op til medlemsstaterne selv, og det kan ses som ren og skær 
subsidiaritet. 
5. RESULTATERNE AF HØRINGEN AF BERØRTE PARTER 
5.1 Medlemsstaterne 
Der er ikke blevet foretaget nogen formel høring af medlemsstaterne. Forslaget er 
hovedsagelig baseret på IMPEL's arbejde, der omfatter inspektorater og tekniske 
assistenter fra relevante organisationer i medlemsstaterne. Medlemsstaterne kan 
imidlertid siges at være blevet hørt om forslagets væsentlige indhold, eftersom de 
er tilknyttet IMPEL, og IMPEL-repræsentanterne foretog interne høringer al 
myndighederne i deres respektive medlemsstater under arbejdets forløb. 
-5-
5.2 NGO'er 
Følgende ikke statslige organisationer blev inviteret til en møde i januar 1998: 
Birdlife International 
Det Europæiske Miljøsekretariat (EEB) 
Friends of the Earth 
Greenpeace 
Verdensnaturfonden (WWF) 
Birdlife International fremsatte skriftligt kommentarer til Kommissionen. De 
var tilfredse med, at medlemsstaterne skulle stille inspektions-/anlægsrapporter og 
de nationale samlede rapporter til rådighed for offentligheden. De fandt det 
ønskeligt, at IMPEL's arbejde med miljøinspektioner, såsom af diffus forurening, 
skulle fortsættes. 
Det Europæiske Miljøsekretariat (EEB) deltog i modet og sendte også 
skriftlige kommentarer. De var tilfredse med princippet om at fastlægge 
mindstekrav for miljøinspektioner, men mente, at forslaget kunne styrkes hvad 
angår offentliggørelse af inspektionsrapporter og inspektionernes hyppighed; de 
mente desuden, at forslaget burde medtage mindstekrav for inspektørers 
kvalifikationer. 
Der blev ikke modtaget svar fra de andre NGO'er. 
5.3 Samråd med industrien 
I betragtning af at forslaget er rettet mod inspektører, skulle det ikke have 
konsekvenser for industrien, der jo allerede er underlagt den relevante lovgivning, 
der stiller krav om inspektioner, som allerede er blevet gennemfort adskillige 
gange. Industrien har været formelt inddraget allerede ved fremsættelsen af 
Kommissionens forslag om den fællesskabslovgivning, der kræver inspektion. 
6. DETALJERET FORKLARING AF FORSLAGET 
Punkt I - Formål 
Formålet med henstillingen er at fastlægge retningslinjer for de 
miljøinspektionsopgaver, der udføres af medlemsstaterne i henhold til de 
mindstekrav, der skal gælde for tilrettelæggelse, udførelse, opfølgning og 
offentliggørelse af resultaterne heraf, for derigennem at skabe større 
overensstemmelse med og bidrage til en ensartet gennemførelse og håndhævelse 
af Fællesskabets miljølovgivning i alle medlemsstater. 
Punkt II - Anvendelsesområde og definitioner 
Denne henstillings anvendelsesområde er miljøinspektioncr af alle industrianlæg 
og andre virksomheder og anlæg, hvis emissioner og/eller udledninger til miljøet, 
eller aktiviteter der måtte medføre sådanne, er omfattet af krav om tilladelse, 
godkendelse eller licens i henhold til Fællesskabets lovgivning, samt inspektioner 
af nukleare anlæg, herunder anlæg i forsknings- og medicinsektorerne 
('kontrollerede anlæg'). 
-6-
Dette punkt indeholder også definitioner på 'mUjøinspektioner', 'driftsherre for et 
kontrolleret anlæg1 og 'inspektionsmyndigheder'. Det siger ligeledes, at en 
medlemsstat skal sørge for, at miljøinspektioner kan foretages af en 
statsmyndighed, enten på nationalt, regionalt eller lokalt plan, eller at disse 
opgaver kan uddelegeres til en juridisk person på visse vilkår. Dette er i 
erkendelse af den voksende privatisering af sådanne opgaver i medlemsstaterne. 
Punkt III - Tilrettelæggelse og udførelse af miljøinspektioner 
I dette punkt henstilles der til, at medlemsstaterne tilrettelægger og udfører 
miljøinspektioner i overensstemmelse med henstillingen. Medlemsstaterne skal 
ligeledes bistå hinanden administrativt gennem udveksling af relevante 
oplysninger og eventuelt inspektører. 
Punkt IV - Miljøinspektionsplaner 
Dette punkt handler om miljøinspektioner, som medlemsstaterne skal planlægge i 
forvejen, og de skal dække hele medlemsstatens territorium og alle kontrollerede 
anlæg. Sådanne planer skal være tilgængelige for offentligheden i henhold til 
bestemmelserne i direktiv 90/313/EØF om fri adgang til miljøoplysninger. 
Planerne opstilles på nationalt, regionalt eller lokalt plan, og der skal udpeges 
myndigheder, der har ansvaret for at foretage miljøinspektionerne. 
Heri fastlægges også det grundlag, hvorpå planerne skal udarbejdes, og hvilke 
detaljerede oplysninger, de skal indeholde. 
Punkt V - Anlægsbesøg 
I dette punkt er der anført detaljer for de krav, medlemsstaterne skal overholde 
ved alle anlægsbesøg på kontrollerede anlæg. Anlægsbesøg foretages 
regelmæssigt som led i rutinemæssige miljøinspektioner af kontrollerede anlæg. 
Punktet indeholder også detaljerede oplysninger om betingelserne for ikke 
rutinemæssige anlægsbesøg, f.eks. i forbindelse med alvorlige klager eller 
hændelser, og når der gives den første godkendelse, tilladelse eller licens eller ved 
genudstedelse, fornyelse eller ændring af sådanne. 
Punkt VI - Rapporter og konklusioner efter anlægsbesøg 
I dette punkt henstilles det til medlemsstaterne at sikre, at 
inspektionsmyndighcderne udarbejder en rapport af hvert anlægsbesøg med 
resultaterne heraf, og hvorvidt der er overensstemmelse med EF-retskravene, en 
vurdering heraf og konklusion om, hvorvidt der kræves yderligere handling. 
Rapporterne skal gøres lettilgængelige for offentligheden i henhold til 
bestemmelserne i direktiv 90/313/EØF. 
Punkt VII - Undersøgelser af alvorlige ulykker, hændelser og tilfælde af ikke 
overensstemmelse 
Punktet behandler undersøgelser af alvorlige ulykker, hændelser og ikke 
overensstemmelse med EF-lovgivningen. Undersøgelser skal tydeliggøre 
årsagerne til hændelsen, fastlægge passende foranstaltninger til at mindske og om 
-7-
muligt afhjælpe miljøvirkningerne, afgøre hvilke foranstaltninger, der skal træffes 
for at undgå sådanne hændelser fremover og muliggøre håndhævelsesproceduren 
eller eventuelle sanktioner. 
Punkt VIII - Rapportering af miljøinspektionsvirksomhed generelt 
Her opfordres medlemsstaterne til at informere Kommisisonen om deres 
erfaringer med gennemførelsen af henstillingen to år efter den dato, der er 
omhandlet i punkt X. 
Punkt IX - Kommissionens gennemgang af mindstekravene 
Kommissionen foretager en gennemgang af anvendelsen og effektiviteten af 
henstillingen så hurtigt som muligt efter at have modtaget medlemsstaternes 
vsamlede rapporter omhandlet i punkt VIII med henblik på at udvikle 
mindstekravene yderligere i lyset af de høstede erfaringer fra anvendelsen og 
under hensyntagen til eventuelle bidrag fra berørte parter, herunder IMPEL. 
Punkt X - Gennemførelse 
Medlemsstaterne opfordres til at gennemføre henstillingen senest tolv måneder 
efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
-8-
FORSLAG TIL RÅDETS HENSTILLING OM MINDSTEKRAV FOR 
MILJØINSPEKTIONER I MEDLEMSSTATERNE 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION, 
som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 
130 S, stk. 1, 
som henviser til forslaget fra Kommissionen^, 
som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet^ 
som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalgt og Regionsudvalget^, 
som handler i overensstemmelse med proceduren i traktatens artikel 189 C5, og 
som tager følgende i betragtning: 
1. Resolutionen fra Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, 
forsamlet i Rådet, af 1. februar 1993 om et program for Fællesskabets politik og 
handling inden for miljø og bæredygtig udvikling** og Parlamentets og Rådets 
afgørelse om revisionen heraf? understregede, hvor vigtigt det er at gennemføre 
Fællesskabets miljølovgivning ved hjælp af princippet om delt ansvar; 
2. Kommissionens meddelelse til Rådet for Den Europæiske Union og Europa-
Parlamentet om gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning^ af 5. november 
1996, særlig stk. 29, foreslog, at der skulle fastlægges retningslinjer på 
fællesskabsplan for at bistå medlemsstaterne med at udføre inspektionsopgaver og 
derved reducere de nuværende store forskelle mellem medlemsstaternes inspektioner; 
3. Rådet opfordrede i sin resolution af 7. oktober 1997 om affattelsen, gennemførelsen 
og håndhævelsen af Fællesskabets miljølovgivning^ Kommissionen til, med henblik 
på drøftelse i Rådet, at foreslå mindstekrav og/eller retningslinjer, især baseret på 
arbejdet i Den Europæiske Unions netværk for gennemførelse og håndhævelse af 
i 
2 
3 
4 
5 
6 EFT C 138 af 17.5.1993. 
7 EFT L 275 af 10.10.1998 
8 KOM (96) 500 endelig udg. af 22.10.1996. 
9 EFT C 321 af 22.10.1997. 
Fællesskabets miljølovgivning (IMPEL), for inspektionsopgaver udført i 
medlemsstaterne og mulige måder, hvorpå deres anvendelse i praksis kan overvåges 
af medlemsstaterne for at sikre en ensartet anvendelse og håndhævelse af 
miljølovgivning, og der er i Kommissionens forslag taget hensyn til et dokument 
vedtaget af IMPEL med titlen 'Mindstekrav ved inspektioner'10; 
4. med sin beslutning af 14. maj 1997^ * om Kommissionens meddelelse bad 
Parlamentet om lovgivning om miljøinspektioner; Det Økonomiske og Sociale 
Udvalgt og Regionsudvalget^ afgav positive udtalelser om Kommissionens 
meddelelse og fremhævede betydningen af miljøinspektioner; 
5. inspektionsordninger og effektiv gennemførelse af inspektioner modvirker 
overtrædelser af miljølovgivningen, da det giver myndighederne mulighed for at 
identificere overtrædelser og håndhæve miljølove gennem sanktioner eller andre 
midler, og inspektioner er således et uundværligt led i lovgivningskæden og et 
effektivt instrument til at sikre ensartet overholdelse af fællesskabslovgivningen på 
miljøområdet overalt i Fællesskabet og undgå konkurrenceforvridning; 
6. der er i øjeblikket stor forskel på inspektionsordningerne og -mekanismerne blandt 
medlemsstaterne, ikke kun hvad angår kapaciteten til at udføre inspektionsopgaver, 
men også i omfanget og indholdet af de gennemførte inspektionsopgaver, og i nogle 
få medlemsstater findes der slet ingen; dette forhold kan ikke anses for 
tilfredsstillende for målet med en effektiv og ensartet gennemførelse, anvendelse i 
praksis og håndhævelse af fællesskabslovgivningen for miljøbeskyttelse; 
7. det er derfor nødvendigt i første fase at fremlægge et program med foranstaltninger 
vedrørende miljøinspektioner, der som retningslinjer i form af mindstekrav skal 
anvendes som et fælles grundlag for inspektionsopgavers ydeevne i medlemsstaterne; 
8. Fællesskabets miljølovgivning forpligter medlemsstaterne til at anvende krav i 
forbindelse med bestemte udledninger eller aktiviteter, der måtte medføre sådanne; 
mindstekrav til tilrettelæggelse og udførelse af inspektioner skal i første fase 
overholdes for industrianlæg og andre virksomheder og anlæg, der under 
Fællesskabets miljølovgivning er underkastet krav om godkendelse, tilladelse eller 
licens hvad angår deres udledninger eller aktiviteter, der måtte medføre sådanne; det 
er ligeledes ønskeligt, at disse mindstekrav dækker inspektioner af nukleare anlæg, 
herunder anlæg i forsknings- og medicinsektorerne, foretaget af 
strålingsbeskyttelsesinspektorater, der er blevet oprettet af medlemsstaterne i medfør 
af Fællesskabets nukleare sikkerhedskontrol, der er vedtaget i henhold til traktaten 
om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab; 
9. for at gøre denne inspektionsordning effektiv skal der på forhånd planlægges 
miljøinspektionsaktiviteter i medlemsstaterne; 
10. besøg på stedet udgør et vigtigt led i miljøinspektionsaktiviteterne; 
10 November 1997. 
11 PE 259.215/63. 
12 ØSU 479/97 ENV/439 af 29. april 1997. 
13 RU 437/96 endelig udg. af 11.-12. juni 1997. 
(O 
11. de oplysninger og den dokumentation, der forelægges af driftsherrer i de industrier, 
der er tilmeldt Fællesskabets ordning for miljøstyring og -revision14, kunne være en 
nyttig informationskilde i forbindelse med miljøinspektioner; 
12. for at der kan drages konklusioner af anlægsbesøgene, skal der udarbejdes 
regelmæssige rapporter; 
13. rapporter om inspektionsaktiviteter og offentlighedens adgang til oplysninger herom, 
er vigtige midler til via gennemskuelighed at sikre inddragelse af borgerne, ikke 
statslige organisationer og andre berørte parter i gennemførelsen af Fællesskabets 
miljølovgivning; der skal være adgang til sådanne oplysninger i tråd med 
bestemmelserne i direktiv 90/313/EØF af 7. juni 1990 om fri adgang til 
miljøoplysninger15; 
14. medlemsstaterne skal hjælpe hinanden administrativt med at gennemføre denne 
henstilling; 
15. Kommissionen skal holde øje med anvendelsen og gennemførelsen af denne 
henstilling og rapportere herom til Rådet og Europa-Parlamentet så snart som muligt, 
efter at den har modtaget medlemsstaternes konsoliderede nationale rapporter; 
16. i overensstemmelse med subsidiaritets- og forholdsprincippet som fastsat i traktatens 
artikel 3 B samt i betragtning af forskellene i medlemsstaternes inspektionssy stemer 
og -ordninger, kan den foreslåede foranstaltnings mål bedst gennemføres ved hjælp af 
vejledning på fællesskabsplan. 
HENSTILLER AT: 
I 
Formål 
Miljøinspektionsopgaver udføres af medlemsstaterne i henhold til de mindstekrav, der 
skal gælde for tilrettelæggelse, udførelse, opfølgning og offentliggørelse af resultaterne 
heraf, for derigennem at øge overholdelsen af og bidrage til en ensartet gennemførelse og 
håndhævelse af Fællesskabets miljølovgivning i alle medlemsstater. 
II 
Anvendelsesområde og definitioner 
1. Denne henstilling gælder for miljøinspektioner af alle industrianlæg og andre 
virksomheder og anlæg, hvis emissioner og/eller udledninger til miljøet, eller aktiviteter 
der måtte medføre sådanne, er omfattet af krav om godkendelse, tilladelse eller licens i 
henhold til Det Europæiske Fællesskabs lovgivning. Den gælder også for inspektioner af 
nukleare anlæg, herunder anlæg i forsknings- og medicinsektorerne. De benævnes alle i 
det følgende 'kontrollerede anlæg'. 
14 Rådets forordning (EØF) Nr. 1836/93 af 29. juni 1993 om industrivirksomheders frivillige deltagelse i 
en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision - EFT L 168 af 10.7.1993, s. I. 
15 EFT L 158 af 23.6.1990, s. 56 
K 
2.1 denne henstilling betyder 'miljøinspektion' en aktivitet, der indebærer: 
a) check og fremme af kontrollerede industrianlægs overensstemmelse med 
miljøkrav i Fællesskabets lovgivning og i medlemsstatens love, forordninger, 
anordninger, direktiver, forbud, godkendelser, tilladelser og/eller licenser, der 
gennemfører eller anvender sådanne miljøkrav (i det følgende benævnt 'EF-
retskrav') 
b) overvågning af kontrollerede industrianlægs miljøvirkninger for at afgøre, om 
der er behov for yderligere inspektion eller håndhævelse (herunder ændring eller 
inddragelse af en godkendelse, en tilladelse eller en licens) for at sikre 
overensstemmelse med EF-retskravene. 
c) udførelse af aktiviteter til ovenstående formål omfatter: 
- anlægsbesøg 
- miljøkvalitetsovervågning 
- hensyntagen til miljørevisionsrapporter og miljøredegørelser 
- hensyntagen til og efterprøvning af eventuel selvovervågning udfort af 
eller på vegne af driftsherrer af kontrollerede anlæg 
- vurdering af de aktiviteter og operationer, der udføres på det 
kontrollerede anlæg 
- check af relevant infrastruktur, vedligehold af udstyr og anlægsstyringens 
tilstrækkelighed 
- check af relevante optegnelser, som driftsherrer af kontrollerede anlæg 
fører. 
3. Miljøinspektioner, herunder anlægsbesøg, kan være 
- rutinemæssige, dvs. udføres som led i et inspektionsprogram 
- ikke rutinemæssige, dvs. udføres i tilfælde af klager, i forbindelse med 
udstedelse, fornyelse eller ændring af en godkendelse, tilladelse eller 
licens, eller ved undersøgelse af ulykker, hændelser og tilfælde af ikke 
overensstemmelse. 
4. a) Miljøinspektioner kan foretages af den statsmyndighed, enten på nationalt, regionalt 
eller lokalt plan, der oprettes eller udpeges af medlemsstaten, og som har ansvaret for de 
spørgsmål, der omfattes af denne henstilling. 
b) De organer, hvortil der henvises i stk. a), kan i overensstemmelse med deres nationale 
lovgivning uddelegere opgaverne i medfør af denne henstilling til at blive udført under 
deres myndighed og overvågning af enhver juridisk person omfattet af enten offentlig 
eller privat ret, forudsat personen ikke har personlig interesse i resultaterne af de 
inspektioner, den udfører. 
11. 
c) De under a) og b) omhandlede organer defineres som 'inspektionsmyndigheder'. 
5. I denne henstilling forstås ved 'driftsherre for et kontrolleret anlæg' en fysisk eller 
juridisk person, der driver eller styrer det kontrollerede anlæg eller, hvis der er 
bestemmelser herom i national lovgivning, den til hvem der er blevet delegeret afgørende 
økonomiske beføjelser over den tekniske drift af det kontrollerede anlæg. 
III 
Tilrettelæggelse og udførelse af miljøinspektioner 
1. Medlemsstaterne sørger for, at miljøinspektioner sigter mod at nå et højt 
miljøbeskyttelsesniveau, og træffer til denne ende de nødvendige foranstaltninger for at 
sikre, at miljøinspektioner af kontrollerede anlæg tilrettelægges og udføres i 
overensstemmelse med afsnit IV, V, VI, VII og VIII i denne henstilling. 
2. Medlemsstaterne bistår hinanden administrativt med at udføre retningslinjerne i 
denne henstilling gennem udveksling af relevante oplysninger og eventuelt inspektører. 
IV 
Miljøinspektionsplaner 
1. Medlemsstaterne skal sikre, at miljøinspektionsaktiviteter planlægges i forvejen 
ved til enhver tid at have en plan eller planer for inspektioner, der dækker hele 
medlemsstatens territorium og alle kontrollerede anlæg. Sådanne planer skal være 
tilgængelige for offentligheden i henhold til bestemmelserne i direktiv 90/313/EØF om 
fri adgang til miljøoplysninger. 
2. Sådanne planer opstilles på nationalt, regionalt eller lokalt plan, men 
medlemsstaterne skal sikre, at deres plan eller planer gælder for alle miljøinspektioner af 
kontrollerede anlæg på deres territorium, og at de under afsnit II4) nævnte myndigheder 
udpeges til at foretage disse inspektioner. 
3. Miljøinspektionsplaner skal baseres på følgende: 
a) overholdelse af EF-retskravene 
b) et register over kontrollerede anlæg på planområdet 
c) en generel vurdering af større miljøproblemer på planområdet og en generel 
oversigt over det kontrollerede anlægs overholdelse af EF-retskravene 
d) præstationsindikatorer og data fra tidligere inspektioner. 
4. Miljøinspektionsplaner skal: 
a) være hensigtsmæssige for de ansvarlige myndigheders inspektionsopgaver og 
tage hensyn til de pågældende industrianlæg og deres emissioners og 
udledningers risici og miljøvirkninger. 
'3 
b) tage hensyn til relevante foreliggende oplysninger i forbindelse med specifikke 
anlæg eller typer af kontrollerede anlæg, såsom rapporter fra kontrollerede anlægs 
driftsherrer til myndighederne, data fra selvovervågning, miljørevisionsrapporter 
og miljøredegørelser, navnlig dem fra de kontrollerede anlæg, der er tilmeldt 
Fællesskabets miljøstyrings- og -revisionsordning, resultater af tidligere 
inspektioner og rapporter om miljøkvalitetsovervågning. 
5. Hver miljøinspektionsplan skal som minimum: 
a) definere det geografiske område, den dækker, der måtte være hele eller dele af 
en medlemsstaters territorium 
b) dække en fastlagt tidsperiode, dog højst et år 
c) omfatte specifikke bestemmelser for revision 
d) identificere de specifikke anlæg eller typer kontrollerede anlæg 
e) indeholde bestemmelser om programmer for rutinemæssige miljøinspektioner, 
herunder inspektionshyppigheder for forskellige typer af anlæg og for 
kontrollerede anlæg 
f) indeholde bestemmelser for og skitsere proceduren for ikke rutinemæssige 
inspektioner, såsom efter klager, uheld, begivenheder, ikke overensstemmelse og 
til tilladelsesformål. 
V. 
Anlægsbesøg 
1. Medlemsstaterne sikrer, at følgende kriterier overholdes ved alle anlægsbesøg: 
a) overholdelse af EF-retskrav, der er relevante for den pågældende inspektion, 
skal checkes grundigt 
b) hvis anlægsbesøg foretages af mere end et miljøinspektionsorgan, skal de 
relevante myndigheder udveksle oplysninger, således at de er bekendte med 
hinandens aktiviteter og så vidt muligt koordinerer anlægsbesøgene og andet 
miljøinspektionsarbejde 
c) resultaterne af anlægsbesøgene skal indgå i rapporter, der udarbejdes i 
overensstemmelse med afsnit VI, og udveksles mellem de relevante inspektions-, 
håndhævelses- og andre myndigheder (nationale, regionale og lokale). 
d) inspektører og andre, der er bemyndiget til at udføre anlægsbesøg, skal have 
adgangsret til anlæg og oplysninger med henblik på miljø. 
2. Medlemsstaterne sikrer, at anlægsbesøg foretages regelmæssigt af 
inspektionsmyndigheder som led i deres rutinemæssige miljøinspektioner, og at følgende 
supplerende kriterier overholdes ved sådanne rutinebesøg: 
h 
a) der bør følges en integreret fremgangsmåde, hvor hele spektret af 
miljøvirkninger undersøges, for så vidt som det er i overensstemmelse med EF-
retskravene, miljøinspektionsprogrammerne og inspektionsorganernes 
organisatoriske ordninger 
b) anlægsbesøg skal sigte mod at fremme og udvide anlægsoperatørernes 
kendskab til og forståelse af relevante EF-retskrav og miljøets sårbarhed, og af 
deres virksomheds miljøvirkninger 
c) risikoen ved og virkningerne på miljøet af kontrollerede anlæg skal overvejes 
for at vurdere effektiviteten af gældende krav i godkendelser, tilladelser eller 
licenser, og for at afgøre, om det er nødvendigt med forbedringer eller ændringer i 
disse krav. 
3. Medlemsstaterne skal sikre, at der foretages ikke rutinemæssige anlægsbesøg i 
følgende tilfælde: 
a) alvorlige miljøklager skal undersøges af de relevante inspektionsmyndigheder, 
så hurtigt som muligt efter at myndighederne har modtaget sådanne klager 
b) undersøgelse af alvorlige miljømæssige ulykker, hændelser og tilfælde af ikke 
overensstemmelse så hurtigt som muligt efter at de relevante 
inspektionsmyndigheder har fået kendskab hertil 
c) som led i afgørelse af, om og under hvilke betingelser der gives en forste 
godkendelse, tilladelse eller licens til en proces eller aktivitet på et kontrolleret 
anlæg eller dets foreslåede beliggenhed 
d) før genudstedelse, fornyelse eller ændring af godkendelser, tilladelser eller 
licenser. 
VI. 
Rapporter og konklusioner efter anlægsbesøg 
1. Medlemsstaterne skal sikre, at inspektionsmyndighederne udarbejder en rapport 
af hvert anlægsbesøg med resultaterne heraf, om hvorvidt der er overensstemmelse med 
EF-retskravene, en vurdering herafog konklusion om, hvorvidt der kræves yderligere 
handling, såsom håndhævelsesprocedurer, herunder sanktioner, udstedelse af en ny eller 
revideret godkendelse, tilladelse eller licens, herunder eventuelle yderligere besøg på 
anlægget. 
2. Medlemsstaterne skal sikre, al disse rapporter registreres skriftligt og opbevares i 
en lettilgængelig database, meddeles til driftsherren af det pågældende kontrollerede 
anlæg og gøres tilgængelige for offentligheden i henhold til bestemmelserne i direktiv 
90/313/EØF om fri adgang til miljøoplysninger. 
VII 
Undersøgelser af alvorlige ulykker, hændelser og tilfælde af ikke overensstemmelse 
tf 
1. Medlemsstaterne skal sikre, at de relevante inspektionsmyndigheder undersøger 
alvorlige ulykker, hændelser og tilfælde af ikke overensstemmelse med EF-lovgivningen, 
uanset om myndighederne får kendskab hertil gennem en klage eller på anden vis, for at: 
a) tydeliggøre årsagerne til hændelsen og dens miljøvirkninger, og eventuelt 
bestemme relevant ansvar og muligt skadesansvar for hændelsen og 
miljøvirkningerne, og sende konklusionerne til den myndighed, der er ansvarlig 
for håndhævelse, hvis det er en anden end inspektionsmyndigheden 
b) mindske og om muligt afhjælpe miljøvirkningerne afhændelsen gennem 
fastlæggelse afpassende foranstaltninger, som driftsherren(-erne) og 
myndighederne skal træffe 
c) afgøre hvilke foranstaltninger, der skal træffes for at forebygge yderligere 
ulykker, hændelser og ikke overensstemmelse 
d) gå videre med håndhævelsesproceduren eller eventuelle sanktioner. 
2. Medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den 
relevante inspektionsmyndighed følger op på inspektioner og checker, at driftsherren 
foretager de passende foranstaltninger i medfør af en ulykke, en hændelse eller et tilfælde 
af ikke overensstemmelse og inspektionsmyndighedens undersøgelse heraf. 
VIII 
Rapportering af miljøinspektionsvirksomhed generelt 
1. Medlemsstaterne skal to år efter den dato, der er angivet i afsnit X forelægge en 
rapport for Kommissionen om deres erfaring med gennemførelsen af denne henstilling. 
Rapporten skal udfærdiges under størst mulig anvendelse af de oplysninger, der er til 
rådighed fra regionale og lokale inspektionsorganer. 
2. Disse rapporter skal gøres tilgængelige for offentligheden og skal navnlig omfatte 
følgende oplysninger: 
a) kvantitative data om personalet og andre ressourcer i inspektionsorganet. 
b) detaljerede oplysninger om inspektionsorganets rolle og arbejde med 
fastlæggelse og gennemførelse af relevante inspektionsplaner, 
c) sammenfattede oplysninger om de udførte miljøinspektioner, herunder antallet 
af anlægsbesøg, antallet af inspicerede kontrollerede anlæg (efter type) og anslået 
tidsrum for, hvornår alle kontrollerede anlæg af den type vil være inspiceret, 
d) graden af kontrollerede anlægs overensstemmelse med HF-relskrav, som det 
fremgår af de udførte inspektioner og af andre oplysninger, som den ansvarlige 
myndighed måtte have, med henvisning til de kontrollerede anlægs beliggenhed 
og type, til eventuelle særlige EF-retskrav, der ikke er efterkommet og i hvilket 
omfang, 
{(, 
e) resume af de foranstaltninger, der er truffet som resultat af ulykker, hændelser 
og ikke overensstemmelse, herunder hvilket antal det drejede sig om, samt 
f) en evaluering af inspektionsplanernes fordele eller ulemper hvad angår 
inspektionsorganet med eventuelle henstillinger til fremtidige planer. 
IX 
Kommissionens gennemgang af mindstekravene 
Kommissionen foretager en gennemgang af anvendelsen og effektiviteten af denne 
henstilling så hurtigt som muligt efter at have modtaget medlemsstaternes rapporter 
omhandlet i afsnit VIII ovenfor, med henblik på at udvikle mindstekravene yderligere 
med hensyn til deres anvendelsesområde i lyset af de høstede erfaringer fra anvendelsen 
og under hensyntagen til eventuelle bidrag fra berørte parter, herunder IMPE1,. 
Gennemførelse 
Medlemsstaterne opfordres til at gennemføre denne henstilling senest tolv måneder efter 
offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende og meddele Kommissionen 
herom sammen med oplysninger om miljøinspektionsordninger, der allerede eksisterer, 
eller som er planlagte. 
Udfærdiget i Bruxelles, den På Rådets vegne 
Formand 
6 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 772 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 15 05 
Katalognummer : CB-CO-98-771-DA-C 
Kontoret for IV luuopæiske fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg