Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om en ordning for anerkendelse af eksamensbeviser for de former for erhvervsvirksomhed, der er omfattet af direktiverne om liberalisering og overgangsforanstaltninger, og til supplering af den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser« (96/C 295/09)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 11. april 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 49 og 57 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Jocelyn Barrow til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 20. juni 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 337. plenarforsamling af 10. og 11. juli 1996, mødet den 10. juli 1996, med 103 stemmer for, 2 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

Det Økonomiske og Sociale Udvalg hilser Kommissionens forslag velkommen med forbehold af nedenstående bemærkninger:

1.1. Gensidig anerkendelse af eksamensbeviser overalt i EU forudsætter, at der tages fat på en række forskelligartede og komplicerede forhold, hvor der ofte er tale om overlapninger. Det drejer sig ikke desto mindre om et område, som er af central betydning, hvis der reelt skal opnås fri bevægelighed, og hvis EU skal »tættere« på borgerne. Bestemmelserne må være klare, kortfattede og formuleret på et letfatteligt sprog, hvis denne udvikling, som jo er indviklet, skal være dækkende og gøres forståelig både for borgerne og for medlemsstaterne, som forventes at omsætte den foreslåede generelle ordning til effektiv national lovgivning.

1.1.1. ØSU erkender vanskelighederne ved at udarbejde en samlet tekst, som konsoliderer, ajourfører, bygger på og supplerer omkring 35 tidligere foranstaltninger og ordninger vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser, og må rose Kommissionen for at have kunnet få så meget med i et forholdsvis kort forslag. ØSU er klar over, at væsentlige ændringer, som går ud på at forenkle tidligere beslutninger, kunne få den modsatte virkning og vanskeliggøre drøftelserne i Rådet, men frygter, at den nuværende tekst ikke er særlig tydelig for dem, den henvender sig til. Det drejer sig om personer, som ikke er »indviede«, som ikke har deltaget i beslutningsprocessen på EU-plan, og som ikke har kendskab til de omfattende drøftelser, der har fundet sted om emnet.

1.1.2. ØSU er ligeledes klar over, at der med direktivforslagets specifikke terminologi ofte henvises til eksisterende lovgivning. Det er imidlertid skuffende, at Kommissionen ikke en eneste gang henviser til »borgere, som ønsker at bosætte sig eller arbejde i en anden medlemsstat«, men i stedet taler om »indvandrere«, som ikke længere er en passende betegnelse. Den strider imod Kommissionens forslag på regeringskonferencen og imod bestemmelserne om unionsborgerskab og fri bevægelighed i den nuværende traktats artikel 8.

1.1.3. ØSU opfordrer endvidere Kommissionen til at anvende kønsneutral terminologi i forslaget (den engelske version).

1.2. Det nye forslag indfører en ordning for anerkendelse af de former for erhvervsvirksomhed, der ikke er omfattet af de generelle ordninger, 89/48/EØF og 92/51/EØF. Ordningen bygger fortsat på gensidig tillid og på den »antagelse«, at enhver fuldt ud kvalificeret udøver af et erhverv i en medlemsstat besidder de samme kvalifikationer, som er nødvendige for at udøve det samme erhverv i en anden medlemsstat. Hvis det af den sammenlignende undersøgelse fremgår, at kundskaberne og færdighederne kun delvis svarer til hinanden, skal medlemsstaten give ansøgeren »mulighed« for at godtgøre, at han har erhvervet de manglende kundskaber og færdigheder (artikel 3, stk. 1).

1.2.1. ØSU erfarer, at de tidligere generelle ordninger som helhed fungerede godt, og at der ikke blev modtaget klager. Samtaler med de vigtigste erhvervsorganisationer på europæisk plan tyder på, at det nye forslag kunne fungere på samme grundlag. Kommissionen må omhyggeligt overvåge udviklingen for at sikre den frie bevægelighed og være parat til at skride ind, hvis det er nødvendigt. Den bør kigge nærmere på den synergirapport, som GD XXIII/GD XV har udarbejdet om iværksættelsen af de generelle ordninger, for at sikre, at de problemer, der fremhæves i rapporten, ikke gentager sig, når dette direktiv skal gennemføres. Samtidig kan det være nødvendigt at tilpasse det grundlæggende »antagelses« -princip for gensidig anerkendelse, hvis der sker en udvidelse af EU. Kommissionen bør holde Europa-Parlamentet og ØSU orienteret om direktivets gennemførelse og tage det op til revision, inden der sker en eventuel udvidelse af EU.

2. Særlige bemærkninger

2.1. ØSU opfordrer kraftigt Kommissionen til at erstatte betegnelsen »indvandrer« med »borger, som ønsker at bosætte sig eller arbejde i en anden medlemsstat« og til at henvise til traktatens artikel 8 i begyndelsen af forslaget.

2.2. Artikel 1 (anvendelsesområde)

2.2.1. Fastlæggelsen af direktivets anvendelsesområde, som er angivet i bilag A, er sket efter rådføring med de vigtigste erhvervsorganisationer på europæisk plan.

2.2.2. ØSU føler sig overbevist om, at disse konsultationer har været tilstrækkeligt tilbundsgående, og at der er taget behørigt hensyn til dem. De berørte nationale eller branchemæssige erhvervsorganisationer har også kunnet etablere de fornødne kontakter med Kommissionen. Skulle der opstå problemer i forbindelse med de bilaterale forhandlinger, kunne Kommissionen bistå de nationale erhvervsorganisationer.

2.2.3. Hvad angår de erhverv, der kræver højre kvalifikationer, og andre særlige erhverv, som allerede er omfattet af tidligere direktiver, har Kommissionen med rette undgået at belaste forslaget med for mange detaljer.

2.3. Artikel 2 (information)

2.3.1. I medlemsstaterne findes der relevante og lettilgængelige oplysninger om »hvilke bestemmelser der gælder« for de forskellige erhverv, men ØSU mener, at sådanne oplysninger bør være forståelige for dem, de henvender sig til, og at de bør forefindes på samtlige EU-sprog. både i værtslandet og i oprindelseslandet. Der må udarbejdes en forenklet og ajourført EU-brochure om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, som via »Euro-Info-Centre« (EIC) og andre erhvervsorganisationer, f.eks. brancheforeninger og handelskamre, distribueres til brede kredse, herunder navnlig virksomhedsledere.

2.4. Artikel 3 (anerkendelse af eksamensbeviser)

2.4.1. Som nævnt i punkt 1.2.1 ovenfor føler ØSU sig overbevist om, at princippet om gensidig anerkendelse vil kunne fungere under den nye generelle ordning. Kommissionen må sikre, at komparative undersøgelser af eksamensbeviser samt spørgsmål om delvis overensstemmelse og yderligere »muligheder« for at »godtgøre« erhvervelsen af kundskaber og færdigheder ikke udvikler sig til kunstige hindringer for den frie bevægelighed. Desuden må der fastlægges faste og klare procedurer for de ankemuligher, som værtslandets nationale lovgivning giver. Der må fastlægges frister på maksimalt seks måneder for afviklingen af ankesager i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats procesret eller procesbestemmelser. Desuden må ansøgere, hvis kvalifikationer ikke er blevet anerkendt, modtage en begrundelse herfor.

2.5. Artikel 4-7 (anerkendelse af erhvervskvalifikationer og erhvervserfaring)

2.5.1. ØSU konstaterer, at de forskellige referenceperioder, fælles definitioner og grundlæggende procedurer er de, som er anbefalet af de rådspurgte erhvervsorganisationer, og at de er i overensstemmelse med tidligere direktiver. Bestemmelsen om »beviser for hæderlighed« kunne måske misbruges. I sådanne tilfælde gælder bevisbyrdereglen i henhold til artikel 7 i hjemlandet, hvor den må anvendes med forsigtighed.

2.5.2. ØSU noterer sig ligeledes, at Kommissionen overalt i artikel 4 bruger betegnelsen »bedriftslæger« i stedet for som i direktiverne om liberalisering og overgangsforanstaltninger at tale om en person i en ledende stilling. Denne betegnelse (person i en ledende stilling) forekommer blandt andet i direktiv 64/427/EØF, artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 68/366/EØF, artikel 7, stk. 1, litra a) og b) og i direktiv 82/499/EØF, artikel 2, stk. 1, litra a) og b). ØSU erkender imidlertid, at Kommissionens definition »leder af en bedrift« i artikel 5 giver større klarhed, da den fokuserer på ideelle lederegenskaber.

2.6. Artikel 5

2.6.1. ØSU foreslår, at »industri- eller handelsforetagende« erstattes af »foretagende«.

2.6.2. ØSU mener ikke, at det er tilstrækkeligt, som foreslået i artikel 5, litra c), at have haft en overordnet stilling med forretningsmæssige opgaver, Der må også kræves teknisk viden. Drejer det sig om håndværksvirksomheder og -aktiviteter, er en sådan viden af afgørende betydning.

Artikel 5, litra c), bør derfor affattes som følger:

»c) eller i overordnet stilling med forretningsmæssige og tekniske opgaver og med ansvar for mindst en af bedriftens afdelinger.«

2.7. Artikel 6

2.7.1. ØSU henleder opmærksomheden på den bekendtgørelse, som Kommissionen offentliggjorde i De Europæiske Fællesskabers Tidende i 1974 (). Denne erklæring drejede sig om beviser for arten og varigheden af erhvervsvirksomhed, som er udøvet i hjemlandet. I et bilag til sin erklæring forklarede Kommissionen endvidere, hvorledes et sådant bevis skulle etableres.

2.7.2. Med henblik på tydeliggørelse af teksten og proceduremæssig forenkling kunne artikel 6 affattes som følger:

»Bevis for, at de i artikel 4 opstillede betingelser er opfyldt, fremgår af en erklæring, der udstedes af den kompetente myndighed eller det kompetente organ i hjemlandet eller det seneste opholdsland, og som den pågældende skal fremlægge til støtte for sin ansøgning om tilladelse til den eller de pågældende former for virksomhed i værtslandet, hvad angår virksomhedens art og varighed.«

2.8. Artikel 8 (ændring af den generelle ordning)

2.8.1. Ændringerne i 89/48/EØF og 92/51/EØF giver ikke anledning til problemer.

2.9. Artikel 9-11 (proceduremæssige bestemmelser)

2.9.1. ØSU mener, at den udvalgsprocedure, der er fastlagt i direktivets artikel 9 og 10, også kan anvendes på bestemmelserne i artikel 4, som er et sammendrag af bestemmelserne i de tidligere direktiver om liberalisering og overgangsforanstaltninger. Artiklen afspejler således det centrale element i disse direktiver. Den er derfor selv et centralt lovgivningselement og som sådan den vigtigste artikel i direktivforslaget. Disse centrale bestemmelser kan kun ændres ved hjælp af standardproceduren for ændring af direktiver med inddragelse af Rådet, Parlamentet og ØSU. Listerne i bilag A kunne til nød ændres ved hjælp af den procedure, som Kommissionen foreslår i artikel 10.

2.9.2. ØSU anerkender, at sammensætningen af det tekniske udvalg bør være i overensstemmelse med den etablerede model, men opfordrer Kommissionen til at sikre, at de relevante erhvervsorganisationer deltager i gennemførelsen af direktivet og i overvågningen af dets anvendelse. Diskussionerne og den regelmæssige kontakt med det tekniske udvalg kunne styrkes, og der kunne tilrettelægges høringer. ØSU bør holdes fuldt orienteret om situationsrapporterne, og overvågningsopgaven samt sammenligningen af eksamensbeviser vedrørende nye erhvervsmæssige kvalifikationer og uddannelser kunne passende overlades til CEDEFOP.

2.10. Artikel 12-16 (afsluttende bestemmelser)

2.10.1. ØSU foreslår, at artikel 14 (1. afsnit) affattes som følger:

»Medlemsstaterne vedtager de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv inden for to år efter dets vedtagelse. De underretter straks Kommissionen herom.«

Bruxelles, den 10. juli 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 81 af 13. 7. 1974, s. 1-13.