1.Indledning

Den 21. juni 2019 mødes EU's ledere i Bruxelles for at gennemgå fremskridtene i en dagsorden, der er i centrum for det europæiske projekt, og som har været afgørende for EU's reaktion på den økonomiske, finansielle og sociale krise efter 2007: en uddybet og mere retfærdig Økonomisk og Monetær Union.

Da den globale krise ramte EU og euroområdet for omkring ti år siden, stod Europa snart over for en hurtig forværring af sin økonomiske og sociale situation, som var den værste siden Anden Verdenskrig. En finanskrise udviklede sig hurtigt til en økonomisk og statslig gældskrise i euroområdet. EU stod over for to store udfordringer. For det første var det på kort sigt nødvendigt at bevare euroområdets stabilitet og integritet og tackle de økonomiske og sociale problemer, som var uden fortilfælde. For det andet var det nødvendigt at udforme og iværksætte et ambitiøst projekt vedrørende afhjælpning af sårbarheder i opbygningen af det fælles valutaområde for at sikre dets levedygtighed på længere sigt.

Siden da er der gjort store fremskridt på begge fronter. Den europæiske økonomi vokser nu for syvende år i træk og ventes at fortsætte med at vokse næste år. Beskæftigelsen er rekordhøj, og arbejdsløsheden er rekordlav. Medlemsstaternes økonomier konvergerer igen. Den overordnede stabilitet og integritet i euroområdet er blevet styrket, bankunionen er blevet skabt, og euroområdets struktur er blevet væsentligt forbedret. Disse fremskridt krævede stærkt lederskab og store beslutninger. De fem formænds rapport fra juni 2015 gav en stærk styring.Uddybningen af EU's Økonomiske og Monetære Union var også en af de ti prioriteter, som Kommissionen fastlagde i begyndelsen af sit mandat.

Figur 1: Nøgletal og fakta om EU og euroområdet

Euroen þ75 % af borgerne gik ind for euroen i 2019 sammenlignet med 67 %, da denne Kommission tiltrådte þOmkring 60 lande i verden enten anvender, vil anvende eller knytter deres valuta til euroen Fremskridt med den økonomiske situation þ13,4 mio. job er der skabt i EU siden Juncker-Kommissionens tiltrædelse þArbejdsløshedsprocenten i EU, som var på 6,4 % i april 2019, er den laveste siden begyndelsen af dette århundrede, da man startede med at registrere harmoniserede data for alle EU's medlemsstater þUngdomsarbejdsløsheden i EU faldt fra 21,7 % i 2014 til 14,2 % i april 2019 þEU's økonomi har haft 7 års uafbrudt vækst þLønningerne faldt i kølvandet på krisen, men har navnlig siden 2017 været stigende. Lønningerne pr. arbejdstager er steget med omkring 10 % både i EU og i euroområdet mellem 2014 og 2019

Krisen gav et stærkt incitament til at gennemføre reformer, men den politiske vilje til at gennemføre Den Økonomiske og Monetære Union er aftaget noget på baggrund af en mere gunstig økonomisk situation. Som følge heraf og på trods af ubestridelige forbedringer er der fortsat betydelige mangler i Den Økonomiske og Monetære Unions struktur, som i sidste ende påvirker euroens internationale tiltrækningskraft og EU's evne til at skabe beskæftigelse, økonomisk vækst, social retfærdighed og makroøkonomisk stabilitet. På baggrund af omfattende høringerfremlagde Kommissionen i december 2017 en køreplan og en række forslag til at afhjælpe de resterende mangler.

På eurotopmødet i juni 2018 (som blev afholdt i inklusivt format for EU-27) gav lederne Eurogruppen mandat til at arbejde på en række spørgsmål med henblik på at nå frem til en aftale på eurotopmødet i december 2018. Ved denne lejlighed iværksatte lederne et nyt forsøg på at komme videre med afgørende spørgsmål, navnlig i) gennemførelse af den fælles bagstopper for Den Fælles Afviklingsfond, der i princippet allerede blev vedtaget i 2012, ii) styrkelse af den europæiske stabilitetsmekanismes rolle, iii) fastsættelse af de næste skridt mod etableringen af en europæisk indskudsforsikringsordning, iv) udformning af et budgetinstrument for konvergens og konkurrenceevne for euroområdet og v) videreførelse af arbejde, der har til formål at styrke euroens internationale rolle. Der er gjort visse fremskridt, men alle disse indsatsområder er endnu ikke afsluttet.

Næsten præcis fire år efter offentliggørelsen af de fem formænds rapport gør denne meddelelse status over fremskridtene i retning af en dybere og mere retfærdig økonomisk og monetær union i lyset af den overordnede økonomiske situation. Det vedvarende økonomiske opsving i euroområdet har på det seneste vist svaghedstegn, der forværres af en mere kompleks geopolitisk situation og handelsspændinger. I de seneste år er pengepolitikken i udbredt grad blevet anvendt til støtte for vækst. Finanspolitikken har vist sig at være mere positiv i euroområdet som helhed, men råderummet er fortsat begrænset i lande med stor gæld. Vores økonomiers evne til at modstå kriser og komme videre og til at skabe langsigtet indkomstvækst og social retfærdighed vil i stort omfang afhænge af sunde nationale politikker og institutioner, af modstandskraften i de nationale økonomiske og sociale strukturer og af de offentlige finansers kvalitet.

Derudover og i betragtning af den tætte integration af vores økonomier, navnlig inden for euroområdet, som tegner sig for 85 % af bruttonationalproduktet i EU-27, vil evnen til at klare sig godt og vokse igen i sidste ende også afhænge af, hvor modstandsdygtig opbygningen af Europas Økonomiske og Monetære Union vil være. Fremtiden for Den Økonomiske og Monetære Union er derfor ikke kun et problem for lande, der deltager fuldt ud i den monetære union, men for EU som helhed og navnlig for de lande, der vil indføre euroen i fremtiden.

En vurdering af, hvad der allerede er opnået, er en måde, hvorpå man i fællesskab skaber fokus. Følsomme områder og divergerende holdninger til, hvordan man kan komme videre med Den Økonomiske og Monetære Union, er velkendte, men de bør ikke forhindre os i at nå frem til kompromiser. De hårdt tilkæmpede resultater i de seneste 10 år står på spil. Det er på tide at bevæge sig væk fra de rodfæstede synspunkter og genoplive vores fælles ambitioner.

2.Hvor vi kommer fra

I kølvandet på finans- og gældskrisen var et af de først store skridt at udstyre euroområdet med krisestyringsmekanismer til støtte for regeringer, der mister adgang til markedsfinansiering til bæredygtige rentesatser. Den europæiske stabilitetsmekanisme kan nu yde finansiel bistand til medlemsstater i euroområdet, der har eller er truet af alvorlige finansieringsproblemer, med en samlet slagkraft på 500 mia. EUR.

For det andet er nøgleelementerne i bankunionen blevet indført for at styrke den finansielle sektor, svække forbindelsen mellem banker og deres stater, begrænse offentlige redningspakker til banker og overvinde de forstyrrende virkninger af lovgivnings- og tilsynsmæssig fragmentering langs nationale grænser. Det fælles regelsæt for banker indeholder et enkelt sæt tilsynsregler, der gælder i hele EU. Det danner også grundlag for det indre marked for bankvirksomhed. Den fælles tilsynsmekanisme fører tilsyn med de mest betydelige banker i bankunionen. Hvis en betydelig bank bliver nødlidende, og hvis dens afvikling er i offentlighedens interesse, bliver den afviklet af den fælles afviklingsmekanisme i overensstemmelse med et sammenhængende sæt regler.

For det tredje bidrager fremskridtene inden for kapitalmarkedsunionen til det finansielle systems modstandsdygtighed og til risikoreduktion via privat risikodeling. Det gør det lettere for virksomheder at få adgang til kapital og for enkeltpersoner at investere og sprede deres opsparing på nye måder. En effektiv ramme for insolvensbehandling er en væsentlig del af et fleksibelt og vækstfremmende erhvervsklima og er som sådan et afgørende element i en velfungerende Økonomisk og Monetær Union. EU har i de seneste år gjort betydelige fremskridt med hensyn til at forbedre rammerne for insolvens. For eksempel er Europa-Parlamentet og Rådet for nylig nået til politisk enighed om et direktiv, som vil give iværksættere mulighed for en ny start i tilfælde af konkurs og vil forbedre effektiviteten af omstrukturerings- og insolvensprocedurer.

For det fjerde er EU's makroøkonomiske og finanspolitiske overvågning af medlemsstaterne blevet styrket betydeligt med indførelsen af proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer, med forbedrede nationale finanspolitiske rammer og med en reform af stabilitets- og vækstpagten, som er et sæt regler, der skal sikre, at medlemsstaterne fører sunde finanspolitikker. Alle nye elementer indgår i det europæiske semester, som er EU's proces for samordning af de økonomiske politikker. To punkter bør fremhæves: Medlemsstaterne skal nu forelægge deres udkast til budgetplaner med henblik på en vurdering på EU-plan, før de vedtages på nationalt plan, og samordningen af politikker rækker ud over de enkelte medlemsstater ved at tage hensyn til forhold, der er relevante for euroområdet som helhed.

De vigtigste institutionelle og proceduremæssige fornyelser er blevet suppleret med yderligere, mere målrettede forbedringer i styringsrammen: Det europæiske semester er blevet moderniseret, og sideløbende med koordineringen og overvågningen af de nationale økonomiske politikker lægges der nu større vægt på udfordringerne i euroområdet som helhed og på at fremme økonomisk og social konvergens. Kommissionen har udstukket retningslinjer for anvendelsen af fleksibiliteten inden for rammerne af stabilitets- og vækstpagtens regler for at støtte økonomisk vækst og fremme reformer og investeringer med henblik på at opnå en bedre balance mellem stabilisering og medlemsstaternes behov for bæredygtighed. Det ekstra råderum, der tillades i henhold til stabilitets- og vækstpagten, skønnes at have øget EU's bruttonationalprodukt med 0,8 % i løbet af de sidste fire år og resulterede i omkring 1,5 mio. nye arbejdspladser. Investeringsplanen for Europa ("Junckerplanen") blev lanceret som supplement til de europæiske struktur- og investeringsfonde. De 400 mia. EUR, der blev mobiliseret via det nye instrument, skønnes at have øget EU's bruttonationalprodukt med 0,6 % og skabt 750 000 arbejdspladser.

Kommissionen bragte også de sociale hensyn i forgrunden ved at foreslå en europæisk søjle for sociale rettigheder, der er proklameret af de andre EU-institutioner, og integrere sociale prioriteter i det europæiske semester. Kommissionen har også i samråd med medlemsstaterne udarbejdet benchmarkingrammer for at støtte konvergensen på en række politikområder på det beskæftigelsesmæssige og sociale område. For at informere og støtte reformprocessen på nationalt plan vedtog Rådet en henstilling til medlemsstaterne i euroområdet om at oprette rådgivende nationale produktivitetsråd. Endelig har Kommissionen oprettet en strukturreformtjeneste for at samle ekspertise fra hele Europa og yde teknisk støtte til medlemsstaterne.

Juncker-Kommissionen måtte i de første måneder af sit mandat tage hånd om en fornyet krise, da det ikke lykkedes Grækenland at afslutte sit andet økonomiske tilpasningsprogram, og der var i flere uger en reel risiko for et "Grexit". Kommissionen bidrog til at bane vejen for et nyt stabilitetsstøtteprogram, der blev vedtaget på eurotopmødet i juli 2015. Kommissionen udarbejdede også en plan om at hjælpe Grækenland med at stabilisere sin økonomi og udnytte EU-midlerne bedst muligt til at fremme beskæftigelse, vækst og investeringer. EU mobiliserede op til 35 mia. EUR til Grækenland under forskellige finansieringsprogrammer i 2014-2020, hvilket medførte en anslået stigning på 2 % i landets bruttonationalprodukt. I juli 2015 bidrog Kommissionen på et kritisk tidspunkt med et kortfristet lån til at mobilisere 7 mia. EUR til mellemfinansiering under den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme og forhindrede i praksis Grækenland i ved et uheld at ryge ud af euroområdet. I august 2018 klarede Grækenland sig på vellykket vis igennem det treårige stabilitetsstøtteprogram, hvorunder der var blevet ydet i alt 61,9 mia. EUR i form af lån baseret på gennemførelsen af et omfattende og hidtil uset reformprogram. Dette hjalp Grækenland med at forankre sin plads i hjertet af EU og euroområdet og gjorde det muligt for EU at lægge den sidste del af krisen bag sig.