FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 4/96 fastlagt af Rådet den 6. oktober 1995 med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv 96/. . ./EF af . . . om deponering af affald (96/C 59/01)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 S, stk. 1,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og

ud fra følgende betragtninger:

Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik (4) er positiv over for og støtter meddelelsen om en EF-strategi og opfordrer Kommissionen til at fremsætte forslag til kriterier og standarder for affaldsbortskaffelse ved deponering;

forebyggelse af affaldsdannelse, genvinding og genanvendelse af affald samt anvendelse af genvundne materialer og genvunden energi bør fremmes for at skåne naturressourcerne og økonomisere med arealanvendelsen;

deponering på affaldsdeponeringsanlæg bør ligesom enhver anden affaldsbehandling kontrolleres og forvaltes hensigtsmæssigt for at forebygge eller begrænse eventuelle negative virkninger på miljøet og risici for menneskers sundhed;

det er påkrævet, at der træffes passende forholdsregler for at undgå, at affald efterlades, dumpes eller deponeres ukontrolleret; med henblik herpå skal deponeringsanlæggene kunne kontrolleres for de stoffer, det deponerede affald indeholder, og disse stoffer må så vidt muligt kun have reaktioner, der er forudsigelige;

såvel mængden som giftigheden af det affald, der skal deponeres, bør om nødvendigt nedbringes, og med henblik herpå bør forudgående behandling fremmes for på den måde at sikre en deponering, der er forenelig med målene i dette direktiv;

medlemsstaterne bør være i stand til at gennemføre nærhedsprincippet og princippet om tilstrækkelig egenkapacitet for bortskaffelse af deres affald på fællesskabsplan og nationalt plan i overensstemmelse med Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (5), og det er nødvendigt at forfølge og præcisere målene i dette direktiv ved oprettelse af et integreret og fyldestgørende net af bortskaffelsesanlæg på grundlag af et højt miljøbeskyttelsesniveau;

meget forskellige tekniske standarder for affaldsbortskaffelse ved deponering på affaldsdeponeringsanlæg og forskelle i omkostninger i tilknytning hertil kan medføre, at affald i stigende grad søges deponeret i anlæg med lave miljøbeskyttelsesstandarder, hvilket kan skabe en alvorlig trussel for miljøet som følge af unødig lang transport af affaldet og uhensigtsmæssig deponeringspraksis;

det er derfor nødvendigt at foreskrive tekniske standarder på fællesskabsplan for affaldsdeponering på deponeringsanlæg med henblik på at beskytte, bevare og forbedre miljøkvaliteten i Fællesskabet;

der er nødvendigt klart at angive, hvilke krav der bør gælde for deponeringsanlæg med hensyn til lokalisering, indretning, drift, kontrol, nedlukning samt forebyggende foranstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger mod skader på miljøet såvel på kort som på lang sigt, herunder navnlig foranstaltninger mod forurening af grundvandet forårsaget af perkolatnedsivning i jorden;

på baggrund af ovenstående er det nødvendigt klart at definere, hvilke kategorier af deponeringsanlæg der skal tages i betragtning, samt hvilke typer affald der kan accepteres på de forskellige kategorier af deponeringsanlæg;

som følge af visse særlige forhold kan det forekomme hensigtsmæssigt med forbehold af den eksisterende fællesskabslovgivning, og idet der sikres en fyldestgørende beskyttelse af miljøet, at undlade at anvende visse bestemmelser i dette direktiv på visse nøje definerede affaldsdeponeringsanlæg;

visse teknikker bør under veldefinerede omstændigheder tillades, men kun hvis yderligere præcise og strenge betingelser er opfyldt;

det er nødvendigt at indføre en specifik godkendelsesprocedure for alle kategorier af deponeringsanlæg i overensstemmelse med de generelle godkendelseskrav, der er fastsat i direktiv 75/442/EØF, som følge af de særlige karakteristika ved denne bortskaffelsesform; før bortskaffelsen indledes, skal det i forbindelse med en inspektion foretaget af den ansvarlige myndighed kontrolleres, om deponeringsanlægget er i overensstemmelse med godkendelsen;

det skal i hvert enkelt tilfælde kontrolleres, om affaldet kan deponeres på det deponeringsanlæg, det er bestemt for;

for at forebygge skader på miljøet er det nødvendigt at indføre en ensartet procedure for affaldsmodtagelse på grundlag af en procedure for klassificering af affald, der kan accepteres på de forskellige kategorier af deponeringsanlæg; denne procedure skal navnlig omfatte standardiserede grænseværdier; med henblik herpå må der derfor tilstrækkelig hurtigt til, at det kan lette gennemførelsen af dette direktiv, indføres et sammenhængende og standardiseret identifikations-, prøveudtagnings- og analysesystem; modtagelseskriterierne skal være særlig præcise for så vidt angår inert affald, og det tekniske udvalg bør fastsætte specifikke modtagelseskriterier for specialdepoter;

indtil disse analysemetoder eller de for identifikationen nødvendige grænseværdier er indført, kan medlemsstaterne med henblik på anvendelsen af dette direktiv på nationalt plan bevare eller udforme lister over, hvilket affald der kan accepteres på deponeringsanlæg, eller fastsætte kriterier, herunder bl.a. grænseværdier, svarende til dette direktivs kriterier for den ensartede modtagelsesprocedure;

det er nødvendigt at indføre fælles kontrolprocedurer i drifts- og efterbehandlingsfaserne for et deponeringsanlæg med henblik på at påvise eventuelle negative virkninger på miljøet, som skyldes deponeringsanlægget, og træffe passende udbedrende foranstaltninger;

det er nødvendigt at fastsætte, hvornår og hvordan et deponeringsanlæg bør lukkes, og definere operatørens forpligtelser og ansvar i efterbehandlingsperioden;

der bør gives regler for vilkårene for den fremtidige drift af bestående deponeringsanlæg med henblik på inden for en nærmere fastsat frist at træffe de nødvendige foranstaltninger for deres tilpasning til dette direktiv på grundlag af en forbehandlingsplan for anlægget;

operatøren bør træffe passende foranstaltninger i form af en sikkerhedsstillelse eller en tilsvarende garanti for at sikre, at de forpligtelser, der følger af godkendelsen, opfyldes, herunder forpligtelserne vedrørende nedlukningsproceduren og efterbehandlingen af anlægget;

princippet om, at forureneren betaler, kræver, at der tages hensyn til eventuelle miljøskader forårsaget af deponeringsanlæg; derfor bør priserne for affaldsbortskaffelse ved deponering fastsættes således, at alle udgifter til etablering og drift af deponeringsanlægget samt i forbindelse med den sikkerhedsstillelse eller tilsvarende, som operatøren skal råde over, er dækket, og hvor det er relevant, omkostningerne i forbindelse med nedlukning og vedligeholdelse af anlægget efter nedlukningen, således at det undgås, at samfundet belastes med disse udgifter;

det er nødvendigt at sikre, at direktivets gennemførelsesbestemmelser anvendes korrekt i hele Fællesskabet, og at sikre, at deponeringsanlægsoperatører og -personale har et uddannelses- og kundskabsniveau, som giver dem den fornødne kompetence;

efter udvalgsproceduren i artikel 18 i direktiv 75/442/EØF bør Kommissionen sørge for, at der indføres en ensartet affaldsmodtagelsesprocedure og en ensartet klassificering af affald, der kan accepteres på deponeringsanlæg;

bilagene til dette direktiv bør tilpasses den videnskabelige og tekniske udvikling, og metoderne for kontrol, prøveudtagning og analyse bør standardiseres ved hjælp af samme udvalgsprocedure;

medlemsstaterne aflægger regelmæssigt beretning til Kommissionen om anvendelsen af dette direktiv -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

Direktivets generelle mål

Formålet med dette direktiv er at opfylde kravene i direktiv 75/442/EØF, særlig artikel 3 og 4, ved at indføre foranstaltninger, procedurer og retningslinjer for at forebygge eller i videst muligt omfang begrænse affaldsdeponeringers negative indvirkning på miljøet, herunder navnlig forurening af overfladevand, grundvand, jordbund og luft, samt de risici, sådanne deponeringer indebærer for menneskers sundhed.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

a) »affald«: ethvert stof eller enhver genstand, som er omfattet af direktiv 75/442/EØF

b) »dagrenovation«: husholdningsaffald samt andet affald, der ifølge sin natur og sammensætning kan sidestilles med husholdningsaffald

c) »farligt affald«: affald, der er omfattet af Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald (6)

d) »ufarligt affald«: affald, som ikke er omfattet af litra c)

e) »inert affald«: affald, der ikke undergår særlige fysiske, kemiske eller biologiske forandringer. Inert affald er ikke opløseligt eller brændbart og kan ikke reagere fysisk eller kemisk; det er ikke bionedbrydeligt og har ingen negativ indflydelse på andet materiale, som det kommer i kontakt med, på en måde der vil kunne føre til forurening af miljøet eller være skadelig for menneskers sundhed. Affaldets samlede perkolatafgivelse og forurenende indhold og dets økotoksicitet skal være ubetydelig

f) »deponeringsanlæg«: et affaldsdeponeringsanlæg til deponering af affald på eller i jorden, herunder interne affaldsdeponeringsanlæg (dvs. et deponeringsanlæg, hvor en affaldsproducent deponerer sit eget affald på produktionsstedet), men ikke anlæg, hvor affald læsses af til forbehandling inden videre transport med henblik på genvinding, behandling eller bortskaffelse andetsteds, samt kontrolleret midlertidig (dvs. højst et år) anbringelse af affald forud for genvinding, behandling eller bortskaffelse

g) »specialdepot«: et deponeringsanlæg som defineret i artikel 2, litra f), eller en del deraf, hvor kun affaldstyper, der er sammenlignelige med hensyn til oprindelse, sammensætning og perkolategenskaber, deponeres

h) »samdeponering«: deponering af ufarligt affald sammen med farligt affald på et deponeringsanlæg for farligt affald

i) »behandling«: de fysiske, kemiske eller biologiske processer, hvorved affaldets egenskaber ændres med det formål at mindske dets omfang eller farlighed, gøre håndteringen lettere eller fremme genvinding

j) »perkolat«: væske, der siver ned gennem det deponerede affald, og som udledes fra eller findes på et deponeringsanlæg

k) »gas fra deponeringsanlæg«: alle gasser, der dannes i deponeret affald

l) »eluat«: den opløsning, en simuleret laboratorieprøve for udvaskning resulterer i

m) »operatør«: fysisk eller juridisk person, der har ansvaret for et deponeringsanlæg, i overensstemmelse med den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor deponeringsanlægget er beliggende; der kan være tale om forskellige personer fra klargørings- til efterbehandlingsfasen

n) »underjordisk opbevaring«: permanent affaldsopbevaringsanlæg i et dybtliggende geologisk hulrum som f.eks. en salt- eller kaliummine.

Artikel 3

Anvendelsesområde

1. Medlemsstaterne anvender dette direktiv på deponeringsanlæg som defineret i artikel 2, litra f).

2. Med forbehold af gældende fællesskabslovgivning er følgende undtaget fra dette direktivs anvendelsesområde:

- spredning af slam, herunder kloakslam og sediment fra oprensning, og tilsvarende materialer på jorden med henblik på gødskning eller jordforbedring

- anvendelse af dertil egnet inert affald i forbindelse med terrænregulerings-/retablerings- og opfyldningsarbejder eller til byggeformål

- deponering af sediment fra oprensning langs mindre vandløb, hvorfra det er opgravet

- deponering af ikke-forurenet jord.

3. Med forbehold af direktiv 75/442/EØF og målene i artikel 1 i nærværende direktiv gælder følgende:

a) Artikel 6 (undtagen nr. 3 og nr. 4, litra a) og b)), artikel 7, artikel 8, nr. 9, artikel 9, nr. 1, litra c), artikel 11, artikel 12, nr. 4, artikel 13, nr. 1 og 3, artikel 14, nr. 4, og artikel 15 samt bilag I, punkt 3 og 4, bilag II (undtagen punkt 3, niveau 3, og punkt 4) og bilag III, punkt 3, 4 og 5, i dette direktiv finder ikke anvendelse på affaldsanlæg for husholdningsaffald, hvis samlede slutkapacitet er på mindre end 25 000 tons, eller for inert affald, hvis samlede slutkapacitet er på mindre end 50 000 tons og som betjener:

- små øer med kun ét deponeringsanlæg, eller

- vanskeligt tilgængelige bjergområder, eller

- landdistrikter med en befolkningstæthed på mindre end 35 indbyggere pr. km², og, kun under ekstraordinære omstændigheder, hvor det ikke er muligt at benytte det nærmeste deponeringsanlæg på en miljøvenlig måde.

Disse bestemmelser finder kun anvendelse for medlemsstater, som ønsker at gennemføre dem i deres nationale lovgivning. Disse medlemsstater meddeler Kommissionen deres hensigt seks måneder efter dette direktivs ikrafttræden.

På disse deponeringsanlæg må der kun modtages affald fra de pågældende øer, bjergområder eller bebyggelser

b) Artikel 5, nr. 1, fjerde led, artikel 6, nr. 4, litra c), artikel 7 og artikel 9, nr. 1, litra a), samt bilag I, punkt 3 og 5, bilag III, punkt 2, 3 (undtagen bestemmelserne vedrørende gasser) og 5, finder ikke anvendelse på underjordiske opbevaringsanlæg

c) Artikel 3, stk. 3, litra a) og b), artikel 5, nr. 1 (flydende affald), artikel 6 (undtagen nr. 3), artikel 7, artikel 12, nr. 2, (undtagen litra b)), 3 og 4, samt bilag I, punkt 2, 3 (undtagen afsnit 1) og 4, bilag II, punkt 3, niveau 3, og punkt 4, og bilag III, punkt 2 og 3, behøver ikke at finde anvendelse på områder, der er beregnet til sediment fra oprensning.

Medlemsstater, som beslutter at udelukke områder eller anlæg fra dette direktivs anvendelsesområde i overensstemmelse med nærværende stk. 3, skal vedtage forskrifter for de områder eller anlæg, der kan undtages fra direktivet, med angivelse af betingelserne herfor. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om disse forskrifter og driften af de pågældende områder eller anlæg efter proceduren i artikel 16.

Artikel 4

Deponeringsanlægskategorier

Hvert deponeringsanlæg klassificeres i en af følgende kategorier:

- deponeringsanlæg for farligt affald

- deponeringsanlæg for ufarligt affald

- deponeringsanlæg for inert affald.

Artikel 5

Affald, som ikke må deponeres og forbudte former for affaldsbehandling

Medlemsstaterne sørger mindst for følgende:

1) Nedenstående typer affald må ikke modtages på et deponeringsanlæg:

- flydende affald, medmindre det er tilladt efter artikel 6, nr. 3, eller artikel 7

- affald, som under de forhold, der hersker på et deponeringsanlæg, er eksplosivt, brandnærende, let antændeligt eller antændeligt, som defineret i bilag III til direktiv 91/689/EØF

- smittefarligt affald fra hospitaler, klinikker, dyrehospitaler og lignende som defineret i direktiv 91/689/EØF (egenskab H9 i bilag III) og affald, der falder ind under kategori 14 (bilag I A) i samme direktiv

- enhver anden type affald, der ikke opfylder kriterierne for modtagelse i overensstemmelse med bilag II, medmindre det deponeres i et specialdepot som omhandlet i artikel 6, nr. 3, i nærværende direktiv.

2) Det er ikke tilladt at fortynde eller blande affald med det ene formål at opfylde kriterierne for modtagelse af affald.

3) Med tilladelse fra den kompetente myndighed og i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i direktiv 91/689/EØF kan affald behandles med henblik på konsolidering eller stabilisering.

Artikel 6

Affaldstyper, der kan modtages i de forskellige deponeringsanlægskategorier

Medlemsstaterne sørger for følgende:

1) Farligt affald, der opfylder de kriterier, der er fastsat i overensstemmelse med bilag II, deponeres på et deponeringsanlæg for farligt affald.

2) Farligt affald, der ikke opfylder de kriterier, der er fastsat i overensstemmelse med bilag II, behandles inden deponering på et deponeringsanlæg for farligt affald.

3) Alle former for inert affald, eller ufarligt affald af en nærmere defineret tilsvarende art, oprindelse eller sammensætning, kan deponeres på et specialdepot. Farligt affald, der efter behandling ikke opfylder alle de kriterier, der er fastsat i overensstemmelse med bilag II, skal ligeledes deponeres på et specialdepot. Den kompetente myndighed fastsætter særlige, og såfremt det er hensigtsmæssigt, supplerende og strengere krav til disse specialdepoter, end dem, der er fastsat i dette direktiv for deponeringsanlæg, der modtager samme affaldstype, afhængigt af hvilken affaldstype de er beregnet til.

4) Deponeringsanlæg for ufarligt affald kan anvendes til:

a) dagrenovation

b) ufarligt affald af enhver anden oprindelse

c) ufarligt slam, der er foreneligt med bestemmelserne om håndtering af perkolat (bilag I, punkt 2, og bilag III, punkt 3) på pladsen, når dette er nødvendigt henset til målene i artikel 1. Denne bestemmelse finder kun anvendelse, på deponeringsanlæg, der modtager ufarligt affald med et højt organisk indhold

d) små mængder af alt andet affald eller blandinger af affald, der er kompatibelt med det deponerede affald, i undtagelsestilfælde og efter en miljøvurdering; der skal i hvert enkelt tilfælde indhentes tilladelse fra den kompetente myndighed, og deponeringen er underlagt følgende betingelser:

- de mængder af andet affald, der modtages på deponeringsanlægget, må ikke overstige 2 % af mængden af ufarligt affald, der er modtaget i samme tidsrum

- kun affald, der ikke er omhandlet i bilag II, punkt 4.2, må modtages

- denne deponering skal finde sted i separate celler

- den kompetente myndighed skal give meddelelse om sådanne tilfælde efter proceduren i artikel 16.

5) Deponeringsanlæg for inert affald må kun anvendes til inert affald.

Artikel 7

1. Hvis samdeponering er lovlig i en medlemsstat på tidspunktet for dette direktivs ikrafttræden, kan eksisterende deponeringsanlæg for farligt affald anvendes til samdeponering, såfremt:

- det farlige affald blandes med ufarligt affald, som hovedsagelig består af husholdningsaffald eller af andet tilsvarende organisk affald

- kravene i artikel 2, stk. 3, i direktiv 91/689/EØF er opfyldt

- der i medlemsstaten er sådanne geologiske og hydrogeologiske forhold i de områder, hvor de pågældende deponeringsanlæg findes, og der er opnået en sådan erfaring med denne praksis, at samdeponering kan finde sted uden at skade miljøet

- medlemsstaten træffer foranstaltninger for at sikre, at den kompetente myndighed indfører specifikke kontrolforanstaltninger, som i det mindste sikrer den samme miljøbeskyttelse som den, der er opnået for deponeringsanlæg for farligt affald. Medlemsstaten underretter efter proceduren i artikel 16 Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet i medfør af dette stykke for at godtgøre, at de har handlet i overensstemmelse med artikel 1.

2. Hvis samdeponering er lovlig i en medlemsstat på tidspunktet for dette direktivs ikrafttræden, men de i stk. 1 nævnte nærmere bestemmelser ikke er opfyldt, kan denne praksis fortsættes i et tidsrum på højst fem år efter direktivets ikrafttræden, hvorefter den skal forbydes.

Artikel 8

Godkendelsesansøgning

Medlemsstaterne sikrer, at ansøgningen om godkendelse af et deponeringsanlæg mindst indeholder oplysninger om følgende:

1) ansøgerens identitet samt operatørens identitet, hvis det ikke er den samme

2) arten og den samlede mængde af det affald, der skal deponeres

3) deponeringsanlæggets foreslåede kapacitet

4) beskrivelse af deponeringsanlægget, herunder dets hydrologiske og geologiske egenskaber

5) foreslåede metoder til forureningsforebyggelse og -bekæmpelse

6) foreslået drifts-, overvågnings- og kontrolplan

7) foreslået plan for nedluknings- og efterbehandlingsprocedurer

8) hvis en vurdering af virkningerne kræves i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (7); de oplysninger, som bygherren har afgivet i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 5

9) sikkerhedsstillelse fra ansøgeren eller andre tilsvarende forholdsregler i henhold til artikel 9, nr. 1, litra c).

Artikel 9

Godkendelsesbetingelser

Medlemsstaterne sørger for følgende:

1) Den kompetente myndighed godkender kun et deponeringsanlæg, hvis den har vished for,

a) at projektet opfylder alle kravene i dette direktiv, herunder bilagene, jf. dog artikel 3, stk. 3, i dette direktiv

b) at den person, der forestår ledelsen af deponeringsanlægget, er teknisk kompetent. Faglig og teknisk oplæring og uddannelse af deponeringsanlægsoperatører og -personale skal sikres

c) at ansøgeren på grundlag af nærmere bestemmelser, som medlemsstaterne fastsætter, på det tidspunkt da han modtager godkendelsen, har truffet eller vil træffe passende forholdsregler i form af sikkerhedsstillelse eller tilsvarende med henblik på at sikre, at de forpligtelser (herunder bestemmelser om efterbehandling), som følger af den godkendelse, der udstedes i henhold til direktivet, opfyldes, og at nedlukningsprocedurerne i artikel 14 følges. Denne sikkerhed tilbageholdes, så længe der foretages vedligeholdelse og efterbehandling på anlægget i overensstemmelse med artikel 14, nr. 4

d) at projektet er i overensstemmelse med den eller de relevante affaldshåndteringsplan(er), der er nævnt i artikel 7 i direktiv 75/442/EØF.

2) Inden deponering påbegyndes, aflægger den kompetente myndighed et kontrolbesøg på anlægget for at sikre sig, at det opfylder de relevante godkendelsesbetingelser. Dette kan på ingen måde begrænse operatørens ansvar i henhold til godkendelsesbetingelserne.

Artikel 10

Godkendelsens indhold

Som specificering af og supplement til artikel 9 i direktiv 75/442/EØF skal godkendelser af deponeringsanlæg mindst indeholde følgende angivelser:

a) deponeringsanlæggets kategori

b) en liste over de nærmere definerede affaldstyper og -mængder, som det er tilladt at deponere på anlægget

c) kravene til deponeringsanlæggets klargøring og drift samt overvågnings- og kontrolprocedurer, herunder om muligt planer for afværgeforanstaltninger (bilag III, punkt 4.B) samt midlertidige krav til nedlukning og efterbehandling

d) en forpligtelse for ansøgeren til mindst én gang om året at aflægge beretning til den kompetente myndighed om deponerede affaldstyper og -mængder og om resultaterne af overvågningsprogrammet i henhold til direktivets artikel 13 og 14 samt bilag III.

Artikel 11

Omkostninger ved affaldsdeponering

Medlemsstaterne tilskynder til, at prisen for deponering af en hvilken som helst affaldstype fastsættes således, at den mindst dækker samtlige omkostninger ved etablering og drift af deponeringsanlægget, herunder så vidt muligt omkostningerne i forbindelse med sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 9, nr. 1, litra c), idet interesserede medlemsstater har mulighed for at fastsætte priser, der også dækker de anslåede omkostninger ved deponeringsanlæggets nedlukning og efterbehandling.

Artikel 12

Procedurer for modtagelse af affald

Medlemsstaterne træffer (forud for modtagelsen af affald på deponeringsanlægget) forholdsregler med henblik på følgende:

1) Indehaveren eller operatøren skal inden eller på leveringstidspunktet eller på tidspunktet for den første af en række leverancer, hvis der er tale om samme type affald, ved hjælp af de relevante papirer dokumentere, at affaldet kan modtages på anlægget i overensstemmelse med betingelserne i godkendelsen, og at det opfylder kriterierne for modtagelse af affald (bilag II).

2) Operatøren skal overholde følgende modtagelsesprocedurer:

a) kontrol af affaldspapirerne, herunder dokumenter i henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/689/EØF og efter omstændighederne dokumenter i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab (8)

b) visuel inspektion af affaldet ved indgangen og på aflæssestedet samt, hvis det er relevant, efterprøvning af om affaldet er i overensstemmelse med den beskrivelse, som indehaveren har anført i sin dokumentation. Hvis det er nødvendigt at udtage stikprøver med henblik på gennemførelse af bilag II, niveau 3, skal analyseresultaterne opbevares og prøveudtagningen foretages i overensstemmelse med bilag II, punkt 5. Hvis det er muligt, skal prøverne opbevares mindst en måned

c) registrering af det deponerede affald med angivelse af mængde, egenskaber og oprindelse leveringsdato, producent eller, for dagrenovation, indsamler og, for farligt affald, den nøjagtige placering på deponeringsanlægget.

3) Deponeringsanlæggets operatør skal altid kunne forelægge skriftlig attestation for hver leverance, der er modtaget på anlægget.

4) Uanset bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 259/93 skal operatøren, hvis affaldet ikke kan modtages på et givet deponeringsanlæg, underrette den kompetente myndighed om, at affaldet ikke har kunnet modtages.

Artikel 13

Kontrol- og overvågningsprocedurer i forbindelse med drift

Medlemsstaterne træffer forholdsregler med henblik på at sikre, at kontrol- og overvågningsprocedurerne under driften mindst opfylder følgende krav:

1) Deponeringsanlæggets operatør gennemfører et kontrol- og overvågningsprogram som anført i bilag III under driften af deponeringsanlægget.

2) Operatøren underretter den kompetente myndighed om enhver betydelig miljøskade, der afsløres som følge af kontrol- og overvågningsprocedurerne, og han efterkommer vedkommende myndigheds afgørelse vedrørende arten af og tidspunktet for de foreslåede udbedrende foranstaltninger. Disse foranstaltninger skal træffes for operatørens regning.

Operatøren skal med mellemrum, der fastsættes af de kompetente myndighed, og under alle omstændigheder mindst ved udgangen af hvert kalenderår på grundlag af samlede data aflægge beretning om alle resultater af overvågningen til myndighederne med det formål at fastslå, at driften er i overensstemmelse med godkendelsesbetingelserne, og at skaffe mere viden om, hvordan affaldet reagerer på deponeringsanlæggene.

3) Kvalitetskontrollen med de analyser, der gennemføres i forbindelse med kontrol- og overvågningsprocedurerne, og/eller de analyser, der er omhandlet i artikel 12, nr. 2, litra b), varetages af kompetente laboratorier.

Artikel 14

Nedlukningsprocedure

Medlemsstaterne skal sørge for følgende i overensstemmelse med godkendelsesbetingelserne:

1) Nedlukningsproceduren for et deponeringsanlæg eller en del deraf indledes:

a) når de relevante betingelser i godkendelsen er opfyldt, eller

b) med tilladelse fra den kompetente myndighed efter anmodning fra operatøren, eller

c) når den kompetente myndighed træffer begrundet beslutning herom.

2) Et deponeringsanlæg eller en del deraf kan kun betragtes som endeligt nedlukket, når den kompetente myndighed har udført en afsluttende inspektion på stedet, har vurderet alle operatørens beretninger og har meddelt ham sin tilladelse til nedlukningen. Dette kan på ingen måde begrænse operatørens ansvar i henhold til godkendelsesbetingelserne

3) Når deponeringsanlægget er nedlukket endeligt, er operatøren ansvarlig for vedligeholdelse, overvågning og kontrol i efterbehandlingsfasen, så længe den kompetente myndighed kræver det under hensyn til, hvor længe deponeringsanlægget er forbundet med risici.

Operatøren underretter den kompetente myndighed om enhver betydelig miljøskade, der afsløres som følge af kontrolprocedurerne og efterkommer vedkommende myndigheds afgørelse vedrørende arten af og tidspunktet for de foreslåede udbedrende foranstaltninger.

4) Så længe den kompetente myndighed skønner, at deponeringsanlægget vil kunne indebære fare for miljøet, er deponeringsanlæggets operatør ansvarlig for overvågning og analyse af gas og perkolat fra deponeringsanlægget samt grundvandsforholdene i nærheden af deponeringsanlægget i overensstemmelse med bilag III.

Artikel 15

Bestående deponeringsanlæg

Medlemsstaterne sørger for, at deponeringsanlæg, som allerede er godkendt eller i drift på tidspunktet for dette direktivs gennemførelse, kun må fortsætte driften, hvis nedennævnte skridt gennemføres snarest muligt og senest ti år efter direktivets ikrafttræden og inden for bestemte tidsfrister, som medlemsstaterne fastsætter:

1) Operatøren af et deponeringsanlæg skal udarbejde og med henblik på den kompetente myndigheds godkendelse forelægge en overgangsplan for anlægget, som omfatter de i artikel 8 nævnte særlige forhold samt eventuelle udbedrende foranstaltninger, som operatøren finder nødvendige.

Hvis den kompetente myndighed efter at have vurderet deponeringens miljøvirkninger finder, at anlægget opfylder kravene i artikel 1, vil der ikke nødvendigvis skulle iværksættes udbedrende foranstaltninger.

2) Efter at overgangsplanen er forelagt, skal den kompetente myndighed træffe endelig afgørelse om, hvorvidt driften kan fortsætte på grundlag af overgangsplanen og bestemmelserne i dette direktiv. Medlemsstaterne skal snarest muligt træffe de fornødne foranstaltninger til nedlukning ifølge artikel 8, nr. 7, og artikel 14 af deponeringsanlæg, som ikke har fået tilladelse til fortsat drift i overensstemmelse med artikel 9.

3) På grundlag af en godkendt overgangsplan for et deponeringsanlæg skal myndighederne give tilladelse til de nøvendige arbejder og fastsætte en overgangsperiode til gennemførelse af planen. Planen skal være gennemført senest ti år efter dette direktivs ikrafttræden.

4) Senest to år efter dette direktivs gennemførelse, finder artikel 4, 5, 6 og 12 samt bilag II anvendelse på deponeringsanlæg for farligt affald.

Artikel 16

Indberetningspligt

Hvert tredje år og første gang tre år efter direktivets ikrafttræden sender medlemsstaterne Kommissionen en beretning om direktivets gennemførelse. Beretningen udarbejdes på grundlag af et spørgeskema eller et forlæg, der er udarbejdet af Kommissionen efter proceduren i artikel 6 i direktiv 91/692/EØF (9). Spørgeskemaet eller forlægget sendes til medlemsstaterne seks måneder inden begyndelsen af den periode, som beretningen dækker. Beretningen sendes til Kommissionen senest ni måneder efter udløbet af den treårsperiode, den dækker.

Kommissionen offentliggør en fællesskabsrapport om direktivets gennemførelse senest ni måneder efter, at den har modtaget medlemsstaternes beretninger.

Artikel 17

Udvalg

De nødvendige ændringer for tilpasning af dette direktivs bilag til den videnskabelige og tekniske udvikling og standardiseringsforslag vedrørende kontrol-, prøveudtagnings- og analysemetoder i forbindelse med affaldsdeponering vedtages efter proceduren i artikel 18 i direktiv 75/442/EØF.

Artikel 18

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden for en frist på to år fra dets ikrafttræden. De underretter straks Kommissionen herom.

Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 19

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 20

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i . . ., den . . ..

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT nr. C 190 af 22. 7. 1991, s. 1, og EFT nr. C 212 af 5. 8. 1993, s. 33.

(2) EFT nr. C 40 af 17. 2. 1992, s. 112.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 28. oktober 1992 (EFT nr. C 305 af 23. 11. 1992, s. 79), Rådets fælles holdning af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende) og Europa-Parlamentets afgørelse af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende).

(4) EFT nr. C 122 af 18. 5. 1990, s. 2.

(5) EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975, s. 39. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens beslutning 94/3/EF (EFT nr. L 5 af 7. 1. 1994, s. 15).

(6) EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 20. Direktivet er ændret ved direktiv 94/31/EF (EFT nr. L 168 af 2. 7. 1994, s. 28).

(7) EFT nr. L 175 af 5. 7. 1985, s. 40.

(8) EFT nr. L 30 af 6. 2. 1993, s. 1. Forordningen er ændret ved Kommissionens beslutning 94/721/EF (EFT nr. L 288 af 9. 11. 1994, s. 36).

(9) EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 48.

BILAG I

ALMINDELIGE KRAV TIL ALLE DEPONERINGSANLÆGSKATEGORIER

1. Beliggenhed

1. Ved lokalisering af et deponeringsanlæg skal der tages hensyn til:

a) afstanden fra deponeringsanlæggets afgrænsning til bolig- og rekreationsområder, veje, vandveje, vandområder og industri-, landbrugs- eller byområder

b) forekomsten af grundvand, kystnære vandområder eller fredede arealer i området

c) områdets geologiske og hydrogeologiske forhold

d) risikoen for oversvømmelse, sætning, jordskred eller laviner på anlægget

e) beskyttelse af områdets natur- eller kulturværdier.

2. Deponeringsanlægget kan kun godkendes, hvis dets egenskaber med hensyn til de ovennævnte krav eller de fornødne udbedrende foranstaltninger efter en vurdering af miljøvirkningerne, hvis en sådan vurdering kræves i henhold til direktiv 85/337/EØF, viser, at deponeringsanlægget ikke indebærer alvorlig miljørisiko.

2. Kontrol med vand og håndtering af perkolat

På grundlag af deponeringsanlæggets karakteristika og de klimatiske forhold træffes der passende foranstaltninger med henblik på:

- at begrænse den mængde vand fra nedbør, som trænger ind i det deponerede affald

- at undgå, at overfladevand og/eller grundvand trænger ind i det deponerede affald

- at opsamle forurenet vand og perkolat. Hvis en vurdering, der er foretaget under hensyntagen til deponeringsanlæggets beliggenhed og det affald, der skal modtages, viser at deponeringsanlægget ikke udgør nogen risiko for miljøet, kan den kompetente myndighed beslutte, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse

- at behandle forurenet vand og perkolat opsamlet fra deponeringsanlægget, således at det opnår en sådan kvalitet, at det kan udledes.

Ovennævnte bestemmelser finder ikke nødvendigvis anvendelse på deponeringsanlæg for inert affald.

3. Beskyttelse af jord og vand

1. Et deponeringsanlæg skal placeres og udformes således, at det opfylder de nødvendige betingelser for at forhindre forurening af jord, grundvand og overfladevand og sikrer en effektiv opsamling af perkolat i de tilfælde og efter de retningslinjer, der er fastsat i punkt 2. Jord og grundvand beskyttes ved hjælp af en kombination af en geologisk barriere og en bundmembran.

2. Der findes en geologisk barriere, når de geologiske og hydrogeologiske forhold under og omkring deponeringsanlægget har tilstrækkelig tilbageholdelseskapacitet til at afværge en mulig risiko for jord og grundvand.

Deponeringsanlæggets bund og side skal bestå af et minerallag, der opfylder de krav vedrørende permeabilitet og tykkelse, der som kombineret effekt (K) med hensyn til beskyttelse af jord, grundvand og overfladevand mindst svarer til effekten af følgende krav:

- deponeringsanlæg for farligt affald:

K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; tykkelse ≥ 5 m

- deponeringsanlæg for ufarligt affald:

K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; tykkelse ≥ 1 m

- deponeringsanlæg for inert affald:

K ≤ 1,0 × 10-7 m/s; tykkelse ≥ 1 m

hvor m/s = meter/sekund.

Hvis den geologiske barriere ikke i sig selv opfylder ovennævnte betingelser, kan den udbygges kunstigt og forstærkes på anden måde, således at der opnås en tilsvarende beskyttelse. En kunstig geologisk barriere må ikke have en tykkelse på under 0,5 meter.

3. Som supplement til ovennævnte geologiske barriere tilføjes der et aktivt perkolatopsamlings- og forseglingssystem i overensstemmelse med følgende principper:

>TABELPOSITION>

Medlemsstaterne kan fastsætte generelle eller specifikke krav til deponeringsanlæg for inert affald og til arten af ovennævnte tekniske midler.

Hvis den kompetente myndighed efter en vurdering af den potentielle miljørisiko mener, at der er behov for at hindre perkolatdannelse, kan der stilles krav om overfladeforsegling. Det anbefales at stille følgende krav til overfladeforseglingen:

>TABELPOSITION>

4. Hvis den kompetente myndighed, på grundlag af en miljørisikovurdering, der navnlig tager hensyn til direktiv 80/68/EØF (1), i overensstemmelse med punkt 2 (»kontrol med vand og håndtering af perkolat«) finder, at der ikke er behov for indsamling og behandling af perkolat, eller hvis det er godgjort, at deponeringen ikke giver anledning til potentiel fare for jord, grundvand eller overfladevand, kan kravene i underpunkt 2 og 3 begrænses i overensstemmelse hermed. Specialdepoter, hvor det deponerede affald ikke opfylder kriterierne i bilag II til dette direktiv, skal opfylde kravene i underpunkt 2 og 3.

5. Den metode, der skal anvendes til at bestemme permeabilitetskoefficienten for deponeringsanlæg, på stedet og på hele det område, anlægget dækker, skal udvikles og godkendes af det udvalg, der nedsættes efter artikel 17 i dette direktiv.

4. Kontrol med gasser

1. Der træffes passende foranstaltninger for at kontrollere ophobning og udsivning af gasser fra deponeringsanlægget (bilag III til dette direktiv).

2. Gasser fra deponeringsanlæg skal, medmindre den kompetente myndighed på grundlag af en miljøvurdering træffer anden afgørelse, opsamles, behandles og anvendes.

3. Opsamling, behandling og anvendelse af gas fra deponeringsanlæg i henhold til underpunkt 2 skal ske på en sådan måde, at miljøskader eller miljøforringelse og sundhedsfare begrænses mest muligt.

5. Gener og farer

Der træffes foranstaltninger for at mindske gener og skader fra deponeringsanlægget som følge af:

- emission af lugte og støv

- materialer, der transporteres med vinden

- støj og trafik

- fugle, skadedyr og insekter

- dannelse af aerosoler

- brand.

6. Stabilitet

Affaldet skal placeres således på deponeringsanlægget, at affaldsmængdens og de tilknyttede strukturers stabilitet sikres, og navnlig således at affaldet ikke skrider. Når der opføres en kunstig barriere, skal det, idet der skal tages hensyn til deponeringsanlæggets morfologi, sikres, at det geologiske substratum er tilstrækkelig stabilt til at hindre, at sætning forvolder skade på barrieren.

(1) EFT nr. L 20 af 26. 1. 1980, s. 43. Direktivet er senest ændret ved direktiv 91/692/EØF (EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 48).

BILAG II

KRITERIER OG PROCEDURER FOR AFFALDSMODTAGELSE

1. Indledning

Dette bilag indeholder en beskrivelse af:

- de generelle principper for affaldsmodtagelse på de forskellige deponeringsanlægskategorier. Den fremtidige affaldsklassifikationsprocedure bør bygge på disse principper

- retningslinjer for foreløbige affaldsmodtagelsesprocedurer, der skal følges, indtil der er fastlagt en ensartet procedure for affaldsklassifikation og -modtagelse. Denne procedure skal sammen med de relevante prøveudtagningsprocedurer udarbejdes af det tekniske udvalg, der nedsættes i henhold til artikel 17 i dette direktiv.

- Det tekniske udvalgs arbejde skal være tilendebragt inden for en frist på tre år fra direktivets vedtagelse og skal gennemføres under hensyntagen til målene i artikel 1 i dette direktiv.

2. Generelle principper

Affaldets sammensætning, perkolatafgivelse, adfærd på lang sigt og generelle egenskaber skal fastslås så nøjagtigt som muligt. Modtagelse af affald på et deponeringsanlæg kan baseres på en liste over accepteret eller afslået affald, defineret ud fra art eller oprindelse, og på analysemetoder og grænseværdier for egenskaberne ved det affald, der skal modtages. De fremtidige procedurer for affalsmodtagelse, som beskrevet i dette direktiv, skal så vidt muligt baseres på standardiserede affaldsanalysemetoder og grænseværdier for egenskaberne ved det affald, der skal modtages.

Inden fastlæggelsen af disse analysemetoder og grænseværdier skal medlemsstaterne i det mindste udarbejde nationale lister over affald, der skal accepteres eller afslås på de enkelte affaldsanlægskategorier eller fastlægge de kriterier, affaldet skal opfylde for at blive opført på listerne. Modtagelsen af en affaldstype på et deponeringsanlæg tilhørende en bestemt kategori er betinget af, at affaldstypen er opført på en relevant national liste eller opfylder kriterier, der svarer til dem, der kræves for at blive opført på listen. Disse lister eller tilsvarende kriterier samt analysemetoder og grænseværdier skal sendes til Kommissionen inden for en frist på seks måneder fra dette direktivs gennemførelse, eller når de er vedtaget på nationalt plan.

Disse lister eller modtagelseskriterier skal anvendes ved udarbejdelsen af anlægsspecifikke lister, dvs. lister over accepteret affald som specificeret i godkendelsen i henhold til artikel 10 i dette direktiv.

Kriterierne for optagelse af affald på referencelisterne eller modtagelse af affald på en kategori deponeringsanlæg kan bygge på anden lovgivning og/eller affaldets egenskaber.

Kriterier for modtagelse på en specifik type deponeringsanlæg skal bygge på overvejelser vedrørende:

- beskyttelse af det omgivende miljø (navnlig grundvand og overfladevand)

- bevarelse af miljøbeskyttelsessystemerne (f.eks. membraner og perkolatbehandlingssystemer)

- beskyttelse af de ønskede affaldsstabiliseringsprocesser på affaldsdeponeringsanlægget

- beskyttelse mod risici for menneskers sundhed.

Der bør udarbejdes en liste over de minimumskriterier, der skal opfyldes for modtagelse af farligt affald i specialdepoter.

Eksempler på kriterier, der bygger på affaldets egenskaber:

- krav vedrørende kendskab til den samlede sammensætning

- begrænsninger vedrørende mængden af organisk stof i affaldet

- krav eller begrænsninger vedrørende bionedbrydeligheden af de enkelte bestanddele af det organiske affald

- begrænsninger vedrørende mængden af bestanddele, der er angivet som potentielt farlige/skadelige (i forbindelse med ovennævnte beskyttelseskriterier)

- begrænsninger vedrørende den potentielle og forventede perkolatafgivelse af bestanddele, der er angivet som potentielt farlige/skadelige (i forbindelse med ovennævnte beskyttelseskriterier)

- affaldets økotoksikologiske egenskaber og den deraf følgende perkolatafgivelse.

Modtagelseskriterier, der bygger på affaldets egenskaber, skal generelt være meget præcise for deponeringsanlæg for inert affald og kan være mindre præcise for deponeringsanlæg for ufarligt affald og mindst præcise for deponeringsanlæg for farligt affald under hensyn til det højere miljøbeskyttelsesniveau for ufarligt og farligt affald.

3. Generelle procedurer for testning og modtagelse af affald

Den generelle karakteristik og testning af affald skal bygge på følgende hierarki, der omfatter tre niveauer:

Niveau 1: Grundlæggende karakteristik. Denne består i en grundig bestemmelse, ved hjælp af standardiserede analyse- og adfærdstestningsmetoder, af affaldets udvaskningsegenskaber på kort og lang sigt og/eller af dets karakteristiske egenskaber.

Niveau 2: Overensstemmelsestestning. Denne består i regelmæssig testning ved enkle standardiserede analyse- og adfærdstestningsmetoder for at fastslå, om affaldet er i overensstemmelse med godkendelsesbetingelser og/eller specifikke referencekriterier. Testene vedrører nøglevariabler og egenskaber som fastlagt ved den grundlæggende karakteristik.

Niveau 3: Kontrol på stedet. Denne kontrol består i hurtige kontrolmetoder til bekræftelse af, at affaldet er det samme som det affald, der blev underkastet overensstemmelsestestning, og det, der er bekrevet i ledsagedokumenterne. Den kan bestå i blot en visuel inspektion af en affaldsmængde før og efter deponering på anlægget.

Før en given affaldstype kan optages på en referenceliste, skal den normalt karakteriseres på niveau 1, og opfylde de relevante kriterier. For at kunne forblive på en anlægsspecifik liste skal en given affaldstype testes regelmæssigt (f.eks. årligt) på niveau 2 og opfylde de relevante kriterier. Alle affaldsmængder, der tilgår deponeringsanlægget, skal undergives kontrol på niveau 3.

Visse affaldstyper kan undtages varigt eller midlertidigt fra testning på niveau 1. En sådan undtagelse kan være begrundet i, at det ikke er praktisk muligt at gennemføre testningen, at der ikke foreligger passende testningsprocedurer og modtagelseskriterier, eller at der foreligger en modstridende lovgivning.

4. Retningslinjer for foreløbige affaldsmodtagelsesprocedurer

1. Indtil dette bilag er fuldstændigt, er kun niveau 3 obligatorisk, idet niveau 1 og 2 anvendes i den udstrækning, det er muligt. I den foreløbige fase skal affald, der modtages på et deponeringsanlæg af en bestemt kategori, enten være opført på en restriktiv national eller anlægsspecifik liste for den pågældende kategori deponeringsanlæg eller opfylde kriterier, der svarer til dem, der kræves for at blive opført på listen.

Følgende generelle retningslinjer kan anvendes med henblik på fastsættelse af foreløbige kriterier for affaldsmodtagelse på de tre hovedkategorier deponeringsanlæg eller medtagelse på de tilsvarende lister.

Deponeringsanlæg for inert affald: Kun inert affald som defineret i artikel 2, litra e), i dette direktiv kan optages på listen.

Deponeringsanlæg for ufarligt affald: Det er en betingelse, at affaldet ikke er omfattet af direktiv 91/689/EØF, jf. dog artikel 6, nr. 4, litra d), i nærværende direktiv.

Deponeringsanlæg for farligt affald: En foreløbig bruttoliste gældende for deponeringsanlæg for farligt affald må kun indeholde de affaldstyper, som er omfattet af Rådets direktiv 91/689/EØF (1). Disse affaldstyper bør imidlertid ikke medtages på listen uden forudgående behandling, hvis de har et så stort samlet indhold af eller frembyder en så stor risiko for perkolatafgivelse af potentielt farlige bestanddele, at der på kort sigt opstår risiko for befolkningen eller miljørisici, eller at det udgør en hindring for tilstrækkelig affaldsstabilisering inden for deponeringsanlæggets projekterede levetid.

2. Liste over affaldstyper, der ikke må modtages i henhold til artikel 6, stk. 4, litra d), i dette direktiv

- sur tjære

- ikke-blandbare organiske opløsningsmidler og vandigt affald indeholdende > 1 % ikke-blandbare organiske stoffer

- vand-blandbare organiske opløsningsmidler i koncentrationer > 10 %

- affald, der reagerer voldsomt med vand eller organisk materiale

- asbest (støv eller fibre)

- affald indeholdende betydelige koncentrationer af:

- PCB og PCT > 50 ppb (part per milliard) (2)

- TCDD (tetrachlordibenzodioxin) > 10 ppb for 2, 3, 7, 8-isomeren

- total PCN (polychlorerede naphtaliner) > 50 ppm (part per million)

- PAH (polycykliske aromatiske carbonhydrider) > 20 ppm

- organiske metalforbindelser (fuldstændig udelukket)

- chlorerede carbonhydrider (herunder chlorphenoler) > 1 ppm

- pesticider > 2 ppm

- frie cyanider > 10 ppm.

5. Prøveudtagning af affald

Prøveudtagning af affald kan volde alvorlige problemer med hensyn til repræsentativitet og teknikker på grund af de mange affaldsformers forskelligartethed. Der vil blive udviklet en europæisk standard for prøveudtagning af affald. Så længe denne standard ikke er godkendt af medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 17 i dette direktiv, kan medlemsstaterne anvende nationale standarder og procedurer.

(1) Der indrømmes en midlertidig undtagelse for samdeponering, jf. artikel 7 i dette direktiv; den pågældende medlemsstat fastsætter kompatibilitetskriterierne for samdeponering nationalt.

(2) Part per milliard eller µg/kg tørstofekstrakt etc.

BILAG III

KONTROL- OG OVERVÅGNINGSPROCEDURER I FORBINDELSE MED DRIFT OG EFTERBEHANDLING

1. Indledning

Formålet med dette bilag er at angive minimumsprocedurer for den overvågning, der skal udføres med henblik på at kontrollere:

- at modtagelsen af affald til deponering er foregået i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat for den pågældende deponeringsanlægskategori

- at processerne på deponeringsanlægget foregår som ønsket

- at miljøbeskyttelsessystemerne fungerer fuldt ud efter hensigten

- at betingelserne for udstedelsen af tilladelse til deponeringsanlægget er opfyldt.

2. Meteorologiske data

Medlemsstaterne bør som led i deres indberetningspligt (artikel 16 i dette direktiv) give oplysninger om indsamlingsmetoden for meteorologiske data. Det overlades til medlemsstaterne at afgøre, hvorledes indsamlingen af data skal foregå (på stedet, fra det nationale meteorologiske net osv.).

Hvis medlemsstaterne konkluderer, at vandbalancen udgør et effektivt redskab til at vurdere, om mængden af perkolat er stigende i det deponerede affald, eller om der sker udsivning fra anlægget, anbefales det, at følgende data indsamles ved overvågning af selve deponeringsanlægget eller fra den nærmeste meteorologiske station, så længe den kompetente myndighed kræver det i henhold til artikel 14, nr. 3, i dette direktiv:

>TABELPOSITION>

3. Emissionsdata: Vand, perkolat og kontrol med gasser

Prøver af eventuelt perkolat og overfladevand skal indsamles på repræsentative steder. Prøveudtagning af perkolat og måling af det (mængde og sammensætning) skal foregå særskilt alle de steder, hvor der udledes perkolat fra affaldet. Reference: Generelle retningslinjer for prøvetagningsteknologi, dokument ISO 5667-2 (1991).

Eventuelt overfladevand skal overvåges mindst to steder, hhv. opstrøms og nedstrøms i forhold til deponeringsanlægget.

Overvågning af gasser skal være repræsentativ for hver af deponeringsanlæggets sektioner.

Hyppigheden og analysen af prøveudtagningen fremgår af tabellen nedenfor.

For perkolat og vand udtages der til kontrol en prøve, der er repræsentativ for den gennemsnitlige sammensætning.

>TABELPOSITION>

4. Grundvandsbeskyttelse

A. Prøveudtagning

Målingerne skal give oplysninger om det grundvand, der kunne berøres af deponeringsanlæggets drift, med mindst ét målepunkt i tilstrømningsområdet og to i afstrømningsområdet. Antallet af målepunkter kan forhøjes på grundlag af en særskilt hydrogeologisk undersøgelse og behovet for tidlig afsløring af uheld, hvor perkolat siver ned i grundvandet.

Prøveudtagningen skal foregå mindst tre steder inden opfyldningen med henblik på fastsættelse af referenceværdierne for fremtidige prøveudtagninger. Reference: »Sampling Groundwaters, ISI 5667, part 11, 1993«.

B. Overvågning

De parametre, der skal analyseres i de udtagne prøver, skal bygge på perkolatets forventede sammensætning og grundvandskvaliteten i området. Analyseparametrene skal udvælges under hensyntagen til bevægelserne i grundvandslaget. Parametrene kan omfatte vejledende parametre, således at man kan sikre tidlig opdagelse af ændringer i vandkvaliteten (1).

>TABELPOSITION>

C. Udløsningstærskler

For så vidt angår grundvandet anses betydelige miljøskader, som omhandlet i artikel 13 og 14 i dette direktiv, for at være indtrådt, hvis en analyse af en grundvandsprøve viser en væsentlig ændring af vandkvaliteten. Udløsningstærsklen fastlægges på grundlag af de specifikke hydrogeologiske formationer på det sted, hvor deponeringsanlægget er beliggende, og af grundvandskvaliteten. Udløsningstærsklen skal så vidt muligt fremgå af godkendelsen.

Måleresultaterne skal vurderes ved hjælp af kontrolkort med faste kontrolregler og niveauer for hvert lag nedefter. Kontrolniveauerne fastlægges på grundlag af lokale variationer i grundvandskvaliteten.

5. Deponeringsanlæggets topografi: data om det deponerede affald

>TABELPOSITION>

(1) Anbefalede parametre: ph, TOC, phenol, tungmetaller, fluorid, As, olie/kulbrinter.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Den 23. april 1991 forelagde Kommissionen et forslag (1) til direktiv om deponering af affald på grundlag af artikel 100 A.

2. Europa-Parlamentet afgav udtalelse den 28. oktober 1992 (2) efter førstebehandlingen. På baggrund af denne udtalelse fremsendte Kommissionen den 10. juni 1993 et ændret forslag (3).

Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 27. november 1991.

3. Da Rådet mente, at retsgrundlaget burde være artikel 103 S, stk. 1, og ikke artikel 100 A som oprindelig foreslået af Kommissionen, blev Europa-Parlamentet hørt om dette punkt, og det accepterede denne ændring af retsgrundlaget i sin udtalelse af 19. maj 1995 (4).

4. Den 6. oktober 1995 fastlagde Rådet sin fælles holdning i overensstemmelse med traktatens artikel 189 C.

II. MÅL

5. For i videst muligt omfang at forebygge eller begrænse affaldsdeponeringens negative miljøvirkninger og de deraf følgende risici for menneskers sundhed, fastsættes der i dette forslag, der har form af et rammedirektiv, ud fra en klassificering af affaldet (farligt, ufarligt, inert) og af deponeringsanlæggene:

- procedurer for udstedelse af tilladelser til modtagelse af affald til deponering samt kontrol- og overvågningsprocedurer i drifts- og nedlukningsfasen

- tekniske betingelser, som lokaliteter og anlæg skal opfylde for at kunne fungere som deponeringsanlæg

- procedurer for tilladelse til åbning af et deponeringsanlæg.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

Generelle bemærkninger

6. På baggrund af ovennævnte mål og under hensyn til den rolle, de lokale naturforhold spiller ved anlæg og drift af deponeringsanlæg, har Rådet bestræbt sig på at fastsætte bestemmelser, der sikrer et højt sundheds- og miljøbeskyttelsesniveau, uden at tilstræbe en systematisk harmonisering, der ville være ineffektiv og måske endog umulig at gennemføre som følge af de ovennævnte forskellige lokale naturforhold. Under overholdelse af nærhedsprincippet og i overensstemmelse med den foregående bemærkning har de vedtagne bestemmelser især betydet en ændring af Kommissionens forslag i retning af større forståelighed og mere fleksibilitet samt hensyntagen til den videnskabelige og tekniske udvikling, der har fundet sted i den mellemliggende tid. Disse ændringer, som Kommissionen har accepteret, vedrører især anvendelsesområdet, bilagene og den rolle, visse kriterier for modtagelse af affald skal spille (navnlig elueringskriterier).

7. På baggrund af ovennævnte retningslinjer har Rådet - ordret, i substansen eller delvis - set sig i stand til at acceptere:

- de af Europa-Parlamentets ændringsforslag, der indgår i Kommissionens ændrede forslag, bortset fra ændringsforslag nr. 14, 24, 32, 41, 42, 49, 60, 67, 75, 76, 78, 79, 86 og 90

- ændringsforslag nr. 1, 4, 9, 13, 23, 26, 31, 38, 54, 55 og 56, som ikke indgik i Kommissionens ændrede forslag.

8. Specifikke bemærkninger

(Medmindre andet er anført, henvises der i nedenstående til det ændrede forslag. Henvisningerne til den fælles holdning er angivet med fed skrift.)

Rådet har i Kommissionens ændrede forslag foretaget følgende ændringer, som Kommissionen har accepteret:

i) Artikel 1 og artikel 5

Artikel 1 omhandler kun anvendelsesområdet, medens direktivets generelle mål ikke nævnes. Rådet har i sin fælles holdning fundet det nødvendigt at nævne dette mål (artikel 1) og således placere forslaget inden for den generelle ramme af direktiv 75/442/EØF. Artiklen suppleres med betragtning nr. 1, 2 og 3 der bl.a. indeholder substansen i Parlamentets ændringsforslag nr. 1 og 4.

I den fælles holdning fastlægges anvendelsesområdet i artikel 3, stk. 1, samt artikel 2, litra f), der indeholder en definition af deponeringsanlæg, som også omfatter interne deponeringsanlæg (Parlamentets ændringsforslag nr. 13). Da alle bestemmelser i direktivet skal finde anvendelse, bortset fra undtagelsen i artikel 3, er artikel 5 overflødig og udgår.

Undtagelserne fra anvendelsesområdet (artikel 1, stk. 2) er anbragt i artikel 3; stk. 2 heri opregner en række aktiviteter, der ikke anses for affaldsdeponering (slamspredning, byggearbejde, . . .), og stk. 3 fastsætter med nogle begrænsende betingelser og under overholdelse af direktivets mål, at visse bestemmelser eventuelt ikke finder anvendelse i forbindelse med visse lokaliteter (små øer, bjergområder, . . .) eller typer af deponeringsanlæg (underjordiske opbevaringsanlæg).

ii) Artikel 2, 3 og 4

Artikel 2 og 3 slås sammen til artikel 2; definitionen af industriaffald udgår, idet affaldets oprindelse ikke er afgørende for direktivets struktur, og definitionen af inert affald (litra e)) er blevet klart præciseret

Definition f) (deponeringsanlæg) omfatter definition g) (omlastningscentraler og h) (oplagring).

Definition i) (behandling) medtager ikke ordet »termiske« (ændringsforslag nr. 10), da det allerede er omfattet af ordet »fysiske«.

Som følge af bestemmelserne i artikel 3, stk. 3, litra c), og artikel 7, er der indført definitionerne h) (samtdeponering) og n) (underjordisk opbevaring).

Definition m) (operatør) er blevet præciseret og suppleret for så vidt angår fastlæggelse af ansvar.

Eftersom de forskellige affaldstyper er defineret i artikel 2, og det i artikel 5, 6 og 7 er specificeret, hvilke affaldstyper der må modtages på hvilke deponeringsanlæg, er artikel 4 blevet reduceret til en opregning af de tre kategorier af deponeringsanlæg.

iii) Artikel 9

Denne artikel er gengivet i artikel 5:

- ifølge stk. 1 må flydende affald i givet fald kun modtages på specialdepoter (artikel 6, stk. 3) eller i forbindelse med samdeponering (artikel 7). Rådets holdning til dette punkt er således mere restriktiv end holdningen i det ændrede forslag

- ifølge stk. 3 kan affaldet gøres til genstand for behandling (stabilisering, konsolidering).

iv) Artikel 10

Denne artikel er gengivet i artikel 6 og 7 (for så vidt angår stk. 5, litra d) og e)):

- da kriterierne for affaldsmodtagelse er defineret i bilag II, er det tilstrækkeligt at henvise hertil (jf. stk. 1, 2, 3 og 4) for hver affaldstype, og stk. 1 er derfor overflødigt

- stk. 3, 4 og 5 er blevet omformuleret og forenklet (stk. 1-4) med henblik på en præcisering af de behandlingskrav, der skal gælde for farligt affald, og en klar adskillelse mellem samdeponering og andre former for affaldsdeponering (stk. 2 og stk. 5, litra d) og e), udgår)

- artikel 4, stk. 4, og artikel 10, stk. 6a, er blevet inkorporeret i artikel 6, stk. 3 (specialdepoter for inert eller ufarligt affald)

- stk. 4, litra c), indskrænker kraftigt de muligheder, der var i stk. 5, litra c), eftersom kun ufarligt slam er tilladt under visse betingelser, og ikke flydende affald (Parlamentets ændringsforslag nr. 23)

- under meget restriktive betingelser (tilladelse i hvert enkelt tilfælde, liste over affaldstyper, der ikke må modtages (bilag II, punkt 4.2 osv.), der er fastsat i stk. 4, litra d), kan modtagelse af andet affald end dagrenovation eller ufarligt affald tillades på deponeringsanlæg for ufarligt affald

- definitionen i artikel 2, litra f), af inert affald er tilstrækkelig præcis til at kunne erstatte stk. 6 med en forenklet affattelse af stk. 5

- artikel 7 overtager med begrænsninger det ændrede forslags forskellige bestemmelser vedrørende samdeponering, men indfører strengere betingelser (naturforhold, det af deponeringsanlægget sikrede beskyttelsesniveau); hvis disse betingelser ikke er opfyldt, forbydes denne praksis senest fem år efter direktivets ikrafttræden.

v) Artikel 6

Med det formål at opnå større klarhed og forenkling overtager artikel 8 de vigtigste punkter, der figurerede i bilag II (som derfor udgår), og som skal oplyses i den godkendelsesansøgning, der skal indgives til den kompetente myndighed.

Ansøgerens sikkerhedsstillelse, der ikke var med i bilag II, er anført udtrykkeligt.

Da de praktiske detaljer for behandlingen af en ansøgning (yderligere oplysninger, svarfrister) falder ind under national praksis, udgår stk. 2.

vi) Artikel 7, 14, 17, 18 og 20a

Artikel 9 indeholder:

- størstedelen af artikel 7 bortset fra den ekstra kontrolforpligtelse (stk. 1, litra a)), eftersom affattelsen af stk. 2 (». . .aflægger den kompetente myndighed et kontrolbesøg på anlægget. . .«) ikke foregriber, hvilket antal kontrolbesøg der skal aflægges, og den specifikke af Parlamentet foreslåede affattelse (ændringsforslag nr. 76 »inden hver deponering«) er åbenlyst uigennemførlig. Stk. 2 erindrer endvidere om, at kontrolbesøgene »på ingen måde kan begrænse operatørens ansvar«. Denne formulering og andre tilsvarende formuleringer (artikel 14) er skønnet tilstrækkelige på dette stadium på baggrund af de nationale bestemmelser på området samt af de bredere overvejelser om ansvaret for miljøskader, der er indledt af Kommissionen.

Af samme grund og idet »der skal tages hensyn til eventuelle miljøskader« (betragtning nr. 21), har Rådet ikke fundet det relevante at fastsætte bestemmelser om oprettelse af efterbehandlingsfonde for deponeringsanlæggene. Den enkelte operatørs ansvar på dette område er allerede tilstrækkelig klart udtrykt i direktivet, og det påhviler medlemsstaterne at vælge den løsning, der bedst kan sikre udøvelsen af dette ansvar. Derfor udgår artikel 14 og 18

- i stk. 1, litra c), artikel 17 (»sikkerhedsstillelse«), der derfor udgår som særskilt artikel, og tilføjer i (stk. 1, litra b)) en bestemmelse om oplæring og uddannelse af operatører og personale svarende til artikel 20a, litra a).

vii) Artikel 8 og 16

Artikel 10 indeholder det meste af denne artikel bortset fra stk. 2 (revision af godkendelsen, der blot er en særlig form for godkendelse), tydeliggør sammenhængen med de generelle bestemmelser om godkendelse i direktiv 75/442/EØF og gør det obligatorisk at specificere deponeringsanlæggets kategori (nødvendige oplysninger under hensyn til artikel 4, 6 og 7).

Uafhængigt af godkendelsens indhold overtager artikel 11 som en særskilt bestemmelse artikel 16 om omkostningerne ved affaldsdeponering under hensyn til, at medlemsstaterne på grund af den måde, hvorpå deponeringsanlæggene forvaltes, ikke i alle tilfælde kan fastsætte priserne og eventuelt må nøjes med at »tilskynde« til, at priserne skal dække bestemte dele af omkostningerne.

Parlamentets ændringsforslag nr. 37 (uddannelsesprogrammer) er allerede omfattet af artikel 9, stk. 1, litra b), dog uden at de nærmere detaljer for finansieringen foregribes herved.

viii) Artikel 11

Artikel 12 indeholder denne artikel, som den dog forenkler og præciserer, således at den kun bevarer det, der er mest væsentligt for en effektiv modtagelsesprocedure.

I stk. 1 er det væsentlige således, at det kan dokumenteres, at affaldet opfylder kravene, og ikke at dokumentationen foretages af indehaveren eller operatøren. I stk. 2, litra a), præciseres arten af de dokumenter, der skal kontrolleres. I stk. 2, litra b), forbedrer indførelsen af en pligt til at opbevare stikprøver mulighederne for senere kontrol. I stk. 2, litra c), tages det i betragtning, hvorledes dagrenovation er produceret og indsamlet, idet identiteten på indsamleren (men ikke producenten) af dette affald skal oplyses. Da der i øvrigt allerede er indført visse indberetningsforpligtelser, udgår stk. 2, litra e).

Ved overvågningen af modtagelsesproceduren er det tilstrækkeligt, at operatøren forelægger en skriftlig attestation, og indgåelse af en formel kontrakt mellem producenten eller indehaveren og operatøren føjer ikke noget til modtagelsens gyldighed; stk. 3 udgår således tillige med andet punktum i stk. 4.

Eftersom det er operatøren, der skal iværksætte modtagelsesproceduren, er det logisk, at det også er ham og ikke indehaveren (stk. 4), der skal underrette den kompetente myndighed om eventuelt affald, der ikke har kunnet modtages, og det er overflødigt at have en upræcis omtale af hans ansvar (er andet »ansvar« end »erstatningsansvar« omfattet af artikel 14?); stk. 6 udgår således.

ix) Artikel 12 og 13

Af klarhedshensyn er det kun bestemmelserne i artikel 12 vedrørende driftsfasen, der er blevet samlet i artikel 13, hvor den vigtigste tilføjelse i forhold til det ændrede forslag er indførelsen af en indberetningspligt (stk. 2) for operatøren om resultaterne af overvågningsprocedurerne.

Artikel 14 indeholder de bestemmelser i artikel 12, der også finder anvendelse på efterbehandlingsfasen, samt artikel 13.

- Stk. 1 heri, der henviser til betingelserne i godkendelsen, kan omfatte andre betingelser for nedlukning end blot manglende kapacitet; det præciseres i stk. 1, litra b), at det er den kompetente myndighed, der skal give tilladelse til lukning, og ikke ejeren eller operatøren, der skal beslutte den, selv om anmodningen herom kan komme fra operatøren. Den ret til at anke, der er omtalt, i stk. 1, litra c), findes i alle de nationale lovgivninger og kræver derfor ikke en særlig omtale i dette direktiv.

- Stk. 3 og 4 er slået sammen til stk. 2, der henviser til vurderingen af operatørens beretninger og derfor omfatter de oplysninger, der er nævnt i stk. 3.

- Da bilag I indeholder de almindelige krav til deponeringsanlæg navnlig med hensyn til afdækningslag og forsegling, er det ikke nødvendigt at bevare stk. 2.

- De præcise tidsfrister i stk. 5 (ti år) og stk. 5a (30 år) er ikke bevaret, eftersom de muligvis ikke er relevante for alle typer deponeringsanlæg, og arten af de eksisterende risici kan kræve overvågning i en længere periode. Det er det, der sigtes på med affattelsen af stk. 3 og 4, der ligeledes minder om pligten til eventuelt at foretage udbedrende foranstaltninger efter lukningen.

x) Artikel 15 og 21

- Med hensyn til tidsfrister har det, på baggrund af den administrative praksis og de tekniske frister såvel for konditionering af eksisterende deponeringsanlæg som for en omlægning af affaldsstrømmene efter lukning af et deponeringsanlæg, vist sig helt uigennemførligt at indføre en samlet tidsfrist på højst fire år (stk. 3, litra a), b) og c)) og at specificere de mellemliggende tidsfrister. Rådet har fundet det mere realistisk at vælge en samlet maksimal tidsfrist på ti år efter direktivets ikrafttræden (hovedet i artikel 15), men samtidig for deponeringsanlæg for farligt affald indføre en kortere frist (to år efter direktivets gennem førelse, artikel 15, nr. 4) for gennemførelsen af visse bestemmelser.

- De øvrige elementer i affattelsen tydeliggør, hvilke etaper der skal gennemføres og erindrer om disse bestemmelser i tilfælde af nedlukning (nr. 2).

- Den samme vurdering af de administrative tidsfrister, der er nødvendige for at gennemføre et så teknisk direktiv, har ført til valget af en frist på to år for gennemførelsen af direktivet (artikel 18, stk. 1).

xi) Artikel 19 og 20

- Indberetningspligten og de nærmere detaljer herfor i artikel 19 findes i artikel 16 inden for rammerne af direktiv 91/692/EØF. De oplysninger, der skal gives i disse beretninger, skal specificeres efter proceduren i artikel 6 i dette direktiv; derfor udgår bilag IVa. Det er i øvrigt Kommissionen, der skal tilsende Det Europæiske Miljøagentur de relevante oplysninger, og medlemsstaterne skal ikke indsende deres beretninger to gange.

- På baggrund af det samme ønske om sammenhæng med den eksisterende lovgivning har Rådet i artikel 17 ment, at det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 18 i direktiv 75/422/EØF, skal pålægges de i artikel 20 nævnte opgaver.

xii) Bilag

Bilag I indeholder i punkt 1 kravene i punkt 1 i bilag I, men medtager ikke elementerne i punkt 2-6, fordi der enten er tale om meget detaljerede bestemmelser, der skal fastsættes på det relevante administrative niveau, eller om bestemmelser, der er omfattet af artikel 12 og 13.

På baggrund af de faktiske behov for miljøbeskyttelsesforanstaltninger som følge af det deponerede affalds natur (hvilket begrunder, at nogle bestemmelser eventuelt ikke finder anvendelse på deponeringsanlæg for inert affald) indeholder punkt 2 og 3 punkt 7 og 8, som de samtidig præciserer især med hensyn til begrebet geologisk barriere, det ekstra krav om dobbelt barriere (punkt 3.1) og specifikationerne for bund- og overfladeforsegling. I punkt 5 er brandfare føjet til risicierne i punkt 10.

Bilag II indeholder bilag III, dog med store ændringer. Disse ændringer skyldes, at bilag III byggede på modtagelsesprocedurer, der i det væsentlige var knyttet til elueringskriterier, for hvilke der endnu ikke foreligger harmoniserede testmetoder. Det samme gælder de prøveudtagningsmetoder, der anvendes på affald. Derfor specificerer bilag II de retningslinjer, der skal følges af det tekniske udvalg, med henblik på at man inden for en bestemt tidsfrist (tre år) skal råde over en ensartet procedure for klassificering og modtagelse af affald, og det indeholder en midlertidig modtagelsesprocedure (nationale lister eller tilsvarende kriterier, kontrol). Med hensyn til samdeponering (punkt 6 og især punkt 6.3 og 6.4) blev det ikke længere anset for hensigtsmæssigt at operere med harmoniserede bestemmelser på dette område som følge af denne tekniks exceptionelle karakter (artikel 6, stk. 4, litra d), og artikel 7).

Bilag III lægger i punkt 1 vægt på de konkrete mål for kontrol og overvågning og ikke for indsamling af oplysninger med henblik på forbedring af viden. Fra bilag IV overtages således i det væsentlige de bestemmelser, der bidrager til disse mål, men med en opstilling, der er klarere og bedre tilpasset til det enkelte affaldsdeponeringsanlægs særlige karakteristika. Dette kommer til udtryk ved en større præcision med hensyn til prøveudtagningssteder (punkt 3 og 4), en differentiering af, hvilke foranstaltninger der skal gennemføres alt efter type af deponeringsanlæg/affald (skemaet i punkt 3), indførelse af yderligere instrumenter (udløsningstærskel for en interventionsplan i punkt 4.C) til beskyttelse af grundvand samt vandbalancernes frivillige karakter (i punkt 2); punkt 4 undgår derfor.

(1) EFT nr. C 190 af 22. 7. 1991, s. 1.

(2) EFT nr. C 305 af 23. 11. 1992, s. 79.

(3) EFT nr. C 212 af 5. 8. 1993, s. 33.

(4) EFT nr. C 151 af 19. 6. 1995, s. 378.