12. 3.. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 62/11 
men videreføres i en eller anden form, behøver det samme 
ikke nødvendigvis at være tilfældet med medansvarsafgifts-
ordningen. Denne ordning indebærer eksempelvis en 
nedgang i landbrugernes indtægter, uden at forbrugerne 
tilskyndes til at anvende mere korn. 
13. ØSU ønsker at understrege, at kornsubstitutter er 
afgiftsfritagede, og at ordningerne derfor virker som et 
yderligere incitament til at anvende importerede substitut­
ter i stedet for EF-korn. 
Bruxelles, den 19. december 1989 
1. Indledning 
1.1. Kommissionen anfører i indledningen til sin 
18. konkurrenceberetning, at Fællesskabets konkurrence­
politik befinder sig på skillevejen. Den økonomiske 
højkonjunktur har bevirket, at behovet for en tilpasning til 
de nye markedsvilkår, som må påregnes fra og med 1993, i 
stadig stigende grad indgår i de økonomiske beslutnings­
tageres forventninger. Virksomhederne sigter i deres 
strategiske planlægning på at overvinde de indre økonomi­
ske grænser i EF og giver sig i kast med tværnationale 
transaktioner af forskellig art. 
1.2. Disse generelle betragtninger foranlediger ØSU til 
at opdele udtalelsen i to specifikke kapitler. 
1.2.1. Et kapitel med en kritisk — positiv og negativ — 
gennemgang af den 18. beretning. 
1.2.2. Et kapitel med forslag til visse retningslinjer for 
EF's konkurrencepolitik som oplæg til enhedsmarkedet. 14. Måske er der ved at indtræffe fundamentale 
ændringer i fødevareudbuddet og -efterspørgslen på 
verdensmarkedet, som kan gøre stabilisatorordningerne 
overflødige. Hvis strukturelle overskud imidlertid vedbli­
ver med at være en trussel, er det usandsynligt, at 
stabilisatorordningerne i deres nuværende form vil kunne 
sikre en balance. Det vil i så fald blive vigtigt at gribe mere 
direkte ind over for udbud og efterspørgsel. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
1.3. I disse forslag tages der hensyn til ikke blot 
konkurrenceforholdene i EF, men også til de konkurrence­
mæssige forhold, som er en følge af kommercielle 
transaktioner med tredjelande. 
2. Udtalelse om selve den 18. beretning 
2.1. Generelle bemærkninger 
2.1.1. Forordningen om kontrol med virksomheds­
sammenslutninger, virksomhedsovertagel­
ser og erhvervelse af kapitalinteresser lader 
vente på sig 
2.1.1.1. Kapitel I i den 18. beretnings fjerde del 
indeholder en fortrinlig status over fremskridtene med 
hensyn til virksomhedssammenslutninger. Oplysningerne 
er ikke udtømmende, og de analyseres ikke på basis af en 
gennemgang af officielle systematiske statistikker, men ud 
fra oplysninger af generel karakter. Udtalelse om Kommissionens 18. beretning om konkurrencepolitikken 
(90/C 62/07) 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 1. december 1989 under henvisning 
til EØF-Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 
Kommissionens 18. beretning om konkurrencepolitikken. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Bernard Mourgues til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
29. november 1989. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 272. plenarforsamling (mødet den 19. december 
1989) uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod følgende udtalelse: 
Nr. C 62/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 3. 90 
2.1.1.2. Oplysningerne gør det imidlertid muligt for 
Kommissionen at sondre mellem sammenslutninger, som 
er til gavn for en harmonisk udvikling af konkurrencen, og 
sammenslutninger, som medfører misbrug af virksomhe­
dernes position og struktur. I denne henseende bemærker 
ØSU, at Kommissionen i mangel af en specifik bestemmelse 
i Traktatens artikel 86 ikke har retlig hjemmel til at 
meddele dispensation til at godkende eller fremme 
sammenslutninger, som er til gavn for konkurrencen. 
2.1.1.3. Ifølge »Continental-Can«-dommen af 21. fe­
bruar 1973, vil misbrug af en dominerende stilling på 
Fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf være til skade 
for en effektiv konkurrencestruktur. 
2.1.1.4. Under disse omstændigheder foreslår ØSU, at 
man ved den næste ændring af Traktaten indføjer en ekstra 
bestemmelse i artikel 86 (svarende til indholdet af artikel 
85, stk. 3), så Kommissionen får mulighed for at meddele 
dispensation for sammenslutninger, som anses for at være 
forenelige med målene om at forbedre produktionen eller 
distributionen af varerne eller at fremme den tekniske eller 
økonomiske udvikling, og som i sidste instans er til gavn for 
forbrugerne. 
2.1.2. De største ulemper ved denne situation 
2.1.2.1. Ifølge Kommissionen vil »virkningerne af 
fusionerne og erhvervelserne af majoritetsinteresser for 
konkurrencen sandsynligvis blive mest mærkbare i allerede 
stærkt koncentrerede industrier, såsom den kemiske 
industri og i særdeleshed visse grene af den farmaceutiske 
industri og visse grene inden for levnedsmiddelindustrien« 
(nr. 327). Det fremgår af prisfastsættelsen inden for disse 
industrier, at graden af koncentration allerede har nået et 
kritisk punkt. 
2.1.2.2. Denne udvikling fremskyndes af følgende: 
— udsigten til gennemførelse af enhedsmarkedet i løbet af 
ganske få år, 
— men formentlig også dels som følge af den forsinkede 
tilvejebringelse af EF-regler på dette felt og dels som 
følge af den midlertidige opretholdelse af undertiden 
ulovlig brug af påbudte priser, 
— tilskyndelsen til forsknings- og udviklingsaftaler, som 
knytter bånd mellem virksomhederne. 
2.1.2.3. Sammenholder man disse forklaringer, kan 
man nå til den antagelse, at der er tale om et sammenfald af 
omstændigheder, som virker befordrende på kapitalbevæ­
gelser (overtagelsestilbud osv.) inden for EF. 
2.1.2.4. Samtidig er det velkendt, at det kun skrider 
langsomt frem med den sociale udvikling og tilvejebringel­sen af lovgivningen om offentlige indkøb, og disse faktorer 
indvirker også på markedet og konkurrenceforholdene. 
2.1.2.5. Disse divergerende udviklinger i konkurrence­
politikkens fundamenter risikerer at medføre store vanske­
ligheder; ØSU ser herpå med bange anelser og anmoder 
Kommissionen om at udvise årvågenhed. 
2.1.3. Direkteogindirekteårsager til uligebehand­
ling af virksomheder og bedrifter 
2.1.3.1. Den ulige behandling skyldes i første række 
vilkårene for »anmeldelserne«, som i visse tilfælde skal 
indgives før og i andre tilfælde efter sammenslutningerne. 
2.1.3.2. Der opstår skævheder, fordi Kommissionen 
udøver sin kontrol efterfølgende ved at fastsætte EF-
dimensioner for en sammenslutning, hvor der bl.a. opereres 
med en tærskel, som er baseret på en høj omsætning (2); 
men hertil skal så føjes, 
— at der udelukkende er tale om virksomheder, der 
foretager handelsmæssige transaktioner mellem med­
lemsstaterne eller med tredjelande 
— at der i retspraksis er indføjet begrebet »kollektiv 
dominerende stilling« (jf. pkt. 4). 
2.1.3.3. I de sektorer, som undtages fra artikel 85, og for 
hvilke der er udstedt regelsæt, sker der derimod forudgåen­
de kontrol af anmeldelserne, uden at der er fastsat nogen 
nedre tærskel. Det er tilfældet med know-how-licenser 
— franchiser — forsknings- og udviklingsaftaler. 
2.1.3.4. I denne forbindelse skal der peges på positive 
tiltag fra Kommissionen i følgende tilfælde: 
Forskning og udvikling . 
I tre interessante tilfælde har Kommissionen bevist, at den 
går ind for tekniske fremskridt og innovation i EF. Det 
første af disse tilfælde drejer sig om virksomhederne 
Continental og Michelin's udvikling af et dæk af en hel ny 
udformning, hvilket nødvendiggør betydelige investeringer 
og indebærer en økonomisk risiko, som er vanskelig at 
anslå. 
I denne forbindelse skal ligeledes nævnes Kommissionens 
beslutning i sagen Brown-Boveri AG, som har indgået 
aftaler med det japanske selskab NGK Insulators Ltd. 
Ifølge denne beslutning tillades et intensivt samarbejde 
mellem de to virksomheder med henblik på udvikling, 
fremstilling og markedsføring af højtydende batterier, som 
specielt fremstilles til elektromotordrevne køretøjer. 
Franchiseaftaler 
Kommissionen har ligeledes i en beslutning om franchiseaf­
taler bevist, at den i påkommende tilfælde er villig til at gå 
(*) I det forslag til regelsæt, som er forelagt Rådet til godkendelse, 
bør anmeldelsesbetingelserne gradueres efter geografiske 
kriterier, konkurrencen uden for EF og inden for EF samt en 
virksomheds markedsandele uden for hjemlandet. 
12. 3..90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 62/13 
ud over de betingelser, som er nedfældet i den relevante 
gruppefritagelsesforordning, når konkurrencestrukturerne 
på det pågældende marked ikke strider imod det (Service-
master) . 
2.1.3.5. Det samme gælder støttepolitikken, herunder 
ikke mindst støtten inden for den fælles landbrugspolitik, 
som opgøres nøjagtigt, uanset bedrifternes størrelse, mens 
støtten i andre sektorer har lettere ved at undslippe 
kontrollen, jo ringere støttens indvirkning på den interne 
EF-samhandel er. 
2.1.4. Retspraksis som »aktiverende« faktor 
2.1.4.1. Det er blevet en tradition, at når lovgivnings­
magten i EF er gået i stå, sørger Domstolen for fremskridt i 
kraft af en retspraksis, som sætter skub i EF-lovgivningen. 
2.1.4.2. Som eksempler kan nævnes: 
a) dommen Van Eycke mod Aspa, hvori det bekræftes, at 
medlemsstaterne ikke må træffe eller opretholde 
foranstaltninger, som kan ophæve den tilsigtede 
virkning af bestemmelserne i artikel 85 og 86 (nr. 98). 
Der er grund til at fremhæve Domstolens dom i sagen 
Pascal van Eycke mod Aspa, hvor Domstolen be­
kræftede og udvidede sin kritiske retspraksis med 
hensyn til nationale foranstaltninger, som er til skade 
for konkurrencen. Ifølge Domstolens dom må medlems­
staterne ikke træffe eller opretholde foranstaltninger, 
som kan ophæve den tilsigtede virkning af bestemmel­
serne i EØF-Traktatens artikel 85 og 86. Med denne 
dom bekræftes tidligere retspraksis (f.eks. Vereiniging 
van Vlaamse reisbureaus, 1. oktober 1987), idet 
Domstolen mener, at den tilsigtede virkning af konkur­
rencereglerne begrænses, når en medlemsstat påbyder 
eller fremmer indgåelsen af aftaler, som strider mod 
artikel 85; eller når den i kraft af vedtagelsen af et 
regelsæt forøger virkningerne af sådanne aftaler; eller 
når en medlemsstat fratager sine egne bestemmelser 
deres statslige karakter ved at uddelegere ansvaret for at 
træffe beslutninger om økonomisk intervention til 
private erhvervsdrivende (betragtning nr. 16 i dom­
men). 
Eksempelvis lægger de bestræbelser, som på baggrund 
af den globale konkurrences realiteter bliver udfoldet 
inden for kooperativsektoren, op til denne nye konkur­
renceretlige indfaldsvinkel gennem etableringen af et 
integreret system af kooperativforetagender. 
b) domme med hensyn til begrebet koncessionerede 
monopoler (nr. 106 ff), som munder ud i spørgsmålet, 
»om flere økonomisk selvstændige virksomheders 
autonome ensartede praksis i givet fald kan henføres 
under artikel 86 som misbrug af en kollektiv domineren­
de stilling«, og som stadfæster Kommissionens konklu­
sioner. c) man bør være opmærksom på domme, som er afsagt af 
visse nationale domstole, som f.eks. i Forbundsrepu­
blikken Tyskland, hvor domstolene »anvender EF's 
konkurrenceregler direkte« (nr. 127). 
2.1.5. GD IV's utilstrækkelige midler 
2.1.5.1. Det fremgår af bemærkningerne under pkt. 2.2 
og 2.3, at generaldirektoratet for konkurrence på grund af 
manglende personale, materiel og retsmidler ikke altid 
formår at udnytte kvaliteten af sine analyser af markederne 
og af gennemførelsen af EF's konkurrencepolitik, selv om 
denne politik er præget af sund fornuft og realisme. 
2.1.5.2. Dette får ØSU til at bemærke: 
— at den årlige konkurrenceberetning udkommer alt for 
sent, 
— at der er tale om en betydelig forsinkelse i beslutnings­
tagningen vedrørende sager, som forelægges til beslut­
ning (jf. nr. 45). 
2.1.5.3. Under disse omstændigheder melder der sig det 
spørgsmål, om man samtidig med at »tilvejebringe et 
middel til at føre kontrol med virksomhedssammenslut­
ninger af fællesskabsdimension« (indledningen, s. 15, 
1. afsnit) vil udstyre det med de nødvendige ressourcer, så 
det kan fungere i praksis. 
2.1.5.4. Dette foranlediger ØSU til at henstille: 
— at man viderefører PR-indsatsen, således at samtlige 
økonomiske aktører — i samtlige sektorer — og 
forbrugerne holdes løbende orienteret om deres rettig­
heder og pligter i relation til konkurrencepolitikken; 
Kommissionen bebuder, at der vil blive offentliggjort en 
supplerende konkurrencehvidbog med henblik på 
enhedsmarkedet. 
I denne hvidbog bør der især redegøres for konkurren­
cens økonomiske og sociale betydning som grundlag for 
et demokratisk samfund. 
2.1.6. Koordinering med anti-dumpingpolitikken 
2.1.6.1. I samarbejde med Kommissionens øvrige 
tjenestegrene skal generaldirektoratet for konkurrence 
inden for rammerne af EF's handelspolitik holde et vågent 
øje med de beskyttelsesforanstaltninger, som tillades i 
Rom-Traktaten. Desuden bør man betænke, at EF på ny 
har taget gennemførelsen af anti-dumpingpolitikken op til 
overvejelse. 
2.1.6.2. EF, og især de senest tilkomne medlemsstater, 
trues undertiden af ukontrolleret konkurrence fra visse 
tredjelande, herunder både lande med høj teknologisk 
udvikling og lande med rigelig, men dårligt aflønnet 
arbejdskraft. 
2.1.6.3. Det forekommer ikke sjældent, at visse lande 
eller deres virksomheder praktiserer dumping på særlige 
områder, enten for at afsætte deres egne varer eller for at 
tage brodden af en begyndende konkurrence fra EF. 
Nr. C 62/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 3. 90 
2.1.6.4. Kommissionen bør passe på ikke at skabe en 
markedsuligevægt, som skader en korrekt prisfastsættelse, 
men er dog nødt til at have et effektivt middel til at forsvare 
sig mod visse former for illoyal handelsmæssig praksis fra 
tredjelande, som ofte kommer til udtryk i protektionisme, 
der strider mod og krænker internationale aftaler, såsom 
GATT. Situationen på EF-markedet skal anskues ikke blot 
i relation til verdenssamhandelen, men også pr. produk­
tionssektor. 
2.2. Erhvervssektorer, som fortjener særlig opmærk­
somhed 
2.2.1. Handelsflåder behandlet i en ØSU-udtalelse med 
titlen »Positive foranstaltninger på søtransportområ­
det (1)«. Der melder sig imidlertid visse spørgsmål, når det 
gælder konkurrencepolitikken. Der sigtes til følgende: 
— søfartskonferencer og gruppefritagelser som allerede 
nævnt i 1986.1 denne forbindelse kom Kommissionen i 
den 17. beretning ind på de formelle klager, som var 
indgivet mod den forordning, der blev sat i kraft pr. 
1 juli 1987. Den 18. beretning indeholder ikke meget nyt 
om disse sagers videre forløb 
— søtransport inden for EF i konkurrence med lufttrans­
port og transport over land, som rejser et beskatnings-
problem ; en principiel løsning er inden for rækkevidde, 
men den skal ikke blot gælde for EF-flag, men også for 
tredjelandeflag, så konkurrenceforvridninger undgås 
(en række juridiske problemer skal overvindes) 
— med hensyn til støtten til de europæiske skibsværfter 
skal det anføres, at investeringerne i høj grad har 
betydning for fragtraterne, og at forskellene i støtte gør 
problemet endnu vanskeligere at løse 
— skatte- og afgiftsforhold samt arbejdsgiverafgifter for 
besætningerne medfører også forvridninger, som 
skærper disse forskelle. 
2.2.2. Konkurrenceregler og ophavsret 
2.2.2.1. Gennem hele det 20. århundrede har »ophavs­
mændene« spillet en voksende rolle i erhvervslivet. Ud over 
egentlig kunst er der brug for nye talenter inden for 
filmproduktion og audiovisuel produktion. Inden for 
informatik optræder også begrebet ophavsmænd, når der 
udarbejdes software. 
2.2.2.2. Beskyttelse af intellektuel ejendomsret omgås 
under tiden enten via visse nationale bestemmelser 
(enhedspriser for bøger) eller i kraft af en dominerende 
stilling med hensyn til software samt tilbageholdelse af 
oplysninger, hvad enten disse er underkastet ophavsretten 
eller ej, hvilket fører til den konstatering, at »udøvelsen af 
(!) CES 1257/89 af 16. november 1989. eksklusive ophavsrettigheder ikke foregriber anvendelsen 
af konkurrencereglerne og pålæggelsen af effektive 
foranstaltninger i passende sager«. 
2.2.2.3. Uretmæssig beskyttelse er ikke forenelig med 
tanken om et stort fælles område uden indre grænser. Det 
er nødvendigt, at der i EF-retten optages forbud mod visse 
former for »fejlagtig« diskriminering, som er til skade for 
den frie konkurrence, og som resulterer i nye, ikke-
toldmæssige skranker. 
2.2.2.4. I denne forbindelse fremsætter ØSU en række 
forbehold med hensyn til beslutningen i sagen »Tetra Pak«. 
I denne sag fandt Kommissionen, at en virksomhed kan 
misbruge sin dominerende stilling ved at erhverve en anden 
virksomhed, som har eksklusivlicens. For at forhindre, at 
en af Tetra Pak's konkurrenter blev forfordelt i konkurren­
cemæssig henseende, gik Kommissionen imidlertid ikke 
imod den pågældende virksomhedssammenslutning, men 
truede Tetra Pak med at trække fritagelsen for patentli­
censaftaler tilbage. Tetra Pak måtte give afkald på enhver 
form for eksklusivitet vedrørende sin licens, mens konkur­
renten opnåede en ikke-eksklusiv licens. Med denne 
fremgangsmåde blandede Kommissionen sig i et kontrakt­
forhold, som var indgået inden fusionen, og som ikke havde 
nogen forbindelse med denne. Denne sag får ØSU til at 
understrege, at Kommissionen undertiden lader vilkårlig­
heden råde for at nå et bestemt mål; ØSU går kraftigt imod 
dette for at forhindre enhver styrkelse af denne tendens. 
2.2.3. Konkurrencepolitik og de offentlige myndig­
heders intervention til fordel for virksomhe­
der 
2.2.3.1. Den første »undersøgelse over statsstøtte i EF« 
blev udsendt først på året. Med denne rapport ønsker 
Kommissionen at skabe en smule klarhed i den europæiske 
støttejungle og i sidste instans at indføre en snævrere 
ramme for de forskellige medlemsstaters statsstøtte. 
2.2.3.2. Det støttebegreb (til forskel fra kapitalindskud), 
som undersøgelsen bygger på, omfatter et så bredt område 
som muligt. Således medregnes støtte til offentlige 
virksomheder (herunder statslige selskaber) i statsstøtten. 
Rapporten bygger på EØF-Traktatens artikel 92 og 93 og 
opfatter foranstaltninger, der begunstiger bestemte virk­
somheder eller fremstillingssektorer, som støtte, der 
fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, og som 
påvirker samhandelen med medlemsstaterne. 
2.2.3.3. Det fremgår af en oversigt over samtlige 
medlemsstater, at hovedparten af støtten går til jernbaner, 
landbrug, kulminedrift og regionaludvikling. I Frankrig og 
Irland lægges hovedvægten f.eks. på fremme af handel og 
eksport. I Forbundsrepublikken Tyskland lægges hoved­
vægten ofte på regionalstøtte, bl.a. som følge af statens 
føderative opbygning. På grund af Berlins særlige status og 
12. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 62/15 
den økonomiske situation i de østlige grænseområder har 
regionalstøtten også i disse områder ekstra betydning. 
2.2.3.4. Den første rapport om statsstøtte i EF er 
behæftet med visse mangler, som hovedsagelig skyldes det 
utilstrækkelige talmateriale: 
— Vigtige dele af skatte- og afgiftssystemerne samt 
socialsikringsordningerne er ikke taget i betragtning. 
— Midler, som ydes til offentlige institutioners forsknings­
projekter, til finansiering af universitetsforskning og til 
forskningsmissioner (herunder på det militære område), 
er ikke gjort op, selv om disse budgetposter må 
betragtes som støtte under henvisning til den meget 
brede definition på selve støttebegrebet. 
— Da såkaldt generelle foranstaltninger ikke er medtaget, 
har der ikke kunnet tages højde for visse former for 
støtte, som erfaringerne har vist er af stor betydning 
(f.eks. Den Europæiske Regionalfond og EUGFL's 
Garantifond). 
— Der hersker stor uklarhed omkring kendskabet til den 
støtte, som i de mest forskellige former ydes af 
territoriale myndigheder, ikke mindst i lande med 
føderativ opbygning. 
— Visse sektorer såsom forsvar, energi (undtagen kul), 
transport (undtagen jernbanetransport og sejlads ad 
indre vandveje), presse og medier, banker, byggeri og 
offentlige værker er udeladt. 
— Der er ikke indsamlet tilstrækkeligt mange oplysninger i 
visse medlemsstater (Grækenland og Italien). 
2.2.4. Andreovervejelser vedrørendeden 18. beret­
ning 
2.2.4.1. Program for undersøgelser 
Undersøgelser, som overdrages uvildige organer, gør det 
muligt for EF bedre at analysere de positive eller negative 
virkninger af konkurrencen i de forskellige erhvervssekto­
rer. 
De er en følge af det forslag, som ØSU fremsatte i sin 
udtalelse om den 12. beretning, og der må udtrykkes 
tilfredshed med, at de videreføres. 
Med hensyn til den 18. beretning er det interessant at 
bemærke, at grænseovergangsstederne, som skal nedlæg­
ges ifølge hvidbogen fra 1984, ikke er alene om at udgøre 
»adgangsbarrierer«, men at f.eks. reklameudgifter på 
denne eller hin side af en indre grænse også kan anses for at 
begrænse den frie konkurrence. 
Det skal ligeledes bemærkes, at forslaget om et analyseske­
ma for fusioner også kan blive til nytte for anvendelsen af 
det forventede direktiv. 
For mange virksomheder, bl.a. i de lande, som for nyligt 
har tilsluttet sig EF (samt i udviklingslandene), indeholder 
teknologioverførselskontrakterne nogle helt urimelige klausuler, som forhindrer disse virksomheder i at eksporte­
re, i at købe ind dér, hvor de ønsker det, og i at få fri adgang 
til markedet. Dette ømtålelige spørgsmål bør gøres til 
genstand for en undersøgelse, som skal indgå i programmet 
for undersøgelser, så det kan konstateres, om der ikke bør 
berammes passende procedurer inden for rammerne af 
konkurrencelovgivningen. 
ØSU ser gerne, at der i den årligt tilbagevendende 
konkurrenceberetning gøres status over resultaterne af 
disse undersøgelser og over de fordele, som Kommissionen 
opnår ved hjælp af denne helt uvildige indsats. 
2.2.4.2. Regionalpolitik og landbrug 
Der er her især tale om støtte med regional sigte, hvilket 
ØSU kom ind på i udtalelsen om den 17. beretning. Støtten 
til landdistrikter hænger nøje sammen med støtten til den 
fælles landbrugspolitik. Visse generelle foranstaltninger 
kan i øvrigt afstedkomme konkurrenceforvridninger 
(EUGFL's Garantifond). Det følger heraf, at landbrugs­
støttens niveau undertiden bliver stærkt undervurderet. 
Der har også meldt sig det spørgsmål, om indførelsen af 
indkomststøtte har haft gunstige virkninger. I den 18. 
beretning er oversigten over disse spørgsmål begrænset til 
en analyse af medlemsstaternes støtte, idet der henvises til 
en publikation i serien Det Grønne Europa, mens der ikke 
bringes noget svar på det spørgsmål, som ØSU stillede. 
Det ligger ØSU stærkt på sinde, at EF når frem til løsninger 
med GATT-samhandelspartnere hvad angår samhandelen 
med landbrugsvarer, så der skabes bedre ligevægt i 
konkurrenceforholdene inden for landbrugssektoren. 
2.2.4.3. Prissammenligning 
For forbrugerne, som selv bør være herrer over beslut­
ninger om vareindkøb, er konkurrencepolitikken fortsat af 
betydning for husholdningen, der hvor den giver mulighed 
for at sammenligne forholdet mellem kvalitet og pris. 
Priserne, og navnlig store prisforskelle inden for EF-
landene, giver forbrugerne et klart signal om, hvorvidt 
konkurrencen fungerer eller ej. 
I ØSU's udtalelse om den 17. beretning fremhæves både 
dette fænomen og opdelingen af de nationale markeder, 
som holdes adskilt af de allerede nævnte ikke-toldmæssige 
skranker. ØSU fastholder sit ønske om at få dette aspekt 
taget med i billedet, og om at alt sættes i værk for at lade 
EF's konkurrencepolitik gå i den retning (jf. pkt. 3 
nedenfor). 
3. Forslag til den nødvendige udvikling at EF's konkur­
rencepolitik 
3.1. Allerede i sine foregående udtalelser, og senest ved 
gennemgangen af den økonomiske situation i EF medio 
Nr. C 62/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 3. 90 
1989, har ØSU været inde på en række forudsætninger for 
konkurrencepolitikkens udvikling. 
3.1.1. Opretholdelse af effektiv konkurrence er en 
forudsætning for, at fordelene ved det indre marked kan 
komme til udtryk. Der hersker ingen tvivl om, at de 
omkostningsmæssige fordele ved en effektiv konkurrence 
kommer alle borgere til gode. Herved vil den forventede 
intensivering af konkurrencen og af virksomhedernes 
produktivitet og innovationsevne opstå som en naturlig 
følge. Til gengæld er det nødvendigt, at der indføres 
lovregler om EF-kontrol med virksomhedssammenslut­
ninger af betydning for EF som helhed. Kompetenceområ­
det for en sådan europæisk kontrol må entydigt afgrænses 
fra den nationale kontrols kompetenceområde, under 
Kommissionens tilsyn. ØSU henviser i øvrigt til sin 
udtalelse fra 1988 om disse problemer (!). Men når 
handelshindringerne er fjernet, må der anlægges en 
europæisk synsvinkel ved bedømmelsen af markedsstruk­
turerne og virksomhedssammenslutningernes påvirkning 
af disse. Med principielt åbne markeder over for tredjelan­
de forekommer dette også nødvendigt, når det drejer sig om 
konkurrenceevnen over for De Forenede Stater, Japan og 
en række meget produktive, nyligt industrialiserede lande. 
3.2. Både de europæiske og de nationale myndigheder 
bør ofre særlig opmærksomhed på de små og mellemstore 
virksomheder, som informations- og planlægningsmæssigt 
er dårligt stillede i forhold til store virksomheder. Et tilbud 
fra det offentliges side om information og rådgivning kan 
bidrage til at afbøde disse handicap. I denne forbindelse 
glæder ØSU sig over Kommissionens initiativer og støtte til 
oprettelse af EF-informations- og rådgivningskontorer i 
alle medlemsstaterne. Desuden udgør støtte til virksom-
hedskooperativer en vigtig foranstaltning til fjernelse af de 
små og mellemstore virksomheders konkurrencemæssige 
handicap. 
3.3. Kommissionen skriver i indledningen til den 18. 
beretning, at »Fællesskabets konkurrencepolitik befinder 
sig på skillevejen«. Denne konstatering er af afgørende 
betydning. 
3.3.1. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at 
hverken hvidbogen om enhedsmarkedet eller Fællesakten 
resulterer i traktatændringer eller nye perspektiver, som er 
afgørende for konkurrencepolitikkens udvikling, og 
dermed har konkurrencepolitikken mistet sit »institu­
tionelle« forspring i forhold til EF's politik på andre 
områder. 
3.3.2. I dag skal konkurrencepolitikken tage hensyn 
ikke blot til samhandelen mellem medlemsstaterne, men 
også til handelen i hver af de tolv medlemsstater og med 
tredjelande. 
3.3.3. GD IV skal fortsat være den drivende kraft og 
videreføre sin indsats med bistand fra medlemsstaternes 
kompetente administrationer og med bistand fra toldadmi­
nistrationerne, når det gælder samhandelen med tredjelan­
de. 
(!) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 11. 3.3.4. Indfaldsvinklen skal være global; inden for EF's 
generelle rammer fungerer konkurrencepolitikken som 
faktotum og udgør »den største fællesnævner for de 
forskellige politikker, som medvirker til tilvejebringelsen af 
EF's økonomiske politik«. 
3.3.5. Men den vigtige kontrol med konkurrenceregler­
nes overholdelse og harmoniseringen af støttepolitikken er 
ikke tilstrækkelig. Der skal også tages hensyn il følgende: 
a) naturbeskyttelse. De begrænsninger, som en miljøpoli­
tik medfører, og de pligter, som pålægges producenter­
ne, skal være identiske og veje lige tungt på kostpriserne 
inden for enhedsmarkedet, 
b) ligestilling af forbrugerne, som skal høste fordelene ved 
sund konkurrence og opnå ligeværdige fordele på basis 
af sammenlignelige ydelser, 
c) arbejdstagerne, som medvirker til at holde økonomien i 
gang i EF, må have krav på en positiv udvikling i 
lønniveauerne og i den sociale beskyttelse, således at 
deres vægt i produktions- og serviceomkostningerne 
formår at forbedre konkurrencevilkårene yderligere og 
at fremme loyal konkurrence, 
d) på den baggrund må der mindes om den fare, som sort 
arbejde udgør, og som allerede blev omtalt i udtalelsen 
om den 17. beretning; sort arbejde kan sammenlignes 
med salg uden faktura, 
e) det hedder i indledningen til den 18. beretning, at 
»behovet for en tilpasning til de nye markedsvilkår, som 
må påregnes fra og med 1993, i stadig stigende grad 
indgår i de økonomiske beslutningstageres forvent­
ninger«. Under disse omstændigheder bør det kontrol­
leres, om der i den nuværende lovgivning (direktiver og 
forordninger) tages passende hensyn til behovet for 
denne tilpasning: 
— dels på de forskellige områder, hvor EF-reglerne 
gælder, 
— dels i medlemsstaternes nationale lovgivninger, 
f) i denne forbindelse skal det ligeledes understreges, at 
»forbudsprincippet giver sig, hvad angår anvendelses­
området for EØF-Traktatens artikel 85 og 86, udslag i 
forbudsbeslutninger, som kan være ledsaget af store 
bøder«. (Indledningen side 13). Der melder sig det 
spørgsmål, om loyalitet med hensyn til kontrakter og 
markeder eventuelt kan befordres ved hjælp af mere 
positive foranstaltninger. 
4. Konklusioner 
4.1. Afskaffelsen af skrankerne inden for EF bør efter 
ØSU's opfattelse foranledige Kommissionen til at overveje 
12. 3. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 62/17 
den nødvendige  tilpasning  af Traktatens  bestemmelser  om 
iværksættelse  af en sund  konkurrencepolitik  inden  for det 
fælles  marked. 
4.2. I  denne  sammenhæng  opfordrer  ØSU  Kommissio-
nen til at imødekomme  og gennemføre  de konkrete 
henstillinger  og  forslag,  som  er nedfældet  i denne 
udtalelse. 
4.3. Det  er derfor  vigtigt,  at Kommissionen  anmoder 
Rådet  om  at få stillet  de midler  til rådighed,  som  er nødvendige  for at kunne  opfylde  denne  målsætning,  både 
hvad  angår  personale  og selve  arbejdets  tilrettelæggelse. 
4.4. ØSU  mener,  at der  bør  gøres  mest  muligt  for at 
styrke  konkurrencepolitikken  inden  for EF, således  at der 
både  i EF  og over  for  tredjelande  tilvejebringes  en 
stedsevarende  konkurrencesituation,  som  bidrager  til 
velstand  for alle.  Vellykket  gennemførelse  af EF's  konkur-
rencepolitik  er i nogen  udstrækning  afgørende  for 
velstandsopsvinget  for EF og for samtlige  dets  borgere. 
Bruxelles,  den  19. december  1989 
Alberto  MASPRONE 
Formand  for 
Det Økonomiske  og  Sociale  Udvalg 
Udtaleise  om meddelelse  til Rådet  og Europa-Parlamentet  fra Kommissionen  om 
gennemførelse  af det indre  marked  og indbyrdes  tilnærmelse  af afgifter 
(90/C  62/08) 
Kommissionen  for De Europæiske  Fællesskaber  besluttede  den 23. oktober  1989  unter  henvisning 
til EØF-Traktatens  artikel  198  at anmode  om Det  Økonomiske  og Sociale  Udvalgs  udtalelse  om 
meddelelse  til Rådet  og Europa-Parlamentet  fra Kommissionen  om gennemførelse  af det indre 
marked  og indbyrdes  tilnærmelse  af afgifter. 
Det forberedende  arbejde  henvistes  til ØSU's  sektion  for økonomiske,  finansielle  og monetære 
spørgsmål,  som  udpegede  Luigi  Della  Croce  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den 
5. december  1989. 
Det Økonomiske  og Sociale  Udvalg  vedtog  på sin 272.  plenarforsamling,  den 19. december  1989, 
med stort  flertal  for,  3 stemmer  imod  og 11 stemmer  hverken  for eller  imod,  følgende  udtalelse: 
1. Forord 
1.1. Formålet  med  Kommissionens  nye meddelelse  er at 
ændre  meddelelsen  af 4. august  1987  og de dertil  knyttede 
direktivforslag  [KOM(87)  320/328]  om gennemførelsen  af 
det indre  marked  gennem  en indbyrdes  tilnærmelse  af 
afgiftssatserne  og en harmonisering  af afgiftsstrukturerne. 
Baggrunden  er, at forslagene  fra 1987  gav  anledning  til 
megen  tvivl  og forvirring  i såvel  Rådet,  medlemsstaterne 
som i de forskellige  specialiserede  studiegrupper. 
1.2. Det  vil være  på sin plads  at minde  om  de otte 
udtalelser,  ØSU  afgav  den 7. juli 1988  (*). I disse  udtalelser 
kunne  ØSU  i det store  og hele  acceptere  forslagene  om at 
harmonisere  afgiftssatserne,  men  pegede  samtidig  på 
mangler  i forslagene  og på det nødvendige  i en gennemgri-
bende  omarbejdning  af disse. Kommissionen  synes  i den foreliggende  meddelelse  implicit 
at have  taget  hensyn  til ØSU's  udtalelser  uden  dog 
udtrykkeligt  at citere  dem. 
1.3. Det  bør  også  påpeges,  at ØSU  i sin udtalelse  om 
Kommissionens  sammenfattende  meddelelse  om  afgifts-
harmoniseringen  (CES  739/88),  der er et led i gennemførel-
sen af det indre  marked,  fuldt  ud tilslutter  sig »målet  om at 
fjerne  alle grænser  og al grænsekontrol  pr. 1. januar  1993 
(...)«• 
I samme  udtalelse  giver  ØSU  udtryk  for det synspunkt,  at 
konvergensen  på det skattemæssige  område,  opfattet  bredt 
som ligeledes  omfattende  direkte  beskatning  og skatte-  og 
afgiftslignende  betalinger,  ikke  bør  betragtes  som  en 
absolut  forudsætning  for  iværksættelsen  af det  indre 
marked,  men  kun  som  et af elementerne  i en overordnet 
strategi,  der også  rummer  nødvendige  ledsagepolitikker  af 
makroøkonomisk  tilsnit. 
(*) EFT  nr. C 237  af 12. 9. 1988. I øvrigt  bør man  være  opmærksom  på, at der på nuværende 
tidspunkt  er betragtelige  forskelle  i momssatsniveauerne,