MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN - Skærpet gennemførelse af den europæiske beskæftigelsesstrategi

Mere målrettede og insisterende henstillinger

fra EU til medlemsstaterne skal løfte den politiske debat

Europa har brug for flere og bedre job. Det Europæiske Råd betonede på sit møde i marts 2004, at det er nødvendigt, at Europa handler hurtigt og effektivt.

Dette er formålet med den europæiske beskæftigelsesstrategi. I overensstemmelse med Lissabon-strategien gælder der tre overordnede mål for de nye europæiske retningslinjer, som Rådet opstillede i 2003, nemlig fuld beskæftigelse, kvalitet og produktivitet på arbejdspladsen samt social samhørighed og integration. De indeholder ti specifikke retningslinjer samt vejledning om, hvordan beskæftigelsespolitikkerne kan styres bedre.

Beskæftigelsesretningslinjerne har stået deres prøve i forbindelse med reformer i mange medlemsstater, hvor de har bidraget til at forbedre arbejdsmarkedssituationen, således som det fremgår af væksten i beskæftigelsen i de første år og af beskæftigelsessituationens stabilitet på trods af den seneste tids økonomiske afmatning. Fremskridtene mod Lissabon-målet for 2010 om en samlet beskæftigelsesfrekvens på 70 % er imidlertid gået i stå; det aktuelle tal er 64,3 %, og det står nu klart, at EU ikke kan nå midtvejsmålet på 67 % i 2005. Uden en forstærket indsats vil målet for 2010 heller ikke kunne nås [1]. Væksten i arbejdsstyrkens produktivitet er vedblivende faldet, og i mange medlemsstater venter der stadig store opgaver forude med at forbedre jobkvaliteten og skabe et rummeligt arbejdsmarked.

[1] Ifølge målet for 2010 skal der skabes mere end 15 mio. job i EU-15 og mere end 20 mio. job i EU-25.

På baggrund af den økonomiske afmatning og på opfordring fra stats- og regeringscheferne på Det Europæiske Råds forårsmøde i 2003 oprettede Kommissionen en beskæftigelsestaskforce under forsæde af den tidligere hollandske premierminister Wim Kok. Taskforcen opstillede [2] en række prioriterede indsatsområder af almen relevans for medlemsstaterne og påpegede nogle mere specifikke reformkrav. Kommissionen og Rådet deler taskforcens vurdering og politiske udmeldinger. De er i fuld overensstemmelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi og er blevet optaget i Rådets og Kommissionens fælles rapport om beskæftigelsen 2004 til Det Europæiske Råd.

[2] I rapporten om at øge beskæftigelsen forelagt af beskæftigelsestaskforcen under forsæde af Wim Kok.

Hvis Europa skal gøre sig håb om at opfylde de beskæftigelsesmål, man har opstillet for 2010, og forbedre sin konkurrenceevne og sit vækstpotentiale i den verdensøkonomiske kontekst, er der brug for drastiske ændringer: det vil være nødvendigt at få væksten i både beskæftigelsen og produktiviteten til at stige kraftigt. Arbejdsmarkedsreformer i snæver forstand vil ikke være tilstrækkelige. En sund makroøkonomisk politik er påkrævet for at sikre tillid og stabilitet. Det er nødvendigt med strukturreformer på markederne for varer, tjenesteydelser og kapital for at fremme konkurrenceevnen og skabe job. Det er nødvendigt, at der sker koordinerede fremskridt med hensyn til alle punkter på dagsordenen fra mødet i Lissabon, suppleret med miljøaspekterne fra Göteborg-topmødet, især med hensyn til forskning [3] og innovation, almen og erhvervsfaglig uddannelse, udvikling af miljøpolitikkernes bekæftigelsespotentiale og i forbindelse med reformen af de sociale sikringssystemer, herunder også pensionssystemerne. Politikkerne på disse områder, herunder det nylige vækstinitiativ, skal virke fremmende på erhvervsinvesteringerne, både med hensyn til menneskelig og fysisk kapital, og skabe bedre betingelser for jobskabelse og produktivitetsstigninger ved at forbedre Europas evne til at håndtere forandringer.

[3] I denne sammenhæng er det værd at bemærke, at Det Europæiske Råd i Barcelona i marts 2002 satte som mål at hæve FoU-investeringerne til 3 % af BNP, hvoraf to tredjedele skal finansieres af den private sektor. Til sammenligning udgjorde FoU-investeringerne i 2002 hen ved 2 % af BNP.

Reformen af beskæftigelsesstrategien i 2003 lagde hovedvægten på mellemfristede retningslinjer og på at opstille nogle politiske rammer, der tager hensyn til den øgede mangfoldighed i det udvidede EU. Det er nødvendigt, at medlemsstaterne med en energisk indsats tager fat på at gennemføre hele den brede vifte af politikker, der er fastlagt i beskæftigelsesretningslinjerne, medens EU på sin side skal lægge større vægt på opfølgning og øge det pres, som medlemsstaterne indbyrdes udøver på hinanden. Beskæftigelsestaskforcen har bekræftet, at der bør lægges større vægt på at intensivere overvågningen af medlemsstaternes reformbestræbelser frem for at tilføje yderligere ændringer til retningslinjerne.

De allerede eksisterende overordnede politiske rammer er således tilstrækkelige til at kunne håndtere de aktuelle problemer i et EU med 25 medlemsstater. De nye beskæftigelsesretningslinjers mellemfristede sigte og samordningen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik garanterer stabilitet mindst frem til midtvejsevalueringen i 2006. De nuværende og de nye medlemsstater vil skulle videreføre deres beskæftigelsespolitikker i 2004 inden for de samme stabile rammer.

Kommissionen fremhæver behovet for at støtte og stimulere en egentlig strategidebat på højeste politiske niveau om gennemførelsen af den europæiske beskæftigelsesstrategi. I denne forbindelse bør de fremtidige henstillinger være mere insisterende og kortfattede. Denne udvikling skal ses i sammenhæng med en styrkelse af formidlingen og gensidig læring på grundlag af udveksling af erfaringer. Det Europæiske Råd har bekræftet de fire indsatsområder, som beskæftigelsestaskforcen opstillede i den fælles beskæftigelsesrapport 2004:

* Arbejdstagernes og virksomhedernes tilpasningsevne skal øges.

* Flere mennesker skal ud på arbejdsmarkedet, og arbejde skal være et reelt valg for alle.

* Investeringerne i menneskelige ressourcer skal øges og gøres mere effektive.

* Bedre styring skal føre til en mere effektiv reformgennemførelse.

Disse fire henstillinger retter sig til alle medlemsstaterne, og i den fælles rapport om beskæftigelsen 2005 vil der blive set nærmere på gennemførelsen.

Siden de blev taget i brug første gang i 2002, har de landespecifikke beskæftigelseshenstillinger vist sig at være effektive til at styre reformerne af medlemsstaternes politikker. Retningslinjerne gør det muligt at afstemme den politiske vejledning til medlemsstaterne efter deres respektive situation og efter, hvor langt de er kommet med gennemførelsen. Med de endnu større arbejdsmarkedsforskelle i EU efter udvidelsen får de endnu større betydning. Henstillingerne for 2004 er derfor udarbejdet specielt med henblik herpå. De er skarpere om mere målrettede. De tager sigte på de emner, der kræver særlig opmærksomhed. Mange vedrører forhold, der allerede i de foregående år har været fokus på, men som stadig ikke er blevet afklaret. Andre henstillinger drejer sig om nye forhold, som kræver omgående indgriben.

De nye medlemsstater har indført den europæiske beskæftigelsesstrategi gennem de fælles evalueringsrapporter, som de indgik aftale med Kommissionen om inden medlemskabet. De indsender nationale handlingsplaner for første gang i 2004 som led i beskæftigelsesretningslinjerne og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. De skal være særlig opmærksomme på de fælles beskæftigelsesretningslinjer, som henvender sig til alle medlemsstater. De opfordres desuden til at se nærmere på de særlige emner og bemærkninger til politikkerne, som fremdrages for hvert enkelt land i beskæftigelsestaskforcens rapport og i Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af de fælles evalueringsrapporter [4].

[4] "Fremskridt i gennemførelsen af de fælles evalueringsrapporter om tiltrædelseslandenes beskæftigelsespolitikker" KOM(2003) 663 af 6.11.2003.

Der er brug for en forstærket indsats fra EU's og de nationale myndigheders side for at støtte udvekslingen af erfaringer mellem de berørte interessenter. Dette kræver en holdningsændring hos regeringer og virksomheder, som skal lære at se sig selv som medvirkende i en løbende læringsproces, hvor de er åbne for andres gode idéer og opsatte på at udveksle erfaringer. I 2004 iværksætter Kommissionen et ambitiøst program for gensidig læring, der vil være centreret omkring udveksling af informationer om god praksis og formidling, også på regionalt plan, af erfaringer fra den europæiske beskæftigelsesstrategi.

EU stiller betydelige midler til rådighed til fremme af udviklingen og den strukturelle tilpasning i medlemsstater og regioner med udviklingsefterslæb. I fremtiden skal EU-finansieringen være tættere knyttet til gennemførelsen af beskæftigelsesretningslinjerne, de opstillede mål og henstillingerne til medlemsstaterne [5]. De aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger skal udbygges og de offentlige og private investeringer i menneskelige ressourcer skal forøges [6]. I denne sammenhæng opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til fuldt ud at udnytte mulighederne i gruppefritagelsesforordningerne vedrørende beskæftigelses- og uddannelsesstøtte og støtte gennemførelsen af beskæftigelsesstrategien.

[5] "Building our common Future - Policy challenges and Budgetary means of the Enlarged Union 2007-2013" KOM(2004) 101 endelig af 10.2.2004.

[6] "Tredje rapport om økonomisk og social samhørighed" af 18.2.2004.

De fire fælles henstillinger til alle medlemsstater og de landespecifikke henstillinger udgør tilsammen en stærk pakke. Der vil komme større fokus på styring i den europæiske beskæftigelsesstrategi. De kortere, mere koncentrerede og skærpede henstillinger bør kunne sikre, at medlemsstaterne bliver bedre i stand til at koncentrere sig om de største problemer.

Sammen med en bedre udveksling af oplysninger om god praksis, gensidige læringsprocesser og en mere direkte forbindelse til anvendelsen af EU-midlerne kan EU's skærpede henstillinger tilføje den europæiske beskæftigelsesstrategi ny dynamik. I sin nye udgave vil den europæiske beskæftigelsesstrategi skulle involvere nationale parlamenter, arbejdsmarkedets parter og andre interesserede parter samt fremme indgåelse af partnerskaber med henblik på reform, og den vil blive et centralt element i det partnerskab for forandring, som arbejdsmarkedsparterne på europæisk plan for nylig har bebudet.

De nationale handlingsplaner bør modsvare de skærpede henstillinger og i sig selv være koncise politikdokumenter uden spor af overfladiskhed eller ufuldstændighed. Gennemførelsen af henstillingerne vil være hovedemnet for den fælles beskæftigelsesrapport, som udarbejdes sidst i 2004/først i 2005. Med forbedringerne bør grunden være lagt for en mere gennemslagskraftig og effektiv europæisk beskæftigelsesstrategi, som kan sætte skub i Lissabon-processen og skabe flere og bedre job.