P6_TA(2007)0181

Evaluering af Euratom

Europa-Parlamentets beslutning af 10. maj 2007 om evaluering af Euratom — 50 års europæisk nuklear politik (2006/2230 (INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, underskrevet i Rom den 25. marts 1957 ("Euratom-traktaten"),

- der henviser til Euratom-traktatens præambel, der henviser til dens oprindelige formål om at oprette et Europæisk Atomenergifællesskab (Euratom), der skal "skabe betingelserne for udviklingen af en stærk kerneenergiindustri, der vil kunne stille store mængder energi til rådighed og medvirke til en modernisering af teknikken, samt på talrige andre områder bidrage til deres folks velstand",

- der henviser til EF-Domstolens retspraksis, herunder navnlig dens afgørelser af 14. november 1978 [1], 22. april 1999 [2] og 10. december 2002 [3],

- der henviser til Kommissionens meddelelse af 10. januar 2007 — En energipolitik for Europa — (KOM(2007)0001),

- der henviser til Kommissionens meddelelse — Det vejledende kerneenergiprogram forelagt i henhold til Euratom-traktatens artikel 40 med anmodning om udtalelse fra det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg — (KOM(2006)0844),

- der henviser til sin beslutning af 14. december 2006 om Grønbog: En europæisk energistrategi: bæredygtighed, konkurrenceevne og forsyningssikkerhed [4],

- der henviser til sin beslutning af 23. marts 2006 om EU's energiforsyningssikkerhed [5],

- der henviser til sin holdning af 14. december 2006 om forslag til Rådets forordning om oprettelse af et instrument for bistand til sikkerhed på det nukleare område [6],

- der henviser til Rådets direktiv 2006/117/Euratom af 20. november 2006 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt brændsel [7],

- der henviser til Rådets afgørelse 2006/970/Euratom af 18. december 2006 om Det Europæiske Atomenergifællesskabs (Euratoms) syvende rammeprogram for forskning og uddannelse på det nukleare område (2007-2011) [8],

- der henviser til Rådets forordning (Euratom) nr. 1908/2006 af 19. december 2006 om regler for virksomheders, forskningscentres og universiteters deltagelse i foranstaltninger under Det Europæiske Atomenergifællesskabs syvende rammeprogram og for formidling af forskningsresultater (2007-2011) [9],

- der henviser til Rådets beslutning 2006/976/Euratom af 19. december 2006 om særprogrammet til gennemførelse af Det Europæiske Atomenergifællesskabs (Euratoms) syvende rammeprogram for forskning og uddannelse på det nukleare område (2007-2011) [10],

- der henviser til Rådets beslutning 2006/977/Euratom af 19. december 2006 om særprogrammet for Det Fælles Forskningscenters gennemførelse af direkte aktioner under Det Europæiske Atomenergifællesskabs (Euratoms) syvende rammeprogram for forskning og uddannelse på det nukleare område (2007-2011) [11],

- der henviser til sin holdning af 16. november 2005 om forslag til Rådets forordning om gennemførelse af protokol nr. 9 til akten vedrørende vilkårene for Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union, om Bohunice V1-kernekraftværket i Slovakiet [12],

- der henviser til sin beslutning af 16. november 2005 om anvendelsen af de finansielle ressourcer beregnet til nedlukning af kernekraftværker [13],

- der henviser til udfaldet af den offentlige høring om emnet den 1. februar 2007, organiseret af Udvalget om Industri, Forskning og Energi,

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi og udtalelse fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender (A6-0129/2007),

A. der henviser til, at traktaterne gentagne gange er blevet gennemgribende revideret for at leve op til nye behov og udfordringer, men at Euratom-traktaten i sin 50-årige historie kun er blevet ændret en gang [14], hvor de centrale bestemmelser og traktatens substans blev bibeholdt i den oprindelige formulering,

B. der henviser til, at selv om Euratom-traktaten kun er blevet ændret i mindre omfang i løbet af de sidste 50 år, har den til gengæld været kilde til en omfattende afledt ret i samme periode og genstand for et stort antal domme fra De Europæiske Fællesskabers Domstol, der f.eks. har udvidet Euratom-traktatens oprindelige anvendelsesområde væsentligt,

C. der henviser til, at der med Euratom-traktaten er indført høje sikkerhedsstandarder for omgangen med radioaktive brændselselementer og radioaktivt affald i Den Europæiske Union, opstillet fælles sikkerhedsstandarder for beskyttelse af arbejdstagernes og befolkningens sundhed samt sikret anvendelse heraf, og at Euratom-traktaten er til hinder for spredning af nukleart materiale til militære formål,

D. der henviser til, at Euratom-traktaten udgør en omfattende og sammenhængende juridisk ramme for anvendelsen af kerneenergi i Europa under sikre forhold og til gavn for alle medlemsstater,

E. der henviser til, at adskillige medlemsstater aldrig har indført kernekraft, andre har en aktiv udfasningspolitik, mens andre igen fortsat støtter deres nukleare sektor,

F. der henviser til, at konventet i sit udkast til en traktat om en forfatning for Europa (forfatningstraktaten) foreslog, at Euratom-traktaten skulle adskilles fra den retlige struktur i den kommende forfatning, og at konventets arbejde med EU's fremtid og undertegnelsen af forfatningstraktaten har medført, at bestemmelserne i Euratom-traktaten er bevaret i den nuværende udgave i form af en vedføjet protokol,

G. der henviser til, at Tyskland, Irland, Østrig, Ungarn og Sverige har tilføjet en erklæring til forfatningstraktaten om, at de centrale bestemmelser i Euratom-traktaten skal ajourføres, og at der "så hurtigt som muligt" skal indkaldes en revisionskonference til dette formål,

H. der henviser til, at de seneste udvidelser har øget mangfoldigheden i EU på kerneenergiområdet og behovet for en fællesskabsindsats på kernekraftområdet,

I. der henviser til, at Euratom-traktatens halvtredsårsdag er en anledning for Europa-Parlamentet til at undersøge traktatens indhold og relevans og til at udtrykke sin bekymring over, at de centrale bestemmelser i Euratom-traktaten ikke er blevet ændret, siden den trådte i kraft for 50 år siden,

J. der henviser til, at disse overvejelser om Euratom-traktatens fortsatte relevans er uløseligt forbundet med Kommissionens målsætninger om at fremme en mere sikker, bæredygtig og konkurrencedygtig europæisk energipolitik, der bidrager til bekæmpelsen af klimaændringer, således som de fremgår af Kommissionens ovennævnte meddelelse af 10. januar 2007,

50 år med Euratom-traktaten

1. understreger, at Den Europæiske Union siden underskrivelsen af Euratom-traktaten i 1957 har været førende i verden inden for kernekraftindustrien og en af hovedaktørerne inden for kontrolleret termonuklear fission og fusion; bemærker, at den europæiske industri er til stede i hele det nukleare brændselskredsløb og har været i stand til at udvikle egne teknologier, hvoraf nogle, f.eks. berigningsteknologi baseret på ultracentrifugering, er resultatet af europæiske partnerskaber;

2. bemærker, at Den Europæiske Unions kernekraftindustris næsten fuldstændige kontrol over brændselskredsløb på dette tidspunkt, hvor man diskuterer energiafhængighed, giver unionen en garanti for industriel og teknologisk uafhængighed, navnlig i forbindelse med berigning af brændsel;

3. gør opmærksom på, at 152 reaktorer i 15 medlemsstater genererede 32 % af den europæiske elproduktion ved udgangen af 2006, hvilket især kan tilskrives Euratom-traktaten, dvs. hovedparten af den ikkekulbaserede elproduktion i EU og en af de mest konkurrencedygtige, der således kan bidrage til de målsætninger for den europæiske energipolitik, der er fastlagt i ovennævnte meddelelse fra Kommissionen af 10. januar 2007;

4. påpeger i forbindelse med bekæmpelse af klimaforandringer, at Kommissionen i sin grønbog "På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed" (KOM(2000)0769) skønnede, at kerneenergi vil kunne spare mere end 300 millioner ton CO2-emissioner i 2010, "svarende til CO2-emissionerne fra omkring 100 millioner biler", og minder om, at Kommissionen i sin meddelelse af 10. januar 2007 anså kernekraft for at være den energikilde, der fører til det laveste CO2-udslip efter havbaserede vindkraft- og mindre vandkraftværker;

5. bemærker, at de lande, der oprettede Euratom, fastlagde en række bestemmelser i 10 forskellige kapitler med henblik på at skabe faste rammer for udviklingen af kernekraft i Fællesskabet, og at disse bestemmelser stadig er gældende, og at de til stadighed forbedres i takt med vedtagelsen af ny lovgivning på grundlag af Euratom-traktaten og udgør et vigtigt bidrag til en sikker drift af kernekraftanlæggene i Europa;

6. bemærker, at enigheden om kerneenergi fra 1957 ikke længere er til stede blandt medlemsstaterne;

7. bemærker, at de forventninger til kerneenergien, der kom til udtryk i Euratom-traktaten for fem årtier siden, har ændret sig, og at forventningerne efterhånden i højere grad drejer sig om nødvendigheden af via Euratom-traktaten at råde over et solidt retsgrundlag for at overvåge udnyttelsen af kerneenergi i Den Europæiske Union og ledsage integrationen i Den Europæiske Union af de lande, der bruger kerneenergi, ved hjælp af overtagelsen af gældende ret inden for Euratom-traktatens anvendelsesområde; anerkender, at der i Euratom-traktatens afsnit II er vigtige kapitler, som har gjort det muligt at beskytte mennesker, arbejdstagere og miljø mod ioniserende stråling (kapitel III), fremme forskningen med hensyn til affaldshåndtering og installationernes sikkerhed (kapitel I) og kontrollere det fissile materiales sikkerhed i Europa (kapitel VII);

8. bemærker, at de første forskningsaktiviteter blev udviklet inden for rammerne af Euratom-traktaten (kapitel 1), og at denne traktat desuden har ført til oprettelsen af det fælles forskningscenter, den første EU-forskningsinstitution; opfordrer indtrængende til, at forsknings- og udviklingsprogrammet for kerneenergi medtages under det overordnede budget for rammeprogrammet for forskning og underkastes samme grad af revision og forpligtelse til offentlig ansvarlighed som alle andre forskningsprogrammer;

9. mener, at den lovgivning, der er blevet udviklet inden for rammerne af Euratom-traktatens kapitel 3 (sundhedsbeskyttelse), fortsat skal høre under Den Europæiske Unions ansvarsområde for at sikre, at de grundlæggende standarder for beskyttelse af arbejdstagerne og den brede offentlighed anvendes og udvides til også at omfatte miljøet, og at den tager løbende hensyn til resultaterne af internationale videnskabelige undersøgelser;

10. bemærker, at denne lovgivning ikke kun berører lande, hvor kernekraftværker er i drift, men at den nu også indeholder bestemmelser om beskyttelse af nabolande og lande uden for EU gennem stadig kontrol med radioaktivt affald og vedtagelse af regler om overførsler af brugt brændsel og radioaktivt affald, om beskyttelse af fødevarekæden og om radiologiske nødsituationer;

11. bemærker, at Euratom-traktatens kapitel 4 (investeringer) blev udformet med henblik på at tilvejebringe præcise oplysninger på fællesskabsplan om medlemsstaternes investeringsprojekter;

12. bemærker imidlertid, at Kommissionen i forbindelse med offentliggørelsen af Fællesskabets vejledende kerneenergiprogrammer ikke har foretaget en egentlig vurdering af behovet for investeringer på det nukleare område, navnlig i henseende til de problemer, der er forbundet med energiforsyningssikkerheden, bekæmpelsen af klimaændringer og EU's konkurrenceevne i lyset af det verdensomspændende opsving inden for kernekraftindustrien;

13. glæder sig imidlertid over, at Euratom-traktaten pålægger den europæiske kernekraftindustri at indsende meddelelse om alle nye investeringer på det nukleare område, som gør det muligt at kortlægge alle nukleare aktiviteter i EU, hvilket er et krav, der er specielt for den europæiske kernekraftindustri;

14. mener, at fællesforetagenderne (Euratom-traktatens kapitel 5) har været vigtige redskaber til gennemførelse af de offentlige politikker, navnlig på forskningsområdet, hvor dette juridiske instrument har været anvendt flere gange, herunder især i forbindelse med etableringen af den fælles europæiske torus (Joint European Torus) i Culham i 1978, og senest i forbindelse med etableringen af den europæiske retlige enhed med henblik på gennemførelse af ITER-projektet (international termonuklear forsøgsreaktor);

15. mener, at Euratom-traktaten med bestemmelserne om oprettelse af et agentur (kapitel 6), der skal sikre brugerne i unionen lige adgang til forsyninger, råder over et vigtigt instrument på et tidspunkt, hvor der gøres overvejelser om energiforsyningssikkerheden;

16. mener, at sikkerhedskontrollen (kapitel 7) er en af Euratom-traktatens mest vellykkede foranstaltninger, der giver Kommissionen mulighed for at danne sig et meget præcist billede af lagre og bevægelser af nukleare materialer i Den Europæiske Union;

17. bemærker, at denne sikkerhedskontrol også giver de lande, der leverer nukleare materialer, en reel garanti for anvendelsen af deres materialer, ud over den overvågning af ikke-spredningen, der foretages af Det Internationale Atomenergiagentur (IAEA);

18. bemærker, at Euratoms tiltrædelse af en række internationale aftaler med hjemmel i Euratom-traktatens kapitel 10 (forbindelserne udadtil), herunder navnlig af konventionen om nuklear sikkerhed og den fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald, har gjort det muligt for Fællesskabet at bidrage til den internationale indsats på disse områder og at fremme de betydelige fremskridt, der er gjort i Den Europæiske Union;

19. konstaterer ligeledes, at Euratom med hjemmel i Euratom-traktatens artikel 10 har indgået en række samarbejdsaftaler på forskningsområdet, deltaget i internationale projekter som f.eks. det internationale Generation IV-forum om fremtidens forskellige atomreaktortyper, og ført internationale forhandlinger om ITER-projektet;

Institutionel debat

20. bemærker, at de centrale bestemmelser i Euratom-traktaten ikke er blevet ændret, siden den trådte i kraft den 1. januar 1958;

21. bekræfter, at det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er op til de enkelte medlemsstater at beslutte, hvorvidt de vil satse på kerneenergi;

22. bemærker endvidere, at nogle medlemsstater, som er åbenlyse modstandere af kerneenergi, og som har tilsluttet sig Fællesskaberne (Det Europæiske Fællesskab og Euratom) aldrig er blevet stillet over for krav om at udvikle kerneenergi på deres område; bemærker derfor, at det i mange år har været anerkendt, at Euratom-traktaten anvendes til at fremme kerneenergi, men ikke indfører forpligtelser for nogen, men at traktatens retlige rammer kan benyttes af alle;

23. understreger, at Euratom-traktaten ikke er til hinder for udviklingen af et indre marked for elektricitet og i endnu mindre grad er en hindring for princippet om fri bevægelighed for varer, personer og kapital; minder om, at de almindelige bestemmelser i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (EF-traktaten) på dette område gælder for nukleare aktiviteter, og nævner som eksempel, at bevægeligheden for nukleart materiale, udstyr og teknologier inden for og uden for EU henhører under de kontrolforskrifter for "varer med dobbelt anvendelse", der er vedtaget på grundlag af EF-traktatens handelspolitik; tilføjer, at Euratom-lovgivningen er underlagt konkurrenceretten og forordningerne om statsstøtte som præciseret i EF-traktatens afsnit VI; konkluderer således, at Euratom-traktaten på ingen måde er en protektionistisk ramme for kerneenergi;

24. konstaterer, at Euratom-traktaten giver de lande, der har valgt at indføre kernekraftproduktion, instrumenterne til udvikling heraf (fællesforetagender, støtte til forskning og udvikling, Euratom-lån), men at adgangen til disse instrumenter er ledsaget af et omfattende regelsæt (sundhedsbeskyttelse, sikkerhedskontrol, forsyning), med henblik på at berolige de medlemsstater, der ikke har valgt denne mulighed;

25. bemærker at Euratom-traktaten i Fællesskabets interesse også finder anvendelse i de medlemsstater, der ikke har kernekraft, men som har nukleare forskningsreaktorer på deres område, og at disse medlemsstater har adgang til instrumenter (såsom Euratoms rammeprogrammer for forskning og udvikling), der berettiger dem til støtte, f.eks. på det medicinske forskningsområde;

26. mener, at bestemmelserne i Euratom-traktaten uanset de mange holdninger til kerneenergi har bidraget til at hindre spredning af nukleart materiale, og at de bestemmelser, der vedrører helbred, sikkerhed og forebyggelse af radioaktiv kontamination, i høj grad har været nyttige og bør koordineres omhyggeligt med EF-traktatens bestemmelser om sundhed og sikkerhed;

Svagheder

27. beklager, at der i Euratom-traktaten ikke er taget højde Europa-Parlamentets ændrede beføjelser, herunder især udvidelsen af anvendelsesområdet for den fælles beslutningsprocedure, der nu omfatter hovedparten af Fællesskabets lovgivning; mener, at Parlamentet på trods af Euratom-traktatens tekniske natur har ret til at blive formelt inddraget i forslag med hjemmel i Euratom-traktaten;

28. opfatter det som et uacceptabelt demokratisk underskud, at Parlamentet næsten er fuldstændigt udelukket fra lovgivningsarbejdet inden for Euratom, og at Parlamentet udelukkende skal høres om ét af traktatens ti kapitler;

29. bemærker imidlertid, at Parlamentet i kraft af en interinstitutionel aftale er inddraget i forhandlingerne om det syvende rammeprogram for Euratom med hensyn til forsknings- og uddannelsesaktiviteter vedrørende kerneenergi (2007 til 2011) (Euratom 7RP); bemærker ligeledes i lyset af de dokumenter, som Europa-Parlamentets Udvalg om Industri, Forskning og Energi (Euratom 7RP, direktivet om transporter af radioaktivt affald og brugt brændsel, instrumentet for nuklear bistand osv.) har behandlet for nylig, at selv om proceduren kun giver mulighed for høring af Parlamentet, tages der i Rådet regelmæssigt helt eller delvis hensyn til Parlamentets ændringsforslag af Euratom-teksterne; mener imidlertid ikke, at dette kan anses for at være tilstrækkeligt;

30. fremhæver betydningen af Euratom-traktatens artikel 203, eftersom denne giver fleksibilitet — som med indførelsen af instrumentet for nukleart samarbejde — til at gennemføre lovgivningsinitiativer, som ikke er med i den oprindelige Euratom-traktat; mener, at der er behov for at undersøge, hvordan artikel 203 kan bruges til at udvikle nye initiativer og eventuelt foretage tilpasninger af Euratom-traktaten;

31. beklager, at der ikke findes nogen lovgivning med harmoniserede regler med reel merværdi, navnlig i sammenligning med de eksisterende internationale rammer, om nuklear sikkerhed, håndtering af radioaktivt affald og nedlukning af kernekraftanlæg;

32. opfordrer Kommissionen til at lære af de indhøstede erfaringer i forbindelse med gennemførelsen af IAEA's konventioner (konventionen om nuklear sikkerhed og den fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald) og til at tage højde for evalueringen, der er gennemført af OECD's Kerneenergiagentur (NEA), af de mest avancerede metoder til håndtering af radioaktivt affald i de enkelte lande; bemærker, at fælles initiativer som f.eks. de initiativer, der er blevet taget af Western Europe Nuclear Regulators Association (WENRA) med henblik på at udvikle en fælles tilgang til nuklear sikkerhed, er egnede til at bidrage til udarbejdelsen af en lovgivningssokkel;

33. bemærker, at Kommissionens kompetence inden for nuklear sikkerhed har hjemmel i Euratom-traktaten, og at den kan fremsætte forslag på dette område, hvilket bekræftes af ovennævnte afgørelse truffet af EF-Domstolen i sag C-29/99, Kommissionen mod Rådet;

Den fremtidige kurs

34. mener, at Euratom-traktaten på trods af sine mangler indtil videre er et uundværligt retsgrundlag, både for de medlemsstater, der ønsker at udvikle deres kernekraftindustri, og for de medlemsstater, der udelukkende ønsker at drage fordel af omfattende bestemmelser til beskyttelse af de pågældende medlemsstater, deres borgere og deres miljø;

35. gentager sin opfordring til, at der indkaldes en regeringskonference, som skal foretage en gennemgribende revision af Euratom-traktaten for at ophæve denne traktats forældede bestemmelser, bevare reguleringen af den nukleare industri på EU-niveau, revidere de resterende bestemmelser i lyset af en moderne og bæredygtig energipolitik og indarbejde de relevante bestemmelser i et særskilt energikapitel;

36. gør opmærksom på, at Euratom-traktatens bestemmelser er centrale i diskussionen om industrispørgsmål relateret til Lissabon-strategien og energispørgsmål, herunder især forsyningsaspektet, på et tidspunkt hvor EU forsøger at fastlægge en europæisk energisammensætning med en mindre kulbaseret elproduktion, som er konkurrencedygtig og "indenlandsk" i videst muligt omfang;

37. gentager i denne forbindelse, at kernekraft i øjeblikket leverer 32 % af elektriciteten i Den Europæiske Union, og at Kommissionen i sin meddelelse af 10. januar 2007 anså den for en af de vigtigste CO2-fri energikilder i Europa og den tredjebilligste i Europa uden internalisering af CO2-omkostningerne; mener derfor, at Den Europæiske Union i henhold til Euratom-traktaten bør forsvare sin industrielle og teknologiske førerstilling i lyset af, at andre aktører kraftigt har genoplivet deres nukleare aktiviteter (Rusland, USA), samt fremkomsten af nye aktører på den nukleare scene på verdensplan (Kina og Indien), der vil blive Den Europæiske Unions konkurrenter på mellemlangt sigt;

38. mener, at manglen på et retsgrundlag som Euratom-traktaten vil føre til en renationalisering af kerneenergipolitikken i Europa, hvilket vil være et tilbageskridt for EU's gældende ret og indebære en risiko for juridisk usikkerhed for alle 27 medlemsstater;

39. opfordrer til, at principperne om loyal konkurrence og lige vilkår for de forskellige energikilder overholdes;

40. mener ligeledes, at sletningen af et eller flere kapitler fra Euratom-traktaten eller en overførsel af visse bestemmelser til EF-traktaten vil skabe ubalance i Euratom-traktaten som helhed på grund af en ringere kontrol med anvendelsen af kerneenergi i Europa; tilføjer, at manglen på en sammenhængende retlig ramme ville gøre det langt mere kompliceret for kommende medlemsstater at overtage Euratoms gældende ret;

41. mener, at kontrollen med anvendelsen af kerneenergi i Europa i lyset af de helt særlige kendetegn ved denne energikilde kræver, at der bevares en særlig retlig ramme som Euratom-traktaten, hvis bestemmelser har været nyttige gennem 50 år; tilføjer, at dens delvise indarbejdelse i et hypotetisk kapitel om energi i EF-traktaten vil svække det overordnede juridiske tilsyn med kerneenergi i Europa og føre til afskaffelse af de særlige kontrolprocedurer for kerneenergi, der i dag findes i Euratom-traktaten;

42. mener dog, at der er behov for at reformere Euratom-traktaten i et vist omfang;

43. mener, at der uanset muligheden for kortsigtede justeringer bør foretages en omfattende revision af Euratom-traktaten for at rette op på det demokratiske underskud og sætte de fælles sikkerhedsspørgsmål i centrum for Unionens og medlemsstaternes kernekraftvirksomhed;

44. opfordrer til en fornyelse af beslutningsprocedurerne i Euratom-traktaten, således at Parlamentet kan blive tæt inddraget i de lovgivningsmæssige procedurer på det nukleare område og gøre det muligt for traktaten at opnå større gennemsigtighed og at involvere unionens borgere fuldt ud; anmoder derfor Rådet og Kommissionen om at behandle det i Euratom-traktatens iboende demokratiske underskud og udvide anvendelsesområdet for den fælles beslutningsprocedure til at omfatte lovgivning i henhold til Euratomtraktaten;

45. mener, at disse ændringer kan gennemføres med hjemmel i Euratom-traktatens artikel 203, uden at dette nødvendigvis vil vende op og ned på traktatens struktur og indhold; opfordrer Rådet til at overveje denne mulighed;

46. påpeger, at der som led i et behov for at tilpasse den europæiske energipolitik og forlænge værkernes levetid er et presserende behov for hurtigst muligt at udarbejde en solid fællesskabslovgivning på områderne nuklear sikkerhed, håndtering af radioaktivt affald og nedlukning af kernekraftanlæg, og tage skridt til at sikre, at forskning og udvikling vedrørende sikker anvendelse af kerneenergi får størst mulig opmærksomhed og støtte; opfordrer Kommissionen til at revidere sine relevante forslag til lovgivning og fremlægge nye forslag til direktiver om sikkerheden på kernekraftanlæg, håndtering af radioaktivt affald og om lukning og afvikling af kernekraftanlæg under hensyntagen til "forureneren betaler"-princippet;

47. anmoder indtrængende Kommissionen og Rådet om at undersøge dette spørgsmål hurtigst muligt i tæt samarbejde med Parlamentet;

48. opfordrer til, at der udvikles uddannelses- og videreuddannelsesprogrammer på det nukleare område på fællesskabsplan, sikres finansiering af ambitiøse forskningsprogrammer, der gør det muligt at imødegå udfordringerne i forbindelse med fission (sikkerhed, affaldsforvaltning, fremtidige reaktorer) og strålingsbeskyttelse, og garanteres den nødvendige vedligeholdelse af de fornødne kompetencer og ressourcer med henblik på at bevare muligheden for at anvende kerneenergi på grundlag af en bæredygtig og konkurrencedygtig europæisk industri;

49. opfordrer til, at indføre en europæisk koordineringsmekanisme for den bedste nationale praksis for at beskytte arbejdstagerne og offentligheden mod stråling med henblik på at supplere den harmonisering, der allerede er opnået inden for denne sektor gennem Euratom-traktaten;

50. opfordrer kraftigt Kommissionen til regelmæssigt, som fastsat i Euratom-traktaten, at udarbejde reelt fremadrettede vejledende kerneenergiprogrammer for produktions- og investeringsmål i en global sammenhæng med stigende konkurrence inden for denne sektor, hvor der også tages hensyn til målsætningerne om nedbringelse af drivhusgasemissionerne; bemærker i denne forbindelse, at brugen af alle andre energikilder også hører under den nationale kompetence, men at målene (undertiden endog bindende mål) ikke desto mindre fastsættes på fællesskabsplan, således som det er tilfældet for vedvarende energi;

51. opfordrer Rådet til på baggrund af målet om forsyningssikkerhed og mål for reduktion af CO2-emissioner at definere en koordineret politik, der kan tilskynde til investeringer under fuldstændig overholdelse af sikkerhedskravene med henblik på at forlænge levetiden og forbedre ydelsen af eksisterende reaktorer samt investeringer i ny kapacitet;

52. bemærker, at Rådet har taget initiativ til at overveje at nedsætte en EU-gruppe på højt niveau for nuklear sikkerhed og forvaltning af affald;

53. glæder sig over initiativet om oprettelse af et europæisk nukleart forum for at lette en diskussion på højt niveau mellem politikere, industri og civilsamfundet;

54. opfordrer til, at Euratoms Forsyningsagenturs rolle styrkes på ny, og at agenturets omfattende beføjelser i henhold til Euratom-traktaten udnyttes fuldt ud; mener ikke, at denne rolle primært skal ses i sammenhæng med knapheden på uran, men snarere i sammenhæng med konkurrenceevnen og forsyningssikkerheden, herunder forsyninger af oparbejdet nukleart brændsel; mener, at Euratom-traktatens bestemmelser giver agenturet mulighed for at udvikle sig til et egentligt energiobservatorium på det nukleare område, og støtter i denne forbindelse de igangværende overvejelser om en forbedring af Euratoms Forsyningsagenturs status;

55. opfordrer til et fortsat tæt internationalt samarbejde, som Euratom-traktaten har skabt grundlaget for, og til en fortsat styrkelse af samarbejdet med IAEA, for at undgå en overlapning mellem IAEA's og Euratoms tiltag og for at sikre den højeste grad af beskyttelse inden for områderne nuklear strålingsbeskyttelse, sikkerhed og ikke-spredning;

56. opfordrer til internationalt samarbejde om forskning og udvikling, som f.eks. om ITER-projektet eller inden for det internationale Generation IV-forum, der skal fortsættes på højt niveau;

*

* *

57. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen.

[1] Domstolens dom i sag 1/78, Sml. 1978, s. 2151.

[2] Sag C-161/97 P, Kernkraftwerke Lippe-Ems Gmbh mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Sml. 1999, s. I-02057.

[3] Sag C-29/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Rådet for Den Europæiske Union, Sml. 2002, s. I-11221.

[4] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0603.

[5] EUT C 292 E af 1.12.2006, s. 112.

[6] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0599.

[7] EUT L 337 af 5.12.2006, s. 21.

[8] EUT L 400 af 30.12.2006, s. 60. Berigtigelse i EUT L 54 af 22.2.2007, s. 21.

[9] EUT L 400 af 30.12.2006, s. 1. Berigtigelse i EUT L 54 af 22.2.2007, s. 4.

[10] EUT L 400 af 30.12.2006, s. 404. Berigtigelse i EUT L 54 af 22.2.2007, s. 139.

[11] EUT L 400 af 30.12.2006, s. 434. Berigtigelse i EUT L 54 af 22.2.2007, s. 149.

[12] EUT C 280 E af 18.11.2006, s.108.

[13] EUT C 280 E af 18.11.2006, s.117.

[14] Med traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992.

--------------------------------------------------