Meddelelse fra Kommissionen

Medlemsstaternes svar på Revisionsrettens årsberetning for 1999

(2001/C 316/02)

I. INDLEDNING

I overensstemmelse med traktatens artikel 276, stk. 3, og finansforordningens artikel 89, stk. 8, er formålet med Kommissionens opfølgningsrapport at meddele, hvilke foranstaltninger den har truffet som svar på bemærkningerne i dechargeafgørelserne og på andre af Parlamentets bemærkninger vedrørende budgettets gennemførelse samt som svar på de kommentarer, der ledsager Rådets henstillinger om decharge.

Siden Det Europæiske Råd i Dublin i 1996 har Kommissionen, i overensstemmelse med SEM 2000-målsætningerne om sund og effektiv finansiel forvaltning, anmodet medlemsstaterne om at oplyse, hvilke foranstaltninger de har truffet som svar på Revisionsrettens bemærkninger i dens årsberetning og særberetninger. Disse foranstaltninger supplerer dem, der træffes af Kommissionen.

Denne rapport omhandler medlemsstaternes svar på bemærkningerne i Revisionsrettens årsberetning for 1999, og den indeholder nærmere oplysninger om, hvilke foranstaltninger medlemsstaterne har truffet. I år blev medlemsstaterne anmodet om at lægge vægten på foranstaltninger, som varigt vil kunne afhjælpe de svagheder, der er omtalt i Rettens beretning og i dens revisionserklæring. Det endelige formål med rapporten er at bidrage til at forbedre den finansielle forvaltning af fællesskabsmidlerne.

Revisionsretten understreger i sin årsberetning for 1999, at medlemsstaterne er ansvarlige for den løbende forvaltning af hovedparten af bevillingerne over fællesskabsbudgettet. Den tilføjer, at årsberetningen og særberetningerne gør opmærksom på alvorlige og vedvarende svagheder i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer. Retten anmoder derfor medlemsstaterne om at sørge for den endelige gennemførelse af de nye forvaltnings- og kontrolsystemer for fællesskabsmidler.

I sin henstilling om decharge for 1999 opfordrede Rådet Kommissionen til at styrke og konsolidere det administrative samarbejde med medlemsstaterne. Rådet understregede også, at det er vigtigt, at Kommissionen etablerer effektive forvaltnings- og kontrolsystemer med henblik på forebyggelse og korrigerende foranstaltninger, om nødvendigt i samarbejde med de nationale forvaltninger. Parlamentet har også stærkt understreget den rolle, medlemsstaterne spiller i forbindelse med en sund forvaltning af fællesskabsmidler.

Den anmodning, Kommissionen rettede til medlemsstaterne, bestod af tre dele. Den første del omhandlede Rettens bemærkninger med omtale af den berørte medlemsstat, anden del omhandlede Rettens generelle bemærkninger, hvor ingen bestemt medlemsstat blev omtalt, og tredje del omhandlede de fejl, Retten har fastslået i revisionserklæringen, og som medlemsstaterne er ansvarlige for.

Medlemsstaternes svar varierer meget med hensyn til omfang og kvalitet, alt efter hvilket land der er tale om. Kun svarene fra Sverige, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Nederlandene kan betragtes som fuldstændige og af høj kvalitet. Hvad angår anmodningens første del, svarede næsten alle de lande, der er omtalt i årsberetningen, på Rettens bemærkninger, men nogle lande svarede ikke på alle bemærkninger (se punkt II, III og IV nedenfor). Syv lande gav ingen svar overhovedet på anden del, dvs. Rettens generelle bemærkninger, hvor ingen bestemt medlemsstat er nævnt, og svarene fra de øvrige lande var, med visse undtagelser, ufuldstændige. Endelig svarede de fleste af landene på tredje del, dvs. de fejl, Retten har anført i revisionserklæringen, men i visse tilfælde blev ikke alle fejl kommenteret.

Medlemsstaternes svar på Rettens generelle bemærkninger, hvor ingen bestemt medlemsstat er nævnt, var, med visse undtagelser, utilstrækkelige. De fleste af medlemsstaterne undlod at foreslå strukturelle korrigerende foranstaltninger. Beskrivelserne af de afhjælpende foranstaltninger, der allerede var truffet, var i gang eller endnu ikke vedtaget, for så vidt angår individuelle tilfælde af fejl, og var generelt detaljerede, og foranstaltningerne var konstruktive.

Nogle medlemsstater understreger, hvor vigtigt det er, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelser til at forvalte EU-midlerne korrekt. Andre er bekymret over det store antal fejl i forbindelse med betalinger.

En række lande støtter de principper, der ligger til grund for Kommissionens forslag om en revision af finansforordningen, eller understreger, at omarbejdningen af denne forordning må foretages hurtigt med deltagelse af Revisionsretten.

Nogle medlemsstater anmoder Revisionsretten om i sin årsberetning at omtale medlemsstaterne ved navn. Andre kritiserer, at Retten ikke anfører specifikke tal for fejlprocent.

Nærværende rapport omfatter en generel analyse af de fejl, der er omhandlet i revisionserklæringen (del II), uddrag af medlemsstaternes svar på Revisionsrettens årsberetning for 1999 om egne indtægter, den fælles landbrugspolitik og strukturforanstaltningerne (del III, IV og V) og en række konklusioner (del VI). Disse temaer er udvalgt ud fra den betydning, Retten tillægger dem i sine bemærkninger, og ud fra den generelle interesse, de måtte have. De medlemsstater, der hyppigst er omtalt i rapporten, er ikke de medlemsstater, der har den højeste fejlprocent, men dem, der har medvirket mest aktivt til at besvare Rettens årsberetning. Referencen til det pågældende punkt i årsberetningen for 1999 er givet i parentes.

II. ANALYSE AF FEJL I HENHOLD TIL REVISIONSERKLÆRINGEN

a) Kommissionens analyse af fejlene

Retten afgav i sin revisionserklæring en negativ udtalelse om betalinger i modsætning til de positive udtalelser (med visse undtagelser) om forpligtelser, indtægter og regnskabernes pålidelighed. Nedenstående analyse vedrører kun fejl i forbindelse med betalinger og er baseret på data leveret af Revisionsretten.

Samlet fandt Retten 85 ekstrapolerbare substansfejl i betalingerne. Disse fejl vedrørte især strukturfondene og EUGFL-Garantisektionen, som på Kommissionens vegne forvaltes af medlemsstaterne. Retten fandt, at medlemsstaterne var ansvarlige for 78 af disse fejl eller for 84 % af den ekstrapolerede værdi, og Kommissionen for resten. 22 af fejlene, eller 30 % af værdien, blev anfægtet af Kommissionen eller af medlemsstaterne.

Medens dette tyder på, at det er nødvendigt at forbedre medlemsstaternes forvaltning og kontrolsystemer, er det også vigtigt at notere sig, som Retten påpeger, at fejl, der kan henføres til den endelige støttemodtager, i praksis ikke påvirker omfanget af de fællesskabsmidler, der rent faktisk udbetales til medlemsstaterne over strukturfondene.

Retten konstaterede 40 fejl fordelt på 11 medlemsstater vedrørende EUGFL-Garantisektionen, hvilket udgør 28 % af den samlede absolutte værdi. Ca. 27 af disse fejl, eller 59 % af den absolutte værdi, kunne henføres til den endelige støttemodtager, medens 11 eller 28 % af værdien kunne henføres til medlemsstaternes myndigheder. To af fejlene var negative i værdi, dvs. at de repræsenterede utilstrækkelige betalinger. Mange af fejlene vedrørte for høje angivelser af arealer eller af støtteberettigede dyr, men dog forholdsvis ubetydelige overskridelser. Én fejl, som repræsenterede 11 % af den samlede værdi af fejlene inden for EUGFL-Garantisektionen, bestod i undladelse af at anvende en supplerende afgift, som følge af at mælkekvoter var overskredet. Kommissionen var ansvarlig for to fejl, som i værdi udgjorde ca. 14 % af den samlede værdi.

Strukturfondene tegnede sig for 30 fejl i ni medlemsstater, hvilket udgør ca. 62 % af den samlede værdi, hvor halvdelen af disse skyldes ikke-støtteberettigede udgifter. Næsten halvdelen af fejlene, dvs. ca. 52 % af værdien, kunne henføres til den endelige støttemodtager. To fejl, som udgjorde ca. 16 % af den samlede værdi, blev af Retten tilskrevet Kommissionen, således at de resterende fejl (14 eller 32 % af den samlede værdi) opstod i medlemsstaternes forvaltninger. I alt vedrørte kun under to tredjedele (i værdi) Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Samhørighedsfonden, medens de fleste af de resterende fejl vedrørte Den Europæiske Socialfond.

Den stikprøvemetode, Retten har brugt i forbindelse med revisionserklæringen, skal gøre det muligt for den at afgive en udtalelse, der dækker hele budgettet. Dette betyder, at de enkelte medlemsstater kan være under- eller overrepræsenteret i stikprøven i forhold til det samlede antal og den samlede værdi af de transaktioner, der vedrører dem. DAS-resultaterne kan derfor ikke anses for at være repræsentative for kvaliteten af individuelle programmer eller aktiviteter eller for individuelle medlemsstaters forvaltnings- og kontrolsystemer.

b) Medlemsstaternes svar på fejlene

De fleste af medlemsstaterne accepterer i deres svar på Kommissionens anmodning de fejl, de tilskrives i revisionserklæringen, og de gør rede for, hvilke foranstaltninger de har truffet. Men der er også et betydeligt antal svar, hvori Rettens argumenter tilbagevises. De hyppigst forekommende situationer er følgende:

- medlemsstaten er uenig i Rettens fortolkning af reglen

- i nogle tilfælde er medlemsstaten indforstået med fejlens art, men ikke enig i Rettens bedømmelse af fejlens omfang; nogle medlemsstater er endog uenige i bedømmelsen af fejlens art

- medlemsstaten fortolker ikke omstændighederne på samme måde som Retten

- medlemsstaten anfægter den metode, Retten har benyttet.

I nogle tilfælde har medlemsstaterne ikke givet noget svar på de fejl, som Retten har noteret i revisionserklæringen.

III. EGNE INDTÆGTER (Kapitel 1 i årsberetningen for 1999)

- Retten kritiserer, at medlemsstaterne anvender to forskellige nationalregnskabssystemer, ENS 79 og ENS 95, til beregning af BNI-indtægten. Retten havde i tidligere rapporter bemærket, at ENS 79 ikke med samme nøjagtighed som ENS 95 afspejlede medlemsstaternes reelle evne til at bidrage til budgettet (punkt 1.33-1.35).

Frankrig svarer, at afgørelsen vedrørende egne indtægter, som Rådet vedtog den 29. september 2000, kræver, at ENS 95 anvendes til at beregne BNI-indtægten, hvilket svarer til Rettens anmodning. Imidlertid træder afgørelsen ikke i kraft, før den er ratificeret af alle medlemsstater.

Det Forenede Kongerige er enigt med Retten og påpeger, at det har været fortaler for en hurtig overgang til ENS 95 med henblik på beregning af BNI-indtægten, idet dette vil nedsætte den risiko ved ENS 79, som Retten omtaler.

De svenske myndigheder mener, at anvendelsen af to forskellige nationalregnskabssystemer er en naturlig konsekvens af behovet for at sikre, at indførelsen af ENS 95 ikke ufrivilligt kommer til at medføre, at der stilles flere ressourcer til rådighed for Fællesskabets budget. Den nye afgørelse om egne indtægter bekræfter, at BNI-beløbene ikke må ændre balancen i indtægterne. Når den nye afgørelse om egne indtægter er ratificeret af alle medlemsstater, vil ENS 79 blive afløst af ENS 95.

- Retten kritiserer både det særskilte regnskabs (B-regnskabet) rigtighed og pålidelighed. I B-regnskabet skal medlemsstaterne opføre fastlagte fordringer, som endnu ikke er inddrevet, og for hvilke der ikke er stillet sikkerhed. Her skal også opføres fastlagte fordringer, for hvilke der er stillet en sikkerhed, som er blevet anfægtet, og hvis størrelse efter bilæggelse af den opståede tvist vil kunne ændres. Retten påpeger, at medlemsstaterne ikke opfylder kravene om opførsel af disse beløb i B-regnskabet (punkt 1.12-1.15). Rådet opfordrede i sin henstilling vedrørende decharge for 1999 Kommissionen til i nært samarbejde med medlemsstaterne at fortsætte sine bestræbelser på at forbedre B-regnskabernes pålidelighed.

Frankrig svarer, at man har til hensigt at ændre regnskabsprocedurerne i overensstemmelse med fællesskabsmyndighedernes ønsker, og de franske myndigheder har allerede truffet en række foranstaltninger. Kommissionen er blevet underrettet om de foretagne ændringer.

Italien mener, at disse fejl i de fleste tilfælde opstår, fordi det særskilte regnskab føres manuelt, hvilket betyder, at risikoen for fejl er større, end hvis det føres med edb. De italienske myndigheder meddeler, at overgangen til edb for så vidt angår kvartalsopgørelserne over egne indtægter nu er ved at være afsluttet, og at det nye system skulle blive operationelt i løbet af første kvartal af indeværende år.

De irske myndigheder svarer, at de er bevidste om, at det er nødvendigt at føre det separate regnskab korrekt, og at de løbende bestræber sig herpå.

- Retten anmoder også Kommissionen om at kræve, at medlemsstaterne giver en mere detaljeret analyse af saldiene på B-regnskaberne. Hvis medlemsstaterne gjorde det, kunne beløbene for de fordringer, som forventes at kunne inkasseres, opføres i regnskaberne. Det ville sikre en mere effektiv gældsforvaltning. En sådan fremgangsmåde ville være at foretrække frem for den i 1999 anvendte, hvor der blev foretaget hensættelse af det fulde beløb (punkt 1.16).

Sverige svarer, at den generelt accepterede bogføringsmetode, som anvendes ved vurderingen af fordringer, er at opføre dubiøse fordringer som beløb, der ikke forventes inddrevet. Således er en hensættelse af det fulde beløb ikke nødvendigvis ukorrekt, hvis der er grund til at tro, at et beløb ikke vil kunne inddrives. Men metoden er ikke hensigtsmæssig, hvis der efter Kommissionens opfattelse mangler information om B-regnskabets indhold, som er grundlaget for vurderingen af fordringerne. Hvis dette er tilfældet, er Revisionsrettens henstilling om, at der gives en mere detaljeret analyse af saldiene på B-regnskabet sandsynligvis velbegrundet. Sverige mener, at den bedste løsning er at anvende en kombination af overslag og faktiske tal for inddrivelse. Det skulle være muligt, ved beregning af hensættelsen, at foretage individuelle vurderinger af poster på B-regnskabet, som tilsammen repræsenterer et meget stort beløb. F.eks. repræsenterer fordringerne på kun fem operatører 70 % af Sveriges samlede saldo på regnskabet. For de resterende 30 %, som er fordelt på hundredvis af operatører, ville det være meget kompliceret og tidskrævende at foretage individuelle vurderinger.

- Retten fandt, at den omstændighed, at en række medlemsstater i 1999 var længe om at indsende anvendelige beregningsgrundlag for BNI-indtægten, betød, at der ikke var så lang tid til den kontrol, Kommissionen skulle foretage (punkt 1.21)

Frankrig vil bestræbe sig på at overholde fristerne for indsendelse af oplysninger for 2000 og tidligere år.

Efter de svenske myndigheders opfattelse er det vigtigt, at medlemsstaterne indsender deres årlige BNI-oplysninger i så god tid, at Kommissionen får mere tid til kontrol, hvilket igen vil skabe større sammenlignelighed mellem medlemsstaterne.

- Retten mener, at den metodologi til sammenligning af forbrug i produktionen, som i øjeblikket anvendes af to medlemsstater i forbindelse med momsindtægten, bør anvendes af alle lande, under forudsætning af, at der foretages de nødvendige ændringer og forbedringer. Formålet med den metode, der omtales i Rettens beretning, er, gennem sammenligning af oplysninger fra momsopgørelser med oplysninger fra andre statistiske kilder, at finde frem til de sektorer inden for økonomien, hvor der forventes momssvig i stort omfang. Denne metode har efter Rettens mening vist sig at fungere overbevisende i praksis, også selv om det var nødvendigt at tilpasse den efter de foreliggende data (punkt 1.65-1.72). I denne forbindelse gav Rådet i sin henstilling om decharge for 1999 udtryk for sit ønske om at bekæmpe momssvig, ligesom det ville hilse ethvert initiativ til effektiv bekæmpelse af svig velkomment. Rådet tilføjede, at en undersøgelse af metodologi, som kunne give en mere nuanceret risikoanalyse på momsområdet, som omtalt i Rettens årsberetning, ville kunne foretages af Det Rådgivende Udvalg for Egne Indtægter (ACOR).

Frankrig svarer, at dette emne må drøftes i ACOR, men tilføjer, at den foreslåede nye procedure ikke må øge arbejdsbyrden for de nationale myndigheder, der er ansvarlige for beregningen af momsgrundlaget. Efter de franske myndigheders opfattelse vil en større arbejdsbyrde yderligere kunne øge de forsinkelser i forbindelse med fremsendelse af data til Kommissionen, som Retten også omtaler. Sammenligningen af statistiske og fiskale data er en metode, som Frankrig har anvendt siden 1993 med henblik på at bekæmpe momssvig inden for Fællesskabet.

Østrig er kritisk over for den foreslåede metode. Det fremføres, at kvaliteten af de data, der er nødvendige af hensyn til metoden, varierer, og at det ikke ville være relevant at drage nogen faste konklusioner med hensyn til svig med moms eller indgående afgifter inden for bestemte sektorer på grundlag af en sammenligning af tal fra statistiske kilder (nationalregnskaber) og skattekilder.

De nederlandske myndigheder indtager en forsigtig holdning. De mener, at resultaterne af de igangværende eksperimenter på dette område bør undersøges, inden der træffes en beslutning.

Sverige finder, at den metodologi, Retten omtaler, bør overvejes. Men de svenske myndigheder mener også, at hvis metodologien skal give positive resultater, er der en række spørgsmål i relation til det statistiske systems struktur, som først må løses.

IV. DEN FÆLLES LANDBRUGSPOLITIK (Kapitel 2 i årsberetningen for 1999)

- Retten noterer, at på medlemsstatsniveau er årsagen til de konstaterede formelle fejl i de fleste tilfælde en mangelfuld gennemførelse af de foreskrevne kontroller. F.eks. kritiserer Retten den omstændighed, at den procentdel af arealstøtteansøgningerne, der som et minimum skal underkastes kontrol, ikke altid hæves, når der konstateres for mange fejl ved den første gennemgang af sagerne, og det anføres, at dette er i modstrid med Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 (punkt. 2.34).

Frankrig svarer, at hvis der konstateres et betydeligt antal uregelmæssigheder ved kontrol på stedet, betyder dette ikke nødvendigvis dårlig forvaltning eller svig, men det illustrerer risikoanalysens berettigelse og pålidelighed og relevansen af de udvælgelseskriterier, der anvendes på departementsplan. De franske myndigheder meddeler, at kontrolraten pr. departement i 1999 blev fastsat i overensstemmelse med Kommissionens arbejdspapir, som formelt fastslår en dobbelt fremgangsmåde baseret på to kriterier: andelen af uregelmæssigheder og størrelsen af det areal, der er berørt af uregelmæssighederne. I overensstemmelse med denne meddelelse gav situationen i de departementer, der blev kontrolleret som en del af revisionserklæringen for 1999, ikke anledning til at øge kontrolraten.

Efter de finske myndigheders opfattelse har der ikke forekommet nogen formelle fejl, som omhandlet i årsberetningen. De mener, at kontrolraten er fastsat som foreskrevet i Kommissionens arbejdspapir.

- Retten anfører, at der er for mange bevillingsoverførsler inden for EUGFL, og den tilføjer, at antallet af overførsler afspejler, at medlemsstaternes overslag har været af varierende kvalitet. Retten mener, at overslagene kunne forbedres, hvis medlemsstaterne blev pålagt strengere frister for forelæggelse af overslagene, og hvis der blev ført et strengere tilsyn med overslagene. Retten mener desuden, at Kommissionen og medlemsstaterne bør forbedre overslagenes kvalitet med hensyn til både indtægter og udgifter (punkt 2.20). I sin henstilling om decharge for 1999 opfordrede Rådet medlemsstaterne til at nedsætte de proceduremæssige frister og fristerne for indsendelse af den nødvendige information.

Sverige mener ikke, at der er behov for yderligere foranstaltninger for at forbedre budgetoverslagene over landbrugsforanstaltninger ud over de forbedringer, der allerede er foretaget.

De nederlandske myndigheder tilslutter sig konklusionerne af en undersøgelse, Kommissionen har foretaget af pålideligheden af medlemsstaternes overslag. Undersøgelsen viste, hvor vanskeligt det ville være at forbedre overslagene, undtagen når det gælder støtteforanstaltninger og udvikling af landdistrikter.

- Revisionsretten refererer til problemer, der er omtalt i særberetning nr. 4/98 vedrørende indførsel af smør fra New Zealand. Dette smør kan, på visse betingelser, indføres med præferencesats. Der er tidligere opstået en række problemer i EU, fordi smørret ikke så ud til at opfylde de pågældende betingelser. Revisionsretten mener, at en række lande ikke har truffet de relevante foranstaltninger (punkt 2.113- 2.129).

Nederlandene meddeler, at deres myndigheder konstaterede, at de lovgivningsmæssige krav med hensyn til fedtindhold ikke var opfyldt, og at de fremsatte et yderligere krav på dette grundlag. De tilføjer, at de retslige procedurer endnu ikke er afsluttet.

Det Forenede Kongerige er enig i, at en passende fysisk kontrol kunne have medført, at der blev konstateret uregelmæssigheder på et tidligere tidspunkt, men det afgørende punkt for UK var, at der ikke var tale om noget indtægtstab for EU-budgettet og ikke om nogen udgift af betydning for Fællesskabet. UK mener, at de britiske toldmyndigheder reagerede hurtigt for at fastlægge restancebeløbet (250 mio. GBP) og træffe de nødvendige foranstaltninger til at inddrive de pågældende beløb fra de involverede virksomheder.

- Visse medlemsstater kritiseres af Retten for fortsat i mange tilfælde at anmelde lidt for store arealer med henblik på støtte og for mange dyr med henblik på præmieordningerne (punkt 2.26).

De danske myndigheder afviser kritikken og understreger, at det danske markregistreringssystem og de tilknyttede ordninger for forvaltning af arealstøtte generelt anses for at fungere godt. De påpeger, at ordningen rent faktisk er indført af andre lande, og at Kommissionen anvender den som model.

Det Forenede Kongerige er enigt i Rettens bemærkninger og meddeler, at det nu har fortaget betydelige forbedringer af forvaltningen af ordningen, hvilket forventes at nedbringe antallet af fejl.

- Retten anfægter satsen for den finansielle korrektion (2 %), som er anvendt for Frankrig for udgifter til arealstøtte i produktionsåret 1994; efter Rettens opfattelse skulle Kommissionen have anvendt en sats på 5 % (punkt 2.50-51).

De franske myndigheder anfægter selv den faste korrektionssats på 2 %, som Kommissionen anvender. De har anlagt annullationssøgsmål ved De Europæiske Fællesskabers Domstol med den begrundelse, at korrektionen ikke står i et rimeligt forhold til uregelmæssigheden, som ikke har modvirket gennemførelsen af fællesskabslovgivningens målsætning.

- Retten anfægter også den sats for finansiel korrektion, der anvendes for Grækenland (2 %). Den fastslår, at inden for sektoren for markafgrøder blev de foreskrevne krydskontroller ikke foretaget i Grækenland, førend efter at udbetalingen havde fundet sted. Dette burde have været betragtet som en svaghed ved de væsentlige kontrolforanstaltninger og burde have ført til fastsættelse af en korrektion på 5 % (punkt 2.52).

De græske myndigheder gør indsigelse mod Rettens kritik og mener, at den foreskrevne krydskontrol blev foretaget på et passende tidspunkt med en passende hyppighed, hvilket både Kommissionen og de nationale myndigheder har anerkendt, samt at man fortsat bestræber sig på at forbedre kontrollen.

- Retten kritiserer den omstændighed, at det af en revision af et regionalt agentur i Sverige er fremgået, at den metode, der er anvendt til at fordele generalomkostningerne, har ført til, at de projekter, EU har medfinansieret, har fået tildelt en højere andel af generalomkostningerne end de projekter, Sverige har finansieret alene (punkt 2.38).

Sverige afviser kritikken og svarer, at de foranstaltninger, der er finansieret af EU via det pågældende agentur, er undergivet et sæt regler, der er ret detaljerede i forhold til mange andre af agenturets aktivitetsområder. Den større finansielle byrde var resultatet af en anmodning fra ledelsen om mere tid til EU-projektet. Dette forklarer de omkostninger, Revisionsretten har noteret sig.

- Retten fastslår, at en række sammenslutninger af kooperativer i Grækenland har foretaget ikke-tilladte tilbageholdelser i det støttebeløb, der skal udbetales for olivenolie, tobak og bomuld (punkt 2.27 og 2.29).

De græske myndigheder anerkender disse forhold, men indvender, at på det tidspunkt, hvor betalingerne fandt sted, foreskrev fællesskabsbestemmelserne ikke udtrykkeligt, at støttemodtagerne skulle have det fulde beløb udbetalt. Senere fjernede forordning (EF) nr. 1259/99, som trådte i kraft den 1. januar 2000, al tvivl med hensyn til forbuddet mod at foretage tilbageholdelser i fællesskabsstøtten. Som følge heraf har landbrugsministeriet bebudet ordninger, hvorved betalingerne vil ske direkte til støttemodtagerne.

V. STRUKTURFORANSTALTNINGER (Kapitel 3 i årsberetningen for 1999)

- Retten noterer, at der for mål 2 i perioden 1994-1996 er tale om betydelige forsinkelser i forbindelse med afslutningen af programmerne (punkt 3.30-32). I sin henstilling om decharge for 1999 påpeger Rådet, at der bør lægges særlig vægt på overvågning og kontrol af programafslutningen.

Frankrig svarer, at den nye strukturfondsforordning fastsætter nogle frister, hvorefter beløb, der er afsat til foranstaltninger, for hvilke medlemsstaterne endnu ikke har anmodet om endelig betaling, bortfalder. Fristerne er 31. marts 2001 for programmer forud for 1994 og 31. marts 2003 for programmer mellem 1994 og 1999.

Det Forenede Kongerige er enigt i, at det er vigtigt, at gamle programmer hurtigt bliver afsluttet. Imidlertid har det i nogle tilfælde taget længere tid end forventet at afklare udestående spørgsmål med ansøgerne.

- Retten finder, at antallet af fejl i de anmeldelser af udgifter, der medfinansieres af Fællesskabet, stadig er højt. Den påpeger, at næsten alle de substansfejl, som direkte indvirker på de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, er opstået i medlemsstaterne hos de endelige støttemodtagere (punkt 3.42 og 3.43). I sin henstilling om decharge for 1999 anerkender Rådet betydningen af en effektiv gennemførelse af bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2064/97, som har til formål at styrke bestemmelserne om den finanskontrol, der foretages af medlemsstaterne, og betydningen af de protokoller, der er indgået mellem de nationale kontroltjenester og Kommissionen. Desuden understreger Rådet, i betragtning af omfanget af strukturforanstaltninger på fællesskabsbudgettet, betydningen af de foranstaltninger, som medlemsstaterne og Kommissionen har truffet for at forbedre forvaltningen, opfølgningen og kontrollen på dette område.

For at nedbringe antallet af fejl hos de endelige støttemodtagere har Det Forenede Kongerige revideret og forenklet ansøgningsskemaet og støttetilbuddet for programmerne i perioden 2000-2006, således at der gøres mere detaljeret rede for ansøgernes ansvar.

Frankrig finder, at Kommissionen med forordning (EF) nr. 2064/97 om kontrol af strukturfondene har iværksat en proces, hvorved denne kontrol styrkes. Processen er blevet fortsat i 2000 med vedtagelsen af to nye forordninger om forvaltning og kontrol af fondene og om de finansielle korrektioner, der er nødvendige i tilfælde af, at reglerne ikke er overholdt. Men de franske myndigheder understreger, at det vil tage relativ lang tid at indføre de forskellige forordninger i medlemsstaterne. Frankrig påskønner de bestræbelser, Kommissionen gennem udarbejdelsen af forordninger har gjort siden 1997 for at stramme op på den finansielle kontrol af strukturfondene. De franske myndigheder tilslutter sig helt og holdent Rettens henstilling til Kommissionen om at lægge større vægt på at kontrollere medlemsstaternes gennemførelse af de på hinanden følgende forordninger. Efter de franske myndigheders opfattelse er det vigtigt, at Kommissionen følger gennemførelsen, så snart de pågældende forordninger er offentliggjort, således at der sikres en hurtig, effektiv og ensartet gennemførelse i EU.

Med henblik på at undgå fejl har de myndigheder i Sverige, som er ansvarlige for betalingerne, iværksat uddannelses- og informationsforanstaltninger for administratorer på alle niveauer inden for de organer, der står for gennemførelsen. Der er desuden udarbejdet checklister og udsendt information om kontrolbesøg for at begrænse antallet af fejl maksimalt. Den omstændighed, at Sverige normalt ikke udbetaler støtte til projektledere forud, men først når der er redegjort for udgifterne, begrænser efter Kommissionens mening risikoen for substansfejl.

Delvis som svar på de uregelmæssigheder, der blev konstateret inden for Den Europæiske Socialfond i 1999, besluttede den nederlandske regering at foretage en undersøgelse på nationalt plan af, om det var nødvendigt med forbedringer i forbindelse med forvaltning, kontrol og opfølgning af andre strukturfonde. Udenrigs-, økonomi-, landbrugs- naturforvaltnings-, fiskeri-, social- og arbejdsministeriet undersøgte, om det inden for de strukturfonde, de var i berøring med, var nødvendigt og ønskeligt med forbedringer på disse områder. De forskellige ministerier har truffet en række relevante foranstaltninger.

For at sikre en aktiv deltagelse i den del af EU's strukturpolitik, som gennemføres på regionalt plan, er det nødvendigt, at ministrene har de nødvendige beføjelser. I den forbindelse er lovforslaget om kontrol af EU-støtte yderst vigtigt. Det blev forelagt for det nederlandske andetkammer den 2. januar 2001.

- Retten fastslår, at den under sin kontrol konstaterede et antal sager, hvor forpligtelserne skulle have været frigjort inden udgangen af regnskabsåret 1999 (såkaldte "sovende projekter"). Retten mener, at Kommissionen bør træffe foranstaltninger til at få frigjort disse beløb (punkt 3.53).

Vedrørende "sovende forpligtelser" indtager Sverige den holdning, at fællesskabsforordningen bør fastslå, at et projekt skal lukkes, og at der ikke skal foretages betaling, såfremt der ikke modtages tilstrækkelige betalingsanmodninger.

- Faktablad nr. 5 i Kommissionens afgørelse af 23. april 1997 fastslår, at indirekte omkostninger skal konteres ret og rimeligt. Retten kunne konstatere store forskelle med hensyn til, hvor mange indirekte omkostninger der var medregnet. Retten mener, at der bør indføres modeller for beregning af de indirekte omkostninger inden programmeringsperioden for 2000-2006 (punkt 3.64-67). Angående anvendelsen af indirekte omkostninger og faste beløb indskærper Rådet i sin henstilling vedrørende decharge for 1999, at de gældende regler overholdes.

I løbet af programmeringsperioden for 1995-1999 udviklede Sverige modeller for beregning af indirekte omkostninger, og disse omkostninger vurderes nøje. Sverige er positivt indstillet over for den nye forordning (EF) nr. 1685/2000 om støtteberettigede udgifter. De svenske myndigheder finder det dog ikke relevant at indføre procentsatser for beregning af indirekte omkostninger, eftersom projekterne varierer fra den ene medlemsstat til den anden.

- Retten kritiserer nogle aspekter af gennemførelsen af forordning (EF) nr. 2064/97. Denne forordning har til formål at styrke den finanskontrol, som medlemsstaterne skal foretage af aktioner, der samfinansieres af strukturfondene (punkt 3.69-3.74).

Irland meddeler, at for at hjælpe de organer, der står for udbetalingen af EFRU-midler til at overholde forordningen udstedte det irske finansministerium et cirkulære i 1998 med en vejledning i forordningens gennemførelse.

- Retten mener, at Kommissionen bør ændre reglerne vedrørende støtteberettigede udgifter, så det sikres, at Fællesskabets midler i højere grad målrettes (punkt 3.80).

Det Forenede Kongerige svarer, at Kommissionen allerede har handlet i denne retning, og at de nye faktablade er blevet godkendt af medlemsstaterne.

Sverige påpeger, at Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne har udarbejdet en ny forordning (EF) nr. 1685/2000 om støtteberettigede udgifter, hvilket Sverige anser for at være et fremskridt. De svenske myndigheder mener imidlertid, at der altid vil være fortolkningsproblemer, og de ser gerne et tættere samarbejde med Kommissionen med henblik på at løse de problemer, der måtte opstå.

Irland svarer, at reglerne vedrørende støtteberettigede udgifter altid vil kunne give anledning til fortolkninger. Det er ikke muligt at forudse alle tænkelige situationer.

- Retten mener, at proceduren for at træffe korrigerende foranstaltninger i forbindelse med accepterede uregelmæssigheder bør forbedres (punkt 3.85).

Det Forenede Kongeriges kontrolmyndigheder vil tilskynde de regionale administrationer til at afhjælpe konstaterede uregelmæssigheder inden for seks måneder. Desuden vil retningslinjerne for meddelelse og forebyggelse af uregelmæssigheder fra de britiske myndigheders side blive forbedret.

- Retten kritiserer den omstændighed, at Kommissionen ikke altid, i forbindelse med Samhørighedsfonden, har adgang til alle de væsentlige oplysninger, der kræves i henhold til forordningen (punkt 3.114).

Irland tilbageviser denne kritik og svarer, at Kommissionen for Irlands vedkommende har ubegrænset adgang til alle de væsentlige oplysninger, den ønsker vedrørende projekter, der forelægges med henblik på støtte fra Samhørighedsfonden.

VI. KONKLUSIONER

Selv om medlemsstaterne i deres svar på Kommissionens anmodning anerkender mange af de fejl, Revisionsretten påpeger, er der også en række tilfælde, hvor medlemstaterne afviser Rettens argumenter.

Som helhed har medlemsstaterne redegjort for deres foranstaltninger til afhjælpning af de fejl, Retten har noteret i revisionserklæringen, og som de enkelte medlemsstater er ansvarlige for. Når det gælder Rettens generelle bemærkninger, hvor der ikke omtales bestemte medlemsstater, har medlemsstaterne til gengæld kun givet meget få eksempler på sådanne foranstaltninger, hvilket er problematisk i betragtning af, at 80 % af udbetalingerne er uddelegeret til medlemsstaterne. Desuden har Rådet i sin afgørelse om decharge for 1999 anbefalet at intensivere det administrative samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne.

Med henblik på at opnå en betydelig begrænsning af fejlprocenten i revisionserklæringen må medlemsstaternes forvaltning af fællesskabsmidler forbedres. Dette er i vid udstrækning medlemsstaternes ansvar, men også Kommissionens ansvar, idet denne kan foreslå relevante ændringer i EU-forordningerne.

I fremtiden vil målet være at offentliggøre medlemsstaternes svar på Revisionsrettens årsberetning på et tidligere tidspunkt af dechargeproceduren. Kommissionens rapport bør foreligge på det tidspunkt, hvor Rådet drøfter sin henstilling om decharge.

Med dette formål for øje vil Kommissionen allerede i november 2001 - og med henblik på udarbejdelsen af rapporten om budgetåret 2000 - i samråd med medlemsstaterne fastslå, hvilke generelle og specifikke emner de bør tage op i deres bidrag. De vil blive anmodet om at afgive deres svar senest 20. december 2001. Kommissionen vil derefter i slutningen af februar 2002 udarbejde en kortfattet rapport til dechargemyndigheden med en opsummering af disse svar.