1.Generel baggrund

Direktiverne om offentlige indkøb regulerer tildelingsprocedurerne og nogle aspekter af udførelsen af offentlige kontrakter og koncessionskontrakter over visse tærskler. Den anslåede værdi af de udbud, der i 2014 blev offentliggjort i "Tenders Electronic Daily" (TED), var 421,31 mia. EUR, svarende til 3,32 % af EU's BNP . Åbne og velregulerede udbudsmarkeder bidrager til en mere effektiv udnyttelse af de offentlige finanser samt til forbedring af kvaliteten af de offentlige indkøb.

Erfaringerne med direktiverne om offentlige indkøb viste, at økonomiske aktører for at opfylde deres mål skulle kunne håndhæve de rettigheder, som disse direktiver gav dem, overalt i EU. Derfor vedtog man klagedirektiverne (direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF, som ændret ved direktiv 2007/66/EF ) som ledsageforanstaltninger. Disse direktiver havde til formål at sikre, at økonomiske aktører overalt i EU ville have adgang til hurtige og effektive klageprocedurer, baseret på EU-minimumsstandarder for klager, hvis de mente, at kontrakter var blevet tildelt i strid med direktiverne om offentlige indkøb. Klagedirektiverne er derfor en vigtig del af regelværket om offentlige indkøb og et unikt eksempel i EU-lovgivningen på, hvordan EU-rettighederne kan håndhæves fuldt ud på nationalt plan.

Ifølge klagedirektiverne kan der indgives klage både før underskrivelse af kontrakten (retslige skridt forud for indgåelsen af kontrakten) og efter (retslige skridt efter indgåelsen af kontrakten). Retslige skridt før indgåelsen af kontrakten omfatter retten til midlertidige foranstaltninger, en obligatorisk standstill-periode mellem tildelingsbeslutningen og indgåelsen af kontrakten samt kravet om, at tildelingsproceduren skal suspenderes, mens klagen undersøges, for at undgå at kontrakten tildeles. Retslige skridt efter indgåelsen af kontrakten har til formål at erklære en eksisterende kontrakt for uden virkning og/eller yde kompensation (herunder især skadeserstatning) til de berørte parter, efter underskrivelsen af den pågældende kontrakt. Andre centrale elementer i klagedirektiverne er automatisk debriefing af tilbudsgiverne om, hvorfor de ikke blev valgt, de forskellige frister for indgivelse af klager og alternative sanktioner (afkortelse af kontraktens løbetid eller idømmelse af bøder), når det ikke er hensigtsmæssigt at betragte kontrakten som værende uden virkning.

I henhold til klagedirektiverne skal Kommissionen undersøge gennemførelsen og aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om direktivets effektivitet, navnlig med hensyn til de alternative sanktioner og fristerne, som blev indført med direktiv 2007/66/EF. Endvidere blev det i 2013 besluttet at udføre en evaluering af disse direktiver som led i Kommissionens program for målrettet og effektiv regulering (REFIT). Denne rapport forelægges Europa-Parlamentet og Rådet med henblik på opfyldelse af den juridiske forpligtelse til at rapportere til Parlamentet og Rådet samt formidle resultaterne af REFIT-evalueringen. Det arbejdsdokument, der ledsager denne rapport, indeholder yderligere oplysninger om den udførte evaluering.

Følgende informationskilder blev anvendt i udarbejdelsen af denne rapport:

•undersøgelsen "Economic efficiency and legal effectiveness of review and remedies procedures for public contracts"

•en åben offentlig onlinehøring med henblik på at indsamle dokumentation om klagedirektivernes funktion og merværdi

•høringer af medlemsstaterne

•en række målrettede høringer af eksperter og advokater, der fører sager om offentlige udbud og

•en gennemgang af den nationale lovgivning og retspraksis.

Ud over at vurdere direktivernes politiske resultater fokuserer REFIT-evalueringen specielt på, hvorvidt klagedirektiverne er egnede til formålet, minimerer de forbundne omkostninger og byrder og maksimerer forenklingspotentialet.

Der findes i øjeblikket ikke noget overvågnings- og evalueringssystem for klagemuligheder i medlemsstaterne, som dækker hele EU. Der indsamles ikke data om klager indgivet over offentlige kontrakter over tærsklerne i de enkelte medlemsstater på en struktureret, sammenhængende og systematisk måde, som ellers ville give mulighed for at analysere resultaterne på en automatiseret og sammenlignelig måde. Derfor er det vanskeligt at måle eller vurdere virkningen af klagedirektiverne, og det kræver yderligere foranstaltninger (f.eks. en særlig dataindsamling og manuel analyse, ligesom det er sket i forbindelse med denne evaluering).

2.Gennemførelse i medlemsstaterne

Klagedirektiverne blevet gennemført fuldt ud i alle medlemsstater. Ikke desto mindre blev der påpeget betydelige og omfattende forsinkelser i gennemførelsen af ændringsdirektivet 2007/66/EF (se nærmere oplysninger i bilag 5 til arbejdsdokumentet). Som følge af den minimumsharmonisering, der blev indført med klagedirektiverne, vedtog medlemsstaterne nationale regler af forskellig omfang og art i overensstemmelse med deres respektive retstraditioner.

Derfor er der nedsat en række forskellige klageinstanser i de enkelte medlemsstater. I 14 medlemsstater findes der en administrativ klageinstans for offentlige udbud, hvoraf nogle er specialiserede og andre ikke. I de resterende medlemsstater er et eksisterende retsprøvelsesorgan ansvarlig for at behandle klager over udbudsprocedurer.

Alle medlemsstater kræver, at der skal være adgang til en klageprocedure i det mindste for personer, der har eller har haft interesse i at få tildelt en bestemt kontrakt, og som har lidt eller vil kunne lide skade som følge af en påstået overtrædelse. Endvidere tillader nogle medlemsstater også, at foreninger eller organer, som ikke fungerer som økonomiske aktører, kan indlede en klageprocedure. Dette kan bl.a. omfatte faglige sammenslutninger eller konkurrencemyndigheden.