1.Indledning

Et aktivt samarbejde med tredjelande er et nøgleelement i europæisk integreret grænseforvaltning. Siden vedtagelsen af den nu ophævede forordning om den europæiske grænse- og kystvagt fra 2016 har Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning ("agenturet"), i daglig tale Frontex, haft beføjelse til at indsætte hold med udøvende beføjelser i tredjelande, der grænser op til Den Europæiske Union, med forbehold af indgåelse af en statusaftale — en international aftale mellem Den Europæiske Union og tredjelandet, der er forhandlet, undertegnet og indgået i henhold til artikel 218 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I 2016 vedtog Kommissionen en standardstatusaftale på grundlag af forordning (EU) 2016/1624, som dannede grundlag for forhandlingerne med Albanien, Bosnien-Hercegovina, Nordmakedonien, Montenegro og Serbien. Der er på nuværende tidspunkt indgået statusaftaler med Serbien, Albanien og Montenegro, og der er iværksat fælles operationer i alle tre lande. Statusaftaler med Nordmakedonien og Bosnien-Hercegovina er blevet paraferet, men afventer færdiggørelse.

I 2019 blev Frontex' mandat udvidet yderligere ved forordning (EU) 2019/1896 om den europæiske grænse- og kystvagt ("forordningen"). Forordningen udvidede agenturets opgaver og antallet af potentielle partnere for statusaftaler. Agenturet kan nu f.eks. indsætte holdmedlemmer med udøvende beføjelser til et hvilket som helst tredjeland, såfremt indsættelsen bidrager til en effektiv gennemførelse af den europæiske integrerede grænseforvaltning, dvs. at indsættelse ikke længere er begrænset til tredjelande, der grænser op til Den Europæiske Union. Som tidligere skal der indgås en statusaftale, som omhandler indsættelsen af holdmedlemmer med udøvende beføjelser i et tredjeland.

I denne meddelelse beskrives den standardstatusaftale, der er omhandlet i artikel 76, stk. 1, i forordning (EU) 2019/1896. Det er en ajourføring af den standardstatusaftale, der blev vedtaget i 2016, som bygger på de nye elementer, der er indført ved forordning (EU) 2019/1896, navnlig den styrkede beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og personoplysninger, men som også tager højde for erfaringerne fra forhandlingerne om de allerede indgåede statusaftaler.

2.Samarbejde med tredjelande inden for rammerne af forordningen om Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning

I dets konklusioner af 28. juni 2018 opfordrede Det Europæiske Råd — med hensyn til at sikre en effektiv kontrol ved EU's ydre grænser — til en yderligere forstærkelse af agenturets understøttende rolle, herunder i samarbejdet med tredjelande, gennem øgede ressourcer og et styrket mandat.

Et velstruktureret og permanent samarbejde med tredjelande er en nøglefaktor for at nå målene for integreret europæisk grænseforvaltning. I forordningen opstilles "samarbejde med tredjelande på de områder, der er omfattet af denne forordning, med særlig fokus på tilgrænsende tredjelande og på de tredjelande, der via risikoanalyse er blevet identificeret som værende oprindelses- eller transitlande for ulovlig migration" som en komponent af europæisk integreret grænseforvaltning. Et sådant samarbejde bør tjene til at fremme europæiske grænseforvaltnings- og tilbagesendelsesstandarder, udveksle oplysninger og risikoanalyse og lette gennemførelsen af tilbagesendelser med henblik på at øge deres effektivitet og støtte tredjelande på grænseforvaltnings- og migrationsområdet, herunder gennem indsættelse af det stående korps, hvor en sådan støtte er påkrævet for at beskytte de ydre grænser og sikre en effektiv forvaltning af Unionens migrationspolitik.

Agenturet opfordres til at samarbejde med tredjelande på områder, der er omfattet af forordningen, at yde bistand til tredjelande inden for rammerne af deres tekniske og operationelle samarbejde om visse forhold, at yde bistand til tredjelande til uddannelse af grænseforvaltningsmyndigheder og at yde bistand til tredjelande i forbindelse med eftersøgnings- og redningsoperationer vedrørende personer i havsnød. I henhold til forordningen kan medlemmer af agenturets stående korps indsættes i fælles operationer, hurtige grænseindsatser eller andre relevante aktiviteter i tredjelande (med det pågældende tredjelands tilladelse). I henhold til forordningen kan agenturet specifikt samarbejde med tredjelandes grænseforvaltningsmyndigheder "i det omfang, det er nødvendigt, for at det kan udføre sine opgaver".

Agenturet skal underrette Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de aktiviteter, det udfører i samarbejde med tredjelandsmyndigheder, og skal give dem detaljerede oplysninger om overholdelsen af de grundlæggende rettigheder i forbindelse med disse aktiviteter. Agenturet skal desuden give en vurdering af samarbejdet med tredjelande i dets årsberetninger og offentliggøre aftalerne, samarbejdsordningerne, pilotprojekterne og projekterne vedrørende teknisk bistand med tredjelande.

Når samarbejdet mellem agenturet og et tredjeland kræver indsættelse af grænseforvaltningshold i et tredjeland, hvor holdmedlemmerne vil udøve udøvende beføjelser, skal der i henhold til forordningen indgås en statusaftale mellem Unionen og det pågældende tredjeland. Grænseforvaltningsholdene består af medlemmer af den europæiske grænse- og kystvagts stående korps og kan indsættes i medlemsstaterne, ved de ydre grænser og på tredjelandes område under fælles operationer og hurtige grænseindsatser (under ét benævnt "operationelle aktiviteter" i standardstatusaftalen). Hver statusaftale kan fungere som en paraply for udførelsen af flere operationelle aktiviteter.

Hvor Kommissionen henstiller, at Rådet bemyndiger den til at forhandle en statusaftale med et tredjeland, bør Kommissionen vurdere situationen med hensyn til de grundlæggende rettigheder vedrørende de områder, der er omfattet af statusaftalen, i det pågældende tredjeland og underrette Europa-Parlamentet herom.

Agenturet kan også handle inden for rammerne af en samarbejdsordning, der er indgået med de relevante tredjelandsmyndigheder om anliggender knyttet til forvaltningen af det operationelle samarbejde.

Agenturets operationer på et tredjelands område skal indgå i det årlige arbejdsprogram, der vedtages af agenturets bestyrelse, gennemføres på grundlag af en operationel plan, der aftales mellem agenturet og de relevante myndigheder i det pågældende tredjeland i samråd med de deltagende medlemsstater. Hvor en eller flere medlemsstater grænser op til tredjelandet eller dettes indsatsområde, er den operationelle plan og enhver ændring heraf underlagt godkendelse af den eller de pågældende medlemsstater.

Med hensyn til tilbagesendelse kan agenturet i henhold til forordningen i) yde bistand i alle faser af tilbagesendelsesprocessen (uden at tage stilling til grundlaget for tilbagesendelsesafgørelser, der alene henhører under medlemsstaternes ansvarsområde), ii) yde bistand med koordineringen og tilrettelæggelsen af tilbagesendelsesoperationer, iii) yde teknisk og operativ støtte til gennemførelse af forpligtelsen til at tilbagesende personer i udsendelsesposition iv) og yde teknisk og operativ støtte til tilbagesendelsesoperationer og -indsatser. Forordningen indeholder ikke bestemmelser om, at andre hold end grænseforvaltningshold skal indsættes operationelt i tredjelande, og indeholder ikke bestemmelser om udøvelse af udøvende beføjelser i et tredjeland inden for rammerne af tilbagesendelser foretaget af medlemmer af det stående korps. En statusaftale vil derfor ikke være det rette instrument til tilrettelæggelse af tilbagesendelsesoperationer.

3.Standardstatusaftale

I henhold til forordningen skal Kommissionen efter høring af medlemsstaterne, agenturet, Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse udarbejde en standardstatusaftale for tiltag, der gennemføres på tredjelandes område. I standardstatusaftalen fastsættes navnlig operationens omfang, bestemmelser om civil- og strafferetlige ansvar, holdmedlemmernes opgaver og beføjelser, foranstaltninger vedrørende oprettelse af et lokalkontor og praktiske foranstaltninger vedrørende respekten for de grundlæggende rettigheder.

Standarden indeholder derfor følgende specifikke bestemmelser:

-I artikel 1 angives anvendelsesområdet for statusaftalen, som omfatter alle forhold, der er nødvendige for at indsætte grænseforvaltningshold med udøvende beføjelser fra det stående korps på det relevante tredjelands område.

-Artikel 2 indeholder definitioner af de vigtigste udtryk, der anvendes i standarden (bemærk, at der i standarden henvises til de relevante bestemmelser i EU-retten, men at statusaftalerne med tredjelande ifølge fast praksis vil indeholde ordlyden af disse bestemmelser og ikke henvisninger hertil).