KOMVII SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 163 endelig udg. 
Bruxelles, den 15.09.1994 
Beretning fra Kommissionen om gennemførelsen af 
RÅDETS DIREKTIV af 11. december 1986 
om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og 
kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, 
samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i 
forbindelse med graviditet og barsel 
86/613/EØF 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Indledning 
Kapitel 1: Målet med og de væsentligste bestemmelser i direktiv 86/613 
Kapitel 2: Gennemgang af situationen i medlemsstaterne pr. 30. juni 1993 
1. Belgien 
2. Danmark 
3. Forbundsrepublikken Tyskland 
4. Grækenland 
5. Spanien 
6. Frankrig 
7. Irland 
8. Italien 
9. Luxembourg 
10. Nederlandene 
11. Portugal 
W- 12. Det Forenede Kongerige 
Kapitel 3: Konklusioner 
Bilag: Direktiv 86/613/EØF 
- A QL -
Indledning 
Rådet vedtog den 11. december 1986 et direktiv om 
ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i 
landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i 
forbindelse med graviditet og barsel. 
I direktivets artikel 12 stilles der krav om, at 
medlemsstaterne skal sætte de nødvendige love og administrative 
bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 
1989. For medlemsstater, der for at efterkomme artikel 5 skal ændre deres 
lovgivning vedrørende ægtefællers rettigheder og forpligtelser, er fristen 
dog forlænget til den 30. juni 1991. 
I øvrigt hedder det i artikel 13/ at medlemsstaterne skal 
fremsende alle relevante oplysninger til Kommissionen, således at denne 
kan udarbejde en beretning til forelæggelse for Rådet om gennemførelsen 
af dette direktiv. Med henblik herpå har medlemsstaterne fået 
tilstillet et spørgeskema i februar 1991. Svar på dette spøgeskema 
blev modtaget fra medlemslandene mellem 1991 og 1993. Det skal 
bemækes, at den udvikling der kan have været i medlemslandene siden da, 
ikke er medtaget. 
Denne beretning er udarbejdet på grundlag af medlemsstaternes 
besvarelser af dette spørgeskema, Kommissionens netværks arbejde med 
gennemførelsen af direktiverne om ligebehandling samt bidragene fra 
medlemmerne af Det Rådgivende Udvalg om Lige Muligheder for Mænd og 
Kvinder. 
-1«--
KAPITEL 1: Målet med og de væsentligste bestemmelser i direktiv 86/613/EØF 
Selv om de tidligere direktiver om ligebehandling af mænd og kvinder 
(76/207/EØF og 79/117/EØF) har et ret bredt anvendelsesområde, tager de ikke 
tilstrækkeligt hensyn til selvstændige mandlige og kvindelige arbejdstageres 
særlige situation og navnlig situationen for mandlige og kvindelige 
arbejdstagere, hvis erhvervsmæssige status er noget uklar (hverken kompagnon 
eller lønmodtager). Direktivet fra 1986 skulle fastlægge disse mandlige eller 
kvindelige arbejdstageres særlige bidrag til familiens indkomst og dermed 
deres ret til social sikring samt fastlægge medhjælpende ægtefællers 
erhvervsmæssige status. 
Dette direktiv dækker: 
a) selvstændige erhvervsdrivende, dvs. enhver, der på vilkår fastsat i 
den nationale lovgivning arbejder i egen virksomhed med gevinst for øje, 
herunder inden for landbruget og de liberale erhverv. (Artikel 2a)). 
b) selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller, der uden at 
være lønmodtagere eller kompagnoner sædvanligvis og på vilkår 
fastsat i den nationale lovgivning deltager i arbejdet i den 
selvstændige erhvervsdrivendes virksomhed og udfører de samme 
eller supplerende arbejdsopgaver. (Artikel 2 b)) 
Selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller, der sædvanligvis 
deltager i arbejdet i deres virksomhed, kan inddeles i tre 
kategorier : 
ægtefæller, der er engageret i deres mænds/hustruers 
virksomhed som kompagnoner eller selskabsdeltagere 
ægtefæller, der deltager i arbejdet i deres mænds/hustruers 
virksomhed mod vederlag (lønmodtagerstatus) 
ansatte ægtefæller, som sædvanligvis deltager i arbejdet i 
-/le-
den selvstændige erhvervsdrivendes virksomheder uden 
vederlag og uden erhvervsmæssig status 
Frankrig har indført en medhjælperstatus for ægtefæller til 
selvstændige erhvervsdrivende inden for handel og håndværk 
(conjoint collaborateur) (1). 
I direktivet anvendes standarddefinitionen på princippet om 
ligebehandling, som også er anvendt i de øvrige 
ligebehandlingsdirektiver. Dette princip indebærer, at der ikke 
må finde forskelsbehandling sted på grundlag af køn, hverken 
direkte eller indirekte, blandt andet under henvisning til 
ægteskabelig eller familiemæssig stilling. (Artikel 3) 
I henhold til direktivets artikel 4 skal medlemsstaterne træffe 
de nødvendige foranstaltninger til at afskaffe alle bestemmelser, 
der er i modstrid med princippet om ligebehandling, således som 
defineret i direktiv 76/207/EØF, navnlig for så vidt angår 
oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed samt 
påbegyndelse eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig 
erhvervsivrksomhed, herunder finansielle faciliteter. 
Direktivets artikel 5 stiller krav om, at medlemsstaterne 
træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at 
betingelserne for oprettelse af et selskab mellem ægtefæller ikke 
er mere restriktive end betingelserne for oprettelse af et 
selskab mellem personer, der ikke er ægtefæller. 
Direktivets artikel 6 omhandler social sikring for medhjælpende 
ægtefæller. Bestemmelserne heri indebærer, at såfremt der 
eksisterer en social sikringsordning med bidragspligt, skal 
medlemsstaten træffe de nødvendige foranstaltninger til, at 
medhjælpende ægtefæller af egen fri vilje og med bidragspligt kan 
blive medlem af en social sikringsordning, for så vidt disse ikke 
er dækket af den samme sociale sikringsordning som den 
selvstændige erhvervsdrivende. 
I henhold til artikel 7 forpligter medlemsstaterne sig til at 
undersøge, på hvilke betingelser anerkendelsen af det arbejde, 
der udøves af medhjælpende ægtefæller, kan fremmes, og at 
undersøge alle hensigtsmæssige initiativer med henblik på at 
fremme denne anerkendelse. Dette indebærer dog ikke, at 
medlemsstaterne er forpligtet til at iværksætte aktioner. 
I henhold til artikel 8 forpligter medlemsstaterne sig til at 
undersøge spørgsmålet om graviditet og pasningsordninger for 
kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige 
in Selv om det franske udtryk "conjoint collaborateur" 
(samarbejdende ægtefælle) efter vor opfattelse mere 
nøjagtigt beskriver ægtefællens reelle bidrag til 
familievirksomhedens erhvervsaktiviteter, vil det af hensyn 
til klarheden alene blive benyttet som betegnelse for den 
særlige status, der er fastsat i fransk ret. Den i 
direktivets artikel 2, litra b) omhandlede ægtefælle vil i 
det følgende blive betegnet som "conjoint aidant" 
(medhjælpende ægtefælle). 
- A å-
erhvervsdrivendes ægtefæller, det vil sige adgangen til 
afløsningsordning eller retten til kontante ydelser inden for 
rammerne af en social sikringsordning. Både i artikel 7 og 8 er 
medlemsstaterne forpligtet til at undersøge et forhold, men ikke 
nødvendigvis til at tage initiativer på de pågældende områder. 
I artikel 9 hedder det, at medlemsstaterne skal indføre de i 
nærværende direktiv omhandlede rettigheder i deres interne 
retsorden, efter eventuelt at have indbragt sagen for andre 
kompetente instanser. 
I artikel 10 stilles der krav om, at medlemsstaterne til en vis 
grad sørger for at informere om dette direktiv. De organer, der 
repræsenterer de selvstændige erhverv samt centrene for faglig 
uddannelse skal informeres om såvel de foranstaltnigner, der 
træffes i medfør af dette direktiv, som om allerede gældende 
bestemmelser på området. 
KAPITEL 2: Gennemgang af situationen i medlemsstaterne 
Oversigt 
Af svarene modtaget på Kommissionens spørgeskema fremgår det, at 
medlemsstaterne lægger stor vægt på spørgsmålet om ligestilling. 
Retligt er der ligestilling i de tolv medlemsstater med hensyn 
til oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed samt 
påbegyndelse eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig 
erhvervsvirksomhed, herunder finansielle faciliteter (Artikel 4) . 
Imidlertid blev der kun sagt meget lidt eller slet intet om 
direktivets særlige mål, der går ud på at rette op på et forhold, 
der især berører kvinder, nemlig manglen på erhvervsmæssig status 
for ægtefæller, der arbejder i et familieforetagende, især inden 
for landbrug. 
Nogle medlemsstater understregede, at det væsentligste ved 
selvstændig erhvervsvirksomhed er forskelligartetheden, og der 
blev derfor lagt vægt på at selvstændige erhvervsdrivende har 
stor frihed. 
De fleste medlemsstater meddelte, at det ikke havde været 
nødvendigt at ændre eller tilpasse den nationale lovgivning for 
at implementere direktivet. 
Der kan oprettes selskaber mellem ægtefæller. Dog findes der 
visse begrænsninger efter reglerne om formueforholdet mellem 
ægtefællerne (Luxembourg, Portugal) og eksamensbeviser (Tyskland 
og Frankrig). Ved at oprette et selskab mellem ægtefæller bliver 
det muligt at tildele den ikke-lønnede ægtefælle visse 
rettigheder. Denne løsning vælges imidlertid ikke af mange 
ægtepar, der er selvstændige erhvervsdrivende. (Artikel 5) 
De fleste af medlemsstaterne giver kun begrænset ret til social 
sikring (naturalydelser i tilfælde af sygdom, efterladtepension 
i tilfælde af alderdom), nemlig i form af afledte rettigheder 
eller gennem et system med private forsikringer, der bliver 
stadig dyrere for den pågældende. Kun i Danmark er den 
selvstændige erhvervsdrivendes ægtefælle beskyttet mod alle 
risici (herunder arbejdsløshed). (Artikel 6) 
- z~ 
Medlemsstaterne er blevet anmodet om at undersøge, på hvilke 
betingelser anerkendelsen af det arbejde, der udøves af 
medhjælpende ægtefæller, kan fremmes, og at tage alle 
hensigtsmæssige initiativer med henblik på at fremme denne 
anerkendelse. 
t 
Medlemsstaterne har i almindelighed skønnet, at det ikke er 
nødvendigt at træffe nye foranstaltninger for at fremme 
anerkendelsen af det arbejde, der udøves af ægtefællen. Men visse 
lande, som f.eks. Danmark og Belgien, har truffet 
foranstaltninger til lempelse af skattelovgivningens negative 
følger for den indkomst, der tilfalder den selvstændige 
erhvervsdrivendes ægtefælle. (Artikel 7) 
Hvad angår bestemmelsen om afløsning i tilfælde af fravær på 
grund af graviditet eller barsel (artikel 8), har visse 
medlemsstater forbedret situatinen for kvinder under og efter 
graviditet, hovedsagelig ved at yde barselsgodtgørelse. Derimod 
findes der ingen reel ret til afløsningsordninger bortset fra i 
Frankrig, Tyskland og Nederlandene. Undertiden organiserer 
erhvervet en sådan ordning for en række eventualiteter, som 
f.eks. sygdom, barsel, ferie, frihed til uddannelse eller 
fagforeningsarbejde (navnlig inden for landbruget). Barsel og 
sygdom prioriteres højt ved tildelingen af ret til 
afløsningsordninger. Situationen for kvindelige selvstændige 
erhvervsdrivende, som er gravide eller lige har født, er i 
almindelighed meget vanskelig, navnlig for dem, der har lave 
indtægter, og som bor -i landområder, hvor de private ordninger 
ikke er særlig udbyggede 
Det lader til, at de af direktivet omfattede personer har intern 
retslig klageadgang, idet de kan indbringe klagesagen for de 
almindelige domstole, som er kompetente på området. (Artikel 9) 
Hvad angår medlemsstaternes pligt til at påse, at de 
foranstaltninger, der træffes i medfør af dette direktiv, savel 
som allerede gældende bestemmelser på området meddeles de 
organer, der repræsenterer de selvstændige erhverv, og centrene 
for faglig uddannelse (Artikel 10), ser det ud til at kun 
Frankrig og Det Forenede Kongerige har gennemført en målrettet 
informationspolitik. Derudover har de af direktivet berørte 
personer i almindelighed ikke modtaget tilstrækkelig, målrettet 
og systematisk information i medlemsstaterne. Mange ægtefæller 
til selvstændige erhvervsdrivende kender ikke den nationale 
lovgivning til gennemførelse af direktivet eller omhandlende 
emner, der er omfattet af direktivet. Visse lande, som f.eks. 
Portugal og Danmark, har ikke gjort noget for at informere de 
pågældende personer (offentliggørelse i de officielle tidende 
eller tilsvarende national offentliggørelse), mens andre har 
underrettet sammenslutninger, der repræsenterer de selvstændige 
erhvervsdrivende. 
På de følgende sider findes en gennemgang af situationen i de 
enkelte medlemsstater baseret på de oplysninger, der forelå medio 
1993. 
- 3 -
1^ Belgien 
ARTIKEL 4 
Denne direktivbestemmelse er omfattet af loven af 15. december 
1970 (med ændringer) og de forskellige bekendtgørelser til 
gennemførelse heraf, som vedrører udøvelsen er erhvervsvirksomhed 
i små og mellemstore handels- og håndværksvirksomheder. 
Bestemmelserne om adgangen til de forskellige selvstændige 
erhverv indeholder ingen betingelser, der er diskriminerende over 
for kvinderne. 
ARTIKEL 5 
Lovkomplekset af 1935 om handelsselskaber (med senere ændringer) 
er ikke til hinder for, at der oprettes et selskab mellem 
ægtefæller, som begge indskyder formuegoder, de har som særeje, 
i et fælles selskab. I øvrigt har loven af 1. april 1987 om 
ændring af § 1401 i den borgerlige lovbog gjort det lettere for 
ægtefæller, som har fælleseje, og som ikke har formuegenstande, 
der er særeje, at oprette et selskab. 
Loven har nemlig adskilt værdien af de "fælles" anparter eller 
aktier og de rettigheder, der er knyttet til dette at være 
deltager "i selskaber, hvor samtlige anparter eller aktier lyder 
på navn", og gjort sidstnævnte rettigheder til særeje. 
ARTIKEL 6 
Ved § 7, stk. 1, i kongelig anordning nr. 38 af 27. juli 1967 om 
selvstændige erhvervsdrivendes sociale status var det forbudt den 
selvstændiges ægtefælle at være tilsluttet den sociale 
sikringsordning som medhjælper. Ægtefællen var med hensyn til 
lægebehandling o.l. (større risici) og efterladtepension omfattet 
af den selvstændige erhvervsdrivendes sociale sikringsordning 
(afledte rettigheder). 
Ovennævnte § 7, stk. 1, blev ændret ved lov af 14. december 1989, 
og siden 1. januar 1990 har den selvstændige erhvervsdrivendes 
ægtefælle på egen hånd kunnet underkaste sig selvstændige 
erhvervsdrivendes status, dog kun så vidt angår den tvungne 
forsikring mod sygdom (alvorlig sygdom) og invaliditet, 
dagpengeordningen. Ud over barselsgodtgørelse (se nedenfor) far 
ægtefællen herved ret til efter tre måneder at modtage en ydelse 
ved uarbejdsdygtighed (481 BEF/dag) og en større ydelse efter ét 
års invaliditet (594 BEF/dag). Denne ydelse svarer til den, den 
selvstændige erhvervsdrivende får udbetalt i tilfælde af 
uarbejdsdygtighed eller invaliditet. For at forsikre sig mod 
mindre alvorlig sygdom skal den selvstændige erhvervsdrivende 
betale et tillægsbidrag, som ligeledes dækker ægtefællen. 
ARTIKEL 7 
Siden selvangivelsen for 1989 har den medhjælpende ægtefælle, som 
ikke har særskilte erhvervsindtægter på over 350.000 BEF, kunnet 
beregne sig et vederlag svarende til den normale værdi af sit 
arbejde som medhjælper. Dette vederlag må dog ikke overstige 30", 
af den selvstændige erhvervsdrivendes nettoindkomst, medmindre 
det oplyses, at der er tale om et særligt samarbejde. 
ARTIKEL 8 
v_ - 4 -
Ifølge ovennævnte lov af 14. december 1989 og kongelige anordning 
af 24. januar 1990 er der mulighed for under barselsorloven (tre 
uger) at yde en barselsgodtgørelse på 30.000 til såvel 
medhjælpende hustruer som kvindelige selvstændige 
erhvervsdrivende. Selvstændige erhvervsdrivendes hustruer kan 
først modtage barselsgodtgørelse: 
*• efter at have gennemført en 12 måneders praktikperiode 
* efter at have været medlem af ordningen i mindst 24 måneder 
(eller at have forpligtet sig til at fortsætte medlemskabet i 
mindst 24 måneder). 
ARTIKEL 9 
Ingen meddelelse. 
Det har ikke været muligt at få yderligere oplysninger om 
iværksættelsen af bestemmelserne i denne artikel. 
ARTIKEL 10 
De nye love og administrative bestemmelser er meddelt de sociale 
sikringskasser for selvstændige erhvervsdrivende ved notat P 720 
ter/90/7 af 27. februar 1990. Disse sociale sikringskasser, der 
er oprettet på brancheforeningernes initiativ, har bl.a. som 
opgave at informere medlemmerne og yde dem bistand for så vidt 
angår deres forpligtelser og rettigheder (§ 20, stk. 1, i 
kongelig anordning nr. 38. af 27. juli 1967). 
KONKLUSIONER 
Belgien har truffet visse foranstaltninger for at efterkomme 
direktivet, bl.a. tilpasset sin skattelovgivning for at fremme 
anerkendelsen af det arbejde, der udøves af den medhjælpende 
ægtefælle. Det skal dog bemærkes, at denne ændring navnlig vil 
være til fordel for de mest velstillede ægtefæller, da det 
vederlag, der kan indrømmes, beregnes som en procentdel af den 
selvstændiges selvangivne nettoindkomst, dog højst 30%. 
Giver virksomheden intet eller kun ringe overskud, får ægtefællen 
kun tildelt en minimal andel. 
Endvidere rummer skattelovgivningen andre hindringer for den fulde anerkendelse af 
ægtefællens status. I teorien kan en ægtefælle være ansat af sin mand/hustru. Men 
skattereglerne fremmer ikke denne løsning. I § 45, stk. 8, i lovbogen om indkomstskat2 
lægges der hindringer i vejen for ansættelsen af ægtefællen som lønmodtager, idet 
ægtefællens løn ikke er fradragsberettiget. Andre medhjælpende familiemedlemmer er ikke 
omfattet af denne begrænsning. 
For så vidt angår artikel 6 har ægtefællerne stadig ikke samme 
status som selvstændige erhvervsdrivende. Deres dækning er 
begrænset til sygdom og invaliditet. Dog er de på samme måde som 
"hjemmegående" ægtefæller sikret alderspension gennem deres 
mand/hustru (efterladtepension) og forsikret mod mindre alvorlige 
*"Som erhvervsmæssige omkostninger betragtes bl.a. ..., vederlag 
til medlemmer af den skattepligtiges familie, bortset fra 
ægtefællen, som arbejder sammen med ham, forudsat at vederlaget 
ikke overstiger et normalt vederlag eller en normal løn (...)". 
5 -
sygdomme, såfremt den selvstændige erhvervsdrivende betaler 
bidrag til denne forsikring. 
6 -
2. DANMARK 
ARTIKEL 4 
Denne artikel er gennemført ved, stk. 5 i lovbekendtgørelse nr. 
686 af 11. oktober 1990 om ligebehandling af mænd og kvinder. 
Ifølge denne bestemmelse har enhver, der kontrollerer adgangen 
til at udøve et selvstændigt erhverv, pligt til ligebehandling. 
Dette gælder også indretning eller udvidelse af en virksomhed 
samt enhver anden form for selvstændig virksomhed, herunder 
finansiering heraf. Dog har Ligestillingsrådet bemærket, at der 
stadig i visse tilfælde er praktiske vanskeligheder for 
selvstændige kvinder, som ønsker at opnå et lån for at påbegynde 
virksomhed. 
ARTIKEL 5 
Der lader ikke til at være problemer med at oprette et selskab 
mellem ægtefæller, men Kommissionen har ikke modtaget nogen 
oplysninger herom. 
ARTIKEL 6 
Den sociale sikring i Danmark er skattefinansieret. Den dækkede 
person skal kun betale bidrag, såfremt vedkommende ønsker at være 
omfattet af en supplerende forsikring. 
Medhjælpende ægtefæller er i lighed med selvstændige dækket af 
det sociale sikringssystem for så vidt angår sygdom, invaliditet, 
alderdom og barsel. De kan tegne frivillig forsikring mod 
arbejdsløshed og arbejdsulykker. 
Sundhed: de af direktivet omfattede personer har ret til gratis 
sygebehandling samt til dagpenge efter tre ugers sygdom. De kan 
imidlertid sikre sig sygedagpenge fra første sygedag ved at 
tilmelde sig en frivillig ordning. De udbetalte dagpenge afhænger 
af virksomhedens overskud, som skatteforvaltningen oplyser om. 
Den selvstændige erhvervsdrivende og dennes ægtefælle er 
ligestillede i dagpengemæssig henseende. 
ARTIKEL 7 
Skattelovgivningen er ændret på ny ved lov af 16. marts 1989. 
Herefter kan ægteparret vælge at give den medhjælpende ægtefælle 
status som ansat eller medarbejder. Ændringen har til formål at 
styrke medarbejderens uafhængighed og øge hans eller hendes 
muligheder for at opnå sociale ydelser. 
ARTIKEL 8 
Kvindelige selvstændige og medhjælpende hustruer har ret til 
barselsorlov fra 4 uger før fødslen til 24 uger efter fødslen. 
Under barselsorloven oppebæres dagpenge fra kommunen. Dagpengene 
beregnes som en procentdel af indtægten, dog højst 2.506 DKK om 
ugen. Er der tegnet frivillig forsikring, kan minimumsydelsen på 
1.671 DKK pr. uge udbetales uanset indtægten. 
Der findes ikke nogen afløsningsordning. 
ARTIKEL 9 
De almindelige domstole påkender spørgsmål om ligebehandling. 
Ifølge retsnetværkets ekspert har der ikke været indbragt nogen 
sag vedrørende dette direktiv for domstolene. 
- 7 
I Danmark har Ligestillingsrådet stor betydning for 
gennemførelsen af princippet om ligebehandling af mænd og 
kvinder. Ligestillingsrådet har til opgave at fremme 
ligestillingen og kan af egen drift eller efter anmodning 
undersøge forhold, der falder inden for lovens anvendelsesområde. 
ARTIKEL 10 
Ingen særlige oplysninger om direktivet synes at være meddelt 
centrene for faglig uddannelse og de organer, der repræsenterer 
de selvstændige erhverv. 
V 
U 
- 8 -
3^ Forbundsrepublikken Tyskland 
Bemærk: Forbundsregeringen er fortsat af den opfattelse, at 
direktivets gennemførelse i national ret ikke kræver nogen 
ændring af de i Tyskland gældende love og administrative 
bestemmelser. 
ARTIKEL 4: 
Der findes ikke kønsbestemte forskelle med hensyn til oprettelse, 
indretning eller udvidelse af én virksomhed eller udvidelse af 
enhver anden form for selvstændig erhvervsvirksomhed. De liberale 
erhverv som f.eks. advokater, notarer, revisorer eller læger 
(osv.) er underkastet lovbestemte begrænsninger med hensyn til 
adgang til erhvervet. Begrænsningerne er forskellige fra erhverv 
til erhverv (statsborgerskab, kvoter, behovsundersøgelser, 
karakterer osv.). Begrænsningerne er de samme for mænd som for 
kvinder. 
Retsreglerne vedrørende oprettelse og udvidelse af en virksomhed 
eller af et selvstændigt erhverv er ens for de to køn. Der er ej 
heller nogen forskel for så vidt angår erhvervsvejledning, 
uddannelse, efteruddannelse og omskoling. 
ARTIKEL 5 
I mange selvstændige erhverv som f.eks. arkitekt-, ingeniør-, 
advokat- og skatterådgivererhvervet er oprettelse eller udvidelse 
af en virksomhed samt valget af retlig form underkastet 
erhvervslovgivningen og/eller reglerne inden for de enkelte 
brancher. 
Såfremt det ifølge loven kræves, at samtlige selskabsdeltagere 
har særlige kvalifikationer, kan en ægtefælle kun blive 
selskabsdeltager, såfremt han/hun opfylder de stillede 
kvalifikationskrav. Revisorer og skatterådgivere kan oprette 
interessentskaber og anpartsselskaber. 
Hustruer kan ligesom enhver anden ligeledes eje anparter i 
sådanne selskaber, også selv om de ikke udøver den pågældende 
form for virksomhed. I så fald kan de dog under ingen 
omstændigheder påvirke de af selskaberne trufne faglige 
beslutninger. 
I alle øvrige handelsvirksomheder behandles ægtefæller på lige 
fod med tredjemand, såfremt de opretter eller indtræder i en 
virksomhed. 
ARTIKEL 6: 
Den tyske sociale sikringsordning dækker: 
sundhed 
pension 
ulykker 
Sygesikring 
Denne forsikring dækker sygdom, barsel og pleje. 
Principielt er selvstændige erhvervsdrivende ikke forpligtet til 
at tegne sygeforsikring (undtagelser: landmænd, vinavlere og 
gartnere samt selvstændige kunstnere og forfattere). 
- 9 -
Ved udgangen af den lovpligtige forsikringsperiode kan 
selvstændige beslutte, om de ønsker at forblive forsikret eller 
ej. 
Når et landbrug drives i fællesskab af ægtefæller, betragtes den 
ægtefælle, der har mest at gøre med ledelsen af virksomheden, som 
ejer. Han skal være tilmeldt de sociale sikringsordninger. Den 
medhjælpende ægtefælle er gratis forsikret som familiemedlem. 
Den ægtefælle, der er forsikret som familiemedlem, har ret til de 
samme sygesikringsydelser som den, der har tegnet forsikringen. 
I forbindelse med sygesikringen af landbrugere kan der dog ikke 
ydes driftsstøtte til den ægtefælle, der er forsikret som 
familiemedlem, medmindre dette er fastsat i sygekassens 
vedtægter. 
Ydelserne i henhold til den lovpligtige forsikring er som regel 
de samme som ydelserne i henhold til en frivillig ordning, 
W bortset fra sygedagpengene. 
Pensionsforsikring 
Dette system dækker invaliditet, alderdom og dødsfald. 
Forsikringen af de i artikel 2, litra b), omhandlede ægtefæller 
er omfattet af de almindelige bestemmelser vedrørende 
pensionsforsikring. Ethvert medlem, der er ansat af sin 
ægtefælle, skal således forsikre sig. Har ægtefællen status som 
medejer af mandens/hustruens virksomhed, har han/hun mulighed for 
at anmode om at blive omfattet af den lovpligtige forsikring, 
medmindre han/hun allerede ved lov er omfattet af den (som f.eks. 
håndværkere). 
Medejende ægtefæller kan selv bestemme, om de vil betale bidrag 
for at opnå ret til ydelser til begge ægtefæller. 
I øvrigt 'gør ordningen det muligt for den efterlevende ægtefælle 
at oppebære pension ved at betale bidrag, selv efter ejerens død. 
Disse egne bidrag gør det muligt at opnå en selvstændig ret, når 
^ den efterlevende ægtefælle fortsætter den afdøde ejers 
virksomhed. 
Ovennævnte regler for den lovpligtige pensionsforsikring gælder 
ligeledes for landbrugere og deres ægtefæller. 
Sikringsordninger inden for brancherne 
Medlemmer af liberale erhverv, som samles i 
branchesammenslutninger (som f.eks. advokater, læger og 
arkitekter) er principielt forpligtet til at forsikre sig mod 
uarbejdsdygtighed og tegne pensionsforsikring i offentlige 
forsikrings- og forsorgsorganer, uanset om de er lønmodtagere 
eller selvstændige. Det afgørende kriterium er, om de er 
tilsluttet en branchesammenslutning. Er de ikke det, kan de ikke 
få adgang til denne afdeling af den sociale sikring. Men det 
sociale sikringssystem er bygget op på en måde, der giver den 
medhjælpende ægtefælle, der ikke er medlem af en 
branchesammenslutning, de samme muligheder som medhjælpende 
ægtefæller til andre selvstændige, dvs. at vedkommende kan tegne 
den lovpligtige pensionsforsikring ved at indgå en 
arbejdskontrakt med sin ægtefælle eller ved at indbetale 
- 10 -
frivillige bidrag. 
Pensionsforsikringer for landbrugere 
Den gifte landbrugers alderspension er en halv gang større end 
den ugiftes, fordi han modtager et "ægtefælletillæg" *'. Siden 
loven af 20. december 1985 har pensionskassen pligt til i nye 
tilfælde at betale en tredjedel af det samlede beløb direkte til 
den medhjælpende ægtefælle. Den eneste betingelse er, at 
ægtefællen som hovederhverv har arbejdet som medhjælpende 
ægtefælle på bedriften. 
Ulykkesforsikring 
Dette system dækker arbejdsulykker, invaliditet og dødsfald. Alle 
har mulighed for frit at tilslutte sig denne forsikring. 
Ægtefæller til landbrugere er ligesom disse lovpligtigt 
forsikret. 
ARTIKEL 7: 
NC Ifølge den tyske regering er det hverken nødvendigt eller muligt 
at forbedre ægtefællens stilling. 
ARTIKEL 8: 
Personer, der er sygeforsikret, har ret til forskellige 
naturalydelser i tilfælde af graviditet eller barsel. Dette 
gælder ligeledes de medforsikrede. Siden 1. januar 1986 har der 
i medfør af en sygekasses vedtægter kunnet ydes driftsstøtte til 
kvindelige landbrugere i 8 uger (12 uger i tilfælde af 
flerbørnsfødsel eller for tidlig fødsel) fra nedkomsten, såfremt 
hendes virksomheds drift er truet. 
Denne driftsstøtte kan indebære, at der stilles en afløser til 
rådighed, som driver bedriften under den kvindelige landbrugers 
fravær, eller at udgifterne til ansættelse af en afløser 
refunderes. 
Det kan i en sygekasses vedtægter være fastsat, at der i samme 
omfang skal ydes driftsstøtte og hjemmehjælp, hvis hustruen til 
W en forsikret landbruger føder. 
ARTIKEL 9: 
Det tyske retssystem garanterer fuld retlig beskyttelse. Derfor 
kan der indbringes klage over forskelsbehandling for retten. 
ARTIKEL 10: 
En række organisationer, som beskæftiger sig med kvindelige 
iværksættere/selvstændige og ægtefæller, der er 
iværksættere/selvstændige, har modtaget oplysende materiale. 
Konklusioner 
Bedømt ud fra besvarelserne synes tysk lovgivning ikke at 
indeholde uregelmæssigheder. En ægtefælle kan ansætte den anden 
og give ham/hende status som ansat. Ægtefællerne har en række 
muligheder for at oprette en virksomhed. 
3' § 4, stk. 1, i loven om landbrugeres alderspension. 
- 11 -
De begrænsninger, der måtte være, bygger på kriterier som 
uddannelse og evner og ikke køn. Selv om ægteparret beslutter 
ikke at indgå en aftale, og ægtefællen foretrækker at arbejde i 
virksomheden uden særlig status, kan han/hun på egen hånd lade 
sig omfatte af det tyske socialsikringssystem. 
Denne lovgivning finder ikke anvendelse i tilfælde af, at 
arbejdet udføres af en ægtefælle eller nære familiemedlemmer, som 
bor under samme tag, medmindre virksomheden eller en del af denne 
er beliggende i familiens hus. 
V 
W 
- 12 -
4. Grækenland 
Bemærk: Svarene fra Grækenland vedrører primært den del af 
direktivet, der omhandler social sikring (artikel 6 og 8). 
ARTIKEL 4 
Der finder ingen retlig forskelsbehandling sted på grundlag af 
køn i forbindelse med adgang til at oprette og udvide en 
virksomhed **. Ved lov nr. 1329/83 fastslås det, at der 
familieretligt er ligestilling mellem mand og hustru 
(beslutninger vedrørende fast ejendom, lån osv.). 
ARTIKEL 5 
To ægtefæller kan oprette en virksomhed, og der gælder ingen 
særlige betingelser herfor. 
ARTIKEL 6 
Opdelingen af Grækenlands befolkning i forskellige 
socioøkonomiske kategorier er ret speciel. Visse kategorier af 
selvstændige erhvervsdrivende i byerne er - i lighed med 
funktionærer - dækket af det almindelige socialsikringssystem 
(IKA) . Sideløbende hermed er der en ordning for landbrugere 
(OGA), som ikke alene dækker hver enkelt person, der arbejder 
inden for landbruget (ansat eller ej), men ligeledes hver enkelt 
selvstændig erhvervsdrivende inden for handels- og 
forretningsverdenen, som arbejder i en landsby med under 2.000 
indbyggere. Mere specifikt er alle selvstændige erhvervsdrivende, 
der er dækket af det sociale sikringssystem, klassificeret i en 
af følgende to kategorier: 
* personer i liberale erhverv (læger, ingeniører, advokater 
osv.). 
De vigtigste forsikringsordninger Advokatfonden, TSMEPE (fond for 
ingeniører og tjenestemænd) og TSAY (pensionsforsikringsfond for 
læger, sygeplejersker m.v.). 
* personer i andre selvstændige erhverv (industrifolk, 
forretningsmænd/-kvinder) - for denne kategori findes to 
hovedforsikringsordninger: TAE (forsikringsfond for 
forretningsmænd/-kvinder) og TEBE (græsk fond for industrifolk og 
liberale erhvervsdrivende). 
Alle former for risici, dvs. risici i forbindelse med alderdom, 
invaliditet, arbejdsulykke, sygdom og dødsfald, er dækket af 
ovennævnte forsikringsordninger. 
Medhjælpende ægtefæller skal være tilsluttet det almindelige 
socialsikringssystem (IKA) 5, for så vidt de ikke er omfattet af 
en obligatorisk eller frivillig forsikring dækkende dette arbejde 
i et af de andre store socialsikringsorganer. 
Selv om ovennævnte personers tilslutning er obligatorisk, er den 
ikke automatisk. Dvs., at tilslutningen begynder og slutter, 
efter at den tilsluttede eller den, for hvem arbejdet udføres, 
*f Lov af 14/4/84 om arbejdsretlig ligestilling. 
S § 1, stk. 1, i lov nr. 1759/88. 
^ 13 -
har givet skriftlig meddelelse herom. 
Selvstændige erhvervsdrivende er forsikret mod alle risici i 
forbindelse med: alderdom, sygdom (kontante ydelser eller 
naturalydelser), invaliditet og dødsfald. 
Pensionsforsikringsydelsen ligger på et meget lavt niveau (15.000 
GRD/måned). I 1989 blev der indført en supplerende 
pensionsforsikring for landbrugere 6. 
fter ordningen for landbrugere (OGA) ydes der ingen dagpenge til 
landbrugerne i tilfælde af ulykke, sygdom eller arbejdsløshed. 
ARTIKEL 7 
Der foreligger på nuværende tidspunkt ingen oplysninger om de i 
denne artikel fastsatte bestemmelser. 
ARTIKEL 8 
Selvstændige kvinder og medhjælpende hustruer har ret til 
barselsorlov og modtager barselsgodtgørelser (50.000 GRD ifølge 
OGA-ordningen). Der findes ingen afløsningsordning. 
ARTIKEL 9-10 
Der foreligger på nuværende tidspunkt ingen oplysninger om de i 
denne artikel fastsatte bestemmelser. 
6 Kvinderne i landbruget, Cahiers de femmes d'Europe, nr. 27-28, 
oktober 1988. Beløbet varierer mellem 3.680 og 10.400 GRD/måned. 
- 14 -
5T gpanjen 
Indledende bemærkning: den spanske regering har i sin meddelelse 
til Kommissionen erkendt, at balearisk ret (ægteskabslov) ikke 
overholder ligebehandlingsprincippet, således som det er fastlagt 
ved dette direktiv. 
ARTIKEL 4 
I den spanske forfatnings § 14 hedder det: "Alle spaniere er lige 
for loven. Der må ikke diskrimineres på grundlag af køn eller 
enhver anden personlig eller social situation eller 
omstændighed". 
I øvrigt hedder det i forfatningens § 35, stk. 1: "Alle spaniere 
er sikret ret til arbejde og til frit valg af erhverv eller 
beskæftigelse, og der må under ingen omstændigheder diskrimineres 
på grundlag af køn". 
De formaliteter, der, skal opfyldes for at få adgang til et 
w liberalt eller selvstændigt erhverv, indebærer ingen 
forskelsbehandling på grundlag af køn. 
I denne forbindelse oplyser den spanske regering, at 
uddannelsesstatistikkerne for 1989 viser, at hvad angår samtlige 
FIP-planens (Plan de Formaciôn e Inserciôn Profesional) 
programmer, er antallet af kvinder, der uddannes, lidt større end 
antallet af mænd (50,5% mod 49,5%). Men da kvinderne har større 
vanskeligheder med at få adgang til arbejdsmarkedet, er der ved 
kongelig anordning nr. 1618 af 14.12.1990 om FIP-reglerne indført 
et program for kvinder, der ønsker at genindtræde på 
arbejdsmarkedet, således at de sikres en uddannelse på et område, 
hvor de er underrepræsenteret, eller for at fremme den 
erhvervsmæssige integration af kvinder med familieforpligtelser, 
som har særlige vanskeligheder med at finde beskæftigelse. 
ARTIKEL 5 
Der er foretaget en række erhvervsretlige ændringer i den spanske 
retsorden for at efterkomme EF's selskabsdirektiver. 
Efter spansk ret er et selskab "en kontrakt, ved hvilken to eller 
flere personer aftaler at indskyde penge, formuegoder eller 
arbejde i en fælles pulje med henblik på at dele eventuelle 
overskud" . 
Der er intet til hinder for, at to ægtefæller opretter et 
handelsselskab. De aktiver, der således indskydes i selskabet, 
kan være fælleseje eller særeje. 
I tilfælde af skilsmisse kan den i artikel 2, litra b) , 
omhandlede ægtefælle påberåbe sig sin erhvervsmæssige virksomhed 
i den selvstændige ægtefælles virksomhed for at opnå økonomisk 
kompensation. I den borgerlige lovbogs § 97 hedder det: "Såfremt 
separationen eller skilsmissen for den ene ægtefælle indebærer en 
økonomisk ulige stilling i forhold til den anden, hvorved den 
første ægtefælle bliver dårligere stillet end under ægteskabet, 
har denne ægtefælle ret til et underholdsbidrag, hvis størrelse 
fastsættes af retten bl.a. under hensyn til hans/hendes 
arbejdsmæssige medvirken i den anden ægtefælles erhvervsmæssige 
virksomhed". 
15 -
ARTIKEL 6 
Selvstændig erhvervsvirksomhed er ikke omfattet af den 
almindelige socialsikringsordning. Den selvstændige skal være 
tilsluttet en af følgende særlige ordninger: 
* den særlige ordning for ulønnede eller selvstændige 
erhvervsdrivende omfatter erhvervsdrivende inden for 
industri- og servicesektoren, de liberale erhverv o.lign. 
samt landbrugere, forudsat at deres virksomhed ikke 
overstiger et vist omfang; 
* den særlige ordning for landbrugere omfatter enhver, der 
udøver ulønnet virksomhed inden for landbrug, skovbrug og 
husdyravl som hovedindtægtskilde, og som ved indtægterne fra 
denne virksomhed er i stand til at forsørge sig selv og de 
familiemedlemmer, han/hun har forsørgerpligt over for; 
* den særlige ordning for søfolk omfatter alle 
erhvervsdrivende uanset køn, som udfører ulønnet arbejde på 
^ søen, forudsat at dette arbejde udgør deres 
hovedindtægtskilde. 
De tre ovennævnte særlige socialsikringsordninger omfatter den 
selvstændige erhvervsdrivendes mand/hustru, for så vidt som denne 
sædvanligt, personligt og direkte deltager i udførelsen af 
arbejdet i forbindelse med udøvelsen af den pågældende 
virksomhed. De øvrige betingelser, der stilles i de særlige 
ordninger for søfolk og landbrugere, er, at ægtefællen lever 
sammen med og er økonomisk afhængig af den selvstændige 
erhvervsdrivende. I den særlige ordning for landbrugere hedder 
det endvidere, at udbyttet af landbrugsvirksomheden i passende 
omfang skal bidrage til at udgøre hovedlevevejen for den 
landbofamilie, som den erhvervsdrivende er medlem af (anordning 
nr. 2530 af 20.8.70). 
Da tilslutning til de særlige ordninger gøres lovpligtig i samme 
anordning, betragtes ægtefællen til den selvstændige 
erhvervsdrivende, som deltager i sidstnævntes virksomhed, lever 
v under samme tag som og forsørges af vedkommende, ikke som 
lønmodtager og skal derfor tilslutte sig den særlige ordning for 
den selvstændige erhvervsvirksomhed, der udøves 9. I så fald har 
den medhjælpende ægtefælle ret til de samme sociale ydelser som 
den selvstændige erhvervsdrivende. 
De tre ovennævnte særlige ordninger dækker følgende 
ydeIser/bidrag: 
f Lov nr. 5 af 29. juni 1990 vedrørende budgetmæssige, finansielle 
og skattemæssige foranstaltninger. 
- 16 -
Oversigt over de vigtigste ordninger med bidragspligt, der er 
beskrevet i Kommissionens ekspertrapport om situationen for 
selvstændige erhvervsdrivende i Spanien i november 1991. 
I II 
Ordningerne dækker: industri landbrug 
og service 
* sygdom 1 2 
* rekonvalescens 2 2 
* barsel 1 2 
* arbejdsulykke og erhvervs­
sygdom 2 2 
* arbejdsløshed nej nej 
1= lovpligtig tilslutning 
2= frivillig tilslutning 
ARTIKEL 7 
Den spanske regering har fremsendt sit program til fremme af 
arbejde som selvstændig erhvervsdrivende V Formålet med 
programmet er at fremme og yde økonomisk støtte til projekter, 
der gør det muligt for personer, der er tilmeldt 
arbejdsanvisningen, at udøve selvstændige eller ulønnede erhverv. 
Den spanske regering forsikrer om, at ligebehandlingsprincippet 
er fuldt ud overholdt i dette program. 
ARTIKEL 8 
De i artikel 2, litra b) , omhandlede selvstændige (kvindelige) 
erhvervsdrivende og medhjælpende hustruer har ved barsel ret til 
sundhedsydelser 9. Ved lov nr. 3 af 3. marts 1989 er 
barselsorloven forlænget fra 14 til 16 uger. 
For at være berettiget til barselsydelser skal vedkommende være 
tilsluttet den sociale sikring og have betalt 
socialsikringsbidrag i 180 dage af det år, der går forud for 
fødslen; endvidere skal vedkommende have været tilsluttet den 
sociale sikringsordning mindst 9 måneder før den forventede 
nedkomst. 
Den medhjælpende ægtefælle, der hverken er medlem eller 
registreret, har alene ret til sundhedsydelserne. 
Ifølge den særlige ordning for landbrugere skal den selvstændige 
erhvervsdrivende dog udtrykkeligt have betalt bidrag til dækning 
* Programmet er fastlagt ved ministeriel bekendtgørelse af 
21.2.86, ifølge hvilken der skal gennemføres forskellige 
programmer til fremme af oprettelsen af arbejdspladser. 
9 Disse sundhedsydelser omfatter lægeydelser (lægeundersøgelser, 
lægehjælp ved fødslen, indlæggelse på bestemte hospitaler, der 
har indgået kontrakt), medicinydelser (samtlige medikamenter, 
enten gratis eller mod betaling af et bidrag) og kontante ydelser 
(ydelse svarende til 75% af det månedlige beløb, der danner 
grundlaget for udregningen af den erhvervsdrivendes bidrag; denne 
ydelse er større i tilfælde af flerbørnsfødsler). 
>s* 
^ - 17 -
af midlertidig uarbejdsdygtighed. Der er tale om en frivillig 
tillægsforsikring. Med andre ord, såfremt den ikke lønnede 
landbruger ikke har tegnet forsikring mod midlertidig 
uarbejdsdygtighed, kan hans i artikel 2, litra b) , omhandlede 
ægtefælle ikke modtage nogen sundhedsydelse eller andre ydelser. 
Der er ikke i spansk lovgivning fastsat nogen afløsningsordning 
for kvinderne under deres barselsfravær, ej heller nogen sociale 
tjenester til afhjælpning af situationen for den medhjælpende 
hustru, der er ude af stand til at arbejde. 
ARTIKEL 9 
I § 2 i den lov om proceduren på arbejdsområdet, der blev godkendt ved kongelig anordning 
nr. 521 af 27. april 1990, hedder det: "De retslige organer i socialvæsenet skal underrettes om 
de tvister, der opstår (...) på socialsikringsområdet". 
Enhver indehaver af en subjektiv ret eller legitim interesse kan anlægge sag for domstolene 
(§ 17 i ovennævnte lov). 
Endvidere kan en person, der påberåber sig forskelsbehandling på grundlag af køn, kræve, 
at modparten skal dokumentere den trufne foranstaltnings objektive berettigelse og 
proportionalitet. Dommeren kan anmode de kompetente offentlige organer om en udtalelse 
(§ 25, stk. 3). 
Ud over denne socialretlige klageadgang kan overtrædelse af de i forfatningen fastsatte 
rettigheder udløse forfatningsretlig behandling af sagen. 
ARTIKEL 10 
Vedrørende faglig uddannelse: 
Oplysninger gives på landsplan af det ved lov nr. 1 af 7. januar 1986 nedsatte 
Erhvervsuddannelsesråd. Dette rådgivende organ, som bistår regeringen på det regulerede 
erhvervsuddannelsesområde, består af de mest repræsentative arbejdstager- og 
arbejdsgiverorganisationer samt af repræsentanter for myndighederne. 
Oplysningerne på provinsplan meddeles af Provinsudvalgene for Erhvervsuddannelse og 
Provinsudvalget for Opfølgning af Erhvervsuddannelser, som er nedsat ved henholdsvis 
bekendtgørelse af 21. juni 1990 og kongelig anordning nr. 1618 af 14. december 1990. 
Det nationale Beskæftigelsesinstitut udsender ligeledes oplysninger til uddannelsescentrene. 
Konklusioner: 
1. Ved § 7 i den almindelige lov om social sikring (lov nr. 
2065/74 af 30.5.74) er det udtrykkeligt forbudt at betragte den 
selvstændige erhvervsdrivendes hustru som arbejdstager, og der 
kan ikke føres bevis for det modsatte (hvilket er tilladt for de 
øvrige familiemedlemmer). Hustruen kan således ikke personligt 
tilmelde sig den sociale sikring, og modtager kun indirekte 
ydelser herfra, nemlig gennem sin mand. 
Det synes, som om hustruen ifølge de arbejdsretlige regler kan 
være lønmodtager hos sin selvstændige ægtefælle, men at hun ikke 
kan have denne status ifølge den sociale sikringsordning. Dette 
er en selvmodsigelse, som faktisk forhindrer den medhjælpende 
hustru i at være lønmodtager i sin mands virksomhed. 
- 18 
Planen til fremme af lige muligheder af 1988-1990, som blev 
godkendt af regeringen i 1987, omfatter bl.a. en henstilling om 
(1.11.1) "undersøgelse af muligheden for at ændre § 7, stk. 2 i 
den almindelige lov om social sikring". 
2. Såfremt virksomhedslederen ikke er forsikret mod midlertidig 
uarbejdsdygtighed, kan hans hustru ikke opnå lægehjælp ved 
barsel. 
^ 
- 19 -
6. Frankrig 
For håndværks-, industri- og har.delserhvervene: 
Lov af 10. juli 1982 nr. 82-596 har forbedret stillingen for 
håndværkeres og handlendes ægtefæller, som deltager i 
virksomhedens drift, ved at give dem tre valgmuligheder: 
* lønnede ægtefæller 
* kompagnonægtefæller 
* samarbejdende ægtefæller (" collaborateur" -satus)*0 
Trods disse forskellige muligheder, navnlig muligheden for at 
vælge status som samarbejdende ægtefæller, som forener 
anerkendelse og begrænsede byrder for virksomhederne, skønnes 
det, at 80 % af ægtefællerne inden for håndværk, industri og 
handel ikke har valgt status. 
ARTIKEL 5 
^ Der er intet til hinder for oprettelse af et selskab mellem 
ægtefæller. Betingelserne for oprettelse af et selskab er de 
samme, uanset om der er tale om et gift eller ugift par (f.eks. 
krav om en bestemt eksamen). 
Den franske regering har nævnt én undtagelse fra reglen om, at 
ægtefæller kan oprette et selskab. Ifølge § 1 i lov nr. 62-1971 
af 8.8.1962 er det forbudt at oprette en såkaldt "groupement 
agricole d'exploitation en commun (GAEC)" (en sammenslutning af 
landbrugere med henblik på fælles drift) med to ægtefæller som 
eneste medlemmer. Derimod kan to ægtefæller sammen med en partner 
oprette en GAEC. 
Ønsker ægtefællerne absolut at være de eneste deltagere i et 
landbrugsselskab kan de oprette et "exploitation agricole à 
responsabilité limitée (EARL)" (et landbrugsanpartsselskab) , som 
er underkastet lov nr. 85-697 af 11.7.1985. 
^ For yderligere at tilskynde ægtefæller til at vælge 
selskabsformen udbetales der nu ifølge anordning nr. 88-198 om 
støtte til unge landbrugeres etablering to ydelser til unge 
landbrugere (DJA) pr. husstand, når begge ægtefæller er 
driftsledere i et landbrugsselskab (anpartsselskab eller andet). 
ARTIKEL 6 
Ægtefæller, der har valgt status som samarbejdende ægtefæller 
(inden for håndværk, industri eller handel), kan frivilligt 
tilmelde sig pensionsforsikringen for ulønnede arbejdstagere for 
at opnå pensionsret. De har ligeledes mulighed for (under visse 
betingelser) at få tilbagebetalt bidrag for visse 
arbejdsperioder, der ligger før deres tilmelding til den 
frivillige forsikring11 . 
10 Se fodnote 1 ovenfor. 
11 Anordning nr. 86-100 af 4. marts 1986. 
- 20 -
Siden vedtagelsen af lov nr. 89/1008 af 31. december 1989 (§ 17) 
har en ægtefælle, der deltager i den virksomhed, der udøves af 
ten eneste anpartshaver i et énmandsselskab (EtJRL), kunnet 
modtage barselsydelser og pensionsforsikringsydelser. Denne 
ægtefælle har nemlig ret til de samme barselsydelser som den 
medhjælpende ægtefælle, der er nævnt i handels- og 
selskabsregisteret eller i håndværksregisteret. 
Med hensyn til pension kan ægtefællen frivilligt indbetale 
bidrag til den pensionsforsikringskasse, som den anden ægtefælle, 
den eneste selskabsdeltager, er tilsluttet. 
I en gennemførelsesanordning (nr. 91-897) af 5. september 1991 
hedder det, at disse ægtefæller skal kunne tilmelde sig den 
frivillige pensionsforsikring, afgive en erklæring på tro og love 
om, at de faktisk og sædvanligvis - uden løn - deltager i disse 
selskabsdeltageres ikke lønnede virksomhed, og at de ikke 
personligt er tilsluttet en lovpligtig pensionsforsikring. Disse 
ægtefællers bidrag udregnes, efter eget valg, enten på grundlag 
af en tredjedel af socialsikringsloftet eller på grundlag af 
virksomhedslederens erhvervsindtægter (dog højst 
socialsikringsloftet). Selv om ægtefællen til den eneste 
selskabsdeltager i et EURL nu har ret til barsels- og 
pensionsforsikringsydelser, betragtes vedkommende dog ikke som 
samarbejdende ægtefælle i henhold til loven af 10.7.1982 (og kan 
faktisk ikke være samarbejdende ægtefælle til en juridisk person 
(EURL)). Derfor har ægtefællen til den eneste selskabsdeltager i 
et EURL ikke de samme erhvervsmæssige rettigheder som den 
samarbejdende ægtefælle, da han eller hun ikke anses for at have 
fået sådanne beføjelser. Han eller hun kan ej heller deltage i 
valg til håndværks-, handels- og industrikamre. 
Ved anordning nr. 89-628 af 24. juli 1989 har samarbejdende 
ægtefæller til personer i liberale erhverv fået mulighed for 
frivilligt at tilslutte sig de liberale erhvervs 
pensionsforsikringsordning og få deres egne pensionsrettigheder. 
Advokaters ægtefæller har endnu ikke denne mulighed. 
Den ægtefælle til en landbruger, der ikke har valgt status, selv 
om vedkommende deltager i landbrugsbedriftens arbejde, betragtes 
fra et landbrugs- og socialretligt synspunkt ikke som 
erhvervsdrivende og er derfor ikke personligt forsikret. 
Landbrugeres ægtefællers sociale rettigheder bestemmes enten af 
deres familiemæssige stilling, hvilket giver dem mulighed for at 
modtage sygesikrings- og barselsydelserne (i naturalier) for 
retserhververe uden at skulle betale bidrag, eller af en 
formodning om deltagelse i arbejdet, hvilket giver ægtefællen en 
personlig ret til den faste pension, mod at den, der forestår 
bedriften, betaler bidrag til den individuelle pensionsforsikring 
(den faste alderspension androg i 1992 på 15.120 FRF om året). 
Derimod kan den ægtefælle, der ikke kan fremlægge dokumentation 
for personlige erhvervsindtægter, og som ikke er personligt 
forsikret, ikke oppebære invalidepension eller den 
forholdsmæssige alderspension, der tilkommer landbrugeren. 
Mange ægtefæller, der er arveberettigede, deltager imidlertid 
rent faktisk i bedriftens arbejde uden at få anerkendt deres 
arbejde i form af personlige rettigheder. Derfor er der for nylig 
- 21 -
vedtaget en bestemmelse, som forbedrer pensionsrettighederne for 
en landbrugerægtefælle uden status. 
Ifølge § 12 i lov 91-1407 af 31. december 1991 om sociale bidrag 
inden for landbruget, hvorved der blev indført en 
førtidspensionsordning for landbrugere, og som blev gennemført 
ved anordning nr. 92-1111 af 2.10.92, skal en husstand af 
landbrugere fremover kunne vælge at dele de pensionsgivende 
points, for så vidt bedriftschefens ægtefælle ikke er tilsluttet 
en anden pensionsordning som følge af sit erhvervsarbejde og ikke 
er uarbejdsdygtig. 
Meddelelsen om udnyttelse af muligheden for at dele de 
pensionsgivende points skal være underskrevet af begge 
ægtefæller. Meddelelsen gælder for ét år og kan forlænges 
stiltiende. Delingen finder sted hvert år og er endelig. 
Muligheden for at dele ophører efter anmodning fra begge 
ægtefæller eller uden videre, såfremt ægtefællen ikke længere 
opfylder betingelserne. 
ARTIKEL 7 
Indførelse af en status som samarbejdende ægtefælle. 
For at kunne betragtes som samarbejdende ægtefælle skal 
ægtefællen få fastslået, at han eller hun har denne egenskab, ved 
at få tilført handelseller håndværksregisteret, hvor ejeren af 
virksomheden er registreret, en udtrykkelig påtegning herom. 
Han/hun skal da "faktisk medvirke ved mandens/hustruens 
virksomhed uden løn og uden at udøve anden form for 
erhvervsvirksomhed" (§ 8, kapitel III i lov nr. 82-596 af 
10/07/82) . 
Således kan ægtefællen opnå erhvervsmæssige og sociale 
rettigheder. 
erhvervsmæssige rettigheder 
1. Den samarbejdende ægtefælle (m/k) anses for af 
V^.. virksomhedens chef at have modtaget fuldmagt til på 
dennes vegne at udføre handlinger vedrørende 
virksomhedens drift. 
2. Han/hun har valgret og er valgbar til handels- og 
håndværkskamrene og pensionsforsikringskasserne. 
* sociale rettigheder: se artiklerne 6 og 8. 
ARTIKEL 8 
Syge- og barselsforsikring for samtlige ulønnede erhvervsdrivende 
i andre erhverv end landbruget: 
Ved lov af 10. juli 1982 og gennemførelsesanordning af 31.12.82 
blev der indført en barselsydelse og en ydelse, der gjorde det 
muligt for de pågældende kvinder at blive afløst af lønnet 
personale, såvel for kvinder, som selv udøvede industri-, 
handels- eller håndværksvirksomhed eller et liberalt erhverv, og 
som personligt var tilmeldt ordningen for ulønnede 
erhvervsdrivende, som for samarbejdende ægtefæller til udøvere af 
- 22 -
industri-, handels- og håndværksvirksomhed eller medlemmer af 
liberale erhverv. Disse kvinder modtager således en fast 
barselsydelse, der beløb sig til 5.790 FRF pr. 1. juli 1992, og, 
såfremt de lader sig afløse af lønnet personale, en samlet 
afløsningsydelse af samme størrelse, som kan strække sig over 
højst 28 dage. 
Syge- og barselsforsikring for ulønnede erhvervsdrivende inden 
for landbruget: 
Samtlige kvinder, der arbejder på bedriften og udfører 
landbrugsarbejde er omfattet af den af branchen indførte 
afløsningsordning, uanset hvilken retlig status de har. De kan i 
tilfælde af barsel lade sig afløse af lønnet personale i højst 56 
dage. Afløsningsydelsen svarer til 90% (dvs. at den kvindelige 
landbruger selv skal betale 10%). 
Pr. 27.7.92 er lettet for de udgifter, som de 90% skal beregnes 
af: 
- 478,40 FRF pr. afløsningsdag (fuldtid), 
- 58,24 FRF pr. afløsningstime, når afløsningen strækker sig over 
mindre end 8 timer om dagen. 
ARTIKEL 9 
Der foreligger på nuværende tidspunkt ingen oplysninger om de i 
denne artikel fastsatte bestemmelser. 
ARTIKEL 10 
1988: optagelse af en videofilm (varighed: 20 minutter) om 
kvindelige landboeres situation. Videofilmen tog sigte på lokale 
beslutningstagere og hele landbefolkningen, som skulle oplyses om 
kvindernes økonomiske betydning og deres rolle i udviklingen af 
samtlige sektorer i landdistrikterne. 
Oktober 1992: iværksættelse af en oplysnings- og 
interessevækkende kampagne om de rettigheder, ægtefællerne til 
håndværkere og handlende har. Der er offentliggjort artikler om 
disse ægtefællers rettigheder i tidsskrifterne "contact AVA" 
(udgivet af håndværkernes pensionsforsikringskasser) og "ORGANIC 
Information" (udgivet af de handlendes 
pensionsforsikringskasser) . Disse artikler henvender sig til 
samtlige håndværkere og handlende i Frankrig. 
Marts 1993: Det Nationale Center for Information om Kvinders 
Rettigheder har netop udarbejdet en håndbog om kvindelige 
landbrugeres rettigheder i Frankrig. Den vil snarest blive 
udsendt gennem de lokale informationscentres netværk og det 
netværk, som udøvere af landbrugserhvervet har oprettet. 
- 23 -
7. IRLAND 
ARTIKEL 4 
Ved Employment Equality Act (1977) forbydes forskelsbehandling på 
grundlag af køn eller ægteskabelig status for så vidt angår 
adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse og erhvervserfaring. 
Ifølge lovens § 6 er det ulovligt at diskriminere med hensyn til 
adgangen til erhvervsuddannelseskurser eller måden, hvorpå 
uddannelseskurserne o.lign. præsenteres (bortset fra positiv 
særbehandling - § 15). 
ARTIKEL 5 
I "Companies Acts" 1963-1990 sondres der ikke mellem mænd og 
kvinder. 
To ægtefæller kan være deltagere i et selskab, og ifølge 
"Companies Registration Office" er mange af de registrerede 
w- selskaber oprettet af ægtefæller. 
ARTIKEL 6 
Selvstændige erhvervsdrivende, som er tilsluttet 
pensionsforsikringen, opnår ret til en ægtefælleydelse, såfremt 
ægtefællen er afhængig af den selvstændige erhvervsdrivende. 
Denne ydelse skal udbetales direkte til pensionisten som del af 
hans pension, eller den forsørgede ægtefælle kan ansøge om at få 
ydelsen udbetalt direkte. 
I "Social Welfare Act" hedder det, at medhjælpende ægtefæller er 
undtaget fra den lovpligtige socialforsikring for selvstændige. 
Det synes ikke at være muligt for dem at tegne frivillig 
forsikring **. 
ARTIKEL 7 
"National Pensions Board", som er oprettet for at rådgive 
^ socialministeren om pensionspolitikken i almindelighed, er ved at 
undersøge muligheden for at udvide dækningen ifølge den 
lovpligtige socialforsikring til at omfatte medhjælpende 
familiemedlemmer (herunder ægtefæller), som hjælper en 
lønmodtager eller en selvstændig med at tjene husstandens 
indtægt, og/eller for hvem denne indtægt er hovedindtægtskilde. 
ARTIKEL 8 
Der findes ingen midlertidig afløsningsordning for selvstændige 
kvindelige erhvervsdrivende eller hustruer til selvstændige 
erhvervsdrivende, og de har ikke ret til kontante ydelser under 
deres barselsfravær. 
^* Medmindre de forinden har modtaget vederlag, som bevirker, at 
de er nødt til at tegne den lovpligtige pensionsforsikring. I så 
fald har de ret til at bevare dækningen ved at indbetale 
frivillige bidrag. 
- 24 -
ARTIKEL 9 
Personer, som mener, at de udsættes for forskelsbehandling, kan 
klage til Arbejdsretten, som tager stilling til, om sagen skal 
henvises til en ligestillingskonsulent, som skal behandle sagen 
og afgive henstilling, eller til en person, der er ansvarlig for 
sager om forholdet mellem arbejdsgivere og arbejdstagere, med 
henblik på forlig. 
Sidstnævnte mulighed vælges kun sjældent. Fagforeningerne og det 
irske ligestillingskontor (Employment Equality Agency) kan for en 
enkeltperson eller en gruppe af enkeltpersoner indgive klage til 
domstolene. 
ARTIKEL 10 
Samtlige centre for faglig uddannelse er underrettet om reglerne 
vedrørende lige muligheder, således at de kan følge disse regler 
i forbindelse med alle uddannelsesprogrammer. Det organ, der er 
ansvarligt for uddannelse og beskæftigelse (FAS) tilskynder 
aktivt kvinder til at vælge blandt samtlige muligheder, navnlig 
inden for de utraditionelle sektorer. 
Konklusioner 
1. Medhjælpende ægtefæller (m/k) er kun pensionsforsikret gennem 
den selvstændige erhvervsdrivende. De kan ikke ved frivillige 
bidrag udvide deres ret, som begrænser sig til alderspension. 
2. Der er ikke truffet nogen foranstaltninger med henblik på at 
tildele kvindelige erhvervsdrivende barselsydelser. Der synes 
ikke at bestå nogen afløsningsordning. 
3. Ganske vist er der givet de i artikel 10 omhandlede 
oplysninger til uddannelsescentrene, men artiklen vedrører 
tillige organer, der repræsenterer de selvstændige 
erhvervsdrivende og deres ægtefæller, og disse har ikke modtaget 
nogen oplysninger. 
^ 
- 25 -
IL Italien 
Den italienske regering henleder opmærksomheden på, at direktivet 
indeholder principper, som ikke findes tilsvarende i landets 
interne retsorden. Udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed er 
karakteriseret ved en stor forhandlingsfrihed. Dvs. at der findes 
mange forskellige modeller for sådan virksomhed, hvoraf ingen 
indebærer forskelsbehandling på grundlag af køn. 
ARTIKEL 4 
Italiensk ret forbyder enhver forskelsbehandling på grundlag af 
køn med hensyn til adgangen til de forskellige former for 
selvstændig virksomhed og udøvelsen heraf. Dette princip er 
knæsat ved lov nr. 66 af 9. februar 1963. 
ARTIKEL 5 
Begrebet familievirksomhed 
i A Begrebet familievirksomhed er indført ved lov nr. 151 af 19. maj 
^ 1975 og udbygget ved lov nr. 903 af 9.12.77 *3. I denne lov hedder 
det, at "kvindelige selvstændige erhvervsdrivende, som 
sædvanligvis udøver virksomhed i familievirksomheden, har ret til 
at repræsentere virksomheden i kooperativers, konsortiers og 
andre foreningers vedtægtsmæssige organer" . 
I § 230 bis i den borgerlige lovbog hedder det navnlig, at 
medmindre der er tale om et andet forhold, har et familiemedlem41', 
som sædvanligvis udøver erhvervsvirksomhed inden for familien 
eller familievirksomheden 4S, ret til underhold i forhold til 
familieformueforholdene, og han får del i familievirksomhedens 
overskud og i de aktiver, der erhverves ved overskuddet, samt i 
resultatet af virksomhedens vækst, også hvad angår 
installationerne, i forhold til mængden og kvaliteten af det 
præsterede arbejde. Beslutninger om anvendelse af overskud og 
værdistigninger og om ekstraordinære driftsforanstaltninger, om 
hvad der skal produceres og om virksomhedens ophør, træffes med 
almindeligt flertal af de familiemedlemmer, som deltager i selve 
virksomheden. 
Således synes der i høj grad at blive regnet med det arbejde, der 
udføres af en selvstændig erhvervsdrivendes ægtefælle, i denne 
paragraf, som anerkender ægtefælles ret til at få andel i 
virksomhedens overskud i forhold til det præsterede arbejdes 
kvalitet og kvantitet, og som understreger det princip, at 
"kvindens arbejde er ligeværdigt med mandens". 
*i Denne lov vedrører ligebehandling af mænd og kvinder i 
arbejdsforhold. 
^Ved familiemedlem forstås ægtefællen, slægtninge indtil 3. grad 
og besvogrede indtil 2. grad. 
"*& Ved familievirksomhed forstås en virksomhed, hvori ægtefællen, 
slægtninge indtil 3. grad og besvogrede indtil 2. grad er 
medarbejdere. 
- 26 -
For så vidt angår landbruget styres de stiltiende oprettede 
familiesamfund af sædvaner, som dog ikke er i strid med 
ovennævnte bestemmelser. 
Liberale erhverv 
Der må dog gøres opmærksom på en dom afsagt af Kassationsretten 
den 19. maj 1986, nemlig nr. 3287, som tillægger den ene 
ægtefælles arbejde for den anden mindre værdi, såfremt den anden 
ægtefælle udøver et liberalt erhverv. Denne dom og den herskende 
retspraksis stiller nemlig en sådan erhvervsudøvelse lige med 
virksomhed, som udøves "affectionis causa", dvs. vederlagsfrit. 
Faktisk finder § 230 bis ikke anvendelse på de liberale erhverv, 
da disse (advokater, notarer osv.) ikke betragtes som 
virksomheder. I disse tilfælde er det de almindelige retsregler, 
der gælder. 
Vedtagelsen af direktivet har medført en fortolkningsmæssig 
tilpasning af underretternes praksis og af den retlige teori 
vedrørende den borgerlige lovbogs bestemmelser og en udvidelse af 
beskyttelsen til at omfatte virksomhed, der udøves i en 
familiemæssig sammenhæng, der ikke har form af en virksomhed. 
Trods direktivet er den dominerende fortolkning 
(Kassationsretten) stadig, at der består en formodning for 
vederlagsfrihed for erhvervsvirksomhed i samtlige tilfælde, hvor 
der er tale om ægtefolk, navnlig hvis de bor sammen. 
ARTIKEL 8 
Ved lov nr. 379 af 11. december 1990 er der indført en 
barselsydelse for selvstændige kvindelige erhvervsdrivende i 
liberale erhverv. Kvinderne modtager i en 5-måneders periode (to 
måneder før og 3 måneder efter fødslen) socialsikringsydelser, 
der udgør 80% af 5/12 af det beløb, der er indtjent og 
selvangivet i de to forudgående år. 
Ved lov nr. 546 af 29. december 1987 var der allerede indført en 
barselsydelse for selvstændige kvindelige erhvervsdrivende. 
ARTIKEL 10 
Ved § 4, stk. 5, i lov nr. 125 af 10. april 1991 (positiv 
særbehandling med henblik på at opnå ligestilling mellem mænd og 
kvinder på arbejdspladsen) er der indført omvendt bevisbyrde til 
fordel for arbejdstagere, som mener at være udsat for 
forskelsbehandling. 
Konklusion 
1. Italien angriber problemet om anerkendelse af ægtefællens 
arbejde gennem begrebet familievirksomhed. Dette begreb synes 
ikke at indebære egne rettigheder med hensyn til social sikring. 
Desværre gælder dette begreb kun, såfremt man har en virksomhed. 
Dvs. at ægtefæller til selvstændige erhvervsdrivende i liberale 
erhverv er udelukket. 
2. Italien har ikke oplyst Kommissionen om nogen særlig 
foranstaltning, der er truffet for at informere de af direktivet 
27 -
berørte personer om dets indhold, 
^ 
- 28 -
9_, frurønfrpyrq 
Bemærk: Svarene fra Luxembourg vedrører ikke artikel 7, 9 og 10. 
ARTIKEL 5 
Der kan oprettes selskaber mellem ægtefæller, jfr. dog § 181, 
stk. 2, i den ændrede lov af 10. august 1915 om handelsselskaber. 
Ved denne paragraf gives der ægtefæller mulighed for at være 
selskabsdeltagere i et selskab med begrænset ansvar, medmindre 
selskabskontrakten ændrer virkningerne af ægtefællernes 
ægteskabelige formueforhold. Ansvarsbegrænsningen gælder,' uanset 
om ægtefællerne har indgået en ægtepagt eller ej. 
ARTIKEL 6 
Ægtefæller, som deltager i den selvstændige erhvervsdrivendes 
håndværks-, handels- og landbrugsvirksomhed, er principielt 
forsikrede som lovpligtigt forsikrede med hensyn til syge- og 
^ pensionsforsikring. Er dette ikke tilfældet, modtager de 
naturalydelser inden for rammerne af medforsikringen. 
Efter anmodning kan bestyrelsen dispensere fra kravet om 
medhjælpende ægtefællers tilslutning, medmindre der er tale om 
ægtefællen til en forsikret landbruger. De af direktivet 
omfattede ægtefæller kan således modtage ydelser i tilfælde af 
sygdom, ulykke, invaliditet, alderspension og efterladtepension. 
I tilfælde af uarbejdsdygtighed sættes ægtefællens kontante 
ydelse i bero indtil den første dag i den fjerde måned efter den, 
i hvilken uarbejdsdygtigheden er anmeldt. Denne ydelse svarer til 
bidragsgrundlaget og kan ikke overstige et beløb svarende til fem 
gange den sociale mindsteløn, der benyttes som reference 1*. 
ARTIKEL 8 
Ved lov af 27. juli 1992 om reform af sygeforsikringen og 
sundhedssektoren er den kontante barselsydelse udstrakt til at 
^/ gælde kvinder, som udøver et ikke lønnet erhverv *&. 
Der er tale om hustruer på mindst 18 år, som udøver deres 
virksomhed som hovederhverv. En kvindelig selskabsdeltager, som 
sædvanligvis deltager i den daglige drift, eller som alene eller 
sammen med sin mand ejer over halvdelen af anparterne, 
ligestilles hermed. 
Ydelsen svarer til bidragsgrundlaget, men kan ikke overstige et 
beløb svarende til fem gange den sociale mindsteløn. Den 
udbetales i otte uger før og otte uger efter nedkomsten. Denne 
foranstaltning, som ligestiller selvstændige kvindelige 
erhvervsdrivende og kvindelige lønmodtagere, træder i kraft den 
1. januar 1994. 
^ § 12 - Lov af 27.7.92 om reform af sygeforsikringen og 
sundhedssektoren. 
1S} Artiklerne 1, 5 og 25. 
^ - 29 
Hustruen kan efter anmodning få dispensation fra kravet om 
tilslutning til ordningen, medmindre hun alene ejer over 
halvdelen af anparterne, eller medmindre det drejer sig om en 
medhjælpende hustru til en landbruger. Dispensation kan kun gives 
sammen med en dispensation fra pensionsforsikringen. 
Der findes ingen afløsningsordning. 
Konklusioner: 
1. Det må beklages, at Luxembourg, selv om landet har indført et 
system med lovpligtig forsikring for de i artikel 2, litra b) , 
omhandlede ægtefæller, ikke har indført effektive 
foranstaltninger til at sikre, at denne forpligtelse opfyldes. 
I mangel af en egentlig politik, der har til formål at oplyse 
ægtefæller, der er selvstændige erhvervsdrivende, om deres 
rettigheder, er den lovpligtige forsikring af tvivlsom værdi. 
2. I 1994 vil hustruer til selvstændige erhvervsdrivende, som 
sædvanligvis deltager i virksomheden eller bedriften, få ret til 
en egentlig barselsydelse, og ikke længere som tidligere den 
almindelige faste godtgørelse, som enhver kvinde, der bor i 
Luxembourg, modtager. Disse hustruer vil blive anerkendt som 
fuldtidserhvervsdrivende. 
^w-
^ 30 -
101 frïgçierlançiene 
ARTIKEL 4 
Der finder ingen forskelsbehandling sted på grundlag af køn for 
så vidt angår adgang til og oprettelse samt udvidelse af en 
virksomhed. 
ARTIKEL 5 
Oprettelsen af et selskab mellem ægtefæller er ikke underkastet 
særlige betingelser, som kun gælder for ægtepar. 
ARTIKEL 6 
Samtlige nederlandske statsborgere skal bidrage med 30% af 
deres indkomst ud over skatten for at få adgang til den nationale 
sygefond (Ziekenfonds). Er indkomsten over et vist niveau, skal 
arbejdstageren tegne en privat forsikring. 
Selvstændige erhvervsdrivende og disses ægtefæller er som alle 
nederlandske statsborgere underkastet det nationale eller et 
privat forsikringssystem, som giver ret til alders-, invalide- og 
efterladtepension samt til familietillæg. 
Arbejdstagere, som går fra at være lønmodtagere over til at være 
selvstændige, har ligeledes mulighed for at fortsætte på 
frivillig basis. 
ARTIKEL 7 
I 1985 blev der nedsat et udvalg for medhjælpende hustruer til 
selvstændige erhvervsdrivende. Dette udvalg var sammensat af 
repræsentanter for regeringen, de små og mellemstore virksomheder 
og landbrugssektoren. Udvalget havde til opgave at finde frem til 
problemerne i forbindelse med medhjælpende hustruers stilling i 
den borgerlige lovgivning og skattelovgivningen, inden for 
uddannelse og social sikring. Beklageligvis har de nederlandske 
myndigheder ikke fremsendt oplysninger om resultatet af udvalgets 
arbejde. 
ARTIKEL 8 
Ifølge sygeforsikringslovgivningen har kvinder ret til orlov i 16 
uger. Såfremt de efter 16 uger er ude af stand til at arbejde, 
kan orloven forlænges til 52 uger. 
Der findes en national forening, som dækker samtlige 
afløsningsordninger i Nederlandene. 
Man kan ligeledes tegne en privat forsikring, for hvilken præmien 
afhænger af de tilbudte ydelser. Der ydes ligeledes statstilskud 
til begrænsning af udgifterne til afløsning i tilfælde af sygdom, 
ulykke, barsel, ferie og uddannelse. 
ARTIKEL 9 
Ingen oplysninger. 
ARTIKEL 10 
c - 31 -
De organer, der repræsenterer de selvstændige erhverv, og 
centrene for faglig uddannelse er ved skrivelser og cirkulærer 
blevet underrettet om direktivets betydning. 
Konklusion 
Den nederlandske lovgivning synes at være i overensstemmelse med 
direktivet. Dog må det beklages, at medhjælpende ægtefæller 
stadig ikke kan ansættes af deres mand/kone. Ifølge nederlandsk 
lovgivning er et underordnelsesforhold nødvendigt i forbindelse 
med arbejdskontrakter men uønskeligt mellem ægtefæller'*8. 
Drenge og piger har lige adgang til erhvervsuddannelse, men det 
må konstateres, at i hvert fald i landbrugssektoren er 
procentdelen af piger under uddannelse lavere, og at tingene kun 
ændrer sig langsomt. 
** Parlamentsdokumenter 1988-1989 nr. 19622-13. 
19 11.Portugal 
ARTIKEL 4 
Hverken retligt eller faktisk sker der i Portugal forskelsbehandling med hensyn til adgang 
til uddannelse, oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed eller påbegyndelse 
eller udvidelse af nogen anden form for selvstændig erhvervsvirksomhed. 
ARTIKEL 5 
Bestemmelserne vedrørende ægtefællers fælles ejendom er klare og præcise, og der er en 
høj grad af frihed for en mand og kone, der ønsker at oprette et selskab sammen eller 
begge besidde aktier eller anparter i samme selskab. 
Da det overordnede mål med det offentliges politik er at beskytte husstandens ejendom 
og forhindre, at den ene ægtefælle begunstiges urimeligt i forhold til den anden, er den 
eneste begrænsning, at kun en af ægtefællerne kan hæfte personligt. 
Det er dog en generel fortolkning, at denne begrænsning ikke gælder, hvis parret før 
indgåelse af ægteskab har indgået aftale om særeje (artikel 1735 i den borgerlige lovbog). 
Når ægtefællerne i henhold den ordning, der er gældende for det ægteskabelige 
formueforhold, besidder aktier eller anparter i fællesskab, anses aktionæren eller 
anpartshaveren for at være den ægtefælle, der er part i sel skab skontrakten, eller, hvis 
aktierne eller anparterne er erhvervet senere, den ægtefælle gennem hvilken aktierne eller 
anparterne i selskabet er overdraget til parret. 
Dette er dog ikke til hinder for at aktionærens eller anpartshaverens ægtefælle kan udøve 
de civilretlige administrative beføjelser, hvis den ægtefælle, der er aktionær eller 
anpartshaver af en eller anden grund ikke selv kan udøve disse, og det berører heller ikke 
aktionærens eller anpartshaverens ægtefælles rettigheder vedrørende aktier eller anparter 
i tilfælde af aktionærens eller anpartshaverens død. 
ARTIKEL 6 
Selvstændige erhvervsdrivende er forsikret mod risici i forbindelse med sygdom19 (frivillig 
ordning for erhvervssygdomme), barsel, invaliditet, alderdom og dødsfald. 
De i artikel 2, litra b) omhandlede ægtefæller til selvstændige erhvervsdirvende er, 
såfremt den selvstændige har en énmandsvirksomhed, beskyttet gennem den sociale 
sikringsordning for selvstændige erhvervsdrivende og har samme dækning. I andre 
tilfælde kan de i artikel 2, litra b), omhandlede ægtefæller tilslutte sig en frivillig ordning, 
som beskytter dem mod risici i forbindelse med alderdom, invaliditet og dødsfald. 
ARTIKEL 7 
Der foreligger ingen oplysninger om trufne foranstaltninger. 
ARTIKEL 8 
Selvstændige kvindelige erhvervsdrivende har ret til barselsorlov i 90 dage og til en 
barselsydelse, forudsat at de har været tilsluttet ordningen i mindst seks måneder 
sammenlagt og deres vederlag er blevet registreret. 
Sundhedsydelssr indgår ikke i socialsikringssystemet. Alle, der har bopæl i Portugal, 
sikres sådanne ydelser gennem det nationale sundhedsvæsen. 
32 
Derimod nyder den medhjælpende hustru ikke fordel af denne beskyttelse gennem sin 
selvstændige ægtefælles forsikring, og hun kan ikke frivilligt tegne nogen 
barselsforsikring. 
Der findes ingen afløsningsordninger eller sociale tjenester, der kan hjælpe den 
medhjælpende hustru, såfremt denne er ude af stand til at arbejde. 
ARTIKEL 9 
Tvister om ligebehandling, der er omfattet af direktivet, afgøres af de almindelige 
domstole. 
Der findes i Portugal henholdsvis et udvalg for kvinders ligestilling og rettigheder, som 
er tilknyttet statsministeriet, og et udvalg for ligestilling på beskæftigelses- og 
arbejdsområdet, som er tilknyttet arbejdsministeriet. Der er ikke tale om klageinstanser, 
men om administrative udvalg, som begge haij rådgivende karakter. 
Sammenslutninger, der repræsenterer enkeltpersoner, kan fa klageadgang. Fagforeninger 
eller andre grupper i almindelighed har ingen klageadgang. 
ARTIKEL 10 
Den eneste kilde til oplysninger om nye eller gældende lovforskrifter til gennemførelse 
af dette direktiv er offentliggørelse af forskrifterne i Diario da Republica. Dette er den 
normale metode til offentliggørelse af nye lovbestemmelser. Der er imidlertid ikke gjort 
noget for at informere de organer, der repræsenterer de selvstændige erhverv, eller centre 
for faglig uddannelse, således som det er krævet i denne artikel i direktivet. 
Konklusioner: 
1. Artikel 8 har ikke givet anledning til nogen lovgivning på dette område. 
2. Selv om offentliggørelse i Diario da Republica er den normale metode til 
bekendtgørelse af lovbestemmelser, skal det dog stadig anføres, at der i henhold til artikel 
10 skal gennemføres en mere aktiv informationsstrategi henvendt til dem, der først og 
fremmest berøres af direktivet. 
33 
- 34 -
12. Dat Forenede Kongerige 
INPLEPNINS 
Det Forenede Kongerige mener, at ligebehandlingsprincippet har 
været gældende allerede før direktivets vedtagelse, og at det 
derfor ikke har været nødvendigt at tilpasse britisk ret efter 
direktivets bestemmelser. 
Det var ikke nødvendigt med særlige lovbestemmelser for at 
iværksætte direktivets bestemmelser. Det Forenede Kongerige 
skønner ikke yderligere initiativer på dette område nødvendige. 
ARTIKEL 4 
Sex Discrimination Act (1975) og Equal Pay Act (1970) samt de 
tilsvarende love i Nordirland fastslår ligebehandlingsprincippet 
i britisk ret. Der findes for hver kategori af selvstændige 
erhvervsdrivende, herunder landbrugere, love, som forbyder enhver 
forskelsbehandling på grundlag af køn for så vidt angår adgang 
til erhvervsudøvelse, erhvervs- og efteruddannelse, 
erhvervsvejledning, omskoling og eventuelt forfremmelse. 
Det forenede Kongeriges lovgivning sikrer ligebehandling ved 
oprettelse, udvidelse og indretning af en virksomhed. Desuden har 
alle selvstændige uanset køn adgang til rådgivning, 
erhvervsuddannelse og finansieringsplaner. 
Ugifte selskabsdeltagere er ligestillede. Mandlige og kvindelige 
ægtefæller har samme rettigheder og forpligtelser. Er 
ægtefællerne kompagnoner, fastsættes deres rettigheder og 
forpligtelser som i alle interessentskaber i deres kontrakt og i 
Partnership Act af 1890, som ikke er til hinder for 
ligebehandlingen. Der findes ingen faktisk ulighed på dette 
område. 
ARTIKEL 5 
Det har ikke været nødvendigt at ændre den britiske lovgivning 
for at tilpasse den bestemmelserne i denne artikel. Virksomheder 
kan oprettes af ægtefællerne efter samme regler, og de to 
ægtefællers indskudte midler kan være fælleseje. Der er ingen 
indirekte hindringer for oprettelse af en virksomhed mellem 
ægtefæller (den relevante lov er Companies Act af 1985). 
Britisk lovgivning indeholder ingen bestemmelse, som forhindrer 
en virksomhed i at fortsætte i tilfælde af dødsfald eller 
skilsmisse, og opløsningen af et ægteskab har ingen negative 
retlige følger for en virksomheds aktiviteter eller de pågældende 
ægtefællers rettigheder. I besvarelsen fra Det Forenede Kongerige 
hedder det, at en skilsmisse kan have negative praktiske følger, 
"såfremt parret ikke mener sig i stand til at fortsætte med at 
arbejde sammen", men at der ikke findes nogen retlig løsning på 
dette problem. 
ARTIKEL 6 
Det Forenede Kongerige har et socialsikringssystem med 
bidragspligt for selvstændige erhvervsdrivende, som dækker 
- 35 -
risiciene i forbindelse med sygdom, barsel, pensionering og 
dødsfald. Systemet indeholder bestemmelser om beskyttelse af de 
i direktivets artikel 2, litra b) , omhandlede ægtefæller. 
Risiciene for disse personer er dækket af pensionsforsikringen og 
ydelsen i tilfælde af dødsfald. Ydelserne beregnes på grundlag af 
ægtemandens bidrag. For så vidt angår alderspension kan en gift 
kvinde, der aldrig har betalt bidrag, modtage pension fra det 60. 
år på grundlag af ægtemandens bidrag, såfremt han modtager 
alderspension (mænds pensionsalder: 65 år) . Kvindens pension 
svarer til 60% af mandens grundpension fra staten. 
Herudover er der et frivilligt socialsikringssystem, hvortil der 
betales bidrag, og som såvel kvinder som mænd har adgang til 
(pensionsforsikring og, for kvinders vedkommende, 
efterladtepension). 
ARTIKEL 7 
Det Forenede Kongerige er ved at gennemgå de foranstaltninger, 
^. der skal træffes på grundlag af artikel 7 (ligesom de allerede 
gjorde i 1989). Det Forenede Kongerige understreger for så vidt 
angår for eksempel landbrug, at "det anerkendes allerede i høj 
grad, at landbrugeres hustruer bidrager væsentligt til driften af 
landbruget". 
Regeringen skønner ikke andre initiativer på dette område 
nødvendige. 
ARTIKEL 8 
Selvstændige kvindelige erhvervsudøvere kan, såfremt de opfylder 
betingelserne, modtage barselsydelser inden for rammerne af det 
nationale socialsikringssystem. Barselsydelsen beløber sig for 
tiden til GBP 40,60 om ugen og kan udbetales i 18 uger. 
Retten til barselsorlov som sådan findes ikke for selvstændige 
kvindelige erhvervsdrivende, da Det Forenede Kongerige finder, at 
barselsorlov er en ret, der tildeles ansatte af arbejdsgiverne, 
K^s og at en selvstændig erhvervsdrivende ikke kan tildele sig selv 
en sådan ret. De foreliggende oplysninger siger intet om 
barselsydelse eller -orlov til selvstændige erhvervsdrivendes 
hustruer - formentlig fordi der ikke findes sådanne rettigheder. 
Selvstændige kvindelige erhvervsdrivende har ikke ret til 
afløsningsgodtgørelse. Inden for landbruget findes der i den 
private sektor afløsningstjenester. Ifølge statistikkerne fra 
1990 om selvstændige kvinder i Det Forenede Kongerige modtager 
55.000 selvstændige kvinder barselsydelse hvert år. 
ARTIKEL 9 
Alle enkeltpersoner har ret til at anlægge sag vedrørende dette 
spørgsmål. Hvem der er den kompetente myndighed, afhænger af den 
valgte klagemåde. Det kan være en domstol, en arbejdsret eller en 
ret med kompetence til at påkende sager om social sikring. 
Der findes to organer til fremme af lige muligheder, et i 
Storbritannien, og et i Nordirland. De kan lede undersøgelser og 
rådgive samt bistå personer, som mener at være udsat for 
forskelsbehandling. 
- 36 -
Der findes ingen forenklet procedure, selv om arbejdsretterne 
følger en mere uformel procedure end de almindelige domstole. Der 
er ikke mulighed for kollektiv klage. Der foreligger ingen 
i oplysninger om, hvor mange sager der indbringes for 
arbejdsretterne af selvstændige erhvervsdrivende. 
Retsmidlerne vedrørende princippet om ligebehandling af 
selvstændige og beskyttelse af gravide kvinder indeholder civile 
sanktionsmuligheder. 
ARTIKEL 10 
Direktivets vedtagelse blev meddelt Parlamentet i 1986, og der er 
sendt eksemplarer af direktivet til de organisationer, der 
repræsenterer de selvstændige, organerne til fremme af lige 
muligheder, den nationale organisation for landbrugere og 
kontoret for erhvervsuddannelse. 
Der eksisterer ligeledes et stort antal gratis 
\^ informationsbrochurer om de foranstaltninger, der er truffet til 
gennemførelse af direktivet. Organerne til fremme af lige 
muligheder har også udarbejdet informationsmateriale om dette 
emne. 
Listen over organisationer, som repræsenterer de selvstændige 
erhverv, og til hvilke direktivet er fremsendt er følgende: 
Alliance of Small Firms and Self-Employed People, Association of 
British Chambers of Commerce, Association of Independent 
Business, Forum of Private Business, National Chambers of Trade, 
CBI Smaller Firms Council, Union of Independent Companies, United 
Kingdom Science Park Association, National Federation of Self 
Employed and Small Businesses. 
.. r 
KONKLUSION 
Lovgivning og praksis synes at være i overensstemmelse med 
bestemmelserne i direktiv 86/613. I almindelighed betragtes 
enhver, der udøver erhvervsvirksomhed, som forpligtet til at lade 
^/ sig registrere som ansat eller selvstændig, også. selv om 
indtægterne/overskuddene er så lave, at han ikke skal betale 
lovpligtige bidrag. 
Derfor mener regeringen, at vedtagelsen af supplerende 
bestemmelser til fordel for selvstændiges ægtefæller, som bistår 
den selvstændige uden at være ansat eller kompagnon, vil være 
vanskelig at retfærdiggøre, såfremt der ikke træffes lignende 
foranstaltninger for ægtefæller til alle arbejdstagere, dvs. for 
alle, uanset om de er ansatte eller ej. 
- 37 -
KAPITEL 3: Konklusioner 
1. Rent juridisk ser det ud til at direktiv 86/613/EØF er 
implementeret i medlemsstaterne. Rent praktisk er 
resultaterne dog ikke helt tilfredsstilledende, når de ses 
på baggrund af direktivets primære mål, som var at opnå en 
generel forbedring af medhjælpende ægtefællers situation. 
2. Fordi så mange forskellige regler berøres af dette direktiv, 
var det meget kompliceret at fastslå, om de nationale 
lovgivninger er i overensstemmelse med fællesskabsretten. 
Endvidere har det ikke i nærværende beretning været muligt 
at fastslå, om medlemsstaterne har trufffet de nødvendige 
foranstaltninger til at fjerne indirekte diskriminering, som 
det fremgår af definitionen i direktivets artikel 3. For at 
kunne fastslå om en sådan diskriminering fortsat finder 
sted, skal der udføres en langt mere detaljeret og 
vidtrækkende undersøgelse af de nationale lovgivninger. 
^ 3. Det er tydeligt, at der ikke har eksisteret en overordnet 
politik som omfattede medhjælpende ægtefællers situation, 
som defineret i artikel 2, litra b, på trods af direktivets 
helt klare målsætning, der var at forbedre disses 
erhvervsmæssige status. 
4. Af gennemgangen af situationen i medlemsstaterne fremgår 
det, at der er visse praktiske problemer i forbindelse med 
implementeringen af direktivet: 
- For det første udgør selvstændige erhvervsdrivende og 
deres medhjælpende ægtefæller en uensartet gruppe. Som følge 
heraf er de sociale sikringsordninger for selvstændige 
erhvervsdrivende meget forskellige, der omfatter såvel 
obligatoriske nationale, generelle og særlige ordninger som 
frivillige generelle, særlige og private ordninger. 
Det skal understreges, at man for ægtefæller, der ikke er 
falder ind under den selvstændige erhvervsdrivendes sociale 
\^y sikringsordning, sondrer mellem: 
* egne rettigheder: det vil sige personlige rettigheder 
som den forsikrede person opnår gennem sin egen 
økonomiske aktivitet og ved at være bosiddende i et 
land; 
* afledte rettigheder: det vil sige rettigheder som en 
person har på grund af juridiske eller familiemæssige 
bånd til en person med egne rettigheder. 
Direktivet gør det muligt for medlemsstaterne at give enten 
individuelle eller afledte rettigheder til de i artikel 2, 
litra b omhandlede ægtefæller. Det skal imidlertid påpeges, 
at målet om anerkendelse af ægtefællens arbejde (artikel 7) 
kun kan nås, hvis ægtefællen har egne rettigheder til social 
sikring. 
Artikel 11 i Kommissionens udkast til direktiv af 23. oktober 
1987 (KOM (87) 494 endelig udgave) giver medlemsstaterne mulighed 
for som et alternativ til afledte rettigheder at vælge egne 
rettigheder for at bedre forholdene for blandt andet medhjælpende 
- 38 -
ægtefæller. Dette udkast til direktiv ligger fortsat til 
behandling hos Rådet. 
For det andet, var bestemmelserne i direktivet temmelig 
vage, og det indeholdte ingen nærmere redegørelse over aktioner, 
der kunne iværksættes på særlige områder. Medlemsstaterne blev i 
stedet opfordret til at overveje forskellige strategier med 
henblik på at forbedre situationen for selvstændige 
erhvervsdrivende og disses medhjælpende ægtefæller. Manglen på 
retningslinier på dette område kan være en af årsagerne til at 
der i medlemsstaterne kun har været minimal respons. 
Imidlertid skal det dog fremhæves, at selv de forpligtelser, der 
klart fremgår af direktivet, som f.eks. pligten til at informere 
de af direktivet berørte personer, en pligt der også gælder for 
de lande, som har ment, at deres lovgivning er i overensstammelse 
med direktivet, ikke er blevet opfyldt. 
5. Skønt det ikke kan opfattes som en konklusion som sådan, er 
det værd at bide mærke i, at de selvstændige 
erhvervsdrivendes organisationer klart har tilkendegivet, at 
medhjælpende ægtefællers arbejde skal anerkendes rent 
formelt, og • at deres sociale rettigheder skal klart 
fastlægges. 
Europa-Parlamentet har også vedtaget en afgørelse, som 
vedrører situationen for kvinder inden for landbrug i 
medlemsstaterne (A3 0409/93). I denne afgørelse opfordres 
Kommissionen og medlemsstaterne til at arbejde for at opnå 
bedre forhold for kvindelige medhjælpere på gårde med 
henblik på at give dem egne rettigheder og ikke blot 
indirekte rettigheder. 
6. På baggrund af ovennævnte forhold er det nødvendigt, at 
Kommissionen og medlemsstaterne udforsker mulighederne for 
at arbejde videre på dette område med henblik på at opfylde 
direktivets målsætning og at bedre situationen for 
selvstændig erhvervsdrivende og disses medhjælpende 
\^ ægtefæller. 
Nr. L 359/56 39 
BILAG 19. 12. 86 
RÅDET 
RÅDETS DIREKTIV 
af 11. december 1986 
om anvendelse af pnncippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstæn­
dige erhverv, herunder i landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selv­
stændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel 
(86/613/EØF) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det euro­
pæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 og 235, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen ('), 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (J), 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg (J), og 
ud fra følgende betragtninger : 
Rådet godkendte i sin resolution af 12. juli 1982 om 
fremme af lige muligheder for mænd og kvinder C) de 
generelle målsætninger i Kommissionens meddelelse om 
Fællesskabets nye handlingsprogram til fremme af lige 
muligheder for mænd og kvinder (1982 til 1985) og gav 
udtryk for sin vilje til af iværksætte de foranstaltninger, 
der er nødvendige for gennemførelsen af disse målsætnin­
ger ; 
foranstaltning nr. 5 i nævnte nye handlingsprogram 
vedrører anvendelse af princippet om ligebehandling på 
kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbruget ; 
gennemførelsen af princippet om lige løn til mænd og 
kvinder, som omhandlet i traktatens artikel 119, udgør en 
integrerende del af det fælles markeds oprettelse og funk­
tion ; 
med hensyn til lønspørgsmålet har Rådet den 10. februar 
1975 vedtaget direktiv 75/117/EØF om indbyrdes tilnær­
melse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfø­
relse af princippet om lige løn til mænd og kvinder (*) ; 
med hensyn til de øvrige aspekter af spørgsmålet om lige­
behandling af mænd og kvinder har Rådet den 9. februar 
1976 vedtaget direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af 
princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så 
vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, 
(•) EFT nr. C 113 af 27. 4. 1984. s. 4. 
(') EFT nr. C 172 af 2. 7. 1984, s. 80. 
O EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984, s. 1. 
EFT nr. C 186 af 21. 7. 1982, s. 3. 
EFT nr. L 45 af 19. 2. 1975, s. 19. forfremmelse samt arbejdsvilkår (*) og den 19. december 
1978 direktiv 79/7/EØF om gradvis gennemførelse af 
princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med 
hensyn til social sikring (*) ; 
med hensyn til personer i selvstændige erhverv og deres 
ægtefæller, der deltager i arbejdet i virksomheden, må 
ligebehandlingsprincippet søges gennemført gennem 
præcise foranstaltninger, der tager højde for sådanne 
personers særlige situation ; 
der eksisterer en række forskelle mellem medlemsstaterne 
på dette område ; det er derfor vigtigt, at der sker en 
tilnærmelse af de nationale bestemmelser vedrørende 
anvendelse af princippet om ligebehandling ; 
traktaten indeholder på visse områder ikke den fornødne 
hjemmel ; 
gennemførelsen af princippet om ligebehandling er ikke 
til hinder for foranstaltninger til beskyttelse af kvinder i 
forbindelse med graviditet og barsel — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV 
DEL I 
Målsætninger og anvendelsesområde 
Artikel 1 
Dette direktiv har til formål at sikre, at princippet om 
ligebehandling i overensstemmelse med nedenstående 
bestemmelser anvendes i medlemsstaterne på mænd og 
kvinder i selvstændige erhverv eller medhjælpende mænd 
og kvinder i sådanne erhverv, for så vidt angår de områ­
der, der ikke er omfattet af direktiv 76/207/EØF og 79/7/ 
EØF. 
8 (*) EFT nr. L 39 af 14. 2. 1975, s. 40. 
O EFT nr. L 6 af 10. 1. 1979, s. 24. 
Mo 
19. 12. 86 Nr. L 359/57 
Artikel 2 
Dette direktiv finder anvendelse på : 
a) selvstændige erhvervsdrivende, dvs. enhver, der på 
vilkår fastsat i den nationale lovgivning arbejder i egen 
virksomhed med gevinst for øje, herunder inden for 
landbruget og de liberale erhverv ; 
b) selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller, der uden at 
være lønmodtagere eller kompagnoner sædvanligvis og 
på vilkår fastsat i den nationale lovgivning deltager i 
arbejdet i den selvstændige erhvervsdrivendes virk­
somhed og udfører de samme eller supplerende 
arbejdsopgaver. 
Artikel 3 
Princippet om ligebehandling i henhold til dette direktiv 
indebærer, at der ikke finder forskelsbehandling sted på 
grundlag af køn, hverken direkte elier indirekte, blandt 
andet under henvisning til ægteskabelig eller familie­
mæssig stilling. 
DEL II fri vilje og med bidragspligt kan blive medlem af en social 
sikringsordning. 
Artikel 7 
Medlemsstaterne forpligter sig til at undersøge, på hvilke 
betingelser anerkendelsen af det arbejde, der udøves af de 
i artikel 2, litra b), omhandlede ægtefæller, kan fremmes, 
og på baggrund af denne undersøgelse at undersøge alle 
hensigtsmæssige initiativer med henblik på at fremme 
denne anerkendelse. 
Artikel 8 
Medlemsstaterne forpligter sig til at undersøge, om og i 
givet fald på hvilke betingelser kvindelige selvstændige 
erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes ægte­
fæller, i tilfælde af afbrydelse af erhvervsaktiviteten som 
følge af graviditet eller barsel : 
— kan få adgang til en afløsningsordning eller til sociale 
tjenester, der ydes lokalt, eller 
— kan sikres ret til kontante ydelser inden for rammerne 
af en social sikringsordning eller enhver anden 
offentlig ordning med henblik på social tryghed. 
Ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige 
erhverv — Situationen for selvstendige erhvervsdri­
vendes ægtefæller uden erhvervsmæssig status — 
Foranstaltninger til beskyttelse af kvinder, som er 
selvstendige erhvervsdrivende eller selvstendige 
erhvervsdrivendes ægtefæller, i forbindelse med 
graviditet og barsel 
Artikel 4 
Med hensyn til selvstændige erhvervsdrivende træffer 
medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at 
afskaffe alle bestemmelser, der er i modstrid med prin­
cippet om ligebehandling, således som defineret i direktiv 
76/207/EØF, navnlig for så vidt angår oprettelse, indret­
ning eller udvidelse af en virksomhed samt påbegyndelse 
eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig 
erhvervsvirksomhed, herunder finansielle faciliteter. 
Artikel 5 
Med forbehold af de særlige betingelser for adgang til 
visse erhverv, der gælder på samme måde for begge køn, 
træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger 
til, at betingelserne for oprettelse af et selskab mellem 
ægtefæller ikke er mere restriktive end betingelserne for 
oprettelse af et selskab mellem personer, der ikke er ægte­
fæller. 
Artikel 6 
Såfremt selvstændige erhvervsdrivende i en medlemsstat 
er dækket af en social sikringsordning med bidragspligt, 
træffer medlemsstaten de nødvendige foranstaltninger til, 
at de i artikel 2, litra b), omhandlede ægtefæller, for så 
vidt disse ikke er dækket af den samme sociale sikrings­
ordning som den selvstændige erhvervsdrivende, af egen DEL III 
Almindelige og afsluttende bestemmelser 
Artikel 9 
Medlemsstaterne indfører i deres interne retsorden de 
nødvendige foranstaltninger til, at enhver person, der 
mener sig krænket ved, at princippet om ligebehandling 
inden for selvstændige erhverv tilsidesættes over for ham, 
kan gøre sine rettigheder gældende ved domstolene efter 
enventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente 
instanser. 
Artikel 10 
Medlemsstaterne påser, at de foranstaltninger, der træffes i 
medfør af dette direktiv, såvel som allerede gældende 
bestemmelser på området meddeles de organer, der 
repræsenterer de selvstændige erhverv, og centrene for 
faglig uddannelse. 
Artikel II 
Rådet tager på forslag af Kommissionen dette direktiv op 
til fornyet behandling inden den 1. juli 1993. 
Artikel 12 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og 
administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme 
dette direktiv senest den 30. juni 1989. 
Medlemsstater, der for at efterkomme artikel 5 i dette 
direktiv skal ændre deres lovgivning vedrørende ;vgtcfæl-
lers rettigheder og forpligtelser, skal dog først efterkomme 
artikel 5 den 30. juni 1991. 
w^ 
Nr. L 359/98 19. 12. 86 
2. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen 
om de foranstaltninger, de tiæffer for at efterkomme dette 
direktiv. Artikel 14 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Artikel 13 
Senest den 30. juni 1991 fremsender medlemsstaterne til 
Kommissionen alle relevante oplysninger, så den kan 
udarbejde en beretning til forelæggelse for Rådet om 
gennemførelsen af dette direktiv. Udfærdiget i Bruxelles, den 11. december 1986. 
Pel Rådets vegne 
A. CLARK 
Formand 
u I? 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 163 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 
Katalognummer : CB-CO-94-176-DA-C 
ISBN 92-77-67866-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
1^2985 Luxembourg