DA Den Europæiske Unions Tidende C 48/81

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »EU's nye energipolitik: gennemførelse, effektivitet og solidaritet for borgerne« (initiativudtalelse)

2011/C 48/15

Ordfører: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 18. marts 2010 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

»EU's nye energipolitik: gennemførelse, effektivitet og solidaritet for borgerne«.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som vedtog sin udtalelse den 6. september 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 465. plenarforsamling den 15. og 16. september 2010, mødet den 16. september, følgende udtalelse med 44 stemmer for, 2 imod og 2 hverken for eller imod:

1. Konklusioner

1.1 Det gælder om at få det indre energimarked til at fungere gnidningsfrit i alt vedrørende dets infrastrukturer, ordningen for offentlige indkøb, markedets korrekte funktion samt forbrugerbeskyttelse. EØSU understreger i denne forbindelse, at den nødvendige udvikling af energiinfrastrukturen og de transeuropæiske net er altafgørende for opbygningen af det indre energimarked.

I særdeleshed bør der udformes mekanismer for fastlæggelse af kriterierne for prisdannelse for at undgå store og uberettigede forskelle, som ofte på et falsk grundlag tilskrives den type energi, der forbruges, forsyningskilderne eller distributionskanalerne.

På tilsvarende vis bør der fastlægges kriterier og foranstaltninger for at rationalisere energiproduktionen på medlemsstaternes område med henblik på bæredygtig anvendelse af ressourcerne og udnyttelse af de geografiske og klimatiske forhold f.eks. ved at fastslå, i hvilke perioder der kan produceres mest solenergi, vindenergi eller tidevandsenergi.

1.1.1 For at energimarkederne kan fungere korrekt er gennemsigtighed nødvendig for at konkurrenterne kan få adgang til energinettene og til kunderne. Derfor må myndighederne forhindre ekskluderende adfærd, misbrug af dominerende stilling og samordnet praksis mellem virksomheder. Konkurrencepolitikken bør også tage sigte på forbrugernes velfærd og forbedring af deres vilkår under hensyntagen til særlige faktorer såsom nødvendigheden af at sikre forsyningssikkerhed, energitransport og endelig levering til slutbrugerne. EØSU henviser til sine tidligere udtalelser om forsyningspligt og tjenesteydelser af almen interesse, hvori det indtager en klar holdning til forbrugerbeskyttelse og peger på nødvendigheden af præcist at definere begrebet forsyningspligt for at fastlægge fælles regler for levering af almene tjenesteydelser.

1.1.2 Navnlig hvad angår udbudsprocedurerne bør det undgås, at de ordregivende myndigheder misbruger deres beføjelser under dække af tendentiøse fortolkninger af suverænitetsforbeholdene i artikel 194, stk. 2, i TEUF (1) ved eventuelt at fastlægge mere byrdefulde eller diskriminatoriske betingelser for adgang til naturgastransmissionsnet (2) eller for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling (3). Endelig bør Unionen skride til handling med størst mulig nidkærhed for at styrke og forbedre de procedurer, som sikrer gennemsigtighed i prisen på gas og elektricitet til den endelige forbruger i industrien (4).

1.1.3 På denne baggrund er det sandsynligt, at betingelserne for levering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse i det indre marked vil blive ændret, således at der i lyset af Lissabontraktaten vil blive lagt større vægt på effektiv løsning af de opgaver, som de nationale, regionale eller lokale myndigheder kan pålægge tjenesteleverandørerne (5). Dette er særligt vigtigt på energiområdet i betragtning af den store betydning af de tjenesteydelser, som leveres af store netværksindustrier.

1.1.4 Det vil således være vanskeligt at udforme retlige rammer, som skaber balance mellem på den ene side de vide skønsbeføjelser, der tillægges medlemsstaternes myndigheder (sammenhold artikel 1 i protokol nr. 26, der er vedlagt TEU og TEUF, med artikel 194, stk. 2, i TEUF), og på den anden side konkurrencens frie spil på det indre marked. Især skal det tages i betragtning, at Domstolens retspraksis før Lissabontraktatens ikrafttræden – med forbehold af medlemsstaternes ret til at sikre adgang til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse (6) – har understreget, at adgangen nødvendigvis skal være i overensstemmelse med traktaterne (7), og at eventuelle undtagelser fra traktaternes bestemmelser som følge af intern udøvelse af beføjelser på dette område under alle omstændigheder bør fortolkes restriktivt (8)

2. Indledning

2.1 Den europæiske energisektor vil i de kommende fyrre år blive stillet over for en lang række udfordringer, som vil kræve gennemgribende ændringer af energiforsyningen, energitransmissionen og energiforbruget. For at tage disse udfordringer op på europæisk plan har Kommissionen nu lagt udarbejdelsen af en ny energistrategi for 2011-2020 og en handlingsplan for 2050 ud til høring. Udvalget er på sin side ved at udarbejde en udtalelse om hvert af disse to initiativer.

2.2 For at udforme en omfattende og integreret europæisk strategi, som kan imødegå de kommende udfordringer, er det indlysende, at EU fuldt ud bør gøre brug af de nye beføjelser, som Lissabontraktaten giver det på energiområdet, samt tilskynde medlemsstaterne til at indlede et bredt samarbejde omkring en række spørgsmål, som juridisk set falder ind under medlemsstaternes kompetence eller er omfattet af delt kompetence. Nogle af de fremkomne forslag kan kræve flere traktatændringer elle endog en ny traktat (f.eks. Jacques Delors' forslag om en ny traktat om oprettelse af et europæisk energifællesskab). Under alle omstændigheder vil vi i nærværende udtalelse holde os til Lissabontraktaten og de foranstaltninger, som bliver nødvendige for at sikre, at den delte kompetence, som fastlægges i denne traktat, udøves på en måde, som giver mulighed for en integreret tilgang og respekt for såvel forbrugernes rettigheder som de forskellige beføjelser, der tillægges EU og medlemsstaterne.

2.3 I artikel 194 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) (9) fastlægges et nyt grundlag for overnationale tiltag på energiområdet, som dog er underlagt visse betingelser dels i selve lovrammen – udtrykkeligt fastsat i primærretten og den gældende institutionelle lovgivning – dels i medfør af den fremtidige sammenkædning med visse rettigheder i EU's charter om grundlæggende rettigheder (herefter »charteret«).

2.4 EU's energipolitik kan således kun forfølge sine mål – sikring af energimarkedets funktion, energiforsyningssikkerhed, energieffektivitet, energibesparelser og udvikling af nye energikilder, sammenkobling af energinet – for så vidt som de er i fuld samklang med det indre markeds funktion og forenelige med forbedringen af miljøet (TEUF, artikel 194, stk. 1). Derfor tilstræber Kommissionen især at nå målene om sikring af energiforsyningssikkerheden, bæredygtig anvendelse af energiressourcerne og adgang til energi til priser, der er overkommelige for forbrugerne og konkurrencedygtige, da integrationen af det europæiske energimarked ikke er et mål i sig selv, men en central foranstaltning for at nå de nævnte mål.

2.5 Ligeledes berører de fremtidige foranstaltninger, som Unionen måtte træffe efter den almindelige lovgivningsprocedure for at nå ovennævnte mål, ikke en medlemsstats ret til at fastsætte betingelserne for udnyttelsen af sine energiressourcer, dens valg mellem forskellige energikilder og den generelle sammensætning af dens energiforsyning (TEUF, artikel 194, stk. 2).

2.6 Sidstnævnte bestemmelse respekterer udtrykkeligt medlemsstaternes suverænitet på energiområdet og garanterer dem også stor handlefrihed som fastsat i TEUF, artikel 2, stk. 6 (10), idet deres politik dog skal føres i »en ånd af solidaritet«, som foreskrevet i TEUF, artikel 194, stk. 1.

2.7 I betragtning af at energi nu er blandt de områder, hvor kompetencen er delt (TEUF, artikel 4, stk. 2, litra i)), og for om muligt at forebygge fremtidige konflikter mellem Unionens almene interesser, medlemsstaternes nationale interesser (11), virksomhedernes specifikke interesser samt borgernes, forbrugernes og brugernes rettigheder, er det på sin plads, at Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg som institution udtaler sig om dette spørgsmål.

2.8 Kommissionen har fremlagt et sæt vidtrækkende forslag, som skal opfylde EU's forpligtelser til at bekæmpe klimaændringen og fremme fornyelige energikilder frem til 2020. I denne forbindelse har Rådet og Parlamentet forpligtet sig til at nedbringe emissionerne af drivhusgasser med 20 % og fastlægge en kvote på 20 % for de fornyelige energikilder samt forbedre energieffektiviteten med 20 %. Kommissionen har derfor vedtaget en ny generel gruppefritagelsesforordning, hvorefter statsstøtte til fornyelige energikilder og forbedring af energieffektiviteten er fritaget for underretningspligten, hvis bestemte kriterier er opfyldt.

2.9 Blandt nøgleemnerne i Kommissionens nye energistrategi for Europa 2011-2020 kan ud over beskyttelsen af borgerne som forbrugere og adgang til energitjenesteydelser og til beskæftigelse, som lavkulstoføkonomien skaber, nævnes følgende:

— gennemførelse af de foranstaltninger, som allerede er vedtaget i liberaliseringspakken for energimarkedet, klimaændringen og den strategiske teknologiplan (»SET-planen«),

— køreplan for sænkning af kulstofindholdet i energisektoren indtil 2050,

— teknologisk innovation,

— styrkelse og koordinering af den eksterne politik,

— begrænsning af energibehovet (handlingsplan for energieffektivitet), især behovet for at udvikle energiinfrastrukturer for at opnå en forsyning og distribution, som svarer til efterspørgslen på det indre energimarked.

2.10 Disse kommissionstiltag, hvoraf nogle endnu ikke er blevet vedtaget af Rådet og Parlamentet, og den kommende gennemførelse af dem i medlemsstaterne (f.eks. distribution af naturgas, øget anvendelse af fornyelige energikilder og energieffektivitetforanstaltningerne på transportområdet, i byggesektoren osv.) indgår i en indsats, som sigter mod opfyldelse af målene i »EU 2020«-strategien.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Det er dog på sin plads for det første at indkredse de foranstaltninger, der i mangel af et tilstrækkeligt retsgrundlag i traktaterne skal til for inden for en overskuelig fremtid at skabe en egentlig energipolitik, som er på højde med EU's udfordringer i det 21. århundrede. Der er således allerede bestræbelser i gang som f.eks. Jacques Delors-initiativet om undertegnelse af en ny traktat om det europæiske energifælleskab, som vil give EU kompetence til at fremme etablering af f.eks. flere og bedre tværnationale sammenkoblingsnet for energiinfrastrukturer, af fælles fonde og midler til forskning+udvikling+innovation på energiområdet eller af handelsinstrumenter for at kunne operere i fællesskab på de internationale markeder for energiprodukter (12).

3.2 For det andet bør der i forbindelse med føromtalte artikel 194 i TEUF indledes overvejelser over rækkevidden af tre områder, som de offentlige foranstaltninger på nationalt og overnationalt plan vil indvirke på, nemlig: sikringen og udviklingen af EU-borgernes rettigheder, sammenhæng mellem anvendelsen af undtagelser af hensyn til medlemsstaternes nationale sikkerhed og den overnationale energiforsyningssikkerhed samt de nationale foranstaltningers forenelighed med etableringen og driften af det indre energimarked, først og fremmest hvad angår transport- og distributionsnet, sammenkoblingsnet, ordningen for offentlige kontrakter samt forbrugerrettigheder.

3.3 Rigtignok er de grundlæggende rettigheder, som er mest direkte knyttet til EU's fremtidige energiforanstaltninger, anerkendt i charterets kapitel IV (Solidaritet), nærmere bestemt i artikel 36 (Adgang til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse), 37 (Miljøbeskyttelse) og 38 (Forbrugerbeskyttelse). Det bør undersøges, hvilke konsekvenser det kan få, at alle medlemsstater ratificerer Protokol nr. 14 til den europæiske menneskerettighedskonvention (EMRK), som med Lissabontraktatens iværksættelse åbner mulighed for EU's tiltrædelse af EMRK.

3.3.1 Der er imidlertid tale om bestemmelser, som anerkender principperne om EU's institutionelle aktiviteter, men som ikke udtrykkeligt anerkender subjektive rettigheder (13), skønt der når det gælder beskyttelse af miljøet og forbrugerne findes en solid EU-retlig ramme for beskyttelse af privatpersoners interesser og de såkaldte »almene interesser«. Ikke desto mindre vil anvendelsen af protokollen om tjenesteydelser af almen interesse, der er vedlagt som bilag til TEU og TEUF, formentlig give borgerne lettere adgang til forskellige energikilder, idet der skal tages særligt hensyn til situationen for de svageste grupper i samfundet.

3.3.2 På denne baggrund er det sandsynligt, at der vil opstå lovgivningsmæssige spændinger mellem EU og dets medlemsstater på grund af den vanskelige opgave, det er på én gang at forfølge dels det overnationale mål om at liberalisere og/eller harmonisere nøgleelementerne i det europæiske energimarkeds funktion, dels staternes mål om at sikre den sociale velfærd (14). Kommissionen mener dog, at samarbejdet mellem medlemsstaterne tværtimod vil øge den nationale sikkerhed.

3.3.3 Dette skyldes især, at charteret som bekendt kun fastsætter minimumsniveauer for beskyttelsen af de rettigheder og friheder, som det anerkender (15), og desuden finder begrænset anvendelse på nogle medlemsstaters område (16). Det drejer sig om at bevare den sociale samhørighed i så stor udstrækning som muligt for at sikre de solidaritetsbaserede rettigheder mht. adgang til energi for de økonomisk dårligst stillede befolkningslag og for de sårbare grupper og personer med handicap.

3.3.4 Årsagen er ikke mindst, at den katastrofale indvirkning, som den nuværende økonomiske verdenskrise har på beskæftigelsen (i form af tab af arbejdspladser) og på lønniveauet (i form af løntilpasning) samt på de offentlige myndigheders evne til at understøtte de sociale ydelser, truer med at udelukke store dele af befolkningen fra adgang til energiforsyning, hvilket fører til »energifattigdom«.

3.4 Et andet spørgsmål, der skal løses, er sammenhængen mellem medlemsstaternes strategier for national sikkerhed og nødvendigheden af at sikre energisikkerhed på overnationalt plan.

3.4.1 Den Europæiske Unions energiforsyningsruter og -kilder bør understøtte forsyningssikkerheden for EU som helhed og for dens individuelle medlemsstater. Forsyningssikkerheden vil afhænge af den fremtidige udvikling af brændselssammensætningen, udviklingen af produktionen i Fællesskabet og i tredjelande, som leverer til Fællesskabet, investeringer i lagerfaciliteter og i ruter inden for og uden for EU.

3.4.2 Eftersom artikel 4, stk. 2, i TEU anerkender beskyttelsen af den nationale sikkerhed som en af medlemsstaternes centrale statslige funktioner og udtrykkeligt fastsætter, at den nationale sikkerhed forbliver den enkelte medlemsstats eneansvar, må der fastlægges områder for politisk og lovgivningsmæssig samordning mellem EU og dets medlemsstater for at opnå den synergi og komplementaritet, som er nødvendig i medfør af artikel 194, stk. 1, i TEUF.

3.4.3 I dette øjemed bør man undersøge mulighederne for at give Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (17) en større institutionel rolle at spille. Det har blandt andet til opgave at fremme udveksling af god praksis og samarbejdet mellem reguleringsmyndighederne og de økonomiske aktører, afgive udtalelser om, hvorvidt beslutninger truffet af de nationale reguleringsmyndigheder er i overensstemmelse med de overnationale forpligtelser og under visse omstændigheder træffe beslutning om vilkår og betingelser for adgang til og operativ sikkerhed i forbindelse med infrastruktur for elektricitet og gas, der forbinder mindst to medlemsstater. Der bliver brug for koordination og samarbejde mellem medlemsstaterne, under agenturets overvågning. Dog skal enhver udvidelse eller ændring af agenturets beføjelser være i overensstemmelse med de generelle begrænsninger, som er fastlagt i EF-Domstolens retspraksis og navnlig i Meroni-dommen (18).

3.4.4 Det drejer sig om at sikre gennemførelsen af EU-lovgivningen om energisikkerhed – som blev udarbejdet og vedtaget før ikrafttrædelsen af den nævnte artikel 4, stk. 2, i TEU, og som omfatter såvel rent overnationale foranstaltninger (19) som foranstaltninger under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og før Det Europæiske Råds stillingtagen på forårstopmødet i 2010 om energiforsyningssikkerhed (20). Endvidere må det sikres, at denne lovgivning er i overensstemmelse med visse bestemmelser i det europæiske energicharter om anvendelsen af energitransportinfrastrukturer og transport og forsendelse af energimaterialer og -produkter (21).

3.4.5 For at styrke forsyningssikkerheden og solidariteten mellem medlemsstater i tilfælde af en nødsituation på fællesskabsniveau og især for at støtte de medlemsstater, som geografisk og geologisk er mindre gunstigt stillet, bør medlemsstaterne udarbejde forebyggende handlingsplaner eller nødplaner på overnationalt eller ligefrem grænseoverskridende plan. Disse planer bør ajourføres regelmæssigt og offentliggøres. Samhørighedsfonden og strukturfondene kan fremover blive en vigtig kilde til finansiel støtte til sådanne planer.

3.4.6 For bedre at sikre ovennævnte mål bør der hurtigst muligt på grundlag af artikel 122 eller 194 i TEUF vedtages foranstaltninger til regulering af forsyningen af visse energiprodukter, hvis der opstår alvorlige forsyningsvanskeligheder for medlemsstaterne, samt fastlægges en procedure for ydelse af finansiel støtte til medlemsstater, som udsættes for naturkatastrofer eller usædvanlige begivenheder. Endvidere bør det overvejes at benytte artikel 149 i TEUF som supplerende retsgrundlag for opfyldelse af de nævnte mål, forudsat at dette er tilrådeligt på baggrund af de konkrete omstændigheder, som berettiger til vedtagelse af overnationale foranstaltninger.

3.4.7 I lyset de udfordringer og mål, som Den Europæiske Union står over for på energiområdet, må der opfordres til oprettelse af en egentlig offentlig energimyndighed på europæisk plan, som under overholdelse af subsidiaritetsprincippet blandt andet skal have til opgave at etablere et offentligt register over energiforbrugsmønstret i medlemsstaterne, anvendte energiformer i medlemsstaterne, foranstaltninger til forebyggelse af katastrofer i tilknytning til anvendelse og transport af energi samt koordinering med civilforsvaret på dette område.

Bruxelles, den 16. september 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) De overnationale retlige rammer er i dag fastlagt af EP's og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31.3.2004 (EUT L 134) ændret ved direktiv 2005/51/EF (EUT L 257) og forordning 2083/2005/EF (EUT L 333).

(2) For at fremme den frie konkurrence vil det fra 2011 være betingelserne i EP's og Rådets forordning 715/2009/EF af 13.7.2009 (EUT L 211), som gælder.

(3) Fra 2011 vil betingelserne i EP's og Rådets forordning 714/2009/EF (EUT L 211) også gælde.

(4) I henhold til målene i Rådets direktiver 90/377/EØF af 29.6.1990 (EFT L 185); EP's og Rådets direktiv 2003/54/EF og 2003/55/EF af 26.6.2003 (EUT L 176), samt forslag til EP's og Rådets direktiv af 29.11.2007 (KOM(2007) 735 endelig).

(5) Protokol nr. 26 om Tjenesteydelser af almen interesse, der er vedlagt som bilag til TEU og TEUF, indeholder fortolkende bestemmelser til artikel 14 i TEUF og giver et nyt grundlag for Domstolens fortolkning af artikel 36 i chartret om dette spørgsmål.

(6) Følgelig har Domstolen bl.a. anerkendt medlemsstaternes ret til at definere de tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, som de pålægger visse virksomheder at levere, ud fra deres nationale politiske mål; dom af 23. oktober 1997, C-159/94, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. I-5815, punkt 49.

(7) Domstolens dom af 23. maj 2000, C-209/98, Sydhavnens Sten & Grus, Sml. s. I-3743, punkt 74.

(8) Domstolens dom af 17. maj 2001, C-340/99, TNT Traco, Sml. s. I-4109, punkt 56-58.

(9) Offentliggjort i EUT C 83 af 30.3.2010, s. 47.

(10)

Hvorefter »Omfanget af og de nærmere bestemmelser for Unionens udøvelse af beføjelser fastlægges i de specifikke bestemmelser for de enkelte områder i traktaterne«.

(11) Forholdet mellem lovgivningsprocedurer og administrativ praksis kan vise sig at blive særdeles kompliceret i lyset af artikel 2, stk. 2, i TEUF, der giver såvel Unionen som medlemsstaterne beføjelse til at vedtage bindende retsakter på dette område og anerkender medlemsstaternes ret til at udøve deres kompetence, når Unionen ikke har udøvet eller har besluttet at ophøre med at udøve sin. Endvidere fastsætter den eneste artikel i protokol nr. 25 (om udøvelsen af delt kompetence), der er vedlagt TEU og TEUF som bilag, at »Når Unionen tager initiativer på et bestemt område, omfatter denne udøvelse af kompetence kun de elementer, der indgår i den pågældende EU-retsakt, og omfatter derfor ikke hele området«.

(12) Se sonderende udtalelse CESE 990/2010 »Energifattigdom i forbindelse med liberaliseringen og den økonomiske krise«.

(13) Se Benoît Rohmer, F., VVAA: »Commentary of the Charter of Fundamental Rights of the European Union«, Bruxelles, 2006, s. 312 ff.; se også Lucarelli, A., i VVAA: »L’Europa dei diritti«. »Commento alla Carta dei diritti fondamentali del’Unione Europea«, Bologna, 2002, s. 251 ff.

(14) Se Moreiro González, C. J.: »El objetivo del bienestar social en el contexto de crisis económica mundial«, Gaceta Jurídica de la UE y de la Competencia, Nueva Época, 11, 5, 2009, s. 7 ff.

(15) Se artikel 51 og 52 i chartret og Medlemsstaternes erklæring nr. 1 vedrørende chartret, vedlagt som bilag til slutakten til RK, hvor Lissabontraktaten blev vedtaget den 13.12.2007, EUT C 83 af 30.3.2010, s. 337, samt Forklaringerne til chartret om grundlæggende rettigheder, der blev udarbejdet under præsidiet for den forsamling, der udarbejdede chartret, og ajourført under Det Europæiske Konvents præsidiums ansvar, EUT C 303/2 af 14.12.2007, s. 17 ff.

(16) Som fastlagt i protokol nr. 30, vedlagt som bilag til TEU og TEUF, om anvendelsen af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder i Polen og Det Forenede Kongerige, samt erklæring nr. 61 og 62 fra Republikken Polen og nr. 53 fra Tjekkiet, vedlagt som bilag til slutakten til RK, hvor Lissabontraktaten blev vedtaget.

(17) Oprettet ved Rådets og EP's forordning (EF) nr. 713/2009 af 13.7.2009, EUT L 211 af 14.8.2009.

(18) Der skal her mindes om, at EF-Domstolens retspraksis ikke tillader Kommissionen at uddelegere lovgivnings- eller gennemførelsesbeføjelser, medmindre beføjelserne er udtrykkeligt fastlagt i traktaten (Meroni-dommen af 17. juli 1959, Sml. s. 331).

(19) Se Kommissionens meddelelse »Anden strategiske energiredegørelse - EU-handlingsplan for energiforsyningssikkerhed og solidaritet«, KOM(2008) 781 endelig, hvori det blandt andre vigtige foranstaltninger foreslås at ændre direktiv 2006/67/EF om strategiske oliereserver, som førte til vedtagelsen af Rådets direktiv 2009/119/EF af 14.9.2009, EUT L 265, og direktiv 2004/67/EF om naturgasforsyningssikkerhed; Grønbog »Et europæisk energinet, der sikrer forsyningerne, bæredygtigheden og konkurrenceevnen«, KOM(2008) 782 endelig; osv.

(20) Bruxelles, 26.3.2010, dok. Co EUR 4, CONCL 1.

(21) Afgørelse 98/181/EF, EKSF og Euratom: Rådets og Kommissionens afgørelse (EFT L 69 af 23.9.1997) og Rådets afgørelse 2001/595/EF (EFT L 209 af 13.7.2001).