Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg - Biovidenskab og bioteknologi - En strategi for Europa. Rapport om fremskridt og fremtidig udvikling"

(KOM(2003) 96 endelig)

(2003/C 234/03)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 6. marts 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Paolo Braghin til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. juni 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 401. plenarforsamling den 16. og 17. juli 2003, mødet den 16. juli, med 111 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I januar 2002 fremlagde Kommissionen en strategi for Europa om biovidenskab og bioteknologi. Strategien består af to dele: politiske retningslinjer og en handlingsplan med 30 punkter for, hvordan politikken skal omsættes til handling.

1.2. EU-institutionerne har udtrykt støtte til den integrerede fremgangsmåde, som Kommissionen har foreslået, og EØSU har afgivet detaljerede udtalelser om de dokumenter, det har fået forelagt(1).

1.2.1. Især i sin udtalelse om Kommissionens meddelelse om "Biovidenskab og bioteknologi: en strategi for Europa" har EØSU fremsat en række forslag, heriblandt specielt om: at forsigtighedsprincippet må være konstant fremherskende, også inden for bioovervågning, og at det bør anvendes på alle stadier; at princippet om erstatningsansvar i forbindelse med anvendelsen af disse teknologier skal fremgå klart; at den foreslåede handlingsplan bør udbygges med aspekter som uddannelse og bevidstgørelse af alle unge europæere i spørgsmål vedrørende biovidenskab, en entydig fastlæggelse af de enkelte aktørers ansvar, åbenhed på alle stadier i forskningen, reglerne om sporbarhed samt klar og letlæselig mærkning af alle produkter; at der indføres cost/benefit-kriterier i alle forhandlingsfora for at få forbrugernes forventninger tilgodeset på internationalt plan; at der foregår en fortsat debat for at vurdere de videnskabelige fremskridt, fastlægge en kommunikationsstrategi og give objektive informationer.

1.3. Det Europæiske Råd i Barcelona gennemgik handlingsplanen og fremhævede betydningen af frontteknologier som en nøglefaktor for den fremtidige vækst. Det opfordrede desuden til, at der blev udarbejdet de relevante foranstaltninger og en dertil hørende tidsplan med henblik på at sætte EU's erhvervsliv i stand til at udnytte bioteknologiens potentiale under hensyntagen til forsigtighedsprincippet samt de etiske og sociale aspekter.

1.4. På mødet i Rådet (konkurrence) den 26. november 2002 blev der draget en række afgørende konklusioner, som dækker et bredt spekter af foranstaltninger, der spænder fra udvikling af menneskelige ressourcer til frigørelse af flere ressourcer til forskning, fra beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret til brug af internetplatforme, fra de offentlige myndigheders proaktive rolle til samfundets inddragelse og den sociale dialog, fra lovgivning til internationalt samarbejde.

1.5. Den foreliggende meddelelse er den første i den række af rapporter, der blev efterlyst på Barcelona-topmødet, og den beskriver, hvilke fremskridt der er sket med udviklingen af en politik samt med den konkrete gennemførelse, og foregriber visse nye centrale spørgsmål, som er afgørende for, om handlingsplanen kan gennemføres med held..

1.6. Nogle medlemsstater har dog endnu ikke kunnet omsætte målene i disse konklusioner til handling på de områder, som er afgørende for udviklingen af biovidenskab og bioteknologi.

1.7. Den bioteknologiske sektor regnes for at være en af de sektorer, der har de bedste mellem- og langsigtede udviklingsperspektiver, og den består af et netværk af teknologier, hvor innovation og konkurrenceevne spiller en afgørende rolle. Bioteknologiske virksomheder har ofte deres udspring i universitetsverdenen eller store virksomheder (efter fusioner eller sammenlægninger) og finansieres ved hjælp af venture kapital eller business angels (lokale netværk af private investorer, der yder lån og bistand til unge virksomheder).

1.8. Bioteknologiske virksomheder er overvejende SMV'er, og er kendetegnet ved en udpræget tværfaglighed, høj specialiseringsgrad, om end det varierer meget fra virksomhed til virksomhed, stor innovationsevne, høje vækstrater (til trods for krisen blandt de bioteknologiske virksomheder inden for landbrugs- fødevaresektoren). Det er blevet bemærket(2)at en stor procentdel af disse virksomheder er koncentreret i virksomhedsklynger, hvor det er lettere at skabe en teknologisk platform, at indsamle en kritisk masse af viden, at skabe samspil med udveksling af viden samt at tiltrække et dygtigt personale.

1.9. Åbningen af nye grænser på det molekylærbiologiske og bioteknologiske område har fået sektoren til at ekspandere meget hurtigt i hele verden i de seneste tredive år, hvilket har medført en betydelig vækst inden for forsknings- og udviklingsaktiviteterne og ligeledes et betragteligt antal nye arbejdspladser. Løftestangen bag denne udvikling på videns- og virksomhedsplanet er bl.a. forankret i tværfagligheden og i samarbejdet mellem videnskaben og virksomhederne, som skaber særligt effektive synergier.

1.10. På baggrund af sektorens ovenfor beskrevne kendetegn er det let at forstå de bekymringer, der gives udtryk for i nærværende meddelelse om nogle af de strategisk vigtige områder, så som forskning, tilvejebringelse af finansielle midler og regler for beskyttelse af intellektuel ejendomsret, idet overtrædelser og forsinkelser på længere sigt risikerer at undergrave succesen i EU's bioteknologiske sektor.

2. Betragtninger om strategiens overordnede aspekter og om forslagene

2.1. Europæisk forskning

2.1.1. Europæisk forskning - bl.a. i sektoren for biovidenskab og bioteknologi - lider under ressourcemangel og opsplitning samt et fortsat utilstrækkeligt samarbejde mellem EU- og nationale programmer, forskere og erhvervsliv - og under at have for få ressourcer i forhold til de lande, der er deres vigtigste konkurrenter.

2.1.1.1. EU-bevillingerne forekommer utilstrækkelige i sammenligning med de amerikanske forskningscentres årlige investeringer, og de nationale investeringer er ikke store nok til at udligne denne forskel, og endelig er forskningsindsatsen ikke koordineret med henblik på at opnå større effektivitet.

2.1.1.2. Det er sandt, at der i sektoren for biovidenskab og bioteknologi ikke er behov for store centraliserede europæiske infrastrukturer eller kæmpeprojekter til forskning og udvikling, og at fremskridtene derfor ofte sker på baggrund af de mange forskellige indfaldsvinkler og procedurer, som også er tilgængelige for SMV og de mindre forskningsinstitutter. På den anden side bør man huske på, at også inden for denne sektor er den vej, man skal gå for at omdanne lovende forskningsresultater til konkurrencedygtige salgsegnede produkter, ofte lang og meget risikofyldt (især hvis der kræves omfattende godkendelsesprocedurer, hvilket f.eks. er tilfældet for lægemidler). For at gå i gang med dette forløb skal virksomhederne derfor være finansielt velfunderede, have en god spredning og være i stand til at absorbere risiciene.

2.1.1.3. Finansieringsstrategien burde i højere grad tage sigte på samspil og komplementaritet mellem SMV og de større virksomheder, for kun på den måde sætter man skub i at skabe produkter på baggrund af viden, der i modsat fald bliver ved med at være for fragmentarisk og uden udviklingsressourcer.

2.1.1.4. Den fragmenterede finansiering af forskningen skyldes ikke alene, at midlerne er opsplittede og er for små, men også at der består et organisatorisk problem: Der har således hidtil ikke været nogen overordnet strategi, der har formået at sammenkoble de forskellige evner og funktioner, og som har været i stand til at koordinere de mange forskelligartede og decentrale bestræbelser. Der er desuden behov for et tæt, velfungerende, tværfagligt samarbejde mellem forskningsinstitutter og erhvervsvirksomheder, og der er endvidere behov for yderligere at styrke mobiliteten og samarbejdet mellem erhvervslivet og forskningsinstitutterne.

2.1.1.5. En udvidelse af forskerstaben kræver en større integration mellem forskning og undervisning, men på dette punkt lider EU under institutionelle og organisatoriske hindringer som f.eks. ringe mobilitet blandt forskere samt bureaukrati. Det ville være en god idé at udarbejde nogle målrettede incitamenter, der kunne gøre universitetsforskere interesserede i industrielle projekter, og samtidig at udvikle forskerparker og fremskaffe risikovillig kapital på ad hoc-basis.

2.1.2. Det sjette rammeprogram er et nyttigt udgangspunkt, forudsat de medtagne emneområder og udvælgelseskriterierne tager højde for spredningen inden for denne forskningssektor og garanterer firmaerne en sikker langsigtet planlægning. Men det private bidrag, der er nødvendigt for at nå målet om 3 % af BNP om året inden 2010, kan kun ses som værende realistisk, hvis der beslutsomt og konsekvent udarbejdes en vifte af egnede politikker, og hvis der skabes de rette betingelser (politikker, institutioner, infrastrukturer osv.) for private investeringer i forsknings- og udviklingssektoren.

2.1.3. EØSU mener, at der bør gives høj prioritet til at skabe en sammenhængende ramme af lovgivningsmæssige, erhvervspolitiske, skattemæssige og økonomiske faktorer, der kan fremme iværksætterkulturen både i specialvirksomheder, på universiteter og i offentlige forskningsinstitutter. Dette forudsætter især lettere adgang til offentlige midler, fleksibilitet inden for en fast referenceramme (som er påkrævet pga. forskningens langsigtede karakter, som under alle omstændigheder skal tilpasse sig fleksibelt til den voldsomme og uforudsigelige udvikling på det videnskabelige område), en skattemæssig og finansiel støtte til de innovative virksomheder, et kapitalmarked, der befordrer adgangen til risikovillig kapital og som bistår de nystartede virksomheder i de forskellige udviklingsfaser, herunder også med finansieringer, der kan virke som modvægt til konjunkturbetingede vanskeligheder eller uundgåelige kriser.

2.1.4. De seneste erfaringer viser, at finansverdenen har tendens til at søge hurtige fortjenester, uden at tænke på at forskningen i den bioteknologiske sektor er mere tidskrævende, i visse tilfælde mere end ti år, hvilket er til skade for opbygningen af aktiver, der kan blive profitable, hvis der gives længere tid til at udvikle dem. Desuden glemmer man ofte det faktum, at bioteknologiske virksomheder kan være produktorienterede, men at de også kan sælge bioteknologiske tjenesteydelser, og at risikoen i så fald er mindre, men værditilvæksten og investeringsafkastet også langsommere. Overdreven spekulation i investeringssammenhæng er til skade for sidstnævnte type virksomheder, der ikke desto mindre er en vigtig del af Europas erhvervsgrundlag.

2.1.4.1. EØSU mener, at EU bør bestræbe sig på at introducere begrebet langsigtet iværksætterhjælp og på at indføre nogle udviklingsstrategier, der indeholder målbare mellemfristede målsætninger, og som er koblet sammen med personaleuddannelsesplaner (herunder også for lederniveauet), således at begrebet investering bliver mere realistisk og velfunderet. Denne indfaldsvinkel er særdeles påkrævet, fordi risikokapitalen for ofte forlader et spirende initiativ, så snart virksomheden er blevet børsnoteret, eller hvis afkastet ikke er ekstremt højt, hvilket er til skade for SMV'er, der ville være i stand til at udvikle sig, hvis finansieringen i højere grad var tilpasset sektorens dynamik.

2.1.5. EØSU er bevidst om, at disse politikker henhører under medlemsstaternes kompetence, men EU bør spille en aktiv rolle ved at fremme en åben samarbejdsmetode, foretage en vurdering af de vellykkede politikker (benchmarking af de forskellige sektorer), foreslå instrumenter, der kan befordre et mere sammenhængende, ensartet og stimulerende klima for forskning og innovation, og det bør desuden fremme tilvejebringelsen af offentlige midler til at imødekomme dette behov og endelig i EU's politikker indføje alle de indirekte mekanismer, der kan fremme forskning og innovation.

2.1.6. Kommissionen burde i højere grad anspore medlemsstaterne til konsekvent at gennemføre de gældende principper og allerede trufne strategiske valg, og kunne fungere som "katalysator" i forbindelse med at finde passende løsninger og kunne tage initiativ til fora, konferencer, grupper på højt niveau, hvor der kunne foregå en frugtbar udveksling af idéer og løsningsforslag.

2.2. Videnskab og samfund

2.2.1. I meddelelsen skriver Kommissionen, at den vil sikre, at forsknings- og udviklingsprocessen tager hensyn til etiske, sociale, juridiske og mere generelle kulturelle aspekter samt grundlæggende tankegange, og at den vil bestræbe sig på at sikre, at den etiske og sociale debat fortsat udgør en naturlig del af forsknings- og udviklingsprocessen.

2.2.2. Denne indfaldsvinkel skyldes en erkendelse af, at den hurtige udvikling inden for biovidenskab har skabt store forventninger om sygdomshelbredelse og forbedret livskvalitet, men at den samtidig har givet anledning til overvejelser om de etiske og sociale følger.

2.2.3. EØSU støtter denne indfaldsvinkel og er enig i, at de offentlige myndigheder, ud over forskningsinstitutterne og virksomhederne, generelt skal tage hensyn til befolkningens bekymring for, hvilke forudsætninger de har for at træffe afgørende valg på dette område. I modsat fald fører bekymringerne i en befolkning, som enten er for dårligt informeret eller fejlinformeret, til forsinkelser og kriser i udviklingen af nye teknologier.

2.2.4. EØSU mener, at der er behov for en almen og faglig uddannelsesproces for at opnå en passende forståelse af biovidenskab og bioteknologi, og at der ligeledes er behov for integrerede EU-politikker på undervisningsområdet, hvilket det også har fremført ved flere lejligheder i tidligere udtalelser(3).

2.2.5. EØSU støtter forbuddet mod human kloning, som er nedfældet i art. 3 i EU's charter om grundrettigheder, og bekræftet af den Europæiske Gruppe vedrørende Etik inden for Naturvidenskab og Ny Teknologi (EGE), og det ønsker, at EU-institutionerne støtter de igangværende initiativer vedrørende en verdensomspændende konvention om forbud mod kloning.

2.2.6. EØSU mener desuden, at restriktionerne vedrørende finansiering under det sjette rammeprogram af forskning i menneskelige embryoners stamceller er berettigede af forsigtighedshensyn, og håber at de forslag, Kommissionen er i færd med at udarbejde, vil afspejle en fornuftig balance mellem de etiske overvejelser og forskningsbehovet.

2.2.6.1. Emnet blev behandlet på et interinstitutionelt seminar den 24. april 2003, og der er fortsat forskellige holdninger hertil, ikke alene blandt institutionerne, men også blandt forskerne. Medlemsstaterne er enige om brugen af voksne stamceller, men nogle af dem tillader ikke forskning i menneskelige embryoners stamceller.

2.2.6.2. Hvis man ser bort fra den etiske problemstilling, er der således ikke enighed om fordelene og risiciene ved at bruge embryonale frem for voksne stamceller. Forsigtighedsprincippet tilsiger derfor, at det er en god idé at holde igen med europæiske midler til forskning i stamceller fra menneskelige embryoner, indtil der er opnået enighed om det dokument, Kommissionen er i færd med at færdiggøre om emnet.

2.2.6.3. Det skal imidlertid bemærkes, at forskningslaboratorierne i de bioteknologiske virksomheder praktisk talt ikke anvender stamceller fra menneskelige embryoner pga. problemer med afstødning og risikoen for at udvikle uønskede celler og for forurening med animalsk materiale, og det til trods for at isolering, dyrkning og differentiering af voksne stamceller er vanskeligere.

2.3. Intellektuel ejendomsret

2.3.1. Kommissionen skriver i meddelelsen, at en klar, retfærdig, økonomisk overkommelig og effektiv patentordning, der anvendes konsekvent i hele EU, er nødvendig, hvis man skal kunne udnytte bioteknologiens fulde potentiale, og den beklager forsinkelsen med at omsætte direktiv 98/44/EF om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser i national lovgivning.

2.3.2. EØSU er enig i denne holdning, og støtter således Kommissionens indsats for at fremskynde gennemførelsen af det nævnte direktiv, og ønsker at den politiske aftale, der blev indgået den 3. marts 2003 om EU-patentet, hurtigt følges op af vedtagelse af den dertilhørende forordning.

2.3.3. Selv om det indgåede kompromis ikke helt lever op til de krav, EØSU opstillede i sin udtalelse om EU-patentet(4), bør det gøre det muligt hurtigt at lukke det nuværende hul i lovgivningen, hvilket er en væsentlig støtte til den europæiske konkurrenceevne.

2.3.4. EØSU opfordrer indtrængende Kommissionen til at påse, at biopatentdirektivet implementeres hurtigst muligt, da biotekindustrien har behov for retssikkerhed ved patenteringen af bioteknologiske opfindelser.

2.4. Genetisk modificerede organismer (GMO'er)

2.4.1. Meddelelsen ser positivt på dels de betydelige fremskridt i fastlæggelsen af et regelsæt for GMO'er, bl.a. i betragtning af den politiske aftale, der er indgået om Kommissionens to forslag, som indfører en omfattende fællesskabsordning til at spore og mærke GMO'er, dels fremskridtet i gennemførelsen af Cartagena-protokollen.

2.4.2. EØSU er tilfreds med de fremskridt, der er sket med de forslag vedrørende sporbarhed og mærkning af GMO'er, som udvalget har støttet i sine nylige udtalelser, og de fremskridt, der er sket i gennemførelsen og omsættelsen i europæisk lovgivning af Cartagena-protokollen, som giver alle signatarlandene mulighed for at foretage en risikovurdering, inden landet accepterer import af nye GMO'er.

2.4.3. EØSU beklager dog, at kun nogle lande indtil dato har indarbejdet direktiv 2001/18/EF, der indeholder en mere omfattende godkendelsesprocedure for GMO'er, i deres nationale lovgivning. Udvalget opfordrer Kommissionen til beslutsomt at fortsætte sin indsats for at få direktivet gennemført, evt. ved at straffe de lande, der ikke gennemfører det.

2.4.4. EØSU finder det hensigtsmæssigt og nyttigt, at der den 4. december 2002 i Bruxelles blev oprettet det europæiske netværk af GMO-laboratorier (ENGL), der fungerer som EU's videnskabelige og tekniske ekspertnetværk inden for rammerne af GMO-forordningen. EØSU hilser det især velkomment, at GMO-laboratoriet under Kommissionens Fælles Forskningscenter koordinerer netværkets aktiviteter og fungerer som EF-referencelaboratorium.

2.4.5. EØSU er derimod ikke enig i påstanden i meddelelsens punkt 3.d., s. 18 om, at det hovedsagelig er den bioteknologiske industri, der åbent skal forklare og dokumentere fordelene ved anvendelsen af GMO'er. Der er nemlig tale om et kulturelt og udviklingsmæssigt problem, som kun kan løses på passende vis gennem et samarbejde mellem offentlige instanser på nationalt, lokalt og EU-plan og de berørte parter, hvis man vil undgå en manglende troværdighed, en utilstrækkelig og fragmenteret indsats samt en økonomisk byrde for SMV, som ville underminere en rimelig behandling af sektoren og dens konkurrenceevne.

2.5. Internationale forhold

2.5.1. Kommissionen konstaterer i sin meddelelse, at bioteknologi og spørgsmål i forbindelse dermed i dag drøftes i en lang række internationale fora og i tilknytning til nye initiativer, der forvaltes af mange forskellige internationale organisationer. Kommissionen bemærker desuden, at hver af de ovennævnte organisationer spiller en vigtig rolle på deres område. Men ingen etablerer tilsyneladende et forum, der er egnet til at føre en åben og gennemsigtig dialog mellem de berørte parter.

2.5.2. EØSU håber, at Kommissionen kan spille en aktiv rolle og nedsætte et multilateralt rådgivende forum, som kan fremme en åben og afbalanceret dialog mellem alle berørte parter, som i dag er meget langt fra hinanden, og som kan skabe større sammenhæng mellem de aftaler, der indgås i forskelligt regi, således at de nye regler, som allerede gælder, eller som er ved at blive vedtaget i EU, kan ses i den rette sammenhæng, og at man kan få fjernet de nuværende modsætninger, specielt inden for Verdenshandelsorganisationen (WTO).

2.5.3. EØSU støtter denne slags initiativer, idet det er overbevist om, at styring af den bioteknologiske innovation kræver, at der findes en metode til at fastlægge regler og principper globalt, samtidig med at anvendelsen af legitime fremgangsmåder i forskellige dele af verden respekteres.

2.6. Konkurrenceevne

2.6.1. Divergerende og ukoordinerede aktioner har hidtil mindsket virkningen, effektiviteten og sammenhængen i den europæiske strategi i denne sektor, og det har ført til en fasttømring - for ikke at sige en forværring - af afstanden til de vigtigste internationale konkurrenter. Den bioteknologiske industri i Europa er stadigvæk bagud, hvad angår virksomhedernes størrelse, direkte og indirekte beskæftigelse, indtjeningsevne og varedistributionsnet.

2.6.1.1. De offentlige myndigheder på såvel nationalt som EU-plan skal være opmærksomme på, hvilken rolle en sammenhængende vifte af aktioner, der spænder lige fra en klar og gennemsigtig information til uddannelse, fra en sikker referenceramme til passende incitamenter, spiller for en hurtigere udvikling inden for disse sektorer, der rummer store perspektiver for bæredygtig udvikling.

2.6.2. Rapporten "Innovation og konkurrenceevne i den europæiske bioteknologiske sektor"(5) starter med at konstatere, at sektorens konkurrenceevne ikke alene afhænger af virksomhederne, men af et større udsnit af institutioner, infrastrukturer og politikker, som på dynamisk vis påvirker virksomhedernes aktiviteter, og peger derefter på situationer og forhold, som burde forbedres ved hjælp af en langsigtet offentlig indsats. EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at diskutere indholdet og forslagene i denne rapport, og til på den baggrund at foretage nogle klarere politiske valg, som skal gennemføres efter en fast tidsplan.

3. Anbefalinger

3.1. Den bioteknologiske sektors konkurrenceevne er en væsentlig forudsætning for opfyldelsen af de strategiske mål fra Lissabon, og EØSU ser det som en absolut førsteprioritet, at EU og medlemsstaterne tager hensyn til denne målsætning ved at indkredse alle de tiltag, der kan bidrage til at nå den, og ved at samarbejde for at fjerne alle de hindringer, der ligger i vejen herfor.

3.2. Klyngemodellen og bioteknologiske virksomhedskuvøser udgør et referencepunkt for at forstå dynamikken bag konkurrencen, handlingssynergien, teknologisk overførsel, de mest egnede finansieringsformer. Samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen og tillæring og udbredelse af bedste praksis bør især i denne sammenhæng anvendes for at finde løsninger, der kan fremme væksten.

3.3. Den innovative bioteknologiske sektor består grundlæggende af et stort antal SMV'er, som udgør grundlaget for innovationen, men de instrumenter, der skal tilskynde til forskning, teknologioverførsel, fungerende finansieringsformer, er ikke altid tilpasset disse virksomheder. Der bør ydes en større indsats for at forstå sektorens virksomhedstypologi (produkt- og serviceorienteret) og deres særlige finansieringsbehov bedre. Der tænkes her især på en lettere adgang til det europæiske finansmarked og til finansiering af teknologiske processer og ikke kun af forskning i snæver forstand (især for at sikre kvaliteten af processerne og ikke kun af produkterne, deres reproducerbarhed på industrielt plan, homogenisering af varepartier, ajourføring af forældede metoder).

3.4. Hensynet til disse særlige forhold taler for, at selve begrebet risikokapital skal revideres for at tilpasse det til sektorens særlige kendetegn og for at sikre, at der bliver taget hensyn til aspekter så som forskningens varighed, de ansattes kunnen, de regulerende myndigheders krav.

3.5. EØSU bemærker med en vis pessimisme, at på den ene side tager medlemsstaterne ikke passende skridt til på kort sigt at gennemføre målsætningerne i konklusionerne fra mødet i Rådet (konkurrence) den 26. november 2002, og på den anden side behandler Kommissionens rapport ikke specifikt forsinkelserne og vanskelighederne med at udvikle handlingsplanen med 30 punkter. (Arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene SEK(2003)248). EØSU håber derfor, at den kommende årsrapport kommer til at omfatte en detaljeret analyse af, hvad der er gennemført, og hvad der ikke er gennemført eller er gennemført med forsinkelse i forhold til den vedtagne handlingsplan.

Bruxelles, den 16. juli 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EØSU's udtalelser: EFT C 96 af 18.4.2002 og EUT C 61 af 14.3.2003.

(2) Innovation and competitiveness in European Biotechnology, Enterprise Papers No 7, 2002, Europa-Kommissionen.

(3) Se nærmere herom især i udtalelsen om høringsoplægget fra 2002, der er offentliggjort i EUT C 61 af 14.3.2003.

(4) EØSU's udtalelse EFT C 155 af 29.5.2001.

(5) Enterprise Papers No 7, 2002, Europa-Kommissionen.