KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Korrmi s s i on en s Memorandum 
ITITPT TFTTOr\Tifi?T C2ITTT TPÆTT T FQQITAn 
I 90' erne K0M(91) 397 endelig udg. 
Bruxelles, den 1§ december 1991 

- 2 -
IndhoIdsfor tegne Ise 
INDLEDNING 
I. FÆLLESSKABETS UDFORDRINGER 
1. Stadig hurtigere forandringer 
2. "Den immaterielle kapital" 
3. Nye kvalifikationer og en ny organisering af arbejdet 
4. De menneskelige ressourcer far større betydning, men 
bl iver mere knappe 
5. Uddannelse af kvinder 
6. Kval ifikationsunderskuddet 
7. Små og mellemstore virksomheder og det indre marked 
8. Mod et europæisk marked for kvalifikationer og uddannelse 
9. Efter- og videreuddannelse, der bygger på en erhvervs­
mæssig grunduddannelse 
10. Samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter 
II. RESULTATERNE AF DEN FÆLLES POLITIK 
1. En gradvis opbygning 
2. Grundlaget for fællesskabsforanstaltningerne 
3. Aktivitetsområder 
4. Rådets afgørelser 
5. De tværnationale foranstaltninger 
6. Arbejdsmarkedets gennemsigtighed 
7. Indsatsen på strukturområdet 
8. De vigtigste fordele ved fællesskabspolitikken 
9. Resultaterne af den sociale dialog 
III. RETNINGSLINJERNE FOR 1990'ERNE 
A. Fælles problemstillinger 
B. Fællesskabsinitiativer 
1. Styrkeise af Fællesskabets indsats 
2. Respekten for subsidiariteten 
3. Nye mal for Fællesskabets politik 
4. En synlig og sammenhængende fællesskabsindsats 
- 3 -
KOMISSIONENS tJEMORANDUM 
OU RETNINGSLINJER FOR 
EF * s ERHVERVSUDDANNELSESPOLITIK 
FOR 90*©frø 
SMOLEONSNG 
1. De sociale og økonomiske perspektiver for 90'erne vil på mange måder 
yderligere accentuere de dybgående ændringer, der har præget 
80'erne: videreførelse af dø økonomiske omstruktureringer i 
forskellige sektorer, ændringer og udvikling med hensyn til faglige 
kvalifikationer, en helt ny situation med hensyn til disponibel 
arbejdskraft, mobilitet og vandrende arbejdstagere. Det er på denne 
baggrund, at Kommissionen har besluttet at igangsætte en bred debat 
om udviklingen af uddannelsespolitikken for de uddannelser, der 
ligger ud over den obligatoriske undervisningspligt. Det er 
Kommissionens overbevisning, at udviklingen af erhvervsuddannelser 
både på fællesskabsniveau og i de enkelte medlemsstater er en 
uomgængelige nødvendighed, hvis man Ønsker at styre udviklingen. 
Dette memorandum er et resultat af en særdeles frugtbar debat med 
Det Rådgivende Udvalg for Erhvervsuddannelse, der er et 
trepartsudvalg, både Då fællesskabsplan og på nationalt plan. 
Skriftlige bidrag fra alle medlemsstaterne, udarbejdet på 
trepartsgrundiag, er blevet indarbejdet i memorandummet. 
2. Denne meddelelse om erhvervsuddannelse i Fællesskabet indeholder en 
beskrivelse af de ny© udfordringer, der vil optræde i de kommende 
år, og som vil give erhvervsuddanne\sespolitikken en stadig voksende 
betydning. Der redegøres for resultaterne af 6en fælles politik på 
grundlag af de principper, dor blev fastlagt i 1963, og specielt på 
baggrund af de forskellige EF-handMngsprogrammer, der er blevet 
iværksat siden 1985 på erhvervsuddannelsesområdet. Endelig foreslås 
nogle retnings!InJer for den fremtidige indsats i EF på området. 
3. Denne meddeieise skal ses i sammenhæng med arbejdsprogrammet 
vedrørende fællesskabspagten om de grundlæggende 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, hvori det blev 
fastslået, at Kommissionen skulle fremsætte forslag til en 
ajourføring af de generelle principper for den fælles 
erhvervsuddanne IsespolitIk, som blev fastlagt ved Rådets afgørelse 
af 2. april 1963. De senere overvejelser og drøftelser har ført ti i 
den holdning, at disse generelle principper bør fastholdes som et 
stadig gyldigt grundlag. 
4. På denne baggrund har Kommissionen besluttet at sætte gang i 
debatten om samtlige spørgsmål vedrørende uddannelse ud over den 
skolepligtige alder. Den kan nemlig konstatere, at EF's 
medlemsstater og ikke mindst Fællesskabet selv må træffe en række 
afgørende valg, hvis man ska! kunne udnytte de menneskelige 
ressourcer tis at opretholde økonomisk vækst i Europa, skabe et 
samfund« der er åbent over for de andre dele af verden, og helt 
generelt vidareféra nitegrat ionen i Fæ iiesskabet. 
- 4 -
5. Sideløbende med udarbejdelsen af dette memorandum har man gjort sig 
overvejelser over de højere uddannelsers rolle i fremtiden. 
Kommissionen har netop offentliggjort et "Memorandum", hvori den 
foreslår nogle retningslinjer for dette omrade og en styrkelse af 
forskning og overførsel af viden. Den omhandler også forbindelserne 
mellem den højere uddannelse, specielt universiteterne, og 
erhvervslivet frem til år 2 000. 
6. Formålet med dette memorandum om "erhvervsuddannelse i Det 
Europæiske Fællesskab i 90'erne" er således at skabe en debat. Den 
gør således opmærksom på en række punkter, som Kommissionen anser 
for afgørende, f.eks.: 
- De store ændringer i den socio-økonom i ske sammenhæng i 90'erne og 
specielt de følger, det får, at EF's økonomi skal indpasses i en 
økonomisk og teknologisk kontekst, som bliver mere og mere verdens­
omspændende . 
- De mange teknologiske nyskabelser, som sandsynligvis fortsat vil 
vokse i antal i de kommende år, medfører, at det er nødvendigt at 
organisere arbejdslivet på nye måder, som giver de menneskelige 
ressourcer en central stilling og medfører nye kvalifikationskrav. 
- Den balance, der må etableres mellem investeringer i forskning og 
udvikling som har til formål at øge potentialet for nyskabelser, og 
investeringer som er nødvendige inden for uddannelse, for at 
arbejdskraften via sine kvalifikationer kan gøre det muligt at 
fremstille og udbrede disse nyskabelser, især til små og mellemstore 
virksomheder. 
- Problemerne med mangel på kvalificeret arbejdskraft, som 
forekommer i alle regioner i Fællesskabet, og som har forskellige 
årsager: manglende ligevægt mellem behovet for nyskabelser og det 
potentiale, der er til rådighed; for sent gennemførte 
strukturtilpasninger inden for industri, der er i tilbagegang, og ny 
industri i udvikling; et utilstrækkeligt basalt kvalifikationsniveau 
i visse områder osv. 
- De positive virkninger af oprettelsen af et europæisk område for 
undervisning og uddannelse, hvor virksomhederne kan udvikle nye 
politikker for forvaltning af kvalifikationer, hvilket ligeledes vil 
give enkeltpersoner helt nye muligheder for uddannelse og mobilitet, 
ligesom uddannelsesinstitutionernes aktiviteter må rettes mod et 
marked, der nu er af europæisk og ikke længere kun nationalt omfang. 
Disse positive resultater bør desuden overføres til det endnu større 
Europæiske Økonomiske Område, som netop er blevet etableret i 
samarbejde med EFTA-1 andene, som vil kunne bidrage med erfaringer 
og nyskabelser. 
- Kendskab til og gensidig forståelse af uddannelsessystemerne i 
de forskellige medlemsstater og oprettelsen af transeuropæiske net 
for information og udveksling mellem virksomheder og mellem 
beslutningstagere inden for de nationale uddannelsessystemer. 
- Den øgede mobilitet inden for EF og indvandringen i EF, og disse 
problemers indvirkning på det europæiske arbejdsmarked. I denne 
forbindelse gør EF's erfaringer og kapacitet, især på 
uddannelsesområdet, det muligt at støtte tilpasningsbestræbelser for 
- 5 -
så vidt angår erhvervsuddannelse i Mellem- og Østeuropa, således som 
det allerede sker via PHARE-programmet. Disse opgaver gør det 
ligeledes nødvendigt at gennemføre projekter vedrørende en europæisk 
fond for erhvervsuddannelse, således at tilbuddet om uddannelse til 
disse lande kan blive så effektivt og gennemskueligt som muligt. 
7. Det er ligeledes nødvendigt at understrege, i hvor høj grad 
grænserne mellem erhvervsuddannelse og uddannelse i almindelighed er 
flydende. Det er klart, at den kompetence, der opnås gennem 
erhvervsuddanne Isessystemerne, i stadig højere grad bidrager til den 
almene uddannelse, især når det gælder begreber som adfærd og 
forhold til omverdenen, medens de grundlæggende almene 
uddannelsessystemer på deres side danner basis for opnåelse af 
erhvervskompetence. Dette stadige samspil mellem de to områder -
almen uddannelse og erhvervsuddannelse - vil også være af et de 
grundlæggende elementer i den kommende tid. Det vil endvidere være 
hensigtsmæssigt at undersøge den erhvervsrettede undervisnings og 
erhvervsuddannelsens "status", både med hensyn til institutioner og 
midler. 
8. Den nuværende situation på arbejdsmarkedet er i de fleste af EF-
Iandene af fundamental betydning. I denne forbindelse må en af 
målsætningerne være, at uddannelsespolitikken i højere grad skal 
bidrage til at afhjælpe arbejdsløshed, især langtidsledighed. Med 
henblik herpå bør der lægges vægt på især to aspekter. For det 
første må EF's indsats, bl.a. hvad angår information og udveksling 
af ekspertise, bidrage til en bedre udveksling af nye 
foranstaltninger. Endvidere bør det understreges, at målsætningen om 
at øge og forbedre kvalifikationerne bør gøre det muligt for både 
enkeltpersoner og virksomheder at tage højde for udsving i de 
økonomiske konjunkturer, hvorved man vil kunne begrænse disses 
negative virkninger i form af tab af arbejdspladser og segmentering 
af arbejdsmarkedet. 
9. Ved fastlæggelsen af nye retningslinjer for EF-politikken må 
ligevægten mellem samordning og mangfoldighed bevares, hvilket også 
er baggrunden for subsidiaritetsprincippet. Målsætningerne om 
samordning og respekt for forskelligartethed er ikke i modstrid med 
hinanden, men bør opfattes som komplementære begreber. 
Mangfoldigheden af kulturer og undervisnings- og uddannelsessystemer 
i Europa er et karakteristisk træk, der klart adskiller dette område 
fra de øvrige højtudviklede økonomiske områder. Det samspil og 
samarbejde, som følger af denne mangfoldighed, er en 
fremskridtsskabende faktor, som fællesskabspolitikken bør 
stimulere og støtte. 
10. Ved fastlæggelsen af de nye retningslinjer bør man således både 
understrege erhvervsuddannelsens betydning i de nye stadier af 
opbygningen af Europa og fastholde og støtte landenes egne 
foranstaltninger. Derfor må der være to målsætninger for 
Fællesskabets indsats på dette område: For det første må det 
fastslås, hvilke fælles mål landene bør forfølge, og for det andet 
må det fastslås, hvilke målsætninger og foranstaltninger, der skal 
anvendes på EF-plan for at støttte og supplere de nationale 
pol it ikker. 
- 6 
FÆLLESSKABETS UDFORDRINGER 
Stadig hurtigere forandringer 
11. De menneskelige ressourcer vil være højt prioriteret i 90'erne som 
følge af videreførelsen af de økonomiske omstruktureringer, der i så 
høj grad har præget den forudgående periode. Disse omstruktureringer 
vil gøre sig gældende inden for forskellige sektorer. Samtidig vil 
de generelle socio-økonom i ske betingelser ændre sig - specielt hvad 
angår kvalifikationer og udvikling af disse - i takt med virkelig­
gørelsen af det indre marked og den stadig større vægt, der efter al 
sandsynlighed vil blive lagt på teknologiske nyskabelser. 
12. For at tilpasse sig ti I et miljø, der bliver stadig mere dynamisk og 
stadig mindre uforudsigeligt, forbereder virksomhederne sig 
systematisk på i tide at kunne stå klar med de ressourcer, der er 
centrale i deres strategi, dvs. teknologisk kapacitet, 
informationsnet, menneskelige ressourcer osv. Disse ressourcer kan 
ikke forventes at v*re til rådighed, når der er brug for det, så 
derfor er en planlægning nødvendig. Dette er grunden til, at 
konkurrencedygtige virksomheder udvikler disse ressourcer for 
hurtigt at kunne sætte dem ind, når behovet for dem opstår. 
13. Virksomhedernes globale karakter - som allerede er meget udtalt 
inden for en række teknologiske sektorer (f. eks. lægemidler, edb., 
telekommunikation, materialer) giver dem en stadig bedre, og 
undertiden dominerende, stilling, når det drejer sig om formidling 
af viden og teknologi. I denne forbindeise er de menneskelige 
ressourcer en faktor, der får en stadig stigende betydning i 
forbindelse med den stigende konkurrence, både på mellem 
virksomhederne og de økonomiske systemer. 
14. Disse usikre og komplicerede sammenhænge er karakteristiske for 
perioden, og de bevirker, at det ikke lader sig gøre at opstille 
firkantede scenarier. Derimod er det vigtigt gennem undervisnings-
og uddannelsespolitikken at søge at nå frem til en større 
fleksibilitet og større kapacitet for nyskabelser. De europæiske 
virksomheder skal kunne støtte sig på uddanne I sesinfrastrukturer, 
der muliggør en sådan kapacitetsforøgelse. 
"Den immaterielle kapital" 
15. Helt grundlæggende vil det socio-økonom i ske miljø i 90'erne være 
præget af den stadig større betydning, der vil blive tillagt den 
"immaterielle kapital", dvs. ikke blot faglige kvalifikationer og 
teknologisk kunnen, men også organisationsevne og virksomhedskultur. 
Den "menneskelige kapital" i Europa er således en kreativ og 
dynamisk kraft, der må betragtes som en fælles ressource, som må 
opbygges gennem mobilitet, udveksling og samarbejde. Det europæiske 
område må opbygges som et konkurrenceområde, et marked, men 
ligeledes som et område for og mobilisering af viden og kunnen. 
16. På grund af den ovenfor omtalte globalisering fremmes samarbejdet 
mellem virksomhederne og de offentlige myndigheder. Det er det 
nødvendigt at udvikle nye former for partnerskaber på 
_ 7 -
fællesskabsplan og at fastlægge nye foranstaltninger og 
samarbejdsformer, som gør det muligt både at leve op til de 
økonomiske udfordringer og at sikre den sociale balance. 
17. Såfremt det lykkes for de europæiske lande at udvikle moderne og 
konkurrencedygtige produktionsformer, hvor man udnytter 
kvalifikationerne hos en veluddannet befolkning, vil Europa bedre 
kunne sikre en afbalanceret ind- og udvandring: ved at forhindre 
udvandring af kvalificeret - og specielt højt kvalificeret -
arbejdskraft og ledelseskapacitet, der vil kunne være til skade for 
mindre udviklede områder og begrænse deres muligheder for at skabe 
konkurrencedygtige aktiviteter. 
Nye kvalifikationer og en ny organisering af arbejdet 
18. De nye teknikker, der anvendes i forbindelse med information, 
kommunikation og produktion, de nye fremstillingsmetoder og den 
stigende automatisering berører mange ansatte og har ændret 
kvalifikationskravene inden for mange erhverv. Europa har brug for 
den højeste kapacitet og kompetence, når det drejer sig om udvikling 
og udnyttelse af ny teknologi, hvis vi skal kunne leve op t i I den 
internationale konkurrence. 
19. Moderne arbejdsorganisation er karakteriseret ved, at der er sket en 
opblødning for så vidt angår den traditionelle arbejdsdeling, og ved 
at der anvendes teknikker, der tager hensyn til de menneskelige 
behov. Moderne virksomhedsledelse er karakteriseret ved, at 
medarbejderne har større beslutningsmæssige beføjelser, og af 
decentralisering, hvilket også omfatter kvalitetskontrol af de 
opgaver, der påhviler de forskellige personalekategorier, bi.a. af 
selve arbejdets udførelse. Denne moderne organisationsmetode tager 
udgangspunkt i en medarbejder, der er i stand til selvstændigt at 
planlægge, organsiere og udføre sit arbejde og at kontrollere det. 
Derfor er der et voksende behov for en alsidigt kvalificeret 
arbejdskraft, dvs. medarbejdere, der i kraft af en kombination af 
informationsteknologi og traditionelle kvalifikationer kan tilpasse 
sig de nye arbejdssituationer. Dette gør det nødvendigt, at den 
faglige uddannelse og efter- og videreuddannelsen metodologisk og 
indholdsmæssigt udformes på en sådan4 måde, at der sikres en 
forbindelse mellem faglige færdigheder og metodologiske og sociale 
færdigheder. 
20. Ligeledes af denne grund er forholdet mellem virksomhedernes 
materielle og immaterielle investeringer ved at ændre sig. Uden den 
nødvendige investering i menneskelige ressourcer og i uddannelse af 
medarbejderne kan virksomhederne ikke effektivt udnytte de 
potentielle fordele ved de nye produktionsprocesser og opnå den 
konkurrencedygtighed, der er nødvendig på verdensmarkedet, bl.a. med 
hensyn til kvaliteten af varer og tjenesteydelser. Midlerne til 
forskning og udvikling og til uddannelse og forbedring af 
kvalifikationer må således afbalanceres, så de reelt kommer til at 
supplere hinanden og kan udnyttes effektivt.-
- 8 -
De menneskelige ressourcer får større betydning, men bliver mere knappe 
21. I de kommende år bliver faktorer som den demografiske udvikling, 
ind- og udvandringen, metoderne til fornyelse af arbejdsstyrken ogaf 
kvalifikationer af afgørende betydning. Der forudses en nedgang i 
den andel, som de unge generationer udgør af samtlige beskæftigede, 
og der må derfor lægges større vægt på at sikre den voksne 
arbejdsstyrkes kvalifikationer. Mere end 80% af den arbejdskraft, 
der vil være beskæftiget i år 2000, er allerede på arbejdsmarkedet. 
De nødvendige kvalifikationer bør fornyes med fra 10% til 15% pr. 
år, medens den årlige tilgang af unge kun udgør 2% af den 
erhvervsaktive befolkning. Denne situation er et stærkt incitament 
til at fastlægge politikker for videre- og efteruddannelse, uden at 
der må ske en svækkelse af bestræbelserne for at forbedre de unges 
grunduddannelse. 
22. Undervisnings- og uddannelsespolitikken bør tilpasses, så det bliver 
muligt at foregribe en udvikling, der vil være modsat tendensen i 
de sidste tredive år, idet der på én gang vil optræde tre fænomener, 
dog med store regionale forskelle; andelen af unge i den 
erhvervsaktive befolkning vil falde; den erhvervsaktive befolkning, 
som til stadighed har været voksende i 80'erne, vil stabilisere sig 
fra 1995, hvorefter den vil gå tilbage i løbet af de næste tredive 
år; endelig vil andelen af borgere, der har passeret den 
erhvervsaktive alder, stige stærkt, specielt efter år 2000. 
Sammenfaldet af disse tre faktorer vil medføre en gradvis ændring af 
forsørge Isesbyrden, dvs. at de ikke-erhvervsaktive borgere (de ældre 
og de unge) bliver flere i antal end de erhvervsaktive. Denne 
udvikling medfører ligeledes et behov for, at der er mulighed for 
uddannelse ud over den erhvervsaktive periode, således at begrebet 
livslang uddannelse bliver stadig mere aktuelt. 
Uddannelse af kvinder 
23. Den demografiske udvikling medfører endvidere, at der må lægges 
større vægt på at sikre lighed mellem mænd og kvinder i forbindelse 
med uddannelse og efteruddannelse. Dette er specielt aktuelt for 
kvinder, som vender tilbage til arbejdsmarkedet. I en situation med 
knappe arbejdskraftressourcer må kvinders adgang til uddannelse og 
beskæftigelse prioriteres højt. De skal således i højere grad have 
mulighed for at søge beskæftigelse, der kræver kvalifikationer, 
deres faglige niveau skal højnes, og de skal have adgang til et 
større antal ansættelsesområder. 
24. Der skal ikke blot tages hensyn til disse målsætninger i forbindelse 
med erhvervsorientering og udbuddet af undannelsestiIbud, men også i 
virksomhedernes uddannelsespolitik. Inden for Fællesskabet skal unge 
piger og unge kvinder støttes og opmuntres til at søge mere 
kvalificeret beskæftigelse, hvilket nødvendiggør længere uddannelser 
og et højere kvalifikationsniveau. De lande, som bedst formår at 
løse disse problemer, vil få en reel fordel heraf, idet problemet 
med manglende kvalifikationer som sagt vil være en ny faktor på 
arbejdsmarkedet i 90'erne. 
KvaI i f i kat Ionsunderskuddet 
25. Arbejdsmarkedet i EF-landene er blevet udsat for et relativt nyt 
fænomen, som kan kaldes et kval if i kationsunderskud. Dette er en ny 
udfordring for undervisnings- og uddannelsespolitikken, da det er 
vigtigt at afskaffe det nuværende paradoks med høj arbejdsløshed og 
mangel på kvalificeret arbejdskraft. 
26. Dette fænomen kræver forskellige supplerende strategier på både det 
makro-økonomiske, regionale og sektormæssige plan. Kommissionen har 
taget denne udfordring op, og de første resultater i en rapport om 
beskæftigelsessituationen i Europa, som blev offentliggjort i 1991. 
Der er ikke kun tale om en konjunkturbestemt uligevægt mellem udbud 
og efterspørgsel på arbejdsmarkedet, idet dette kvalifika-
tionsunderskud kan opstå, samtidig med at der er høj arbejdsløshed, 
især langtidsledighed. Når man søger at analysere dette underskud, 
er det nødvendigt at inddrage de faktorer, som medfører en 
kvalitativ og kvantitativ uligevægt mellem uddannelsessystemer og 
beskæftigelse: demografiske tendenser, mobilitet, rytmen i den 
teknologiske udvikling, utilstrækkelig grunduddannelse og efter- og 
videreuddannelse, manglende eller utilstrækkeligt prognosemateriale, 
hvilket i høj grad begrænser mulighederne for at planlægge videre-
og efteruddannelse. 
27. De globale undersøgelser bør især tage sigte på at finde frem ti I en 
række indikatorer, der gør det muligt at bestemme kvalifikations-
underskuddets omfang (globalt underskud, sektorbestemt underskud, 
regional fordeling, erhvervsmæssig fordeling osv.). Samarbejdet på 
EF-plan bør ligeledes omfatte en undersøgelse af, hvilke slags 
løsninger der kan anvendes på kort eller lang sigt, ikke blot med 
hensyn til uddanneiseskapacitet og -praksis, men også med hensyn til 
arbejdsrationalisering, kvalifikationsbehov og den måde, 
uddanne Isespotenti a let anvendes og udnyttes på i 
produkt ionsprocessen. 
Små og mellemstore virksomheder og det indre marked 
28. I de senere år er de små og mellemstore virksomheders'betydning 
blevet understreget, da de forventes at blive en kilde til ny 
beskæftigelse og en støtte for den regionale udvikling. De udgør 
over 80% af virksomhederne i EF, men langt de fleste har ikke en 
uddannelsespolitik for deres ansatte, og de må derfor have en høj 
prioritet i forbindelse med fællesskabsforanstaltningerne, også på 
grund af deres store betydning for den økonomiske vækst i de fleste 
regioner, bl.a. de mindst udviklede. I nogle sektorer bør disse 
virksomheder lægge strategier for at kunne fremkomme med ny­
skabelser, de bør søge at opnå en tilstrækkelig størrelse til, at 
der kan foretages rationaliseringer, uden at de dog bør overtage de 
store virksomheders organisationsmønstre, og de bør satse på 
nicheprodukt ion. 
29. For at de små og mellemstore virksomheder skal kunne opnå fordele af 
det indre marked, må der udformes en uddannelsespolitik, der tager 
hensyn til deres særlige behov. De små og mellemstore virksomheder 
skal i højere grad have adgang til uddannelsesfaciliteter. De små og 
mellemstore virksomheder må kunne udvikle deres 
uddannelsesforanstaltninger under hensyntagen til de tidsmæssige, 
driftsmæssige og økonomiske betingelser, de er undergivet. 
- 10 -
30. En af de drivende kræfter, når det gælder de små og mellemstore 
virksomheders mulighed for at skabe beskæftigelse, er deres evne til 
at tilpasse sig ændringerne på det omgivende marked. Derfor må de 
små og mellemstore virksomheder ikke blot tage lokale, regionale og 
nationale faktorer i betragtning, når de fastlægger deres strategi, 
men også i stadig højere grad de virkninger, som gennemførelsen af 
det indre marked vil få. 
Mod et europæisk marked for kvalifikationer og uddannelse 
31. Målsætningerne på EF-pian med hensyn til erhvervskvalif i kat ioner 
indgår som del af en dobbelt politisk målsætning, nemlig at sikre 
den frie bevægelighed for personer og at udvikle en fælles politik 
for erhvervsuddannelse. Foranstaltningerne skal gøre det muligt at 
fastlægge en EF-strategi til regulering af "det europæiske marked 
for kvalifikationer", som er ved at fremstå, og som efter 1992 skal 
være et af de centrale punkter i politikken for menneskelige 
ressourcer. Således skulle de kvalifikationer, der efterspørges, 
borgernes mobilitet, virksomhedernes ansættelses- og ledelsespolitik 
samt indholdet i og omkostningerne ved uddannelsesforanstaltningerne 
gerne kunne udvikle sig i overensstemmelse med den europæiske 
dimension af dette kval ifikationsmarked. 
32. Det skal understreges, at disse overvejelser ikke blot bør have til 
formål at øge mobiliteten i geografisk og sektormæssig henseende. 
Selv om etableringen af det indre marked ikke umiddelbart vil føre 
til dannelsen af et enkelt arbejdsmarked, vil det i virkeligheden 
for et stort antal erhvervs vedkommende blive nødvendigt at vurderer 
kvalifikationerne ud fra et europæisk synspunkt. Dette vil fremover 
værre et af de centrale emner i debatten mellem arbejdsmarkedets 
parter. 
33. Dette betyder, at Fællesskabet bør træffe en række nye 
foranstaltninger med henblik på at opnå en gennemskuelig beskrivelse 
af de kvalifikationer, der kan erhverves i en given medlemsstat. 
Denne indførelse af en europæisk dimension i forbindelse med 
kvalifikationer mangler endnu i vid udstrækning at blive nærmere 
præciseret, men den vil betyde, at der etableres "et europæisk 
område for uddannelse og kvalifikationer", som nødvendiggør, at de 
involverede parter (offentlige myndigheder, virksomheder, 
enkeltpersoner) tager deres opfattelser og fremgangsmåder op til 
overvejelse. Det er i både arbejdstagernes og virksomhedernes 
interesse at råde over oplysninger, der er sammenlignelige på EF-
plan, og som vedrører de faglige kvalifikationer, der erhverves 
gennem grunduddannelse og efter- og videreuddannelse og faglig 
erfaring. På grund af de betydelige forskelle mellem landene, når 
det gælder formidling af kvalifikationer og godkendelse af disse på 
arbejdsmarkedet, bør Fællesskabet styrke samarbejdet på europæisk 
plan, således at problemløsningen og midlerne hertil på de 
forskellige områder styrkes. 
- 11 -
34. Uddannelsesudbuddet bør ligeledes udvikle sig i denne retning, 
således at erhvervsuddannelsen kan tilføres en europæisk dimension. 
Der eksisterer ikke i øjeblikket et enhedsmarked for uddannelse, men 
derimod en lang række uddannelsesmarkeder, som må gøres mere 
gennemskuelige. For at EF's må I sætninger C) kan komme til udtryk i 
alle uddannelsessystemerne med deres store forskelligartethed er det 
nødvendigt at skabe nogle forbindelser mellem dem, således at der 
etableres de transeuropæiske netværk, der er nødvendige for at få 
det fælles marked til at fungere, og som giver erhvervsdrivende og 
andre beslutningstagere mulighed for at skaffe sig de nødvendige 
oplysninger om forhold og nyskabelser i de øvrige EF-1 ånde. 
Eksempler som EURYDICE, der beskæftiger sig med 
undervisningssystemer, CEDEFOP, der beskæftiger sig med 
erhvervsuddannelse, og de nationale forksningsinsti tutter, der er 
specialiseret i erhvervsuddannelse, viser hvor store resultater der 
kan opnås gennem oplysning og gensidig forståelse af systemerne. En 
etablering af transeuropæiske net bør gennemføres på et 
decentraliseret grundlag og med udnyttelse af det potentiale, der er 
skabt via handlingsprogrammer, f.eks. de uddanne Isespartnerskaber 
mellem universiteter og virksomheder, som er etableret via COMETT-
programmet. 
Efter- og videreuddannelse, der bygger på en erhvervsmæssig 
grunduddanne Ise 
35. Erhvervelse, vedligeholdelse, udvide i se og uddyben af faglige 
kvalifikationer forudsætter erhvervsuddannelser, hvor uddannelse og 
arbejde er tæt forbundet. Erhvervsuddannelse bør være en 
kontinuerlig proces igennem hele arbejdslivet. Det er derfor både af 
samfundsøkonomisk interesse og af interesse for de erhvervsaktive at 
have adgang ti I en faglig uddannelse, der er udformet på grundlag af 
de forventede behov på arbejdsmarkedet. Erhvervsuddannelses-
politikken bør tage sigte på at bibringe en bred vifte af kundskaber 
og færdigheder, som kan anvendes på lang sigt, og som sikrer de 
nødvendige faglige kvalifikationer og giver mulighed for 
videreudvikling. Målsætningen med det nye program, PETRA, som er at 
give alle unge, der ønsker det, mindst ét og om muligt to års 
erhvervsuddannelse efter den obligatoriske skolegang, skal ses i 
denne sammenhæng. Det er således nødvendigt at iværksætte 
foranstaltninger, der kan bibringe de unge en række kvalifikationer, 
og at tilskynde til, at der i uddannelsesforløbene indgår både teori 
og praksis, i lighed med det tyske system, så der skabes den tættest 
mulige forbindelse mellem uddannelsesinstitutioner og virksomheder. 
36. En moderne erhvervsuddannelse bør tilrettelægges på en sådan måde, 
at metodiske og sociale færdigheder, der gør det muligt selvstændigt 
og løbende at tilegne sig ny viden, indgår som en fast bestanddel af 
uddannelsen og danner grundlag for både praktisk oplæring og 
videreuddannelse. Således kan der kun ske en koordinering af 
oplæring og det egentlige arbejde og kun tages hensyn til arbejdets 
og virksomhedernes behov, hvis virksomhederne påtager sig en del af 
ansvaret for tilrettelæggelsen af uddannelsen, og hvis 
arbejdsmarkedets parter deltager aktivt i udformningen af den. 
(1) Jvf. K0M(90) 585 af 10. december 1990 
- 12 -
37. For så vidt angår efter- og videreuddannelse, har de pluralistiske 
systemer vist deres værdi med deres opbygning efter 
markedsøkonomiske principper og med en mangfoldighed af aktører og 
uddannelsestilbud. Virksomhederne, de faglige sammenslutninger, 
private og offentlige institutioner, bl.a. universiteter, må kunne 
tilbyde et bredt udvalg af uddannelser. Dette gør det nødvendigt, at 
markedet for efter- og videreuddannelse er gennemskueligt. Det er 
ligeledes nødvendigt, at målsætningerne på lang sigt defineres 
gennem en samrådsproces med deltagelse af alle de parter, der er 
involveret i videre- og efteruddannelse. Efter- og videreuddannelse 
er af interesse for både arbejdstagere og virksomheder. Hvad angår 
de uddannelser, der tager sigte på at dække den enkelte virksomheds 
behov, bør denne så vidt muligt påtage sig hovedansvaret for 
finansiering og tilrettelæggelse af programmerne. Den enkelte 
arbejdstagers interesse for hans egen videre- og efteruddannelse og 
virksomhedernes ansvar for den løbende forbedring af personalets 
kvalifikationer må søges fremmet. De ansattes motivation og 
virksomhedernes ansvar er to grundlæggende faktorer, der må tages i 
betragtning, også når det gælder udformningen af offentlige 
foranstaltninger. I forbindelse med Kommissionens forslag ti i et EF-
instrument for "adgang til efter- oa videreuddannelse", som er 
omhandlet i arbejdsprogrammet vedrørende Socialpagten, vil der 
finde indgående drøftelser sted om dette spørgsmål, som er af 
afgørende betydning for fremtiden og konkurrencedygtigheden i 
Europa. 
Samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter 
38. Erhvervsuddannelse og specielt efter- og videreuddannelse er et 
område, hvor arbejdsmarkedets parter spiller en meget aktiv rolle, 
ja ofte hovedrollen. Problemerne i forbindelse med definition af 
kvalifikationer og tilrettelæggelse af uddannelse gør det nødvendigt 
at styrke denne rolle og at etablere tættere forbindelser mellem det 
socio-økonom i ske miljø, virksomhederne og uddannelsesinstitutioner 
på alle niveauer. Den aktive deltagelse af repræsentanter for 
arbejdsmarkedets parter i fællesskabsaktiviteterne samt de "fælles 
udtalelser", som disse vedtager på EF-plan i forbindelse med den 
sociale dialog, og som bl.a. omhandler undervisning og 
erhvervsuddannelse, er to grundlæggende elementer, som Kommissionen 
benytter ved fastlæggelsen af sine egne retningslinjer. 
39. I debatten er det ligeledes meget vig ligt at fremhæve det ansvar, 
der påhviler arbejdsmarkedets parter gennem de aftaler, de indgår, 
idet det er vigtigt, at disse aftaler er i overensstemmelse med de 
forskellige offentlige tiltag, bl.a. nationale og EF-tiltag, der 
skal bidrage til, at arbejdsmarkedets parter selv kan træffe 
foranstaltninger, bl.a. i forbindelse med spørgsmål om 
arbejdstilrettelæggelse og videre- og efteruddannelse. 
13 -
RESULTATERNE AF DEN FÆLLES POLITIK 
En gradvis opbygning 
40. EF's erhvervsuddanneIsespoli tik opbygges gradvis i tilknytning til 
de forskellige etaper af udviklingen af selve Fællesskabet. Denne 
gradvise opbygning har fået en Juridisk bekræftelse af Domstolen 
(dom i Gravier-sagen af 13. februar 1985). Erhvervsuddannelses-
politikken er ligeledes i stigende grad forbundet med de vigtigste 
af de øvrige EF-politikker (strukturpolitik, politikken for 
forskning og udvikling, etableringen af transeuropæiske net osv.). 
41. Traktatens artikel 128 er grundlaget for EF's erhvervsuddannelses-
politik. Den omhandler gennemførelsen af en fælles politik på 
grundlag af almindelige principper, som Rådet skal træffe afgørelse 
om efter forslag fra Kommissionen. Traktaten holder dog mulighederne 
for den fremtidige udvikling åbne og derfor ikke udstak alt for 
præcise retningslinjer for indsatsen på området. Den første konkrete 
anvendelse af denne artikel var beslutningen af 2. april 1963 om de 
generelle principper for gennemførelsen af en fælles politik for 
faglig uddannelse. Med denne beslutning oprettedes Det Rådgivende 
Udvalg for Erhvervsuddannelse, et trepartsudvalg, som har til opgave 
at bistå Kommissionen ved gennemførelsen af denne politik. 
42. En række domme afsagt af Domstolen siden 1985 har skabt klarhed 
omkring de Juridiske regler: bekræftelse af den frie adgang til 
uddannelse i en anden medlemsstat uden forskelsbehandling på 
grundlag af nationalitet (Traktatens artikel 7 og 128); bekræftelse 
af, at faglig uddannelse, herunder højere uddannelse, må defineres 
bredt; knæsættelse af princippet om en gradvis etablering af en 
fælles erhvervsuddanneIsespolitik; bekræftelse af, at Kommissionen 
kan stille forslag til Rådet om programmer, der har budgetmæssige 
konsekvenser. 
43. Anvendelsen af de grundlæggende principper, der blev fastlagt i 
1963, har i løbet af 1990 og 1991 været genstand for en grundig 
undersøgelse, der er foretaget sammen med Det Rådgivende Udvalg for 
Erhvervsuddannelse, og på baggrund af denne undersøgelse må disse 
principper anses for stadig at være gældende. Men den udvikling, der 
har fundet sted siden, gør det nødvendigt at definere, hvilke nye 
målsætninger der skal forfølges på EF-plan, bl.a. for at sikre, at 
kvalifikationer og uddannelser tilføres en europæisk dimension. 
44. Etableringen af "det europæiske marked for kvalifikationer og 
uddannelser" forudsætter en række fællesskabsforanstaltninger til 
regulering af dette marked, specielt hvad angår dets funktion og 
gennemsigtighed, og til vurdering af kvaliteten af uddannelserne. 
Der bør træffes foranstaltninger til på EF-plan at forbedre adgangen 
til uddannelse for alle arbejdstagere. Fællesskabet bør ligeledes 
søge at fremme den gensidige anerkendelse af ikke blot 
uddannelsesbeviser, men også af kvalifikationer, med henblik på at 
gøre det europæiske arbejdsmarked gennemsigtigt og sikre 
arbejdstagernes frie bevægelighed. 
14 -
Grundlaget for fællesskabsforanstaltningerne 
45. En af de grundlæggende forudsætninger for Fællesskabets indsats er 
den forskelligartethed, medlemsstaternes uddannelses- og 
erhvervsuddannelsessystemer udviser. En harmonisering af disse 
systemer er enstemmigt blevet afvist af medlemsstaterne og ville 
givetvis også få en negativ indflydelse på integrationen i Europa. 
De forskellige systemer og de forskellige kulturer, som systemerne 
afspejler, er en fordel, som det er vigtigt at bevare og udnytte i 
udviklingen i Europa. 
46. Med udgangspunkt i dette hensyn er Fællesskabets 
erhvervsuddanneIsespolitik blevet udformet på grundlag af følgende 
pr incipper: 
-> Koordinat Ion af politikken: de generelle principper og de fælles 
retningslinjer i Rådets afgørelser om de forskellige 
handlingsprogrammer danner grundlag for en koordinering af 
medlemsstaternes politik på hvert enkelt af de områder, hvor 
Fællesskabet er aktivt. 
-> Konvergens mellem Initiativerne: gennem Rådets afgørelser 
opstilles der på det enkelte område en række fælles mål, der lægger 
op til en konvergerende udformning af de nationale aktiviteter på 
grundlag af medlemsstaternes egne initiativer. 
-> Tværnationalt samarbejde: der anspores til tværnationalt 
samarbejde mellem de forskellige aktører på 
erhvervsuddannelsesområdet. Dette samarbejde har nu nået et sådant 
omfang, at man kan tale om et europæisk erhvervsuddanne Isesmarked og 
marked for kvalifikationer i henseende til mobilitet for mennesker 
og uddanne Isesprodukter og med en direkte indvirkning på 
dispositionerne i medlemsstaterne og arbejdstagernes 
kvalifikationer, herunder ikke-mobile. 
47. Hertil bør føjes den særdeles store betydning af de 
samordnings instanser og -procedurer, der er etableret sammen med 
medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter. 
ErhvervsuddanneIsespolitikken er i sagens natur baseret på 
konsultationsprocedurer mellem de offentlige myndigheder, 
arbejdsgiverne og fagforeningerne, selvom praksis er forskellig fra 
land til land. Fællesskabets indsats bidrager til at styrke og 
systematisere disse konsultationer, både med henblik på 
gennemførelsen af Fællesskabets initiativer (Det Rådgivende Udvalg 
for Erhvervsuddannelse, udvalgene for de enkelte programmer, den 
sociale dialog) og initiativer i medlemsstaterne (nationale 
instanser for overvågning og evaluering samt inddragelse af 
arbejdsmarkedets parter i de enkelte projekter). 
48. Anvendelsen af disse principper i udviklingen af Fællesskabets 
erhvervsuddanneisespolitik, har tilført subsidiariteten på området 
en udtalt dynamik. Denne overholder ikke blot en normativ 
grænsedragning mellem forskellige kompetenceområder, men omfatter 
også en frugtbar sammenhæng mellem Fællesskabets politik og 
medlemsstaternes politik. Dette bør udnyttes i de igangværende 
overvejelser om, hvordan man kan effektivisere politikken på de to 
niveauer i 90'erne. 
- 15 -
Aktivitetsområder 
49. Den anden halvdel af 1980'erne var præget af Rådets vedtagelse af en 
række afgørelser med hjemmel i artikel 128 og på grundlag af en bred 
fortolkning af de beføjelser, der er omhandlet i denne artikel, 
hvilket førte til iværksættelse af forskellige EF-
handlingsprogrammer på erhvervsuddannelsesområdet og en række 
initiativer om sammenlignelighed mellem 
erhvervsuddanne IseskvaI if i kat ioner. 
50. Iværksættelsen af disse programmer udgør en vigtig etape i 
opbygningen af en fælles politik på de områder, der er omhandlet af 
Rådets afgørelser. Kommissionens memorandum af 21. august 1990 om 
rationalisering og koordinering af erhvervsuddanne Isesprogrammerne 
på fællesskabsplan har afstukket rammerne for en mere effektiv 
indsats. 
Rådets afgørelser 
51. Hvert enkelt handlingsprogram er i reglen baseret på en 
rådsafgørelse, der almindeligvis rummer følgende elementer, dog 
under hensyntagen til det pågældende områdes særlige karakter: 
1. Fælles retningslinjer med sigte på at fremme konvergens mellem de 
initiativer, der tages af og i medlemsstaterne. 
2. Tværnationale foranstaltninger, der iværksættes på fællesskabs­
plan, og som støtter de af Rådet fastlagte fælles retningslinjer og 
fremmer tværnationalt samarbejde. 
3. En procedure for evalueringen af de initiativer, der indgår i 
programmet, og dettes interaktion med andre tilsvarende initiativer 
med sigte på at styrke fæl Iesskabsdimens ionen som sådan og 
forbindelserne til den politik, der føres i medlemsstaterne. 
4. Et rådgivende programudvalg, der udfører støtte- og overvågnings­
funktioner i forbindelse med gennemførelsen af programmet, og hvor 
arbejdsmarkedets parter deltager med observatørstatus. 
52. Denne strukturelle samordning af handlingsprogrammerne er et led i 
de igangværende rationaliserings- og koordiner ingsbestræbe I ser og 
giver fællesskabspolitikken en række samordn ingsorganer, både i 
forholdet til medlemsstaterne og i forholdet til arbejdsmarkedets 
parter, hvilket giver transparens og muliggør en overvågning af 
Fællesskabets indsats. Alle disse procedurer og instanser er 
særdeles vigtige for udviklingen af denne politik og for 
overholdelse af subsidiaritetsprincippet. 
De tværnationale foranstaltninger 
53. Handlingsprogrammerne omfatter foranstaltninger, der delvis 
finansieres af Fællesskabet, og har til formål at styrke 
uddannelsesinitiativernes tværnationale karakter og systematisere 
samarbejdet mellem europæiske aktører på erhvervsuddannelsesområdet. 
Disse foranstaltninger er med tiden blevet udbygget og støtter sig i 
dag på netværk af fiere tusinde aktører, der i de 
nationale,regionale og lokale strukturer fungerer som kontakt-
- 16 -
punkter for iværksættelsen af tværnationale foranstaltninger, der er 
udformet i overensstemmelse med programmernes målsætninger. Dette 
tværnationale samarbejde fungerer på adskillige niveauer, nemlig 
informationsudveksling, etablering af fælles referencerammer, 
udveksling af og mobilitet for undervisere, nyuddannede og andre 
aktører, permanente partnerskaber, gennemførelse af fælles projekter 
eller etablering af tværeuropæiske kommunikations- og 
fJernundervisn ingsnet. 
Arbejdsmarkedets gennemsigtighed 
54. Der er udfoldet bestræbelser på gennem gensidig anerkendelse af 
uddannelsesbeviser at lette adgangen til lovregulerede erhverv i 
andre medlemsstater. Et vigtigt skridt på dette område var 
vedtagelsen af Rådets direktiv om en generel ordning for 
anerkendelse af beviser for erhvervskompetencegivende videregående 
uddannelser af mindst tre års varighed. For tiden undersøges 
mulighederne for at udvide denne ordning til også at omfatte 
uddannelser på andre niveauer til lovregulerede erhverv. 
55. Det arbejde, der udfoldes for at skabe sammenlignelighed mellem 
erhvervsfunktioner på "faglært niveau" inden for en række brancher, 
har kunnet fremskyndes takket være forbedrede metoder. Disse 
initiativer skulle gøre det muligt inden udgangen af 1992 at 
færdiggøre arbejdet med erhvervsfunktionerne på dette niveau. På 
grundlag af de evalueringsrapporter, medlemsstaterne i Rådets 
resolution fra december 1990 (EFT C 109/91) blev anmodet om at 
udarbejde om anvendelsen af resultaterne og iværksættelsen af 
ordningen, skulle Kommissionen i 1992 kunne forelægge nye forslag på 
området kvalifikationer. 
56. Nært forbundet med de ændringer i kvalifikationerne, der foregår i 
takt med virkeliggørelsen af det indre marked, sker der en styrkelse 
af den europæiske dimension i uddannelserne gennem forskellige 
elementer i Fællesskabets handlingsprogrammer. Således opstår der en 
række nye aktiviteter på EF-plan i forbindelse med prognoser over 
kvalifikationsbehov og -mangler, der indgår som nye elementer i 
udformningen af beskæftigelses- og erhvervsuddanneIsespolitikken på 
det europæiske arbejdsmarked. 
Indsatsen på strukturområdet 
57. I forbindelse med den almindelige reform af strukturpolitikken, som 
blev iværksat i 1988, er der opstillet fem højt prioriterede mål for 
den indsats, Fællesskabet udfolder via strukturfondene. Den 
Europæiske Socialfond har i denne forbindelse fået som højt 
prioriterede opgaver at støtte erhvervsuddannelsesforanstaltninger, 
oprettelse af nye arbejdspladser og etablering af selvstændig 
erhvervsvirksomhed samt at styrke uddannelserne i regioner, der 
udviklingsmæssigt er tilbagestående eller oplever industriel 
tilbagegang samt i landdistrikter. Denne reform har ført til 
vedtagelse af fællesskabsstøtterammer for hvert enkelt af disse mål, 
hvilket muliggør særdeles omfattende finansielle interventioner. 
- 17 -
58. Fordelingen af Den Europæiske Socialfonds (ESF) aktionsmidler i 
henhold til fællesskabsstøtterammerne var pr. 31. december 1990 i 
1989-priser som følger: 
- regioner omfattet af mål nr. 1: 9813 mlo. ecu for perioden 1t 
1993; 
- mål nr. 2: 983 m lo. ecu for perioden 1989-1991; 
- mål nr. 3 og 4, ekskl. mål nr. 1: 4128 mio. ecu for perioden 
1990-1992; 
- mål nr. 5b): 436 mio. ecu for perioden 1989-1993. 
For så vidt angår ESF's vigtigste mål, dvs. mål nr. 3 og 4, følger 
man ved tildelingen af støtte i det store og hele prioriteterne og 
de finansielle rammer, der er fastsat i fællesskabsstøtterammerne, 
især med hensyn til den relative vægtning af de forskellige 
persongrupper (unge, langtidsledige, særligt udsatte grupper) og de 
forskellige typer uddannelser (grunduddannelser, højteknologi, 
transnationale initiativer osv.) og også med hensyn til det relative 
forhold mellem mål nr. 3 og mål nr. 4. 
For så vidt angår bekæmpelsen af langtidsarbejdsløshed er målet at 
øge de arbejdsløses uddannelsesniveau gennem forskellige 
foranstaltninger: udnyttelse af det lokale potentiale for skabelse 
af arbejdspladser, ansættelsesstøtte og støtte til etablering af 
selvstændig virksomhed, uddannelse af kvinder, der ønsker at vende 
tilbage til arbejdsmarkedet osv. 
For så vidt angår indslusningen af de unge på arbedsmarkedet er 
målet at hjælpe dem til at finde et stabilt arbejde. ESF støtter 
aktioner som grunduddannelse og i forbindelse dermed ophold på 
virksomhed eller uddannelsescenter, uddannelser med brug af ny 
teknologi, støtte til ansættelse i nyoprettede stillinger af stabil 
karakter samt til etablering af selvstændig erhvervsvirksomhed. 
Bekæmpelse af langtidsarbejdsløshed og indslusning af de unge på 
arbejdsmarkedet tegner sig for ca. 60% af de midler, som ESF kan 
anvende inden for de fællesskabsstøtterammer, som er blevet 
opstillet for alle målene. Mål nr. 3 og 4 tegner sig for 40% af de 
midler, som FSE har til rådighed i regionerne med forsinket 
udvikling, og næsten 80% af de midler, der er til rådighed for 
resten af Fællesskabet. 
Denne koncentration af ESF's midler på mål nr. 3 og 4 er i 
overensstemmelse med bestemmelserne gældende for ESF. Ifølge disse 
skal ESF's indsats først og fremmest rettes mod bekæmpelse af 
arbejdsløsheden og indslusningen af de unge på arbejdsmarkedet. 
For så vidt angår mål nr. 1, kan ESF's interventioner opdeles i 3 
hovedkategorler : 
- videreuddanne IsesforanstaItninger, som repræsenterer ca. 70% af 
ESF's interventioner i de regioner, der er omfattet af mål nr. 1, 
interventioner vedrørende grunduddannelser, som tegner sig for 
ca. en fjerdedel af de beløb, der indgår i ESF's programmer i 
disse regioner, 
- styrkelse af erhvervsuddanne Isesstrukturerne (uddannelse af 
undervisere). 
- 18 -
I regioner med industriel tilbagegang (mål nr. 2) vedrører ESF's 
vigtigste interventioner finansieringen af udviklingen af 
produktionsakti viteter, især i små og mellemstore virksomheder og 
virksomheder, der har betydning for erhvervsuddannelser inden for 
teknologi. 
Inden for rammerne af udviklingen af landdistrikter deltager ESF i 
finansieringen af erhvervsuddannelse og beskæftigelse i de 
økonomiske sektorer, der modtager støtte fra EUGFL og EFRU. 
59. Denne strukturindsats er blevet styrket ved den nylige vedtagelse af 
en række fællesskabsinitiativer om de menneskelige ressourcer 
(EUROFORM med henblik på nye kvalifikationer og nye 
beskæftigelsesmuligheder, NOW med henblik på uddannelse af kvinder 
og HORIZON med henblik på indsatsen til fordel for handicappede). 
Denne supplerende indsats er for tiden ved at blive iværksat sammen 
med medlemsstaterne. Disse initiativer forudsætter en mere udtalt 
samordning af den indsats, der udfoldes som led i struk­
turpolitikken, og de mål og foranstaltninger, der udspringer af de 
programmer, der gennemføres til støtte for Fællesskabets 
erhvervsuddanneIsespolitik (bl.a. FORCE og EUROTECNET). 
60. For at være støtteberettigede, skal aktionerne opfylde ESF's og 
EFRU's finansieringskriterier (strukturfondenes samlede bidrag (ESF 
og EFRU) anslås til 600 mio. ecu, heraf 300 mio. til EUROFORM, 120 
mio. ecu til NOW og 180 mio. ecu til HORIZON). Finansieringsgraden, 
der afhænger af regionen og arten af den foreslåede aktion, er 
normalt på 45% af de støtteberettigede udgifter, men er dog i de 
regioner, der er omfattet af mål nr. 1, på 65%. projekterne udvælges 
af de kompetente nationale myndigheder (arbejdsministerierne) i 
henhold til kriterier fastlagt efter aftale med Kommissionen. 
Medlemsstaterne skal indsende deres ansøgninger i form af 
operationelle programmer eller anmodninger om globalti I skud. I 
Juni/juli 1991 modtog Kommissionen 43 operationelle programmer fra 
medlemsstaterne, som dækkede en periode frem til udgangen af 1993. 
61. Det er obligatorisk, at projekterne skal have et transnationalt 
aspekt, som skal muliggøre overførsel af know-how, og at der skal 
være deltagelse af mindst 1 partner fra regionerne under mål nr. 1 
(bortset fra området "ugunstigt stillede" i HORIZON-programmet). Der 
er også andre prioriterede kriterier; Projekterne bør kunne tjene 
som eksempler og bør have multiplikatorvirkning, der fremmer 
spredningen af en "god praksis" til alle de aktiviteter, der 
finansieres af strukturfondene inden for områderne 
erhvervsuddannelse og beskæftigelse: de bør have forbindelse til 
fællesskabsprogrammerne FORCE, EUR0TECHNET, LEDA, ERGO, (EUROFORM), 
ILE, IRIS og CHILDCARE-nettet, (NOW), HELIOS, HANDYNET og PAUVRETE 
III (HORIZON); eller der bør være tale om foranstaltninger af 
fornyende karakter på områder, der indtil nu har været 
utilstrækkeligt dækket af strukturfondenes interventioner. 
62. Det er vigtigt at skabe en overordnet sammenhæng i Fællesskabets 
fremtidige bestræbelser på at virkeliggøre de retningslinjer, der er 
skitseret i dette memorandum. Initiativerne med sigte på at støtte 
den økonomiske konkurrenceevne og initiativerne med sigte på 
- 19 -
atstyrke den sociale samhørighed skal supplere og berige hinanden, 
bl.a. for at muliggøre overførsel af nyskabelser i metoder og 
forvaltning samt af hensyn til kontrollen af udviklingen i 
udgifterne til foranstaltningerne. 
De vigtigste fordele ved fællesskabspolitikken 
63. Handlingsprogrammerne i de senere år har gjort det muligt at udvikle 
nye netværk (nationale instanser til koordinering af programmerne, 
aktører såsom UPUV'erne under COMETT), der kanaliserer 
bestræbelserne på at virkeliggøre nye mål og iværksætte 
tværnationale foranstaltninger. Evalueringen af disse netværk viser, 
at de har bidraget til at opbygge en fæl lesskabsd imens ion hos de 
deltagere, hvis interesser allerede gik i den retning (f. eks. 
universiteter), og at de har været med til at igangsætte 
fællesskabsaktiviteter blandt de aktører, der hidtil kun beskedent 
har været repræsenteret på dette felt (f. eks. små og mellemstore 
virksomheder). I henseende til finansielle og menneskelige 
ressourcer har aktiviteterne i forbindelse med handlingsprogrammerne 
(partnerskaber, fællesprojekter, netværk) ført til, at offentlige 
myndigheder, regionale organer og virksomheder har foretaget 
ekstra investeringer, menneskeligt såvel som finansielt, til fordel 
for konkrete fællesskabsmål. De har herigennem været med til at 
skabe en kraftig multiplikatoreffekt 11 I de bidrag, Fællesskabet har 
ydet. 
Resultaterne af den sociale dialog 
64. Den arbejdsgruppe om undervisning og uddannelse, der i januar 1989 
blev nedsat i forbindelse med den sociale dialog, har udført et 
betydeligt arbejde, der har ført til konkrete resultater med 
vedtagelsen den 26. Januar 1990 af en fælles udtalelse om 
undervisning og uddannelse for unge og voksne og forslaget til et 
handlingsprogram til videreførelse af dette første resultat. Denne 
videreførelse af arbejdet har ført til vedtagelse af en ny udtalelse 
om de unges overgang fra skole til arbejdsliv. En fjerde fælles 
udtalelse, om hvordan man skal skabe den bredest mulige adgang til 
efter- og videreuddannelse er blevet vedtaget i oktober 1991. 
65. Opfølgningen af disse fælles udtalelser er en vigtig katalysator for 
udviklingen på nationalt plan. Udtalelserne er en form for 
hensigtserklæring fra arbejdsmarkedsparternes side for at styrke 
debatten på alle relevante niveauer og på bedst mulig måde at give 
parterne mulighed for at påtage sig ansvaret. Der er desuden opnået 
enighed om at videreføre den sociale dialog om yderligere to 
centrale emner, nemlig kvalificering og anerkendelse af 
kvalifikationer samt kvinders uddannelse. 
66. Dynamikken i den sociale dialog er af allerstørste betydning på et 
felt, der ifølge sin natur henhører under arbejdsmarkedsparternes 
kompetence og er afhængigt af, at der sker fremskridt i de 
kollektive overenskomster. De resultater, der er opnået med 
fællesudtalelserne i de seneste to år, danner et solidt grundlag for 
en udmøntning af udtalelsernes indhold i kollektive overenskomster 
på nationalt plan p- linje med de initiativer, Fællesskabet udformer 
på disse områder, især med hensyn til adgang til efter- og 
v i dereuddanneI se. 
- 20 -
RETNINGSLINJERNE FOR 1990'ERNE 
A. Fælles problemsti 11Inger 
67. I forbindelse med debatten om erhvervsuddanneIsespolitikken for 
90'erne er det Kommissionens opfattelse, at det drejer sig om at 
opfylde de behov, som følger af de igangværende omstruktureringer. 
Af konkurrencemæssige årsager er det nødvendigt at fremme disse og 
gennemføre de nødvendige ledsageforanstaltninger. Samtidig er det 
dog nødvendigt, for at sikre sammenhæng og samhørighed, at begrænse 
eller undgå visse uheldige virkninger på arbejdsmarkedet. Det 
kommende tiår vil være en periode med store ændringer i de 
industrielle processer, de forskellige sektorer og markedet for 
erhvervskvalifikationer. En uddybning af de centrale punkter i dette 
memorandum og løsningen af forskellige fælles problemer er derfor af 
afgørende betydning. 
68. Debatten og de unges grundlæggende faglige kvalifikationer har 
domineret debatten i 80'erne, og er stadig i allerhøjeste grad 
aktuel. Der kræves et stadigt højere niveau for at komme i 
beskæftigelse, og problemerne for taberne i det grundliggende 
uddannelsessystem bliver stadig større. Hvordan kan man gøre en 
kvalitetsforbedring I uddannelserne, en udbygning af samarbejdet 
mellem uddannelsessystemet og virksomhederne med henblik på 
udvikling af uddannelser med en kombination af teoretisk 
undervisning og erhvervspraktik, og en koordinering af 
grunduddannelser og videre- og efteruddannelser til centrale 
elementer I den fremtidige politik? 
69. Arbejdsmarkedssituationen i de forskellige medlemsstater viser, at 
de højeste arbejdsløshedsprocenter og de største problemer med 
langtidsarbejdsløshed i stadig højere grad hænger sammen med 
kvalitative faktorer som resultat af forskellene mellem 
virksomhedernes behov for faglige kvalifikationer (dette 
understreges af alle arbejdsgiverorganisationer) og arbejdskraftens 
kvalifikationer. Jobsskabelse og reduktion af arbejdsløsheden hænger 
derfor nøje sammen med, hvorledes uddanneIsespolitiken kan forbedre 
arbejdskraftens "kvalitet", dvs. de faglige kvalifikationer og 
integrationen i moderne arbejdsformer. De store forandringer i 
industrisektorerne - især sektorer, der konkurrerer på 
verdensmarkedet - gør det ligeledes nødvendigt at udarbejde planer 
på mellemlangt sigt, især med hensyn til kvalifikationsbehovene, 
samtidig med at der gennemføres omskol ingsforanstaItninger. 
Hvorledes kan man I denne forbindelse skabe en bedre sammenhæng 
mellem erhvervsuddannelse, strukturtI/pasninger og situationen på 
arbejdsmarkedet? 
70. Udnyttelsen af de investeringer, der er foretaget i forskning og 
udvikling, og spredningen af innovationer til erhvervslivet - især 
de sektorer, der konkurrerer på verdensmarkedet - afhænger af de 
foranstaltninger, der gennemføres med hensyn til faglige 
kvalifikationer. Udligningen af kval ifikationsunderskuddet, 
omstillinger i forbindelse med kvalifikationer og nye arbejdsformer 
vil være nye faktorer, når der tales om konkurrenceevne. 
Mulighederne for vedvarende uddannelse gennem hele arbejdslivet for 
alle arbejdstagere er af afgørende betydning i denne sammenhæng. 
- 21 -
Hvorledes kan man bedst gennemføre foranstaltninger vedrørende 
erhvervsmæssIge kvaI if I kat I oner, s Ikre sammenhængen mel lem 
uddannelsespolitikken og den overordnede økonomiske strategi i 
virksomhederne og regionerne og tiIrettelægge og finansiere en 
uddannelsespolitik, der omfatter alle lønmodtagere og arbejdsløse? 
71. De seneste års erfaringer inden for virksomhedsorganisation og 
arbejdsmarkedsproblemer viser, at løsningen af disse spørgsmål er en 
forudsætning for en offensiv indsats med hensyn til strukturelle 
tilpasninger. Det er de lande, der har været mest forudseende og 
mest dynamiske med hensyn til strukturelle omlægninger, der samtidig 
bedst har kunnet styre arbejdsløshedsproblemet. I modsætning hertil 
er det de lande, som i mindre grad er indstillet på og åbne over for 
sådanne kvalitative ændringer, som oplever de største og mest 
vedvarende forskelle mellem udbud og efterspørgsel på 
arbejdsmarkedet, og hvor flere og flere udelukkes fra 
arbejdsmarkedet og bevirker en stigning i langtidsarbejdsløsheden. 
B. Fællesskabsfnftlat iver 
Styrke ise af Fællesskabets indsats 
72. Fællesskabets erhvervsuddanneIsespolitik har nået et nyt stadium i 
sin udvikling. Udfordringerne er i dag utvivlsomt større og mere 
komplekse end nogensinde tidligere. De forskellige udfordringer, der 
analyseres i dette papir, viser, at investeringen i uddannelse må 
udbygges kvantitativt såvel som kvalitativt. Behovene på såvel 
nationalt plan som fællesskabsplan kan kun imødekommes gennem øget 
samarbejde og konvergens mellem alle parter, det være sig offentlige 
myndigheder, virksomheder eller uddannelsesinstitutioner. 
73. De nye vilkår understreger vigtigheden af at udvikle de menneskelige 
ressourcer, især gennem erhvervsuddannelse. De menneskelige 
ressourcer bør udvikles af hensyn til den økonomiske konkurrenceevne 
og den økonomiske og sociale samhørighed. Uddannelse, især efter- og 
videreuddannelse, kommer til at spille en central rolle i skabelsen 
af et aktivt samfund, der er i stand til at klare økonomiske, 
teknologiske, kulturelle og sociale forandringer, som kan tage 
udefra kommende udfordringer op, og som er i stand til at udvikle 
det europæiske statsborgerskab. Fællesskabet tillægger 
uddannelsernes kvalitet og niveau uhyre stor betydning, og det samme 
gør sig gældende i alle medlemsstater. 
74. Videreudviklingen af Fællesskabets erhvervsuddanneIsespolitik er 
nødvendig, dersom Fællesskabet skal klare sig godt i sektorer, der 
er af central betydning for fremtiden. Styrkelsen af de menneskelige 
ressourcer skal ligeledes ses som et element i Fællesskabets 
generelle indsats for fremme af konkurrenceevnen og i de sektorielle 
initiativer, Fællesskabet agter at iværksætte for at støtte dets 
konkurrenceevne på verdensmarkedet, især i strategisk vigtige 
sektorer som automobilindustri, elektronik og tekstilindustri. 
75. Denne strategi til styrkelse af de menneskelige ressourcer hænger 
desuden sammen med den styrkelse af Fællesskabets rolle i verden, 
som ses af de forbindelser, der for tiden skabes mellem Fællesskabet 
- 22 -
og andre lande. Udviklingen af samarbejdet på disse områder øger den 
gensidige fordel og indflydelse, hvilket er af helt central 
betydning, da 90°erne uden tvivl vil opleve en kraftig udbygning af 
disse aktiviteter. 
76. Relationerne udadtil på erhvervsuddannelsesområdet Øger den 
gensidige indsigt og bidrager ti S en kulturel og social forståelse, 
der øger mulighederne for at opbygge politiske, teknologiske og 
handelsmæssige relationer. Dette samarbejde Øger endvidere 
mulighederne for at udbrede kendskabet til Fællesskabet, til dets 
insti tut ioner, dets virke og mål. Set fra denne synsvinkel lover 
sammenlign ingen med de systemer og organisationsformer, andre lande 
e!8er økonomiske områder har indført, godt for selve Fællesskabets 
fortsatte fremskridt og velstande 
77. Disse relationer udvikles § praksis gennem samarbejde mellem 
Fællesskabets erhvervsuddanne I sesInstI tut Soner og de pågældende 
lande, bl.a. gennem EFTA-landenes deltagelse på særlige vilkår i 
Fællesskabets handlingsprogrammer» Ansøgningerne om at deltage i 
disse programmer har vist sig at være særdeles omfattende og 
indholdsmæssigt meget lovende. 
78. Fællesskabets eksterne relationer er udviklet på grundlag af disse 
retningslinjer, I de senere år med landene 1 Central- og Østeuropa 
som led i disses udvikling hen Imod en markedsøkonomi, hvor de 
menneskelige ressourcer er en faktor af central betydning, med EFTA-
landene som led i etableringen af et økonomisk Integreret Europa 
samt med USA, Sovjetunionen og andre tredjelande og Internationale 
organisationer (OECD, ILO m.v.). For så vidt angår samarbejdet med 
Central- og Østeuropa betyder oprettelsen af Den Europæiske 
Erhvervsuddanne Isesfond, at der skabes bedre rammer for en 
evaluering af behov og investeringer. 
Respekten for subsidiariteten 
79o Respekten for subsidiaritetsprincippet gør det nødvendigt at 
definere, hvilke ansvarsområder og hvilke initiativer der hører 
hjemme på hvert enkelt niveau, især hvad der skal gøres af 
medlemsstaterne på deres eget område, og hvad der kan iværksættes af 
Kommissionen I kraft af de beføjelser, der er pålagt Fællesskabet, 
og dettes sær Sige rolle som katalysator. Dette gør det nødvendigt at 
afklare de politiske hovedmål, der skal forfølges på fællesskabsplan 
på erhvervsuddannelsesområdet, og definere, hvorledes Fællesskabets 
medvirken kan øge udbyttet af den politik og de aktiviteter, 
medlemsstaterne iværksætter. 
80. 1 denne sammenhæng er der ved at ske en ændring på to områder; 
innovation og forskning, der ofte skaber uddannelsesbehov, samt 
institutioners og virksomehders varetagelse af denne uddannelse 
udvikler sig i stadig stigende grad til at blive elementer i en 
indsats i EF-målestok. 
81. Der er således oven over de nationale erhvervsuddanne Isesmarkeder 
ved at opstå en tværnational erhvervsuddanne I ses indsats, der øver 
indflydelse på indsatsen på nationalt plan. Det forholder sig nemlig 
sådan, at erhvervsuddanne isesaktørerne på fællesskabsplan i stadig 
større udstrækning er de europæiske virksomheder med en 
multinational dimension, de virksomhedsgrupper og 
23 « 
erhvervsorganisationer, der forfølger fællesskabsmål, de regionale 
myndigheder, der deltager i tværregionale initiativer med europæisk 
dimension, samt de tværnationale partnerskaber mellem 
erhvervsuddannelsesinstitutioner og -organisationer. 
Tilrettelæggelsen af Initiativer, bør have en EF-dimens ion.. 
Nye mil for Fællesskabets politik 
82. De økonomiske vilkår i 90'erne og virkeliggørelsen af det indre 
marked rejser nye udfordringer for Fællesskabets 
erhvervsuddanneIsespolitik. Denne politik må udvikles omkring målene 
på de aktivitetsområder, der blev Indkredset i Kommissionens 
memorandum fra august 1990 om rationalisering af handlings­
programmerne. De centrale mål for Fællesskabets 
erhvervsuddanneIsespolItik kan sammenfattes under tre overbegreber: 
INVESTERING, FORBEDRING og TRANSPARENS. 
83. Øget Investering I erhvervsuddannelse: Medlemsstaterne og 
Fællesskabet skal styrke deres erhvervsuddanne I ses indsats, hvis de 
skal kunna klare 90'ernes økonomiske, teknologiske og sociale 
forandringer og indsnævre de regionale uligheder. Det skal gøres 
lettere r.t få relevant erhvervsuddannelse. Dette betyder, at man 
skal giv=) alle unge en bred og anerkendt grundlæggende 
erhvervsur Janne I se, der letter deres overgang til arbejdslivet og 
giver dem forudsætninger for at videreuddanne sig igennem hele deres 
erhvervsaktive tilværelse. Det er ligeledes nødvendigt at forbedre 
prognoserne >ver kvalifikationsbehov, fordi ændringerne i 
kvalifikationer foregår stadig hurtigere og bliver mere komplekse. 
Herigennem skulle det være muligt erhvervsmæssigt at forbedre 
adgangen og tilbagevenden til Fællesskabets arbejdsmarked. 
84. Forbedring af erhvervsuddannelsernes kvalitet: Uddannelses­
systemernes kvalitet skal forbedres så de kan klare den kommende 
eksplosion i behovet for uddannelse, og dette skal bl.a. ske gennem 
UQvekslirg af information og erfaringer på 
erhvervsuddannelsesområdet. Disse udvekslinger på fællesskabsplan 
bør baseres på øget tværnational mobilitet blandt undervisere og 
personer Under uddannelse. Opbygning af europæiske 
fjernundervisningssystemer skal også bidrage hertil, da det 
langsigtede mål er, at enhver europæisk borger og enhver virksomhed 
skal have adgang til alle de erhvervsuddanne Isesti I bud i Europa, der 
er relevante for dem. 
85. Transparens: Lige adgang til erhvervsuddannelse skal ikke blot 
anerkendes Juridisk gennem f/ernelse af enhver forskelsbehandling på 
grund af nationalitet, men skal også fremmes konkret i praksis. 
Fællesskabet skal sikre transparens på erhvervsuddanne Isesmarkedet 
og i arbejdsmarkedets anerkendelse af uddannelserne. Alle 
kvalifikationsbeviser skal anerkendes gensidigt. Samarbejde mellem 
uddannelsesinstitutioner skal føre til øget uddannelsesaktivitet og 
til Øgede muligheder for at kombinere uddannelsesforløb på 
fællesskabsplan, og disse skal anerkendes gensidigt. Desuden bør der 
etableres tværeuropæiske netværk, der kan forbinde nationale 
databaser og muliggøre kommunikation på europæisk plan mellem 
uddannelsesinstitutioner og beslutningstagere. 
- 24 -
86. Disse kommende etaper i Fællesskabets politik skal føre til en 
nyttiggørelse af de allerede opnåede resultater, og de skal bakkes 
op af de netværk, der allerede er etableret genn em 
handlingsprogrammerne, der har en enestående og ægte 
fællesskabsdimens ion. De nationale systemer beriger allerede 
hinanden, bl.a. gennem Fællesskabets handlingsprogrammer. Dette 
arbejde bør styrkes i fremtiden gennem samordning og samarbejde, og 
det bør støttes af en effektiv og decentral forvaltning af 
Fællesskabets programmer. 
En synlig og sammenhængende fcllesskabsIndsats 
87. I de senere år er der sket en kraftig stigning i de midler, 
Fællesskabet anvender til handlingsprogrammerne og den øvrige 
indsats på erhvervsuddannelsesområdet, men midlerne er dog stadig 
beskedne, når man sammenligner med, hvad der anvendes til 
strukturpolitikken og til forskning og udvikling. Budgetudvidelsen 
er dog alligevel et klart udtryk for, hvor stor vægt der lægges på 
de menneskelige ressourcer i Fællesskabets overordnede strategi. 
88. Betydningen af indsatsen afhænger imidlertid grundlæggende af, 
hvilken virkning den har på medlemsstaternes strukturelle problemer, 
der kan forventes at udvise hurtige forandringer i løbet af 
1990'erne. Hovedparten af de finansielle investeringer finder sted i 
medlemsstaterne, og Fællesskabets bestræbelser på at virkeliggøre de 
ovenfor beskrevne mål bør udfoldes på tre områder: bedre evaluering, 
større sammenhæng og fortsat forbedret samordning. 
89. Gennem evalueringssystemer, der udformes og etableres i samarbejde 
med medlemsstaterne, bør man nå til øget indsigt i og forbedre 
virkningen og værdien af Fællesskabets indsats i forhold til de 
fælles mål. Denne viden om Fællesskabets indsats er betydningsfuld i 
en periode, hvor alle parter (virksomheder, organisationer, 
arbejdsmarkedets parter, statslige og regionale myndigheder) søger 
at tilføre deres indsats en fællesskabsdimens ion. Den i Rådets 
afgørelser om de enkelte handlingsprogrammer omtalte evaluering og 
permanente overvågning af projekter og aktiviteter i forbindelse med 
programmerne skal bidrage til at øge denne viden. Disse 
evaluer ingsforanstå Itninger skal især koordineres med de 
foranstaltninger, der træffes af de relevante nationale myndigheder 
i medlemsstaterne, og udformes og iværksættes i snævert samarbejde 
med disse myndigheder. Et af målene bliver at beskrive virkningerne 
af fællesskabsinitiativerne på medlemsstaternes politik og praksis, 
især i forhold til de allerede beskrevne generelle mål, samt at 
fremme nyskabelser i forvaltning, planlægning og koordinering på 
nationalt plan. 
90. Sammenkobling af erhvervsuddanneIsespolitikken med Fællesskabets 
andre politikker med henblik på de menneskelige ressourcer er en 
anden vigtig forudsætning for fremskridt. Det er Kommissionens 
hensigt at skabe øget konvergens mellem målene for henholdsvis 
erhvervsuddanneIsespolitikken, politikken til forbedring af 
konkurrenceevnen samt strukturindsatsen, især gennem 
strukturfondene, for herigennem at styrke den økonomiske og sociale 
samhørighed. Derfor er der opstillet en fælles ramme med sigte på at 
rationalisere Kommissionens forskellige initiativer såsom 
handlingsprogrammer, uddannelsesinitiativer i forbindelse med 
- 25 -
strukturpolitikken, opprioriteringen af den menneskelige kapital og 
mobiliteten i forbindelse med rammeprogrammet for forskning og 
udvikling. Skal disse rationaliserings- og koordiner ingsti I tag være 
virkeligt effektive, forudsætter det et forbedret samarbejde med 
medlemsstaterne. 
91. Tilsvarende agter Kommissionen i fremtiden at etablere snævrere 
forbindelser mellem udviklingen af de menneskelige ressourcer og 
målene for styrkelsen af konkurrenceevnen i bestemte sektorer, især 
inden for industrien. Dette er baggrunden for retningslinjerne for 
Fællesskabets industripolitik og drøftelserne om fremtiden i visse 
industrisektorer. Fællesskabets handlingsprogram for 
erhvervsuddannelser, som har en horisontal indfaldsvinkel, skal også 
tage hensyn til den sektor iel le dimension, bl.a. for så vidt angår 
kval ifikationsunderskuddet og omskol ingsforanstaItnInger, så 
arbejdstagernes kvalifikationer integreres bedre i bestræbelserne på 
at udvikle konkurrenceevnen og udnytte de fordele, der er forbundet 
med virkeliggørelsen af det indre marked og Den Økonomiske og 
Monetære Union. 
92. Den arbejdsmetode, der har været brugt ved udarbejdelsen af dette 
memorandum om retningslinjerne for 1990'erne, har vist, hvor 
frugtbart samordningen med medlemsstaterne og arbejdsmarkedets 
parter kan være. subsidiaritetsprincippet og forskelligartetheden, 
der begge har betydelige implikationer på uddannelsesområdet, 
nødvendiggør særdeles intensive udvekslinger mellem medlemsstaterne 
med sigte på at opstille prioriteringer, lette konvergens, hvor 
dette måtte forekomme hensigtsmæssigt, samt fremme forsøgsvirksomhed 
i medlemsstaterne såvel som i forbindelse med Fællesskabets 
akt iviteter. 
93. Fællesskabet skal bidrage til den dialog, arbejdsgivernes og 
arbejdstagernes repræsentative organisationer på fællesskabsplan 
fører med sigte på at nå frem til fælles holdninger til 
erhvervsuddannelsens udvikling og plads i den europæiske integration 
samt til udformningen af deres egne tiltag. 
94. De udfordringer, Fællesskabet står overfor, kan synes enorme. De kan 
kun imødegås tilfredsstillende, dersom begrebet Erhvervsuddannelsens 
Europa i de kommende år får et ægte og fuldgyldigt indhold. En 
koordineret indsats med deltagelse af offentlige myndigheder, 
virksomheder og arbejdsmarkedets parter vil gøre det muligt at 
styrke efter- og videreuddannelsen og højne de europæiske 
arbejdstageres kvalifikationsniveau og herigennem sikre de 
europæiske virksomheders og den europæiske økonomis konkurrenceevne. 
Kommissionen håber, at dette memorandum vil bidrage til debatten om 
disse spørgsmål og styrke forudsætningerne for en effektiv 
erhvervsuddanneIsespolitik, på fællesskabsplan såvel som i de 
enkelte medlemsstater. 

KSN 0254-1459 
KOM(91) 397 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 
Katalognummer : CB-CO-91-451-DA-C 
ISBN 92-77-76632-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr2985 Luxembourg