;OMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(91) 100 endelig udg. 
Bruxelles, den 1 . februar 1991 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet 
Den fglles landbrugspolitiks udvikling og fremtid 
Kommissionens betragtninger 

Meddelelse fra Kommissionen til Rådet 
Vedr.: Den fælles iandbrugspolitIks udvikling og fremtid 
Kommissionens betragtninger 
I. Baggrund 
Den fælles landbrugspolitik blev udformet på et tidspunkt, hvor der i 
EF var utilstrækkelig produktion af de fleste levnedsmidler. Det er 
på denne baggrund, landbrugspolitikkens mekanismer skal ses. De 
støtter i hovedsagen de interne priser og indkomsterne, dels ved 
intervention og grænsebeskyttelse, dels, hvis der Ikke er ydre 
beskyttelse, ved variabel støtte (deficiency payments), som udbetales 
til de forarbejdningsindustrier, der som råvarer anvender EF-
iandbrugsprodukter, for hvilke producenten får en pris, der er højere 
end verdensmarkedspr i sen. 
Denne politik nar bidraget til økonomisk vækst og har gjort det 
muligt for de europaiske forbrugere at disponere over et bredt udvalg 
af kvalitetslevnedemidter til rimelige priser. Systemet var velegnet 
for et landbrug med produkt Ioneurvdertkud, men det har afsløret en 
rokke alvorlige ulemper, efterhånden som Fællesskabet har fået en 
stigende overskudsproduktion for de fleste af sine 
landbrugsprodukters vedkommende. Disse ulemper kan i store træk 
beskrI ves således: 
- 3 -
tilstrækkeligt hensyn til indkomsterne for hovedparten af de små 
og meliemstore familiebrug. 
- Købekraften pr. aktiv landbruger er kun blevet forbedret maget 
lidt I tidsrummet 1975-1933. Denne udvikling er så møget desto 
nmr9 foruroligende som den erhvervsaktive befolkning i EF-
Iandbruget er blevet reduceret med 35% i samme tidsrum. 
- Det er særdeles vanskeligt at acceptere, at landbrugsudgifterne 
fortsat øges I stærkt tempo. Således var budgettet for EUGFL, 
Garantisektionen, på 4,5 mia. ECU i 1975 og 11,3 mia. ECU i 1980, 
og det bliver på 31,5 mia. ECU I 1991 (eller 11,5 mia. ECU i 
1975-værdi). 
En sådan situation, hvor budgettet øges så hastigt, hvor 
landbrugsindkomsterne stiger så lidt, og hvor den erhvervsaktive 
landbrugsbefolkning formindskes, viser klart, at den fælles 
landbrugspolitiks mekanismer med den nuværende virkemåde Ikke længere 
gør det muligt at nå en række af de mål, der er opstillet for den 
fælles landbrugspolitik i Rom-Traktatens artikel 39: at sikre 
landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, at stabilisere 
markederne, at sikre forbrugerne rimelige priser på landbrugsvarer og 
at tage hensyn til landbrugserhvervets særlige karakter, der følger 
af landbrugets sociale struktur og af de strukturelle og 
naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsområder. 
De vigtigste sociale og økonomiske træk er følgende: 
- over halvdelen af Fællesskabets landbrugere er 55 år og derover; 
- der er store forskelle i indkomstniveauet mellem medlemsstaterne, 
idet de bedst stillede råder over en indkomst pr. person, der er 
tre gange højere end de dårligst stilledes; 
- hver tredje landbruger har landbrug som deltidserhverv; 
_ 4 -
der er betydelige forskelle i brugenes gennemsnitsstørrelse fra 
medlemsstat til medlemsstat (fra 4 til 65 ha). 
II. De Iværksatte reformer 
Der er desværre intet nyt i ovenstående analyse. Den er I det 
væsentlige allerede foretaget flere gange, således i 1985, da 
Kommissionen på grundlag af "Grønbogen" skabte omfattende drøftelser 
om EF-1 andbrugets fremtidsperspektiver. På baggrund af debatten 
fastlagde Kommissionen en række retningslinjer (memorandum af 18. 
december 1985), der kan sammenfattes således: 
- en gradvis produktionsreduktion i overskudssektorer ved hjælp af 
en prispolitik baseret på markedsbehovet, 
- en mere effektiv og systematisk hensyntagen til indkomst­
problemerne for de små familiebrug, 
- støtte til landbruget i områder, hvor erhvervet er uundværligt af 
hensyn til fysisk planlægning, opretholdelse af social ligevægt og 
mi Ijøbeskyttelse, 
- en indsats for at øge landbrugernes bevidsthed om miljø­
problemerne. 
På grundlag af disse retningslinjer undergik de fælles 
markedsordninger reformer, som i hovedsagen er indeholdt I 
konklusionerne fra Det Europæiske Råd i februar 1988 
(stabilisatorer). Der anvendes Indbyrdes afvigende tekniske 
hjælpemidler, som er tilpasset til de enkelto markedsordningers 
karakteristika, men reformerne sigter mod et fslies mål*, en 
prisnedsættelse, når de producerede mængder overstiger en vis 
- 5 -
tarskel, en øget producentmedfinansiering af udgifterne (korn) og en 
reduceret interventlonsgaranti. Der blev fastsat et loft for land­
brugsudgifterne, således at sidstnævnte blev knyttet til udviklingen 
l Fællesskabets BNP. 
3. Denne markedspolitik, der hovedsagelig gennemføres via prisindgreb, 
skal ifølge konklusionerne fra Det Europæiske Råd ledsages af 
foranstaltninger, der har et dobbelt sigte: 
- de skal mindske produktionsmængden ved indførelse af en ordning 
med jordudtagning, ekstensivering, produktionsomsti 11ing og 
førtidspensionering, hvor frigjort jord anvendes til Ikke-
Iandbrugsmæss i ge formå I, 
- virkningerne af prisnedgangen og det øgede medansvar på indkomsten 
for de mest udsatte bedrifter skal afdæmpes; hertil skal tjene den 
ordning med fast støtte og nedsat medansvarsafgift, der er indført 
i flere markedsordninger (mælk og korn). 
III. Resultaterne 
1. De foranstaltninger, der er blevet truffet vedrørende markederne, 
har haft en vis virkning, for så vidt den hurtige stigning i 
produktionen er blevet bremset. Det bedste eksempel er olie­
afgrøderne, hvor produktionen synes at have stabiliseret sig omkring 
11-12 mlo. t. 
Denne udvikling har, sammenholdt med meget gunstige verdensmarkeds-
konjunkturer I 1988 og 1989, betydet, at EF I to produktionsår undgik 
de store problemer, samtidig med at lagre og budgetudgifter kunne 
nedbringes. Dette bør dog ikke give anledning til illusioner. Visse 
markeder er på ny ude i en kraftig uligevægt eller risikerer hurtigt 
at komme det : 
- 6 -
Oksekødsproduktionen stiger og lagrene inden for denne sektor er 
på 700 000 t, hvilket er tæt på rekordniveauet i slutningen af 
1987. 
Lagrene af smør og mælkepulver øges og omfatter henholdsvis 
278 000 t og 335 000 t. 
Produktionen af fårekød stiger konstant, og budgetforpligtelserne 
er blevet fordoblet over en periode på fire år. 
Tobaksproduktionen overstiger nu den maksimale garantimængde med 
ca. 30 000 t, og udgifterne til ordningen er steget med ca. en 
tredjedel i de senere år. 
Vedrørende vin er der fare for, at produktionspotentle I let, 
sammenholdt med et stadigt fald i forbruget af bordvin, medfører 
en forøgelse af de offentlige lagre af alkohol (for øjeblikket ca. 
8 mio. hl). 
For sukkers vedkommende nødvendiggør behovet for at opretholde 
konkurrencedygtighed og forbedre sammenhængen med andre ordninger 
en revision af de gældende bestemmelser. 
Udviklingen på kornmarkedet er meget forurol Igende. Selv om den 
eemlede produktion fortsat er på ca. 100 «lo. t, foreligger der 
etadig to alvorlige problemer. Som følge af konkurrencer» fra 
korneufcetltutter aftager forbruget af korn til foder til etadlgned 
med 1.6 til 2 mio, t pr. år. desuden er hvedeproduktionen i de 
sidste tre År et eget m#d 10 mio. t, medens ef ter spørge len på 
verdensmarkedet Ikke er steget i de seneste 10 år. 
intervent Ions iagrene af korn er inde i en meget kraftig stigning 
(18 mio. t i øjeblikket mod 11,5 mio. t ved høstårets begyndelse). 
De foreløbige prognoser for det kommende høstår viser, at (agrene 
ved udgangen af høståret 1991/92 vil kunne være steget med 10 mio. 
t. 
- 7 -
Denne udvikling afspejler sig i budgetudgifterne. Det Indledende 
arbejde med 1992-budgettet viser, at EUGFL's udgifter vii stige 
med 4 mia. ECU eller 12,5% i forhold ti i 1991-budgettet, som igen 
udviste en stigning på 20% i forhold til udgifterne for 1990. 
En væsentlig det af denne stigning l landbrugsudgifterne skyldes 
uden tvivl eksterne faktorer (fald l dollarkursen og verdens-
markedsnoterIngerne), men det grundlæggende problem - der er et 
Internt EF-problem - nemlig tiltagende produktioneoverskud, er 
ikke bievet løst, som det fremgår af ovenstående tal. 
2. De ledsageforanstaltninger, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd I 
februar 1988, er kun blevet anvendt i begrænset omfang. Det vil være 
tilstrækkeligt at anføre visse tal: 
- Jordudtagningen omfatter i øjeblikket kun 800 000 ha, dvs. ca. 2% 
af kornarealet; som oftest er det jorder med et lavt udbytte, der 
udtages af produktionen. 
- Anvendelsen af ekstensiveringsordningen er nu påbegyndt, men i det 
store og hele kun på forsøgsbasis, undtagen i en enkelt 
medlemsstat. Der blev ikke i 1990 foretaget nogen udbetaling fra 
EUGFL I denne forbindelse, hvilket viser, at ordningen i hvert 
fald indtil udgangen af 1989 faktisk Ikke har fungeret. 
- Anvendelsen af Indkomststøtteordningen er ved at blive påbegyndt i 
tre medlemsstater (3 000 støttemodtagere i Nederlandene, 55 000 i 
Frankrig og 80 000 i Italien). Der er hverken i 1989 eller i 1990 
foretaget udbetalinger af EUGFL. 
- 8 -
- Ordningen med førtidspension finder kun anvendelse i en enkelt 
medlemsstat. 
Dette er de konkrete resultater vedrørende markederne og ledsage­
foranstaltningerne. Men det er ikke tilstrækkeligt at anføre disse 
resultater, der må også gøres forsøg på at forklare dem. 
- Den første forklaring er, at stabilisatorpolitikken ikke har været 
- og ikke var ment som - en grundlæggende reform af den fælles 
landbrugspolitik. Som det klart fremgår af navnet, er det en 
politik til stabilisering af produktionen og udgifterne gennem en 
ordning med stort set automatiske nedsættelser af priser og 
garantier, hvis produktionen overskrider visse tærskler. 
Denne politik har ikke løst de grundlæggende problemer, som er 
beskrevet i første del af denne meddelelse: støtten fra EUGFL er 
fortsat proportional med den producerede mængde, hvilket giver en 
stadig tilskyndelse til at øge produktionen og ti I intensivering. 
De nodsættelser af priserne, som er nødvendige for at skabe 
ligevagt på markederne, vil derfor ikke kunne foretages, medmindre 
de ledsages af væsentlige udligningsforanstaltninger, som ikke er 
knyttet til produktionsmængden. 
- Det Europæiske Råd havde planlagt sådanne udligningsforan­
staltninger, men de har kun spillet en marginal rolle, da de på 
sin vis biev klistret på en ordning, hvis principper ikke var 
bievet ændret, for at være effektive bør foranstaltninger med 
direkte støtte ^r. ha eller pr. kvægenhed i forbindelse med 
jordudtagning eller ekstensivering indgå som en del af eel ve de 
fæiles markedeordninger; i virkeligheden bør da være det centrale 
element i disse. 
- 9 -
- Som følge af den sparsomme anvendelse har de fastsatte 
ledsageforanstaltninger ikke haft den forventede regui årende 
virkning, hvilket har gjort det mere og mere vanskeligt at 
gennemføre den fastlagte markedspolitik og at få landbrugerne ti! 
at acceptere den. 
Reformerne fra årene 1985-1988 er således stadig uafsluttede og 
ukomplette. Det er under disse omstændigheder ikke overraskende, 
at den fælles landbrugspolitik på ny står over for en alvorlig 
krise - først og fremmest en Intern tillidskrise: landbrugerne er 
forvirrede og ængstelige - de ser, at deres situation forværres, 
at markederne på ny er ude i uligevægt, at der er fare for nye 
restriktioner, og at der Ikke er forhold, som giver grundlag for 
nye perspektiver eller forventninger om en fremtid, uden hvilke 
Ingen erhvervsaktivitet varigt kan bestå. Der er også en ekstern 
krise, hvor kritikken og konflikterne tager til. Det bliver 
sværere og sværere for vore handelspartnere, hvoraf mange støtter 
deres landbrug l betydeligt omfang, at tolerere en fælles 
landbrugspolitik, hvor overskudsproduktionen i stadig højere grad 
udøver et tryk på verdensmarkederne. 
Under disse omstændigheder ser det ud til, at Fællesskabets 
landbrugspolitik kun vil kunne undgå en fortsat række mere og mere 
alvorlige kriser, hvis der foretages en grundlæggende ændring af 
mekanismerne, således at de tilpasses til en situation, der er helt 
forskellig fra situationen i 60'erne. 
Kommissionen er derfor af den opfattelse, at tiden nu er inde til at 
tilskynde til overvejelser vedrørende de fremtidige mål for 
Fællesskabets landbrugspolitik og de principper, som skal fungere som 
retningslinjer for udviklingen af den fælles landbrugspolitik. 
- 10 -
IV. Målene 
Det er nødvandigt at sikre, at der stadig er et tilstrækkeligt antal 
landmænd på arealerne. Der er ingen anden måde, hvorpå man kan bevare 
det naturlige miljø, de traditionelle landskaber og et landbrug med 
familiebrug, som afspejler en bestemt samfundsstruktur. Dette 
forudsætter en aktiv politik for udvikling af landdistrikterne, og en 
sådan politik kan ikke føres uden landbrugerne. Kommissionen 
bekræfter således den indstilling, der kom til udtryk I "Grønbogen" 
og i meddelelsen om landdistrikternes fremtid. 
Specielt for landbrugssektoren har dette valg konsekvenser, som må 
vurderes og accepteres. Det Indebærer en anerkendelse af, at 
landmanden udfylder eller i det mindste kan og bør udfylde to 
hovedfunktioner samtidigt, dels som producent, og dels samtidig som 
vogter af miljøet og af udviklingen af landdistrikterne. Aktiviteten 
som producent har traditionelt været centreret omkring produktion af 
fødevarer. Dette skal fortsat være hovedformålet, men der skal lægges 
større vægt på produktion til non food-anvendelse. Hensynet til 
miljøet tiisiger, at landbrugeren støttes i sin rolle som ansvarlig 
for miljøet gennem anvendelse af mindre intensive produktionsmetoder 
og iværksættelse af miljøvenlige foranstaltninger. 
Udviklingen af landdistrikterne afhænger ikke kun af landbrugs­
sektoren, ù^r må tilskyndes til andre former for Økonomisk aktivitet, 
som kan bidrage til opretholdelee af befolkningen i landdistrikterne 
otg styrkelse af Økonomien i disse områder, TMpeisfHngen af 
strukturfondenes interventioner til fordel for udviklingen af 
landdistrikterne i forbindeise med de fem mål i 19@0-reformen. 
- 11 
navnlig må i nr. 1, 5a og 5b, vil blive taget op ti I ny overveje i«e i 
forbindelse med den samlede gennemgang af strukturpolitikken, som 
skal foretages i 1991. Ved denne gennemgang vil der blive taget 
hensyn til virkningen l regionerne af iværksættelsen af retnings­
linjerne i dette dokument under hensyntagen ti! afhængigheden af 
landbruget og de foreliggende økonomiske alternativer. 
4. Et hovedmål for landbrugspolitikken bør være at blive i stand ti i at 
styre produktionen I det omfang, det er nødvendigt for igen at opnå 
ligevægt på markederne, så der undgås en ophobning af lagre og en 
overdreven stigning i landbrugsudgifterne. 
5. Samtidig med at de traditionelle instrumenter omfattende prispolitik 
og kvantitativ kontrol fortsat vil spille en vigtig rolle i 
forbindelse med tilvejebringelse af ligevægt på markederne, skal 
markedsordningerne ligeledes tilskynde til ekstensivering med det 
formål at 
- mindske produkt Ionsoverskuddene 
- bidrage til en miljøvenlig landbrugsproduktion med vægt på 
levnedsmidler af høj kvalitet. 
Denne fremgangsmåde vil blive suppleret af specifikke 
foranstaltninger med henblik på miljøbeskyttelse, der vil blive 
fastlagt på grundlag af den konkrete situation i hver medlemsstat. 
6. Fællesskabet bør anerkende den internationale gensidige afhængighed 
og acceptere det ansvar, som påhviler det i dets egenskab af at være 
verdens største importør og næststørste eksportør. Fællesskabet bør 
fortsat være aktivt på verdensmarkedet, både med hensyn til 
indførsel og udførsel. Dette forudsætter en politik, der sikrer, at 
EF-landbruget er konkurrencedygtigt og effektivt. En sådan politik 
skal ligeledes stimulere vækst i forbruget, herunder udvikling på et 
sundt økonomisk grundlag af non food-landbrugsproduktion. 
- 12 
Den fælles landbrugspolitik bør fortsat være baseret på sine 
grundlæggende principper: enhedsmarked, fællesskabspræference og 
finansiel solidaritet. Men disse principper bør anvendes, som det 
oprindeligt var tanken, og de overdrivelser, som siden er opstået, 
bør korrigeres. Specielt indebærer princippet om finansiel 
solidaritet også, at det er nødvendigt at foretage en bedre fordeling 
af støtten under hensyntagen til de specielt vanskelige situationer 
for visse kategorier af landbrugere og visse regioner. I øvrigt må 
der med de anvendte støtteinstrumenter sikres en mere direkte 
virkning på producenternes indkomster, og der må i lige så høj grad 
tages hensyn til miljøet som til produktionen. 
Landbrugsbudgettet skulle derved blive et instrument til virkelig 
finansiel solidaritet med dem, der har det største behov. Det 
betyder, at den støtte, der er sikret ved markedsordningerne, må 
omlægges på en sådan måde, at den ikke længere næsten udelukkende er 
knyttet til garanterede priser. 
Foranstaltningerne med direkte støtte, som normalt er baseret på 
antallet af dyr eller bedriftenes areal og gradueret efter faktorer 
som størrelse, indkomst, den regionale situation eller andre 
relevante faktorer, bør Integreres i de fælles markedsordninger på 
en sådan måde, at producentens indkomst sikres. 
Do nuværende bestemmelser i husdyrsektoren indeholder allerede et 
betydeligt element af graduering. Der bør tages hensyn til de 
regionale aspekter, navnlig virkningen for de ringest stillede 
regioner i forbindelse med en yderligere graduering i denne sektor. 
12A -
9. På samme måde bør der i forbindelse med nuværende eller fremtidige 
kvantitative ordninger (kvoter, Jordudtagning osv.) sørges for, at de 
deraf følgende begrænsninger afpasses i forhold til de faktorer, der 
er opregnet ovenfor i afsnit B. 
På denne måde vil det være muligt at føre en prispolitik, som kan 
sikre konkurrencedygtighed for Fællesskabets landbrug, stigning i 
forbruget og forøget anvendelse af landbrugsprodukter til non food-
formål på sunde økonomiske betingelser. 
- 13 -
V. Hvilke retningslinjer for fremtiden? 
Det er ikke formålet med denne meddelelse at fremlægge præcise 
reformforslag. På nuværende tidspunkt er det Kommissionens ønske at 
fremlægge nogle retningslinjer for gennemførelsen af de ovenfor 
beskrevne mål for landbrugspolitikken til alles overvejelse. 
Retningslinjerne er baseret på principperne i den fælles landbrugs­
politik, dvs. enhedsmarkedet, fællesskabspræferencen og den 
finansielle solidaritet. Der er taget hensyn til konkurrencebehovet, 
markedsligevægten, en bedre fordeling af støtten, anerkendelse af 
landmændenes dobbeltrolle som producenter og landskabsbeskyttere og 
til behovet for at fremme ekstensiveringen af hensyn til både 
markedsligevægten og miljøbeskyttelsen. 
Med hensyn til, hvornår disse foranstaltninger skal sættes i kraft, 
er der vægtige grunde til, at der sker så hurtigt som muligt. For at 
give producenterne og medlemsstaterne lejlighed til at tilpasse sig 
den nye situation på en måde, der vil lette harmonisk anvendelse af 
foranstaltningerne i hele Fællesskabet, vil de pågældende 
foranstaltninger så vidt muligt blive gennemført gradvist. 
Retningslinjer pr. sektor på grundlag af faktorerne i punkt IV.B: 
1. I kornsektoren vil priserne kunne sænkes til et niveau, der i højere 
grad end nu sikrer korns konkurrenceevne i forhold til kornsubsti­
tutter. 
Det deraf følgende indkomsttab vil blive udlignet ved hjælp af en 
hektarstøtte, der udbetales til alle producenter. Udligningen vil 
- 14 -
være fuldstændig indtil en vis arealstørrelse, derefter delvis og 
gradvis aftagende. Ud over en vis arealstørrelse vil udbetaling af 
hektarstøtten forudsætte, at en del af arealerne med hovedafgrøder af 
arealerne med hovedafgrøder, hvis størrelse fastlægges nærmere hvert 
år i forhold til markedssituationen, tages ud af produktionen. 
Arealer, der er taget ud af produktionen, kan anvendes til non food-
afgrøder. 
Hektarstøtten vil hvert år variere i forhold til udviklingen på 
markedet og I produktiviteten. 
En tilsvarende ordning skal anvendes for oliefrø og proteinafgrøder 
for at sikre sammenhæng mellem ordningen for hovedafgrøderne og 
gennemførelsen af konklusionerne I GATT's sojapanel. 
Generelt skal der med de nye retningslinjer skabes større sammenhæng 
mellem de forskellige former for støtte til hovedafgrøderne; disse 
retningslinjer skal erstatte den nuværende stabilisator, herunder 
medansvarsafg i ften. 
2. Prisfaldet for korn skulle kunne gøre det muligt at justere priserne 
i den animalske sektor tilsvarende. Direkte støtte i form af præmier 
skal tillægges større betydning i fremtiden i de fælles 
markedsordninger for at udligne indkomsttabene og gøre intensivering 
mindre tiltrækkende. Den bør også knyttes til 
ekstensiver ingskr iter ler, f.eks. ved kun at yde den for et bestemt 
antal dyr pr. hektar. 
3. I mælkesektoren bør kvoterne nedsættes for at tage hensyn til 
markedssituationen; nedsættelsen af kvoterne skal gradueres og skal 
kunne finde sted, hvis en vis tærskel overskrides. 
4. I andre sektorer som f.eks. sukker og tobak bør der også i nær 
fremtid gennemføres reformer efter tilsvarende principper for at 
sikre konsekvens i den samlede løsning. 
- 15 -
5. Det er ligeledes nødvendigt at lægge større vægt på den rolle, 
landmanden kan spiMe i forbindelse med beskyttelse af miljøet og 
vedligeholdelse af naturen. Der bør gennemføres foranstaltninger, som 
har til formål at tilskynde landmændene til at anvende miljøvenlige 
metoder og lønne dem for deres indsats for bevarelse af naturen og 
opretholdelse af landdistrikternes strukturer. Disse foran­
staltninger bør fremover iværksættes som led i sammenhængende 
flerårige programmer, der aftales af Kommissionen, medlemsstaterne 
og landmændene i fællesskab. Foranstaltningerne bør omfatte kraftige 
nedskæringer i brugen af forurenende stoffer og fremme det naturlige 
miljøs kvalitet og mangfoldighed. 
Disse ordninger skal supplere den foreslåede ordning for afgrøderne, 
som skal gøre intensivering mindre tiltrækkende. Endvidere kan man i 
tilfælde, hvor alvorlige miljøproblemer direkte kan tilskrives 
intensive landbrugsmetoder, overveje at gøre direkte støtte afhængig 
af, at der med de anvendte metoder i landbruget tages hensyn til 
miljøet. Nærmere detaljer skal fastlægges på lokalt niveau. 
Der bør også iværksættes et langsigtet program for jordudtagning, der 
tager sigte på at plante skov på landbrugsjord og beskytte det 
natur Iige mi Ijø. 
6. Endelig bør den gældende førtidspensionsordning forbedres ved at 
lempe kriterierne for at komme i betragtning, navnlig med hensyn til 
anvendelse af frigjorte arealer, og ved at forhøje præmierne. 
Ordningen skal iværksættes som led i flerårige programmer, der 
aftales mellem Kommissionen og medlemsstaterne i fællesskab. 
- 16 -
Det ovenfor beskrevne tiltag vil naturligvis kunne give anledning til 
megen kritik. Kritikken af to punkter vil kunne tænkes at dominere 
debatten, og Kommissionen vil derfor allerede nu besvare denne 
kritik. 
a) "STØTTENS AFHÆNGIGHED AF BEDRIFTENS STØRRELSE VIL MEDFØRE FORSKELS­
BEHANDLING OG VÆRE UØKONOMISK." 
Argumentet om, at en sådan graduering af støtten vil medføre 
forskelsbehandling, er noget vildledende, da det er baseret på en 
ret usædvanlig opfattelse af lighedsbegrebet. EF-i andbrugets struk­
turer er så forskelligartede, at landmændene ikke indbyrdes står på 
lige fod. Logikken i den offentlige støtte burde under disse 
omstændigheder være den, at disse uligheder burde udlignes ved at yde 
mere støtte til dem, der har mindst fordel af markedsordningerne. 
Traktatens artikel 39 afspejler i øvrigt dette mål. 
Det er de for tiden gældende markedsmekanismer, der medfører 
forskelsbehandling, idet en bedrift modtager større støtte, jo 
større og mere produktiv den er. En sådan situation burde ikke 
eksistere, hvis konkurrenceevnen er målet. 
Argumentet om, at graduering af støtten er uøkonomisk, er heller ikke 
relevant. Kommissionen er fortsat overbevist om, at det er nødvendigt 
at Indføre et system, hvorved de effektive brugs rolle anerkendes, 
navnlig i forbindelse med konkurrencedygtigheden på verdensmar­
kederne. Efter 30 år med den fælles landbrugspolitik kan konkurrence­
evnen ikke mere måles i forhold til, hvor mange penge der modtages 
fra EUGFL. Det er netop fordi de store bedrifter nu er i stand ti I at 
producere med nedsat støtte, at man kan overveje den ovenfor 
beskrevne udvikling. Det drejer sig på ingen måde om at straffe og 
hæmme deres udvikling, men kun om l højere grad at afpasse den 
offentlige støtte efter deres økonomiske kapacitet. 
- 17 -
b) "DE OVENFOR OPRIDSEDE RETNINGSLINJER VIL KUNNE FØRE TIL STØRRE 
BUDGETUDGIFTER, IDcT EN DEL AF DEN STØTTE, SOM FORBRUGERNE NU YDER 
(PÅ GRUND AF HØJE PRISER), FREMOVER SKAL AFHOLDES OVER BUDGETTET." 
De budgetmæssige konsekvenser afhænger naturligvis ikke blot af de 
parametre, der lægges til grund, og omfanget af udligningsfor­
anstaltningerne, men også af udviklingen på markederne på længere 
sigt. Der må også tages hensyn til følgende forhold: 
- En reform af denne art vil medføre fordele for økonomien og 
forbrugerne. Dette punkt må ikke undervurderes, når man foretager 
en helhedsvurdering af foranstaltningen. 
- Udgifterne vil blive anvendt bedre, hvis man lægger de mål til 
grund, der burde være landbrugspolitikkens mål, nemlig bevarelse 
af et tilstrækkeligt stort antal landmænd med anstændige 
indkomster, beskyttelse af miljøet og naturen og udvikling i 
retning af produktion af kvalitetsprodukter. 
Det principielle spørgsmål bør under alie omstændigheder være 
følgende: Er Fællesskabet parat til at yde en budgetmæssig indsats 
for at løse sine landbrugsproblemer såvel internt som eksternt? 
I svaret på dette spørgsmål må der tages særligt hensyn til 
støttens samlede økonomiske virkning. 
Der må naturligvis følges en vis linje i landbruget for at sikre 
budgetdisciplinen. Man kunne forestille sig den mulighed, at de 
nye ordninger kombineres med en flerårig planlægning af den fælles 
landbrugspolitik. Det ville indebære den fordel, at landmændene 
sikres 
- 18 -
et planlægningsgrundlag på mellemlang sigt, som de kan lægge ti! 
grund for deres beslutninger. 
Med indførelsen af nye EF-støtteinstrumenter, navnlig hektarstøtte, 
kan det ligeledes blive nødvendigt at omlægge systemet til kontrol og 
bekæmpelse af svig. 
Erfaringen i andre lande synes Imidlertid at vise, at en sådan 
omlægning kan gøre det muligt at forenkle kontrollen i et vist omfang 
og gøre den mere effektiv ved anvendelse af nye teknikker. 
På baggrund af nødvendigheden af at overholde subsidiaritets­
princippet vil en ny fremgangsmåde endvidere kunne gå ud på at 
begrænse reglerne på EF-niveau til det absolut nødvendige og overlade 
det til medlemsstaterne under Kommissionens kontrol at Indføre deres 
egne gennemførelsesbestemmelser på grundlag af deres særlige 
situât ion. 
Konklusion 
Dette er de overvejelser, som Kommissionen har gjort sig på grundlag af 
analysen af resultaterne af den førte politik. Kommissionen ønsker, at der 
i Fællesskabet indledes en bred debat af de perspektiver, der er skitseret 
i dette dokument. Hvis Rådet, som Kommissionen ønsker det, finder, at det 
foreslåede tiltag fortjener at blive uddybet, vil Kommissionen hurtigt 
fremlægge de relevante forslag. 
Kommissionen ønsker at understrege, at opretholdelse af status quo efter 
dens opfattelse er den eneste ubrugelige løsning. Hvis den øjeblikkelige 
politik ikke hurtigt ændres, vil markeds- og budgetsituationen allerede i 
år bl i ve uholdbar. 
Under disse omstændigheder står valget mellem en dybgående reform af de 
nuværende mekanismer I den fælles landbrugspolitik og en ny pakke af 
restriktive foranstaltninger, som ville være uden fremtidsperspektiver og 
højst sandsynligt Ikke ville modtage den støtte fra landmændene, uden 
hvilken ingen politik varigt kan gennemføres med succes. 

ISSN 0254-1459 
KOM(91) 100 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA il 
Katalognummer : CB-CO-91-044-DA-C 
ISBN 92-77-69225-1 
SALGSPRIS i til og med 30 sider: 3,50 ECU for hver 10 sider derudover: 1,25 ECU 
Kontoret tor De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg