EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 18.5.2022 JOIN(2022) 24 final FÆLLES MEDDELELSE TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET om en analyse af investeringsunderskud på forsvarsområdet og vejen frem



1.Indledning EU's stats- og regeringschefer forpligtede sig på mødet i Versailles den 11. marts til at "styrke de europæiske forsvarskapaciteter" i lyset af den russiske militære aggression mod Ukraine. De blev enige om at: 1) øge forsvarsudgifterne, 2) intensivere samarbejdet gennem fælles projekter, 3) udbedre mangler og opfylde kapacitetsmålene, 4) fremme innovation, herunder gennem civile/militære synergier og 5) styrke og udvikle vores forsvarsindustri, herunder SMV'er. De opfordrede også "Kommissionen til i samordning med Det Europæiske Forsvarsagentur at fremlægge en analyse af investeringsunderskuddene på forsvarsområdet senest i midten af maj og til at foreslå ethvert yderligere nødvendigt initiativ til at styrke den europæiske forsvarsindustrielle og -teknologiske base." Denne opgave blev også integreret i det strategiske kompas for sikkerhed og forsvar, som Rådet vedtog, og Det Europæiske Råd godkendte, i marts 2022. Denne fælles meddelelse indeholder den ønskede analyse til Det Europæiske Råd med henblik på at sikre, at medlemsstaternes øgede forsvarsudgifter resulterer i et langt stærkere teknologisk og industrielt grundlag for EU's forsvar, hvilket resulterer i øget konventionel afskrækkelse over for enhver potentiel fjende. Den bygger navnlig på meddelelsen om "forsvarspakken" af 15. februar 2022 og giver medlemsstaterne nye muligheder for at intensivere fælles indkøb og samarbejde med industrien om at øge deres produktionskapacitet for at opfylde de øgede behov på grundlag af en konsolideret og mere forudsigelig efterspørgsel. Borgernes opfattelse af behovet for en stærkere EU-indsats på forsvarsområdet fremhæves i den endelige rapport fra konferencen om Europas fremtid. Sådanne skridt er kritiske i lyset af de betydelige konsekvenser, som Ruslands uprovokerede militære aggression mod Ukraine har for det europæiske forsvar. Krigens tilbagevenden til Europa har understreget virkningerne af flere års underudnyttelse på forsvarsområdet, hvilket har ført til en ophobning af huller og mangler i de kollektive militære lagre samt reduceret industriel produktionskapacitet. Ud over at rette op på denne situation vil de øgede forsvarsudgifter også hurtigst muligt skulle imødekomme det kortsigtede behov for at genopbygge og udvide forsvarslagre, herunder for at kompensere for den militære bistand til Ukraine. Medlemsstaterne har bebudet stigninger i deres forsvarsbudgetter i størrelsesordenen på indtil videre næsten 200 mia. EUR i de kommende år. Selv om disse stigninger er af afgørende betydning, er der en alvorlig risiko for, at dette ikke vil være i stand til at kompensere for de eksisterende mangler, hvis midlerne bruges på en ikke-koordineret måde. EU-medlemsstaterne skal derfor ikke blot bruge flere penge, men også investere bedre og i fællesskab — som anerkendt i Versailleserklæringen og det strategiske kompas. Kun ved at arbejde sammen kan medlemsstaterne maksimere stordriftsfordele og håndtere de høje omkostninger ved avancerede kapaciteter, samtidig med at de undgår at konkurrere om begrænset forsyningskapacitet og forhindrer unødvendigt dobbeltarbejde. På grundlag af de historiske resultater er der ikke desto mindre en risiko for, at medlemsstaterne vælger nationale løsninger på grund af industrielle og forsyningssikkerhedsmæssige hensyn eller, når sådanne ikke er tilgængelige, prioriterer ikke-EU-baserede standardløsninger på grund af situationens hastende karakter på bekostning af mulige EU-løsninger, der kan have en tilsvarende tidsplan. Forsvarsindustrien kan være tilbøjelig til at prioritere deres nationale regering frem for en mere europæisk tilgang. Uden koordinering og samarbejde vil de øgede investeringer øge fragmenteringen af den europæiske forsvarssektor, begrænse potentialet for samarbejde gennem hele udstyrets levetid, intensivere den eksterne afhængighed og sandsynligvis hæmme interoperabiliteten. Kortsigtede opkøb vil have en langsigtet virkning i denne henseende, da det vil resultere i en reduktion af markedsstyrken og tabte muligheder i de kommende årtier. Kort sagt har vedvarende underudnyttelse og mangel på samarbejde resulteret i kritiske mangler i forsvarskapaciteten, navnlig i den øvre ende af spektret, på tværs af områder, samt i fragmenteringen af den tilknyttede industri i Europa. Det er afgørende, at EU ikke gentager de tidligere fejltagelser, der har ført til ineffektivitet, overlapning og afhængighed, og i stedet bygger på EU's forsvarsinitiativer og kapacitetsudviklingsværktøjer, der er oprettet i de seneste år for at styrke medlemsstaternes forsvarssamarbejde. Disse initiativer har til formål at mindske fragmenteringen af det europæiske forsvarsmarked — navnlig Den Europæiske Forsvarsfond — og forbedre koordineringen af medlemsstaternes forsvarspolitikker, planlægning og kapacitetsudvikling — navnlig gennem permanent struktureret samarbejde (PESCO), den samordnede årlige gennemgang vedrørende forsvar (CARD) og kapacitetsudviklingsplanen (CDP). Desuden opfordrer det strategiske kompas fra 2022 til årlige forsvarsministermøder om EU's forsvarsinitiativer vedrørende kapacitetsudvikling, der tilrettelægges og ledes af den højtstående repræsentant/næstformanden i Kommissionen/den øverste leder for Det Europæiske Forsvarsagentur, idet de eksisterende formater udnyttes fuldt ud. Disse er alle vigtige skridt i den rigtige retning for at afhjælpe de eksisterende mangler, men de skal styrkes yderligere i lyset af den nye situation, navnlig med hensyn til fælles investeringer og indkøb af forsvarskapaciteter. Sådanne skridt er afgørende for at sikre, at Europa kan have stærkere og mere interoperable forsvarskapaciteter og samtidig styrke den europæiske forsvarsteknologiske og -industrielle base (EDTIB), som begge er afgørende for Europas sikkerhed og strategiske autonomi på lang sigt. Det overordnede mål er derfor at investere: ·i fællesskab ved at udnytte stordriftsfordele gennem samarbejdsprojekter og fælles indkøb. Udvikling og køb i fællesskab sænker priserne og vil også bidrage til at forhindre, at medlemsstaterne konkurrerer om begrænsede industrielle ressourcer og dermed yderligere presser priserne op, eller at mindre eller mere udsatte medlemsstater fortrænges, og det vil dermed sikre solidaritet. Der er ligheder med covid-vaccinesituationen i 2020-21 ·bedre ved at støtte medlemsstaterne i at fokusere på de fastlagte kapacitetsprioriteter for EU. Disse er i overensstemmelse med NATO's kapacitetsprioriteter og vil også blive revideret i lyset af den politiske/strategiske vejledning i det strategiske kompas. Denne analyse fremhæver nogle presserende kapacitetsmangler i den ændrede strategiske kontekst og ·europæisk, ved at tilskynde til forsvarsinvesteringer, der styrker den industrielle vækst, den langsigtede industrielle kapacitet og den økonomiske vækst i Unionen gennem en mere konkurrencedygtig europæisk forsvarsindustri. En styrkelse af den europæiske forsvarsteknologiske og -industrielle base (EDTIB) er blevet af strategisk betydning i det forværrede geostrategiske miljø. Dette er også til gavn for NATO, som fortsat er grundlaget for dets medlemmers kollektive forsvar. EU-initiativer til fremme af forsvarssamarbejde bidrager også til at styrke en mere retfærdig transatlantisk byrdefordeling og et mere effektivt europæisk bidrag inden for NATO. Medlemsstaterne kan anvende deres enkelte styrker på nationalt plan eller inden for EU, NATO, FN eller andre rammer. EU's kapacitetsudviklingsprioriteter er i overensstemmelse med dem, der er aftalt inden for NATO, samtidig med at der tages hensyn til forskellene i art og ansvar mellem de to organisationer, og gensidig styrkelse af de respektive bestræbelser sikres. Udvikling af forsvarskapacitet er en central søjle i den styrkede dialog og det styrkede samarbejde mellem EU og NATO, der blev vedtaget i henhold til de fælles erklæringer fra 2016 og 2018. Denne fælles meddelelse ser på: a) forsvarsudgifter i EU, b) kapacitetsmæssige og industrielle mangler, der skal afhjælpes, herunder de mest presserende, c) måder at håndtere dem på og d) muligheder for at styrke forsyningen af forsvarskapacitet. 2.Forsvarsudgifter i EU og underinvesteringsniveauer Som reaktion på de nye sikkerhedstrusler bebuder de fleste medlemsstater i 2022 betydelige forhøjelser af deres forsvarsbudgetter, i nogle tilfælde endda mere end 2 % af deres BNP, på grundlag af en opadgående tendens, der begyndte for nogle år siden. I 2020 brugte medlemsstaterne tilsammen over 200 mia. EUR på forsvarsområdet, og i 2021 anslås deres samlede udgifter at være steget til 220 mia. EUR. Denne seneste udvikling følger ikke desto mindre en længere periode med betydelige nedskæringer i forsvarsudgifterne efter den økonomiske og finansielle krise i 2007-08. Forsvarsudgifterne faldt fra 183 mia. EUR i 2008 til 159 mia. EUR i 2014, og de nåede først op på samme niveau som før krisen i 2018-19 (se figuren nedenfor). Mellem 2009 og 2018 svarer medlemsstaternes nedskæringer til en samlet underinvestering på ca. 160 mia. EUR sammenlignet med udgiftsniveauet i 2008. Dette har sammen med den strukturelle tendens til omkostningsstigninger i forsvarssystemerne og fokus på hurtige operationer i nogle medlemsstater ført til alvorlige nedskæringer i omfanget af de samlede nationale styrker, udstyrsmængder og lagre — som nu er yderligere udtømt som følge af den støtte, der ydes til Ukraine. Som følge heraf blev kapaciteten til at operere fuldt ud og med høj intensitet forsømt, mens eksisterende mangler og manglende avancerede kapaciteter blev om nødvendigt dækket af NATO-allierede, der ikke er medlemmer af EU, navnlig USA.

Desuden har USA — og mere bekymrende Rusland — i løbet af det seneste årti øget deres forsvarsbudgetter i et meget højere tempo end Europa. Det er slående, at Kina øgede sit budget endnu mere i samme periode. Fra 1999 til 2021 steg EU's samlede forsvarsudgifter med 19,7 % sammenlignet med 65,7 % for USA, 292 % for Rusland og 592 % for Kina. Disse tal tager derudover ikke hensyn til, at forsvarsudgifterne for Kina og Rusland undervurderes betydeligt, da købekraften i deres budget er højere, end hvad der fremgår af den nævnte omregning, som er baseret på valutakurser. På grundlag af købekraftsparitet anslås det russiske og kinesiske forsvarsbudget for 2021 til henholdsvis at være 178 mia. USD og 332 mia. USD. Hertil kommer, at investeringer udgør en betydeligt større andel af forsvarsudgifterne i USA, Kina og Rusland end i EU's medlemsstater. Selv om der ikke er noget juridisk bindende mål for de enkelte medlemsstaters nationale forsvarsudgifter, er langt de fleste af dem inden for rammerne af NATO og/eller det permanente strukturerede samarbejde (PESCO) blevet enige om målet om at øge deres forsvarsudgifter. Som en indikation: Hvis alle medlemsstater havde brugt 2 % af deres BNP på forsvar med 20 % afsat til investeringer siden 2006 og frem til 2020, ville dette have resulteret i yderligere ca. 1 100 mia. EUR til forsvar, heraf ca. 270 mia. EUR til investeringer. Desuden har de europæiske forsvarsudgifter historisk set resulteret i en lavere effektivitet og produktion i forhold til vores allierede og vores konkurrenter. Manglende samarbejde mellem medlemsstaterne på forsvarsområdet skønnes at koste tocifrede milliarder EUR om året. Trods de øgede europæiske forsvarsudgifter i 2020 var der et nyt lavpunkt, hvor kun 11 % af investeringerne blev brugt i samarbejde med andre — langt under benchmarken på 35 %, som medlemsstaterne havde aftalt inden for rammerne af EDA og fastsat inden for rammerne af PESCO — i modsætning til, at 89 % blev brugt på nationalt plan. Manglende samarbejde har ført til unødvendigt dobbeltarbejde og en mangedobling af forsvarssystemer af samme art i EU. Selv om medlemsstaternes samlede udgifter til forskning og teknologisk udvikling på forsvarsområdet i 2020 beløb sig til 2,5 mia. EUR, svarer dette dog kun til 1,2 % af deres samlede forsvarsudgifter, hvilket er langt under den benchmark på 2 %, der blev aftalt inden for rammerne af EDA, og som er fastsat som en mere bindende forpligtelse inden for PESCO. 3.Huller i forsvarsindustrien Grundlaget for den europæiske forsvarsindustri består af en lang række hovedkontrahenter, midcapselskaber og små og mellemstore virksomheder, der udvikler og producerer de fleste af de avancerede teknologier og forsvarskapaciteter, som medlemsstaternes væbnede styrker har brug for og kan indkøbe. Samlet set beløber den anslåede årlige omsætning i EU's forsvarssektor sig til næsten 84 mia. EUR, hvilket direkte understøtter et anslået antal på over 196 000 højtkvalificerede arbejdspladser og indirekte understøtter over 315 000 arbejdspladser. På trods af sektorens generelle konkurrenceevne er der problemer og mangler. Forsvarsvirksomheder er stadig hovedsagelig struktureret langs de nationale grænser og nyder godt af et tæt forhold til de nationale regeringer. Denne markedsstruktur kombineret med lave investeringsudgifter har resulteret i, at en række nationale aktører opererer på små markeder og derfor producerer små mængder. En række konsolideringstiltag på nationalt og europæisk plan ligger langt under niveauet for den industrielle konsolidering i USA. EDTIB er derfor fortsat stærkt fragmenteret, navnlig uden for luftfarts- og missilsektoren. Dette mindsker i høj grad dens evne til at forbedre sin konkurrenceevne gennem sammenlægning af FoU og stordriftsfordele i produktionen. Desuden afhænger visse vigtige forsvarsmateriel af andre aktører, for hvilket EDTIB ikke tilbyder indenlandske løsninger. De grundlæggende årsager til EDTIB's vanskeligheder er de beskrevne mangler, der skyldes underinvesteringer i medlemsstaterne og fragmenterede udgifter, kombineret med, at en meget betydelig del af medlemsstaternes udgifter ikke investeres i EDTIB, selv når et produkt fremstillet inden for EU er tilgængeligt. Det anslås, at over 60 % af det europæiske budget for indkøb af forsvarsmateriel i perioden 2007-16 blev brugt på import af forsvarsmateriel fra lande uden for EU med de deraf følgende kontroller eller restriktioner fra tredjelande. Tilbagevenden til konflikter med høj intensitet og øget territorial trussel kræver en omlægning af forsvarssektorens økosystem i EU for at sikre forsyningssikkerheden og en udvidelse af produktionskapaciteten, hvor det er nødvendigt, eller en større parathed. Når det drejer sig om banebrydende teknologier, der har potentiale til radikalt at ændre det fremtidige kampområde (f.eks. AI, kvanteteknologi) og fremtidigt udstyr, risikerer de beskrevne grundlæggende årsager desuden at påvirke EDTIB's konkurrenceevne på lang sigt og dets evne til at udvikle avancerede kapaciteter (f.eks. hypersoniske systemer og samarbejdsbaseret kamp). 4.Kapacitetsmangler I det strategiske kompas blev EU's overordnede ambition identificeret som en videreudvikling af "fuldspektrede styrker, som er fleksible og mobile, interoperable, teknologisk avancerede, energieffektive og modstandsdygtige". Det har også mindet om de allerede identificerede kritiske kapacitetsmangler, der er nødvendige for at sætte Unionen i stand til at udføre alle de opgaver under den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP), der er fastsat i traktaten, navnlig dem med en høj intensitet. Disse mangler indgår i de prioriteter, som medlemsstaterne har fastsat i kapacitetsudviklingsplanen fra 2018, som vil blive revideret i lyset af det strategiske kompas og fortsat er en vigtig reference for sammenhæng mellem EU's forsvarsinitiativer. For at håndtere disse prioriteter yder Den Europæiske Forsvarsfond finansiel støtte, der bidrager til udviklingen af strategiske forudsætninger og større kapaciteter, samtidig med at medlemsstaterne også samarbejder om at håndtere dem gennem 60 projekter inden for PESCO. Kommissionen og Det Europæiske Forsvarsagentur (EDA) har analyseret investeringsunderskuddene på forsvarsområdet. I den forbindelse har EDA forelagt medlemsstaterne en analyse af de investeringsmangler, der skal afhjælpes på kort, mellemlang og lang sigt, ud fra tre aktionslinjer: 1) Vi bør være forberedte (beredskabet bør øges, herunder genforsyning i forbindelse med støtten til Ukraine), 2) vi bør forbedre de eksisterende styrker og kapaciteter, og 3) vi bør styrke og modernisere kapaciteter på grundlag af EU's vedtagne kapacitetsprioriteter og på grundlag af CARD (se bilag). I lyset af den høje sikkerhedstrussel og med udgangspunkt i Kommissionens og EDA's koordinerede analyse foreslår Kommissionen og den højtstående repræsentant at fokusere på følgende mest presserende kapacitetsmangler, som kan afhjælpes af den europæiske forsvarsindustri: 1.Genopbygning af lagre: Sikring af de væbnede styrkers kampberedskab og koordinering af konkurrerende nationale krav, undgåelse af stigende priser og sikring af, at de mest udsatte lande har adgang til de nødvendige kapaciteter. 2.Udskiftning: Udfasning af eksisterende nedarvede systemer fra sovjettiden, der stadig anvendes af EU's væbnede styrker, med europæiske løsninger (såsom: kampvogne, pansrede kampvogne, infanterikampkøretøjer, pansrede mandskabsvogne, tungt artilleri osv.) som led i en bredere indsats for at øge de eksisterende kapaciteter, støtte interoperabiliteten og øge forsyningssikkerheden. 3.Forstærkning: Styrkelse af medlemsstaternes luft- og missilværnssystemer i flere lag, begyndende med mellemdistancesystemer i de mest udsatte medlemsstater. Forsvaret af befolkningsområder, militære styrker og/eller kritisk infrastruktur mod luft- og missiltrusler er en kritisk udfordring i den nye sikkerhedssituation. Ud over disse akutte kapacitetsmangler foreslår Kommissionen og den højtstående repræsentant at arbejde på følgende strategiske mellem- til langsigtede kapaciteter for at forbedre Europas forsvarskapaciteter i lyset af vedvarende trusler: ·Luftområdet: Udviklingen og operationaliseringen af "Eurodrone" (MALE RPAS) til mellemstore højder — som er en del af PESCO-projekter og Den Europæiske Forsvarsfonds projekter — har fået større betydning. På kort til mellemlang sigt prioriteres opgradering og udvidelse af kapaciteten for luft-til-luft-genoptankning og eksisterende flyflåder, opbygning af et luftforsvar i flere lag, der er i stand til integreret forvaltning, samt udvikling og indkøb af kapacitet til bekæmpelse af droner og bevæbnede mellemstore droner. På mellemlang og lang sigt er moderniseringen af systemer til adgangsforbud/afspærrede områder og flåden af kampfly med flere roller i EU et andet område, hvor medlemsstaterne har til hensigt at foretage nye investeringer, og hvor en koordineret tilgang vil hjælpe med at optimere ressourcerne, også med henblik på at udvikle den næste generation af systemer. ·Landområdet: Opgraderingen og udvidelsen af den eksisterende beholdning af kampvogne og pansrede kampvogne samt næste generation af systemer er blevet en hastesag for mange medlemsstater i lyset af, at storstilet højintensiv krigsførelse er vendt tilbage til Europa. Styrkelsen af kapaciteten til landbaserede kampe bør omfatte kampstøtte, navnlig en bred vifte af antitank- og artillerisystemer, med vægt på præcisionsangreb og artillerimodangreb.

·Havområdet: Det er fortsat afgørende at styrke medlemsstaternes flådestyrker yderligere i lyset af, at Sortehavet, Østersøen og Middelhavet er blevet mere omstridt samt behovet for at forbedre fremføring af styrker og magt, men også adgangsforbud og kystforsvarskapaciteter. Dette omfatter fregatter, ubåde og patruljeringskorvetter for at sikre maritim sikkerhed. På mellemlang til lang sigt vil ISR-kapaciteten og beskyttelsen af kommunikationslinjer til søs drage fordel af avancerede, indbyrdes forbundne skibe, der assisteres af ubemandede platforme til kontrol over og under vandet og elektronisk krigsførelse. ·Rummet (konnektivitet, overvågning, beskyttelse): Krigen i Ukraine har yderligere vist betydningen af satellitbaseret sikker konnektivitet, herunder et yderst modstandsdygtigt europæisk ultrasikkert konnektivitetsprogram, inklusive kvantekryptering, samt rumbaseret jordobservation som kritiske katalysatorer. Optimering af synergier med EU's rumbaserede konnektivitetsprogram er en af fordelene ved samarbejde i denne sammenhæng. Beskyttelse af EU's ruminfrastruktur mod trusler (situationsforståelse af forholdene i rummet) er også en voksende prioritet. Rumbaserede aktiver kan også være en vigtig katalysator for et stærkt system for tidlig varsling, der er nødvendigt for at registrere affyring af missiler (f.eks. ballistiske og hypersoniske) og spore dem. ·Cyberforsvar: For at imødegå den stigende risiko for cyberangreb fra statslige aktører i forbindelse med geopolitisk konkurrence kan EU og dets medlemsstater begynde at arbejde på cyberforsvarskapacitet for hele spektret (fra forskning, sporing og beskyttelse til reaktion, herunder kapaciteter til aktivt forsvar). Dette omfatter kapaciteter til situationsforståelse på cyberområdet og udveksling af oplysninger (der også bygger på potentielle synergier med en europæisk infrastruktur for et "cyberskjold" i sikkerhedsoperationscentre), cybermodstandsdygtig og interoperabel kommando og kontrol i forbindelse med militære operationer og missioner, cyberberedskabsøvelser og -uddannelse og cyberreservestyrker på nationalt plan. EU kan her tilbyde en platform for samarbejde mellem EU's tjenester og medlemsstaterne, herunder synergier med relevante EU-programmer. Desuden har krigen i Ukraine bekræftet betydningen af effektiv logistik, herunder vedligeholdelse, opretholdelse og bevægelse af styrker, udstyr og forsyninger til, fra og på tværs af indsatsområder. Kommissionen har fremskyndet gennemførelsen af budgettet for militær mobilitet under Connecting Europe-faciliteten (CEF) og er parat til at fremrykke det inden for de begrænsninger, der er fastsat i FFR. Transportinfrastruktur kræver især øgede investeringer. Høringerne af medlemsstaterne om deres planer for projekter vedrørende transportinfrastruktur med dobbelt anvendelse og overtegning af medfinansiering i den første indkaldelse af forslag viser behovet for og kapaciteten til at anvende et større budget. EU bør bygge videre på sit arbejde med at styrke militær mobilitet, den strategiske og taktiske transportkapacitet til lands, i luften og ad søvejen samt civile/militære synergier inden for transport, modstandsdygtighed og energieffektivitet og mere generelt øge de kapacitetsmæssige synergier mellem civilbeskyttelse, grænseforvaltning og forsvarsbehov. 5.En styrket ramme for forsvarssamarbejde For at afhjælpe disse mangler foreslår Kommissionen og den højtstående repræsentant følgende tilgang til at koordinere og tilskynde til fælles indkøb af forsvarsmateriel, begyndende med genforsyning som det mest presserende skridt. Det vil supplere eksisterende samarbejdsbaserede EU-forsvarsinitiativer såsom Den Europæiske Forsvarsfond og PESCO og bidrage til synergier med andre EU-programmer. Den europæiske forsvarsindustri har stærke kapaciteter og produkter at tilbyde på alle disse områder. Et vellykket EU-forsvarsinitiativ afhænger af, at medlemsstaterne forpligter sig til at bruge deres penge bedre — til at investere, indkøbe og arbejde sammen for det fælles bedste. Den foreslåede samarbejdsbaserede tilgang er afgørende for at strømline og styrke både den europæiske forsvarsefterspørgsel (programmering og indkøb) og udbuddet (udvikling og produktion). 5.1. Øjeblikkelige foranstaltninger: taskforce til at støtte koordineringen I betragtning af det presserende behov vil Kommissionen og den højtstående repræsentant/agenturets øverste leder hurtigt oprette en taskforce for fælles indkøb af forsvarsmateriel, der skal samarbejde med medlemsstaterne om at støtte koordineringen af deres meget kortsigtede indkøbsbehov for at imødegå den nye sikkerhedssituation. I første omgang vil taskforcen fokusere på konfliktløsning og koordinering for at undgå et kapløb om at sikre ordrer, hvilket ville føre til stigende priser, overkoncentration af efterspørgslen inden for samme tidsramme, forsyningsknaphed og vanskeligheder for de mere udsatte medlemsstater med at sikre uundværlige produkter og dermed forebygge potentielle konflikter mellem parallelle nationale indkøbsbestræbelser. Dette kunne omfatte centralisering af indsamlingen af oplysninger, tilvejebringelse af metodologisk støtte og koordinering eller forvaltning af indkøb. Taskforcen vil også udarbejde et samlet skøn over behov og kortlægge og støtte den udvidelse af EU's industrielle produktionskapacitet, der er nødvendig for at imødekomme disse behov. Inden for taskforcen og i partnerskab med Kommissionen kunne EDA allerede fremme sådanne meget kortsigtede fælles indkøb på grundlag af dets ekspertise og erfaring i denne henseende. Taskforcen vil også koordinere med clearingcentralen, der er oprettet inden for rammerne af EU-Udenrigstjenesten/EU's Militærstab, for at lette koordineringen af militær bistand til Ukraine, med henblik på at støtte medlemsstaterne i at indkøbe de mest presserende genstande, der er nødvendige for at genopbygge lagre. 5.2. Kortfristet EU-instrument til styrkelse af forsvarsindustriens kapaciteter gennem fælles indkøb Som angivet vil medlemsstaternes øgede investeringer uden koordinering og samarbejde øge fragmenteringen af den europæiske forsvarssektor, begrænse potentialet for samarbejde gennem hele udstyrets levetid, intensivere den eksterne afhængighed og sandsynligvis hæmme interoperabiliteten. Kortsigtede opkøb vil have en langsigtet virkning i denne henseende, da det vil resultere i en reduktion af markedsstyrken og tabte muligheder i de kommende årtier. Medlemsstaterne er nødt til hurtigst muligt at genoprette kampberedskabet på forsvarsområdet i lyset af sikkerhedssituationen og de overdragelser, der allerede er foretaget til Ukraine. Navnlig vil en genopbygning af materiellagrene også gøre det muligt for medlemsstaterne at yde yderligere bistand til Ukraine. I dag kan medlemsstater, der yder militær bistand til Ukraine, modtage finansiel godtgørelse gennem den europæiske fredsfacilitet. Når de fortsætter med at genopbygge deres lagre og udstyr, bør de imidlertid benytte lejligheden til at gøre dette på en samarbejdsbaseret måde, da dette vil give mere valuta for pengene ved at udnytte stordriftsfordele og øge interoperabiliteten. Dette kræver også en yderligere forbedring og styrkelse af EDTIB. Med henblik herpå vil Kommissionen foreslå et særligt kortfristet instrument, der er udformet i en ånd af solidaritet, og som skal tilskynde de medlemsstater, der er villige til at gennemføre fælles indkøb, til at udfylde de mest presserende og kritiske huller, navnlig dem, der skyldes reaktionen på den nuværende aggression, på en samarbejdsbaseret måde. Det nye instrument vil bidrage til at styrke fælles indkøb af forsvarsmateriel og vil gennem den tilhørende EU-finansiering derved styrke og reformere forsvarsindustriens kapaciteter. EU's finansielle støtte bør åbne op for nye forsvarsinvesteringer fra medlemsstaterne og gavne det europæiske industrigrundlag og samtidig sikre EU-medlemsstaternes evne til at handle og opnå større interoperabilitet. Det nye instrument bør fortsat have en enkel og ligetil gennemførelse, men være betinget af, at medlemsstaterne opfylder specifikke kriterier, såsom at mindst tre medlemsstater deltager i det fælles udbud. Ved gennemførelsen af dette nye instrument vil Kommissionen benytte sig af bistand fra taskforcen. Kommissionen er klar til at investere 500 mio. EUR over to år (2022-24) i denne ordning. Med henblik herpå vil Kommissionen foreslå medlovgiverne at indlede en hurtig vedtagelse af en forordning, der muliggør instrumentet og den dertil knyttede budgetforhøjelse. 5.3. En EU-ramme for fælles indkøb af forsvarsmateriel Ud over de kortsigtede presserende behov i forbindelse med det nye sikkerhedsparadigme er det nødvendigt at bevæge sig i retning af en EU-ramme for fælles indkøb på forsvarsområdet. Gennem Den Europæiske Forsvarsfond har EU et stærkt instrument til at tilskynde til fælles og kollektiv FoU på forsvarsområdet op til prototypeniveau. EDA har kompetence til at gennemføre fælles indkøb og gør det allerede, men det vil skulle styrkes, for at EU kan drage fordel af en kapacitet til fælles indkøb, der er fuldt ud egnet til formålet. I lyset heraf vil Kommissionen i tredje kvartal af 2022 foreslå en forordning om et europæisk program for forsvarsinvesteringer (EDIP). Det vil sigte mod at fastsætte betingelser og kriterier for, at medlemsstaterne kan danne konsortier, der kan betegnes som et europæisk forsvarskapacitetskonsortium (EDCC), som til brug for de deltagende medlemsstater i fællesskab vil indkøbe forsvarskapaciteter, der udvikles på en samarbejdsbaseret måde i EU, og som vil drage fordel af en momsfritagelse. Dette nye instrument vil supplere eksisterende relaterede muligheder under EDA's paraply, samtidig med at det også kan hjælpe projekter inden for PESCO-rammen.

Med hensyn til samarbejde baseret på forskning i og udvikling af et nyt produkt vil EDCC også drage fordel af fleksibiliteten i artikel 13, litra c), i direktivet om indkøb af forsvarsmateriel, herunder, hvor det er relevant, med hensyn til senere faser i hele eller en del af produktets levetid. Et EDCC ville skabe et meget stærkt samarbejdselement og medføre yderligere fordele såsom interoperabilitet i løbet af livscyklussen, harmonisering af procedurer og undervisningsplaner for drift, vedligeholdelse, reparation og eftersyn samt stordriftsfordele. Momsfritagelsen vil også gælde for drift, vedligeholdelse og afvikling, som er en stor omkostning i løbet af forsvarsmateriellets levetid. De kapaciteter, der indkøbes gennem et EDCC, vil være til rådighed for medlemsstaterne på nationalt plan eller i FSFP-missioner og -operationer samt inden for rammerne af FN eller NATO. EDCC kunne også være et redskab, der giver mulighed for synergier og aggregering af efterspørgslen efter kapaciteter, der er relevante for EU's civilbeskyttelses-, grænseforvaltnings- og forsvarsbehov. EDIP-forordningen kan tjene som anker for fremtidige fælles udviklings- og indkøbsprojekter af stor fælles interesse for medlemsstaternes og Unionens sikkerhed og i forlængelse af logikken bag det kortfristede instrument for en eventuel dertil knyttet finansiel intervention fra Unionen til styrkelse af det europæiske forsvarsindustrielle grundlag, navnlig for projekter, som ingen enkelt medlemsstat kan udvikle eller indkøbe alene. 5.4 Mod en fælles strategisk programmering og fælles indkøb på forsvarsområdet i EU Ud over de værktøjer og instrumenter, der skal tilskynde til samarbejde i efterfølgende led, er det afgørende, at der foreslås en mere ambitiøs koordinering i forudgående led. Der er behov for en koordineret indsats på EU-plan for at forhindre 27 ukoordinerede nationale tilgange. Nutidens processer og tilgange er ikke altomfattende og giver ikke mulighed for tilstrækkelig prioritering. Da medlemsstaterne vil begynde at tilpasse deres planlægningsprocesser for at tage hensyn til det nye sikkerhedslandskab, er det afgørende at fastlægge en mere struktureret tilgang — en fælles strategisk programmering og fælles indkøb på forsvarsområdet i EU — for at opfylde denne nye ambition på en koordineret måde. Denne tilgang bør bygge på eksisterende processer og strukturer, og der bør sikres sammenhæng med NATO's planlægningsproces. Med henblik herpå kan der overvejes en funktion til fælles strategisk programmering og fælles indkøb på forsvarsområdet i EU med deltagelse af medlemsstaterne, den højtstående repræsentant/agenturets øverste leder og Kommissionen. Det vil sikre en fælles omfattende flerårig programmering — der bygger på Den Europæiske Forsvarsfonds flerårige perspektiv, finjustering af behov og specifikationer — og fungere som et centralt indkøbsorgan for EU's fælles indkøb og støtte medlemsstaterne i deres fælles indkøb, herunder i efterfølgende led i forhold til de projekter, der finansieres af Den Europæiske Forsvarsfond. I den forbindelse kan taskforcens arbejde under afsnit 4.1 ses som et pilotprojekt for en sådan funktion i fremtiden. 5.5 Styrkelse af Europas forsvarsindustris kapacitet Et styrket europæisk forsvarssamarbejde kræver også en solid handlingsplan, der skaber klarhed og synlighed for forsvarsindustrien med henblik på at investere, modernisere og øge EU's produktionskapacitet på forsvarsområdet og samtidig sætte den i stand til at foregribe og afhjælpe potentielle flaskehalse i forsyningskæden og sikre EU's forsyningssikkerhed med hensyn til forsvarskapaciteter. Kommissionen vil støtte forsvarsindustrien i dens bestræbelser på at modernisere sine produktionslinjer og -processer, øge produktionskapaciteten, mindske kritiske afhængighedsforhold og afhjælpe kritiske flaskehalse. I den forbindelse foreslår Kommissionen i samarbejde med EDA, hvor det er relevant, at indføre en række foranstaltninger: ·Grundig kortlægning af EU's nuværende og nødvendige yderligere industrielle produktionskapaciteter, herunder på grundlag af den indsats, der gøres under industristrategien og i andre fora (f.eks. EDA's centrale strategiske aktiviteter). Målet vil være at have et fælles billede af produktionskapaciteten og behovet for at sikre forsyningssikkerheden i Europa for medlemsstaterne, herunder de mest udsatte. ·Det bør overvejes at give forsvarsindustrien adgang til kritiske råstoffer og andre centrale komponenter i krisetider, herunder værktøjsmaskiner, der er nødvendige for produktionen. Kommissionen vil fremlægge et initiativ vedrørende kritiske råstoffer, herunder lovgivningsmæssige foranstaltninger, der har til formål at styrke EU's modstandsdygtighed og forsyningssikkerhed med hensyn til kritiske råstoffer, herunder på forsvarsområdet. ·Der vil blive overvejet foranstaltninger med hensyn til forsvarsspecifikke færdigheder, herunder cyberfærdigheder, for at sikre, at forsvarsindustrien har adgang til og bevarer den nødvendige arbejdsstyrke, navnlig inden for naturvidenskab, teknologi, ingeniørvirksomhed og matematik samt på ethvert andet område, der er forbundet med den nuværende ekstraordinære indsats for at øge produktionskapaciteten. Der vil blive lagt særlig vægt på at tiltrække alle talenter og færdigheder. ·Kommissionen vil arbejde på yderligere foranstaltninger (bl.a. koordinerede indkaldelser blandt eksisterende EU-instrumenter og EIB-lån) for at støtte kritiske teknologier og industriel kapacitet ved at udvikle strategiske projekter. ·Kommissionen vil overveje mulige ændringer af rammen for dobbelt anvendelse inden for forskning og innovation for at forbedre synergierne mellem civile og forsvarsrelaterede instrumenter. 5.6 Fastholdelse af FoU-indsatsen I dag er Den Europæiske Forsvarsfond EU's program for FoU på forsvarsområdet. I betragtning af det nye sikkerhedsparadigme og den hidtil usete ensartede stigning i forsvarsudgifterne bør Den Europæiske Forsvarsfond imidlertid være i stand til at imødekomme de nye behov. Det er altafgørende at fastlægge en omhyggelig plan for at støtte samarbejdet om forskning og teknologisk udvikling og FoU, der kan bane vejen for fremtidige fælles indkøb og kapaciteter og undgå, at der opstår nye afhængighedsforhold til tredjelande, hvilket kan svække EU's væbnede styrkers forsyningssikkerhed og informationssikkerhed, navnlig under en militær konflikt.