26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
EUROPÆISK INDSATS MOD KRÆFT 
Forslag til handlingsplan 1987—1989 
Inklusive udkast til Rådets afgørelse om oplysning af befolkningen og uddannelse af de ansatte i 
sundhedssektoren 
KOM(86) 71 7 endelig udg. 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 17. december 1986) 
(87/C 50/01) 
INDLEDENDE BEMÆRKNINGER 
Stats- og regeringscheferne fra de tolv EF-lande understregede på Det europæiske Råds møder i juni 
1985 i Milano og i december 1985 i Luxembourg, hvor vigtigt det er at iværksætte et europæisk 
program til bekæmpelse afkræft, så Det europæiske Fællesskab kan gøre sit til bekæmpelsen af denne 
uhyggeligt udbredte sygdom, og således at dette Fællesskab får en ny dimension, som giver det et mere 
konkret indhold for den enkelte borger. 
Der blev med det formål at følge konklusionerne fra Det europæiske Råd op og udarbejde et forslag til 
et program om en »Europæisk indsats mod kræft« i januar 1986 under Kommissionen for De 
europæiske Fællesskaber nedsat et udvalg bestående af kræftspecialister (1). Nedenstående forslag 
vedrører de tre første år af programmets gennemførelsesperiode. De bygger i vidt omfang på 
konklusionerne fra dette udvalg, hvis store og beredvillige arbejdsindsats bør fremhæves. 
Man har også i høj grad draget nytte af de undersøgelser og den forskning, der allerede er udført — 
eller er under udførelse — i Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og dets specialiserede agentur: 
International Agency for Research on Cancer (IARC). 
Forslaget til en handlingsplan for 1987—1989 omfatter følgende fire områder: 
— forebyggelse af kræft: den 7. juli 1986 vedtog Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes 
regeringer, forsamlet i Rådet, en resolution om hovedlinjerne i den del af det europæiske program 
til bekæmpelse af kræft, som omfatter forebyggelse (2). I nærværende meddelelse konkretiseres 
dette program, idet ca. 30 forslag til aktion på fællesskabsplan identificeres; 
— oplysning og undervisning på sundhedsområdet af befolkningen og uddannelse inden for 
kræftsygdomme af de ansatte i sundhedssektoren; et forslag til Rådets afgørelse er vedlagt 
nærværende meddelelse; 
i1) Udvalget af kræftspecialister har følgende medlemmer: prof. C. de Duve, suppl.: prof. Boon (Belgien); prof. 
C. Schmidt (Forbundsrepublikken Tyskland); prof. E. Grundmann (Forbundsrepublikken Tyskland); dr. 
O. Møller Jensen (Danmark); prof. J. Estape (Spanien); prof. M. Tubiana (Frankrig); dr. S. Vassilaros 
(Grækenland); dr. M. Moriarty (Irland); prof. U. Veronesi (Italien); prof. M. Dicato (Luxembourg); dr. R. 
Kroes (Nederlandene); prof. J. Conde (Portugal); prof. N. Bleehen (Det forenede Kongerige). Fra januar 1987 
vil Sverige være repræsenteret af prof. J. Einhorn som observatør. 
(2) EFT nr. C 184 af 23. 7. 1986, s. 19. 
Nr. C 50/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
— kræftforskning: Kommissionen forelagde i november 1986 Rådet for De europæiske Fællesskaber 
et forslag til forordning (') om det fjerde program til samordning af medicinsk forskning 
(1987—1989). I nærværende meddelelse forklares og præciseres kræftforskningen. 
Visse af de foreslåede foranstaltninger henhører direkte under Kommissionens forvaltningsbeføjelser. 
Disse foranstaltninger kan derfor iværksættes omgående, idet de fleste vil blive indledt i 1987. Denne 
meddelelse omfatter dog stort set forslag til aktioner, som Kommissionen for De europæiske 
Fællesskaber fra 1987 til 198"9 vil fremsende til høring i Europa-Parlamentet og til godkendelse i 
Ministerrådet. Disse forslag vil derfor formentlig blive ændret på et senere tidspunkt. 
(>) KOM(86) 549endel. af 29. 10. 1986. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/3 
INDHOLDSFORTEGNELSE OG RESUMÉ 
Generel indledning 6 
KAPITEL 1: FOREBYGGELSE AF KRÆFT 8 
I. BEKÆMPELSE AF TOBAKSMISBRUG 
Forslag til aktion 1 ('): Indbyrdes tilnærmelse i retning af forhøjede afgifter på tobak, der fremstilles i Det 
europæiske Fællesskab 11 
Forslag til aktion 2: Finansiering af nationale forebyggelsesaktioner ved højere beskatning af tobaks­
varer 12 
Aktion 3 (2): Offentliggørelse af prisindeks, hvori tobak ikke er medtaget, af De europæiske Fællesskabers 
statistiske Kontor 12 
Forslag til aktion 4: Harmonisering af mærkning af cigaretter i Det europæiske Fællesskab 12 
Forslag til aktion 5: Forbud mod cigaretter med højt tjæreindhold 12 
Forslag til aktion 6: Harmonisering af normerne for bestanddelene i tobaksrøg 12 
Forslag til aktion 7: Forbud mod afgiftsfrit salg af tobak i Det europæiske Fællesskab 13 
Forslag til aktion 8: Beskyttelse af børn mod salg af tobak 13 
Forslag til aktion 9: Nedskæring af tobaksproduktionen, omlægning mod mindre skadelige sorter og 
undersøgelse af mulighederne for omstilling 13 
Forslag til aktion 10: Kampagne med henblik på at oplyse og bevidstgøre befolkningen om kampen mod 
tobak 14 
Forslag til aktion 11: Undersøgelse om nationale bestemmelser og udarbejdelse af forslag til fællesskabs­
bestemmelser om rygning på offentlige steder 14 
Forslag til aktion 12: Undersøgelse om nationale bestemmelser og udarbejdelse af forslag til fællesskabs­
bestemmelser om begrænsning af tobaksreklame 14 
Aktion 13: Sammenlignende undersøgelse af kampagner om hjælp til rygere, der holder op 14 
Aktion 14: Udveksling af information om kampen mod tobak 14 
II. FORBEDRING AF ERNÆRINGEN 
Aktion 15: Analyse af eksisterende oplysninger om »ernæring og kræft« 18 
Aktion 16: Udarbejdelse af henstillinger på det ernæringsmæssige område mod kræft, tilpasset de forskellige 
kategorier af personer/instanser 18 
Forslag til aktion 17: Harmonisering af varedeklaration for levnedsmidler i Det europæiske Fællesskab . 18 
Forslag til aktion 18: Forbrugerbeskyttelse mod visse stoffer i levnedsmidler 18 
Aktion 19: Forbedring af de eksisterende oplysningskampagner om ernæring 18 
Aktion 20: Iværksættelse af oplysningskampagner for anbefalede levnedsmidler 19 
Forslag til aktion 21: Fremstød for de mest hensigtsmæssige levnedsmidler og metoder 19 
Aktion 22: Vurdering af pilotforsøg på ernæringsområdet 19 
Aktion 23: Udveksling af informationer om »ernæring og kræft« 19 
III. BESKYTTELSE MOD KRÆFTFREMKALDENDE STOFFER 
Forslag til aktion 24: Beskyttelse mod ioniserende stråling og opfølgning af Tjernobyl 27 
Aktion 25: Oprettelse af en observationsinstans og udarbejdelse af en liste over kemiske stoffer, som 
mistænkes for at være kræftfremkaldende 27 
Aktion 26: Fremskyndelse af arbejdet på fællesskabsplan og oprettelse af en særlig gruppe vedrørende 
»klassificering og etikettering af kræftfremkaldende stoffer« 27 
Forslag til aktion 27: Vedtagelse af direktiver til beskyttelse af arbejdstagerne, der for øjeblikket behandles i 
Rådet 29 
Forslag til aktion 28: Nye direktiver om beskyttelse af arbejdstagerne mod kræftfremkaldende stoffer . . 29 
Forslag til aktion 29: Forbedring af den praktiske tilrettelæggelse af forebyggelsen af erhversbetinget kræft i 
virksomheder, inkl. information af arbejdsgivere og arbejdstagerne 29 
Forslag til aktion 30: Nye foranstaltninger til beskyttelse af befolkningen mod kræftfremkaldende 
stoffer 30 
i1) De forskellige forslag til aktioner vil blive udarbejdet af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, og i 
perioden fra 1987 til 1989 vil de blive fremsendt til høring i Europa-Parlamentet og til godkendelse i Rådet for 
De europæiske Fællesskaber. 
(z) De anførte aktioner vil blive gennemført, hovedsagelig fra 1987, af Kommissionen for De europæiske 
Fællesskaber inden for rammerne af dens forvaltningsbeføjelser. 
Nr. C 50/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
IV. SYSTEMATISK SCREENING OG TIDLIG DIAGNOSE 
Aktion 31: Fremme af en strategi for systematisk screening og tidlig diagnosticering af brystkræft og 
livmoderhalskræft 31 
Aktion 32: Vurdering og forbedring af strategien for systematisk screening og tidlig diagnosticering af andre 
hyppigt forekommende former for kræft 32 
V. EUROPÆISK KODEKS MOD KRÆFT 
Aktion 33: Sproglig udformning af »Europæisk kodeks mod kræft«, så den kan forstås af enhver 33 
KAPITEL 2: OPLYSNING OM OG UNDERVISNING I FOREBYGGELSE AF KRÆFT 33 
I. OPLYSNING AF BEFOLKNINGEN 
Aktion 34: Opstilling af et fællesskabsregister over private organistaioner til kræftens bekæmpelse .... 34 
Aktion 35: Sammenlignende undersøgelse af private og offentlige oplysningskampagner om forebyggelse af 
kræft 35 
A. Aktioner planlagt i 1987: 
Aktion 36: Medierne gøres opmærksom på forebyggelse af kræft og på programmet »Europa mod 
kræft« 35 
Aktion 37: Eurobarometerundersøgelse af europæernes holdning til kræft og forebyggelse af kræft . 35 
Aktion 38: Økonomisk bidrag til fjernsynsudsendelser henvendt til offentligheden om forebyggelse af 
kræft 36 
Aktion 39: Omdeling af »Europæisk kodeks mod kræft« ved sportsbegivenheder og kulturelle 
begivenheder som støttes af EØF 36 
Aktion 40: Markering af årsdagen for iværksættelse af programmet »Europa mod kræft« ....... 36 
Aktion 41: Udarbejdelse af de aktioner, der skal udføres i 1989, »Det europæiske år for oplysning om 
kræft« 37 
B. Forslag til aktioner i 1988: 
Forslag til aktion 42: Afholdelse af en »Europæisk uge mod kræft« som forløber for kampagnen i 1989 
— »Det europæiske år for oplysning om kræft« 37 
Forslag til aktion 43: Udvidelse i 1988 af de kampagner, der er gennemført i 1987, med henblik på at 
oplyse og bevidstgøre offentligheden om forebyggelse af kræft 37 
C. Forslag til aktioner i 1989: 
Forslag til aktion 44: Skabe interesse hos lærere og personer inden for sundhedssektoren for formidling 
af de europæiske bud mod kræft 38 
Forslag til aktion 45: Tilrettelæggelse i 1989 af en mediekampagne, der henvender sig til alle: »Tolv 
landes, tolv dages indsats mod kræft« 38 
Forslag til aktion 46: Intensivering i 1989 af de kampagner, der blev udført i 1987 og 1988, med henblik 
på at oplyse befolkningen og øge bevidstheden om kampen mod kræft 38 
II. SUNDHEDSOPLYSNING 
Aktion 47: Udarbejdelse af en sammenlignende undersøgelse af sundhedsplejeprogrammer i europæiske 
skoler 39 
Forslag til aktion 48: Udarbejdelse af et forslag til resolution om forbedring af undervisningsprogrammer om 
sundhedspleje i Europa 39 
Forslag til aktion 49: Fremskaffelse af undervisningsmateriale til sundhedspleje 39 
Forslag til aktion 50: Bidrag til finansiering af fjernsynsudsendelser om sundhedspleje med henblik på 
forebyggelse og behandling af kræft 39 
KAPITEL 3: UDDANNELSE AF PERSONALET I SUNDHEDSVÆSENET 39 
Aktion 51: Komparativ analyse af universitetsuddannelsessystemerne for ansatte i sundhedssektoren ... 42 
Forslag til aktion 52: Udarbejdelse af forslag til forbedring af tilrettelæggelsen af studier i kræftsyg­
domme 43 
Aktion 53: Mobilitet hos lægestuderende og sygeplejeelever 43 
Forslag til aktion 54: Udarbejdelse i fællesskab af undervisningsmateriel og afprøvning af dette materiel på de 
lægevidenskabelige fakulteter i forbindelse med »Det europæiske år for oplysning om kræft« 44 
Aktion 55: Udveksling af erfaringer vedrørende efteruddannelse 44 
Forslag til aktion 56: Udarbejdelse i fællesskab af programmel til ekspertsystemer 44 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/5 
KAPITEL 4: KRÆFTFORSKNING 44 
Forslag til aktion 57: EF-stipendier til fremme af mobiliteten blandt kræftforskere 46 
I. FORSKNING MED HENBLIK PÅ BEDRE FOREBYGGELSE, 
SPORING OG DIAGNOSTICERING AF KRÆFTSYGDOMME 
A. Forbedring af informationssystemerne vedrørende kræftsygdommes hyppighed og art 46 
Aktion 58: Komparativ oversigt over eksisterende cancerregistre og rekommendationer med hensyn til, 
hvad de bør indeholde, og hvem der skal have adgang til dem 46 
B. Epidemiologisk forskning med henblik på bedre forebyggelse 47 
Forslag til aktion 59: Samordning på europæisk plan af den lægevidenskabelige forskning vedrørende 
ernæringens betydning for kræft 47 
Forslag til aktion 60: Styrkelse af forskningen i EF i erhvervsbetingede kræftsygdomme 47 
Aktion 61: Videreførelse af Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansieringen af forskning i 
forebyggelse af kræft hos personer, der har været udsat for stråling 48 
Aktion 62: Videreførelse af Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansieringen af forskning i 
kræftfremkaldende faktorer i miljøet 48 
Forslag til aktion 63: Samordning på europæisk plan af den lægevidenskabelige forskning i kræft og 
reproduktion 48 
Forslag til aktion 64: Samordning på europæisk plan af lægevidenskabelig forskning i passiv 
rygning 48 
C. Undersøgelser med henblik på bedre sporing og diagnosticering af kræftsygdomme . . . .' 49 
Forslag til aktion 65: Videreførelse af samordningen på europæisk plan af den lægevidenskabelige 
forskning i automatiseret vævsanalyse 49 
Forslag til aktion 66: Videreførelse af samordning på europæisk plan af forskningen i lægevidenskabelig 
edb-billedteknik 49 
II. FORSKNING I BEHANDLINGEN AF KRÆFTSYGDOMME 
Forslag til aktion 67: Styrkelse af samordningen på europæisk plan af den lægevidenskabelige forskning 
vedrørende kontrol af behandlingsforsøg, der foretages på forskellige behandlingscentre 50 
Aktion 68: Deltagelse i samfinansiering af et europæisk net af databanker for cellekulturer, der producerer 
monoklonale antistoffer 51 
Aktion 69: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering i forskning i genteknik og proteinteknik 
med henblik på fremstilling af kræftmedicin 52 
Forslag til aktion 70: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af forskning i cellespecifikke 
kræftbekæmpende medikamenter 52 
Forslag til aktion 71: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af farmakologisk forskning i 
tumordræbende stoffer 52 
Forslag til aktion 72: Harmonisering af forsøgsnormerne for kræftbekæmpende lægemidler 53 
III. GRUNDFORSKNINGEN I KRÆFT 
Forslag til aktion 73: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af forskning i det menneskelige 
genom og menneskelige onkogener 54 
Forslag til aktion 74: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af forskning i nukleinsyre­
sonder 54 
KONKLUSION 
Aktion 75: Regelmæssig vurdering af handlingsplanen 1987—1989 med bistand fra det europæiske udvalg 
af kræftspecialister og udarbejdelse af en generel vurdering i 1989 55 
Forslag til Rådets afgørelse 56 
Nr. C 50/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
GENEREL INDLEDNING 
Kræften er uden tvivl lige så gammel som menneskets historie (den kæbe, der er fundet i Kanam, som 
er ca. 500 000 år gammel, bærer allerede spor af kræftangreb (*), den forekommer i utallige former 
(man kender i vore dage flere hundrede forskellige former), og den er meget udbredt i vore udviklede 
samfund (hver fjerde europæer har været, vil blive, eller er angrebet af kræft), men den opfattes 
stadigvæk som en gådefuld sygdom, som er karakteriseret ved voldsomme forandringer i visse celler, 
der begynder at vokse og sprede sig uhæmmet i organismen af årsager, som man har stadigt større 
kendskab til, omend der endnu ikke er fuld klarhed herom. Hertil kommer, at hvis den stigning i 
antallet af kræfttilfælde, som er blevet registreret i de seneste år, fortsætter, er det i år 2000 hver tredje 
europæer, der vil blive angrebet af kræft på et eller andet tidspunkt i sit liv. 
Situationen er foruroligende, men skal dog heller ikke overdramatiseres. Det ser således ud til, at 
stigningen i antallet af kræfttilfælde skyldes forøgelsen af gennemsnitslevealderen, eftersom 
hyppigheden af kræftsygdomme stiger kraftigt med alderen. Desuden er kræft kun den næsthyppigste 
dødsårsag efter hjerte- / karsygdomme. 
Men ligesom infektionssygdomme var de mest frygtede sygdomme i de foregående århundreder, er det 
i dag kræftsygdommene, hvilket uden tvivl skyldes, at behandling af en kræftsygdom alt for ofte 
medfører invalidering eller giver meget ubehagelige bivirkninger, samt det forhold, at indtil man for 
ikke så forfærdelig længe siden fandt frem til effektive smertestillende midler, medførte visse 
kræftformer ofte langvarige og uudholdelige lidelser. 
Men vi ved nu, at kræftsygdomme ikke nødvendigvis medfører døden. Der er bred enighed om, at 
forekomsten af kræft kan begrænses gennem forebyggelse, og at kræftbehandling kan gøres mere 
effektiv ved forskning om helbredelse. Med de midler, vi har i dag, kan vi helbrede næsten halvdelen af 
de angrebne eller i hvert fald forlænge levetiden væsentligt, medens man i 1950 knap kunne helbrede 
en fjerdedel (2). Men især kan kræftsygdomme nu helt undgås, hvilket fremgår af de kraftige fald i 
antallet af sygdomstilfælde, som har kunnet registreres i visse lande for tre almindelige kræftformers 
vedkommende. 
Den markante nedgang i antallet af mavekræfttilfælde i de udviklede lande skyldes højst sandsynligt 
en sundere kost uden skadelige bakterier (takket være køleskabe og sandsynligvis også takket være 
anti-oxiderende tilsætningsstoffer i fødevarerne). Nedgangen i antallet af livmoderhalskræfttilfælde, 
som man i stadig højere grad er tilbøjelig til at sammenligne med kønssygdommene, skyldes uden tvivl 
mere regelmæssige gynækologiske undersøgelser og bedre hygiejne hos begge køn. Og endelig 
registrerer man nu i lande som USA og Det forenede Kongerige et fald i antallet af lungekræfttilfælde, 
og netop disse lande var de første til at indlede kampagner mod tobaksrygning. 
Gennem bedre forebyggelse og mere effektiv behandling yderligere støttet af forskning er der håb om, 
at man i Europa fremover yderligere kan nedbringe kræftdødeligheden og antallet af kræftpatienter. 
Det er en kamp, som vedrører alle, og på alle niveauer. EF's landbrug og industri kan harmonisere sine 
lovforskrifter og teknikker for at forbedre EF-borgernes daglige miljø og befri det for kræftfremkal­
dende faktorer. EF's forskning og teknologi kan gøre den private og den offentlige forskningsindsats 
mere effektiv ved en bedre samordning af de menneskelige og de økonomiske ressourcer. 
{l) Museum national d'historie naturelle, »Origine et evolution de l'homme«, Paris, 1984. 
(2) M. Tubiana, »Le Cancer«, Presses Universitaires de France, Paris, 1985. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/7 
Udviklingen i antallet af nye kræfttilfælde i Danmark 1943—1980 
(ved konstant alder, pr. 100 000 indbyggere) 
MÆND 
100.0-, 
prostata 
•tyktarm 
endetarm 
10.0. 
1.0. 
0.1 lunger 
>- "^ r-" - bugspytkirtel 
...——""• testikler 
- ..- hud 
.' *_->; leukæmi 
" '' ' spiseror 
1945 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 
KVINDER 
100.0 _ 
10.0 _-
1.0 _ 
0.1 __ livmoderhal 
-^— tyktarm 
^. livmoder 
*"** æggestokke 
endetarm 
"hud 
leukæmi 
spiserør 
1 , , p-——, , , 
1945 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 
Kilde: Ole Møller Jensen et al, Cancerregisteret i Danmark — National Institute Monograph No 65 — s. 245 til 
251. 
Bemærkning: Det danske cancerregister, som blev oprettet i 1942, er det ældste i sin årti Europa. Ved hjælp heraf 
kan man følge udviklingen i antallet af kræfttilfælde på lang sigt. 
Nr. C 50/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
KAPITEL 1 
FOREBYGGELSE AF KRÆFT 
(herunder tidlig diagnosticering) 
Opmærksomme forskere konstaterede for meget lang tid siden, at forekomsten af visse kræftformer 
var forbundet med patienternes levevis og arbejdsforhold. En af de mest skarptsynede var nok den 
engelske læge Percival Pott. Allerede i 1775 henledte han sine kollegers opmærksomhed på, at sod 
muligvis kunne spille en rolle for forekomsten af testikelkræft, som forekom hyppigt hos de 
skorstensfejere, der rensede de store industriskorstene. Denne iagttagelse blev bekræftet to 
århundreder senere i 1915 af de japanske læger, Yamigiwa og Ichikawa, som udviklede kræftsvulster 
på ørerne hos kaniner, som blev regelmæssigt penslet med tjære. 
Et af de store lægevidenskabelige fremskridt i det tyvende århundrede har været, at man har fået 
bekræftet, at levevis, arbejdsforhold og miljø har betydning for forekomsten af kræft. Den 
epidemiologiske forskning har haft afgørende betydning for denne viden. Således viser undersøgelser, 
der er foretaget inden for visse amerikanske religiøse sekter, som forbyder tobak og alkohol 
(mormoner, syvende dags adventister), at forekomsten af samtlige kræftformer er halvt så stor som 
hos amerikanere i samme aldersgruppe, af samme køn og med samme erhverv, som ikke overholder 
disse forbud. Undersøgelser fdretaget i indvandrergrupper har ligeledes givet interessante resultater. 
F.eks. falder forekomsten af mavekræft, som er meget udbredt i Japan, i de første 15 år efter, at de 
pågældende japanere udvandrede til USA. Men de samme japanere bliver samtidig modtagelige over 
for tyktarms- og endetarmskræft på samme måde som amerikanerne. Disse geografiske forskelle i 
forekomsten af kræftformer og den forskellige grad af modtagelighed afhængig af levevis har ført til, 
at man nu mener, at størsteparten af de kræftsygdomme, der forekommer hos mennesker, skyldes 
eksterne faktorer. 
Der er blevet foretaget mange undersøgelser med henblik på at sætte tal på betydningen af forskellige 
risikofaktorer. Alt i alt ligger disse resultater ret nær på hinanden. F.eks. konkluderede de britiske 
epidemiologer, Richard Doll og Richard Peto ('), som er anerkendte i hele verden, i deres rapport fra 
1981 om årsagerne til kræft i USA, at mere end tre fjerdedele af kræftsygdomme med dødelig udgang 
er forbundet med eksterne faktorer (jf. tabel 1). For visse af disse faktorer, såsom tobaksrøg, er 
konklusionerne helt entydige. For andre faktorers vedkommende, såsom ernæring, er der stadig en vis 
usikkerhed, og det er nødvendigt at forske yderligere i problemet. Disse forskellige data, som vedrører 
USA, har naturligvis kun vejledende værdi for de europæiske lande. Men de kan dog anvendes til at 
foretage visse foreløbige sammenligninger, måske lige bortset fra alkoholens rolle, som er langt større i 
visse europæiske lande, såsom Frankrig, hvor den formodes at være årsag til mere end 10 % af alle 
dødsfald på grund af kræft. 
Det fremgår helt klart af de foregående iagttagelser, at kræft kan undgås, hvis blot vore samfund og 
den enkelte er villig til at ændre henholdsvis deres lovgivning og deres adfærd med det formål at drage 
størst mulig fordel af vor nuværende viden om mulighederen for at forebygge kræft. De europæiske 
kræftforskere mener selv, at de europæiske lande ved at forene deres indsats på kræftområdet omkring 
år 2000 kan reducere mortalitet på grund af kræft med 15 %. 
(') R. Doll and R. Peto, »The Causes of Cancer«, Oxford, University Press, Oxford, New York, 1981. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/9 
Tabel 1 
Den procentvise andel af dødsfald forårsaget af kræft, der kan tilskrives forskellige faktorer. Eksemplet stammer 
fra USA 
Faktorer eller kategori af faktorer 
Tobak 
Alkohol 
Ernæring 
Tilsætningsstoffer i fødevarer 
Seksual- og samlejevaner 
Erhverv 
Forurening 
Industriprodukter 
Medicin og medicinsk behandling 
Geofysiske faktorer 
Infektion Den procentvise andel af alle 
dødsfald forårsaget af kræft 
skon 
30 
3 
35 
1 
7 
4 
2 
1 
1 
3 
10? usikkerhedsmargen 
25 til 40 
2 til 4 
10 til 70 
—5 til 2 
1 til 13 
2 til 8 
1 til 5 
1 til 2 
0,5 til 3 
2 til 4 
1 til ? 
Kilde: R. Doll og R. Peto. 
I. BEKÆMPELSE AF TOBAKSMISBRUG 
1. Tobak og kræft 
Først i 1950 kunne man på grundlag af de forskningsresultater, der var opnået af de engelske læger 
R. Doll og A. B. Hill ('), begynde at etablere en forbindelse mellem tobaksrygning og lungekræft. 
Siden da har man fundet frem til mere end 40 kræftfremkaldende stoffer i tobaksrøg, og en lang række 
undersøgelser af lungekræftpatienter viste, at mindst 90 % af lungekræfttilfældene havde forbindelse 
med tobaksrygning. Resultaterne af disse epidemiologiske undersøgelser er blevet bekræftet og 
underbygget af langtidsundersøgelser over hele verden, hvor man i en årrække regelmæssigt har fulgt 
helbredstilstanden hos flere hundrede tusinde personer, som alle var ved godt helbred, da 
undersøgelserne påbegyndtes. Man har således opdaget, at forekomsten af kræft i bronkierne var 
ligefrem proportional med det antal cigaretter, den pågældende røg om dagen: Hyppigheden er f.eks. 
20 gange større hos personer, som dagligt ryger 20 cigaretter, end hos personer, som kun ryger én (2). 
Endvidere forekommer der også hyppigere kræft i alt det væv, som kommer i kontakt med tobaksrøg: 
læber, mund, tunge, strubehoved, svælg, spiserør, bugspytkirtel og lunger. Det samme gælder for 
nyrer og blære, eftersom reststofferne fra røgen går i blodet og udskilles i urinen. 
Når en ryger lægger tobakken på hylden, falder overdødelighedsrisikoen på grund af lungekræft til 
gengæld gradvis inden for de efterfølgende ti til femten år, hvorefter hans forventede levealder igen er 
på linje med ikke-rygerens (3). Desuden forløber kurverne for udviklingen i antallet af lungekræft­
tilfælde og forbruget af tobak parallelt, men med en tidsforskydning på 20 til 30 år. Denne 
tidsforskydning er i realiteten »inkubationstiden« for lungekræft. 
I de seneste år er man desuden også blevet mere opmærksom på de sundhedsskadelige virkninger af 
ufrivillig indånding af tobaksrøg, såkaldt »passiv rygning«. Der er således solidt belæg for, at rygning 
ikke blot skader rygerens eget helbred, men også helbredet hos personer, som ufrivilligt må opholde 
sig i et røgfyldt miljø. For et år siden resumerede »Journal of the American Medical Association« 
(majnummeret 1985) 14 epidemiologiske undersøgelser om dette emne i USA, Japan, Forbunds-
(*) R. Doll — A. B. Hill, Smoking and carcinoma of the lung, British Medical Journal, 2, s. 739 til 748, 
1950. 
(2) International Agency for Research on Cancer, Monographs on the Evaluation of the Carcinogenic Risk of 
Chemicals to Humans: Tobacco Smoking. Volume 38, Lyon, Frankrig. 
(3) R. Roemer, »L'action legislative contre l'épidémie mondiale de tabagisme«, WHO, Geneve, 1983. 
Nr. C 50/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Forholdet mellem graden af mortalitet som følge af lungekræft og antallet af cigaretter daglig i forskellige undersøgelser 
X35 
X30 
X25 
X20 
Stigning i dødsfald på 
grund af lungekræft 
X 15 
X 10 
X5 
1 
0 10 20 30 40 
Antal cigaretter daglig 
Kilde: M. Tubiana, »Le cancer«, Presses Universitaires de France, Paris, 1985. 
republikken Tyskland, Grækenland og en række andre lande. 13 af disse undersøgelser konkluderer, 
at der er en klart større risiko for lungekræft hos ikke-rygere, der er udsat for cigaretrøg i hjemmet eller 
på arbejdspladsen. Sir Richard Doll hævdede endog i sit mundtlige indlæg på Den internationale 
Cancerkongres i Budapest i 1986, at ca. halvdelen af alle lungekræfttilfælde hos ikke-rygere kunne 
tilskrives passiv rygning. 
Det kan derfor ikke længer bestrides, at tobakken er langt det mest udbredte kræftfremkaldende stof i 
vort miljø. Kræfteksperter over hele verden er således fuldstændig enige om, at nedsættelsen af 
tobaksforbruget vil være den mest effektive foranstaltning til at nedbringe kræftdødeligheden i 
Europa. Endvidere vil en sådan aktion i høj grad bidrage til at reducere forekomsten af 
hjerte-karsygdomme. 
2. PLANLAGTE AKTIONER FRA 1987 TIL 1989 
Bekæmpelse af tobaksrygning er et langvarigt forehavende, som uden tvivl vil vare mindst en 
• generation, for det er illusorisk at forestille sig, at man med det samme kan overbevise alle rygere om, 
at de skal lægge denne dårlige vane på hylden. Men Det europæiske Fællesskab står ikke uden våben i 
denne kamp. Ved klog anvendelse af de specifikke kompetencer, det er i besiddelse af i forbindelse 
med det interne marked, den fælles landbrugspolitik eller forbrugerbeskyttelse, kan det styrke de 
nationale aktioner, enten disse er offentlige eller private, i kampen mod tobaksmisbrug. For at opnå 
større klarhed, er fællesskabsaktionerne fra 1987 til 1989 blevet grupperet efter Det europæiske 
Fællesskabs vigtigste kompetenceområder. Rækkefølgen afspejler således ikke den relative betydning 
af disse aktioner. Q UK 
Rygere (mænd) 
USA 
( 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/11 
A. Det interne marked og tobakken 
Det europæiske Fællesskabs medlemsstater har forpligtet sig til inden udgangen af 1992 at 
gennemføre et virkeligt fælles marked. Med henblik herpå vil de blandt andet være nødsaget til at 
tilnærme deres skattelovgivninger indbyrdes for at afskaffe den kontrol ved de indre grænser, som er 
nødvendig i dag på grund af de store forskelle i beskatningsniveauerne i Europa. I denne forbindelse er 
tobaksbeskatningen et skoleeksempel, hvilket fremgår af tabel 2, eftersom skattebyrden på en 
almindelig 20-styks pakke cigaretter varierer fra 0,26 ECU i Grækenland til 2,76 ECU i 
Danmark. 
D.et høje beskatningsniveau i Danmark — det højeste i EF, for ikke at sige i hele verden — er først og 
fremmest begrundet i strukturen i det danske skattesystem. I Danmark finansieres sundhedsvæsnet og 
socialsikringen ikke via afgifter på lønninger i form af sociale bidrag, men først og fremmest via 
direkte og indirekte skatter. 
Tabel 2 
Detailpris og beskatning på 20-styks pakker af de mest almindelige cigaretmærker i de pågældende lande i april 
1986 
(i ECU) 
Detailpris: 
Beskatning: 
Detailpris: 
Beskatning: Danmark 
3,16 
2,76 
Italien 
1,02 
0,73 •H-nd 
2,54 
1,88 
Luxembourg 
0,97 
0,65 Forenede . _ . . , ,, I yskland Kongenge 
2,35 1,77 
1,76 I 1,30 
Frankrig 
0,68 
0,51 Portugal 
0,73 
0,50 Neder­
landene 
1,36 
0,97 
Spanien 
0,73 
0,38 Belgien 
1,24 
0,87 
Græken-
0,43 
0,26 
Hensynet til den offentlige sundhed må naturligvis medføre, at man sikrer sig, at harmoniseringen af 
skatter og afgifter på tobak ikke giver sig udslag i nedsættelse af priserne i de lande, hvor afgifterne er 
højest. I dette tilfælde må man vælge at tilpasse afgifterne efter det højeste niveau. Selv om der måtte 
være enighed om dette grundprincip, må man dog tage hensyn til, at der er meget stor forskel mellem 
udgangssituationerne — et spring fra 1 til 10 mellem afgifterne i Grækenland og i Danmark — og det 
er derfor nødvendigt at gennemføre harmoniseringen gradvis frem til 1992 for at give alle involverede 
parter mulighed for at tilpasse sig de nye regler, idet man må operere med en tilstrækkelig bred 
harmoniseringsmargen og ikke udelukke muligheden for midlertidige undtagelsesbestemmelser. 
Forslag til aktion 1: Indbyrdes tilnærmelse i retning af forhøjede afgifter på tobak, der fremstilles i Det 
europæiske Fællesskab 
Inden den 1. april 1987 vil Kommissionen for de europæiske Fællesskaber forelægge Rådet forslag til 
direktiver med henblik på godkendelse inden udgangen af 1987; disse forslag indeholder de vigtigste 
fælles afgifts- og momsgafler, også for tobaksvarer. 
Hensigten med disse forslag er, at tilnærmelsen af afgifterne på tobaksvarer rent faktisk skal føre til en 
generel nedsættelse af tobaksforbruget og dermed større velvære og bedre helbred for europæerne. 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber opfordrer i denne forbindelse medlemsstaterne til at 
iværksætte de nødvendige tilpasninger af deres afgifter fra begyndelsen af 1987. 
I de fleste af de europæiske lande indebærer disse beskatningsmæssige foranstaltninger ofte en ganske 
væsentlig forøgelse af opkrævede skatter. Erfaringen har vist, at efterspørgslen efter cigaretter falder 
svagt, når priserne stiger. Talrige undersøgelser i Det forenede Kongerige og i andre europæiske lande 
har vist, at ved en givet procentvis stigning af prisen (f.eks. 10 %) faldt forbruget med ca. halvdelen af 
denne procentdel (i dette tilfælde 5 %). Denne faktor på 0,5 mellem udsving i pris og forbrug er blevet 
iagttaget for mindre prisstigninger. 
Nr. C 50/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Forslag til aktion 2: Finansiering af nationale forebyggelsesaktioner ved højere beskatning af 
tobaksvarer 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber forelagde i 1987 Rådet forslag med henblik på at 
forbedre den nuværende situation hvad angår påvisning og tidlig diagnosticering af visse former for 
kræft (se kap. IV). Det er indlysende, at det i de fleste lande vil blive lettere at finansiere disse 
programmer på grund af de øgede skatter, der vil være en følge af den indbyrdes tilnærmelse af afgifter 
på tobaksvarer, der fremstilles i Det europæiske Fællesskab. 
I øvigt kan denne tilnærmelse i retning af forhøjede afgifter ikke undgå at få konsekvenser for 
detailpriserne på tobaksvarer. Det er indlysende, at denne forhøjelse ikke bør få indflydelse på 
lønforhandlinger. For at gøre virkningerne af disse skattemæssige tilpasninger mere indlysende for 
offentligheden og for arbejdsmarkedets parter vil det være hensigtsmæssigt at offentliggøre 
prisindekser, hvori tobaksvarer ikke er medtaget. Sådanne prisindekser kan således anvendes, når der 
foretages lønforhandlinger i medlemsstaterne. 
Aktion 3: Offentliggørelse af prisindeks, hvori tobak ikke er medtaget, af De europæiske 
Fællesskabers statistiske Kontor 
Fra 1987 vil De europæiske Fællesskabers statistiske Kontor regelmæssigt offentliggøre prisindeks for 
hver af de tolv lande, hvori tobaksvarer ikke er medtaget. 
Denne forøgelse af priserne på tobaksvarer udgør naturligvis kun ét af de mange elementer, som skal 
mobiliseres i kampen mod det mest kræftfremkaldende stof i vort daglige miljø. 
Forslag til aktion 4: Harmonisering af mærkning af cigaretter i Det europæiske Fællesskab 
Inden udgangen af 1988 vil Kommissionen ligeledes forelægge Rådet forslag vedrørende mærkning af 
cigaretter og andre tobaksvarer med henblik på, at der på alle tobaksemballager klart skal figurere en 
oplysning om tobakkens sundhedsskadelige virkninger samt præcise oplysninger om indholdets 
sammensætning. 
Hvad angår det sidste punkt, er det nu en kendsgerning, at risikoen for lungekræft bliver mindre i takt 
med reduktion af tjæreindholdet i den tobak, der ryges. For at få rygerne til at anvende et produkt der 
er mindre skadeligt, er det blevet foreslået at indføre en proportional beskatning af tjæreindholdet. En 
sådan fremgangsmåde synes dog at være langt mere vanskelig at gennemføre end et simpelt forbud 
mod visse kategorier af tobaksvarer. 
Forslag til aktion 5: Forbud mod cigaretter med højt tjæreindhold 
Inden udgangen af 1987 vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag til direktiv, der tager sigte på i 
alle medlemsstaterne at forbyde cigaretter, hvis tjæreindhold ligger over et bestemt niveau. 
For at give industrien — og rygerne — mulighed for at tilpasse sig et sådant indgreb, må disse 
grænseværdier vælges med den største omtanke. Eksempelvis kunne det maksimale indhold 
begrænses til 15 mg pr. cigaret i 1989 og 12 mg i 1992. Det er indlysende, at nogle af Fællesskabets 
medlemsstater gerne vil træffe mere vidtrækkende foranstaltninger og gå hurtigere frem på dette 
område, men for at denne og den foregående foranstaltning skal få fuld virkning, må man også 
harmonisere metoderne til måling af disse stoffer. 
Forslag til aktion 6: Harmonisering af normerne for bestanddelene i tobaksrøg 
I 1987 vil Kommissionen foretage nogle sammenlignende forsøg med de forskellige normer, der 
anvendes til bestemmelse af bestanddelene i cigaretrøg med henblik på i 1988 at kunne foreslå Rådet, 
at der indføres en fælles norm. 
I øvrigt må den kunstige tilskyndelse til at ryge, som fortsat eksisterer forskellige steder, og som er 
begrundet i gamle traditioner, hurtigt afskaffes, det være sig gratis uddeling eller billigt salg af tobak til 
unge i militæret eller afgiftsfrit salg af tobak i havne og lufthavne. Den første form for forbud henhører 
ganske vist under medlemsstaternes kompetence, men den anden henhører direkte under Fællesska­
bets kompetence. Et sådant forbud eksisterer i øvrigt allerede inden for Benelux. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/13 
Forslag til aktion 7: Forbud mod afgiftsfrit salg af tobak i Det europæiske Fællesskab 
Inden udgangen af 1988, vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag til direktiv, der tager sigte på at 
forbyde afgiftsfrit salg af tobak i Det europæiske Fællesskab. 
Endelig er der i den seneste tid bragt nye produkter, såsom skråtobak, på markedet, specielt i USA. 
Disse produkter præsenteres og opreklameres på en sådan måde, at de ofte virker særdeles 
tiltrækkende på unge menneskeber og børn. Visse af disse produkter har dog et meget højt 
nikotinindhold. Brugen heraf risikerer således meget nemt at skabe afhængighed af nikotin og dermed 
af tobak. Visse lande har allerede vedtaget beskyttelsesforanstaltninger hvad angår disse nye 
produkter. Det forenede Kongerige har således i juli 1986 vedtaget »Protection of Children (Tobacco) 
Aet«, ifølge hvilken salget af tobaksvarer er forbudt til børn under 16 år, uanset hvem varerne er 
beregnet til. Irland har fuldstændig forbudt visse former for skråtobak fra USA som »Skoal 
Bandit«. 
Forslag til aktion 8: Beskyttelse af børn mod salg af tobak 
I 1987 til 1988 vil Kommissionen forelægge Rådet og Europa-Parlamentet forslag om forbud mod 
salg af tobak og tobaksvarer til børn. 
B. Landbrug og tobak 
Følgende økonomiske data beskriver tobakssektoren i Det europæiske Fællesskab: Der findes i dag 
lidt over 230 000 tobaksproducenter, som især er koncentreret i de mest ugunstigt stillede områder, 
hvor arbejdsløsheden er højest. Derudover er ca. 1 800 000 personser beskræftiget — i de fleste 
tilfælde fuldtids — i forarbejdnings- og omsætningsleddet (x). Det europæiske Fællesskab importerer i 
øvrigt næsten halvdelen af sit behov, hvilket i 1985 gav et handelsunderskud på næsten 2 mia 
ECU. 
Følgelig vil enhver politik, som har til formål på kort sigt at reducere den europæiske tobakspro-
duktion, uundgåeligt skabe beskæftigelsesproblemer i regioner, der allerede er ilde stillet, og den vil 
også øge et allerede stort handelsunderskud. Den politik, der føres i denne sektor, må derfor i 
fremtiden i højere grad tage hensyn til sundhedsaspekterne. 
Forslag til aktion 9: Nedskæring af tobaksproduktionen, omlægning mod mindre skadelige sorter og 
undersøgelse af mulighederne for omstilling 
Fra 1987 vil Kommissionen bestræbe sig på, at der lægges større vægt på reduktion og omlægning af 
produktionen mod tobakssorter, der er mindre skadelige for sundheden. Samtidig vil man undersøge 
mulighederne for omstilling mod andre aktiviteter og særlig mod produktion af frugt og grønsager, 
som spiller en gunstig rolle i forebyggelsen af kræft. 
Med henblik på dette vil den gribe ind over for de garanterede priser for tobaksproducenterne og de 
præmier, der gives til købere af tobak, der er fremstillet i Fællesskabet. Køberne, som enten er lokale 
virksomheder, nationale monopoler eller multinationale firmaer, modtog ca. 800 mio ECU i 1986 fra 
Det europæiske Fællesskab. 
Dette beløb kan synes enormt, når det sammenlignes med det årlige budget, som Det europæiske 
Fællesskab anvender til medicinsk forskning (ca. 10 mio ECU om året). Men en sådan sammenligning 
er meningsløs. På den ene side er medicinsk forskning på dette stadium af den europæiske integration 
hovedsagelig en national sag, og fællesskabsbudgettet repræsenterer kun 1 % af de samlede nationale 
udgifter på dette område. 
På den anden side er den fælles landbrugspolitik på nuværende tidspunkt en af de få integrerede 
politikker på europæisk plan, således at udgifterne i forbindelse hermed ikke bestrides af 
medlemsstaterne, men af Det europæiske Fællesskab. Der er ingen tvivl om, at hvis den fælles 
landbrugspolitik ikke eksisterede, ville nationale præmier af denne størrelsesorden stadig blive 
udbetalt til tobakssektoren på den ene eller den anden måde. Dette er f.eks. tilfældet i De forenede 
Stater, hvor det anslås, at der ydes over 2 mia dollars i støtte til tobakssektoren. 
Denne paradoksale situation — både i Europa og USA — er dog ikke desto mindre en realitet. Men 
fem århundreders tobaksvaner ophæves ikke på nogle få år. 
Samtidig med denne aktion vedrørende reduktion af tobaksproduktionen, må man også gøre en 
indsats for at reducere tobaksforbruget i Det europæiske Fællesskab med henblik på at undgå, at et 
i1) »The Tobacco Industry in the European Community«, PEIDA Report, Edinburgh, 1985. 
Nr. C 50/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
allerede meget stort handelsunderskud bliver yderligere forøget. I den forbindelse vil der blive taget 
hensyn til tobaksimporten, samtidig med at man må overholde de eksisterende internationale 
aftaler. 
Til dette økonomiske argument kommer nødvendigheden af at kæmpe mod det kræftfremkaldende 
stof, der forekommer mest udbredt i vort miljø, og som er årsagen til næsten en tredjedel af 
dødsfaldene på grund af kræft. 
Forslag til aktion 10: Kampagne med henblik på at oplyse og bevidstgøre befolkningen om kampen 
mod tobak 
Fællesskabet vil i perioden 1987 til 1989 føre en sådan aktion med henblik på offentligheden, lærere 
og personale i sundhedssektoren. Denne bevidstgørelseskampagne skal nå sit højdepunkt i 1989 i 
forbindelse med »Det europæiske år for oplysning om kræft« (se kapitel 2). De omkostninger, der i 
den forbindelse skal afholdes af fællesskabsbudgettet, vil være mindre end indtægterne som følge af 
reduktionen af de præmier, der udbetales til opkøbere af tobak, der produceres i Fællesskabet. Således 
repræsenterer en reduktion på 10% af disse præmier 8 mio ECU. Der er således på en måde tale om et 
indirekte bidrag fra tobakssektoren til kampagnen mod kræft. 
C. Beskyttelse af forbrugerne og arbejdstagerne 
I betragtning af den risiko, der er forbundet med passiv rygning, og i betragtning af, at det er 
nødvendigt i videst muligt omfang at reducere direkte og indirekte reklame for tobak, påhviler det de 
nationale offentlige myndigheder og fællesskabsinstitutionerne at søge gennemført foranstaltninger 
med henblik herpå. 
Forslag til aktion 11: Undersøgelse om nationale bestemmelser og udarbejdelse af forslag til 
fællesskabsbestemmelser om rygning på offentlige steder 
Inden udgangen af 1988 vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag om bestemmelser for rygning på 
offentlige steder og på arbejdspladsen. 
Disse forslag skal bygge på en forudgående undersøgelse om de nationale bestemmelser vedrørende 
tobaksrygning i offentlige transportmidler, bygninger, hvortil der er offentlig adgang, og arbejds­
pladser. Man vil også tage hensyn til erfaringer fra lande, der ikke tilhører Det europæiske 
Fællesskab. 
Forslag til aktion 12: Undersøgelse om nationale bestemmelser og udarbejdelse af forslag til 
fællesskabsbestemmelser om begrænsning af tobaksreklame 
Inden udgangen af 1989 vil Kommissionen forelægge Rådet forslag, der tager sigte på i videst muligt 
omfang at forbyde direkte tobaksreklame og så vidt muligt at begrænse indirekte reklame, særlig i 
forbindelse med støtte af sport. 
Kommissionen vil især anbefale, at udgifter til tobaksreklame under ingen omstændigheder er 
skattefradragsberettigede for firmaerne, og at de ekstra indtægter for det offentlige, der følger af 
denne reklame, anvendes til finansiering af oplysningskampagner om farerne ved tobaksrygning. 
D. Udveksling af erfaringer 
Samtlige EF-lande har i kortere eller længere tid, med større eller mindre beslutsomhed og med større 
eller mindre held, gennemført oplysningskampagner over for offentligheden og iværksat aktioner, der 
skal få folk til at lade være med at ryge tobak. 
Aktion 13: Sammenlignende undersøgelse af kampagner om hjælp til rygere, der holder op 
Kommissionen vil i 1987 foretage en evaluering af de eksisterende foranstaltninger med hensyn til at 
hjælpe rygere til at frigøre sig fra denne vane, og den vil i hele perioden 1987 til 1989 medvirke til at 
udbrede anvendelsen af de foranstaltninger, der har givet gode resultater. 
Aktion 14: Udveksling af information om kampen mod tobak 
Kommissionen vil også fra 1987 tilskynde til udveksling af information og erfaringer om de 
kampagner til bekæmpelse af tobaksrygning, som har været gennemført både inden for og uden for 
Fællesskabet. 
Hvis Det europæiske Fællesskab iværksætter disse 14 foreslåede aktioner, vil det kunne yde et vigtigt 
bidrag til kampen mod det tobaksmisbrug, som hærger vore samfund. Fra 1988 vil der blive foretaget 
en regelmæssig vurdering af disse aktioners betydning, særlig ved »Eurobarometer«-undersøgelser (se 
kapitel 2). Denne serie foranstaltninger skal selvfølgelig også ledsages af andre forslag på området for 
oplysning og undervisning på sundhedsområdet af unge og voksne. Disse spørgsmål behandles også i 
kapitel 2. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/15 
II. FORBEDRING AF ERNÆRINGEN 
1. Kostvaner og kræft 
Der er en lang række faktorer, som tyder på, at kostvanerne, herunder også alkoholforbruget, spiller 
en vigtig rolle for udviklingen, men også for forebyggelsen af forskellige hyppige kræftsygdomme hos 
mænd og kvinder, såsom kræft i mave-tarmkanalen — fra mundhulen til endetarmen — samt 
brystkræft. Doll og Peto hævder i førnævnte undersøgelse, at ernæringsfaktorerne kan være 
medvirkende årsager til mere end en tredjedel af alle dødsfald på grund af kræft i USA. Men 
forfatterne indrømmer, at denne formodning er forbundet med stor unøjagtighed, eftersom 
usikkerhedsmargenen går fra 10 % til 70 % (J), hvilket kontrasterer stærkt med den nøjagtighed, 
hvormed de vurderede tobakkens rolle, hvor usikkerhedsmargenen var langt mindre, nemlig fra 25 % 
til 45%. 
Ganske vist er kræftforskerne helt enige om forbindelsen mellem tobak og kræft, men enigheden 
forsvinder, når man kommer ind på spørgsmålet om kostens betydning for kræftsygdomme. Man må 
desuden gå ekstra forsigtigt frem inden for dette område, hvor det fortsat er meget vanskeligt at afgøre 
en lang række kostfaktorers præcise rolle. Man kan dog af de forskningsresultater, der foreligger, 
uddrage nogle få, meget vigtige iagttagelser. Hvad angår forebyggelse af kræft, er de konklusioner, 
der kan drages, heldigvis sammenlignelige med de foranstaltninger, der er nødvendige for at reducere 
hjerte- / karsygdomme. Arbejdsopgaven for de instanser, der er ansvarlige for den offentlige sundhed, 
er derfor lettere. 
1. I flere europæiske lande repræsenterer overdrevent forbrug af alkoholholdige drikke i sig selv den 
næststørste kræftrisikofaktor efter tobakken. I Frankrig, som har verdensrekord i alkoholforbrug 
pr. indbygger, skulle mere end hvert tiende kræfttilfælde have forbindelse med et overdrevent 
alkoholforbrug. Selv om ethanol i sig selv ikke skulle være kræftfremkaldende, har man 
observeret, at visse andre bestanddele i alkoholholdige drikke kan være det. Den kroniske 
irritationstilstand, som alkoholen giver i munden, svælget og spiserøret, fremkalder en klar 
stigning i forekomsten af kræft disse steder, særlig når den pågældende person også ryger. I 
Frankrig er hyppigheden af spiserørskræft hos personer, som ryger under ti cigaretter om dagen og 
drikker under 40 g ethanol om dagen, tyve gange mindre end hos ikke-rygere, som drikker en liter 
vin om dagen (80 g ethanol), og den er 44 gange mindre end hos personer, som ryger ca. 20 
cigaretter om dagen og drikker en liter vin om dagen (2). 
2. Der er ikke længere nogen tvivl om, at overdrevent forbrug af alkohol har skadelig indvirkning på 
udviklingen af kræft (se tabel 3); til gengæld er der nu tilstrækkeligt bevis for, at frisk frugt og 
friske grønsager spiller en vigtig rolle med hensyn til forebyggelse af visse former for kræft. F.eks. 
har E. Wynder og M. T. Goodman (3) på overbevisende måde påvist, at en ernæring, som er rig 
på frisk frugt og friske grønsager, som er nogle af de vigtigste kilder til vitamin A og C, beskytter 
mod lungekræft, selv om de seneste resultater peger i retning af, at den forebyggende virkning ikke 
gør sig gældende hos storrygere (to pakker daglig eller derover). Der foreligger også oplysninger, 
som tyder på, at frisk frugt og friske grønsager beskytter mod risiko for kræft i spiserør, mave, 
busgspytkirtel og tyktarm (se tabel 3). 
3. Overvægt synes også at være en vigtig risikofaktor, især hos kvinder, hvilket fremgår af en 
amerikansk undersøgelse omfattende 750 000 personer over en 13-årig periode (4). For visse 
former for kræft, som f.eks. galdeblærekræft og livmoderkræft (endometrium), var dødeligheden 
mere end fire gange højere end gennemsnittet hos personer, der var 40 % overvægtige. Med 
hensyn til den mulige forbindelse mellem overvægt og brystkræft hos kwinder efter overgangs­
alderen har F. de Waard (5) påvist en statistisk korrelation i 22 ud af de 27 undersøgelser, han har 
gennemgået. 
4. Vi ved endnu ikke tilstrækkelig meget om, hvilken specifik rolle de forskellige former for fedt 
spiller. Men en lang række epidemiologiske undersøgelser tyder dog på, at en for fedtholdig kost 
— ligesom hos dyrene — udgør en øget risiko for især tyktarmskræft og brystkræft. Dette er meget 
(x) Denne margen vedrører kun rene fødevarer, dvs. uden alkohol og tilsætningsstoffer (se tabel 1). 
(2) A. Tuyns, International Center for Cancer Research, Alcohol and Cancer, Lyon 1978. 
(3) E. Wynder og M. T. Goodman, »Smoking and Lung Cancer; Some unresolved issues«, Epidemiological 
Reviews, 5, s. 177 til 207, 1983. 
(4) E. A. Lew, L. Garfinkel: »Variations in Mortality by Weight Among 750 000 Men and Women«, Journal of 
Chronical Disease 32, s. 563 til 576, 1979. 
(5) F. de Waard, Dietary Fat & Mammary Cancer, Nutrition and Cancer, Vol. 8, No 1, s. 5 til 7, 1986. 
Nr. C 50/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
vigtigt, da det netop er de kræftformer, der er skyld i en meget stor del af kræftdødsfaldene i 
Europa og USA i1). Det er endvidere muligt, at en alt for fedtholdig kost kan være medvirkende til 
at forårsage kræft i bugspytkirtlen, men dette er endnu ikke blevet bekræftet. 
5. Man har allerede længe kendt betydningen af kostfibre for mave-tarmfunktionerne. Men først i 
1971 omtaler den engelske militærlæge Burkitt (2) en sandsynlig forbindelse mellem fiberfattig 
kost og forekomsten af tyktarmskræft. Denne hypotese er tidligere blevet anfægtet fra flere sider, 
men er nu ved at være almindeligt accepteret, især efter at den er blevet støttet af nyere 
undersøgelser, hvor man har anvendt moderne metoder til at måle fiberindholdet i fødeva­
rer (3). 
6. Desuden kan andre stoffer, der indtages i meget små mængder og ofte helt ufrivilligt, også have en 
vis indflydelse på udviklingen af kræftsygdomme hos mennesket. Visse mycotoxiner, der dannes 
af skimmelsvampe, som f.eks. aflatoxin, har vist sig at være kræftfremkaldende hos dyr. 
I henhold til undersøgelser, der er udført af International Agency for Research on Cancer 
(IARC) (4) kan man heller ikke overse den mulige rolle, der spilles af nitriter og måske, under visse 
forhold, også af nitrater. Disse stoffer findes som rester i drikkevand og grønsager, anvendes som 
konserveringsmidler i visse former for kød og pålæg, og disse nitrogensammensætninger kan, 
under forhold, der endnu ikke er nøje undersøgt, omdannes til N-nitrisoforbindelser i maven, som 
hos dyr er stærkt kræftfremkaldende. 
Endelig er visse fødevaretilsætningsstoffer, som har vist sig kræftfremkaldende hos dyr, som 
f.eks. det gule farvestof i smør, i dag forbudt. Ifølge Doll og Peto skyldes mindre end 1 % af 
dødsfaldene som følge af kræft sundhedsskadelige tilsætningsstoffer i fødevarer, og deres 
usikkerhedsmargen går fra - 5 % til + 2 %, idet den negative nedre grænse er udtryk for, at flere 
af disse tilsætningsstoffer også kan være med til at forebygge kræft. Især synes anti-oxidanterne, 
som hæmmer fordærvelse af fødevarer, at have spillet en vis rolle for den mærkbare nedgang i 
antallet af mavekræfttilfælde. 
7. Endelig hævdedej. V.Joosens (5)i 1980, at en for s<2/£/7oWzg&os£ kan øge risikoen for mavekræft. 
Diese foreløbige resultater er dog meget omstridte og skal underbygges yderligere. 
For at resumere kan det konstateres, at ernæringsmæssige faktorer kan spille en væsentlig rolle, enten 
for udviklingen eller forebyggelsen af visse former for kræft. Imidlertid kan man endnu ikke foretage 
en præcis vurdering af, hvor stor en del af .kræfttilfældene, der med sikkerhed skyldes individuelle 
bestanddele i ernæringen, fordi der kun er gennemført et relativt lille antal epidemiologiske 
undersøgelser. Tabel 3 giver en vurdering af, hvor hyppigt faktorerne alkohol, frugt og grønsager 
samt overvægt forekommer i forbindelse med visse former for kræft, baseret på undersøgelser 
foretaget blandt populationer i Europa, Australien og Nordamerika. Denne liste er ikke udtømmen­
de; det er på nuværende tidspunkt ikke muligt at supplere den med en vurdering af forbindelsen 
mellem f.eks. overdreven fedtholdig kost og kræft i prostata eller utilstrækkelig tilførsel af vitaminer 
og blærekræft, da der kun er foretaget ret få undersøgelser af disse såvel som af andre bestanddele af 
kosten. Endvidere har det vist sig at være vanskeligt at vurdere forbindelsen mellem den samlede 
tilførsel af kalorier og risikoen for visse former for kræft; dette skyldes en række forskellige årsager, 
inklusive problemet med at måle den samlede tilførsel af kalorier i individuelle tilfælde. 
Det er klart, at der er behov for yderligere forskning for at fastlægge de mulige forbindelser mellem 
kosten og kræftsygdommene. Visse europæiske forskningsprogrammer bidrager allerede hertil og vil 
fortsat gøre det (se kapitel IV). Det er dog allerede på nuværende tidspunkt muligt at drage fordel af de 
eksisterende forskningsresultater, til trods for at visse af dem er forbundet med en vis usikkerhed, når 
man skal beslutte, hvilke aktioner der skal iværksættes i perioden 1987 til 1989. 
i1) K. K. Carroll, Dietary Fat & Cancer, Nutrition and Cancer, Vol. 8, No 1, s. 3 til 5, 1986. 
(2) D. P. Burkitt, Epidemiology of Cancer of the Colon and Rectum, Cancer 28, s. 3 til 13, 1971. 
(3) World Health Organization, Health Nutrition: »Preventing Nutrition Related Diseases in Europa«, juli 
1986. 
(4) H. Bartsch and R. Montesano (IARC), Relevance of Nitrosamines to Human Cancer, Carcinogenesis, Vol. 5, 
No 11, s. 1 381 til 1 393, 1984. 
(5) J- V. Joosens: »Stroke, Stomach Cancer and Salt: Possible Clue to the Prevention of Hypertension?« in 
Epidemiology of Arterial Blood Pressure, The Hague, Nijhoff, s. 489 til 508, 1980. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/17 
Tabel 3 
Ernæringsmæssige faktorers forekomst i forbindelse med visse former for kræft 
Ernæringsmæssig faktor 
ALKOHOL 
FRUGT OG GRØNSAGER 
(inkl. vitaminer) 
Kost med ringe indhold af frugt og grønsager 
Kost med ringe indhold af frugt og grønsager 
Tilførsel af 100 mg vitamin C om dagen 
Kost med ringe indhold af friske grønsager 
Kost med ringe indhold af vitamin A 
Kost med ringe indhold af friske grønsager 
OVERVÆGT Kræfttype 
mund 
spiserør 
hals 
lever 
spiserør 
mave 
mave 
bugspytkirtel 
lunger 
tyktarm, 
bryst endetarm 
livmoder 
(endometrium) 
prostata Den ernæringsmæssige faktor 
forekommer med følgende 
hyppighed 
75 % sammen med cigaretrygning 
40% alene 
70 % sammen med cigaretrygning 
25% alene 
! 30 til 65 % sammen med cigaretrygning 
15 % (over 30 g ethanol om dagen) 
40% (over 370 g ethanol om dagen) 
15 til 50% 
70% 
65 % i stedet for 70 % 
15% 
20% 
20 til 40 % 
0 til 12% 
20 % 
20 % 
Kilde: foreløbigt dok. IARC. 
Aktioner 1987-1989 
Hvis forsøgene på at forbedre befolkningens ernæring og sundhedstilstand skal lykkes, må man i dette 
arbejde inddrage en lang række forskellige personer/instanser: forbrugerne og deres repræsentative 
organisationer, de ansatte i undervisningssektoren og i sundhedssektoren, landbrugerne og land-
brugsfødevareindustrien, restaurationsbranchen, de nationale offentlige myndigheder og Fællesska­
bets institutioner. De sidstnævnte har omfattende beføjelser med hensyn til forvaltningen og 
tilpasningen af både det fælles marked for industriprodukter og den fælles landbrugspolitik. 
Det er dog klart, at man for effektivt at kunne mobilisere alle disse forskellige personer og instanser må 
have tilstrækkeligt klare retningslinjer, som er tilpasset de enkelte grupper. 
A. Udarbejdelse af retningslinjer vedrørende ernæring og forebyggelse af kræft 
Sådanne forsøg er allerede blevet gjort af forskellige ekspertudvalg over hele verden. F.eks. af 
National Cancer Institute (*) i USA i 1982 og, på europæisk plan, af European Organization for 
Cooperation in Cancer Prevention Studies (ECP) (2), (3). Disse henstillinger på det ernæringsmæssige 
område skal naturligvis gennemgås med største opmærksomhed og forbedres på de punkter, hvor det 
måtte være muligt. 
(*) National Cancer Institute, »Cancer Control — Objectives for the Nation: 1985—2000«, Washington, 
1986. 
(2) ECP Symposium, »Diet and Human Carcinogenesis«, Elsevier Science Publishers, Amsterdam, 1986. 
(3) »Proceedings of a Joint ECP — LUNB Workshop on Diet and Human Carcinogenesis«, Nutrition and Cancer, 
1986. 
Nr. C 50/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Aktion 15: Analyse af eksisterende oplysninger om »ernæring og kræft« 
Inden udgangen af 1987 skal de mange data, der foreligger om forbindelsen mellem ernæring og 
kræftsygdomme, gøres til genstand for en sammenlignende undersøgelse. 
Med henblik herpå vil Kommissionen mobilisere og koordinere den ekspertise, som allerede er til stede 
inden for de udvalg og rådgivende grupper, som assisterer den på ernæringsområdet, og den vil 
desuden støtte sig til andre kompetente organer, som f.eks. »European Organization for Cooperation 
in Cancer Prevention Studies« (ECP) eller »International Agency for Research on Cancer« 
(IARC). 
Aktion 16: Udarbejdelse af benstillinger på det ernæringsmæssige område med kræft, tilpasset de 
forskellige kategorier af personer/instanser 
Parallelt hermed skal der udfoldes bestræbelser på at formulere specifikke henstillinger, som kan stiles 
til de forskellige kategorier af involverede personer/instanser: forbrugerne og deres repræsentative 
organisationer, de ansatte i undervisningssektoren og i sundhedssektoren, landbrugerne og land-
brugsfødevareindustrien samt restaurationsbranchen. 
Det er klart, at disse retningslinjer omhyggeligt skal tilpasses de enkelte kategorier samtidig med, at 
man respekterer den rige mangfoldighed af regionale og nationale forskelle og særpræg, der eksisterer 
i Det europæiske Fællesskab. F.eks., og udelukkende på grundlag af ovennævnte betragtninger, er det 
allerede muligt at formulere visse generelle, ernæringsmæssige principper rettet til forbrugerne og til 
personalet i undervisningssektoren og i sundhedssektoren: begræns Deres forbrug af vin og alkohol; 
undgå at blive overvægtig; undgå fed mad; spis frugt, friske grønsager og fiberholdige kornprodukter 
(se nedenfor i »Europæisk kodeks mod kræft«). 
B. Det fælles marked og ernæringen 
Inden for landbrugsfødevaresektoren har Det europæiske Fællesskab allerede længe haft en række 
bestemmelser, der tager sigte på at beskytte forbrugernes sundhed. F.eks. har man siden 1962 i Det 
europæiske Fællesskab kun kunnet anvende fødevaretilsætningsstoffer, som figurerer på en liste, der 
er godkendt af Ministerrådet efter forslag fra Kommissionen og efter høring af »den videnskabelige 
komité for levnedsmidler«. De nye foranstaltninger, der er omhandlet i det følgende, vil blive iværksat 
fra 1987 og fremover. 
Forslag til aktion 17: Harmonisering af varedeklaration for levnedsmidler i Det europæiske 
Fællesskab 
11987 vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag til direktiv om harmonisering af præsentationen 
af de ernæringsmæssige oplysninger på levnedsmiddelemballager. 
Forslag til aktion 18: Forbrugerbeskyttelse mod visse stoffer i levnedsmidler 
I lyset af konklusionerne af igangværende forskning om »ernæring og kræft«, vil Kommissionen 
eventuelt forelægge Rådet nye forslag, der tager sigte på at forbedre beskyttelsen af befolkningen imod 
visse stoffer, der kan være kræftfremkaldende (mycotoxiner, kemiske stoffer m.m.). 
C. Landbrug og forbrugerbeskyttelse 
Landbruget — og dermed også den fælles landbrugspolitik — spiller ligeledes en vigtig rolle for 
løsningen af de ernærings- og sundhedsmæssige problemer, som stadig hyppigere fremhæves af 
forbrugerne og lægestanden. Følgende aktioner iværksattes i perioden 1987 til 1989. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/19 
Aktion 19: Forbedring af de eksisterende oplysningskampagner om ernæring 
Fra 1987 vil de eksisterende oplysnings- og reklamekampagner til fordel for bestemte levnedsmidler 
undergå visse ændringer, således at der i højere grad tages hensyn til de seneste forskningsresultater 
vedrørende forbindelsen mellem kosten og helbredet. 
F.eks. bør kampagner for mejeriprodukter i højere grad tilpasses målgrupperne. Sødmælk bør 
bestemt anbefales for små børn. Derimod må voksne i langt de fleste tilfælde anbefales at anvende 
mejeriprodukter med et lavt fedtindhold. 
Aktion 20: Iværksættelse af oplysningskampagner for anbefalede levnedsmidler 
På grundlag af retningslinjerne på ernæringsområdet, som skal udarbejdes fra 1987, kan der 
iværksættes nye oplysnings- og reklamekampagner til fordel for levnedsmidler, der kan have gavnlig 
indflydelse på helbredet. 
Der kan således planlægges sådanne aktioner til fordel for frugt og friske grønsager. Sådanne 
kampagner vil bedre kunne opfylde deres målsætninger, hvis de kan integreres i en samlet indsats, der 
tager sigte på ikke blot at gøre den brede offentlighed lydhør over for problemerne, men også elever og 
lærere på skoler og universiteter (se kapitel II). 
Forslag til aktion 21: Fremstød for de mest hensigtsmæssige levnedsmidler og metoder 
På baggrund af de seneste forskningsresultater på ernæringsområdet vil man forsøge via den fælles 
landbrugspolitik at fremme de produktionsmetoder og de levnedsmidler, som skønnes at være mest 
hensigtsmæssige set ud fra et sundhedsmæssigt synspunkt. 
Der kan overvejes to former for foranstaltninger: 
— ændringer i lovgivningen, f.eks. med henblik på at tilpasse bestemmelserne for smør. Smør skal i 
dag have et højt fedtindhold (min. 80%) for at kunne betegnes som »smør«. Fremover bør 
betegnelsen »smør« udvides til også at omfatte smør med et lavere fedtindhold, som er bedre egnet 
for voksne. Naturligvis skal dette smør for at kunne mærkes som sådant være fremstillet 
udelukkende af mælk. 
— fremme af produktionsmetoder, der anvender de bedst kendte eksisterende teknikker til at 
reducere anvendelsen af visse kemiske produkter, som f.eks. indholdet af nitrater og nitriter i 
grønsager. 
Disse forskellige eksempler kan på nuværende tidspunkt kun være rent vejledende. De viser dog, hvor 
mange muligheder der er for at sætte ind på dette område i forbindelse med den fælles land­
brugspolitik. 
D. Udveksling af oplysninger og erfaringer på ernæringsområdet 
Man er visse steder i færd med at gennemføre pilotforsøg på ernæringsområdet, specielt i Italien, 
Nederlandene og Sverige. Disse forsøg inddrager de berørte personer/instanser på lokalt niveau 
(detailhandlende, landbrugsfødevareindustrien, forbrugere, skoler). Det drejer sig især om at afprøve 
virkningen af oplysningskampagner og kampagner om undervisning i sundhedspleje på ernærings­
området. 
Aktion 22: Vurdering af pilotforsøg på ernæringsområdet 
Disse pilotforsøg skal vurderes, og resultaterne vil blive udbredt til sin tid. Kommissionen kan, hvis 
det viser sig hensigtsmæssigt, tilskynde til andre pilotforsøg i andre områder af Det europæiske 
Fællesskab. 
Aktion 23: Udveksling af informationer om »ernæring og kræft« 
Kommissionen vil allerede fra 1987 påse, at der gennemføres regelmæssige udvekslinger af 
informationer om resultaterne af undersøgelser, forskningsforsøg og lignende inden for området 
»ernæring og kræft«; dette skal ske via kollokvier og konferencer, som også skal være åbne for 
eksperter fra lande, som ikke er medlemmer af Det europæiske Fællesskab, og via en omfattende, men 
selektiv videreformidling af resultaterne. 
Det er klart, at disse ni forslag fra Kommissionen til aktioner, som tager sigte på at forbedre 
EF-borgernes ernæring for i højere grad at forebygge kræftsygdomme, skal suppleres yderligere og 
præciseres og eventuelt udbygges, efterhånden som der foreligger nye, pålidelige forskningsresultater. 
Man kan dog sige, at de allerede nu udgør et beskedent, men dog vigtigt bidrag til at forebygge kræft. 
De spiller endvidere en rolle i forbindelse med en bedre forebyggelse af hjerte-/karsygdomme. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/25 
III. BESKYTTELSE MOD KRÆFTFREMKALDENDE STOFFER 
1. De kræftfremkaldende stoffers forskelligartethed 
I henhold til Doll og Peto er tobak, alkohol og kost, set under et, årsag til mere end to tredjedele af de 
dødsfald, som skyldes kræft. Den sidste tredjedel skyldes andre faktorer i vore daglige omgivelser, 
navnlig radioaktivitet og ultraviolette stråler, virusinfektioner og kemiske stoffer. 
A. Radioaktivitet og ultraviolette stråler 
Atomulykken i Tjernobyl har henledt opmærksomheden på de risici, der er forbundet med 
ioniserende stråling. 
Vi er alle konstant udsat for bestråling, som skyldes de kosmiske stråler og de naturlige radioaktive 
elementer, der findes i jordbunden og i levnedsmidler. Til denne uundgåelige stråledosis kommer den 
dosis, som hidrører fra menneskets aktiviteter, og som svarer til en lignende grad af eksponering. 
Udvinding og forarbejdning af uran og andre radioaktive mineraler, drift af kernekraftværker og 
radioaktivt nedfald herfra udgør gennemsnitlig for befolkningen i de lande, hvor atomenergien har en 
vis betydning, en dosis, som ligger langt under den dosis, som skyldes naturlig stråling. 
Det forholder sig faktisk sådan, at 80% af den dosis, som hidrører fra menneskets aktiviteter, er 
forbundet med den medicinske anvendelse af ioniserende stråling, navnlig røntgen-diagnosticering. 
Man har til stadighed bestræbt sig på inden for denne sektor at reducere stråledoserne fra medicinske 
kilder. Der er navnlig i de seneste år gjort betydelige fremskridt inden for teknikken for 
røntgen-diagnose, hvilket f.eks. er tilfældet med mammografi (røntgenundersøgelse af brystet). 
I den seneste tid er baggrundsstrålingen blevet forøget som følge af de radioaktive isotoper, der slap ud 
i atmosfæren ved atomulykken i Tjernobyl. I de vesteuropæiske lande når denne dosis generelt set ikke 
op på over omkring en hundrededel af den årlige dosis, som skyldes naturlig baggrundsstråling. I 
Centraleuropa når den op på ca. en tiendeidel af den naturlige baggrundsstråling. Til sammenligning 
kan det anføres, at bestrålingen som følge af Tjernobyl-ulykken i Vesteuropa er mindre end en 
hundrededel af den dosis, som skyldtes radioaktivt nedfald i forbindelse med de eksperimentelle 
atomeksplosioner i 50'erne 60'erne. De sundhedsmæssige følger vil sandsynligivs være yderst 
begrænsede. Det skal erindres, at Doll og Peto anslog, at mindre end 1 % af kræfttilfældene skyldtes 
ioniserende stråling. 
Der findes forskellige former for ikke-ioniserende stråling, heriblandt de ultraviolette stråler, som er 
kræftfremkaldende. Disse stråler findes i solstråler. Ultraviolette stråler kan forårsage hudkræft på 
grund af bestråling af hudens celledannende lag. Dette forekommer navnlig hos personer med meget 
lys hud. De ultraviolette stråler er derfor årsagen til en stor procentdel af basalcellekræft og 
pladeepitelkræft i huden, som er kræfttyper, der er lette at behandle og helbrede. Man mener ligeledes, 
at solens ultraviolette stråler er skyld i ondartede melanomer, som er meget alvorlige kræfttyper, som 
er vanskelige at behandle, og hvis forekomst er jævnt stigende for visse populationers vedkommende 
(navnlig i Australien), hvis hud er meget lys, og som ofte er udsat for sol. Den farligste form for 
eksponering er den, der sker, når huden ikke er solbrændt, og derfor ikke filtrerer solstrålerne. Derfor 
frarådes det generelt, at personer med meget lys hud eksponeres længe eller direkte for sol, og man 
anbefaler i så tilfælde at anvende cremer, som filtrerer de ultraviolette stråler. 
B. Virus 
Det er nu blevet videnskabeligt bevist, at virus kan spille en afgørende rolle for udviklingen af kræft 
hos mennesket, siden amerikaneren Robert Gallo og en række japanske forskere i begyndelsen af 
80'erne påviste den væsentlige rolle, retrovirus HTLV (human T-cell Leukemia virus) spiller for 
udviklingen af en særlig type leukæmi, som navnlig er konstateret i Japan og på De karaibiske Øer. 
Endvidere har man i en årrække mistænkt et mindre antal virus for at være implicerede i udviklingen af 
visse former for kræft. Et velkendt tilfælde er hepatitis B-virus, som sættes i forbindelse med den øgede 
risiko for leverkræft hos personer, som har været angrebet af virus-hepatitis, navnlig i Afrika, hvor 
aflatoksin synes at være en afgørende, medvirkende faktor. 
Nr. C 50/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Endvidere har tyskeren Zur Hausen i Heidelberg påvist, at en række genitale læsioner står i 
forbindelse med virus af papillom-familien. Visse af dem kan være årsag til livmoderhalskræft, 
navnlig papillom-virus 16, som forekommer i mere end halvdelen af denne form for kræft. Også her er 
det nødvendigt at foretage yderligere undersøgelser for at belyse den rolle, eventulle medvirkende 
faktorer spiller, og muligvis også for på længere sigt at videreudvikle vaccinerne. På kort sigt kan man 
imidlertid anbefale simple forebyggende foranstaltninger inden for området af seksuel hygiejne. 
C. Kemiske stoffer 
Takket være Sir Percival Pott har man nu i to århundreder vidst, at visse kemiske stoffer i vore 
omgivelser kan forårsage kræft hos mennesker. Det er ikke mindre bemærkelsesværdigt, at den 
eksplosion i antallet af nye kemiske stoffer, der er sket i takt med udviklingen af den industrielle 
revolution i de sidste to århundreder, som har bevirket, at arbejdstagerne og borgerne i stigende grad 
er blevet udsat for disse stoffer, ikke har forårsaget en kræftepidemi. Endvidere har det takket være de 
cancerregistre, der er blevet ført i visse industrilande i omkring 50 år, og de epidemiologiske 
undersøgelser, der er blevet foretaget i hele verden, vist sig, at kun nogle få hundrede ud af de omkring 
100 000 kemiske produkter, der er opført i European Inventory of Chemical Substances, er 
kræftfremkaldende. Det skal understreges, at det internationale samarbejde inden for dette område 
har været meget givtigt. 
General de Gaulle, som dengang var præsident for republikken Frankrig, foreslog i 1965, at de store 
lande skulle anvende en lille del af deres forsvarsbudget til at oprette International Agency for 
Research on Cancer (IARC) i Verdenssundhedsorganisationens regi. IARC, som nu har sæde i Lyon, 
har siden 1971 vurderet, hvorvidt kemiske stoffer og visse blandinger heraf indebærer risiko for kræft 
hos mennesket. 
Ud af de 107 stoffer, produktgrupper eller industriprocesser, for hvilke der forelå epidemiologiske 
undersøgelser, har 39 vist sig at være kræftfremkaldende hos mennesket, og 68 er det sandsyn­
ligvis l1). 
Et stadig voksende antal af andre kemiske stoffer, for hvilke man endnu ikke råder over tilstrækkelige 
epidemiologiske data, bliver afprøvet ved hjælp af dyreforsøg. I henhold til oplysninger fra IARC i 
september 1986 har 127 blandt disse ved laboratorieforsøg vist sig at være kræftfremkaldende, og 
som følge heraf mistænkes de for også at være kræftfremkaldende hos mennesket. 
Endvidere er det blevet konstateret, at et stort antal af de kræftfremkaldende kemiske produkter 
fremkalder mutationer i bakteriers eller dyrecellers genomer. Dette forhold har stor praktisk 
betydning, for hermed har man en enkel, hurtig og effektiv metode til at identificere de mutagene 
stoffer, som man formoder kan være kræftfremkaldende. En lang række at de stoffer, der findes på 
markedet, kan således gøres til genstand for denne type undersøgelse. 
Det er klart, at arbejdet med at vurdere de mutagene og kræftfremkaldende karakteristika hos 
kemiske stoffer bør fremskyndes i hele verden. Endvidere bør man udnytte de allerede opnåede 
resultater til at afgøre, om disse stoffer kan anvendes og under hvilke forhold. 
(*) H. Vainio, K. Hemminki, J. Wilbourn (IARC) Data on the Carcinogenicity of Chemicals in the IARC 
Monographs, Carcinogenesis, vol. 6 no 11, s. 1653, 1985. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/27 
2. Planlagte aktioner fra 1987 til 1989 
A. Euratom-traktaten og beskyttelse mod ioniserende stråling 
Euratom-traktaten fastætter, at det er et af Det europæiske Atomenergifællesskabs væsentligste 
opgaver at »indføre ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes 
sundhed og overvåge deres anvendelse«. Disse normer for maksimal radioaktivitet blev først vedtaget i 
1959, og er siden da blevet ændret mange gange. Endvidere blev der i 1984 vedtaget et 
fællesskabsdirektiv om strålebeskyttelse af personer, der underkastes medicinske undersøgelser og 
behandlinger. 
Forslag til aktion 24: Beskyttelse mod ioniserende stråling og opfølgning af Tjernobyl 
Det påtænkes at iværksætte en række aktioner i perioden 1987 til 1989, herunder navnlig: en 
undersøgelse af normerne for kernekraftværkers radioaktive emissioner; opstilling af normer for 
maksimal kontaminering af levnedsmidler; udarbejdelse af supplerende foranstaltninger til beskyt­
telse af arbejdstagere i kernekraftværker. 
I øvrigt påtænkes det at iværksætte en forundersøgelse vedrørende bedømmelsen af virkningerne af 
den naturlige radioaktivitet inden for rammerne af forskiningsprogrammet om beskyttelse mod 
radioaktivitet (se kapitel 4). 
B. Beskyttelse af arbejdstagere og forbrugere mod kræftfremkaldende kemiske stoffer 
Siden 1984 har Kommissionen for De europæiske Fællesskaber arbejdet med klassificering og 
etikettering af kemiske stoffer, der mistænkes for at være kræftfremkaldende. De optimale normer for 
anvendelse af disse stoffer fastsættes herefter enten af Kommissionen eller af Rådet, afhængig af det 
enkelte tilfælde. 
Det europæiske Fællesskab var dog allerede inden 1983 gået igang med udarbejdelsen af en række 
fællesskabsdirektiver om beskyttelse af arbejdstagerne mod vinylchloridmonomer (1978) og asbest 
(1983). En række andre direktiver om beskyttelse af forbrugerne indeholdt forbud mod markeds­
føring af vinylchloridmonomer anvendt som drivmiddel for aerosoler (1976) og af visse brandhæm­
mende stoffer anvendt i børnebeklædning (1979, 1983). 
Det er væsentligt at fremskynde arbejdet på fællesskabsplan med klassificering og etikettering samt 
udarbejdelse af optimale betingelser for anvendelse af de således klassificerede kræftfremkaldende 
stoffer. 
Aktion 25: Oprettelse af en observationsinstans og udarbejdelse af en liste over kemiske stoffer, som 
mistænkes for at være kræftfremkaldende 
Fra 1987 vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber oprette en observationsinstans, som får 
til opgave så hurtigt som muligt at indsamle oplysninger om suspekte stoffer. 
Det er hensigten, at denne instans skal skabe forbindelser til de kompetente organisationer, navnlig 
IARC, for således at undgå duplikering af arbejde og for at udarbejde en fællesskabsliste over de 
stoffer, der skal undersøges, i henhold til vedlagte oversigt. 
Beslutningerne om klassificering og etikettering af kemiske stoffer træffes af Kommissionen for De 
europæiske Fællesskaber i samråd med et udvalg af nationale eksperter. Siden 1984 har dette udvalg 
beskæftiget sig med de stoffer, der mistænkes for at være kræftfremkaldende, og ved slutningen af 
1986 har kun ca. 50 af disse stoffer kunnet klassificeres og etiketteres med advarslen »kan fremkalde 
kræft«. Det er derfor nødvendigt at fremskynde arbejdet inden for dette område. 
Aktion 26: Fremskyndelse af arbejdet på fællesskabsplan og oprettelse af en særlig gruppe vedrørende 
»klassificering og etikettering af kræftfremkaldende stoffer« 
Arbejdet i forbindelse med etikettering og klassificering af kræftfremkaldende stoffer blev påbegyndt i 
1986 og vil blive fortsat i perioden 1987 til 1989, idet det vil blive fremskyndet, da det er målet at 
vurdere mindst 50 stoffer om året. 
Således vil man inden udgangen af 1989 have gennemgået omkring 200 stoffer. For at gennemføre 
dette arbejde vil der blive oprettet en særlig gruppe vedrørende »klassificering og etikettering af 
kræftfremkaldende stoffer« under Kommissionen for De europæiske Fællesskaber. 
Sideløbende hermed vil Kommissionen træffe de nødvendige beslutninger om de optimale normer for 
anvendelse af de kemiske stoffer, som er kræftfremkaldende, eller som mistænkes for at være det, med 
Nr. C 50/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
es 
UJ 
UH 
UH 
0 H 
</5 UJ 
Q 
Z UJ 
Q 
-j 
< 
*S 
UJ 
U-, 
H 
UH 
4, 
BS 
us os 
O UH 
OS 
UJ 
> O 
Z 
<J -J 
OH 
CQ 
< fc*S 
UJ 
_j _) 
UH 
•< OH 
z 
UJ 
G •< 
H^ 
O 
z 
UJ aS 
UH 
oS 
UJ > O 
< 
UJ 
\A UJ 
fcu 
H 
^ 
oS 
UJ 
> O 
UJ 
H 
J 
z 
UJ 
< 
UJ 
UJ Q 
UJ 
CCI 
oS 
< Q 
D 
cd 
UJ 
O 
H 
es Q 
£ UJ 
UJ -J 
H< 
£ ^ 
J^ 
Z UJ 
O WJ 
S* 
d w Hed 
OH ^ 
o> OH 
o< os«; 
w o O UH 
z^ 
S UJ z^ S £ 
J^ 
<< S 
OeS 
^ UJ 
NJ 
s < 
Q 
Z S a 
.3 J3 1 fe II 
6 2 
UH TJ -o 
1 
-0 i 0 
A Klassificering og 
etikettering af 
kræftfremkaldende stoffer (') -o 
"o, 
72. 
-O 
< i 
-0 
c 
c 
T3 
C 
< 
J2P _SP 
> _> 
'£ c 
-* > 
4i '5b 
~ T3 
-a 2 
-o. S 
-O „, 
•S Q 
Å o 
0 
^ 
W 
c 
fti; 
C 
C 
_S 
CO TI 
E 
0 
TJ 
CS 
T3 
O-
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/29 
henblik på at forbedre forebyggelsen af erhvervsbetinget kræft samt med henblik på forbrugerbe­
skyttelse. Dette er naturligvis en vanskelig opgave i betragtning af de økonomiske følger, en beslutning 
om forbud mod eller fastsættelse af grænseværdier (om nogen) for anvendelse af visse stoffer kan få. I 
sidstnævnte tilfælde vanskeliggøres situationen af det forhold, at fastsættelsen af tærskelværdier for 
eksponering ofte i lige så høj grad er et politisk som et videnskabeligt valg. Som følge heraf må de 
pågældende beslutninger træffes efter en omhyggelig undersøgelse, uden at dette dog medfører 
urimelige forsinkelser. 
Forslag til aktion 27: Vedtagelse af direktiver til beskyttelse af arbejdstagerne, der for øjeblikket 
behandles i Rådet (naphthylamin, aminodiphenyl, nitrodiphenyl og benzidin; benzen) 
Disse to forslag til direktiver drøftes på nuværende tidspunkt af Rådet med henblik på vedtagelse 
senest ved udgangen af 1987. De tager sigte på stoffer, som mistænkes for at forårsage blærekræft og 
knoglemarvskræft (se tabel 4). 
Forslag til aktion 28: Nye direktiver om beskyttelse af arbejdstagerne mod kræftfremkaldende 
stoffer 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber vil i 1987 forelægge Rådet andre forslag til direktiv 
om bekæmpelse af erhvervsbetinget kræft. Kommissionen vil tage sit udgangspunkt i listen over de ca. 
50 kemiske stoffer, som allerede er etiketteret ved udgangen af 1986 som stoffer, der kan fremkalde 
kræft. Man vil behandle en gruppe stoffer ad gangen, således at der i hvert direktiv vil blive fastsat 
grænseværdier for en given gruppe af stoffer. Dette arbejde vil blive udført i takt med klassificeringen 
og etiketteringen af nye stoffer. 
Forslag til aktion 29: Forbedring af den praktiske tilrettelæggelse af forebyggelsen af erhvervsbetinget 
kræft i virksomheder, inkl. information af arbejdsgivere og arbejdstagere 
Inden udgangen af 1988 vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber fremsætte forslag på dette 
område, som også vil omfatte de små og mellemstore virksomheder. Fra 1987 vil den fremskynde 
udarbejdelsen og offentliggørelsen af hensigtsmæssig information om forebyggelse af erhvervsbetin­
get kræft. 
Tabel 4 
Eksempler på kræftfremkaldende stoffer og arbejdsprocesser og deres virkning på mennesker 
Eksempler 
KRÆFTFREMKALDENDE AGENSER 
Asbest 
Aromatiske aminer: 
— 4-aminodiphenyle og salte heraf 
— Benzidin og salte heraf 
— 2-naphtylamin og salte heraf 
— 4-nitrodiphenyl 
Benzen 
Bis-(chlormethyl)-ether 
(Chlormethyl)-methyl-ether 
Vinylchlorid 
Zinkchromat 
Arsenictrioxid 
KRÆFTFREMKALDENDE ARBEJDSPROCESSER 
Udvinding under jorden af hæmatit (!) 
Fremstilling af isoproylalkohol (') 
Læderindustrien (garvning) (.)) 
Raffinering af nikkel (1) Kræftens lokalisation 
Lunge, lungehinde, bughinde 
Blære 
Blære 
Blære 
Blære 
Knoglemarv 
Lunge 
Lunge 
Lever (angiosarcoma) 
Lunge 
Lunge, hud 
Lunge 
Næse og næsens bihuler 
Næsehulerne 
Lunger, næsehulerne 
i1) Den eller de særlige sammensætninger, som har en kræftfremkaldende virkning hos mennesket, er endnu ikke 
identificeret. 
Nr. C 50/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Forslag til aktion 30: Nye foranstaltninger til beskyttelse af befolkningen mod kræftfremkaldende 
stoffer 
Endelig vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, navnlig som led i det fjerde program for 
miljøbeskyttelse (1987—1992) på grundlag af den eksisterende liste over de ca. 50 stoffer, der allerede 
er klassificeret og etiketteret, udarbejde nye forslag med henblik på at fastlægge de optimale 
betingelser for anvendelse af kræftfremkalende stoffer. 
IV. SYSTEMATISK SCREENING OG TIDLIG DIAGNOSE 
1. Indledende bemærkninger 
Fremskridtet inden for disse områder sker så hurtigt, at man i en ikke alt for fjern fremtid godt kan 
forestille sig en ideel verden, hvor alle typer kræft vil kunne påvises ved screening og tilstrækkelig tidlig 
diagnose. Men i den verden, vi lever i nu, er dette langt fra sandt; på den ene side findes der for visse 
svulsters vedkommende til dags dato ikke nogen pålidelig teknik, og på den anden side kan man ikke 
se bort fra den finansielle side af sagen. 
For visse organers vedkommende, som f.eks. tyktarmen og livmoderhalsen, forekommer der ofte 
særlige læsioner forud for kræftens opståen: polyper i tyktarmen, som man kan se ved hjælp af 
coloskopi, eller celler på livmoderhalsen, som er forløbere for kræft, og som man kan analysere efter 
en vaginaludstrygning. En systematisk påvisning hos de udsatte populationer gør det muligt at 
forebygge dannelsen af kræft ved simpel fjernelse af de dele, der er angrebet af disse læsioner. 
Hvad angår andre organer, navnlig brystet, er det muligt at diagnosticere en tumor tilstrækkelig tidlig, 
hvilket forøger chancerne for et heldigt udfald af behandlingerne. De fremskridt, der i den seneste tid 
er gjort på området af medicinsk teknik, navnlig mammografi, gør det muligt at påvise sådanne 
tumorer på et stadig tidligere tidspunkt. 
A. Livmoderhalskræft 
I visse dele af Europa og Nordamerika har man siden 40'erne gennemført screeningprogrammer med 
henblik på påvisning af livmoderhalskræft. De metode, der anvendes, er en vaginaludstrygning, som 
stadig kaldes en PAP-test, opkaldt efter den græske biolog Georges Nicolas Papanicolaou 
(1883—1962), som udviklede denne metode i 1941. International Agency for Research on Cancer 
(IARC) afholdt i november 1984 en work-shop med henblik på vurdering af de eksisterende 
screeningsprogammer (*). Konklusionen af denne sammenlignende undersøgelse var, at den beskyt­
telse, en masseundersøgelse med henblik på livmoderhalskræft giver, er på 90% for kvinder i 
aldersgruppen fra 20 til 64 år, hvis testen foretages hvert år eller hvert tredje år. Graden af beskyttelse 
falder til 80 %, hvis testen foretages hvert femte år. I betragtning af, at udviklingen inden for dette 
område befinder sig på forskellige stadier i Det europæiske Fællesskabs medlemslande, mener 
udvalget af europæiske kræftspecialister, at følgende regel på nuværende tidspunkt burde give en 
rimelig beskyttelse: »Få foretaget en vaginaludstrygning hvert tredje eller femte år når De er over 
20 eller 30 år«. 
Imidlertid viser de seneste undersøgelser i nogle lande, bl.a. Danmark og Det forenede Kongerige, at 
der er sket en stigning i forekomsten af invasiv kræft hos unge kvinder på mellem 20 og 35 år. På 
baggrund af dette forhold mener visse kræftspecialister, at det kunne være hensigtsmæssigt at begynde 
i en endnu tidligere alder at få foretaget regelmæssig vaginaludstrygning. 
B. Brystkræft 
Brystkræft er i henhold til Europa-Rådet den hyppigst forekommende form for kræft, og er årsag til 
ca. en fjerdedel af dødsfaldene hos kvinder mellem 35 og 54 år; brystkræft kan påvises tidligt ved 
hjælp af forskellige metoder. En almindelig praktiserende læge eller en velinformeret patient kan ved 
manuel berøring opdage små tumorer med en diameter på omkring 10 mm. I over tre fjerdedele af 
disse tilfælde er sådanne knuder godartede, og hvis de er ondartede, kan de let behandles. 
i1) M. Hakama, J. Chamberlain, N. E.Day,A. B. Miller, P. C. Prorok, Evaluation of screening programmes for 
gynaecological cancer, British Journal of Cancer, no 52, s. 669—673, 1985. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/31 
Hvad angår de forskellige former for medicinsk teknik og udstyr, er der varierende resultater. 
Termografi og echografi har givet skuffende resultater, for så vidt som de ikke er ret meget bedre end 
en omhyggeligt foretaget selvundersøgelse. Derimod er der sket betydelige fremskridt inden for 
mammografi, såvel hvad angår beskyttelse af patienterne mod ioniserende stråling, som hvad angår 
tidlig påvisning. 
Denne type røntgenundersøgelse af brystet er en forbedring i forhold til de manuelle metoder, da det 
ved hjælp af denne undersøgelse er muligt at opdage knuder, som kun er nogle få millimeter i diameter. 
Endvidere er det som regel også muligt at afgøre, om den undersøgte tumor er ondartet eller ej. 
Det fremgår af undersøgelser foretaget i De forenede Stater, Sverige og Nederlandene af titusinder af 
kvinder, som man har fulgt i en periode på 10 år, at mortaliteten som følge af brystkræft hos kvinder 
på over 50 år, som har fået foretaget mammografi hvert andet år, er nedsat med ca. 30%. 
Imidlertid er der i de fleste af Det europæiske Fællesskabs lande mangel på udstyr og specialiseret 
personale, og gennemførelsen af systematisk mammografi er derfor et langsigtet mål i mange lande. 
Indtil dette mål er nået, mener udvalget af europæiske kræftspecialister, at kvinder regelmæssigt bør 
undersøge deres bryst og om muligt få foretaget mammografi, når de er over 50 år. 
C. Tyktarms- og endetarmskræft 
Disse former for kræft, som ligeledes forekommer hyppigt hos personer over 45 år, er forbundet med 
høj mortalitet, da den ofte diagnosticeres for sent. En undersøgelse af afføringen med henblik på 
påvisning af okkult blødning kan principiel anvendes som en enkel og billig screeningtest til påvisning 
af læsioner, som er forløbere for kræft (25 %), eller tumorer (75 %), som bløder. Imidlertid har denne 
test hidtil vist sig at være mindre anvendelig, end man havde håbet. Men på baggrund af den seneste 
udvikling ser det ud, som om forbedrede tests giver bedre muligheder for screening. 
En anden form for test er en følingsundersøgelse af endetarmen, som let kan foretages af en erfaren 
almindelig praktiserende læge. Ved hjælp af denne undersøgelsesteknik kan man føle enhver unormal 
tumor, som befinder sig i endetarmen eller prostata. Og endelig er det ved hjælp af forskellige former 
for medicinsk teknik og udstyr, bl.a. coloskopi, muligt at undersøge endetarmens og tyktarmens 
vægge efter en omhyggelig forberedelse af patienten. Denne langvarige og vanskelige undersøgelse kan 
kun anbefales som en systematisk undersøgelse af særligt udsatte individer, som tidligere har haft 
polyper, eller hvis familie har haft det. 
D. Andre tumorer 
For størstedelen af de øvrige tumorers vedkommende, navnlig dem, der forekommer i huden 
(karcinomer eller melanomer) og i de øvre luftveje, skulle selvundersøgelse gøre det muligt for den 
enkelte selv at opdage enhver unormal forandring i organismen (skønhedspletter, som ændrer form 
eller bløder, vedvarende forandring af stemmen, unormale svulster osv.). I sådanne situationer bør 
man straks rådføre sig med en praktiserende læge. 
Mulighederne for at anvende resultaterne af den seneste forskning inden for tumormarkører og 
monoklonale antistoffer, som kan indentificere specifikke typer cancer, giver endvidere nyt håb om, at 
visse former for tumorer i fremtiden kan påvises på et tidligt stadium. 
2. Planlagte aktioner fra 1987 til 1989 
Der findes screeningprogrammer for brystkræft og livmoderhalskræft mange steder i Det europæiske 
Fællesskab. Det vil være nyttigt at fremme udvekslingen af de informationer, man har indhentet, og de 
erfaringer, der er gjort under disse programmer, og at foretage en ajourført evaluering af de nye 
disponible metoder under hensyntagen til de infrastrukturer og ressourcer, der findes på lokalt, 
regionalt og nationalt plan, såvel som til omkostningerne i forbindelse hermed. 
Aktion 31: Fremme af en strategi for systematisk screening og tidlig diagnosticering af brystkræft og 
livmoderhalskræft 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber vil sammen med medlemsstaternes sundhedstjenester 
i 1987 indlede en undersøgelse af, hvilke strategier der anvendes, og hvilke metoder og midler der 
Nr. C 50/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
er nødvendige med henblik på i hver enkelt medlemsstat at få indført en strategi for systematisk 
screening og tidlig diagnosticering af brystkræft og livmoderhalskræft. 
Der er divergerende meninger blandt de forskellige medlemsstaters sundhedstjenester om den strategi, 
der følges, eller som man påtænker at følge over for andre almindeligt forekommende former for kræft 
som f.eks. tyktarmskræft og endetarmskræft eller kræft i prostata. I visse tilfælde drøftes det endnu, 
hvorvidt de er formålstjenlige. Hvad angår disse former for kræft kan dog visse udsatte populationer 
identificeres og således følges specifikt. 
Aktion 32: Vurdering og forbedring af strategien for systematisk screening og tidlig diagnosticering af 
andre hyppigt forekommende former for kræft 
Fra 1987 vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber fremme udvekslingen af erfaringer 
mellem medlemsstaterne med henblik på at bedømme eksisterende programmers effektivitet og 
eventuelt forbedre dem. 
V. EUROPÆISK KODEKS MOD KRÆFT 
De hidtidige erfaringer har vist, at mange former for kræft kan undgås. Er sygdommen først opstået, 
kan den i en række tilfælde helbredes, når blot den påvises tilstrækkelig tidligt. Disse generelle 
betragtninger bør naturligvis forklares nærmere og formidles til folk i almindelighed, til lærere og til 
læger. Dette anses for at være en meget vigtig opgave for de offentlige myndigheder på alle 
niveauer. 
På europæisk plan ville det imidlertid være den rene utopi at sigte mod et alt for præcist mål, navnlig 
hvad angår kost. Det er jo en kendsgerning, at spisevaner indgår som en del af et samfunds kultur, og 
at de varierer stærkt fra land til land, ja endog fra region til region og fra by til by. 
De tolv højtuddannede kræftspecialister, som ydede Kommissionen for De europæiske Fællesskaber 
bistand under udarbejdelsen af dette handlingsprogram, mener imidlertid, at det er muligt og også 
ønskeligt på europæisk plan at udarbejde et begrænset antal regler, som kan forstås og accepteres af 
alle europæere. Det er denne mindste fællessnævner, man er blevet enig om at kalde en »Europæisk 
kodeks mod kræft«. Den består af ti enkle regler. Betegnelsen »De europæiske bud mod kræft« kan 
også anvendes. Den nuværende udforming af teksten er provisorisk, og en endelig tekst vil blive 
vedtaget i løbet af første halvår af 1987. 
FORELØBIG UDGAVE AF »EUROPÆISK KODEKS MOD KRÆFT« 
Præambel: 
Denne kodeks indgår som led i handlingsplanen for 1987—1989 under programmet »Europa mod 
kræft«, og det dækker områderne forebyggelse af kræft, oplysning og undervisning på det 
sundhedsmæssige område af folk i almindelighed, uddannelse vedrørende kræft af ansatte i 
sundhedssektoren og forskning vedrørende kræft. 
Kræft kan undgås. 
1. Lad være med at ryge. Hvis De absolut ikke kan lade være, så ryg cigaretter med lavt 
tjæreindhold og undgå at ryge i andres nærværelse. (a) 
2. Begræns Deres forbrug af vin og alkohol. 
3. Spis rigelig frugt og friske grønsager. 
4. Spis rigelige fiberholdige kornprodukter. 
5. Undgå fed mad og undgå at blive overvægtig. 
6. Undgå så vidt muligt solforbrænding, direkte sol og lange ophold i solen, især hvis De ikke er 
vant til det. 
(!) I de lande, hvor det er relevant bør dette bud suppleres med »Brug ikke skråtobak eller snustobak«. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/33 
Visse former for kræft kan helbredes, hvis de påvises tidligt nok. 
7. Få regelmæssigt foretaget en vaginaludstrygning hvert tredje eller hvert femte år, når De er over 
20 til 30 år. 
8. Undersøg regelmæssigt Deres bryst, og få, så vidt muligt, foretaget mammografi, når De er over 
50 år. 
9. Gå til læge, hvis De opdager, at en skønhedsplet bløder eller har ændret størrelse eller 
farve. 
10. Gå til læge, hvis De opdager en svulst eller unormal blødning, eller hvis De konstant hoster eller 
Deres stemme er forandret. 
Aktion 33: Sproglig udformning af »Europæisk kodeks mod kræft«, så den kan forstås af enhver 
I nært samarbejde med specialister inden for kommunikation skal disse europæiske bud skrives om i 
en form, som kan anvendes af medierne, på alle Det europæiske Fællesskabs sprog, inden udgangen af 
1. halvår af 1987. 
Naturligvis kan disse europæiske bud suppleres og tilpasses særlige forhold, der måtte gøre sig 
gældende i de enkelte lande ... og for den enkelte europæer. 
F.eks. kan bud nr. 2 i de lande, hvor vin er en gængs drik, suppleres med en angivelse af den maksimalt 
tilladelige mængde pr. dag. 
En læge kan ligeledes afpasse disse bud efter den enkelte patients behov. F.eks. kan han anbefale en 
inkarneret ryger, som ikke kan lade være med at ryge, kun at ryge cigaretter med lavt tjæreindhold 
(højst 10 mg) og nedsætte forbruget (højst fem cigaretter om dagen). 
Endvidere er der intet i vejen for, at et land kan indføre strengere regler end førnævnte med hensyn til 
systematisk screening og tidlig påvisning. F.eks. kan reglen om en vaginaludstrygning hvert tredje år 
finde anvendelse fra det tidspunkt, hvor et aktivt kønsliv indledes, uden at afvente det fyldte tyvende 
år. 
Det er klart, at alle de nævnte aktioner, som tager sigte på at fremme og forbedre de forebyggende 
foranstaltninger, på en mere systematisk screening og tidligere påvisning af kræft, for at være effektive 
forudsætter, at befolkningen er rimeligt uddannet og informeret, og at sundhedspersonalet er 
veluddannet. 
KAPITEL 2 
OPLYSNING OM OG UNDERVISNING I FOREBYGGELSE AF KRÆFT 
To kendsgerninger har stået kræftspecialister lysende klart i årevis: 
— ikke alene kan de fleste former for kræft forebygges, 
men 
— mange former for kræft kan også helbredes, blot de påvises på et tidligt stadium. 
Og dog ved befolkningen stort set ikke besked med disse to uomstødelige kendsgerninger. Når det 
drejer sig om kræft, hersker der ofte sort uvidenhed. Følgelig kan de ca. 30 aktioner, der anbefales på 
fællesskabsniveau vedrørende forebyggelse, screening op tidlig påvisning kun blive virkelig effektive, 
hvis de suppleres af oplysnings- og undervisningskampagner for unge og voksne. 
Sådanne kampagner føres med mere eller mindre regelmæssige mellemrum i mange europæiske lande 
af offentlige og private organisationer, som for eksempel nationale sammenslutninger og foreninger til 
kræftens bekæmpelse. Europæiske kræftspecialister er enige om, at disse gavnlig og nødvendige 
aktioner bør støttes og suppleres af en europæisk kampagne. 
Nr. C 50/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
En europæisk aktion af denne art bør selvfølgelig ikke være en erstatning for en indsats der gøres, eller 
som skal gøres på nationalt niveau. De nationale foranstaltninger kan dog kun blive styrket, hvis der 
for en sådan kampagne sættes og opnås følgende tre målsætninger: 
— at gøre det klart for unge og voksne, at en koncentration af indsats, ressourcer og erfaring på 
europæisk niveau er den bedste garanti for at kampen mod kræft lykkes. Således bør de 
elementære regler til forebyggelse at kræft, som europæiske kræftspecialister har anbefalet, gøres 
mere slagkraftige og overbevisende; 
— at opnå en økonomisk besparelse ved at undgå unødvendigt og kostbart dobbeltarbejde, idet man i 
fællesskab udarbejder elementære moduler til oplysning og undervisning af befolkningen. Disse 
moduler udarbejdes selvføgelig på en sådan måde, at de kan tilpasses de forskellige nationale og 
regionale kulturer; 
— at fremme udveksling af erfaringer mellem de forskellige relevante organer i de europæiske lande 
med henblik på at drage størst mulig nytte af såvel vellykkede som mislykkede bestræbelser på 
området for oplysning og undervisning af befolkningen. 
I. OPLYSNING AF BEFOLKNINGEN 
En europæisk oplysningskampagne bør først og fremmest koncentreres om forebyggelse af kræft, da 
det er her den enkelte har størst mulighed for at gøre en indsats og hvor mulighederne for en vellykket 
indsats forekommer mest lovende. 
Befolkningen må bevidstgøres om kampen mod tobaksmisbrug, om forbedring af ernæringen, om 
kampen mod kræftfremkaldende stoffer, om systematisk screening og tildige påvisning afkræft. Et af 
de væsentlige midler i en sådan kampagne er naturligvis »Europæisk kodeks mod kræft«. Det er 
formålet at overbevise europæerne om at foretage de nødvendige ændringer i deres levevis for at 
forebygge kræft og at få foretaget de anbefalede tests og undersøgelser med henblik på at påvise 
ondartede svulster i tide. 
Hvis dette storstilede budskab skal nå igennem til befolkningen, skal der foretages en fortløbende 
indsats over mindst tre år. En analyse, der udførtes i 1984 af International Advertising Association 
(IAA) (!), viser, at budskaber i de store oplysningskampagner, der blev ført af Fællesskabet fra 1981 til 
1983 i bedste tilfælde blev husket af: 
— 15% af målgruppen det første år, 
— 30% af målgruppen det andet år, 
— 60 % af målgruppen det tredje år. 
Disse tal berettiger derfor en flerårig oplysningskampagne som bør kulminere i »Det europæiske år for 
oplysning om kræft« hvad angår forebyggelse, screening og behandling i 1989. Der må dog først 
foretages en registering af den viden og erfaring, der på nationalt plan foreligger vedrørende offentlig 
oplysning om forebyggelse af kræft. 
Aktion 34: Opstilling af et fællesskabsregister over private organisationer til kræftens bekæm­
pelse 
Fra 1987 er det hensigten at identificere de talrige private organer som på den ene eller den anden måde 
kan bidrage til, at programmet »Europa mod kræft« bliver vellykket (nationale sammenslutninger og 
foreninger til kræftens bekæmpelse, nationale foreninger til bekæmpelse af rygning osv.). 
I nogle lande er det nemt at definere situationen, da der kun er en enkelt sammenslutning, som for 
eksempel i Forbundsrepublikken Tyskland eller Nederlandene. I andre lande foreligger der en 
opdeling, som for eksempel i Belgien, hvor der findes ca. 30 private organisationer til kræftens 
bekæmpelse. 
De forskellige organers mål eller målsætninger skal også fremgå af registeret: privat finansiering af 
forskningen, oplysning og bevidstgørelse af offentligheden om forebyggelse af kræft eller støtte til 
(J) »European Community Survey of Public Information Campaign 1981—83«, udført for Kommissionen af 
International Advertising Association i maj 1984. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/35 
kræftramte og deres familier. Hvad angår det sidste, ville det være gavnligt for mennesker, som er på 
rejse i Europa, at vide, hvor de kan henvende sig, hvis de har behov for hjælp. 
Endvidere vil private organisationer, der allerede arbejder med oplysning af befolkningen om 
forebyggelse af kræft på nationalt eller regionalt niveau, komme til at spille en afgørende rolle for en 
vellykket gennemførelse af programmet »Europa mod kræft«. Dels har disse organisationer somme 
tider betydelige informationsressourcer som for eksempel tidsskrifter, der udkommer hver måned 
eller hvert kvartal, med tusinder eller måske millioner af læsere. Dels har de mange års erfaring med 
kampagner til oplysning og bevidstgørelse af befolkningen: man kan lære meget af såvel deres 
vellykkede som af deres mislykkede kampagner. 
Aktion 35: Sammenlignende undersøgelser af private og offentlige oplysningskampagner om 
forebyggelse af kræft 
Denne undersøggelse vil blive foretaget så hurtigt som muligt i 1987. 
Der er tegn på, at slogans, der understreger de positive aspekter ved en foranstaltning til forebyggelse 
af kræft (lad være med at ryge — ikke-rygere har bedre ånde) (l) har større slagkraft end advarsler om 
risikofaktorer (rygning forårsager lungekræft). De konklusioner, der kan drages af denne kompara­
tive undersøgelse, vil blive anvendt ved udarbejdelse og planlægning af den europæiske kampagne i 
1987—89. 
1. Planlagte aktioner for 1987 
Programmet »Europa mod kræft« vil det første år forsøge at gøre befolkningen opmærksom på 
forebyggelse afkræft uden at købe reklame i de store medier. Dette betyder, at det nødvendige budget 
er minimalt — det anslås til 500 000 ECU. 
Aktion 36: Medierne gøres opmærksom på forebyggelse af kræft og programmet »Europa mod 
kræft« 
I begyndelsen af 1987 vil et reklamebureau med en PR-afdeling blive udvalgt gennem offentligt udbud 
og få til opgave at gøre medierne i alle medlemsstaterne opmærksom på det europæiske program mod 
kræft. 
Bureauet får særlig til opgave at sikre bred dækning i de vigtigste medier af følgende begiven­
heder: 
— sundhedsministrenes møde i Rådet d. 15. maj 1987 med henblik på at godkende hovedlinjerne i 
Fællesskabets handlingsplan 1987—89; 
— offentliggørelse i september 1987 af en eurobarometerundersøgelse om europæernes holdning til 
kræft og forebyggelse af kræft; 
— udsendelse i efteråret 1987 på flere europæiske fjernsynskanaler af et program for offentligheden 
om forebyggelse af kræft; 
— afholdelse i december 1987 af et stort møde, med henblik på at markere, at programmet »Europa 
mod kræft« har kørt et år; ved denne lejlighed præsenteres de planlagte aktioner for 1988 og 
1989. 
Ved alle disse lejligheder vil »Europæisk kodeks mod kræft« blive omdelt. Denne kodeks formuleres 
således, at den kan forstås af enhver, og den kommer til at foreligge på alle Fællesskabets ni 
sprog. 
Aktion 37: Eurobarometerundersøgelse af europæernes holdning til kræft og forebyggelse af 
kræft 
Der vil blive udført en undersøgelse i marts og april 1987 på grundlag af et spørgeskema, der 
udarbejdes i nært samarbejde med europæiske kræftspecialister, med henblik på at definere i hvilket 
omfang og i hvilken henseende europæere beskæftiger sig med kræft og forebyggelse af kræft. 
(x) Sloganet »Kiss a non-smoker and see the difference«, som er blevet anvendt i nogle engelsktalende lande, menes 
at have haft stor slagkraft, særlig blandt unge. 
Nr. C 50/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Undersøgelsen vil blive udført for Kommissionen for De europæiske Fællesskaber af specialiserede 
institutter inden for rammerne af de traditionelle eurobarometerundersøgelser, som er blevet udført to 
gange om året siden 1974 med anvendelse af repræsentative udsnit af befolkningen i de tolv 
medlemsstater. I alt vil ca. 12 000 personer, 15 år og derover, blive adspurgt i deres hjem, særlig hvad 
angår deres kendskab til »Europæisk kodeks mod kræft«. 
Resultaterne af den første undersøgelse foreligger formodentlig i ubearbejdet form først i juni og den 
endelige rapport i september 1987. I betragtning af emnets vigtighed og af, at en international 
undersøgelse af denne art er noget ganske nyt, vil resultaterne sandsynligvis blive bearbejdet og 
kommenteret af videnskabelige og lægelige kredse, private organisationer til kræftens bekæmpelse, 
presse, radio og fjernsyn, hvilket vil gøre udbredelse af oplysninger om forebyggelse af kræft til et 
bredt publikum lettere. 
Medlemmer af det europæiske udvalg af kræftspecialister og repræsentanter for nationale sammen­
slutninger og foreninger til kræftens bekæmpelse vil kunne medvirke til at udbrede budskabet og give 
det mere slagkraft ved at tage del i de pressekonferencer, der afholdes, når resultaterne af 
eurobarometerundersøgelsen offentliggøres. 
Aktion 38: Økonomisk bidrag til fjernsynsudsendelser henvendt til offentligheden om forebyggelse af 
kræft 
Det europæiske Fællesskab vil delvist finansiere et europæisk fjernsynsprogram om »levevis og kræft« 
som skal udsendes på flere europæiske fjernsynskanaler i efteråret 1987. 
En fjernsynsudsendelse henvendt til et bredt publikum er den mest effektive måde til at få de 
europæiske borgere til at forstå betydningen af forebyggelse. Det drejer sig navnlig om på en rolig og 
behagelig måde at vise, at de store forskelle i kostvaner og levevis i Europa — på både nationalt og 
regionalt niveau — svarer til lignende forskelle i forekomsten af kræft. 
Det er endvidere hensigten at anvende en lignende fremgangsmåde som den, der blev anvendt i 1986 i 
programmet »Origins of Man« (menneskets oprindelse). Der blev af otte lande udarbejdet en fælles 
plan omfattende en kerne af identiske billeder, idet den endelige bearbejdelse fandt sted i BBCs studier 
i London, og med kommentatorer fra deltagerlandene, således at alle sproglige problemer løstes, 
Samtidig med at de kulturelle forskelle blev respekteret. Kommissionen for De europæiske 
Fællesskaber går ind for denne fremgangsmåde, som vil medføre betydelige besparelser. 
Aktion 39: Omdeling af »Europæisk kodeks mod kræft« ved sportsbegivenheder og kulturelle 
begivenheder som støttes af Det europæiske Fællesskab 
Fra 1987 vil Kommissionen drage omsorg for, at aktioner, som finder sted inden for rammerne af dens 
generelle informationspolitik, vil blive benyttet til udbredelse af »Europæisk kodeks mod kræft«. 
Sportsbegivenheder på europæisk niveau, som for eksempel Det europæiske Fællesskabs cykelløb 
»Tour de Favenir«, udgør en af de bedste lejligheder til at overbringe et budskab om forebyggelse af 
kræft til offentligheden. Sammenkædningen af sport og forebyggelse af kræft er ikke blot særdeles 
relevant — alle sportsudøvere på et vist niveau overholder i hvert fald de tre første europæiske bud: lad 
være med at ryge, begræns alkoholforbruget, undgå overvægt — den har også særlig slagkraft hos 
unge. 
Særlige koncerter, som skal afholdes i mange europæiske byer i 1987 for at fejre trediveårsdagen for 
underskrivelse af Rom-traktaten, giver også mulighed for at informere befolkningen om programmet 
»Europa mod kræft«. De penge, der indsamles ved disse lejligheder, vil stort set blive skænket til andre 
organisationer til forebyggelse af kræft. 
Aktion 40: Markering af årsdagen for iværksættelse af programmet »Europa mod kræft« 
I december 1987, om muligt samtidig med stats- og regeringsoverhovedernes møde i Europarådet i 
København, vil der blive afholdt et offentligt møde karakteriseret af en vis højtidelighed, med henblik 
på at markere årsdagen for iværksættelse af programmet »Europa mod kræft«, og ved denne lejlighed 
vil aktionerne planlagt for 1988 og 1989 blive officielt bekendtgjort. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/37 
Aktion 41: Udarbejdelse af de aktioner, der skal udføres i 1989, »Det europæiske år for oplysning om 
kræft« 
Kommissionen vil i andet halvår af 1987 påbegynde tilrettelæggelse af de aktioner, der skal 
gennemføres fra 1988, idet indsatsen koncentreres om oplysningskampagnen i 1989, »Det 
europæiske år for oplysning om kræft«, hvad angår forebyggelse, screening og behandling. 
Tilrettelæggelsen foretages i samarbejde med et reklame- og PR-bureau og i nært samarbejde med 
private kræftforebyggelsesorganisationer; Kommissionens ca. 20 presse- og informationskontorer 
rundt omkring i Fællesskabet vil også blive inddraget. 
2. Forslag til aktioner i 1988 
Som følge af de aktioner, der bliver gennemført i 1987, vil den europæiske offentlighed utvivlsomt 
mindst tre eller fire gange gennem medierne blive gjort opmærksom på »Europæisk kodeks mod 
kræft«. I henhold til fagfolk på kommunikationsområdet vil det dog forholde sig sådan, at mindre end 
en sjettedel af den europæiske befolkning vil huske budskabet om forebyggelse. 
Den oplysningskampagne, der iværksættes i 1987, skal derfor forstærkes og udvides i 1988 med 
henblik på at underbygge de resultater, der er opnået, således at budskabet når ud til 30% af 
befolkningen. Kommissionen for De europæiske Fællesskaber henstiller derfor, på grundlag af 
henstillinger fra både mediespecialister og kræftspecialister, at der i 1988 afholdes en »Europæisk 
kræftforebyggelsesuge», i løbet af hvilken de ti europæiske bud til forebyggelse afkræft skal formidles 
på enhver mulig måde, inklusive køb af spalteplads i aviser og reklametid i radio og fjernsyn. 
På grundlag af vurderingerne af den førnævnte undersøgelse, der udførtes af International Advertising 
Association (IAA), og da det formodentlig bliver muligt at opnå særligt gunstige priser i betragtning af 
budskabets særlige karakter, vil omkostningerne i forbindelse med denne europæiske multimedie­
kampagne formentlig ikke overstige syv millioner ECU. Hertil må selvfølgelig lægges omkostningerne 
ved aktionerne i forbindelse med den europæiske uge, som formentlig vil beløbe sig til ca. 1,5 millioner 
ECU. 
Forslag til aktion 42: Afholdelse af en »Europæisk uge mod kræft« som forløber for kampagnen i 
1989 — »Det europæiske år for oplysning om kræft« 
Denne europæiske uge, som eventuelt kan afholdes i begyndelsen af juni eller september, skal være 
højdepunktet af kræftforebyggelseskampagnen i 1988. 
Der vil blive købt spalteplads i aviserne og sendetid i radio og fjernsyn. Budskaberne vil blive 
omarbejdet i medieform af det reklame- og PR-bureau, som bistår Kommissionen. Disse budskaber 
tilpasses de relevante målgrupper. 
Denne mediekampagne ledsages af PR-kampagner omfattende radio- og fjernsynsudsendelser - om 
muligt via Eurovision - og ledende artikler og reportager om begivenheder i forbindelse med 
»Europæisk uge mod kræft« 
De offentlige og private organisationer, som beskæftiger sig med kampen mod kræft, vil i udstrakt 
grad blive inddraget i arbejdet med forberedelse og gennemførelse af denne aktionsuge. Sådanne 
private organisationer kan endvidere anvende denne lejlighed til at iværksætte pengeindsamlings­
kampagner, hvis dette indgår i deres målsætning. 
Endelig vil vil den europæiske uge for at få virkelig betydning, selvfølgelig blive ledsaget hele året af en 
række aktioner, der sigter på at informere og bevidstgøre befolkningen om kampen mod kræft. 
Forslag til aktion 43: Udvidelse i 1988 af de kampagner, der er gennemført i 1987, med henblik på at 
oplyse og bevidstgøre offentligheden om forebyggelse af kræft 
Af hensyn til både kontinuitet og effektivitet skal de kampagner, der er ført i 1987, gentages i 1988 i 
form af følgende punkter: 
— der skal udføres eurobarometerundersøgelser i marts og april samt i september og oktober 1988 
med henblik på at vurdere virkningerne af de kampagner, der er ført i 1987 og 1988; 
Nr. C 50/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
— der skal foretages en europbarometerundersøgelse om praktiserende lægers holdning til kræft, 
forebyggelse og behandling afkræft i marts og april 1988, som skal supplere den undersøgelse, der 
udføres i 1987. Resultaterne heraf vil blive offentliggjort i lægetidsskrifter og vil gøre det muligt at 
specificere den strategi, der skal følges ved uddannelsen af praktiserende læger (se kapitel 3); 
— der vil blive givet økonomisk støtte til europæiske fjernsynsudsendelser med henblik på at gøre 
befolkningen opmærksom på kampen mod kræft; 
— »Europæisk kodeks mod kræft« vil blive omdelt ved kulturelle begivenheder og sportsbegiven­
heder, der støttes af Det europæiske Fællesskab; 
— ved et stort offentligt møde ved udgangen af 1988, vil man bekendtgøre påbegyndelsen af »Det 
europæiske år for oplysning om kræft« hvad angår screening, forebyggelse og behandling. 
3. Forslag vedrørende »det Europæiske år for oplysning om kræft« (1989) 
Den europæiske kampagne om forebyggelse af kræft vil blive påbegyndt i 1987, styrket i 1988 og i 
1989 kulminerer den i »Det europæiske år for oplysning om kræft«. Dette forslag fra det europæiske 
udvalg af kræftspecialister blev støttet af Kommissionen for de europæiske Fællesskaber i juli 1986, og 
princippet blev accepteret af Det europæiske Råd i december 1986 i London. De store linjer i denne 
aktion skal fastsættes af Fællesskabets sundhedsministre, når de mødes i Rådet i maj 1987. 
Omkostningerne bør ikke overstige 12,5 millioner ECU. 
De aktioner, der skal gennemføres i 1989, udspringer naturligvis af det, der er blevet gjort — og har 
været vellykket — i 1987 og 1988 med henblik på direkte at bevidstgøre befolkningen om kampen 
mod kræft. De skal endvidere suppleres med aktioner, der sigter på personale inden for 
sundhedssektoren og lærere, som effektivt kan formidle budskabet om forebyggelse af kræft til unge 
og voksne. 
Forslag til aktion 44: Skabe interesse hos lærere og personer inden for sundhedssektoren for 
formidling af »de europæiske bud mod kræft« 
En sådan aktion forberedes stort set i 1987 og 1988 under afsnittet om undervisning i sundhedspleje 
og afsnittet om uddannelse af personale i sundhedssektoren i programmet »Europa mod kræft«. 
Følgende midler kan anvendes for at inddrage disse nøglepersoner i en sammenhængende og effektiv 
kræftforebyggelsesstrategie: offentliggøre klare og forståelige informationsbreve, uddele små plaka­
ter med »Europæiske kodeks mod kræft«, stille attraktivt og effektivt undervisningsmateriale til 
rådighed osv. 
Forslag til aktion 45: Tilrettelæggelse af en mediekampagne, der henvender sig til alle: »Tolv landes, 
tolv dages indsats mod kræft« 
Denne aktion skal være en forbedret gentagelse af den europæiske uge i 1988. Det endelige program 
skal udarbejdes og gennemføres af det reklamebureau, som er Kommissionen behjælpeligt, i nært 
samarbejde med offentlige og private organisationer, som beskæftiger sig med kampen mod 
kræft. 
Forslag til aktion 46: Intensivering i 1989 af de kampagner, der blev udført i 1987 og 1988, med 
henblik på at oplyse befolkningen og øge bevidstheden om kampen mod kræft 
De erfaringer, der opnås i 1987 og 1988 anvendes i »Det europæiske kræftforebyggelsesår« til at 
intensivere og supplere de aktioner, der i de to foregående år har vakt mediernes og offentlighedens 
interesse. 
II. UNDERVISNING I SUNDHEDSPLEJE 
At informere befolkningen og vække dens interesse er en side af sagen. Det er en anden sag at få folk til 
at ændre deres holdninger. Hvis kræft skal forebygges, skal en række vaner, som man personligt har 
fået, eller som skyldes kulturtraditioner, ændres eller opgives. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/39 
Sådanne ændringer vil naturligvis ikke finde sted udelukkende på grund af den europæiske kampagne 
eller de nationale kampagner, der gennemføres i 1987 og 1988. Intet er mere vanskeligt at ændre end 
vaner. 
En sådan kamp er langvarig, den kræver stædighed og målbevidsthed og jo senere i livet, den 
påbegyndes, jo færre er mulighederne for, at den lykkes. Det er derfor vigtigt at gøre unge europære 
bevidste om faren for kræft på et meget tidligt tidspunkt ved hjælp af kurser i sundhedspleje. En sådan 
opgave må først og fremmest påhvile lærere og deres lokale, regionale eller nationale tilsynsførende 
myndighed. Det europæiske Fælleskab kunne dog yde et væsentligt bidrag ved selv at anvende de tre 
målsætninger, der fastsættes i indledningen til andet kapitel (udbredelse af de europæiske bud om 
forebyggelse; økonomisk indsats; udveksling af erfaringer). 
Aktion 47: Udarbejdelse af en sammenlignende undersøgelse af programmerne for sundhedsoplys­
ning i europæiske skoler 
Der vil i 1987 blive foretaget en sammenlignende vurdering af sundhedsoplysningen i europæiske 
skoler, idet man vil koncentrere sig om forebyggelse af kræft. 
Forslag til aktion 48: Udarbejdelse af et forslag til resolution om forbedring af undervisningspro­
grammerne for sundhedsoplysning i skolerne 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber vil i 1988 — på grundlag af resultaterne af 
ovennævnte undersøgelse — forelægge Rådet et forslag til resolution, der sigter på at forbedre 
sundhedsoplysningen for unge europæere. 
Der vil også blive foretaget en vurdering af den dokumentation og de undervisningsmaterialer, der er 
til rådighed (lærebøger, software, spil og videokassetter). 
Forslag til aktion 49: Fremskaffelse af undervisningsmateriale til sundhedsoplysning 
Fra 1988 og fremfor alt i 1989, i anledning af »Det europæiske år for oplysning om kræft«, vil Det 
europæiske Fællesskab bidrage til oversættelse og udbredelse af det undervisningsmateriale, der 
forekommer mest hensigtmæssigt. 
Med fjernsynets stadig større udbredelse henvender sundhedsoplysningen sig ikke længere kun til de 
unge, men også til voksne. Nogle fjernsynsnet, særlig i Det forenede Kongerige og i Nederlandene, har 
stor erfaring, som kan udnyttes. Denne erfaring består dels af programmer, der særligt behandler de 
europæiske bud, dvs. systematisk screening og tidlig påvisning af almindelige former for kræft, og dels 
af programmer, der henvender sig til kræftramte og deres familier og omhandler behandlingsmetoder, 
pasning, rådgivning osv. 
Forslag til aktion 50: Bidrag til finansiering af fjernsynsudsendelser om sundhedsoplysning med 
henblik på forebyggelse og behandling af kræft 
Fra 1988 vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber opmuntre til, at der udarbejdes 
fjernsynsprogrammer for sundhedsoplysning af samme art som skitseret i aktion 38. 
Det vil ved hjælp af denne europæiske kampagne om oplysning om og undervisning i forebyggelse af 
kræft kunne ses, at tolv lande, ni sprog og mindst lige så mange forskellige kulturer kan forenes i et 
levende fællesskab, som kommer alle dets borgere ved. Dette vil være et glimrende eksempel på et 
»Borgernes Europa«. 
KAPITEL 3 
UDDANNELSE AF DE ANSATTE I SUNDHEDSSEKTOREN 
I. UDDANNELSEN OG KAMPEN MOD KRÆFT 
I kampen mod kræft spiller de ansatte i sundhedssektoren en afgørende rolle, det være sig 
praktiserende læger, speciallæger og sygeplejersker. Men det er de europæiske kræftspecialisters 
generelle opfattelse, at den eksisterende situation inden for denne sektor i Europa bør forbedres. Dels 
Nr. C 50/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
er der personalemangel inden for specifikke områder i sundhedssektoren (sygeplejersker og 
speciallæger), hvilket har alvorlige konsekvenser på behandlingssiden, dels er dette personales 
uddannelse i visse tilfælde dårligt afpasset efter de akutte behov, hvilket fremgår af nedenstående 
kortfattede oversigt. 
1. Praktiserende læger 
I kampen mod kræft er de praktiserende lægers rolle af central betydning. Patienternes spontane tillid 
til og løbende kontakt med familielægen gør denne til en hovedhjørnesten i en sundhedspolitik, der 
tager sigte på forebyggelse, systematisk sporing og tidlig diagnosticering af kræftsygdomme. De 
praktiserende lægers uddannelse inden for disse forskellige områder er derfor af afgørende betydning, 
og det er vigtigt, at de under deres studier erhverver sig den nødvendige viden; her tænkes især på 
følgende: 
— generelt kendskab til de forskellige kræftformer, deres vigtigste karakteristika og den mest 
hensigtsmæssige måde at bekæmpe dem på: forebyggelse, diagnosticering og behandling. For visse 
kræftformers vedkommende bør man således fremhæve det forebyggende arbejde (f .eks. at få folk 
til at afholde sig fra at ryge for at undgå lungekræft); for andre kræftformers vedkommende ligger 
den bedste løsning i en systematisk sporing og diagnosticering (det gælder f.eks. livmoderhals­
kræft); endelig er for andre kræftformers vedkommende, som f.eks. testikelkræft, behandlings-
aspektet det væsentligste, specielt fordi disse kræftformer i de fleste tilfælde kan helbredes; 
— tilstrækkelig viden om de hyppigste kræftsygdomme, som en praktiserende læge må forventes at 
støde på i sin praksis; 
— nøjagtigt kendskab til de mest almindelige forebyggende foranstaltninger, der kan anbefales 
patienterne; 
— praktiske færdigheder såvel med henblik på at foretage en almindelig livmoderhalskræftunder­
søgelse, som med henblik på simple manuelle metoder til tidlig sporing af visse kræftformer, 
palpation af brystet eller vaginal- og rektaleksploration; < 
— tilstrækkelig viden om kræftrisikogrupperne i befolkningen og de teknikker til systematisk 
sporing, som er til rådighed på laboratorier og hospitaler. Manglende viden om disse forhold kan 
få uheldige konsekvenser for patienternes helbred. Til gengæld vil manglende viden om de 
optimale betingelser for at benytte disse undersøgelsesmuligheder blive meget dyrt for samfundet, 
hvis resultatet er alt for mange overflødige eller uhensigtsmæssige henvisninger fra de praktise­
rende læger; 
— generelt kendskab til de eksisterende behandlingsmuligheder og de positive resultater, der allerede 
er opnået i kampen mod kræft. Manglende viden herom er med til at underbygge den fornemmelse 
af tabu, som forhindrer mange læger i at tale åbent med deres patienter om sygdommen. Hvis 
patienten ikke holdes ordentligt informeret, kan det indebære en uhensigtsmæssig adfærd fra 
dennes side, hvilket kan forsinke behandlingen og indvirke negativt på behandlingsresultatet. 
For at forbedre den nuværende situation inden for alle disse områder bør man ansætte flere til at tage 
sig af undervisningen og forbedre undervisningens kvalitet eller nedskære antallet af studerende, 
samtidig med at uddannelsens indhold ajourføres, og man må i højere grad benytte moderne 
undervisningsudstyr, bl.a. dukker, som kan bruges til instruktion i manuelle metoder til tidlig sporing 
af kræft. Endelig må der i universitetsuddannelsen også tages hensyn til det forhold, at familielægen i 
stigende grad skal spille en aktiv rolle i forbindelse med behandling i hjemmet af visse kræftpatien­
ter. 
Tidspunktet er særdeles velvalgt til at beskæftige sig med disse forskellige problemer, eftersom de tolv 
EF-lande er i færd med at revidere deres nationale bestemmelser med henblik på at efterkomme det 
direktiv, som Rådet for De europæiske Fællesskaber vedtog den 15. september 1986. I henhold til 
dette direktiv skal medlemsstaterne senest i 1992 forlange mindst to års specialefteruddannelse for 
praktiserende læger ud over den obligatoriske minimumsuddannelse på seks år, som er fælles for alle 
grene inden for det lægevidenskabelige studium i overensstemmelse med fællesskabsdirektivet fra 
1975. 
2. Kræftspecialister og onkologer 
NB: Betegnelsen »onkolog« — af græsk oprindelse: oncos = svulst — foretrækkes normalt frem for 
den synonyme betegnelse »cancerolog« — af latinsk oprindelse: cancro = krebs. 
Der er inden for de seneste tyve år sket afgørende ændringer i behandlingsmetoderne for kræft: 
kemoterapien vandt frem i slutningen af 60'erne; der er siden 1973 gjort store fremskridt inden for 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/41 
konservativ kirurgi, og i begyndelsen af 70'erne udvikledes den integrerede behandling. Med en 
integreret behandling kan man i mange tilfælde begrænse de kirurgiske indgreb ved at kombinere de 
tre vigtigste aktuelle behandlingsmetoder hensigtsmæssigt: kirurgi, kemoterapi og strålebehandling 
(radioterapi). Alle speciallæger, der skal behandle kræftsygdomme, bør derfor fremover have 
kendskab til disse teknikker og til deres optimale kombination. Ved at udnytte den seneste 
videnskabelige udvikling på disse områder vil man i visse tilfælde med kemoterapi og/eller 
strålebehandling helt eller delvis kunne undgå at fjerne legemsdele eller organer. 
Ved visse evolutive kræftsygdomme kan gennemførelsen af et kirurgisk indgreb straks efter 
sygdommens opdagelse være farlig for patienten. I disse tilfælde bør man oftest anvende en anden 
behandlingsstrategi, som kan omfatte kemoterapi eller strålebehandling. For at kunne følge med 
denne stadige udvikling i behandlingsteknikkerne, som kræver en samordnet indsats fra specialister 
inden for flere forskellige felter, har stadig flere lande oprettet kræftklinikker, hvor det lægeviden­
skabelige og øvrige personale udelukkende er beskæftiget med behandlingen af kræftsygdomme. 
Onkologerne har i øvrigt i mange tilfælde netop på disse kræftklinikker fået en specialiseret og 
tværfaglig efteruddannelse, som sætter dem i stand til at samarbejde med deres kolleger inden for 
andre fagområder for i hvert enkelt tilfælde at finde frem til den mest hensigtsmæssige behandlings­
metode. En sådan strategi, som i øvrigt har givet gode resultater på en lang række hospitaler i Europa, 
bør evalueres nøje med henblik på en eventuel udbygning. 
3. Sygeplejersker 
Sygeplejerskerne udgør den personalgruppe i sundhedssektoren, som har den mest direkte kontakt 
med patienterne. Derfor spiller de en vigtig rolle i kampen mod kræft, især i behandlingsfasen. I Det 
europæiske Fællesskab er de ikke-specialiserede sygeplejerskers grunduddannelse i dag harmoniseret i 
henhold til et fællesskabsdirektiv fra 1978, som kræver en minimumsuddannelse på tre år. 
Størsteparten af de europæiske lande har nu i flere år haft mangel på sygeplejersker med 
specialuddannelse i behandling af kræftpatienter enten i hjemmet eller på hospital. Desuden kræver de 
risici og vanskeligheder, der er forbundet med visse former for kræftbehandling, i sygeplejerskernes 
egen interesse et vist basiskendskab til de nødvendige forholdsregler i denne forbindelse. Også her er 
der behov for en særlig efteruddannelse, specielt fordi uddannelsens indhold skal afpasses efter den 
stadige udvikling på behandlingsområdet. Endelig bør man i stigende grad være opmærksom på 
behovene for efteruddannelse for sygeplejersker, som specialiserer sig i pleje af patienter på 
terminalstadiet. 
II. FORSLAG TIL AKTION 1987—1989 
Tilpasningen og forbedringen af uddannelsen af de ansatte i sundhedssektoren forudsætter en indsats 
på såvel nationalt som regionalt plan og kræver de lægevidenskabelige fakulteters medvirken. Også 
Det europæiske Fællesskab kan yde et — ganske vist beskedent — men dog vigtigt bidrag på følgende 
tre områder: udveksling af erfaringer, studenterudvekslinger og fastlæggelse af minimumskrav til 
uddannelsernes indhold. 
Dette sidste område er først og fremmest begrundet i behovet for at sikre fri bevægelighed for de 
ansatte i sundhedssektoren samt fri etableringsret i EF-landene. Desuden vil minimumskrav til 
uddannelsernes indhold inden for sundhedssektoren garantere de EF-borgere, der skifter opholdssted 
i Det europæiske Fællesskab, den bedst mulige pleje, uanset om de skifter bopæl af erhvervsmæssige 
årsager eller blot rejser rundt som turister. I disse spørgsmål bistås Kommissionen for De europæiske 
Fællesskaber af to kompetente rådgivende udvalg, hvoraf det ene beskæftiger sig med lægeuddan­
nelsen og det andet med sygeplejerskeuddannelsen. Disse to instanser har hver især nedsat en 
arbejdsgruppe for »Uddannelse i kræftsygdomme«, som skal bistå Kommissionens tjenestegrene i 
forbindelse med udarbejdelsen og opfølgningen af den nedenfor skitserede handlingsplan for 1987 til 
1989. 
1. Minimumskrav til universitetsuddannelsernes indhold 
Inden for uddannelsen i kræftsygdomme er der betydelig forskel mellem de forskellige europæiske 
lande, og i visse tilfælde mellem forskellige regioner inden for samme land. Visse lande har allerede 
Nr. C 50/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
indført — eller er i færd med at indføre — en programmeret og integreret strategi for uddannelsen i 
kræftsygdomme straks fra starten af de lægevidenskabelige studier. Med henblik herpå har de oprettet 
professorater i onkologi. I dette system lægges der særlig vægt på behovet for en tværfaglig 
approach. 
I andre lande er uddannelse i kræftsygdomme splittet op og spredt over hele studieforløbet, i visse 
tilfælde uden den tilstrækkelige samordning. Det er de europæiske kræftspecialisters generelle 
opfattelse, at en sådan situation ikke længere er hensigtsmæssig. Men dette synspunkt deles dog endnu 
ikke af alle undervisere og læger. Det er derfor nødvendigt at foretage en komparativ analyse af 
uddannelsessystemerne. 
Aktion nr. 51: Komparativ analyse af universitetsuddannelsessystemerne for ansatte i sundhedssek­
toren 
11987 vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber lade foretage komparative undersøgelser af 
den undervisning i kræftsygdomme, der gives på de forskellige niveauer til læger og sygeplejersker: 
lægevidenskabelige grundstudier, særlige uddannelsesprogrammer for praktiserende læger, special­
læger, onkologer og sygeplejersker. 
Eksperterne — som er udvalgt af arbejdsgrupperne vedrørende »Uddannelse i kræftsygdomme« (l) — 
vil i efteråret 1987 aflevere en rapport til de to rådgivende udvalg. Disse komparative undersøgelser 
skal danne udgangspunkt for et eventuelt forslag fra Det europæiske Fællesskab vedrørende 
minimumskrav til uddannelsernes indhold inden for kræftsygdomme. I den forbindelse vil de 
eksperter, der skal foretage den komparative analyse af de eksisterende uddannelsessystemer, 
afdække eventuelle vanskeligheder i forbindelse med gennemførelsen af de rekommandationer, som 
er fremsat i 1986 af det udvalg af højtstående kræftspecialiser, som er nedsat under Kommissionen for 
De europæiske Fælleskaber: 
»Lægestuderende: Medlemsstaterne bør have en professor i kræftsygdomme på samtlige lægeviden­
skabelige uddannelsesinstitutioner, som alle skal kunne tilbyde et omfattende program af kurser 
dækkende områder lige fra epidemiologi og forebyggende behandling til tidlig diagnosticering, 
behandling og pleje på terminalstadiet. Programmet bør omfatte mindst 30 timers undervisning og 
være centreret omkring de ti primære kræftgrupper. Desuden bør der i alle uddannelsesprogrammer 
ved lægevidenskabelige fakulteter indgå eksamen i kræftsygdomme. 
Praktiserende læger: De udgør den vigtigste gruppe for så vidt angår uddannelsen i kræftsygdomme. 
De bør desuden tilskyndes til løbende at følge efteruddannelser. Endelig bør det i alle lande overvejes 
at udgive en periodisk informationsbulletin. 
Kræftforskere: Alle medlemsstater bør anerkende onkologi som en speciallægeuddannelse (2). 
Uddannelserne i disse specialer bør harmoniseres mellem medlemsstaterne. Der bør lægges særlig 
vægt på uddannelse og anerkendelse af speciallæger, som specialt beskæftiger sig med bestemte 
specifikke former for kræft. Der bør udarbejdes et fællesskabsprogram for uddannelse og 
efteruddannelse inden for onkologi (her tænkes ikke på møder eller kongresser), og der bør tages 
initiativ til udarbejdelse af særlige programmer med henblik på onkologer.« 
Under alle omstændigheder har den seneste udvikling, som har vendt op og ned på kræftforskningen 
— det gælder såvel forebyggelse som behandling — også medført væsentlige ændringer i opgaverne for 
de ansatte i sundhedssektoren, når det gælder bekæmpelsen af kræft. 
Uddannelsessystemerne må derfor tilpasses i overensstemmelse hermed. Der kan allerede nu opstilles 
følgende hovedretningslinjer: 
— De lægevidenskabelige grundstudier skal give de studerende en bedre forståelse af den seneste 
udvikling og give dem mulighed for at holde sig bedre orienteret og dermed gøre deres uddannelse 
mere relevant; 
— de praktiserende lægers uddannelse skal sætte dem i stand til at imødekomme de krav, der stilles til 
dem fra patienter, som bliver stadig mere velinformerede, og som i stigende grad ønsker at kunne 
benytte sig af muligheden for en systematisk sporing og tidlig diagnosticering af kræft, og som 
ønsker en kompetent opfølgning fra lægelig side, når de skal undergå en specialbehandling; 
— speciallægernes grunduddannelse, og her tænkes også på onkologerne, skal give dem mulighed for 
at kunne anvende integrerede behandlingsmetoder og konservativ kirurgisk teknik i patienternes 
interesse. 
(*) Professor de Moura (Portugal) for den lægevidenskabelige grunduddannelse; professor Larra (Frankrig) for 
specialuddannelse af praktiserende læger; dr. Costa (Italien) for uddannelsen af onkologer, dr. Lister (Det 
forenede Kongerige) for uddannelsen af de øvrige speciallæger samt den sammenfattende rapport. 
(2) Der kunne ved en sådan specialisering skelnes mellem tre kategorier; medicinsk onkologi (specielt kemoterapi), 
radioterapi og onkologisk kirurgi. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/43 
Det er klart, at Det rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen samt de eksperter, der skal foretage en 
komparativ analyse af de eksisterende uddannelsessystemer, samtidig skal afdække eventuelle 
vanskeligheder i forbindelse med iværksættelsen af disse forskellige rekommandationer med henblik 
på at tilvejebringe et realistisk grundlag for en fællesskabsindsats på dette område. 
Også Det rådgivende Udvalg for Uddannelsen på sygeplejeområdet vil i 1987 anlægge en tilsvarende 
strategi, idet den vil støtte sig på en specialiseret arbejdsgruppe inden for uddannelsen i 
kræftsygdommen. Også Det rådgivende Udvalg for Tandlægeuddannelsen vil blive rådspurgt i 
1987. 
Forslag til aktion 52: Udarbejdelse af forslag til forbedring af tilrettelæggelsen af studier i 
kræftsygdomme (grundstudier, praktiserende læger, speciallæger, onkologer og sygeplejersker). 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber påtænker at forelægge Rådet forslag i 1988 og 1989 
til forbedring af uddannelsen i kræftsygdomme for ansatte i sundhedssektoren på grundlag af 
konklusionerne fra de forudgående overvejelser og efter høring af de eksisterende rådgivende 
udvalg. 
2. Studentermobilitet 
Det er de europæiske kræftspecialisters opfattelse, at det vil være hensigtsmæssigt at give de 
studerende i EF-landene mulighed for at gennemføre en del af deres uddannelse i kræftsygdomme i et 
andet EF-land, specielt i lande, som råder over relevante erfaringer og infrastrukturer. En sådan 
foranstaltning vil være et naturligt led i fællesskabsprogrammet for studentermobilitet (Erasmus), idet 
der kan ydes Erasmus-stipendier på gennemsnitligt 2 000 ECU til studerende, som gennemfører en 
anerkendt studieperiode — fra seks til ni måneder — på en læreanstalt på universitetsniveau i en anden 
medlemsstat. 
De studerende, som beskæftiger sig med et bestemt speciale, bør for at opnå den tværfaglige 
ekspertise, som er nødvendig for en hensigtsmæssig behandling af kræft, have mulighed for at gøre 
praktikanttjeneste på hospitaler inden for andre discipliner. I samme forbindelse vil det kunne være af 
interesse for visse studerende at gøre praktikanttjeneste på virksomheder, der har specialiseret sig i 
fremstilling af udstyr og medicin, der anvendes til behandling af kræft (virksomheder der fremstiller 
kirurgiske instrumenter og radioterapiapparatur samt farmaceutiske laboratorier). 
Sådanne muligheder foreligger allerede inden for rammerne af Det europæiske Fællesskabs 
COMETT-program. Der kan under dette program gives stipendier på gennemsnitligt 4 000 ECU om 
året til studerende, der ønsker at gennemføre et praktikantophold i en virksomhed i et andet land 
inden for Det europæiske Fællesskab. 
Aktion nr. 53: Mobilitet hos lægestuderende og sygeplejeelever 
11987 vil der blive tildelt COMETT-stipendier til studerende i onkologi for at give dem mulighed for 
at gøre praktikanttjeneste på en specialiseret virksomhed i et andet EF-land. Når Erasmus-program-
met er vedtaget af Rådet, vil det også stå åbent for lægestuderende og sygeplejeelever, som 
gennemfører en studieperiode inden for onkologi i et andet EF-land, under forudsætning af at denne 
studieperiode anerkendes fuldt ud af universitetet i hjemlandet. 
3. Udarbejdelse i fællesskab af undervisningsmateriel samt udveksling af undervisningsmidler 
Arbejdsgruppen vedrørende »lægeuddannelsen i kræftsygdomme« mener, at det forhold, at 
undervisnings- og uddannelsesprogrammerne på kræftområdet er forholdsvis nye og udviklingen 
løber så hurtigt, betyder, at det audio-visuelle undervisningsmateriale, der anvendes, i mange tilfælde 
er baseret på individuelle initiativer, som langt flere på andre lægevidenskabelige fakulteter burde 
kunne drage fordel af. For at sætte de fremtidige praktiserende læger i stand til at beherske de manuelle 
metoder til tidlig sporing af visse kræftformer (palpation af brystet, vaginal- og rektaleksploration), 
bør man anvende specielle undervisningsmodeller, som EF-lande kunne gå sammen om at fremstille. 
På disse to områder vil Det europæiske Fællesskab kunne bidrage til en øget udveksling af 
erfaringer. 
Nr. C 50/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Aktion nr. 54: Udarbejdelse i fællesskab af undervisningsmateriel og afprøvning af dette materiel på 
de lægevidenskabelige fakulteter i forbindelse med «Det europæiske år for oplysning om kræft« 
I 1987 vil Kommissionen for De europæiske Fællesskaber på grundlag af rekommandationerne fra 
arbejdsgruppen vedrørende »Uddannelse i kræftsygdomme« medvirke til en udveksling af erfaringer 
inden for området for undervisningsmateriel. En del af det materiel, der herefter kan fremstilles, vil i 
1989 i forbindelse med »Det europæiske år for oplysning om kræft« blive stillet til rådighed for de 
lægevidenskabelige fakulteter med henblik på afprøvning. 
4. Udveksling af erfaring vedrørende efteruddannelse 
Efteruddannelse i kræftsygdomme er af afgørende betydning for alle kategorier af ansatte i 
sundhedssektoren. Der er nu bred enighed om, at der er behov for en sådan efteruddannelse, især hos 
dem, har fået en grunduddannelse — uanset niveau — inden for onkologi. Men mange familielæger og 
mange hjemmesygeplejersker har aldrig fulgt et grundkursus i onkologi under deres studier. 
Problemet er at motivere denne gruppe inden for sundhedssektoren, især de ældste af dem, til at 
erhverve sig den nødvendige grundlæggende viden og regelmæssigt ajourføre denne i hele deres 
professionelle karriere. Også her kan Det europæiske Fællesskab yde et nyttigt bidrag ved at støtte 
udvekslingen af erfaringer. Eksisterende praksis i de enkelte lande skal evalueres med henblik på 
eventuel tilpasning og overførsel til de øvrige lande; her tænkes specielt på følgende: 
— løbende informering af de praktiserende læger. I Frankrig sker dette f.eks. via en informations-
bulletin, som siden 1986 har været udsendt som videotekst. Disse informationer udvælges og 
bearbejdes af et udvalg af kræftspecialister med bistand fra lægejournalister; 
— efteruddannelse af onkologer på Det europæiske Institut for Onkologi i Milano og Det europæiske 
Institut for Hæmatologi i Paris. 
Aktion nr. 55: Udveksling af erfaringer vedrørende efteruddannelse 
I 1987 vil Kommission for De europæiske Fællesskaber bidrage til udvekslingen af erfaringer 
vedrørende efteruddannelse i kræftsygdomme, idet den bl. a. vil bistå med oversættelse og 
offentliggørelse af relevant undervisningsmateriale. 
Der er i forbindelse med den voldsomme udvikling på edb-området en lang række grupper i Det 
europæiske Fællesskab, der arbejder på at fremstille »ekspertsystemer«. Disse edb-programmer, som i 
dag er inde i en rivende udvikling, udarbejdes i fællesskab af specialister inden for en bestemt disciplin 
— i dette tilfælde onkologi — og en gruppe edb-eksperter. Formålet er at indkode den nuværende 
viden inden for onkologi i et program, hvormed brugeren kan kommunikere interaktivt, enten for at 
udbygge sin viden eller for at kunne vælge den mest hensigtmæssige diagnosticering eller 
behandling. 
Forslag til aktion nr. 56: Udarbejdelse i fællesskab af programmel til ekspertsystemer 
Det europæiske Fællesskab kan i forbindelse med sine forskningsprogrammer, specielt biotekno­
logiprogrammet (1986—1989) deltage i samfinansiering af visse projekter for fremstilling af 
ekspertsystemer, der kan anvendes inden for onkologi. 
KAPITEL 4 
KRÆFTFORSKNING 
Et menneske, der bliver angrebet af kræft, er efterhånden klar over, at det ikke er ensbetydende med en 
uigenkaldelig dødsdom. Han ved, at chancerne for overlevelse er realistiske og bliver stadig bedre i 
årenes løb, og han tilskriver naturligt nok denne udvikling de fremskridt, der er gjort inden for den 
biologiske og medicinske forskning. Takket være denne udvikling er det i dag muligt at helbrede 
næsten halvdelen af patienterne imod knap en fjerdedel for tredive år siden. Der er naturligvis tale om 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/45 
samlede tal, for prognosen varierer betydeligt for de forskellige kræftformer: den er ekstremt dårlig for 
f.eks. kræft i bugspytkirtlen, men den er til gengæld særdeles god for andre kræftformer som f.eks. 
hudkræft. 
Desuden er de fleste eksperter enige om, at man inden år 2000 vil kunne reducere kræftdødeligheden 
med yderligere 15 %, blot man iværksætter den forebyggelsesstrategi, som er beskrevet tidligere. Det 
viser, at disse foranstaltninger er særledes vigtige, men også at der er visse grænser for deres 
virkninger, og at de bør suppleres med en kraftig indsats på forskningssiden. 
De praktiske resultater i Europa inden for kræftforskningen ligger således slet ikke på højde med de 
tanker og ideer, der er undfanget på de europæiske laboratorier. Det er trods alt paradoksalt, at 
størsteparten af de kræftbekæmpende stoffer, som i dag fremstilles ad bioteknologisk vej, kommer fra 
amerikanske laboratorier, når en af disse revolutionerende fremstillingsmetoder — cellefusionen — 
blev opdaget i Frankrig af Georges Barski og anvendt på monoklonale antistoffer i England af Kohler 
og Millstein, som fik tildelt Nobelprisen i 1984. Måske ligger en af de væsentligste årsager til denne 
forskel i forskellen mellem de beløb, der anvendes til kræftforskning i henholdsvis USA og 
Europa. 
Det er naturligvis svært at udregne nøjagtigt, hvor store beløb der i Europa anvendes til 
kræftforskning, fordi der skal tages hensyn til såvel nationale programmer som fællesskabspro­
grammer, og man skal ligeledes medregne en del forskningsaktiviteter, som ikke har nogen direkte 
tilknytning til kræft, men som indirekte bidrager til at »løse kræftens gåde«. 
Man får dog et vist indtryk af forholdet, hvis man sammenholder udgifterne til hele den medicinske 
forskning: 5 milliarder dollars om året til National Institute of Health i USA sammenholdt med 1,5 
milliarder dollars om året i de tolv EF-lande tilsammen. Der har desuden i USA siden 1971 været 
gennemført et nationalt program for kræftforskning, hvilket tyder på, at forskellen på dette specielle 
område er endnu større, end det fremgår af de samlede tal. 
Det er hensigten i løbet af de tre kommende år at yde finansiel støtte på europæisk plan til 
kræftforskningen via følgende programmer: 
— Forslag til fjerde program for samordning af den medicinske forskning (1987—1989), som blev 
fremsendt til Rådet i slutningen af 1986, og hvortil der ifølge Kommissionens oplæg, skal bevilges 
37 millioner ECU, heraf 11 millioner til kræftforskning; 
— fjerde program for medicinsk forskning i EKSF-industrierne (1982—1987), hvortil der er bevilget 
9 millioner ECU, heraf ca. 1 million til kræftforskning; desuden vil der i 1987 blive forelagt Rådet 
et forslag til femte program (1988—1991). Der skulle til dette program bevilges ca. 12 millioner 
ECU, heraf ca. 3 millioner til kræftforskning, ifølge de hypoteser, som Kommissionen i øjeblikket 
arbejder med; 
— forslag til første program for forskning i prædiktiv medicin (1987—1989), som vil blive fremsendt 
til Rådet i begyndelsen af 1987); 
— program for forskning i strålingsbeskyttelse (1985—1989), hvortil der er afsat 58 millioner 
ECU til hele perioden; heraf vil ca. 5 millioner ECU kunne anvendes til kræftforskning i 
1987—1989; 
— program for forskning i bioteknologi (1986—1989), hvortil der er bevilget 55 millioner ECU, og 
af dette beløb vedrører ca. 4 millioner kræftforskningen (perioden 1987—1989); 
— program for miljøforskning (1982—1990), hvortil der er bevilget 55 millioner ECU, og heraf 
vedrører ca. 1 million ECU kræftforskningen. 
I virkeligheden er det samlede beløb, der er afsat til kræftforskningen, meget større; i de tilfælde, hvor 
der er tale om samfinansiering, er det samlede beløb mindst dobbelt så stort; hvor der er tale om en 
samordning, kan beløbet være op til tredive gange større. Alt i alt kan disse fællesskabsprogrammer 
for kræftforskning omfatte forskningsaktiviterer til over 300 millioner ECU i perioden 1987 til 
1989. 
Hvis manglende finansielle midler var den eneste årsag til dette »efterslæb« i Europa, ville det være let 
at angive en løsning på problemet, selv om det måske ville være lidt vankeligere at iværksætte den i 
Nr. C 50/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
praksis. Men »efterslæbet« skyldes især strukturbetingede forhold, specielt opsplitningen i nationale 
programmer med deraf følgende meget uheldige overlapninger på et tidspunkt, hvor såvel de 
menneskelige som de finansielle ressourcer er begrænsede. Hvis disse ressourcer udnyttes i fællesskab 
via forskellige former for europæisk samarbejde har man helt klart en såvel nødvendig som 
hensigtsmæssig løsning på problemet. 
Det drejer sig dels om at sikre teknologioverførsler mellem laboratorier i forskellige lande for 
indledningsvis at sætte gang i et varigt internationalt forskningssamarbejde, dels om at integrere de 
bedste europæiske laboratorier i et kræftforskningsnet. Formålet er således at oprette en form for 
kræftinstitut på tværs af grænserne, som skal føre til en virkelig fælleseuropæisk kræftforsknings­
indsats. Det er grunden til, at et af de mest påtrængende problemer, der skal løses, er at forøge 
kræftforskernes mobilitet i Europa. 
Forslag til aktion nr. 57: EF-stipendier til fremme af mobiliteten blandt kræftforskere 
I forbindelse med det forslag til medicinsk forskningsprogram (1987—1989), som Kommissionen 
forelagde Rådet i slutningen af 1986, indgår et forslag om, at der hvert år skal tildeles stipendier på 
gennemsnitligt 20 000 ECU pr. år til halvtreds forskere med henblik på efteruddannelse inden for 
kræftforskning på et laboratorium i et andet EF-land. 
Ved at fremme mobiliteten blandt forskerne og dermed også udvekslingen af ideer mellem 
laboratorier i de europæiske lande vil Det europæiske Fællesskab bidrage til øgede overførsler af 
videnskabelige og teknologiske informationer på universitetsniveau og inden for industrien. Det 
skaber samtidig en europæisk solidaritet, som kan være med til at gøre Europa til mere end blot en 
økonomisk enhed, og som samtidig kan bremse »hjerneflugten« til USA. Endelig vil der blive knyttet 
forbindelser mellem de forskellige laboratorier i de europæiske lande, mellem grundforskningen og 
den kemiske forskning, og det er en nødvendig forudsætning for at skabe et varigt og effektivt 
samarbejde i fremtiden inden for alle områder af kræftforskningen. 
I. FORSKNING MED HENBLIK PÅ BEDRE FOREBYGGELSE, SPORING OG DIAGNOSTICERING AF 
KRÆFTSYGDOMME 
A. Forbedring af informationssystemerne vedrørende kræftsygdommes hyppighed og art 
En effekttiv kræftforskning forudsætter et hensigtsmæssigt informationssystem. USA's program for 
forebyggelse af kræft var oprindeligt baseret på »Connecticut Cancer Registry«, som begyndte at 
indsamle informationer om kræft allerede i 1935. Det første cancerregister i Europa blev oprettet i 
1943 i Danmark, og det har betydet, at danske kræftforskere nar kunnet skaffe sig en ekstraordinært 
omfattende viden om udviklingen i kræftsygdommene siden anden verdenskrig. 
I dag eksisterer der i Det europæiske Fællesskab cancerregistre på forskellige niveauer. Visse registre 
vedrører en bestemt by, andre dækker en hel region, og atter andre indeholder oplysninger for hele 
landet. Diesse store forskelle gør det vanskeligt at sammenholde de forskellige data og udnytte dem 
rationelt, og de fleste EF-lande mangler et nationalt register. Således findes der i Frankrig kun 
cancerregistre i fire departementer (Doubs, Calvados, Isére og Bas Rhin) ud af de ca. hundrede 
departementer i landet. 
En epidemiologisk forskning på europæisk plan forudsætter ensartet registrering af alle kræfttilfælde i 
Fællesskabet. 
Det er derfor nødvendigt at skabe et lovgivningsmæssigt grundlag, der giver forskerne i EF-
landene mulighed for at foretage epidemiologiske undersøgelser ved hjælp af kræftregistreringen. 
Man må samtidig søge at reducere de lovgivningsmæssige restriktioner for en sådan registrering for 
ikke at skabe hindringer for den epidemiologiske forskning. I visse europæiske lande har visse 
undersøgelser af arbejdsmiljøbetingede kræftsygdomme måttet afbrydes på grund af de gældende 
regler om tavshedspligt og fortroligt materiale, som forbyder enhver form for perspektivundersøgelse 
på dette område. Disse regler bør revideres, idet dog lægelige informationer fortsat skal holdes strengt 
fortrolige. 
Aktion nr. 58: Komparativ oversigt over eksisterende cancerregistre og rekommandationer med 
hensyn til, hvad de bør indeholde, og hvem der skal have adgang til dem 
Kommissionen sendte i 1986 til alle cancerregistre i medlemsstaterne et spørgeskema med henblik på 
en komparativ undersøgelse. Resultaterne vil blive analyseret i 1987, således at man kan fastlægge 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/47 
omfanget af de indsamlede data og gøre dem mere sammenlignelige og dermed mere pålidelige. 
Desuden vil der i 1987 blive iværksat en feasability-undersøgelse med henblik på oprettelse af et 
europæisk net af cancerregistre; formålet er at få lavet en europæisk database med oplysninger om 
hyppigheden af de forskellige kræftsygdomme. 
Endelig vil der i 1988 blive afholdt en konference om forbedring af systemet til registrering af 
kræftdata; konferencen tilrettelægges i samarbejde med International Agency for Research on Cancer 
(IARC) og International Agency for Cancer Registries. Der vil eventuelt kunne udarbejdes forslag med 
henblik på at gøre de indsamlede data mere ensartede. 
B. Epidemiologiske forskning med henblik på bedre forebyggelse 
De forebyggende foranstaltninger bør basere sig på den epidemiologiske forskning, dvs. forskning i 
omstændighederne ved sygdommens fremskomst afhængigt af den enkelte partients karakteristika og 
miljø. De oplysninger, man kan indsamle herom, gør det muligt at afdække de mulige årsager til 
sygdommen, følge tendenserne i den patalogiske udvikling, finde passende behandlingsmuligheder og 
vurdere effekten heraf. 
Et europæisk samarbejde indebærer den fordel, at man får adgang til et langt større befolknings­
grundlag, hvilket vil gøre konklusionerne mere pålidelige og brugbare, især for så vidt angår de 
forholdsvis sjældne kræftformer. Et sådant samarbejde vil også gøre det muligt at foretage 
sammenligninger mellem befolkningsgrupper, hvis levestandard er nogenlunde den samme, men hvis 
sociale vaner og kostvaner varierer betydeligt fra nord til syd i Europa. 
Forslag til aktion nr. 59: Samordning på europæisk plan af den lægevidenskabelige forskning 
vedrørende ernæringens betydning for kræft 
Dette er det område, hvor de epidemiologiske data er mest usikre, hvilket fremgår af usikkerheds­
margenen i Doll's og Peto's hypotese, hvorefter 10 — 70 % af kræftdødsfaldene skulle stå i forbindelse 
med ernæringen. 
I 1987 forventer man at være færdig med en sammenfattende undersøgelse, der er gennemført i 
samarbejde med IARC, og som skal give et overblik over den eksisterende epidemiologiske viden, 
således at man kan prioritere forskningsopgaverne og sammenligne og harmonisere metoderne. 
Denne orienterende fase skulle gøre det muligt derefter at koncentrere indsatsen omkring specielle 
aspekter af sammenhængen mellem kostvaner og kræft. Der er allerede fastlagt en række prioriterede 
emner, specielt kostens betydning for atrofisk mavekatar (fasen forud for udviklingen af mavekræft), 
betydningen af indtagelsen af kostfibre samt andre faktorer i forbindelse med tyktarmskræft. Man vil 
ligeledes være særlig opmærksom på en række kostfaktorer, som hidtil ikke har været så grundigt 
undersøgt, men hvorom der findes forskellige hypoteser, således som det blev nævnt i afsnittet om 
forebyggelse; det er f.eks. spørgsmålet om fedtindholdet i kosten (især hos kvinder i den post­
klimakterielle fase), vitaminer, mineraler, nitrit m.m. 
Forslag til aktion nr. 60: Styrkelse af forskningen i EF i erhvervsbetingede kræftsygdomme 
Forskerne har siden begyndelse af halvtredserne været opmærksomme på tilfældene af lungekræft hos 
arbejdere i jernminer samt visse hyppige kræftformer hos arbejdere i stålindustrien. På trods af at disse 
to industrigrene er blevet stærkt reduceret i det seneste tiår, er der stadigvæk ca. 2 millioner 
arbejdstagere, der udsættes for denne kræftrisiko i kul- og stålindustrierne. Det 4. EKSF-program 
(1982—1987) støtter forskningsaktiviteterne vedrørende lungekræft hos svejsere samt kræftsygdom­
me hos kulmine- og koksværksarbejdere. I det 5. EKSF-program (1987—1991) udvides det 
samfinansierede forskningsarbejde vedrørende lungekræft med forskningsaktiviteter med henblik på 
identificering af de pågældende kræftfremkaldende stoffer. 
Også Kommissionens miljøprogramm (1982—1990) indeholder bevillinger til samfinansiering af 
forskning omkring den kræftfremkaldende virkning af asbest og andre materialer som f.eks. 
glasfiber. 
Endelig er der i programmet for medicinsk forskning for første gang, siden programmet blev 
påbegyndt i 1978, afsat midler til arbejdet med at evaluere de epidimiologiske metoder med henblik på 
klarlægning af den erhvervsbetingede risiko for kræft begyndende med en kritisk undersøgelse af de 
Nr. C 50/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
resultater, der er blevet offentliggjort i andre lande. Man vil især basere sig på de metodologiske 
erfaringer fra en række undersøgelser i Canada i 15 industriområder og undersøge virkningerne af 200 
forskellige kemiske stoffer. 
Aktion nr. 61: Videreførelse af Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansieringen af 
forskning i forebyggelse af kræft hos personer, der har været udsat for stråling 
I forbindelse med programmet for strålingsbeskyttelse (1985—1989) vil man afslutte en række 
retrospektive epidemiologiske undersøgelser af personer, som for nogle år siden blev behandlet med 
radioaktive isotoper, som udsender alfa-partikler. F.eks. blev Thorotrast, som er fremstillet på basis 
af thoriumoxid, anvendt i perioden fra 1929 til 1950 som røntgenkontraststof i blodkarrene; man har 
senere fundet ud af, at stoffet kan fremkalde leverkræft. En tilsvarende undersøgelse er i gang af 
Radium 224, som tidligere blev anvendt til behandling af visse betændelsestilstande i ryghvirvlerne, og 
som kan give knoglekræft. 
Men det er især spørgsmålet om virkningen af svage strålingsdoser, man beskæftiger sig med i 
øjeblikket, det være sig anvendelse af radioaktive isotoper i medicinsk øjemed, naturligt forekom­
mende radioaktiv stråling i miljøet eller radioaktiv forurening efter atomreaktoruheld. 
Udsættelsen for naturligt forekommende radioaktivitet er ikke uden betydning: Radon, der er en 
sjældent forekommende radioaktiv gas, der opstår som et nedbrydningsprodukt af radium, kan 
forekomme i abnormt store mængder i visse rum dels på grund af materialevalget (bestemte former for 
granitmateriale), dels på grund af selve konstruktionen (lufttætte lokaler). Muligheden for, at radon 
spiller en rolle for forekomsten af lungekræft, bør gøres til genstand for en særlig undersøgelse. 
Reaktorulykken for nylig i Tjernobyl har skabt fornyet interesse for epidemiologiske studier på dette 
område. Man skal dog ikke forvente at finde en fuldstændig løsning på problemerne omkring 
virkningerne af lavdoser udelukkende ved hjælp af epidemiologisk forskning. Man kan således på 
grundlag af teoretiske beregninger af radioaktiv strålings kræftfremkaldende virkninger og ved at 
ekstrapolere fra talmateriale vedrørende kraftig stråling opstille den hypotese, at de tolv EF-lande om 
tyve år tilsammen vil kunne registrere 1 000 — 3 000 yderligere kræfttilfælde, som skyldes denne 
ulykke. Ved første øjekast ser det voldsomt ud, men hvis man tænker på, at i samme periode vil der i 
denne befolkning på 370 millioner indbyggere opstå over 70 millioner kræfttilfælde, får man et 
klarere indtryk af fænomenets omfang. Dette eksempel viser, hvor vanskeligt det er at vurdere 
virkningerne af svage doser ioniserende stråling. 
Aktion nr. 62: Videreførelse af Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansieringen af 
forskning i kræftfremkaldende faktorer i miljøet 
Der vil for perioden 1987 til 1989 i forbindelse med miljøforskningsprogrammet (1982-1990) blive 
gennemført undersøgelser med det formål hurtigt at identificere de kræftfremkaldende stoffer blandt 
de utallige miljøforurenende stoffer. De forskningsaktiviteter, der er givet bevillinger til, drejer sig om 
sporing af kræft på bakteriekulturer, undersøgelser af suspekte stoffers mutagene virkning samt 
ajourføring af en række undersøgelser af kromosombeskadigelser. Alle de nævnte fænomener er 
potentielt kræftfremkaldende. 
Forslag til aktion nr. 63: Samordning på europæisk plan af den lægevidenskabelige forskning i kræft 
og reproduktion 
Man har siden 1978 i Europa foretaget registrering af medfødte sygdomme hos nyfødte, hvilket gør 
det muligt at udarbejde statistikker og foretage undersøgelser af sådanne medfødte anomalier. Man vil 
i perioden 1987 til 1989 forsøge at afdække en eventuel forbindelse med senere fremkomst af 
kræftsygdomme og medfødte anomalier, vil man kunne identificere visse kræftfremkaldende faktorer 
og klarlægge deres aktionsmekanismer. 
En anden gren af forskningen vedrører den biologiske overvågning af visse populationer, der er udsat 
for bestemte miljøbetingede faktorers mutagene virkninger; formålet er at undersøge, om man 
konstater^ en signifikant variation i hyppigheden af genetisk betingede sygdomme, som kan 
diagnosticeres inden for de første levemåneder. 
Forslag til aktion nr. 64: Samordning på europæisk plan af lægevidenskabelig forskning i passiv 
rygning 
I 1987 vil man samle de undersøgelser, der er gennemført om passiv rygning, med henblik på at 
fastlægge retningslinjerne for en fremtidig indsats på dette område. Man vil forsøge at præcisere, 
hvorledes man kan vurdere passiv rygning kvantitativt, men det er vanskeligt at finde en objektiv 
målemetode. Man vil her søge at etablere et samarbejde med IARC. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/49 
C. Undersøgelser med henblik på bedre sporing og diagnosticering af kræftsygdomme 
Der er to forskningsområder, som har særlig stor betydning for sporingen af kræftsygdomme: 
automatiseret vævsanalyse og forbedringen af edb-baseret billedteknik til lægevidenskabelige 
formål. 
Forslag til aktion nr. 65: Videreførelse af samordningen på europæisk plan af den lægevidenskabelige 
forskning i automatiseret vævsanalyse 
En sammenhængende strategi med henblik på tidlig sporing af kræft forudsætter et meget stort antal 
biologiske analyser af forskellig art: vurdering af udstrygningspræparater, virusforskning, forskning i 
karakteristiske proteiner, histologiske undersøgelser og kromosomanalyser med henblik på diagnos­
ticering af tumorer. 
Den eksisterende infrastruktur i analyselaboratorierne giver ikke mulighed for at imødekomme den 
forventede stigning i behovene. I Det forenede Kongerige foretager man således hvert år tre millioner 
celleprøver for at spore livmoderhalskræft. Dette er ikke engang tilstrækkeligt, fordi en systematisk 
undersøgelse hvert tredje år af den pågældende befolkningsgruppe ville indebære mindst en fordobling 
af disse prøver. Situationen er den samme i de øvrige europæiske lande, hvor man anslår, at i alt 35 % 
af de involverede kvinder anmoder om løbende kontrol. Hvis alle kvinder, der var udsat for risiko for 
livmoderhalskræft, ville benytte sig af disse forebyggende undersøgelser, ville systemet bryde sammen 
af sig selv. 
En kvalificeret specialist skal rent faktisk bruge megen arbejdstid på at iagttage et udstrygningspræ-
parat i mikroskop. Derfor arbejdes der med planer om automatisk undersøgelse af udstrygnings­
præparater, videokameraer og edb-analyse af det observerede billede; disse systemer kan anvendes 
såvel til, kromosomundersøgelser som til mere omfattende celleundersøgelser. 
Automatiseret kromosom-analyse (f.eks. med henblik på at finde translokationer) er af afgørende 
betydning,ikke blot for de fleste former for leukemi (diagnosticering, prognose, behandling), men 
også for en række tumorer. De vævspræparater, der iagttages i mikroskop, viser kun et lille antal celler 
i deling, hvorfor en sådan manuel analyse er ret langsommelig og besværlig. 
Automatiseret cytologi (undersøgelse af celler) er i fuld udvikling, især med hensyn til opdagelse af 
livmoderhalskræft på præklinisk stadium hos personer i risikogruppen. Man er i færd med at 
fremstille tre prototyper på specialiserede diagnosticeringsapparaturer i Europa (i Nederlandene, I 
Forbundsrepublikken Tyskland og i Det forenede Kongerige), og de vil snart være færdigudviklede og 
klar til brug. Disse apparater er et udmærket »screening«-redskab, men de finder langt flere suspekte 
tilfælde end regulært positive. Man må derfor verificere og sammenholde resutaterne og udarbejde 
tilsvarende systemer til andre former for kræftsygdomme; et andet diagnosticeringsapparatur af mere 
polyvalent karakter er under udvikling i Frankrig. 
Forslag til aktion nr. 66: Videreførelse af samordning på europæisk plan af forskningen i 
lægevidenskabelig edb-billedteknik 
Siden Wilhelm Rontgen i 1895 opdagede røntgenstrålerne, har den klassiske radiografi gjort enorme 
fremskridt takket være edb. På grundlag af en række undersøgelser foretaget fra forskellige vinkler 
kan man ved en edb-analyse af billederne konstruere et tredimensionalt billede af det radiograferede 
objekt: dette er scannerteknikken (eller tomodensitometrien), der blev udviklet første gang i 1975 af 
den britiske ingeniør G.N. Hounsfield (Nobelpristager). Man kan således på en dataskærm 
konstruere et flerdimensionalt billede ud fra en række tværsnit af det undersøgte organ (tomografi) på 
et hvilket som helst plan, der fastlægges af operatøren, og dermed få et særdeles nøjagtigt billede af en 
tumors form og lokalisering. 
Denne konstruktion af flerdimensionale billeder kan ske på grundlag af informationer af forskellig art 
som f.eks. et givet stofs magnetiske egenskaber (kernemagnetisk resonans = NMR), kortlivede 
radioaktive isotoper (positrontomografi) eller tomoscintigrafi med fotonemitterende grundstoffer. 
Ved kernemagnetisk resonans (NMR) udsættes den levende organisme for et magnetfelt, som 
hovedsagelig påvirker hydrogenatomkernerne ved at ændre på deres oprindelige position. Når kernen 
vender tilbage til sin oprindelige position, udsender den et svagt elektromagnetisk signal, og ved 
hjælp af disse signaler kan man få et billede af hydrogenatomernes rumlige placering og dermed af 
vævets form. Desuden afhænger signalet af den molekylære struktur, hvori hydrogenatomet befinder 
sig, og kan således give informationer om vævets kemiske sammensætning. Det er således muligt at 
Nr. C 50/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
skelne mellem den grå og den hvide hjernemasse. Det udsendte signal afhænger ligeledes af de 
intermolekylære kræfter og af den hastighed, hvormed molekylet bevæger sig, hvilket gør det muligt 
at måle temperaturen (molekylernes termiske bevægelser) og foretage flowmåling (f.eks. blodgen­
nemstrømningen i blodkar). 
Sammenholdt med røntgenscanneren kan man NMR sondre bedre mellem de forskellige vævstyper, 
specielt klart adskille svulstvæv fra andet blødt omgivende væv (betændelsesreaktioner). Den rumlige 
opløsningsevne er ligeledes højere, og man kan nu afgrænse svulsterne med millimeters nøjagtighed, 
hvor man tidligere med radiografien kun kunne gøre det med centimeters nøjagtighed. 
De eksisterende NMR-apparater fremstilles kun i få eksemplarer og har ofte karakter af prototyper; 
dette materiel vil undergå en betydelig udvikling i de kommende år, og man må derfor aprøve og 
sammenholde de eksisterende systemer og forøge opløsningsevnen. Det er det mål, Det europæiske 
Fællesskab har stillet sig for perioden 1987 til 1989. 
Positrontomografien bygger på et andet princip: man indsprøjter i en levende organisme kortlivede 
radioaktive isotoper (f.eks. exygen-15, nitrogen-13 eller kulstof-Il), som udsender, positive 
elektroner, og man kan ved hjælp af en scanner få et billede af deres fordeling, hvilket giver mulighed 
for at opnå billeder af særdeles høj kvalitet. Også her er det anvendte materiel meget forskelligartet, og 
et samarbejde mellem brugerne vil gøre det muligt at sammenholde erfaringerne med henblik på at 
bedre kvaliteten af det apparatur, der er under udvikling. 
II. FORSKNING I BEHANDLINGEN AF KRÆFTSYGDOMME 
Dette er for den brede offentlighed den vigtigste del af forskningen. Det må erkendes, at 
behandlingsaspektet er særdeles vigtigt, fordi det vedrører akutte problemer, der skal løses her og nu, 
men det må dog ikke glemmes, at på kort sigt vil det forebyggende arbejde og på længere sigt 
forståelsen af de kræftudviklende mekanismer få endnu større betydning for befolkningens 
helbred. 
A. Traditionelle behandlingsmetoder 
Takket være de tekniske fremskridt med hensyn til lægevidenskabelig edb-billedteknik kan den ældste 
metode til behandling af kræft, nemlig kirurgien — som blev anvendt allerede i det syttende 
århundrede — nu bringes i anvendelse på et meget tidligere stadium i en tumors udvikling, men især 
kan den anvendes langt mere præcist. Således kan amputationer og fjernelse af organer, som bare for 
nogle få år siden betragtedes som uomgængelige, i dag undgås og erstattes af mikrokirurgi, som i langt 
højere grad respekterer organismems funktioner. 
Radioterapien udviklede sig meget hurtigt i begyndelsen af det tyvende århundrede, efter at Wilhelm 
Rontgen opdagede røntgenstrålerne i 1895. Allerede fra år 1900 anvendte flere hospitaler stråling til 
behandling af kræft. Apparaturet har udviklet sig enormt, specielt med hensyn til præcision og 
sikkerhed såvel for patienter som for personale. 
Kemoterapien opstod efter anden verdenskrig med kvælstofsennepsgas, et krigsgasderivat, der viste 
sig at have en positiv virkning på leukæmipatienter. Der er siden da udviklet en lang række præparater 
med forskellige egenskaber: Metotrexat (1948), Actinomycin D (1952) rn.fl., og de sidste i rækken er 
platinderivater (1976) og Ellipticin (1982). 
Der er siden begyndelsen af 70'erne gjort store fremskridt med at kombinere forskellige former for 
kemoterapi og ligeledes kombinere de tre vigtigste behandlingsmetoder, kirurgi, radioterapi og 
kemoterapi. 
Forslag til aktion nr. 67: Styrkelse af samordningen på europæiske plan af den lægevidenskabelige 
forskning vedrørende kontrol af behandlingsforsøg, der foretages på forskellige behandlings­
centre 
Det er vigtigt, når man skal afprøve værdien af en behandling, der formodes af være kræfthæmmende, 
at man råder over en gennemprøvet metodologi, som giver mulighed for at nå frem til helt entydige 
resultater. I denne forbindelse spiller de forskellige behandlingsjounaler, som fastlægger den 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/51 
rækkefølge, i hvilken metoderne anvendes, og størrelsen af de valgte doser, en afgørende rolle. Disse 
valg foretages af et tværfagligt team bestående af en kirurg, en radiolog og en specialist i kemoterapi. 
Det er klart, at disse journaler skal registreres omhyggeligt, især hvis der er tale om nye metoder, for at 
man kan vurdere deres effektivitet. En sådan kontrol af behandlingsforsøg vil være så meget mere 
nyttig, som den omfatter et så stort patientmateriale som muligt og gennemføres efter harmoniserede 
registreringsmetoder. Betydningen af et omfattende samarbejde på europæisk plan inden for dette 
område er evident. 
»European Organisation for Research and Treatment of Cancer« (EORTC), der blev oprettet i 1962, 
er en almennyttig organisation, som spiller en afgørende rolle for samordningen og udnyttelsen af den 
europæiske forskning vedrørende behandlingsforsøg. Ved udgangen af 1985 rådede organisationen 
allerede over en databank indeholdende behandlingsjournaler for 30 000 patienter fordelt på de 
forskellige kræftklinikker og hospitaler, som er med i EORTC-nettet. Hvert år registreres 5 000 nye 
tilfælde, og 5-10 000 tidligere tilfælde følges løbende. 
Det vil således være logisk at bygge på EORTC's anerkendte erfaringer med hensyn til det 
forsøgsmæssige og kliniske grundlag for behandlingen af kræft. 
Støtten fra Det europæiske Fællesskab vedrører tre områder: 
— Data-net:oprettelse og vedligeholdelse af data-nettet, »Eurocode«, som, fordi det er prisbilligt, vil 
kunne give kræftforskerne lettere adgang til vigtige kliniske data, og som samtidig kan blive et 
vigtigt kommunikationsled mellem kræftforskerne indbyrdes. 
— Kvalitetskontrol: efterprøvning af pålideligheden af dataoverførsler fra den kliniske journal til 
datamaten samt efterprøvning af korrekt anvendelse af behandlingsprotokollerne. 
— Samordning: forbedring af samordningen mellem EORTC og de forskellige nationale grupper, 
der arbejder med klinisk forskning, med henbik på et samarbejde om forskellige emner. 
B. Nye behandlingsformer baseret på molekylær biologi og bioteknologier 
I øvrigt er der takket være den bioteknologiske revolution i begyndelsen af 70'erne, som først og 
fremmest har fundet sted i USA, for nogle år siden opstået en helt ny type kræfthæmmende 
medikamenter; der er tale om stoffer, der griber ind i den biologiske proces, og her kan nævnes 
interleukin 2, som har givet særdeles opmuntrende resultater på forskellige kræfttyper, alpha-in-
ter-feron, som kan helbrede (næsten 90 %) en bestemt form for leukæmi (trikoleukocytleukæmi), som 
tidligere var meget vanskelig at bekæmpe, gamma-interferon, som synes at være aktivt over for 
bestemte tumorer, samt et andet stof, den såkaldte tumor-necrosis-factor (TNF). Alle disse stoffer 
samt mange andre tilsvarende (lymfotoxin, nekrosin m.m.) undersøges særdeles opmærksomt, og der 
kan forventes en betydelig udvikling på dette område i løbet af nogle få år. 
Andre stoffer tilhører gruppen af differentieringsfaktorer, som synes at gøre det muligt at modne 
kræftceller, hvilket medfører, at de vender tilbage til normal tilstand. 
Endelig kan monoklonale antistoffer — som er meget specifikke for den antigen, de genkender — 
mærkes radioaktivt, således at man kan lokalisere en kræftsygdom på et meget tidligt stadium ved 
hjælp af en scanner. De kan ligeledes anvendes til at indvirke på udviklingen af visse kræftformer 
(antistoffer, der virker på vækstantifaktorer og på disse vækstfaktorers antireceptorer). Endelig kan 
de sammenkobles med en stærk cellegift, der kan ødelægge kræftcellerne uden at beskadige de 
normale celler: dette er de såkaldte »cellespecifikke« medikamenter. 
Det er i dag desværre ikke i Europa, men i USA, at størsteparten af den industrielle udvikling på dette 
område for nye bioteknologiske kræftbekæmpende medikamenter foregår. Den medicinske og 
bioteknologiske forskning i Europa må derfor tage denne udfordring op, som ikke blot er af 
lægevidenskabelig, men også af økonomisk betydning. 
Aktion nr. 68: Deltagelse i samfinansiering af et europæisk net af databanker for cellekulturer, der 
producerer monoklonale antistoffer 
Det europæiske Fællesskabs bioteknologiske program indeholder et afsnit om oprettelse af et net af 
hybridoma-samlinger (med henblik på syntetisk fremstilling af monoklonale antistoffer). CERDIC 
(Centre Européen de Recherches Documentaires sur les Immunoclones) blev oprettet i Nice i marts 
1986 og udgør det europæiske center i den internationale organisation, Hybridoma Data Bank 
(HDB). 
Nr. C 50/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
Et europæisk laboratorium vil i praksis ofte have vanskeligt ved at skaffe sig tilstrækkeligt levende 
materiale til sine forsøg, og især skaffe de nødvendige cellelinjer, der producerer monoklonale 
antistoffer, som kan anvendes til »cellestyring« af de kræftbekæmpende medikamenter. Dette 
materiale er disponibelt i samlinger af forskellig kvalitet, og det er nødvendigt at organisere 
samlingerne i et edb-net. 
Aktion nr. 69: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering i forskning i genteknik og 
proteinteknik med henblik på fremstilling af kræftmedicin 
Sådanne aktioner gennemføres i forbindelse med det bioteknologiske program (1986-1989). 
Kloning består i at indføre den genetiske kode for et interessant protein i en cellekultur, således at 
proteinet kan produceres i stor mængde forholdsvis billigt og uden risiko. 
Man er allerede nu i stand til at fremstille visse interferoner, forskellige slags interleukiner, 
»tumor-necrosis-factor« (TNF) samt det såkaldte »Mullerian inhibiting substance«, som skulle være i 
stand til at standse udviklingen af kræft i æggestokkene. 
Fremstillingen af et klonet protein skulle teoretisk kunne gøres meget billigt i en mikroorganisme som 
f.eks. kolibakterien (Eschericbia coli). Men i praksis opstår der en lang række vanskeligheder, fordi 
mikroorganismerne efter transmissionen af proteinet ikke er i stand til at foretage visse modifika­
tioner, som er nødvendige for proteinets aktivitet (f.eks. glykosylering). 
Formålet med dette afsnit af det bioteknologiske program er i de europæiske laboratorier at udvikle 
den nødvendige know-how for hurtigt at kunne starte en produktion ved kloning af et hvilket som 
helst biologisk stof. Fordelen for kræftforskningen i den forbindelse er således indirekte, men dog af 
reel betydning. 
Når først proteinet er klonet, skal det fremstilles i større mængder. Det samme problem gælder for 
monoklonale antistoffer. Det bioteknologiske program finansierer derfor ligeledes forskningsaktivi­
teter vedrørende dyre- og menneskecelledyrkning i stor skala. 
Ved at kombinere fysikken (røntgendiffraktion), biokemien og datamatikken kan man nu få et 
rumligt billede af et proteinmolekyles struktur på en dataskærm. Dette gør det muligt at drage en 
parallel mellem et proteins molekylestruktur og dets biologiske aktivitet. Desuden giver det mulighed 
for at forudse, hvordan man ved at modificere et molekyle kan forøge dets biokemiske og biologiske 
aktivitet. Det ambitiøse mål for proteinforskningen er derfor at syntetisere molekyler, som er mere 
virksomme end de i naturen forekommende. Anvendes denne forskning på kræftsygdomme, kan man 
bl.a. undersøge relationerne mellem kræfthæmmende molekyler aktivitet og deres rumlige 
struktur. 
Forslag til aktion nr. 70: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af forskning i 
cellespecifikke kræftbekæmpende medikamenter 
Denne foranstaltning skal gennemføres i forbindelse med det program for prædiktiv medicin, som 
Kommissionen vil forelægge Rådet i 1987. 
Den prædiktive medicin har til formål at forudsige de særlige risikofaktorer, der eksisterer for et 
individ eller en population; der er tale om faktorer, der har forbindelse med arveanlæg og miljø. Den 
prædiktive medicin ligger således forud for den forebyggende medicin og kan opfattes som en 
forberedende fase for denne. Programmet vedrører hovedsagelig grundforskning, som vil blive 
behandlet senere, men omfatter også mere praktiske aspekter, såsom cellespecifikke medika­
menter. 
Princippet i metoden er helt enkelt: Ved at sammenkoble to molekyler, et monoklonalt antistof, som 
er i stand til at genkende en kræftcelle og binde sig til den, og en cellegift, kan man specifikt dirigere en 
cellegift til kræftcellerne og ødelægge dem, uden at de normale celler beskadiges. 
Sådanne sammenkoblinger vil betyde en kolossal forbedring af kemoterapien. Men selv om princippet 
er enkelt, viser det sig vanskeligt at gennemføre i praksis. 
Aktion nr. 71: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af farmakologisk forskning i 
tumordræbende stoffer 
Det bioteknologiske program (1986-1989) støtter forskellige former for farmakologisk-toksikolo-
gisk forskning in vitro, hvoraf et enkelt område vedrører kræft. Disse metoder skulle føre til en 
accelerering af forskningen i tumordræbende og tumorhæmmende stoffer og give os mere viden om, 
hvorledes de effektive lægemidler, vi allerede kender, virker i organismen. 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/53 
Udviklingen af farmakologiske og toksikologiske metoder in vitro har tre formål: det første, som er 
videnskabeligt, er at gennemføre en mere analytisk undersøgelse af molekylernes aktivitet ved at 
isolere lægemidlernes effekt på en given mekanisme, hvilket bl.a. skulle give mulighed for mere 
nøjagtigt at undersøge relationen mellem molekylernes struktur og aktivitet. Det andet formål, som er 
af økonomisk art, er hurtigt og med forholdsvis små omkostninger at kunne foretage en første 
sortering af forskningsopgaverne vedrørende aktiviteten af de nye molekyler, som udviser interessante 
farmaceutiske egenskaber. Det tredje formål, som er humanitært, er at reducere antallet af dyr, der 
anvendes til farmaceutiske forsøg. 
Men den prækliniske farmakologi bør også udvikles in vivo. Forskning in vivo giver mulighed for via 
visse bestemte teknikker, som f.eks. xenotransplantationer at nærme sig de faktiske omstændigheder 
ved den kliniske behandling. Xenotransplantationer er transplantationer af menneskeligt kræftvæv på 
mus, der tilhører en stamme helt uden immunforsvar (»nude«), som ikke afviser transplantatet. Den 
oprindeligt menneskelige tumor videreudvikler sig og kan undersøges in vivo under forhold, der ligner 
de normale kliniske betingelser, dels fordi det drejer sig om celler af menneskelig oprindelse, dels fordi 
musens farmako kinetiske adfærd ikke er væsensforskellig fra menneskets. Muligheden for en 
fremtidig europæisk indsats på dette område bør overvejes. 
Endelig er det nødvendigt, at laboratorier og farmaceutiske virksomheder, der har specialiseret sig i 
kræftbekæmpende lægemidler, kan drage fordel af fælles evalueringsprocedurer. 
Forslag til aktion nr. 72: Harmoniseringen af forsøgsnormerne for kræftbekæmpende læge­
midler 
Under forudsætning af at Rådet i nær fremtid vedtager Kommissionens forslag vedrørende 
højteknologiske og bioteknologiske lægemidler, vil der i forbindelse med de nye kræftbekæmpende 
lægemidler kunne anvendes en fælles evalueringsprocedure i alle EF-landene, hvilket betyder, at disse 
lægemidler hurtigere kan bringes i anvendelse i praksis. Derudover er det indlysende, at den 
farmaceutiske industri langt bedre vil kunne rentabilisere en investering på det store fælles europæiske 
marked, og dermed også kunne foretage investeringer, der vedrører mindre udbredte sygdomme. Det 
vil ligeledes være lettere at finde den nødvendige ekspertise på et centraliseret multinationalt 
grundlag. 
III. GRUNDFORSKNINGEN I KRÆFT 
Indtil for nylig kendte man ikke til kræftfremkaldende virus hos mennesket, og dette var så meget mere 
overraskende, som man havde fundet talrige kræftfremkaldende vira hos dyr, f.eks. hønseleukose 
(ganglietumorer), kvægleukose og katteleukose, som man har kendt siden århundredets begyndelse. 
Allerede i 1908 påviste danskerne Ellerman og Bank, at erytroblastisk leukæmi hos høns var 
smitsomt, og i 1917 kom tyskeren Rous med det første bevis på, at en virus direkte kunne trænge ind i 
et sarkom hos høns (Rous' sarkom). Rous blev dog mødt med så megen skepsis, at han måtte vente i 
ca. 50 år, før han fik tildelt Nobelprisen. 
Man har ved at undersøge genomet hos kræftfremkaldende virus (retrovirus) fundet de gener, der er 
ansvarlige for kræftdannelsen, de virale onkogener, som kan udvikle tumorer, efter at de er trængt ind 
i genomet i det syge dyrs celler. 
Disse resultater har medført fornyet interesse for forskning i onkogene vira hos mennesker. Forskellige 
undersøgelser hos mennesker tyder på, at der hyppigt optræder en virus i forbindelse med kræft. 
Denne virus skulle så enten være den direkte årsag til udviklingen af kræft eller i hvert fald en 
kræftfremmende faktor. Som eksempel på disse mere eller mindre entydige relationer kan nævnes 
sammenhængen mellem livmoderhalskræft og kræft i de ydre kønsorganer og menneskelig 
papovavirus, sammenhængen mellem lymfatiske ganglietumorer (Burkitt's lymfon) og Espstein-
Barr-virus, sammenhængen mellem Kaposis sarkom og AIDS-virus, sammenhængen mellem leukæmi 
og T-cellelymfomer og HTLV-virus 1 og 2, samt endelig sammenhængen mellem leverkræft og 
Hepatitis B-virus. 
Den franske forsker Dominique Stehelin (J) opdagede i 1976 i samarbejde med et amerikansk 
forskerhold, at der i genomet i normale dyre- og menneskeceller findes gener med en kodningssekvens, 
der ligner kodningssekvensen hos onkogenerne i retrovirus; dette har ført til et helt nyt syn på 
kræftdannelsesmekanisme. I 1982 påviste en gruppe amerikanske forskere ledet af spanieren 
M. Barbacid (2), at aktiveringen af et menneskeligt onkogen (som var årsag til en blærekræft) skyldtes 
(>) D. Stehelin, V. E. Varmus,J. M. Bishop & P. K. Vogt, 1976, Nature 260, 170-173. 
(2) E. P. Reddy, R. K. Reynolds, E. Santos & M. Barbacid, 1982, Nature 300, 149-152. 
Nr. C 50/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 2. 87 
en mutation af en aminosyre i et onkogen, og i 1983 påviste det samme laboratorium, at den 
brystkræftsvulst, som var kunstigt frembragt hos en rotte med et kemisk stof, var resultatet af en 
specifik mutation af et onkogen, som altid forekommer på samme aminosyre. Forskningen i de 
genetiske aspekter af kræft, som endnu kun er i sin vorden, må forventes at undergå en kraftig 
udvikling i fremtiden. 
Forslag til aktion nr. 73: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af forskning i det 
menneskelige genom og menneskelige onkogener 
Denne aktion vil af Kommissionen blive foreslået i forbindelse med programmet for prædiktiv medicin 
(1987 - 1989), som i begyndelsen af 1987 vil blive fremsendt til Rådet. Celleonkogenerne har meget 
vigtige normale funktioner i forbindelse med reguleringen af celledelingen og celledifferentieringen. 
En tumor kan derfor skyldes forstyrrelser af ekstern oprindelse såsom tilførsel af et viralt onkogen, 
mutation af et onkogen i cellen, et kromosombrud, der afskærer et onkogen fra dets reguleringssystem 
på DNA-kæden, eller enhver anden form for forstyrrelse af et onkogent kontrolsystem. 
Man har i dag kendskab til mere end 25 onkogener, hvis genetiske kode kan genfindes i bestemte 
tumorer; her kan f.eks. nævnes leukæmier og lymfoner, og dette har stor praktisk betydning, fordi 
prognosen i vidt omfang afhænger af, hvilket onkogen der er tale om. Af mere end 50 000 
menneskelige gener har man i dag fastlagt sekvensen for ca. 350, heraf 80 patologiske, hvilket giver en 
idé om det enorme arbejde, der skal udføres, for at man kan få tilstrækkelig viden om hele det 
menneskelige genom. Man har i øvrigt sammenlignet betydningen af og omkostningerne ved dette, 
forehavende med hele månelandingsprogrammet. 
Dette enorme arbejde kunne næsten betegnes som rutinearbejde, hvis ikke de teknologiske 
nyskabelser (automatisk sekvensbestemmelse) spillede en så stor rolle, fordi de manuelle metoder, der 
i øjeblikket kan anvendes, er alt for langsommelige til et forehavende af denne størrelse. 
Problemet omkring reguleringen af onkogenernes ekspressivitet er lige så vigtigt som registreringen af 
genomet og uden tvivl lettere at løse. Man kan foretage undersøgelser på en lang række modeller 
begyndende med de mest enkle (f.eks. gær, der indeholder flere onkogener, som kan identificeres ved 
krydsning med tilsvarende gener fra pattedyr). 
Et andet område er forskning i genetiske markører, som udtrykker en korrelation med bestemte 
patologiske tilstande. Således er der en sammenhæng mellem HLA-systemet, som gav den franske 
forsker Jean Dausset Nobelprisen, og halskræft hos fiskere i Canton-regionen. Man kan håbe på, at 
andre markører som f.eks. polymorfisme hos restriktionsfragmenter, kan indikere endnu mere 
interessante genetiske forbindelser med kræftsygdomme. 
Forslag til aktion nr. 74: Det europæiske Fællesskabs deltagelse i samfinansiering af forskning i 
nukleinsyresonder 
Denne aktion vil indgå i forslaget til program for prædiktiv medicin (1987- 1989). 
Praktisk udnyttelse af og viden om det menneskelige genom forudsætter, at man finder egnede 
redskaber til at genkende et specifikt gens tilstedeværelse: de såkaldte nukleinsyresonder. 
En sonde er ganske enkelt en kopi af et gen, som kan mærkes med et radioaktivt grundstof eller på 
anden måde. Denne sonde har en meget udtalt affinitet til den komplementære genetiske information 
og vil binde sig på en hel specifik måde til genet, hvilket gør det muligt at fastslå, hvorvidt et bestemt 
gen er til stede. 
Sådanne systemer kan allerede anvendes i praksis for visse geners vedkommende, men deres 
anvendelsesområde bør udvides væsentligt, og især skal de gøres lettere at benytte, fordi de i øjeblikket 
er forbeholdt specialiserede laboratorier og ikke kan anvendes løbende af kliniske laboratorier. De gør 
det f.eks. muligt hurtigt at genkende bestemte onkogener i en tumorcelle og dermed give vigtige 
oplysninger om prognosen for en bestemt kræftsygdom. De gør det også muligt at finde genomet for 
en virus i en celle og dermed f.eks. diagnosticere tilstedeværelsen af papova-virus i cellerne i 
livmoderhalsen ved præcancerøse tilstande. 
Det europæiske Fællesskab går således ind i et langsigtet tværfagligt forskningsarbejde, som bl.a. 
indebærer et samarbejde mellem læger, biologer inden for næsten alle områder af grundforskningen 
26. 2. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 50/55 
samt specialister i elektronik og edb. Det er første gang, der er taget et så omfattende integrations-
initiativ (multinationalt, tværfagligt og tværsektorielt) med henblik på en fælles indsats. 
Specialisterne vil uden tvivl — og med rette — anføre, at dette eller hint aspekt burde behandles mere 
udførligt. Vi har gjort kort rede for nogle af disse aspekter: kostvanerne, den prækliniske farmakologi 
og virologien for blot at nævne nogle få. Målsætningerne for dette kræftforskningsprogram vil ikke 
kunne opfyldes på nogle få år, og arbejdet skal derfor nødvendigvis føres videre også efter 1989. 
KONKLUSION 
Hvis alle de forslag, der er indeholdt i handlingsplanen 1987- 1989, godkendes, vil programmet 
»Europa mod kræft« betyde uomtvistelige fremskridt i kampen mod kræft. Det er indlysende, at disse 
fremskridt først virkelig begynder med dette treårige program. Denne indsats må fortsættes ud over 
1989, således at resultaterne kan blive underbygget og styrket. Det er også indlysende, at de aktioner, 
der iværksættes, og resultaterne heraf må gøres til genstand for løbende vurdering i alle tre år. 
Aktion 75: Regelmæssig vurdering af handlingsplanen 1987—1989 med bistand fra det europæiske 
udvalg af kræftspecialister og udarbejdelse af en generel vurdering i 1989 
Der vil blive foretaget regelmæssige vurderinger af handlingsplanen 1987 - 1989 med bistand fra det 
europæiske udvalg af kræftspecialister, og der vil blive foretaget en generel vurdering i 1989, som vil 
blive sendt til Rådet, til Europa-Parlamentet og til Det økonomiske og sociale Udvalg. 
De ca. 75 aktioner eller foreslåede aktioner, der er indeholdt i handlingsplanen 1987 - 1989, udgør i 
sig selv en beskrivelse af Det europæiske Fællesskabs bidrag til gennemførelse af programmet »Europa 
mod kræft«. 
Hvad angår forebyggelse af kræft (aktioner eller foreslåede aktioner 1 til 33), anmodes Rådet om at 
tage de aktioner ad notam, der allerede er iværksat, eller som vil blive iværksat fra 1987, og det 
anmodes om at godkende de foreslåede aktioner hurtigst muligt efter forelæggelsen i perioden 
1987 - 1989. Dette er i overensstemmelse med den resolution, der blev vedtaget den 23. juli 1986 om 
et handlingsprogram for De europæiske Fællesskaber til bekæmpelse af kræft (x). 
Hvad angår forskning vedrørende kræft (aktioner eller foreslåede aktioner 57 til 74), anmodes Rådet 
også om at tage de aktioner ad notam, der allerede er iværksat, eller som vil blive iværksat fra 1987, og 
det anmodes om så hurtigt som muligt at godkende de foreslåede aktioner, som allerede er blevet 
forelagt (forslag til forordning om det fjerde program til samordning af medicinsk forskning og 
sundhedsforskning) (2), som i nær fremtid vil blive forelagt (forslag om et forskningsprogram om 
diagnostisk medicin). 
Endelig anmodes Rådet om så hurtigt som muligt at vedtage nærværende forslag om kapitlerne 
»oplysning af befolkningen« og »uddannelse af de ansatte i sundhedssektoren« inden for programmet 
»Europa mod kræft«. 
(») EFT nr. C 184 af 23. 7. 1986, s. 19. 
(2) Dok. KOM(86) 549 endel. udg. af 29. 10. 1986.