8. 3. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 60/19 
skal undersøge, om potentielle bydere har fået reelle 
muligheder uanset deres nationalitet. 
Artikel 8, litra c) 
ØSU ser ingen grund til, at de personer, der foretager 
attestering, skal have til opgave at foreslå foran-
Bryssel, den 18. december 1990. 
1. Generelle og indledende bemærkninger 
1.1. Et mål, som omsider er nået 
Kommissionen indleder den 19. konkurrenceberetning 
med at fremhæve, at det netop ved årets udgang omsider 
lykkedes at få afsluttet arbejdet med kontrol med virk­
somhedssammenslutninger. 
Ad ^oc-forordningen blev således udstedt den 21. de­
cember 1989 og har nu været gældende siden 21. sep­
tember 1990. 
Man kan kun tilslutte sig Kommissionens tydelige til­
fredshed hermed, omend der stadig hersker nogen tvivl 
om teksternes fortolkning og gennemførelse. stakninger til imødegåelse af traktatovertrædelser. 
Dette krav kan udelades. Det ville ikke mindst 
være logisk at udelade kravet, såfremt undtagelse 
fra bestemmelserne i artikel 2 kunne opnås under 
forudsætning af en positiv attesteringsrapport, således 
som det er foreslået ovenfor i punkt 10. I tilfælde af 
traktatovertrædelser bør attesteringen ganske enkelt 
ikke foretages. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
1.2. Kommissionen og Det økonomiske og sociale Ud­
valg 
Det er kun ret og rimeligt, at man glæder sig over de 
resultater, som er nået i referenceåret, men det er lige 
så ret og rimeligt, når man retter blikket fremad, at man 
da også kommer nærmere ind på resultatets kvalitet, på 
dets fuldstændighed, på de realistiske gennemførelses-
muligheder, på de afstedkomne eller forudsigelige reak­
tioner og følger osv. 
En stedse kritisk og selvkritisk holdning må betegnes 
som frugtbar, især hvis den bunder i ønsket om et 
faktisk samarbejde og bygger på viljen til at medvirke 
til opfyldelsen af de mål, som Kommissionen hvert år 
stiller sig som led i handlingsprogrammet til gennemfø­
relse af det indre marked. 
Det økonomiske og sociale Udvalg nærer et sådant 
ønske; og det er ud fra samme tankegang, at ØSU i Udtalelse om den 19. beretning om konkurrencepolitikken 
(91/C 60/07) 
Kommissionen besluttede den 23. juli 1990 under henvisning til EØF-traktatens artikel 198 
at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om den 19. beretning om 
konkurrencepolitikken. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Edoardo Bagliano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 5. december 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 282. plenarforsamling, den 19. december 
1990, uden stemmer imod og med 3 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
Nr. C 60/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 3. 91 
denne udtalelse giver udtryk for sine egne vurderinger, 
fremfører nogle kritiske bemærkninger, fremsætter nye 
forslag og støtter og vejleder Kommissionen, når det 
gælder retningslinjerne for konkurrencepolitikken. 
ØSU noterer sig det udtrykkelige tilsagn om, at forslage­
ne i udtalelsen om den 18. konkurrenceberetning vil 
blive båret in mente, når den fremtidige politik skal 
udformes, og henstiller til Kommissionen, at den efterle­
ver dette tilsagn. 
1.3. Samlet status over konkurrencepolitikken 
Næsten samtlige erhvervssektorer omfattes nu af EF's 
konkurrenceregler: transport, telekommunikation, au­
diovisuelle tjenesteydelser, energi. 
Det er interessant i denne forbindelse at fremdrage 
begrebet » status over den globale konkurrencepolitik «, 
som Kommissionen anser for et uomgængeligt krite­
rium ved bedømmelsen af konkrete sager. 
ØSU har altid lagt vægt på det »globale«, fordi man 
ikke blot skal se på markedet — det være sig EF-
markedet eller verdensmarnedet — men også på de 
indbyrdes forbindelser mellem EF's politik på alle felter, 
idet der skal anlægges et konsekvent, realistisk helheds­
syn samt sørges for geografisk og politisk »globalitet«. 
1.4. De nationale normers betydning for konkurrencen 
Traktatens konkurrenceregler finder direkte anvendelse 
på de nationale retsregler, men det skal fremhæves, at 
skillelinjen mellem konkurrencepolitik på EF-plan og 
de nationale politikker bliver stadig mere uklar og mere 
usikker. Selv om de nationale lovgivningers tilnærmelse 
til EF-lovgivningen fremstår stadig mere synligt (der er 
indføjet visse ændringer i nationale love, og den nye 
italienske lov afspejler i vid udstrækning Traktatens 
ånd og bogstav), men der findes fortsat et gråt område, 
hvor der hersker retsusikkerhed, og hvor større klarhed 
er påkrævet. 
ØSU opfordrer Kommissionen til at anstille nærmere 
overvejelser og til at skabe klarhed bl.a. via vejledende 
ad /?oc-meddelelser, ikke blot til virksomhederne, men 
også, og især, til de nationale domstole. 
De europæiske og de nationale dimensioner rejser ingen 
uoverstigelige, snævre » grænser « i konkurrencepolitik­
ken, som via subsidiaritetsprincippet kan og skal bevare 
sit oprindelige sigte, tilstræbe opfyldelse af Traktatens 
målsætninger samt gennemføres konsekvent i hele EF. 2. Særlige problemfelter 
2.1. Distribution 
Distribution af produkter er helt afgjort et ømtåleligt 
og kompliceret led i den erhvervsøkonomiske produk­
tionsproces, som Kommissionen altid har viet megen 
opmærksomhed. 
De talrige gruppefritagelsesforordninger er et vidnes­
byrd om denne berettigede opmærksomhed, ligesom 
den lange række aftaler af denne type er det. På EF-
plan findes der nu et velunderbygget regelsæt og en 
solid retspraksis. 
Da disse gruppefritagelser, lige såvel som alle øvrige 
fritagelser, som omtales i Traktatens artikel 85, stk. 3, 
er tidsbegrænsede, er det rimeligt, at de berørte sektorer 
i det pågældende tidsrum kan sætte deres lid til den 
retsramme, som er nedfældet i den relevante gruppefri­
tagelsesforordning. 
Kommissionen ser derimod ud til at være i tvivl og 
lægger op til en ændring, selv om baggrunden og alter­
nativerne endnu ikke fremstår klart. 
2.2. Kontrol med virksomhedssammenslutninger 
Grundforordningen er genoffentliggjort i EF-Tidende 
af 21. september 1990 i}) og indeholder en række rettel­
ser af fejl i de forskellige sproglige udgaver (nogle 
af rettelserne er af stor betydning for forståelsen og 
fortolkningen). 
ØSU afgav udtalelse den 2. juni 1989 (2), men ønsker 
her at bekræfte sin generelt positive holdning, behæftet 
med enkelte forbehold, som kun kan ryddes af vejen 
ved forordningens anvendelse i praksis; de indhøstede 
erfaringer vil også kunne lægge op til ændringer af 
forordningen. 
I særdeleshed skal det nævnes, at netop fordi »tærsk­
len « for » fællesskabsdimensionen» er høj (i det mindste 
i de første gennemførelsesår), bør kriterier og parametre 
allerede nu anskues i et bredt perspektiv både i geogra­
fisk og tidsmæssig henseende. Enhver definition på 
» relevant marked» bør nemlig tage højde for den poten­
tielle konkurrence, ikke blot i dag, men især fremover, 
og ikke blot i EF, men især på verdensplan. 
I kraft af gennemførelsen af det store indre marked 
består det geografiske marked nu som et minimum af 
hele det fælles marked, og for en række sektorer, af 
verdensmarkedet. 
(x) EFT nr. L 257 af 21. 9. 1990, s. 14. 
(2) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 11. 
8.3.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 60/21 
2.3. Tjenesteydelser 
Konkurrencereglernes anvendelsesområde er blevet ud­
videt til at omfatte mange »tjenesteydelserne« i kraft 
af ad /7oc-forordninger, hvori der tages hensyn til de 
pågældende sektorers specifikke forhold (telekommuni­
kation og lufttransport, for blot at nævne de to mest 
kendte eksempler). 
Men lige som for virksomhedssammenslutningers ved­
kommende er det ikke nok at gennemføre EF-normer; 
hvor det er påkrævet, må der også gribes ind over for 
nationale regelsæt, som lægger hindringer i vejen for 
reel liberalisering af konkurrencen inden for bestemte 
sektorer (f.eks. postvæsen, offentlige koncessioner, han­
delsmonopoler). 
2.4. Statsstøtte 
ØSU har allerede ved flere lejligheder insisteret på, at 
statsstøtten — skønt stadig tilladt — altid og ubetinget 
skal være gennemsigtig og degressiv. 
Dette er det ledende princip og det endelige mål, men 
det forhindrer ikke, at man i den igangværende integra­
tionsproces i EF fortsat — under ganske bestemte forud­
sætninger — anser visse former for støtte forenelige 
med Traktaten. Exceptionnelle vanskeligheder i visse 
sektorer samt særlige forhold i nogle regioner eller 
nogle medlemsstater har altid været genstand for særlig 
årvågenhed fra Kommissionens side. 
Støtte, som er uforenelig med Traktaten, er i øvrigt 
defineret tydeligt, bl.a. via sektorielle rammebestem­
melser og den omfattende retspraksis. 
Gennemførelsen af enhedsmarkedet forudsætter mere 
end nogensinde før en » aktiv « konkurrencepolitik side­
løbende med en mere markant industripolitik for at 
tage højde for de enorme bestræbelser, som EF's økono­
mi skal udfolde for at tilpasse sig de igangværende 
ændringer. Man er nødt til at omlægge udbuddet på 
det indre marked og er i den forbindelse nødt til at tage 
hensyn til den konkurrence, som varer fra tredjelande 
påfører EF og nogle medlemsstater i særdeleshed. 
Især de små og mellemstore virksomheder står over 
for store risici og er nødsaget til at foretage store 
investeringer, hvis de skal erhverve en konkurrencedyg­
tig rolle her på tærsklen til 1993. 
Der er udsendt to hvidbøger om statsstøtte; dette vidner 
om de store vanskeligheder, som er forbundet med at få 
kendskab til forholdene i de forskellige medlemsstater. 
Korrekt viden er en væsentlig forudsætning for en kor­
rekt interventionspolitik, som ikke blot omfatter for­
bud, men også tilladelser; man bør derfor støtte Kom­
missionens fleksible og i en vis forstand selvkritiske 
holdning ved dens ajourføring og berigtigelse af disse 
dokumenter, som også omhandler konkurrencepoliti­
ske initiativer. De usædvanlige konjunkturvilkår inden for visse sekto­
rer kræver imidlertid en vurdering, som under nøje 
overholdelse af Traktatens regler gør det muligt at 
anlægge et realistisk syn på fremtiden, i hvilken forbin­
delse man ikke må glemme, at også konkurrenter fra 
tredjelande inden for mange sektorer hyppigt oppebæ­
rer statsstøtte i forskellige former. 
ØSU støtter Kommissionens planer om at lade samme 
regler gælde for offentlige og private virksomheder; 
disse regler skal imidlertid udformes således, at enhver 
risiko for forskelsbehandling mellem disse to typer virk­
somheder undgås. 
2.5. Priser — Sammenligninger mellem medlemsstater­
ne — National tilsynslovgivning 
2.5.1. ØSU har allerede tidligere henledt Kommissio­
nens opmærksomhed på, at der i EF fortsat består 
talrige og betydelige forskelle på sammenlignelige pro­
dukter. 
At dette fænomen fortsat består, minder om, at proble­
met er kompliceret og, ikke mindst, at vejen hen imod 
skabelsen af et reelt enhedsmarked stadig er lang og 
vanskeligt farbar. Der findes nemlig en lang række 
faktorer, som direkte eller indirekte påvirker prisdan­
nelsen. 
Både ØSU og Europa-Parlamentet har allerede flere 
gange tidligere fremhævet betydningen af og vanske­
lighederne omkring undersøgelser af prisdannelsesme­
kanismerne på de forskellige markeder, og man har 
opfordret Kommissionen til ikke at overse de struktur­
betingede, sektorielle og generelle forskelle, som stadig 
gør sig gældende i de forkellige medlemsstater. 
En sammenligning af de priser, der opereres med i de 
enkelte medlemsstater for ét og samme produkt, er helt 
sikkert et nyttigt instrument til at skaffe sig viden og 
foretage analyser, men udgør måske ikke nogen absolut 
målestok for graden af konkurence mellem medlemssta­
terne. Prisforskelle vidner helt sikkert om en situation, 
som ikke kan undgå at medføre konkurrenceforvrid­
ning. Dette er den konsekvens, som springer forbruger­
ne mest i øjnene; men der findes også andre faktorer, 
såsom forskelle i beskatningsordninger, tekniske nor­
mer og administrative strukturer samt regler vedrøren­
de distributionssystemer. 
En sammenligning af priserne i de forskellige medlems­
stater inden for en given sektor er et væsentligt middel 
til at skaffe sig viden og foretage kontrol, men den bør 
ledsages af en omhyggelig analyse af de strukturbetinge­
de og socio-økonomiske forskelle, som fortsat gør sig 
gældende mellem de nationale markeder indbyrdes. 
Nr. C 60/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 3. 91 
Man bør derfor arbejde videre på harmonisering og 
tilnærmelse for at opnå den større ensartethed, som er 
den mindste forudsætning for at kunne foretage korrek­
te sammenligninger og nå frem til de rigtige konklu­
sioner. 
2.5.2. Som hovedregel bør priserne afhænge af » mar­
kedet«, dvs. af markedskræfternes frie spil; konkurren­
cepolitikken skal sikre, at dette resultat nås under hen­
syntagen til de roller, som de socio-økonomiske partne­
re spiller, til forbrugernes interesser samt til den gælden­
de miljølovgivning, for blot at nævne de mest aktuelle 
og betydningsfulde eksempler. 
Hverken virksomhederne eller de nationale myndighed­
er må derfor gribe ubehørigt ind i prisdannelsen og 
prisniveauet; de nationale myndigheder skal blot ad­
ministrere de få tiloversblevne undtagelser, som endnu 
indgår i de nationale kontrol- og tilsynsordninger. 
Netop fordi den fuldstændige integration af markederne 
endnu ikke er blevet en realitet, tilkommer der fortsat 
de nationale lovgivninger en kontrolrolle, med det for­
mål at undgå misbrug samt, i bestemte tilfælde og inden 
for mulighedernes grænser, at sikre en vis prisstabilitet. 
Konjunktur styringen foregår fortsat for en stor dels 
vedkommende på nationalt plan, omend der består vilje 
til samarbejde og koordinering inden for banksystemet, 
herunder i særdeleshed mellem centralbankerne. 
Kommissionen råder i den forbindelse over direkte in­
strumenter til at igangsætte undersøgelser, men har ikke 
direkte interventionsbeføjelser, når det gælder konkur­
rencebestemmelsernes anvendelse, idet Traktatens ar­
tikler 85 og 86 gælder for virksomheder, men ikke for 
medlemsstaterne. Dog kan den ty til Traktatens artikel 
3, litra f), samt til artikel 5, stk. 2(1). Desuden kan 
Kommissionen finde et bredere, men lige så klart og 
præcist grundlag i artikel 155, første led, hvor det 
hedder, at Kommisisonen skal »drage omsorg for 
gennemførelsen af de i denne Traktat indeholdte be­
stemmelser og af de bestemmelser, som med hjemmel i 
denne træffes af institutionerne«. 
En statusopgørelse over de af medlemsstaternes eksiste­
rende lovgivninger og regelsæt, som kan øve indflydelse 
på konkurrencen, kunne imidlertid gennemføres som et 
første skridt hen imod effektivt tilsyn. 
(*) Fællesskabets virke indebærer [artikel 3, litra f)] »gennemfø­
relse af en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for 
Fællesmarkedet ikke fordrejes» . (Artikel 5, stk. 2) (medlems­
staterne) »afholder sig fra at træffe foranstaltninger, der 
er egnede til at bringe virkeliggørelsen af denne Traktats 
målsætninger i fare«. 2.6. Dumping 
ØSU mener, at man i høj grad bør være opmærksom 
på fænomenet »dumping» inden for rammerne af en 
ansvarlig og årvågen handels- og konkurrencepolitik. 
Kommissionen har nu indhøstet tilstrækkeligt med erfa­
ringer, ikke mindst i de sektorer, hvor der jævnligt er 
tale om illoyal konkurence hvad importpriserne angår. 
Hindringerne for samhandelen er ved at forsvinde næ­
sten overalt; told og kontingenter reduceres, omend i 
forskelligt omfang; beskyttelsen består således kun i at 
føre kontrol med tilfælde af dumping og tage de relevan­
te skridt til beskyttelse herimod. 
Kommissionen har vist sig rede til at gribe hurtigt ind 
og til at afslutte procedurerne objektivt. 
Kommissionen fortsætter med at udvise ansvarlig årvå­
genhed og giver dermed en korrekt fortolkning af en 
konkurrencepolitik, som tager sigte på at fremme væk­
sten og værne om det indre marked, samtidig med at 
Den almindelige overenskomst om Told og Udenrigs­
handel (GATT)-reglerne overholdes, selv om man sta­
dig mangler at tage hensyn til den velkendte » sociale» 
klausul, som der er udtrykt ønske om fra mange sider 
og i mange organer. 
2.7. Proceduren 
Forordningen om kontrol med virksomhedssammen­
slutninger indeholder en række vigtige fornyelser, hvad 
angår tidsfristerne, de nærmere bestemmelser om de 
berørte parters deltagelse og samarbejdet fra de natio­
nale administrationers side. 
2.7.1. Der er fastsat meget korte frister, især hvis 
man sammenligner dem, Kommissionen normalt kræ­
ver, før den kan træffe en beslutning. 
Det erkendes, med stor realisme i forordningen, at for­
udgående anmeldelser skal behandles efter en hurtigere 
procedure. I denne forbindelse håber ØSU, at denne 
prisværdige hensigt overholdes loyalt, uden at det bliver 
nødvendigt at ty til påstande om » ufuldstændig « infor­
mation for at suspendere fristerne. 
2.7.2. En interessant fornyelse er de uformelle, indle­
dende møder, som foreslås i forordningen, bl.a. med det 
sigte at gøre det muligt for Kommissionen at overholde 
fristen på en måned eller at fremskynde proceduren 
mest muligt. 
Denne fremgangsmåde fortjener opbakning, bl.a. fordi 
den kompenserer for den komplicerede CO-formular; 
8. 3. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 60/23 
denne formular vil i praksis blive lettere at udfylde i 
kraft af samtlige parters erfaringer og gode vilje. 
2.7.3. Et andet interessant aspekt udgøres af den 
øgede rolle, som tillægges de nationale administratio­
ner, samt kravet om samarbejde og effektiv koordine­
ring med Kommissionen. 
Domstolen har allerede flere gange stadfæstet, at Kom­
missionen er beføjet til at udføre sine opgaver ude i 
medlemsstaterne (og med disses medvirken), hvis et 
forhold, som tilsyneladende kun er af national interesse, 
kan forventes at øve indflydelse på varesamhandelen 
inden for EF. 
At EF-lovgivningen har forrang frem for nationale re­
gelsæt hersker der ingen tvivl om mere, men det kan 
være nyttigt at fremhæve, at dette også gælder for 
forholdet mellem de nationale administrationer og 
Kommissionen. 
2.7.4. Hvad angår anvendelsen af Traktatens artikler 
85 og 86, har Kommissionen i henhold til forordning 
nr. 17 (den første forordning til gennemførelse af Trak­
tatens artikler 85 og 86, EFT nr. 13 af 21. februar 1962) 
domstollignende beføjelser. I henhold til artikel 19 i 
forordning nr. 17 har parterne mulighed for at tilkende­
give deres syn på de anførte klagepunkter samt krav på 
at blive hørt på en måde, som sikrer deres ret til at 
forsvare sig, således at Kommissionen kan na frem til 
en uafhængig, upartisk beslutning. 
Det kan i øvrigt konstateres, at Kommissionen underti­
den, før den har truffet nogen beslutning, i en presse­
meddelelse har tilkendegivet sine klagepunkter mod 
visse foretagender. 
ØSU opfordrer Kommissionen til at undersøge, om en 
sådan praksis er rimelig. Man kunne nemlig forestille 
sig, at en sådan offentliggørelse kan foregribe Kommis­
sionens endelige beslutning. Oven i købet risikerer 
Kommissionen at komme til at sta i en ømtålelig posi­
tion, dersom den i den beslutning, som tages i sidste 
instans, ikke fastholder de klagepunkter, som tidligere 
blev fremført og udsendt til pressen. 
2.8. EF'-lovgivning og nationale lovgivninger 
Den for nylig vedtagne forordning om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger er eller vil blive et sær­
deles effektivt middel til at vurdere forholdet mellem 
EF-lovgivningen og den nationale lovgivning. At der findes en særlig forordning om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger, ma nemlig ikke fa 
Kommissionen til at begrænse sit tilsyn til kun at omfat­
te igangværende eller fremtidige sammenslutninger med 
en fællesskabsdimension. 
Der gør sig f.eks. inden for mange sektorer særlige 
forhold gældende, som allerede vidner om en høj grad 
af koncentration, og — fortset fra forordning (EØF) 
nr. 4064/89 — udøves tilsynet blot ved, at der nedlægges 
forbud mod eventuelle » misbrug « af dominerende stil­
ling (i henhold til artikel 86). 
Det gælder derfor om at undersøge og føre kontrol med 
de faktiske konkurrenceforhold i de forskellige sektorer; 
visse sammenslutninger kan -— som følge af selve sekto­
rens beskaffenhed — aldrig fa en »fællesskabsdimen­
sion « (således som dette begreb er defineret i artikel 1 
i forordning (EØF) nr. 4064/89). 
Sammenslutninger, som ikke har en fællesskabsdimen­
sion, skal falde ind under national lovgivning (hvilket 
dog ikke altid er tilfældet); visse sammenslutninger 
kan sågar omfattes af flere forskellige medlemsstaters 
nationale lovgivning. 
Forskelle og konflikter, og dermed problemer, kan ikke 
udelukkes i disse tilfælde. Og Kommissionen har ingen 
beføjelser til på eget initiativ at ophøje sig til dommer 
over parterne, idet forordning (EØF) nr. 4064/89 tildeler 
den nøje beskrevne og begrænsede beføjelser og midler. 
ØSU ønsker imidlertid at gentage (se tillige pkt. 2.5), 
at Kommissionen i andre artikler i Traktaten [art. 3, 
litra F); art. 155] kan hente beføjelser og instrumenter 
til en mere overbevisende og effektiv indsats, hvor og 
når dette måtte være påkrævet. 
Det fremgår derfor tydeligt, at der i første række er 
behov for et loyalt samarbejde mellem medlemsstaterne 
og, sideløbende hermed, et mere udbredt og bedre sam­
arbejde mellem Kommissionen og de nationale rege­
ringer. 
2.9. Studier og undersøgelser 
ØSU har allerede i tidligere udtalelser været inde på de 
undersøgelser og »studier«, som Kommissionen har 
overdraget til udenforstående organer; et sammendrag 
af undersøgelsesresultaterne er optrykt i den årlige kon­
kurrenceberetnings sidste del. 
Kommissionen præciserer i hvert tilfælde, at de univer­
siteter og uafhængige eksperter, som har gennemført 
undersøgelserne, er »ansvarlige for de deri angivne 
data og synspunkter«; da disse undersøgelser udsendes 
særskilt, ville det være nyttigere, om man i den årlige 
konkurrenceberetning kunne læse Kommissionens 
overvejelser og eventuelle konklusioner, og at Kommis­
sionen havde samme ansvar herfor som for konkurren­
ceberetningen som helhed. 
Endvidere bør man intensivere udsendelsen af publika­
tioner — om konkurrencereglerne — på alle niveauer, 
med særlig henblik på de små og mellemstore virksom­
heder i de medlemsstater, som kom med i ET for få år 
Nr. C 60/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 3. 91 
siden. Ud over hvad der allerede er gjort eller er på 
trapperne, ville det være specielt nyttigt med en under­
søgelse af og vejledning i teknologioverførselskontrak­
ter; et sådant tiltag vil være til stor gavn, ikke blot for de 
senest tilkomne EF-lande, men også for virksomheder i 
udviklingslandene. 
2.10. GD IV s ressourcer 
Da forordningen om kontrol med virksomhedssammen­
slutninger er en ad /?oc-forordning, har Kommissionen 
oprettet en »task-force vedrørende sammenslutninger«, 
hvor allerede eksisterende personale er blevet suppleret 
op med nye medarbejdere fra medlemsstaterne med 
særlige erfaringer. 
Det er vanskeligt at foretage en vurdering af den forven­
tede arbejdsbyrde, som den nævnte task-force vil få i 
kraft af den nye forordnings gennemførelse. Et antal på 
50 meddelelser kan være for lidt eller for meget. En 
styrkelse af direktorat B, C og D ville måske have 
muliggjort større intern fleksibilitet og, hvad vigtigere 
er, gjort det muligt at udnytte tjenestegrenenes erfarin­
ger med de enkelte sektorer. 
Derimod kan der ikke herske tvivl om, at det er nødven­
digt at øge GD IV's samlede ressourcer; ØSU har altid 
fremhævet dette punkt ud fra sin viden om dette gene­
raldirektorats arbejdsbyrde og ansvarsbeføjelser. 
3. Internationale forbindelser 
3.1. Kommissionens internationale virksomhed 
Samarbejdet med FN og Organisationen for økonomisk 
Samarbejde og Udvikling (OECD) bør styrkes på basis 
af stadig større solidaritet inden for EF. 
Også inden for GATT må Kommissionen — som ØSU 
allerede har fremført i sine udtalelser om den igangvæ­
rende forhandlingsrunde — indtage en fast holdning, så 
der sikres lige konkurrencevilkår mellem de forskellige 
internationale økonomiske områder, som konkurrerer 
med hinanden. 
Bryssel, den 19. december 1990. 3.2. EF-Den europæiske Frihandelssammenslutning 
(EFTA) 
ØSU har allerede i detaljer udtalt sig om forbindelserne 
mellem EF og EFTA og om fremtidsperspektiverne (1). 
Vanskelighederne beror bl.a. på, at der findes forskelli­
ge institutionnelle strukturer i de to områder, og det 
tjener derfor intet formål at tilstræbe former for integra­
tion, som der er umuligt at nå frem til, i det mindste 
på kortere sigt. 
Netop konkurrencepolitikken bør imidlertid være en 
undtagelse, idet handelssamkvemmet gør det nødven­
digt, at visse fælles regler overholdes, og at der sikres 
et minimum af lige vilkår. 
3.3. Samarbejdet mellem EF og USA og mellem EF og 
Japan 
ØSU mener, at kontakterne med monopolmyndigheder­
ne i tredjelande altid er nyttige, for ikke at sige nødven­
dige. 
Gennemførelsen af den for nyligt vedtagne forordning 
om kontrol med virksomhedssammenslutninger kan 
ikke ventes at ændre meget på forbindelserne til de to 
store områder uden for EF, nemlig USA og Japan. 
Informationsudveksling og uformelle bilaterale kontak­
ter er den bedste metode; der bør ikke indgås egentlige 
» aftaler«, som af rent retlige grunde næppe lader sig 
gennemføre. 
Formelle forpligtelser for de respektive parter ville nem­
lig få en lang række komplicerede følgevirkninger. Man 
behøver blot at tænke på spørgmålet om ekstraterritori-
alitet, eller princippet om gensidighed, der ofte påberå­
bes enten fejlagtigt eller udelukkende som et pressions­
middel i forhandlingerne. 
Selv om målet ser ud til at ligge langt borte, er man nødt 
til at fortsætte bestræbelserne på at internationalisere 
monopolreglerne og harmonisere (om så blot delvist 
eller gradvist) spillereglerne for det internationale han­
delssamkvem. 
(!) EFT nr. C 182 af 23. 7. 1990, s. 33. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg