KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
.&•: 
Jtt^St Bryssel, 23.04.1997 
KOM(97) 169 endelig udg. 
Statusrapport om gennemførelsen af de overordnede 
økonomiske retningslinjer for i 996 
(forelagt af Kommissionen) 
!*-, 
,.<r 

Indholdsfortegnelse 
1. Vækst-, beskæftigelses- og konvergensfremmende makroøkonomisk policy-mix 1 
1.1 Makroøkonomisk policy-mix 1 
1.2 Opsving i den økonomiske aktivitet 3 
1.3 En gradvis forbedring af beskæftigelsessituationen 4 
1.4 Den sociale dialog 4 
2. Pris-og valutakursstabilitet 5 
2.1 Prisstabilitet 5 
2.2 Valutakursstabilitet 7 
3. Sunde offentlige finanser 8 
3.1 Konsolideringsbestræbelsemes hastighed og omfang 8 
3.2 Konsolideringsbestræbelsemes sammensætning og varighed 12 
4. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde 14 
5. Jobskabelse og arbejdsmarkedsreformer 16 
5.1 Lønudviklingen 16 
5.2 Arbejdsmarkedsreformer 17 
Boks: De vigtigste arbejdsmarkedsreformer i EU-lande i de seneste år 20 
A9~ 
Statusrapport om gennemførelsen af de overordnede 
økonomiske retningslinier for 1996 
De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for 1996 bekræftede og udbyggede de 
politikanbefalinger, der blev fremsat i de foregående overordnede retningslinjer. I denne rapport 
gennemgås de fremskridt, der er opnået med gennemførelsen af EU's økonomiske strategi. 
Gennemgangen følger overskrifterne i retningslinjerne for 1996. 
1. Vækst-, beskæftigelses- og konvergensfremmende makroøkono­
misk policy-mix 
/. / Makroøkonomisk policy-mix 
I overenstemmelse med de tidligere års retningslinjer anbefalede man i de overordnede 
økonomiske retningslinjer for 1996 stabile makroøkonomiske rammer kendetegnet ved: 
- "en stabilitetsorienteret monetær politik, der ikke undermineres af en uhensigtsmæssig 
budget- og lønudvikling; 
- en vedvarende indsats for at konsolidere de offentlige finanser i de fleste medlemsstater, der 
er forenelig med målene i deres konvergensprogrammer; 
- en nominallønsudvikling, der er forenelig med prisstabilitetsmålet; samtidig skal 
reallønsudviklingen være svagere end produktivitetsforøgelsen for at øge afkastet af 
beskæftigelsesfremmende investeringer ". 
Generelt har det makroøkonomiske policy-mix i EU været i overensstemmelse med disse 
henstillinger. Både penge- og finanspolitikken samt lønudviklingen har udviklet sig gunstigt: 
- Pengepolitikken har med held taget sigte på at opnå og fastholde prisstabilitet, både i de 
medlemsstater, hvor inflationen allerede var lav, og i de medlemsstater, hvor der fortsat var 
behov for at nedbringe inflationen. Samtidig levnede de monetære vilkår plads til en fornyet 
stigning i BNP i EU. Den korte rente nåede et historisk lavt niveau i Tyskland og i de lande, 
hvis valuta er tæt bundet til DEM, og den faldt betragteligt i de fleste andre medlemsstater. 
Denne udvikling blev muliggjort af en moderat prisudvikling og en gunstig budget- og 
lønudvikling. Endvidere blev troværdigheden af de pengepolitiske rammer styrket i flere 
medlemsstater, især i de lande, der har gjort centralbanken uafhængig og gjort en stor indsats 
for at opfylde traktatens konvergenskriterier for deltagelse i ØMU'en. 
- Næsten alle medlemsstater har taget afgørende skridt for at konsolidere deres offentlige finanser 
i 1996-97. Selv om nogle lande i en vis grad har benyttet sig af engangsforanstaltninger, der 
nødvendigvis skal suppleres med vedvarende budgetmæssige foranstaltninger, er det klart, at 
der er ved at ske en mærkbar strukturel forbedring af budgetsituationen i EU. Endvidere er 
rammerne for vedvarende sunde offentlige finanser på mellemlang sigt blevet styrkede med 
vedtagelsen af stabilitets- og vækstpagten på Det Europæiske Råd i Dublin. 
/!•<> 
- De aftalte lønstigninger har i de fleste lande ligget inden for rammerne af henstillingen i de 
overordnede retningslinjer. Den nominelle løn pr. ansat inklusive indirekte lønomkostninger steg 
med gennemsnitlig 31Å% i EU i 1996, og den gennemsnitlige stigning i 1997 forventes at blive 
på ca. 3%. Med en forventet produktivitetsstigning på ca. 2% er dette i overensstemmelse med 
både prisstabilitetsmålsætningen og målsætningen om at holde den årlige reallønsstigning 
tilstrækkeligt under produktivitetsstigningen til at sikre et højere afkast af investeringer i EU. 
Det stadig mere afbalancerede policy-mix i EU som helhed har allerede haft en række positive 
virkninger. Den ubalance i valutakurserne, der opstod i 1995, er stort set blevet rettet op, og 
kurserne er nu blevet mere stabile inden for valutakursmekanismen. De lange renter har 
konvergeret mod et lavere niveau. Det mest bemærkelsesværdige fald i obligationsrenten er set i de 
lande, hvor udsigterne til budgetkonvergens er blevet mest forbedret. Mellem april 1995 og marts 
1997 faldt renten på de tiårige toneangivende obligationer i Spanien, Italien, Portugal og Sverige 
med mellem 440 og 550 basispoint. Obligationsrenterne i andre lande faldt også mærkbart fra 
1995 til 1996, idet de i vid udstrækning løsrev sig fra den lange US-rente. 
Tabel 1 
Forbedret økonomisk policy-mix 
Real, effektiv 
valutakurs (løn­
omkostninger pr. 
produceret enhed) 
(1993 = 100) Ændring i renten siden 
april 1995 
Kort 
rente3) Lang 
rente4) Ændring i den 
konjunktur-
justerede 
budgetbalance Nominel 
lønomkostning 
pr. ansat (årlig 
procentvis 
ændring) Reale enheds-
løn-omkost­
ninger (årlig 
procentvis 
ændring)S) 
2kv. 
1995 .kv. 
1997 Marts 
1997 Marts 
1997 1996 1997 1996 1997 1996 997 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 109.1 
104.7 
106.8 
112.5 
94.1 
103.8 
92.9 
82.5 
105.4 
105.4 
103.9 
117.1 
96.2 
95.1 101.2 
102.4 
96.7 
123.4 
93.8 
99.6 
97.6 
101.6 
97.3 
99.6 
106.8 
114.4 
110.3 
108.9 -1.8 
-3.3 
-1.4 
-5.4 
-3.5 
-4.4 
-1.1 
-3.4 
-1.5 
-1.1 
-4.5 
-2.9 
-4.6 
-0.5 -2.0 
-2.3 
-1.3 
-5.0 
-2.2 
-2.2 
-5.5 
-1.6 
-1.6 
-5.3 
-3.3 
-4.4 
-1.0 1.0 
0.2 
0.3 
1.7 
2.3 
1.2 
0.2 
0.6 
1.5 
1.8 
1.6 
1.7 
4.6 
1.7 0.5 
1.6 
0.8 
2.2 
1.2 
0.7 
-0.4 
3.6 
-0.2 
1.1 
0.9 
-0.7 
0.6 
1.2 1.8 
3.1 
2.5 
11.7 
4.6 
2.6 
2.7 
5.5 
1.2 
1.9 
6.5 
3.2 
7.4 
3.6 2.6 
3.4 
2.3 
9.4 
2.6 
2.5 
4.1 
4.9 
2.7 
1.8 
5.0 
3.0 
4.8 
4.2 -1.4 
-0.3 
-1.1 
1.1 
-0.6 
-0.4 
-2.5 
-0.1 
-1.1 
-1.5 
0.7 
0.3 
4.6 
-0.9 -1.0 
-0.6 
-1.9 
0.6 
0.6 
-0.8 
-1.4 
0.9 
-0.6 
-1.9 
-0.7 
0.3 
-0.1 
-0.2 
EUR 100.12) 101.92) -2.4 -2.5 1.0 1.3 3.5 3.2 -0.7 -0.6 
1) I forhold til 23 industrialiserede lande. 
2) I forhold (il 9 industrialiserede tredjelande. 
3) Tremåneders interbankrente. 
4) Tiårige toneangivende obligationer. 
s> Nominelle enhedslønomkostninger deflateret med BNP-deflatoren. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrenes, prognoser fra foråret 1997. 
Selv om der vil kunne indtræde et tilbageslag hvis budgetmålenes troværdighed skulle blive 
undergravet, så understøtter den sundere makroøkonomisk politik i øjeblikket en "god cirkel", hvor 
budgetkonsolidering har ført til lavere renter, der styrker økonomiens vækst og nedbringer den 
offentlige sektors rentebetalinger. Den sunde økonomiske politik har øget de økonomiske 
beslutningstageres tillid og ført til en gradvis styrkelse af den økonomiske aktivitet. 
1.2 Opsving i den økonomiske aktivitet 
Den afmatning i efterspørgslen og i tilliden hos de økonomiske beslutningstagere, der indtrådte i 
sidste halvår af 1995 - og som delvis skyldtes en ugunstig rente- og valutakursudvikling, der havde 
sit udspring i en utroværdig økonomisk politik i nogle medlemsstater - har nu veget pladsen for et 
fornyet opsving. Det opsving, der startede på et sundt grundlag i midten af 1993 og midlertidigt 
blev afbrudt i 1995, er nu gået ind i sin anden fase. Den økonomiske vækst steg med \Yi% (på 
årsbasis) i første halvdel af 1996 på trods af betydelige lagerforskydninger. I overensstemmelse 
med forventningerne steg vækstraten til ca. 2lA % i anden halvdel af 1996. 
Der forventes en gradvis styrkelse af opsvinget i den nærmeste tid. Tilliden til økonomien steg 
betydeligt i de sidste måneder af 1996 og de første måneder af 1997. Betingelserne på udbudssiden 
er gunstige for en varig bedring af den økonomiske aktivitet og jobskabelsen, og 
efterspørgselsperspektiverne er i bedring. 
På udbudssiden er de fundamentale økonomiske vilkår i form af forventede moderate lønstigninger 
og en sund investeringsrentabilitet endnu mere gunstige, end de var i høj vækstperioden 1986-1990 
og i første fase af opsvinget i 1994 og begyndelsen af 1995. Udsigterne til moderate lønstigninger 
understøttes af forventninger om en lav og stabil inflation og en højere troværdighed for målet om 
bevarelse af prisstabilitet, samt af bestræbelser på at forbedre arbejdsmarkedets funktion i flere 
medlemsstater. Reallønsstigningerne i forhold til produktiviteten har generelt været aftagende, og 
den gennemsnitlige investeringsrentabilitet i EU er nu højere end på noget tidspunkt siden 
1960'erne. Selv om realrenten også er højere end i 1960'erne, skulle den nuværende og forventede 
rentabilitet være fremmende for et kraftigt investeringsopsving, efterhånden som 
efterspørgselssituationen forbedres. 
På efterspørgselssiden forventes opsvinget at hvile på et bredt og afbalanceret grundlag. 
Efterspørgslen i EU understøttes af bedre monetære og finansielle vilkår, og udsigterne for den 
internationale situation er fortsat gunstige. EU's konkurrenceevne er generelt blevet forbedret som 
følge af valutakursbevægelserne siden 1995 og de moderate stigninger i enhedslønomkostningerne i 
EU. Eksporten forventes at stige takket være dels en god udvikling i EU-eksporten til tredjelande 
og dels en øget samhandel mellem medlemsstaterne som følge af en stigende efterspørgsel inden for 
EU. Væksten i det private forbrug vil blive fremmet af moderate reallønsstigninger, en gradvist 
forbedret beskæftigelsessituation og en faldende opsparing. Efterhånden som kapacitetsudnyttelsen 
øges, vil investeringerne i maskiner og udstyr stige som følge af den forventede 
efterspørgselsbedring, en sund rentabilitet for virksomhederne og lave renter. De lave lange renter 
og en vækst i indkomsterne forventes at føre til gradvist stigende investeringer i bygge- og anlægs­
sektoren. På denne baggrund forventes den økonomiske vækst at accelerere til omkring 
trendvækstraten i 1997 og over trendvækstraten i 1998. 
Den største risiko for disse udsigter er en eventuel tvivl om, hvorvidt medlemsstaterne vil nå deres 
budgetmål i 1997. En sådan tvivl kan føre til pres på renten og valutakurserne med deraf følgende 
ødelæggende konsekvenser for produktion, investeringer og beskæftigelse. Endvidere vil 
forbrugere, der er bekymrede for deres jobudsigter, være mere afventende med at foretage nye 
indkøb. Men efterhånden som den lavere rente gradvist slår igennem, og forudsat at don nylige 
styrkelse af tilliden varer ved, vil der opstå et selvforstærkende forløb, hvor øget forbrug og større 
beskæftigelse kan føre til et mere positivt resultat. 
1.3 En gradvis forbedring af beskæftigelsessituationen 
i de fleste lande indtrådte en tilbagegang i beskæftigelsesvæksten, der typisk reagerer på produk-
tionsændringer med en vis forsinkelse, i begyndelsen af 1996. Men efterhånden som den 
økonomiske aktivitet gradvis tog til i styrke, stabiliserede den samlede beskæftigelse i EU sig, 
hvorefter den i andet halvår af 1996 begyndte at stige langsomt. Denne trend afspejlede sig i 
arbejdsløshedsudviklingen. Den gennemsnitlige arbejdsløshedsprocent stabiliserede sig i første 
halvår af 1996 og er siden faldet en anelse. Udviklingen er imidlertid meget forskellig i de enkelte 
medlemsstater. Arbejdsløshedsprocenten var for nedadgående i slutningen af 1996 og begyndelsen 
af 1997 i alle lande, der oplevede et økonomisk opsving, herunder Det Forenede Kongerige, 
Finland, Irland, Nederlandene og Danmark. Derimod var arbejdsløsheden i slutningen af 1996 og 
begyndelsen af 1997 fortsat stigende i Tyskland, Frankrig og Sverige, hvor opsvinget endnu var 
tøvende, og hvor særlige forhold i nogle tilfælde bidrog til en stigning i arbejdsløsheden. 
Opsvinget i den økonomiske aktivitet vil gradvist føre til en øget jobskabelse. Arbejdsstyrken vil 
imidlertid også stige, arbejdsløsheden forventes kun at falde gradvist i 1997 og derefter lidt 
hurtigere i 1998. 
Den høje arbejdsløshedsprocent viser, at der er behov for en fortsættelse og styrkelse af EU's 
økonomisk-politike strategi til fremme af vækst og beskæftigelse. Det er nødvendigt med et stabilt 
og investeringsfremmende makroøkonomisk policy-mix for at skabe en holdbar økonomisk vækst 
og jobskabelse på mellemlang sigt og dermed sikre et mærkbart fald i arbejdsløsheden og en 
gradvis udnyttelse af det betragtelige potentiale, der ligger i den uudnyttede arbejdskraftreserve i 
EU. 
I de lande (Danmark, Irland, Luxembourg og Nederlandene), der i nogen tid har ført en økonomisk 
politik og opnået en lønudvikling, der stort set følger de overordnede retningslinjer for den 
økonomiske politik - hjulpet på vej af en intensiv og effektiv social dialog - og som har nedbragt 
deres budgetunderskud til under Maastricht-traktatens referenceværdi på 3% af BNP, har 
resultaterne i form af en holdbar økonomisk vækst og jobskabelse været gode, og de er klart blandt 
de bedste i EU. 
1.4 Den sociale dialog 
I de overordnede retningslinjer for 1996 blev det slået fast, at Kommissionen ønsker at 
intensivere dialogen med arbejdsmarkedets parter. Den sociale dialog bør ligeledes intensiveres 
på nationalt plan i overensstemmelse med de dér gældende traditioner. 
Kommissionen har fortsat dialogen med arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau inden for 
rammerne af den tillidspagt, der oprindelig blev foreslået af Kommissionens formand Jacques 
Santer. De europæiske arbejdsmarkedsparter har forpligtet sig til at gøre en indsats på følgende 
områder: ungdomsarbejdsløshed, livslang uddannelse og en bedre udnyttelse af strukturfondene til 
jobskabelse inden for vækst- og beskæftigelsesfremmende makroøkonomiske rammer. Hvad angår 
de makroøkonomiske rammer, var der en bemærkelsesværdig enighed om den økonomiske politik, 
der er fastlagt i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Arbejdsmarkedets parter 
var enige om at tillægge gennemførelsen af ØMU stor vægt, og de understregede, at. traktatens 
bestemmelser fuldt ud skal overholdes for at gøre ØMU'en troværdig. Det centrale i strategien er 
behovet for at øge konkurrenceevnen og skabe en mere beskæftigelsesfremmende vækst, 
understøttet især af kapacitetsudvidende investeringer. Der skal ligeledes gennemføres en mere 
aktiv og effektiv arbejdsmarkedspolitik for at øge incitamentet til at arbejde og sikre, at de nye 
beskæftigelsesmuligheder også kan udnyttes. 
I Tyskland lancerede regeringen og arbejdsmarkedets parter en såkaldt "joballiance" i januar 1996 
med det formål at halvere arbejdsløsheden inden år 2000, men initiativet har ikke nået de 
forventede fremskridt. I Irland blev der indgået en ny trepartsaftale ("Partnership 2000") for 
perioden frem til år 2000. I Østrig blev koordineringen mellem arbejdsmarkedets parter 
intensiveret for at bidrage til overholdelsen af Maastricht-kriterierne. I Italien blev der i september 
1996 indgået en aftale om indførelse af mere fleksibilitet i ansættelseskontrakter, flere incitamenter 
til deltidsarbejde og en samordnet indsats for at styrke erhvervslivet i tilbagestående områder. I 
Spanien blev der indgået aftaler mellem arbejdsmarkedets parter på enkeltområder, og i 
begyndelsen af 1997 blev der opnået enighed om en reform af lovgivningen om opsigelsesregler. I 
Portugal blev der indgået en "strategisk aftale" om en række emner, herunder beskæftigelse, 
uddannelse, social sikkerhed, skattereform, indkomstpolitik, konkurrenceevne, produktivitet og 
reform af den offentlige administration. I de øvrige lande, f.eks. Nederlandene og Danmark, hvor 
konsensus traditionelt har banet vej for forholdsvis gunstige økonomiske resultater, er den sociale 
dialog blevet fortsat i overensstemmelse med national praksis. 
2. Pris- og valutakursstabilitet 
2.1 Prisstabilitet 
For EU som helhed blev det i retningslinjerne for 1996 understreget, at den forventede inflation 
på 2V2%for 1996 skulle forbedres i 1997. Det blev i retningslinjerne anbefalet, at de lande, der 
havde en inflation på under 2% (Belgien, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, 
Østrig og Finland) eller lidt over 2% (Danmark og Irland), skulle søge at konsolidere denne 
udvikling på mellemlang sigt. I Sverige, hvor inflationen var omkring 3% og for nedadgående, 
burde den økonomiske politik tage sigte på at fastholde de opnåede resultater. Spanien, 
Portugal og Italien skulle nedbringe inflationen til under 3% i 1997, mens Grækenland skulle 
fortsætte og styrke bestræbelserne på at nedbringe inflationen. 
For EU som helhed faldt inflationen stort set som forventet til 2,4% i 1996. Den seneste udvikling 
tyder på et bedre resultat i 1997. Som det fremgår af Kommissionens konvergensrapport fra 1996 
skyldtes det generelle inflationsfald flere faktorer, bl.a. en prisstabilitetsorienteret pengepolitik, 
mere troværdige institutionelle rammer til sikring af prisstabilitet, en større løntilbageholdenhed, 
stærkere konkurrencepres bl.a. pågrund af det indre marked, mindre finanspolitisk pres og i nogle 
lande en styrkelse af valutaen efter tidligere lavpunkter. Konjunkturmæssige faktorer såsom et 
betragteligt output gap og lav indenlandsk efterspørgsel bidrog også i mange tilfælde til en lavere 
inflation. 
På basis af de seneste harmoniserede forbrugerprisindekser1 var inflationen i Belgien, Danmark, 
Tyskland, Frankrig, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Østrig og Finland på ca. 2% eller 
derunder, og prisstigningerne forventes at ligge på ca. V/A % eller derunder i alle tilfælde i 1997. 
I de nævnte lande har den lave inflation i 1996 generelt været underbygget af moderate 
lønstigninger. Stigningen i den nominelle løn pr. ansat, inklusive arbejdsgiverbidrag, var på under 
3%%, og i nogle tilfælde endda på under 2%. 
Udsigterne for prisstabilitet for 1997 forstærkes af de forventede moderate lønstigninger. I Belgien, 
Tyskland, Frankrig, Nederlandene, Finland og Østrig er der udsigt til nominelle lønstigninger på 
3% eller derunder i 1997. I Danmark forventes de nyligt indgåede kollektive overenskomster at 
føre til gennemsnitlige årlige lønstigninger på ca. 3V2% i de kommende to-tre år, medmindre løn­
glidningen øges. 
Tabel 2 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Inflationsudvikling 
(årlige ændringer i %) 
Privatforbrugs-
deflator 
1994 
3.2 
1.8 
2.7 
10.8 
4.8 
2.1 
2.6 
4.6 
2.3 
2.7 
2.9 
4.8 
1.4 
3.0 
2.5 
3.3 1995 
1.6 
2.1 
1.9 
9.3 
4.7 
1.7 
2.0 
5.8 
0.7 
0.9 
1.3 
4.2 
0.2 
2.4 
2.6 
3.0 
n Aritmetisk gennems 
gennemsnittet i de 
periode. 
Kilde: Kommissionens 1996 
2.0 
2.1 
1.8 
8.3 
3.6 
1.8 
1.7 
4.3 
1.9 
2.0 
2.0 
3.1 
1.2 
1.2 
2.8 
2.7 
nit af te 
tolv må 
tjeneste HICP 
Dec 961' 
1.8 
1.9 
1.2 
7.9 
3.6 
2.1 
4.0 
1.2 
1.5 
1.8 
2.9 
1.5 
0.8 
2.4 
lv månec 
nedlige h 
'rene, pre Feb 971) 
1.9 
2.1 
1.3 
7.6 
3.4 
2.0 
3.5 
1.3 
1.5 
1.8 
3.0 
1.0 
0.8 
2.3 
lige ham 
armonise 
»gnoser fr Feb 97 
t/t-12 
2.0 
2.0 
1.6 
6.5 
2.5 
1.7 
1.7 
2.3 
1.5 
1.6 
1.5 
2.4 
0.6 
1.1 
2.0 
2.0 
aonisered 
rede indt 
a foråret Løn pr. ansat inkl. 
arbej dsgi verbidrag 
1994 
4.6 
3.8 
3.4 
12.2 
2.2 
2.2 
2.6 
2.9 
4.0 
2.4 
3.4 
10.7 
3.5 
4.8 
3.6 
3.3 1995 
2.3 
3.6 
3.6 
12.5 
2.2 
2.3 
0.7 
4.8 
2.2 
2.0 
3.7 
2.5 
4.3 
2.9 
2.4 
3.1 1996 
1.8 
3.1 
2.5 
11.7 
4.6 
2.6 
2.7 
5.5 
1.6 
1.2 
1.9 
6.5 
3.2 
7.4 
3.6 
3.5 
e indekser i forhold til 
:kser i den foregående 
1997. I de nævnte lande er tro­
værdigheden af 
prisstabilitetsmålet høj. 
På basis af resultaterne 
for 1996 og udsigterne 
for 1997 er alle disse 
lande ved at konsolidere 
deres resultater mht. 
prisstabilitet i overens­
stemmelse med 
henstillingen i de 
overordnede retnings­
linjer for 1996. 
I Sverige faldt 
inflationen kraftigt i 
løbet af 1996. Det 
skyldes delvis forbi­
gående forhold, bl.a. en 
nedsættelse af momsen 
på fødevarer pr. 1. 
januar 1996 og den 
1 Harmoniserede forbrugerprisindekser (Harmonised Indices of Consumer Prices - HICP'er): 
Inflationen beregnes på basis af et aritmetisk gennemsnit af HICP for de sidste tolv måneder (marts 
1996-februar 1997) i forhold til gennemsnittet for de foregående tolv måneder (marts 1995-februar 
1996); Kommissionens skøn for Irland er baseret på kvartalsmæssige data. 
kraftige styrkelse af den svenske krone i forhold til dens tidligere lavpunkt. De seneste tal peger på 
en fortsat lav prisstigningstakt. Imidlertid steg lønomkostningerne pr. ansat 7,4% i 1996, hvilket 
klart er uforeneligt med opretholdelsen af prisstabilitet, vækst og beskæftigelse på mellemlang sigt. 
I de senest indgåede lønaftaler er stigningstakten lavere, men når lønglidningen medregnes, ventes 
det stadig, at stigningen i de samlede lønomkostninger pr. ansat vil ligge tæt på 5% i 1997. Hvis 
Sverige skal leve op til henstillingen i de overordnede retningslinjer og prisstabiliteten skal 
fastholdes, er det nødvendigt med en mærkbar opbremsning i den nominelle lønudvikling. 
I Det Forenede Kongerige medførte den betydelige styrkelse af pundet i slutningen af 1996 og 
begyndelsen af 1997 en lettelse af inflationspresset i begyndelsen af 1997. På den anden side var 
der en kraftig forbrugsstigning, og det såkaldte output gap indsnævredes hurtigt. Arbejdsløsheden 
faldt hurtigt til et niveau, der i tidligere situationer har ført til stigende lønpres. Selv om inflationen 
forventes at falde en anelse, og de nominelle lønstigninger pr. ansat forventes at blive på ca. 4% i 
1997, så kan der ikke ses bort fra risikoen for et dårligere resultat. Hvis de gode 
inflationsresultater skal fastholdes, må de britiske myndigheder udvise varsomhed for at forhindre, 
at der opstår en pris- og lønspiral. 
I Portugal var den årlige inflation på 3% i februar 1997 (de sidste tolv måneder i forhold til de 
foregående tolv måneder; HICP), mens det seneste tal var på 2,4% (februar 1997 i forhold til 
februar 1996; HICP). Inflationsafdæmpningen hjælpes på vej af lavere nominelle lønstigninger og 
en fortsat produktivitetsstigningstakt over EU-gennemsnittet. I Spanien er inflationen for 
nedadgående, og mens den årlige HICP-inflation var på 3,4% i februar 1997, var det seneste tal på 
2,5%. I betragtning af de spanske myndigheders fortsatte anti-inflatoriske bevågenhed og 
udsigterne til fortsat moderate lønstigninger ser det ud til, at Spanien får en lav inflation i 1997. I 
Italien er inflationen aftaget meget i løbet af 1996 og i begyndelsen af 1997 (årlig inflation på 
3,5%, men seneste tal på 2,3%) hjulpet af en stabilitetsorienteret pengepolitik, en langsom 
opbremsning i lønudviklingen og en betydelig styrkelse af liren siden midten af 1995. Stigningen i 
den nominelle løn pr. ansat forventes at aftage, men den kan stadig blive på næsten 5% i 1997. 
Takket være en stabil lire og pres på virksomhedernes fortjenstmargen er regeringens inflationsmål 
på gennemsnitlig 2/4% på årsbasis (forbrugerprisindeks) ikke desto mindre inden for rækkevidde. I 
alle tre lande ser det ud til, at henstillingen i de overordnede retningslinjer for 1996 overholdes, og 
inflationen forventes at ligge under 3% med en større eller mindre margen. 
I Grækenland er bestræbelserne på at begrænse inflationen blevet fortsat og styrket i over­
ensstemmelse med henstillingen i de overordnede retningslinjer for 1996. Den årlige inflation faldt 
til 7,6% (sidste 12 måneder i forhold til de foregående 12 måneder; HICP), mens det seneste tal 
(februar 1997 i forhold til februar 1996, HICP) var på 6,5%. Det er nødvendigt at fortsætte 
indsatsen for at nå regeringens inflationsmål på 4,5% (forbrugerprisindeks) inden årets udgang. 
2.2 Valutakursstabilitet 
Det blev gentaget i retningslinjerne for 1996, at hver medlemsstat fortsat skal behandle sin 
valutakurspolitik som et spørgsmål af fælles interesse inden for rammerne af Det Europæiske 
Monetære System. Den politik, der blev anbefalet i retningslinjerne, skulle bidrage til en 
hensigtsmæssig tilpasning af valutakurserne indenfor EU og bidrage til at skabe betingelser for, 
at de lande, der ikke i øjeblikket deltager i valutakursmekanismen, vil kunne deltage. 
Siden 1995 har gennemførelsen af en mere sund økonomisk politik i EU, øget budgettroværdighed 
i en række medlemsstater og en styrkelse af den amerikanske dollar bidraget til en mere 
hensigtsmæssig tilpasning af valutakurserne inden for EU. Styrkelsen af den amerikanske dollar 
afspejlede den amerikanske økonomis forholdsvis gunstige konjunkturmæssige situation samt det 
ændrede policy-mix i USA og EU. En øget tillid til den førte politik hjalp den italienske lire, den 
svenske krone og flere andre valutaer med helt eller delvist at genvinde det tabte i forhold til DEM. 
Det britiske pund blev styrket markant i forhold til de fleste valutaer i valutakursmekanismen i 
slutningen af 1996 og begyndelsen af 1997 som følge af en styrket dollar, høj økonomisk vækst og 
forventninger om en stigende rente. Overvurderingen af DEM og de dertil knyttede valutaer i 
foråret 1995 er siden ophørt. 
Finland og Italien tilsluttede sig EMS'ens valutakursmekanisme henholdsvis den 14. oktober og 
25. november 1996. Der er nu 12 medlemsstater, der deltager i valutakursmekanismen; kun 
Grækenland, Sverige og Det Forenede Kongerige deltager ikke. 
Inden for valutakursmekanismen blev spændet mellem den stærkeste og den svageste valuta 
gradvist indsnævret til ca. 2% i slutningen af september 1996. Derefter blev spændet igen større, 
da det irske pund blev styrket kraftigt i forhold til de andre valutaer i valutamekanismen. Det 
skyldtes tre faktorer, nemlig styrkelsen af det britiske pund og den amerikanske dollar i forhold til 
valutaerne i valutakursmekanismen, den irske økonomis stærke konjunkturmæssige position, der 
ikke har ført til en stramning af finanspolitikken, og endelig en højere rente sammen med en stærk 
vækst. 
Alle andre valutaer i valutakursmekanismen forblev inden for de snævre udsvingsmarginer. 
Generelt er valutakursstabiliteten inden for valutakursmekanismen blevet fastholdt og forbedret 
siden vedtagelsen af de overordnede retningslinjer for 1996. 
3. Sunde offentlige finanser 
3.1 Konsolideringsbestræbelsemes hastighed og omfang 
I retningslinjerne for 1996 blev det understreget, at den generelt utilfredsstillende situation med 
hensyn til de offentlige finanser i EU burde få medlemsstaterne til at tage deres finanspolitiske 
konsolidehngsplaner op til fornyet overvejelse og eventuelt stramme dem. Rådet anbefalede, at 
praktisk taget alle medlemsstater søgte at nedbringe budgetunderskuddet til højst 3% af BNP i 
1997 som et skridt hen imod den tilsigtede ligevægt på mellemlang sigt. 
Ifølge retningslinjerne burde Danmark og Irland, der allerede overholdt referenceværdien på 
3%, tilstræbe mere ambitiøse mål på mellemlang sigt. For Danmarks vedkommende var disse 
mål fastsat i konvergensprogrammet af maj 1996. Tyskland, Frankrig, Østrig, Finland, Sverige 
og Nederlandene blev kraftigt opfordret til resolut at gennemføre deres finanspolitiske 
konsolideringsprogrammer og om nødvendigt at stramme dem for at sikre, at målsætningerne 
blev opfyldt. I Det Forenede Kongerige var det vigtigt, at der blev truffet foranstaltninger for at 
holde udgifterne på det planlagte niveau for at overholde referenceværdien på 3% i 1997. I 
Spanien og Portugal var det nødvendigt at foretage en målrettet implementering af budgetdelen 
af konvergensprogrammerne. Italien blev kraftigt opfordret til at træffe omfattende foranstalt­
ninger for at gennemføre og forbedre den planlagte budgetkonsolidering. I Grækenland var der 
behov for en vedholdende indsats på en lang række områder. 
Budgetresultaterne i 1996: Alle medlemsstater undtagen Tyskland gjorde fremskridt med hensyn 
til reduktion af deres budgetunderskud i 1996. Medlemsstaternes budgetunderskud faldt 
gennemsnitlig fra 5% af BNP i 1995 til 4,3% af BNP i 1996 på trods af konjunkturnedgangen, der 
påvirkede skatteindtægterne og de offentlige udgifter negativt. Ifølge skøn udarbejdet af 
Kommissionens tjenestegrene2 indtraf der en bedring i de konjunkturkorrigerede budgetsaldi i EU 
på gennemsnitligt 1 procentpoint af BNP, og dette betød en langt større reduktion i det 
konjunkturkorrigerede budgetunderskud end i de foregående år (tabel 3). Det 
konjunkturkorrigerede underskud blev reduceret betydeligt i langt de fleste medlemsstater i 1996. 
Blandt de lande, der i 1996 var genstand for en rådsafgørelse om uforholdsmæssigt store 
underskud, var Tyskland det eneste, der ikke gjorde betydelige fremskridt med hensyn til reduktion 
af det konjunkturkorrigerede budgetunderskud i 1996. 
Tabel 3 
Den offentlige sektors faktiske og konjunkturkorrigerede budgetsaldi 
(i % af BNP) 
B 
DK 
D2) 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL3> 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Faktisk budgetsaldo 
(niveau) 
1994 
-5.1 
-3.6 
-2.4 
-12.1 
-6.3 
-5.6 
-1.7 
-9.6 
2.9 
-3.4 
-4.6 
-6.4 
-6.2 
-10.3 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.1 
-1.9 
-3.5 
-9.2 
-6.6 
-4.8 
-2.0 
-7.0 
1.7 
-4.0 
-5.3 
-6.0 
-5.1 
-7.9 
-6.1 
-5.0 1996 
-3.4 
-1.6 
-3.8 
-7.4 
-4.4 
-4.1 
-0.9 
-6.7 
1.8 
-2.4 
-3.9 
-4.1 
-2.6 
-3.6 
-4.4 
-4.3 Ændring i den faktiske 
budgetsaldo1} 
1994 
2.3 
0.3 
1.0 
2.1 
0.4 
0.0 
0.7 
0.3 
1.3 
-0.2 
-0.2 
0.4 
1.8 
2.0 
1.0 
0.7 1995 
1.0 
1.7 
-1.1 
2.9 
-0.3 
0.8 
-0.3 
2.6 
-1.2 
-0.6 
-0.7 
0.4 
1.1 
2.4 
0.7 
0.5 1996 
0.7 
0.3 
-0.3 
1.8 
2.2 
0.7 
1.1 
0.3 
0.1 
1.6 
1.4 
1.9 
2.5 
4.3 
1.7 
0.7 Ændring i den 
konjunkturkorrigerede saldo1} 
1994 
2.0 
-1.0 
0.8 
2.0 
0.6 
-0.4 
0.1 
-0.1 
-0.7 
-0.3 
1.3 
-0.1 
0.2 
0.1 
0.2 1995 
1.0 
1.3 
-0.9 
2.9 
-0.6 
0.5 
-2.4 
2.0 
-0.3 
-0.5 
0.5 
-0.6 
0.6 
0.4 
0.3 1996 | 
1.0 I 
0.2 1 
0.3 
1.7 
2.3 
1.2 
0.2 
0.6 
1.5 
1.8 
1.6 
1.7 
4.6 
1.7 
1.0 
1 ) Et "+" angiver en forbedring, og et "-" angiver en forværring af budgetsaldoen. 
2) Omfatter ikke forbundsregeringens overtagelse af gæld og aktiver på 229 mia. DEM i 1995 i forbindelse med 
genforeningen (Treuhand, østtyske boligselskaber og Deutsche Kreditbank). 
3) Omfatter ikke for 1995 et nettobeløb på 32,84 mia. NLG i form af ekstraordinære udgifter til finansierings-
reformen for de sociale boligselskaber. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, prognoser fra foråret 1997. 
I 1996 holdt budgetunderskuddet sig på under 3% af BNP i Danmark, Irland og Luxembourg. 
Danmark fik dog ikke reduceret underskuddet så meget som ventet, og nåede ikke det mål, der var 
fastsat i konvergensprogrammet (1% af BNP). Budgetoverskridelsen skyldtes hovedsagelig en 
større stigning i de offentlige udgifter end oprindelig planlagt. I Irland blev budgetsituationen 
forbedret mere end ventet, idet indtægterne øgedes som følge af den høje økonomiske vækst. På 
trods af konjunkturernes positive virkning oversteg væksten i udgifterne for andet år i træk 
Kornmissionens tjenestegrene anvender en forsigtig metode til konjunkturkorrigering, som normalt 
medfører højere konjunkturkorrigerede underskudsniveauer end andre metoder, herunder de af 
OECD og IMF anvendte. Da disse forskelle hovedsagelig skyldes forskelle i det anslåede (potentielle) 
trend BNP-niveau, varierer de årlige ændringer i det konjunkturkorrigerede underskud normalt ikke 
væsentligt fra den ene metode til den anden. 
regeringens oprindelige mål betydeligt. Til trods for behovet for en strammere budgetpolitik under 
de nuværende konjunkturer samt behovet for at sikre en større budgetmæssig sikkerhedsmargen for 
at være rustet til en situation med mindre gunstige konjunkturer, indtraf der ingen bedring i det 
konjunkturkorrigerede budgetunderskud i 1996. 
Det lykkedes for både Nederlandene og Finland at reducere deres underskud til under 3% af BNP i 
1996, og selv om de blev hjulpet af en forholdsvis kraftig økonomisk vækst, skyldtes dette 
hovedsagelig målrettede konsolideringsbestræbelser. 
Belgien, Frankrig, Østrig, Portugal og Sverige fik nedbragt deres underskud til omkring eller under 
4% af BNP. I disse lande var budgetforbedringen betydelig i 1996, og i flere af dem var resultatet 
bedre end regeringens mål. I Belgien lå budgetunderskuddet over det oprindelige må! (3,4% mod 
3% af BNP), men landet gjorde store fremskridt hen imod referenceværdien på 3%. I Frankrig lå 
resultatet en smule over det mål, der er fastsat i konvergensprogrammet (4,1% mod 4% af BNP). I 
Spanien og Det Forenede Kongerige faldt underskuddet til 4,4% af BNP. I alle disse lande blev de 
finanspolitiske konsolideringsprogrammer gennemført resolut som anbefalet i retningslinjerne. 
Tyskland var den eneste medlemsstat, hvor budgetunderskuddet voksede i 1996. Som følge af 
negative konjunkturforhold steg underskuddet til 3,8% af BNP mod 3,5% i 1995. På trods af 
bestræbelser på at stramme udgiftsstyringen, blev den konjunkturkorrigerede budgetsaldo stort set 
ikke forbedret i 1996. De fleste af de budgetforanstaltninger, der blev vedtaget i Tyskland i 1996, 
træder i kraft i 1997. 
Italien opnåede kun en beskeden reduktion i budgetunderskuddet, der var på 6,7% af BNP i 1996 
mod 7,0% af BNP i 1995. Dette skuffende resultat skyldtes både konjunkturforholdene, der var 
dårligere end ventet, og budgetmæssige overskridelser. Med vedtagelsen af budgettet for 1997 blev 
det besluttet at fremskynde den finanspolitiske tilpasning. Med hensyn til de lokale myndigheders 
budgetdisciplin blev der indføjet et vigtigt nyt regelsæt i budgettet for 1997. 
I Grækenland blev budgetunderskuddet nedbragt til 7,4% af BNP i 1996. Forbedringen skyldtes i 
vid udstrækning en reduktion i rentebyrden som følge af lavere renter og en stabil gældskvote 
(forholdet mellem gælden og BNP). Skattegrundlaget blev ikke udvidet som ventet, og de løbende 
udgifter, udtrykt i faste priser, blev kun reduceret en smule. 
Udviklingen i gældskvoten i 1996: Selv om medlemsstaterne generelt opnåede en omfattende 
forbedring i budgetstillingerne i 1996, var der stadig store budgetmæssige uligevægte i EU. Dette 
medførte en fortsat stigende tendens i gældskvoten i 1996. Gældskvoten steg i gennemsnit for EU 
fra 71,2% i 1995 til 73,2% af BNP i 1996. Gældskvoten fortsatte med at stige i Tyskland, 
Spanien, Frankrig, Østrig og Det Forenede Kongerige. Den holdt sig på eller under 60% af BNP i 
Frankrig, Luxembourg, Finland og Det Forende Kongerige, men faldt i en række medlemsstater (se 
tabel 4). 
10 
Tabel 4 
B 
DK1J 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Den offentlige brutto 
(i % af BNP) 
1994 
Niveau 
134.8 
76.2 
50.4 
110.4 
63.0 
48.4 
87.9 
125.1 
5.7 
77.3 
67.0 
66.7 
59.6 
79.0 
50.5 
68.1 1995 
Niveau 
133.5 
72.1 
58.1 
111.8 
65.7 
52.8 
81.5 
124.4 
5.9 
79.6 
69.3 
66.4 
58.8 
78.2 
54.2 
71.2 Årlig 
ændring 
-1.3 
-4.1 
7.7 
1.4 
2.7 
4.4 
-6.4 
-0.7 
0.2 
2.3 
2.3 
-0.3 
-0.8 
-0.8 
3.7 
3.1 gæld 
1996 
Niveau 
130.0 
70.2 
60.7 
111.8 
69.6 
56.2 
72.8 
123.7 
6.4 
78.5 
70.0 
65.6 
58.7 
77.7 
54.5 
73.2 Årlig 
ændring 
-3.5 
-1.9 
2.6 
0.0 
3.9 
3.4 
-8.7 
'ni 0.5 
-1.1 
0.7 
-0.8 
-0.1 
-0.5 
0.3 
2.0 
L) Indestående på statens konto i Nationalbanken, statens 
beholdning af private obligationer og offentlige virk­
somheders gæld udgjorde ca. 16% af BNP i 1996. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, prognoser fra foråret 
1997. 1 Budgetudsigterne for 1997: Bestræbelserne 
på at opnå sunde offentlige finanser er blevet 
øget kraftigt i hele EU. Praktisk taget alle 
medlemsstater stræber efter at nedbringe 
deres budgetunderskud til højst 3% af BNP i 
1997 som et skridt hen imod den tilsigtede 
ligevægt på mellemlang sigt. Den eneste 
undtagelse er Grækenland, hvor regeringen 
søger at reducere underskuddet til 4,2% af 
BNP. 
Blandt de lande, der havde et 
budgetoverskud eller et budgetunderskud på 
under 3% af BNP i 1996 (Danmark, Irland, 
Luxembourg, Nederlandene og Finland), 
forventes underskuddet at falde yderligere i 
Danmark, Nederlandene og Finland. Disse 
lande gør dermed fremskridt mod de mere 
ambitiøse mellemfristede mål. I Danmark er 
budgetudsigterne i 1997 nu gunstigere end 
ventet i konvergensprogrammet af maj 1996, 
og der tilstræbes et lille overskud. Budgettet 
for 1997 omfatter dog en række engangsforanstaltninger og understøttes af gunstige konjunktur­
forhold. Om målet nås, afhænger desuden af evnen til at føre en strengere udgiftsdisciplin i 1997 
end det var tilfældet i 1996. I Finland tilstræbes der et offentligt overskud i 1999. Budgettet for 
1997 og loftet over de offentlige udgifter i 1998 til 2001 ligger på linje med bestræbelserne for at 
opnå en konstant reduktion i underskuddet i de nærmeste år. 
I alle de øvrige lande, undtagen Grækenland, er der truffet foranstaltninger for at nedbringe 
budgetunderskuddet til 3% af BNP i 1997. Samtidig er regeringerne generelt fast besluttede på at 
træffe yderligere foranstaltninger, der måtte vise sig nødvendige for at nå dette mål. 
I Belgien, Tyskland, Frankrig, Østrig, Portugal og Sverige er den planlagte forbedring i 1997 i 
forhold til 1996 for at nå målet på 3% ca. 1 procentpoint af BNP eller mindre. I Tyskland er 
hovedparten af de økonomisk-politiske pakker til fremme afvækst, investeringer og beskæftigelse, 
der blev fremlagt i begyndelsen af 1996, blevet vedtaget, og indgrebene får virkning fra 1997 og 
frem. Regeringen har bebudet, at der vil blive truffet yderligere korrigerende foranstaltninger, hvis 
skatteindtægterne ikke slår til i 1997. I Frankrig vil man ikke kunne opnå balance på 
socialsikringsordningen i 1997, som oprindelig planlagt, men der er truffet foranstaltninger til 
nedbringelse af underskuddet i de sociale ordninger og til at overholde målet for den samlede 
offentlige balance i 1997. 
I Spanien og Det Forenede Kongerige er der planlagt en reduktion af underskuddet i 1997 i forhold 
til 1996 på ca. V/z procentpoint. Den spanske regering har bekræftet, at den er indstillet på at nå 
målet på 3%, og ny lovgivning vedrørende udgiftsstyring skal forhindre, at udgifterne overskrides. 
I Det Forenede Kongerige bidrager en stram udgiftsstyring og øgede skatteindtægter som følge af 
den forholdsvis kraftige økonomiske vækst til en reduktion af underskuddet. 
11 
Italien har truffet foranstaltninger med henblik på en kraftig forbedring i budgetstillingen i 1997 
for at nå målet på 3%. Efter at resultatet i 1996 var dårligere end ventet, blev der fremlagt et 
minibudget i marts. 
1 Grækenland tager konvergensprogrammet sigte på et offentligt underskud på 4,2% af BNP i 
1997. Regeringen har vedtaget en række foranstaltninger for at nedbringe de offentlige udgifter og 
nå målet. 
3.2 Konsolideringsbestræbelsemes sammensætning og varighed 
I retningslinjerne for 1996 blev der fastsat følgende generelle principper for budget­
konsolideringen : 
(i) begrænsning af udgiftsstigninger i stedet for yderligere forhøjelser af det samlede skattetryk; 
blandt de områder, der skulle ses på, var pensioner, udgifter til sundhedssektoren og subsidier 
(ii) omlægning af de offentlige udgifter, hvor det var muligt, til produktive aktiviteter såsom 
infrastruktur, menneskelige ressourcer og aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger 
(iii) forbedring af effektiviteten inden for de offentlige tjenester; i nogle tilfælde gennem øget 
anvendelse af privatisering og brugerbetaling 
(iv) sænkning af den samlede skattebyrde, men dette forudsatte dog en faldende tendens i 
budgetunderskuddet. 
I 1996 var medlemsstaternes konsolideringsbestræbelser ikke altid i overensstemmelse med 
retningslinjerne. De offentlige udgifters andel af BNP faldt i de fleste medlemsstater i 1996, men 
steg i Danmark, hvor den i forvejen var blandt de højeste i EU, samt i Frankrig og Italien. 
Skattetrykket steg i forskelligt omfang i Danmark, Spanien, Frankrig, Italien, Østrig, Portugal, 
Finland og Sverige (tabel 5). 
I 1997 forventes budgetkonsolideringen hovedsagelig at blive opnået gennem udgifts-
begrænsninger. Den gennemsnitlige udgiftskvote i EU ventes at falde med næsten 1 Vi procentpoint 
i år. Forudsat at de aktuelle udgiftsplaner efterleves, og den økonomiske vækst tager til som ventet, 
vil der antagelig ske et fald i de offentlige udgifters andel af BNP i praktisk talt alle medlemsstater. 
Det gennemsnitlige skattetryk forventes at holde sig konstant i 1997. 
I en række lande har man for 1997 lagt mere vægt på udgiftsbegrænsning i forbindelse konsoli-
deringsbestræbelserne. I Frankrig, hvor de fleste konsolideringsforanstaltninger i 1996 var i form 
af skatteforhøjelser, forventes foranstaltningerne i 1997 (herunder tilbageholdenhed i den offentlige 
administration og en reform af de sociale ordninger, hovedsagelig sundhedsvæsenet) at betyde, at 
de reale udgifter praktisk taget ikke stiger, samtidig med at skatterne sænkes en smule. I Tyskland 
er konsolideringsbestræbelserne koncentreret om lavere udgifter (pension, sygeforsikring og 
sundhedsvæsen, subsidier, offentligt ansatte og administrationsomkostninger). I Spanien omfatter 
de vigtigste foranstaltninger en fastfrysning af lønningerne inden for den offentlige sektor, en 
reduktion i antallet af offentligt ansatte, pensionsreformer og forhøjelse af de indirekte skatter. I 
Østrig er man begyndt at lægge mere vægt på udgiftsbegrænsmnger, herunder reformer af 
sundhedsvæsenet. I Finland beror den budgetmæssige forbedring i 1997 næsten udelukkende på 
besparelser, samtidig med at en række skatter sænkes. I Det Forenede Kongerige stræber 
regeringen efter at holde udgifterne inden for snævre grænser. I Italien, hvor de sociale udgifter 
ikke blev berørt og hvor udgifterne, bortset fra renteudgifter, steg i faste priser i 1996, forventes 
der at ske fremskridt med hensyn til en reduktion af de offentlige udgifters andel i BNP i 1997. 
Dette skyldes dog for en stor dels vedkommende lavere rentebetalinger, og skattebyrden ventes at 
vokse på ny. 
12 
Nogle lande har i betydelig udstrækning udskudt de offentlige investeringer for at opnå en 
reduktion af underskuddet på kort sigt. Dette er tilfældet i Spanien (om end fra et højt niveau) og i 
mindre omfang i Tyskland og Frankrig. I Det Forenede Kongerige er der sket en ændring fra 
offentlig til privat finansiering. Kun et par lande (Portugal, Finland) har forøget de offentlige 
investeringers andel i BNP i de senere år. 
Tabel 5 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1994 
50.2 
59.0 
46.8 
35.8 
41.4 
49.0 
38.2 
45.2 
50.6 
49.4 
41.3 
54.7 
59.4 
36.5 
46.0 Den offen 
Indtægter 
1995 
50.3 
58.0 
46.3 
37.9 
39.6 
49.5 
35.6 
45.1 
45.6 
49.1 
48.3 
41.2 
53.7 
59.3 
37.8 
45.9 tlige sektors indtægter, udgifter og rentebetalinger 
(i % af BNP) 
1996 
50.3 
58.8 
45.6 
37.3 
40.1 
50.4 
35.6 
45.9 
45.4 
48.4 
49.1 
42.3 
55.7 
62.6 
37.6 
46.1 Udgifter 
1994 
55.3 
62.6 
49.3 
48.0 
47.7 
54.6 
39.8 
54.9 
53.9 
53.9 
47.4 
60.9 
69.8 
43.3 
51.5 1995 
54.5 
59.9 
49.9 
47.0 
46.3 
54.3 
37.6 
52.1 
43.9 
53.2 
53.6 
46.8 
58.8 
67.2 
43.6 
50.9 1996 
53.7 
60.3 
49.3 
44.7 
44.6 
54.5 
36.5 
52.7 
43.6 
50.8 
53.0 
46.0 
58.3 
66.2 
41.9 
50.3 (heraf) Rentebetalinger 
1994 
10.1 
7.1 
3.4 
14.2 
5.1 
3.6 
5.7 
11.0 
5.9 
4.2 
6.5 
5.1 
6.8 
3.3 
5.3 1995 
9.1 
6.7 
3.7 
12.4 
5.4 
3.7 
5.0 
11.4 
0.3 
6.0 
4.3 
6.5 
5.3 
7.1 
3.7 
5.4 1996 
8.6 
6.5 
3.7 
11.5 
5.3 
3.8 
4.8 
10.8 
0.3 
5.6 
4.4 
4.9 
5.8 
7.1 
3.7 
5.4 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, prognoser fra foråret 1997. 
Budgettilpasningerne i medlemsstaterne sker i forskelligt omfang ved engangsforanstaltninger, især 
i 1997. Anvendelsen af engangsforanstaltninger har i visse tilfælde bidraget til at styrke 
troværdigheden afmalet om at nå referenceværdien på 3% i 1997 og har haft positive virkninger 
for rentesatserne i visse lande. Da disse foranstaltninger er midlertidige, bidrager de naturligvis 
ikke til en varig forbedring i den finanspolitiske stilling. For ikke at svække tilliden til at der vil 
blive opnået sunde offentlige finanser, må de derfor suppleres med foranstaltninger, der medfører 
en varig forbedring i budgetstillingen. I foråret 1998, hvor det skal afgøres, hvilke lande der har 
opnået en høj grad af varig konvergens, hvilket er en forudsætning for deltagelse i ØMU's tredje 
fase fra 1.1.1999, vil Kommissionen vurdere budgetforbedringernes varige karakter bl.a. på 
grundlag af medlemsstaternes budgetter for 1998 og deres konvergensprogrammer. 
Med hensyn til retningslinjernes henstilling om at lette skattebyrden, hvilket først forudsætter en 
faldende tendens i underskuddet, er skattetrykket i de senere år kun blevet lettet betydeligt i 
Nederlandene og Irland. I Nederlandene fortsætter socialsikringsreformerne. I Irland vil det seneste 
budget og overenskomsten på arbejdsmarkedet for perioden op til år 2000 fremskynde udviklingen 
på dette område. 
13 
4. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde 
/ retningslinjerne fra 1996 henstilledes det, at der bør ske en styrkelse af konkurrencepolitikken 
og en begrænsning af statsstøtten. Det blev også påpeget, at det er vigtigt, at det indre markeds 
potentiale udnyttes derved, at lovgivningen vedrørende det indre marked omsættes til national 
lov og håndhæves effektivt. Desuden bør der træffes foranstaltninger, der sigter på at fremme 
innovation, fremhjælpe informationssamfundet og bidrage til opstart afSMV'er. Miljøpolitikken 
bør i større omfang bygge på markedsbaserede instrumenter, herunder skatte- og 
afgiftsinstrumenter. 
Der er på både EU-plan og nationalt plan truffet en lang række foranstaltninger - for talrige til at 
blive gennemgået i dette dokument - med det formål at styrke de europæiske økonomiers 
konkurrenceevne og effektivitet. Nærværende rapport er koncentreret om udviklingen på EU-plan, 
og den indeholder de vigtigste initiativer, der er truffet på nationalt plan i 1996. 
Selv om gennemførelsen i national ret af lovgivningen for det indre marked fortsatte den positive 
tendens i 1996, er en utilstrækkelig gennemførelse stadig et stort problem inden for visse sektorer 
og områder. På EU-plan havde Rådet i begyndelsen af februar 1997 vedtaget 259 forslag fra 
Kommissionen vedrørende det indre marked, hvilket kun efterlader 11 udestående forslag. Af disse 
angår 4 selskabsret, mens resten angår virksomhedsbeskatning, intellektuel ejendomsret, fri 
bevægelighed for personer, levnedsmidler, forsikring, veterinærkontrol og fytosanitær kontrol. 
De vedtagne foranstaltninger omfatter 218 direktiver, der kræver nationale gennemførelseslove. I 
gennemsnit havde medlemsstaterne gennemført mere end 94% af disse i deres nationale 
lovgivninger pr. februar 1997, hvoraf 64% var korrekt gennemført af samtlige medlemsstater og 
80% af mindst 14 medlemsstater. 
Kommissionens rapport om det indre marked fra 19963 viste, at medlemsstaternes varemarkeder er 
blevet stærkt integreret som følge af globaliseringen og det indre marked, selv om forskellige 
produktstandarder fortsat giver anledning til vanskeligheder; på markeder, der er forbundet med 
offentlige indkøb og/eller underlagt særskilte nationale bestemmelser (f.eks. lægemidler), er der 
imidlertid ikke sket store fremskridt. For så vidt angår industriprodukter er medlemsstaternes 
indenlandske efterspørgsel i stigende grad blevet dækket af produkter, importeret fra andre 
medlemsstater. Indsnævringer i fortjenstmargenerne viser ligeledes, at konkurrencen inden for 
fremstillingssektorerne er steget betydeligt. Kun i sektorer, der er forbundet med traditionelle eller 
regulerede offentlige indkøb, har virkningen på fortjenstmargenerne været forholdsvis ubetydelig. 
Priskonvergensen for identiske produkter rundt omkring i EU viser ligeledes, at det indre marked 
har medført en yderligere integration af varemarkederne. Tjenestemarkedeme er fortsat betydelig 
mindre integreret end varemarkederne, omend der er sket betydelige fremskridt. Konkurrencen og 
effektiviteten er styrket på EU-plan. Statsstøtteordninger, nationale skatter og reguleringer 
medfører imidlertid fortsat en opsplitning af en række markeder, herunder især tjenestemarkederne. 
Se Kommissionens meddelelse om "Virkningen og effektiviteten af det indre marked" 
(KOM(96) 520, oktober 1996) og "Economic Evaluation of the Internal Market" (European 
Economy, Reports and Studies, No. 4, 1996). 
14 
De vigtigste områder, hvor der fortsat skal gøres en indsats med hensyn til at gennemføre EU-
lovgivningen i medlemsstaterne, angår offentlige indkøb, intellektuel ejendomsret og forsikring. 
Rapporten om det indre marked viste også, at en uensartet håndhævelse af EU-lovgivningen udgør 
en konstant hindring for samhandelen eller konkurrencen. Dette problem vil blive behandlet i 
handlingsplanen for det indre marked, der i øjeblikket er under udarbejdelse. 
På telekommunikationsområdet har EU gjort yderligere fremskridt hen imod fuld liberalisering, 
navnlig ved at vedtage to kommissionsdirektiver, der åbner for konkurrencen inden for 
mobiltelefoni og kræver, at monopolerne inden for taletelefoni afskaffes i de fleste medlemsstater 
inden den 1. januar 1998. I energisektoren har Rådet vedtaget et direktiv om fælles regler for det 
indre elektricitetsmarked. Ifølge dette direktiv skal der ske en gradvis liberalisering over en periode 
på seks år. Det tilsvarende forslag vedrørende gasindustrien behandles stadig i Rådet. I 
transportsektoren har Rådet vedtaget et direktiv, der liberaliserer tjenesteydelser i forbindelse med 
ground handling i lufthavne. 
Med henblik på at fjerne unødige hindringer for udbredelse af innovation vedtog Kommissionen en 
ny forordning i januar 1996, som forenkler betingelserne for fritagelse efter artikel 85 for så vidt 
angår teknologioverførselsaftaler. Kommissionen har ligeledes vedtaget en meddelelse, der 
ajourfører dens handlingsplan fra 1994 for mformationssamfundet, og meddelt, at den har til 
hensigt at fremsætte forslag om at harmonisere lovgivningen vedrørende intellektuel ejendomsret 
på dette område. 
For at sætte nyt skub i opstart af SMV'er på EU-plan vedtog Rådet i december 1996 det tredje 
flerårige program for SMV'er. I sit "Integrerede program for SMV'er og håndværksfagene" fra 
juli 1996 planlægger Kommissionen at supplere foranstaltningerne i det flerårige program med 
andre foranstaltninger, såsom fælles aktioner med medlemsstaterne med det formål at lette 
adgangen til informationssamfundet og forenkle EU-lovgivningen. 
På miljø- og beskatningsområdet vedtog Kommissionen i begyndelsen af 1997 et forslag til en skat 
på energiprodukter4. Dette forslag omhandler en omstrukturering af punktafgiftssystemet, som 
både udvider dets anvendelsesområde til at omfatte alle miljøskadelige energiprodukter og hæver 
beskatningen af disse produkter fra 1998 og igen i år 2000. Sådanne foranstaltninger sender en 
række vigtige prissignaler til energibrugerne, hvorved de tilskyndes til at sænke forbruget og 
således forurene mindre. Kommissionen har ligeledes vedtaget en meddelelse om brugen af 
miljøafgifter i det indre marked5. Meddelelsen skal hjælpe medlemsstaterne til at anvende 
skatteinstrumenter til miljøformål, samtidig med at traktaten og det indre marked respekteres. Det 
understreges i meddelelsen, at der er betydelig handlefrihed for medlemsstaterne, som tilskyndes til 
at anvende sådanne skatter og afgifter. 
Forslag til Rådets direktiv om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af 
energiprodukter (KOM(97) 30 endelig udg. af 12.3.1997). 
Meddelelse fra Kommissionen om "Miljøafgifter i det indre marked" (KOM(97) 9 endelig udg. af 
26.3.1997). 
15 
På nationalt plan har den tyske regering fremlagt et omfattende program for forbedring af 
konkurrenceevnen med titlen "Offensiv for foretagsomhed og innovation". Det omfatter 
foranstaltninger til fremme af SMV'er (lettelse af skattebyrden for grundlæggere af nye 
virksomheder, mobilisering af risikovillig kapital, rentesubsidier m.m.) og innovation 
(finansieringsbetingelser for anvendt F&U, reducerede patenteringsomkostninger for SMV'er 
m.m). Lukkeloven er blevet liberaliseret, og der planlægges en lang række andre foranstaltninger., 
som skal få økonomien til at fungere bedre. Den spanske regering har fremsat en p.-kke strakturelie 
foranstaltninger, bl.a. med det formål at reducere statsstøtten til offentlige virksomheder, lempe 
beskatningen af SMV'er og styrke konkurrencen. 1 Portugal angår den "strategiske aftale", der er 
indgået mellem arbejdsmarkedets parter og regeringen, en styrkelse af konkurrencepolitikken og 
foranstaltninger, der skal tjene til at fremme innovation, fremhjælpe informationsamfundet og 
bidrage til opstart af SMV. I Finland har staten truffet en lang række foranstaltninger til fordel for 
SMV (bedre adgang til finansiering, uddannelsesforanstaltninger osv.), og i Østrig ydes der øget 
finansiel og institutionel støtte til innovation, forskning og udvikling. I Danmark blev der i 1996 
fremlagt en ny konkurrencelov, som tager sigte på at styrke konkurrencelovgivningen og bringe de 
nationale rammer mere på linje med rammerne i andre medlemslande. 
5. Jobskabelse og arbejdsmarkedsreformer 
5.7 Lønudviklingen 
I 1996-retningslinjerne henstilledes det, at reallønsudviklingen bør ligge under produk­
tivitetsstigningen, for at øge afkastet af jobskabende investeringer. En højere beskæftigelse vil 
blive understøttet af en hensigtsmæssig gennemsnitlig lønudvikling og i visse tilfælde gennem en 
grad af lønspredning, der i højere grad afspejler produktivitetsforskelle. Det blev understreget i 
1996-retningslinjerne, at en reduktion i de indirekte lønomkostninger så vidt muligt bør 
anvendes til at fremme beskæftigelsen. 
I de seneste år har lønudviklingen i EU i stigende grad været i overensstemmelse med 
målsætningen om prisstabilitet - hvilket har skabt grundlag for monetære og finansielle vilkår, som 
fremmer vækst og jobskabelse - samt med målsætningen om at øge afkastet af investeringer, 
hvorved der bliver mulighed for at understøtte opsvinget gennem en hurtig stigning i 
investeringerne. For EU som helhed steg de reale lønomkostninger (nominel lån pr. ansat deflateret 
med BNP-deflatoren) med mindre en 1% for fjerde år i træk i 1996. Dette var tilstrækkelig under 
både trendvæksten og den faktiske vækst i arbejdskraftproduktiviteten (på omkring henholdsvis 2 
og 1,5%) til at sikre aflønning af det yderligere kapitalapparat, der anvendes pr. arbejdstager, og til 
at styrke afkastet af investeringer i EU. Udsigterne for 1997 og 1998 tyder på, at disse 
retningslinjer fortsat vil blive overholdt i EU. 
Den betingelse, at de reale lønomkostninger bør stige langsommere end arbejdskraftens 
produktivitet, blev overholdt i næsten samtlige medlemsstater i 1996. I Grækenland, Portugal, 
Finland og især i Sverige oversteg de reale lønomkostninger arbejdskraftens produktivitet i 1996. I 
disse lande er det nødvendigt med en opbremsning af de reale lønstigninger, hvis det skal lykkes at. 
opnå en varig forbedring af jobskabelsen. 
1 EU har genskabelsen af højere rentabilitet dannet grundlag for en højere økonomisk vækst, der 
understøttes af kapacitetsudvidende og jobskabende investeringer, efterhånden som 
efterspørgselsudsigteme bliver lysere. Den makroøkonomiske løntilbageholdenhed påvirker 
imidlertid kun langsomt beskæftigelsesintensiteten i væksten. En anden og hurtigere vej mod en 
mere beskæftigelsesintensiv vækst ville være at tilskynde til en nedadgående udvidelse af 
lønomkostningsskalaen som beskrevet i Kommissionens økonomiske årsberetning for 1997. 
16 
Nogle lande har taget skridt til at sikre, at lonomkostningspredningen i hojere grad afspejler 
produktivitetsforskellene mellem forskellige jobs og kvalifikationer samt mellem forskellige 
regioner. I Frankrig, Belgien og Nederlandene er der sket en målrettet reduktion af de ikke-
lønrelaterede arbejdsomkostninger i den nedre ende af lønskalaen. I Nederlandene er den 
lovfæstede minimumsløn steget med mindre end medianlønningerne. I modsætning hertil er 
lønudligningen mellem de tidligere vestlige og østlige delstater i Tyskland fortsat, mens der stadig 
består produktivitetsforskelle. Høje lønomkostninger i forhold til produktiviteten hæmmer fortsat 
jobskabelsen i Tysklands østlige delstater. 
Tabel 6 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 
USA 
JAP Vækst, beskæftigelse og produktivitet 
Real BNP-vækst 
(%-ændringp.a.) 
90-92 
2.3 
1.0 
4.2 
1.2 
2.2 
1.5 
5.0 
1.3 
4.2 
2.8 
3.1 
2.9 
-3.6 
-0.4 
-0.7 
1.7 
1.1 
3.4 93-96 
1.1 
2.7 
1.2 
1.8 
1.5 
1.2 
7.5 
1.1 
5.0 
2.3 
1.3 
1.6 
2.8 
1.4 
2.7 
1.6 
3.0 
1.3 96 
1.4 
2.4 
1.4 
2.6 
2.2 
1.3 
8.4 
0.7 
3.6 
2.8 
1.0 
3.0 
3.3 
1.1 
2.1 
1.6 
2.4 
3.6 Beskæftigelse 
(%-ændringp.a.) 
90-92 
0.5 
0.0 
1.8 
0.1 
0.3 
0.2 
1.8 
0.7 
3.6 
2.1 
2.0 
0.9 
-4.2 
-2.1 
-1.5 
0.3 
0.3 
1.6 93-96 
-0.4 
-0.4 
-1.0 
1.2 
0.1 
0.0 
3.1 
-1.5 
2.3 
1.1 
1.1 
-0.5 
-0.9 
-1.4 
0.2 
-0.4 
1.7 
0.2 96 
0.0 
1.0 
-1.2 
1.0 
2.9 
-0.1 
3.8 
0.4 
2.4 
1.9 
-0.7 
0.7 
1.4 
-0.6 
0.7 
0.3 
1.4 
0.6 Arbej dsprodukti vitet 
(%-ændring p.a.) 
90-92 
1.9 
2.1 
2.0 
0.9 
1.2 
1.3 
3.3 
1.1 
0.6 
1.2 
1.7 
2.0 
0.7 
1.3 
0.6 
1.4 
1.2 
1.8 93-96 
1.4 
2.4 
2.2 
0.6 
1.6 
1.3 
4.4 
2.3 
2.7 
1.3 
1.7 
2.4 
4.0 
2.8 
2.4 
2.0 
0.8 
1.0 96 
1.3 
1.5 
2.5 
1.5 
0.8 
1.5 
4.5 
0.5 
1.2 
1.0 
1.7 
2.4 
1.9 
1.7 
1.4 
1.5 
1.0 
2.9 Reale lønomkostninger 
pr. ansat 
(%-ændring p.a.) 
BNP-deflator 
90-92 
3.6 
1.5 
1.6 
-2.0 
2.5 
1.6 
4.2 
1.6 
2.6 
1.6 
1.9 
5.5 
2.5 
1.4 
1.6 
1.7 
1.7 
1.5 93-96 
0.7 
1.5 
1.1 
0.8 
-0.5 
0.6 
1.5 
-0.2 
0.8 
0.5 
1.0 
1.5 
1.2 
2.4 
0.9 
0.6 
1.0 
0.8 96 
-0.1 
1.2 
1.4 
2.6 
0.2 
1.0 
1.9 
0.4 
-1.0 
-0.2 
0.2 
3.1 
2.1 
6.4 
0.5 
0.8 
1.8 
0.5 Reale enhedsløn-
omkostninger 
(%-ændringp.a.) 
90-92 
1.7 
-0.6 
-0.4 
-2.8 
1.3 
0.3 
0.9 
0.6 
1.9 
0.4 
0.2 
3.4 
1.8 
0.1 
0.9 
0.3 
0.5 
-0.3 93-96 
-0.7 
-0.8 
-1.1 
0.2 
-2.0 
-0.6 
-2.8 
-2.4 
-1.9 
-0.8 
-0.6 
-0.9 
-2.7 
-0.5 
-1.5 
-1.4 
0.2 
-0.1 96 
-1.4 
-0.3 
-1.1 
1.1 
-0.6 
-0.4 
-2.5 
-0.1 
-2.2 
-1.1 
-1.-5 
0.7 
0.3 
4.6 
-0.9 
-0.7 
0.8 
-2.3 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, prognoser fra foråret 1997. 
5.2 A rbejdsmarkedsreformer 
11996-retningslinjerne blev medlemsstaterne tilskyndet til at intensivere deres bestræbelser på 
at reformere arbejdsmarkedet på en række områder, herunder mht. jobmæssig og regional 
mobilitet, arbejdsformidling, uddannelsessystemer, aktiv arbejdsmarkedspolitik især for de 
langtidsledige, incitamenter til beskæftigelse af lavtuddannet arbejdskraft samt 
arbejdstidstilpasninger. 
En nedbringelse af arbejdsløsheden som det vigtigste mål for den økonomiske politik indgår i EU's 
fælles beskæftigelsesstrategi, som først blev udformet på Det Europæiske Råds møde i Essen i 
1994. Siden da er de politiske henstillinger blevet præciseret yderligere på de efterfølgende møder i 
Det Europæiske Råd, og en fremgangsmåde for overvågeise af deres gennemførelse er udformet i 
samarbejde med medlemsstaterne. 
17 
Strategi og konkrete foranstaltninger på nationalt plan er nedfældet i flerårige beskæfti­
gelsesprogrammer. Disse programmer giver mulighed for en nøjere overvågning af nationale 
beskæftigelsesstrategier og konkrete foranstaltninger, hvorved det bliver lettere at finde de bedste 
metoder og udveksle oplysninger om disse. På Det Europæiske Råds møde i Dublin blev der 
forelagt en første vurdering af gennemførelsen af programmerne. 
Under gennemførelsen af de flerårige progranmier har medlemsstaterne truffet en bred vifte af 
foranstaltninger, som dækker alle de prioriterede områder, der blev fastlagt i Essen. På 
efterspørgselssiden har opmærksomheden især været rettet mod løntilbageholdenhed og 
foranstaltninger til reduktion af indirekte lønomkostninger samt fremme af fleksible arbejdsformer 
og i visse tilfælde reduktion af ansættelses- og afskedigelsesomkostninger med det formål at øge 
vækstens beskæftigelsesindhold. På udbudssiden er incitamenterne til at tage arbejde og 
beskæftigelsesevnen blevet fremmet gennem reformer af de sociale sikringsordninger, aktive 
arbejdsmarkedspolitikker og efteruddannelse. 
Omstående boks giver et øjebliksbillede af nogle af de vigtigste arbejdsmarkedsforanstaltninger, 
der er gennemført i EU-landene i de seneste år. Der kan konstateres et billede af reformer 
omfattende et eller flere lande: 
- Lande karakteriseret ved en traditionel høj grad af social sikring er begyndt at reducere støtten 
gennem en revision af ydelsernes varighed og kompensationsgrad samt - oftere - gennem en 
stramning af optjeningsreglerne og af kontrollen med at støttemodtagere er aktivt jobsøgende. 
Dette er blevet koblet sammen med en øget fleksibilitet i arbejdstiden (feks. Nederlandene) og 
vægt på efteruddannelse og andre aktive arbejdsmarkedspolitikker (de nordiske lande). Skønt 
der er gjort en vis indsats for at forbedre effektiviteten af sidstnævnte foranstaltninger, kan de 
være dyre for det offentlige, i det mindste på kort sigt, og kan medføre dødvægts- og 
substitutionsvirkninger. 
- I lande med høj arbejdsløshed er der gennemført foranstaltninger til deregulering af 
arbejdsmarkedet. Især Spanien har slækket på den lovfæstede jobbeskyttelse for fastansatte og 
er på vej væk fra den deregulering "på margenen" (udbredelse af midlertidige kontrakter), som 
havde uddybet segmenteringen af arbejdsmarkedet. 
- Lande, som anvender et system med "in work benefits" til at supplere arbejdsindtægten (UK og 
Irland) for dem der tager jobs, har gennemført foranstaltninger, der skal reducere de høje 
marginale effektive skattesatser med henblik på at forebygge potentielle fattigdomsfælder. 
- Løntilbageholdenhed er anvendt i stor udstrækning i hele EU. Endvidere har et stort antal lande 
indfort reduktioner i de indirekte lønomkostninger, enten gennem generelle nedskæringer i 
socialsikringsbidragene (f.eks. Spanien, Portugal, Finland, UK og Nederlandene) eller gennem 
reduktioner rettet mod lave lønninger med henblik på at fremme efterspørgslen efter 
lavtuddannet arbejdskraft (f.eks. Frankrig, Belgien og Nederlandene). 
Selv om det er for tidligt at vurdere disse strukturreformers betydning for jobskabelse og 
arbejdsløshed, kan der tilsyneladende udledes retningspile fra de EU-lande, der har haft forholdsvis 
større held med at bekæmpe arbejdsløsheden i de seneste år (Nederlandene, Danmark, UK og i en 
vis grad Irland). I det mindste nogle af de centrale elementer i deres succes synes at bero på: 
18 
- strukturreformernes relativt vidtfavnende karakter, inklusive produkt- og servicemarkederne, 
samt en styrkelse af incitamenterne til at tage arbejde, sammenholdt med mange, men spredte 
foranstaltninger uden en kritisk masse 
- det forhold, at en stor del af den erhvervsaktive befolkning er berørt, herunder arbejdsmarkedets 
"A-hold" som er i relativt sikre jobs, hvorved reformerne i højere grad fremstår som rimelige, 
eller det forhold at der lægges vægt på en specifik, men særdeles relevant "systemfejl" i 
forbindelse med arbejdsmarkedets funktion eller det sociale sikringssystems virkemåde 
- hensigtsmæssige makroøkonomiske vilkår, der kombinerer en passende udvikling i væksten og 
troværdighed af erklæringerne om at sikre en sund makroøkonomisk styring. 
Disse grundlæggende forudsætninger gør det muligt at maksimere synergi-effekterne mellem 
forskellige foranstaltninger og - ved at gøre strukturreformerne mere acceptable ud fra et politisk 
og socialt synspunkt - reducere muligheden for et fremtidigt politisk omslag. 
19 
Boks: De vigtigste arbejdsmarkedsreformer i EU-lande i de seneste år 
Erhvervsuddannelse og efteruddannelse 
Lærlingeordningerne er udvidet (i A, B, FIN, F, D, IRL og E) og/eller revideret med henblik på at I 
opfylde markedets behov mere effektivt (i DK, P, UK, D, IRL, I) Der er indført en lang række 
innovative instrumenter til fremme af efteruddannelse i IRL, F, NL, DK 
Fleksibel arbejdstid 
Udbredt brug af deltidsarbejde i DK, NL, S og UK. Reglerne for deltidsarbejde (E) og midlertidige 
kontrakter (D) er blevet slækket, arbejdstidslovgivnmgen er blevet liberaliseret (P, FIN, A). Der er 
indført andre former for fleksibel arbejdstid (A, D, B, DK, E, FIN, F). 
Ansættelses- og afskedigelsesomkostninger 
Liberal jobsikringslovgivning i UK og DK. Bestræbelser på at lempe lovgivningen for fastansatte i 
E og på at øge tærsklen for anvendelse af jobsikringsreglerne fra 5 til 10 ansatte i D. I en række! 
medlemsstater er der blevet mulighed for større fleksibilitet, idet vikarbureauerne har fået tilladelse 
til at anvende særlige arbejdskontrakter (begrænset varighed, deltid). 
Indirekte lønomkostninger ] 
| Generelle reduktioner i indirekte lønomkostninger (E, P, FIN, UK, NL) og målrettet reduktion i 
I den lave ende af lønskalaen (f.eks. F, B, NL). 
I Arbejdsløshedsunderstøttelse og skattekile ("tax wedge") 
! Kompensationsgrad og varighed er blevet reduceret i DK, IRL, NL, E og S, og optjenings- og 
j rådighedskravene er blevet strammet i flere lande (DK, UK, FIN, S, D). I UK og IRL, tilpasning 
i af "'in-work benefits" for personer der tager lavtlønnet arbejde med henblik på at forebygge 
fattigdomsfælder. Foranstaltninger for at reducere høje marginale effektive skattesatser i F, UK, 
| DK, IRL, S og NL (sidstnævnte reducerede ligeledes den samlede skattekile på arbejdskraft). 
i Aktive arbejdsmarkedspolitikker 
Betydelige reformer af de offentlige beskæftigelsesordninger, herunder bl.a. afskaffelse af det 
! offentlige monopol på arbejdsformidling i S, FIN, DK, D, A, NL og B. Særlig indsats og 
I målretning af aktiv arbejdsmarkedspolitik samt foranstaltninger under ovennævnte områder i de 
fleste medlemsstater for de grupper, der er hårdest ramt af arbejdsløshed. 
20 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 169 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 01 
Katalognummer : CB-CO-97-166-DA-C 
ISBN 92-78-18933-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg