EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 8.5.2015 COM(2015) 206 final MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET Rapport om valget til Europa-Parlamentet i 2014



1. Indledning Valget til Europa-Parlamentet i 2014 var det første, der fandt sted efter ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten, og det blev grundlæggende anderledes end de tidligere valg. For første gang blev der etableret en direkte forbindelse mellem valgresultatet og udnævnelsen af formanden for Europa-Kommissionen. De europæiske politiske familier udpegede for første gang kandidater til posten som formand for Europa-Kommissionen, og den kandidat, som kunne få støtte fra et flertal i det nydannede Europa-Parlament, blev Europa-Kommissionens formand. Det Europæiske Råd udpegede kandidaten for det parti, der fik flest sæder i Europa-Parlamentet, og denne blev siden af Europa-Parlamentet valgt som formand for Europa-Kommissionen. I denne rapport gennemgås valget i 2014, herunder de foranstaltninger, som blev truffet for at øge valgets gennemsigtighed, demokratiske afvikling og europæiske dimension. Rapporten indeholder en vurdering af borgernes kendskab til valget og de dermed forbundne rettigheder, medlemsstaternes og EU-institutionernes initiativer i den forbindelse og den faktiske valgdeltagelse. Rapporten ser endvidere på håndhævelsen af unionsborgernes rettigheder i forbindelse med valget. Rapporten er baseret på nye Eurobarometer- og andre undersøgelser, oplysninger fra medlemsstaterne som svar på Kommissionens spørgeskemaer og en undersøgelse, der blev godkendt af Kommissionen, i hvilken der blev indsamlet og analyseret kvalitative og kvantitative data, herunder interviews med europæiske politiske partier, nationale myndigheder, medier og andre interessenter. Valget i 2014 dæmmede op for det stadige fald i den samlede stemmeprocent siden det første direkte valg til Europa-Parlamentet i 1979. Dette valg har lagt grunden til fremtidige Europa-Parlamentsvalg og etableret en klar forbindelse mellem resultaterne af valget til Europa-Parlamentet og valget af formand for Europa-Kommissionen. Der er dannet en vigtig præcedens for 2019 og videre frem, og der er oprettet et forum for politisk debat på EU-niveau. 2. En gennemsigtig valgproces 2.1. En direkte forbindelse mellem borgernes stemme og valget af Kommissionsformand Med Lissabontraktaten blev der indført en ny forfatningsmæssig orden for Den Europæiske Union, idet Europa-Parlamentet fik beføjelse til at vælge formanden for Europa-Kommissionen på forslag af Det Europæiske Råd og under hensyntagen til resultaterne af valget til Europa-Parlamentet. I lyset af denne nye situation udsendte Kommissionen den 12. marts 2013 en henstilling om en mere demokratisk og effektiv gennemførelse af valget til Europa-Parlamentet. Kommissionen opfordrede heri de europæiske politiske partier til ifølge Lissabontraktaten at indstille kandidater til posten som formand for Kommissionen, hvilket styrkede Parlamentets rolle i forhold til Kommissionen. Denne henstilling sigtede mod at synliggøre forbindelsen mellem EU-borgernes stemmer på potentielle medlemmer af Europa-Parlamentet og deres partis kandidat til Kommissionsformand. Desuden tilskyndede Kommissionen de nationale politiske partier til at bruge deres politiske udsendelser til at promovere deres spidskandidater og deres programmer. Parlamentet vedtog også beslutninger om 2014-valget med det formål. Fem europæiske politiske partier opstillede kandidater til Kommissionens formandskab: Det Europæiske Folkeparti (PPE) opstillede Jean-Claude Juncker. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe (PSE) opstillede Martin Schulz. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa (ALDE) opstillede Guy Verhofstadt. Det Europæiske Grønne Parti opstillede José Bové og Franziska Keller. Det Europæiske Venstrefløjsparti opstillede Alexis Tsipras. Disse partier lancerede EU-valgkampagner og afholdt offentlige events i hele Europa for at øge kendskabet til deres kandidater og deres politiske programmer for Europa. Kandidaterne besøgte 246 byer på tværs af medlemsstaterne. Følgende oversigt viser de besøgte medlemsstater:

Ud over denne konkrete mobilisering deltog spidskandidaterne i 10 tv-debatter i forskellige medlemsstater og på forskellige sprog, hvor de udvekslede deres visioner for Europas fremtid og diskuterede emner som job og vækst, der er af særlig betydning for vælgerne. Debatterne fik bred dækning i hele EU - især afslutningsdebatten mellem spidskandidaterne, som den 15. maj blev sendt live i 28 lande på mindst 152 medier (bl.a. på 55 tv-kanaler og 88 websteder) og genererede stor aktivitet på de sociale medier. 15 % af respondenterne i en opfølgende undersøgelse, som dækkede 15 EU-lande, sagde, at de havde set mindst én af tv-debatterne. 2.2. En mere synlig forbindelse mellem nationale og europæiske politiske partier Da europæiske politiske partier "bidrager til at skabe en europæisk politisk bevidsthed og til at udtrykke unionsborgernes vilje", fremsatte Kommissionen to henstillinger, som generelt blev hilst velkommen af medlemsstaterne og de europæiske politiske partier, om at gøre forbindelserne mellem de politiske familier på europæisk og nationalt plan mere synlige: i) Medlemsstaterne bør i deres valgsystem fremme og lette tilvejebringelsen af oplysninger om tilknytningen mellem nationale og europæiske politiske partier, bl.a. ved at tillade, at disse bliver anført på stemmesedlerne, og ii) nationale politiske partier bør forud for valget offentligt informere om deres tilknytning til europæiske politiske partier og bør vise det åbent i alt kampagnemateriale og i alle meddelelser og politiske udsendelser. Med hensyn til den første henstilling i) anførte 16 medlemsstater, at de havde truffet foranstaltninger til at informere nationale politiske partier om henstillingen til at informere offentligt om deres tilknytning til europæiske politiske partier. Dette betød hovedsagelig, at myndighederne sendte Kommissionens henstilling til de politiske partier. I nogle tilfælde blev der gjort en mere intensiv indsats. I Grækenland afholdt de nationale myndigheder et møde i det nationale parlament for at informere partierne om henstillingen. I Italien og Finland blev der udsendt retningslinjer for at gøre de nationale partier opmærksomme på henstillingen og tilskynde dem til at følge den. Ni medlemsstater gjorde det muligt for nationale partier at anføre deres tilknytning til europæiske partier på stemmesedlerne ved at indføre love (hvis der ikke allerede fandtes en sådan lov), som tillod at anføre det europæiske partis navn eller logo på stemmesedlen. Seks medlemsstater anførte, at de ikke havde truffet sådanne foranstaltninger, enten fordi de fandt, at det var op til de politiske partier at sørge for oplysninger til vælgerne, eller fordi en foranstaltning fra myndighedernes side ville blive betragtet som indblanding, der var forbudt ifølge deres valglovgivning. Hvad angår den anden henstilling ii) traf de nationale politiske partier forskellige foranstaltninger for at offentliggøre deres tilknytning til europæiske politiske partier. Det overordnede billede, der tegner sig af undersøgelser af et udsnit på over 500 nationale partier tilknyttet europæiske partier, ser således ud: De fleste nationale partier i prøven gjorde kun deres tilknytning synlig på en begrænset måde, primært i deres trykte valgmateriale. Dette betød, at tilknytningen var mere synlig for mere velinformerede borgere end for den brede offentlighed. Undersøgelserne afdækkede kun et lille antal partier, der gjorde en sammenhængende indsats ved at nævne deres tilknytning til europæiske partier både i skriftligt materiale såsom programmer, plakater, websteder og sociale medier og i taler, tv-debatter og kampagnearrangementer . Undersøgelsen viste også, at nogle få partier ikke offentliggjorde tilknytningen til et europæisk politisk parti, enten fordi de endnu ikke havde besluttet, om de ville tilknyttes et parti, eller fordi de havde besluttet sig for ikke at blive tilknyttet noget. Henstillingen om, at tilknytningen til europæiske partier, blev vist på stemmesedlerne blev kun undtagelsesvist fulgt, selv i medlemsstater, hvor det var muligt. 3. Øget fokus på EU-spørgsmål Både Kommissionen og Parlamentet traf foranstaltninger før og under valgkampagnen for at øge borgernes kendskab til, hvordan valget ville påvirke deres liv. Der blev gjort en indsats for at sætte fokus på relevansen af EU-spørgsmål, som ellers kunne være blevet sat i skyggen af nationale og lokale emner i debatterne i medlemsstaterne. Procentdelen af EU-borgere, som sagde, at de havde alle de oplysninger, de havde behov for for at stemme, steg lidt sammenlignet med resultatet i 2009 (57 % sammenholdt med 53 % i 2009). 3.1. Borgerdialoger I løbet af 2013 og 2014 afholdt medlemmer af Kommissionen sammen med lokale eller nationale politikere og medlemmer af Europa-Parlamentet 51 dialoger på rådhuset med borgere i hele Europa om deres forventninger til Europas fremtid, og om hvad der skal til for at styrke Unionens demokratiske strukturer.

Borgerdialogerne satte fokus på lokale problemers europæiske dimension og europæiske politiske spørgsmåls lokale dimension, og på hvordan valget til Europa-Parlamentet påvirker borgernes daglige liv. 87 % af deltagerne sagde, at de ville stemme ved valget til Europa-Parlamentet. 3.2. Kommissionens støtte Kommissionen gjorde brug af de finansieringsordninger, den har til rådighed til at støtte civilsamfunds- og venskabsbyprojekter med det formål at fremme EU-borgernes demokratiske deltagelse. Programmet Europa for Borgerne og programmet om grundlæggende rettigheder og unionsborgerskab finansierede flere oplysningsprojekter med det formål at give europæiske borgere mulighed for at deltage i EU's demokratiske liv. 3.3. Europa-Parlamentets oplysningskampagne Den 11. september 2013 lancerede Europa-Parlamentet en informationskampagne med titlen Gør noget. Gør det bedre. Gør en forskel. Et af hovedmålene var at skabe en EU-fokuseret debat om spørgsmål, som er relevante i hele EU, såsom økonomi, job, livskvalitet og EU's rolle i verden. Denne kampagne gav genlyd i medierne. Parlamentets valgwebsted blev besøgt 7,1 mio. gange mellem december 2013 og maj 2014. En europæisk valgvideo blev produceret på 34 sprog og sendt over 7 400 gange på 173 tv-kanaler. Der var 11 mio. onlinebesøg. Ca. hver femte europæiske vælger blev nået via Facebook. Meddelelsen "Jeg er en vælger" på Facebook blev delt over 2,7 mio. gange og blev set af næsten 90 mio. mennesker. Endvidere afholdt Parlamentet ReACT-konferencer i Paris, Frankfurt, Warszawa, Rom og Madrid med deltagelse af borgere, eksperter og europæiske politikere. På disse konferencer kunne EU-borgere udveksle synspunkter om de vigtigste spørgsmål, som blev rejst i kampagnen. 3.4. Fælles valgdag For at højne vælgernes følelse af at være med i et fælles europæisk projekt havde Kommissionen opfordret medlemsstaterne til at blive enige om en fælles afstemningsdag for valget til Europa-Parlamentet med samme lukketidspunkt for valgstederne. I den forbindelse var der ingen ændringer i forhold til tidligere valg. I 21 medlemsstater blev valget afholdt den 25. maj, og i syv fandt det sted mellem den 22. og 24. maj. Alle medlemsstater meddelte deres resultater på ca. samme tid, om aftenen den 25. maj, da afstemningen var afsluttet i hele Europa. 4. Valgdeltagelse 4.1. Samlet valgdeltagelse Siden det første direkte valg i 1979 er deltagelsen ved valg til Europa-Parlamentet faldet støt fra 61,99 % i 1979 til 42,97 % i 2009. Den samlede deltagelse i valget i 2014 var dog kun marginalt lavere end i 2009, idet den faldt med 0,36 % (til 42,61 %) sammenlignet med større fald på 2,5 % mellem 2004 og 2009 og 4 % mellem 1999 og 2004. Således blev der dæmmet væsentligt op for den nedadgående tendens. Til sammenligning var valgdeltagelsen ved præsidentvalget i USA 57,1 % i 2008 og 54,9 % i 2012. Følgende figur viser den samlede valgdeltagelse i EU ved forskellige Europa-Parlamentsvalg: Valgdeltagelsen varierede betydeligt i de 28 medlemsstater. Den var hele 89,64 % i Belgien, 59,97 % i Grækenland (det er obligatorisk at stemme i begge lande) og 57,22 % i Italien, men betydeligt lavere i andre lande såsom Den Tjekkiske Republik (18,20 %) og Slovakiet (13,05 %). Følgende figur viser stemmeprocenten for valget til Europa-Parlamentet i 2009 og 2014 i EU og i de enkelte medlemsstater:



Valgdeltagelsen var højere blandt mænd end kvinder (henholdsvis 45 % og 41 %), idet forskellen var lidt større sammenlignet med 2009 (44 % i forhold til 42 %).

Yngre mennesker var den største gruppe af sofavælgere, idet kun 27,8 % af de 18-24-årige stemte sammenlignet med 51,3 % i aldersgruppen 55+. Nedenstående tabel viser en sammenligning mellem procentdelene af unge (18-24 år), der stemte i hvert medlemsland:



Der blev i en rapport om vurdering af Erasmus-projektet konstateret en stærk sammenhæng mellem erfaringerne med studieophold i udlandet og stemmeadfærd ved valget til Europa-Parlamentet i 2014. Således havde tidligere Erasmus-studerende større tilbøjelighed til at stemme – 81 % af dem, der svarede, sagde, at de havde stemt. Respondenter i Parlamentets opfølgende studie efter valget sagde, at hovedårsagen til, at de stemte var, at de "stemmer systematisk" (41 %), "det er en borgerpligt" (41 %) eller "for at støtte det parti, som jeg er tilhænger af" (22 %). Følgende tre faktorer blev også nævnt: "Jeg er EU-tilhænger" (14 %), "Jeg føler mig som europæer" (13 %), og "Ved at stemme ved Europavalget kan man ændre på tingene" (12 %). 5 % anførte, at de stemte for at have indflydelse på valget af formand for Europa-Kommissionen. Med hensyn til begrundelser for ikke at stemme var de mest populære svar "Generel mangel på tillid til politik" (23 %), "Ikke interesseret i politik som sådan" (19 %) og "Det fører ikke til noget at stemme" (14 %). 7 % anførte, at de "manglende kendskab til EU, Europa-Parlamentet eller valget til Europa-Parlamentet". Procentdelen af sofavælgere, der anfører begge typer af begrundelse, dvs. opfattelsen af at det ikke fører til noget at stemme, og manglende kendskab til EU eller valget til Europa-Parlamentet, faldt sammenlignet med de foregående valg. Desuden blev antallet af borgere, der afholdt sig fra at stemme på grund af manglende offentlig debat eller valgkampagner, halveret. Den endelige beslutning om at stemme eller ej afhænger traditionelt af en lang række faktorer, hvoraf nogle er personlige og ikke har noget at gøre med kampagnens kvalitet eller opfattelserne af valg til Europa-Parlamentet. I lande, hvor Europa-Parlamentsvalget fandt sted samtidig med andre nationale eller landsdækkende valg (Belgien, Litauen, Grækenland, Tyskland, Irland, Italien, Malta og Det Forenede Kongerige), var valgdeltagelsen højere end andre steder, men den politiske debat var generelt domineret af nationale emner. I Litauen blev EP-valget afholdt den samme dag som præsidentvalget, og valgdeltagelsen steg til 47 %, fra bare 21 % i 2009. 4.2. Deltagelse af EU-borgere, der bor i en anden medlemsstat end deres egen EU-borgere, der bor i en anden medlemsstat end deres egen (mobile EU-borgere) har ret til at stemme og stille op som kandidater til Europa-Parlamentsvalg i værtsmedlemsstaten på samme betingelser som landets egne statsborgere. Denne ret, som er fastsat i artikel 22 i TEUF og artikel 39 i EU's charter om grundlæggende rettigheder er konkret gennemført i direktiv 93/109/EF. Et relativt lavt antal mobile EU-borgere benyttede deres stemmeret i deres bopælsland. Deres deltagelse kan være påvirket af, at de skal vælge, om de vil stemme i deres oprindelsesland eller i den medlemsstat, de er flyttet til (dvs. på forskellige kandidater). En Eurobarometerundersøgelse fra 2012 viste, at folk er delt med hensyn til de kandidater og lister, de foretrækker at stemme for ved valg til Europa-Parlamentet. Omkring 48 % sagde, at hvis de boede i en anden medlemsstat end deres egen, ville de foretrække at stemme der, mens 42 % stadig ville foretrække at benytte deres stemmeret i deres hjemland. Følgende tabel viser andelen af udlændinge (som er mobile EU-borgere), der var optaget på valglisten ved valget til Europa-Parlamentsvalget i 2009 og 2014 i EU og efter medlemsstat: Selv om tallet stadig er lavt, blev antallet af mobile EU-borgere, der opstillede til valget i deres bopælsmedlemsstat mere end fordoblet fra 81 i 2009 til 170 i 2014. Dette kan skyldes de nye forenklede procedurer, som blev indført med direktiv 2013/1/EU, og som betyder, at kandidater ikke længere skal fremlægge bevis for, at de ikke har været frataget deres valgrettigheder i deres hjemland, men kun skal afgive en erklæring herom for at blive undersøgt af myndighederne i værtsstaten. 4.3. Oplysning og inddragelse af EU-borgere Medlemsstaterne anlagde forskellige tilgange til deres oplysningskampagner. Nogle gennemførte generelle kampagner, der dækkede alle vælgere, mens andre lavede kampagner specifikt målrettet EU-borgere fra andre medlemsstater, der boede i deres land. Stigende deltagelse af udenlandske EU-vælgere – eksempler på god praksis Personlige breve til EU-borgere med stemmeret, der ikke er statsborgere i bopælslandet, med forklaringer om, hvordan de benytter deres stemmeret, og med formularen om optagelse på valglisten blev udsendt på flere EU-sprog i Belgien, Danmark, Finland, Letland, Litauen og Sverige. I Grækenland blev der oprettet en særlig applikation på et ministeriums websted, hvorved EU-borgere, som ikke var græske statsborgere, kunne finde vej til de særlige valglister og det valgsted, hvor de kunne afgive deres stemme. Civilsamfundsorganisationer blev aktivt inddraget i bestræbelserne på at mobilisere vælgere, f.eks. informerede de borgerne om betydningen af at deltage i valget til Europa-Parlamentet og fordelene herved, de stillede elektroniske værktøjer til rådighed for at hjælpe vælgerne med at vælge en kandidat, der svarede til deres holdninger, eller arbejdede for mere inkluderende politikker for at sikre adgang for personer med handicap. Eksempler på NGO-projekter finansieret af programmet "Europa for Borgerne" Mulighed for, at EU-borgere kan reflektere over, diskutere og udveksle synspunkter om europæiske spørgsmål, også med kandidater, og foretage et informeret valg ved afstemningen: JoiEU: Joint Citizen Action for a Stronger, Citizen-friendly Union (European Citizen Action service – ECAS) 2014 Transeuropa Caravans: transnational citizens' engagement with the European Parliament elections (European Alternatives) Encouraging Young Europeans to Vote Out the EU Democratic Deficit (International Management Institute).

Med særligt henblik på at mobilisere EU-borgere gennemførte flere NGO'er kampagner for at mobilisere dem og generelt øge deres kendskab til deres rettigheder i forbindelse med valget. Andre projekter fokuserede på at tilskynde kvinder i hele EU til at stemme og stille op som kandidater til Europa-Parlamentsvalget. Eksempler på NGO-projekter finansieret af programmet om grundlæggende rettigheder og unionsborgerskab. Kampagner, som tilskynder mobile EU-borgere til at deltage: Foranstaltningerne omfattede arbejde med foreninger, oplysningsprojekter, udvikling af undervisningsværktøjer og støtte til opfyldelse af formaliteter i forbindelse med valget. "Operation Vote" (Cooperazione per lo Sviluppo dei paesi – COSPE) "Access to rights & civil dialogue for ALL" (Pour la Solidarité) "All citizens now" (Universitetet i Chieti-Pescara). Politikere og vælgere kunne kommunikere direkte takket være den øgede aktivitet på de sociale medier i forbindelse med valget, spidskandidaterne og deres programmer. En analyse af de digitale kampagner #EP2014 og #EU14 viste ca. tre mio. tweets om valget. Der blev sendt over en mio. i ugen op til selve valget. Den øgede brug af sociale medier gav kandidaterne et ekstra middel til at nå ud til borgerne og gav vælgerne en bedre mulighed for at gå aktivt ind i debatten i stedet for blot at afgive deres stemme. 5. EU-borgeres udøvelse af deres rettigheder i forbindelse med valget og respekt for fælles principper 5.1 Beskyttelse af valgrettigheder for EU-borgere, der bor i en anden medlemsstat end deres egen Mobile EU-borgeres valgret og valgbarhed i deres bopælsland Kommissionen gjorde en omfattende indsats forud for valget for at sikre en korrekt og fuldstændig gennemførelse og anvendelse af direktiv 93/109/EF for at fjerne mulige hindringer for EU-borgeres udøvelse af deres stemmeret og især for at sikre, at der ikke ifølge national lovgivning blev stillet yderligere krav til EU-borgere fra andre medlemsstater. I maj 2014 var alle gennemførelsesproblemer, som Kommissionen havde afdækket før valget, løst og national lovgivning ændret, hvor det var nødvendigt. Kommissionen har siden været i dialog med de britiske myndigheder om en række problemer indberettet af unionsborgere, som bor i Det Forenede Kongerige, og som ønskede at blive optaget på valglisten der. Den 14. november 2014 offentliggjorde det britiske Underhus, House of Commons, en rapport, hvor man noterede sig den britiske valgkommissions holdning til specifikke hindringer, som EU-borgere havde oplevet med hensyn til deltagelse i valget. I rapporten blev det anbefalet at forenkle systemet og gennemføre en kampagne for at informere EU-borgere om de relevante vilkår og bestemmelser for optagelse på valglisten. Næsten alle problemer vedrørende for sen gennemførelse af direktiv 2013/1/EU om mobile EU-borgeres valgbarhed blev løst før valget. Kommissionen fører bilaterale dialoger med nogle medlemsstater om en række problemer med ukorrekt eller ufuldstændig gennemførelse af direktivet. Retten til at grundlægge eller blive medlem af politiske partier En dialog fandt sted med 11 medlemsstater, som ikke tillod statsborgere fra andre EU-lande at grundlægge eller blive medlemmer af politiske partier, således at de kunne deltage i valg på de samme betingelser som statsborgere i deres bopælsland. Der blev fundet en løsning i fem tilfælde: i to tilfælde blev den nationale lovgivning ændret, og i de tre øvrige blev situationen afklaret. Yderligere tre medlemsstater bebudede fremtidig lovændring. Kommissionen traf foranstaltninger i de tre resterende tilfælde. 5.2. Sikring af overholdelsen af de fælles principper for valg til Europa-Parlamentet Ved afholdelse af valg til Europa-Parlamentet skal medlemsstaterne følge visse fælles principper, der er fastlagt i EU-lovgivningen: Der skal være almindelige direkte valg til Europa-Parlamentet med fri og hemmelig stemmeafgivning

For at beskytte det vigtige princip om frie valg er det ifølge EU-lovgivningen forbudt at offentliggøre valgresultaterne i en medlemsstat, inden valget er afsluttet i alle medlemsstater. Formålet er at undgå, at de, der endnu ikke har stemt, påvirkes af resultaterne i andre medlemsstater. Kommissionen løste dette problem med medlemsstaterne før valget for at sikre overholdelse af dette princip i hele EU. Ingen må stemme mere end én gang ved hvert valg i) Mobile EU-borgere For at forhindre, at mobile EU-borgere stemmer i både deres bopælsstat og deres hjemland, får de, der bliver optaget på valglisten i bopælsstaten, deres navn slettet fra valglisten i hjemlandet. Med direktiv 93/109/EF indførtes en ordning for udveksling af vælgeroplysninger til det formål. For at afhjælpe vanskelighederne i forbindelse med brugen af ordningen, især den tunge administrative byrde for de nationale forvaltninger, anbefalede Kommissionen en række foranstaltninger, bl.a. oprettelse af én kontaktmyndighed i hver medlemsstat, der skal have indberettet personoplysninger for vælgere til Europa-Parlamentsvalget, og brug af fælles it-værktøjer til overførsel af data. Det store flertal af medlemsstater hilste henstillingerne velkommen og anførte, at foranstaltningerne havde en betydelig og positiv indvirkning på begrænsningen af bureaukratiet som følge af, at vælgeroplysningerne i de fleste tilfælde ikke længere blev modtaget af flere decentraliserede valgorganer. Nogle få medlemsstater anførte, at manglen på harmoniserede valgkalendere og -metoder til at finde frem til vælgere betød, at ordningen ikke var så effektiv, som den kunne være. En medlemsstat fandt, at ordningen ikke stod i et rimeligt forhold til omfanget af problemet med dobbelt stemmeafgivelse. Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne fortsætte med at undersøge, hvordan ordningerne til forebyggelse af dobbelt stemmeafgivelse kan blive endnu mere effektive. ii) EU-borgere med dobbelt statsborgerret Der var bred mediedækning af et tilfælde, hvor en tysk statsborger, som også var statsborger i en anden medlemsstat, kunne stemme to gange. Selv om ingen kan stemme mere end én gang ved et valg af medlemmer til Europa-Parlamentet, kan ordningen ifølge direktiv 93/109/EF til forebyggelse af dobbelt stemmeafgivelse i sagens natur ikke anvendes på borgere med dobbelt eller flerdobbelt statsborgerskab. Da medlemsstaterne normalt ikke ved, hvilke af deres statsborgere, som også har statsborgerskab i en anden medlemsstat, kan personer med dobbelt statsborgerskab blive optaget på valglisten i to medlemsstater. Når det er sagt, har alle medlemsstater sanktioner mod dobbelt stemmeafgivelse. Den pågældende hændelse viser, at der er behov for, at medlemsstaterne gør mere for at oplyse folk om forbuddet mod dobbelt stemmeafgivelse og de gældende sanktioner herfor. 6. Konklusion Det vigtige nye element ved valget til Europa-Parlamentet i 2014 var den direkte forbindelse mellem resultaterne af valget til Europa-Parlamentet og valget af formand for Europa-Kommissionen ifølge Lissabontraktaten. Denne direkte forbindelse betød, at de europæiske politiske partier udpegede kandidater til posten som formand for Europa-Kommissionen ("spidskandidater") med forskellige politiske programmer og deltog i en paneuropæisk valgkampagne. Ifølge dette nye system kan vælgerne lettere se forbindelsen mellem en stemme på et nationalt parti og virkningen af denne stemme på Den Europæiske Unions politiske retning i de næste fem år. Dette gjorde det muligt for vælgerne at foretage et informeret valg mellem alternative politiske platforme for Europa i stedet for udelukkende at gøre det på grundlag af nationale politiske spørgsmål. Det gav valget et større element af information og valg, styrkede Europa-Kommissionens demokratiske legitimitet og har potentiale til at styrke offentlighedens interesse og styrke ansvarligheden i fremtiden. Spidskandidaterne deltog i politiske arrangementer og debatter i hele Europa med bred mediedækning, som havde til formål at gøre borgerne fortrolige med europæiske spørgsmål, som har en direkte betydning for deres liv, og således "europæisere" valget. Brugen af interaktive sociale medier som kampagneværktøjer gjorde det lettere end før for vælgerne at engagere sig direkte i kampagnen. De forskellige politiske partiers kampagner på de sociale medier nåede ud til flere hundrede millioner europæiske borgere. Direktiv 2013/1/EU sikrede, at mobile EU-borgere kunne udøve deres politiske rettigheder mere effektivt og med en mindre administrativ byrde for de nationale myndigheder. Som traktaternes vogter har Kommissionen en håndhævende rolle med hensyn til beskyttelse af mobile EU-borgeres valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet og til fremme af udveksling af god praksis, der kan lette udøvelsen af denne ret. Det er nødvendigt at handle, ikke kun kort før starten på valgkampagnen, men også længe før. Dette skaber et behov for at overveje, hvordan man kan fastholde en vedvarende interesse for EU-politik og øge kendskabet til den direkte virkning, Europa-Parlamentsvalg har på borgernes liv. Når vi ser frem mod valget i 2019, er det vigtigt at finde ud af, hvordan vi yderligere kan styrke den europæiske dimension og den demokratiske legitimitet af EU's beslutningsproces, og yderligere undersøge og søge at gøre noget ved årsagerne til den konsekvent lave valgdeltagelse i nogle medlemsstater. Dette peger på et behov for at afdække andre måder, hvorpå vi kan øge deltagelsen i det næste valg, især gennem rettidig støtte til nationale, regionale og lokale oplysningskampagner. En dialog med alle interessenter kunne være én måde, hvorpå man kan drage den fulde fordel af de nye aspekter ved valget, som blev indført i 2014, f.eks. baseret på ideen om, at spidskandidaterne fremmer politisk ansvarlighed. En af måderne til at forbedre den politiske ansvarlighed er at fremhæve tilknytningerne mellem nationale og europæiske partier. Dette kan ske i drøftelser med medlemsstaterne, de politiske partier og Europa-Parlamentet.