Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93« () (98/C 284/04)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 11. marts 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Mario Sepi til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. juni 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 356. plenarforsamling af 1. og 2. juli 1998, mødet den 1. juli 1998, følgende udtalelse med 135 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har flere gange påpeget, at der er behov for en juridisk velfunderet regulering af hele konkurrenceområdet.

1.2. I øvrigt understregede ØSU allerede i sin udtalelse om den 22. beretning om konkurrencepolitikken (), hvor vigtigt og nødvendigt det er, at Kommissionen udarbejder bestemmelser, der kan skabe gennemsigtighed og forbedre retssikkerheden for alle berørte parter.

1.3. ØSU understreger, at der i alle EU-landene, såvel blandt erhvervsfolk og jurister som i offentligheden, er ved at blive skabt større bevidsthed om konkurrencespørgsmål, hvilket kan tilskrives de gode resultater, der er opnået i form af behersket prisudvikling og forbedret konkurrenceevne.

1.4. Der er specielt på dette område behov for en samlet lovgivning, der kan gøre Kommissionens indsats mere gennemsigtig og metodisk.

1.5. Det foreliggende forslag til forordning er desuden i overensstemmelse med forordningen om anvendelse af traktatens artikel 92 og 93 på særlige kategorier af horisontal statsstøtte ().

1.6. ØSU opfordrer Kommissionen til at fortsætte sit reguleringsarbejde, således at der opbygges et regelsæt, der kan skabe sammenhæng og klarhed på hele konkurrenceområdet, bl.a. også med henblik på udvidelsen.

1.7. I denne forbindelse bør der i visse kritiske sektorer af EU's industri tages højde for statsstøttesituationen i de konkurrerende lande.

1.8. Forslaget til forordning tilstræber en vanskelig balance mellem effektivitet og gennemsigtighed. ØSU mener, at EU-institutionerne generelt set bør være mere opmærksomme på spørgsmålet om gennemsigtighed og tredjeparts rettigheder.

2. Kommissionens forslag

2.1. Den foreslåede forordning er i virkeligheden en procedureforordning, der dels kodificerer en gennemprøvet procedure, dels »præciserer visse aspekter og strammer reglerne op« med henblik på at skabe et mere effektivt kontrolsystem.

2.2. Kommissionens forslag bekræfter, at forpligtelsen til forhåndsanmeldelse og »stand-still«-princippet i traktatens artikel 93, stk. 3, er hjørnestenen i statsstøttekontrollen. Kommissionen vil desuden fortsat have enekompetence på området (artikel 2 og 3).2.3. I artikel 4 fastlægges en procedure for Kommissionens undersøgelse af anmeldelser, og der fastsættes frister for Kommissionens beslutninger. Hvis disse frister overskrides, uden at Kommissionen har vedtaget en beslutning, anses støtten for at være godkendt.

2.4. Omvendt anses anmeldelsen for at være trukket tilbage, hvis medlemsstaten ikke meddeler de oplysninger, Kommissionen har begæret efter den foreløbige undersøgelse (artikel 5).

2.5. Efter at have afsluttet den formelle undersøgelsesprocedure kan Kommissionen beslutte, at støtten er forenelig med fællesmarkedet, godkende den på visse betingelser eller beslutte, at den er uforenelig med fællesmarkedet (artikel 7; artikel 11).

2.5.1. Hvis der er tale om ulovlig støtte, som er uforenelig med fællesmarkedet, bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren (artikel 14).

2.6. Artikel 10 og 11 omhandler proceduren vedrørende indstilling af støtteforanstaltninger og foreløbig tilbagebetaling af støtte, hvis støtten på baggrund af oplysninger - »uanset kilden til disse oplysninger« - anses for at være ulovlig.

2.7. Reglerne for tilbagebetaling af støtte er fastlagt i artikel 14, der åbner mulighed for anvendelse af nationale retsmidler og fastsætter, at »retsmidler i henhold til national ret ikke har opsættende virkning«.

2.8. Forordningen tager ikke alene sigte på ulovlig støtte, men også på »misbrug af støtte« og eksisterende støtteordninger, »der ikke eller ikke længere er forenelige med fællesmarkedet«.

2.9. I henhold til forordningen kan Kommissionen henstille til medlemsstaterne at indføre »passende foranstaltninger« for at gøre støtten forenelig med fællesmarkedet. Derudover gives der mulighed for to former for overvågning: Gennemgang af medlemsstaternes årlige rapporter og kontrol på stedet (artikel 19 og 20).

2.10. Der fastlægges endvidere en procedure for samarbejde med de nationale »uafhængige« konkurrencemyndigheder i visse særlige tilfælde (artikel 21).

2.11. I de fælles bestemmelser fastsættes det, at medlemsstaterne er de eneste modtagere af beslutninger, og at der kun offentliggøres et resumé af beslutningerne i De Europæiske Fællesskabers Tidende, men at det er muligt at få en kopi af en beslutning i dens retsgyldige udgave (artikel 25).

2.12. Endelig skal der nedsættes et rådgivende udvalg bestående af medlemsstaternes repræsentanter, som skal bistå Kommissionen i spørgsmål om »gennemførelsesbestemmelserne«, men ikke i beslutningerne (artikel 27).

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU understreger vigtigheden af denne forordning, der samler, systematiserer og rationaliserer de forskellige former for retspraksis og principper, der er kommet til udtryk i Domstolens domme.

3.2. ØSU mener imidlertid, at denne lovgivningsmæssige systematisering af EU's indsats på konkurrenceområdet bør udbygges yderligere med henblik på i løbet af få år at skabe større retssikkerhed på området, hvorved man kan imødegå det pres, der vil opstå dels med den endelige gennemførelse af det indre marked, dels den økonomiske og monetære union.

3.3. Efter indførelsen af »den skattepolitiske adfærdskodeks« bør den foreliggende forordnings anvendelsesområde efter ØSU's mening udvides til også at omfatte de beskatningsregler, der skaber konkurrenceforvridning mellem medlemsstaterne.

3.4. Der bør gøres en særlig indsats for at skabe større klarhed omkring de juridiske begreber, der anvendes, og for at tilstræbe en ensartet oversættelse til de enkelte sprog, således at begreberne fortolkes ens overalt. I den foreliggende forordning bør f.eks. forskellen mellem ulovlig støtte og misbrug af støtte præciseres nærmere, men de juridiske konsekvenser bør være de samme.

3.5. Kommissionen har på konkurrenceområdet beføjelser til såvel at udarbejde lovgivning som at sørge for, at konkurrencereglerne overholdes. ØSU har allerede tidligere anbefalet en koncentration af beføjelser, men appelproceduren såvel som Kommissionens forpligtelse til at vedtage en beslutning på foranledning af alle interesserede parter bør præciseres nærmere. Den uklare formulering af artikel 10, stk. 1, synes at indrømme Kommissionen en for bred skønsmargen. ØSU mener, at interesserede tredjeparter bør garanteres appelmulighed, og at Kommissionen under alle omstændigheder bør være forpligtet til at give et svar.

3.6. Udarbejdelsen af formelle regler er imidlertid også en enestående mulighed for at skabe en ny tradition for større gennemsigtighed, hvorved det garanteres, at tredjepart er sikret retten til at blive informeret, til at blive hørt og til at fremsætte kommentarer, før der træffes en beslutning. Relevante oplysninger fra interesserede tredjeparter vil forbedre kvaliteten af Kommissionens arbejde, forbedre kontrollen og bidrage til at mindske konkurrenceforvridningen på det indre marked.

3.7. Større gennemsigtighed og udvidede rettigheder for tredjepart vil forbedre statsstøttekontrollen. Konkurrenter og andre berørte parter kan bidrage til en grundigere behandling af større sager. Oplysninger fra konkurrerende virksomheder vil sætte Kommissionen i stand til bedre at vurdere markedsvirkningen af en given støtte. En styrkelse af tredjeparts rettigheder kan derfor måske bidrage til at reducere antallet af støtteordninger generelt.

3.8. Domstolens og traktatens definition af statsstøtte omfatter også konkurrenceforvridende støtte, der ikke ydes i form af penge. Denne forordning finder også anvendelse på visse af disse former for støtte, men da de ikke altid anmeldes af medlemsstaterne, bør Kommissionen være særlig opmærksom herpå og indføre bestemmelser, der kan afdække disse støtteformer.

3.9. ØSU beder Kommissionen overveje, om det ikke vil være nyttigt at offentliggøre medlemsstaternes anmeldelse af ny støtte, eventuelt blot i kortfattet form.

3.10. Kommissionens forslag berører følsomme områder i den statslige strukturpolitik og griber på vigtige punkter ind i medlemsstaternes suverænitet. På grund af forordningens politiske betydning bør den indeholde klare bestemmelser, som i højere grad tilgodeser også offentlighedens krav om gennemsigtighed og information.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Ifølge Domstolens definition omfatter statsstøtte tillige støtte, der ikke ydes i form af penge, men som har samme virkning (artikel 2). Definitionen i forordningens artikel 2 bør gøres klarere.

4.2. Artikel 4, stk. 6, indfører i realiteten dobbelt anmeldelse, hvilket gør proceduren unødvendigt tung.

4.3. Hvad angår tredjeparts rettigheder generelt, mangler forordningen en bestemmelse, der giver Kommissionen beføjelse til at offentliggøre anmeldelse af individuel støtte og de grundlæggende oplysninger om den tildelte støtte. Der er ikke belæg for at offentliggøre samtlige anmeldelser, men det ville være en god idé at indføre en bestemmelse, der gør det muligt at offentliggøre særligt komplicerede sager. Manglen på en sådan bestemmelse skader gennemsigtigheden og indskrænker tredjeparts rettigheder.

4.3.1. Det er ØSU's opfattelse, at enhver interesseret part, som har fremsat bemærkninger, bør have tilstillet den endelige beslutning. Desuden bør det fastsættes, at enhver interesseret part kan give Kommissionen meddelelse om ulovlig støtte eller misbrug af støtte. Hvis Kommissionen ikke mener at råde over fyldestgørende oplysninger, bør den have pligt til at underrette de interesserede parter herom. Den bør være forpligtet til at meddele de interesserede parter den fulde ordlyd af sine beslutninger. Dette synes i øvrigt også at være i overensstemmelse med visse af Domstolens domme ().

4.4. Problemet med tilbagekrævning af støtte er vanskeligt, fordi den juridiske og administrative sagsbehandling ikke er ens i alle medlemsstater. ØSU støtter derfor Kommissionens bestræbelser på at forbedre situationen ved først og fremmest at opstille regler om indstilling af støtteforanstaltninger eller foreløbig tilbagebetaling af støtte (artikel 11), men også ved i artikel 14, stk. 3, at fastlægge, at »retsmidler i henhold til national ret ikke har opsættende virkning«. Disse to bestemmelser gør helt konkret Kommissionens indsats mere effektiv.

4.5. Forordningen nævner ikke, hvad der vil ske, hvis de nationale juridiske procedurer ikke giver mulighed for omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning. Ud fra det grundlæggende princip om, at der bør herske lige vilkår, bør medlemsstaterne bestræbe sig på at muliggøre omgående tilbagebetaling, og Kommissionen bør holde øje med, at der ikke indføres eller praktiseres procedurer, der forlænger sagsbehandlingen.

4.6. ØSU mener, at støtten i tilfælde af misbrug kun bør kræves tilbagebetalt, hvis den ikke er forenelig med EU-lovgivningen og dermed i realiteten er ulovlig.

4.7. ØSU anser den kontrol på stedet, der er fastsat i artikel 20, for at være særdeles vigtig. Kontrollen forudsætter imidlertid, at eksperterne udpeges efter aftale med medlemsstaten, hvilket kan give anledning til undvigemanøvrer og forsinkelser. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at fastsætte en tidsfrist og slå fast, at det under alle omstændigheder er Kommissionen, der har det afgørende ord ved udpegelsen af eksperter.

4.8. Med udgangspunkt i traktatens definition taler Kommissionen i forordningens artikel 25 udelukkende om statslige myndigheder. Eftersom spørgsmål om tildeling af støtte i visse medlemsstater behandles decentralt, bør der åbnes mulighed for at fortolke traktaten således, at man i de pågældende medlemsstater kan lade dialogen foregå direkte med de lokale myndigheder. Dermed undgår man den langsomme centrale sagsbehandling. Tilsvarende betragtninger gælder traktatens anvendelse af begrebet »statsstøtte«, der imidlertid fortolkes bredt og omfatter alle former for offentlig støtte.

4.9. Offentliggørelsen af et resumé af beslutningen i De Europæiske Fællesskabers Tidende gør sagsbehandlingen hurtigere, men også mindre gennemsigtig. Alligevel vil det måske være fornuftigt at offentliggøre et resumé på grund af oversættelsesproblemet, der vil blive stadig mere mærkbart i løbet af de kommende år. Af hensyn til beslutningernes praktiske gennemførelse er det vigtigt, at de offentliggøres så hurtigt som muligt. En forholdsvis hurtig offentliggørelse af den fulde tekst på alle de officielle fællesskabssprog forudsætter en væsentlig forøgelse af Kommissionens tekniske ressourcer.

4.10. ØSU beklager derfor, at der i forordningen ikke opstilles tidsfrister for den anden fase af Kommissionens formelle undersøgelsesprocedure, da begyndelsestidspunktet for tomånedersfristen ikke er klar. Tidsfrister giver de implicerede parter større retssikkerhed. Kommissionens ressourceproblemer retfærdiggør ikke manglen på tidsfrister. Spørgsmålet er særligt relevant, da Kommissionen fremover har i sinde at godkende gruppefritagelser.

4.10.1. Det fremgår ikke af forslaget, hvornår anmeldelsen af støtte kan betragtes som fuldstændig, således at tomånedersfristen for den foreløbige undersøgelse begynder at løbe. ØSU ville derfor hilse en ordning velkommen, der skaber retssikkerhed i dette spørgsmål. Det ville kunne løse problemet, hvis Kommissionen udarbejdede en obligatorisk formular til brug ved anmeldelse af støtte. ØSU så gerne, at der opstilledes andre alternativer, som kunne øge retssikkerheden.

4.10.2. Af hensyn til retssikkerheden foreslår ØSU endvidere, at støtte, som er blevet udbetalt ulovligt for mere end ti år siden, behandles som eksisterende støtte. Efter udløbet af denne udelukkelsesfrist skulle der så hverken stilles krav om anmeldelse eller tilbagebetaling. En sådan ordning ville være acceptabel, fordi der efter ti års forløb hverken ville være grund til at frygte konkurrenceforvridning eller umiddelbar konkurrencebegrænsning.

4.11. Kommissionen må sørge for, at procedurerne er hurtige og gennemsigtige, og at retssikkerheden og virksomhedernes normale drift ikke bringes i fare.

Bruxelles, den 1. juli 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 116 af 16.4.1998, s. 13.

() EFT C 34 af 2.2.1994.

() EFT C 129 af 27.4.1998.

() Dom i Sytraval-sagen.