Regionsudvalgets udtalelse om "Kommissionens meddelelse 'En nordlig dimension i Unionens politikker'"

(1999/C 374/01)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse "En nordlig dimension i Unionens politikker" (KOM(1998) 589 endelig udg.),

under henvisning til præsidiets beslutning af 10. marts 1999 om at afgive udtalelse herom i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 "Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde",

under henvisning til Underudvalg 1's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 107/99 rev. 1), som blev vedtaget den 30. juni 1999 med Markku Kauppinen (FIN/ELDR) og Jorma Virtanen (FIN/PSE) som ordførere,

og på baggrund af Regionsudvalgets udtalelse om "Den Europæiske Unions nordiske dimension samt udviklingen af en samarbejdspolitik hen over EU's og Ruslands fælles grænse og i Barentsregionen" (CdR 10/96 fin)(1);

og på baggrund af Regionsudvalgets udtalelse om "EU's nuværende og fremtidige politik for Østersøområdet med særlig vægt på lokale og regionale aspekter" (CdR 141/96 fin)(2);

og på baggrund af Regionsudvalgets udtalelse om "Fysisk planlægning i Europa" (CdR 340/96 fin)(3);

og på baggrund af Regionsudvalgets udtalelse om "Grænseoverskridende og transnationalt samarbejde mellem kommuner" (CdR 145/98 fin)(4);

og på baggrund af EU's rapport fra GD XVI af 28. juli 1997 om Kommissionens første møde om den nordlige dimension, der blev afholdt i Rovaniemi den 18. marts 1997;

og på baggrund af Europa-Parlamentets betænkning om "En ny strategi for landbruget i arktiske områder" (1999);

og på baggrund af Europa-Parlamentets forslag til betænkning om Kommissionens meddelelse om "En nordlig dimension i Unionens politikker" -

på den 30. plenarforsamling den 15.-16. september 1999 (mødet den 15. september) vedtaget følgende udtalelse.

Generelt

Regionsudvalget konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen i overensstemmelse med de forslag, som Regionsudvalget vedtog på sin plenarsamling den 12. juni 1996, er begyndt at træffe foranstaltninger med henblik på at fastlægge en politik for EU's nordlige dimension.

Den finske regerings initiativ af 12. december 1998 og Rådets beslutning i tilknytning hertil har lagt et solidt grundlag for Regionsudvalgets forslag om, at der fastlægges en definition af EU's nordlige dimension, og at den nordlige dimension inddrages i EU's politikker.

1. Indledning: Udviklingen af en nordlig dimension

1.1. Med Finlands og Sveriges tiltrædelse fik EU en nordlig dimension. Regionen afviger klimamæssigt, beliggenhedsmæssigt, økonomisk-geografisk og geopolitisk betydeligt fra EU's øvrige regioner. De nordlige områder er karakteriseret ved lav befolkningstæthed og store afstande, som også betyder, at de lokale og regionale myndigheder her fungerer anderledes end i resten af Europa.

1.2. Geografisk omfatter den nordlige dimension forskellige områder med vanskelige betingelser. Den nordlige periferi ligger langt fra EU's kerneregioner, hvilket påfører aktørerne i disse egne ekstra omkostninger. Desuden er natur- og klimaforholdene barske og økonomisk mindre gunstige. Alt i alt indebærer disse faktorer, at økonomien og erhvervslivet i disse områder ikke er lige så udviklet som i EU's mere velstående områder, hvilket betyder, at de ligesom andre svagt udviklede områder må have særlige ressourcer og støttemidler stillet til rådighed for at kunne deltage i det indre marked. I relation til EU's politikker er det nødvendigt at diskutere, hvordan man - ved siden af de eksterne relationer - kan tage hensyn til den nordlige dimensions særlige behov i EU's interne politik.

1.3. Østrigs, Sveriges og Finlands medlemskab har påvirket EU's geopolitiske stilling betydeligt, og den kommende udvidelse vil have en lignende effekt. Med Finlands tiltrædelse fik EU en 1300 km lang grænse til Den Russiske Føderation. Denne grænseregion er meget speciel på grund af den store velstandskløft, områdets kulturelle betydning og Nordvestruslands naturressourcer og miljøproblemer. Denne region har sine fordele og problemer, som der bør tages hensyn til ved udviklingen af regionen. Et særligt spørgsmål i forbindelse med den nordlige dimensions eksterne relationer er, hvordan EU's og Ruslands grænseregion og samarbejdet hen over grænsen bør udvikles.

1.4. Tættere forbindelser og udvidet samarbejde mellem det nordvestlige Rusland og EU er imidlertid også af stor betydning for EU, især af energi-, trafik-, miljø- og sikkerhedspolitiske grunde samt for at fjerne handelshindringer.

1.5. Den næste udvidelse af EU vil - hvis man ser bort fra Cypern og Malta - ske mod øst og nord, hvorved de baltiske lande og Østersøen bliver en del af EU's geografiske rum. Østersøen vil blive til et indre hav i EU. En strategi af samme type som Middelhavsstrategien anses også for nødvendig i de nordlige områder, når EU via Finland og de nye medlemstater grænser direkte op til Rusland og flere SNG-lande.

1.6. Den nordlige dimension er blevet synlig på mange forskellige politikområder. I forbindelse med Finlands og Sveriges forhandlinger om medlemskab blev den nordlige dimensions lave befolkningstæthed og klimatiske faktorer taget op. På det regional-, struktur- og landbrugspolitiske område har regionen modtaget støtte, fordelt på grundlag af afsides beliggenhed, et barskt klima, en meget lav befolkningstæthed samt grænsesamarbejde med Rusland. Det blev i foråret 1999 besluttet at forlænge Agenda 2000-beslutningerne. I forbindelse med Agenda 2000-beslutningerne i foråret 1999 blev fortsat støtte sikret.

1.7. De nordlige områder har fået en mere fremtrædende international rolle i løbet af de seneste ti år. I mellemtiden er samarbejdet i Østersø- og Barentsområdet et fortrinligt eksempel på regionaludvikling i Europa, der omfatter næsten alle politiske, samfundsmæssige og økonomiske sektorer.

2. De nordlige områder og deres særlige vilkår

2.1. Begrebet "den nordlige dimension" omfatter området fra Island i vest til Nordvestrusland og fra Norskehavet, Barentshavet og Karahavet i nord til Østersøens sydkyst. Det geografiske tyngdepunkt i begrebet "den nordlige dimension" er landene omkring Østersøen, Ruslands nordvestlige regioner samt Kaliningrad.

2.2. Arealmæssigt er Sverige og Finland meget store EU-medlemsstater med et samlet areal på 800000 km2. De nordlige områder udgør 2,5 % af det udnyttede landbrugsareal og 38 % af skovbrugsarealet i EU.

2.3. Den gennemsnitlige befolkningstæthed i EU er på 115 indbyggere pr. km2. Sveriges og Finlands nordligste regioner, Norrbotten og Lapland, har begge et areal på ca. 100000 km2. Dette område er dermed større end Luxembourg, Belgien, Holland, Danmark og Irland tilsammen. Befolkningstætheden i de nævnte lande er i gennemsnit på 184 indbyggere pr. km2, mens de to nordligste len i hhv. Sverige og Finland blot har to indbyggere pr. km2. Den lave befolkningstæthed indebærer små lokale markeder og lange afstande til eksportmarkederne, hvilket begrænser erhvervslivets udviklingsmuligheder. Tilsvarende bliver driftsomkostningerne i forbindelse med offentlig service, grundtjenester og infrastruktur uvilkårligt dyrere for borgerne end i tætbefolkede regioner.

2.4. Ved 60. breddegrad er vækstperioden ca. 170 døgn, mens den i EU's nordligste områder er helt nede på ca. 130 døgn. EU's arktiske og subarktiske områder omfatter Finland, Sverige nord for Stockholm, en del af Skotland og visse områder i Alperne, hvor den årlige varmemængde ligger på fra 1300o C ned til 400o C. For landbruget i disse områder udgør de klimatiske problemer med korte vækst- og græsningssæsoner en vedvarende konkurrencehindring, der sammen med det ringe befolkningsgrundlag, den afsides beliggenhed og de spredt beliggende græsningsarealer øger produktionsomkostningerne. Det arktiske landbrugs styrke består i et rent miljø, særlige vækstbetingelser, et lavt antal husdyr pr. hektar, etisk og dyrevelfærdsmæssigt forsvarlig opdræt samt begrænset anvendelse af plantebeskyttelsesmidler og antibiotika.

2.5. Finlands og Sveriges medlemskab betød en mærkbar stigning i EU's skovressourcer, der gjorde EU selvforsynende med træ. EU fik en helt ny nordlig nåletræszone, et område hvor fornyelse og bæredygtig udnyttelse af skovene har været en af grundpillerne i såvel den regionale som den nationale økonomi. I disse regioner ligger også Vesteuropas sidste vildmarksområder, der har stor rekreativ brugsværdi for alle europæere.

2.6. Naturen i de nordlige egne er meget speciel og yderst sårbar, men rig på naturressourcer.

2.7. Klimaet i nord kræver særlige foranstaltninger ved anlægsarbejder, byggeri og etablering af forsyningsnet, hvilket øger omkostningerne. Varmeudgifterne og de problemer, vintervejrliget påfører trafikken, begrænser såvel de enkelte borgeres som virksomhedernes muligheder i de nordlige områder. Det barske klima har navnlig i det nordlige Sverige og Finland skabt særlig ekspertise samt handlingsmodeller og teknikker, som med fordel vil kunne tages i anvendelse i andre områder med strenge vejrforhold. Naturforholdene gør det nordlige Finland og Sverige til et udmærket "laboratorium", hvor særlige "nordlige" problemer kan løses og ny knowhow udvikles.

2.8. Søtransport om vinteren er et kapitel for sig. F.eks. foregår hovedparten af Finlands eksport ad søvejen. Regelmæssighed i transporten forudsætter en effektiv isbryderflåde.

2.9. De dele af Den Russiske Føderation, der grænser op til EU, omfatter Sankt Petersborg (4,8 mio. indbyggere), den omgivende Leningrad Oblast (1,7 mio. indbyggere), Republikken Karelen (750000 indbyggere) og Murmansk Oblast (1,1 mio. indbyggere). Funktionelt omfatter dette område endvidere Arkhangelsk-regionen (1,6 mio. indbyggere), der grænser op til Murmansk. Disse nordvestlige grænseområder i Rusland har i alt ca. 10 mio. indbyggere, svarende til 6,7 % af den samlede befolkning i Den Russiske Føderation. Til Rusland hører desuden Kaliningrad Oblast, et isoleret landstykke ved Østersøkysten mellem Litauen og Polen, hvor der bor 913000 mennesker.

2.10. Man inddeler den cirkumpolare region i et arktisk og et subarktisk område. I disse vidtstrakte områder har der boet og bor der fortsat oprindelige befolkningsgrupper, som har forskellige erhvervsgrundlag. Disse grupper, der ifølge forskellige skøn omfatter mellem 600000 og 800000 personer, lever af enten jagt og fiskeri, jagt og rensdyropdræt eller fiskeri i de store floder. Disse folks traditionelle levemåde siger noget om menneskets evne til at tilpasse sig naturforholdene. De oprindelige folk i de nordlige områder har i årtusinder levet af jorden, havet, isen og de fornyelige naturresourcer.

3. Naturressourcer og energinet

3.1. Europas nordlige områder har betydelige naturressourcer, som skaber et vældigt økonomisk potentiale. Naturresourcerne består af store skove, malm-, mineral-, olie- og gasforekomster samt fiskeressourcer.

3.2. EU bliver stadig mere afhængig af importeret energi. Det skønnes, at EU i år 2020 vil importere over 70 % af sit gasforbrug og over 90 % af sit olieforbrug. Dette understreger behovet for en diversificering af leveringskilder og netværk til energiproduktion. Denne situation sætter de nordvestrussiske energikilders strategiske betydning i relief. EU er allerede i dag den største aftager af energi og råstoffer fra Rusland.

3.3. En bæredygtig udnyttelse af Nordvestruslands naturressourcer kræver dels omfattende forskning, dels betydelige midler fra internationale finansieringskilder til modernisering og nyinvesteringer i produktionsanlæg.

3.4. Det vigtigste i forbindelse med opbygningen af energinetværk er skabelsen af et omfattende og dækkende naturgasnet. Elektricitetsnettet skal udvikles yderligere, navnlig i de baltiske lande og Nordvestrusland. Endvidere bør man lægge særlig vægt på energibesparende foranstaltninger og fremme af anvendelsen af alternative lokale og vedvarende energikilder. Sådanne foranstaltninger ville ubetinget medføre en forbedring af den lokale befolknings beskæftigelsesmuligheder og resultere i lavere omkostninger.

4. Sikkerhed

4.1. Formålet med det samarbejde, der er blevet udviklet mellem de nordlige områder, er at øge den politiske, civile og militære sikkerhed. For den lokale befolkning er øget sikkerhed af afgørende betydning.

4.2. Øget åbenhed og samarbejde har ligeledes medført en stigning i kriminaliteten. Bekæmpelsen af organiseret kriminalitet er også vigtigt for borgerne og erhvervslivet i nord. Narkotikamisbrug er også et voksende problem i de nordlige dele af Europa.

4.3. Velstandskløften imellem EU's og Ruslands grænseregioner skaber problemer for sundhedssektoren og den sociale velfærd. For borgerne i grænseregionerne er udviklingen af grundtjenesterne på sundhedsområdet i Rusland af stor betydning og en forudsætning for fremme af social stabilitet.

5. Miljø

5.1. Miljøet i de nordlige områder er yderst sårbart. Desværre er miljøet mange steder i Nordvestrusland, Østersøområdet og de arktiske områder stærkt forurenet. Problemerne hænger sammen med udnyttelsen af naturresourcerne, kemikalier i landbruget, trafik, og ubehandlet spildevand. Indbyggerne i disse områder mærker umiddelbart disse problemer.

5.2. Et spørgsmål, der er vigtigt for hele EU, er nuklear sikkerhed og strålingsfare. Det største problem er atomkraftanlæggenes utilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger. Opbevaringen af radioaktive affaldsstoffer og brugt nukleart brændsel lader som regel også meget tilbage at ønske.

5.3. Én positiv udvikling er de arktiske områders miljøsamarbejde via Det Arktiske Råd, den såkaldte Rovaniemi-proces, der blev indledt allerede i 1990. Også i Østersø- og Barentssamarbejdet prioriteres miljøspørgsmålene højt.

5.4. Også det arbejde, der foregår i Helcom (The Baltic Marine Environment Commission), er vigtigt. Alle landene omkring Østersøen samt Europa-Kommissionen deltager heri.

6. Trafiknet og fysisk planlægning

6.1. Økonomisk og funktionelt er det afstanden til EU's kerneregioner, der er problemet for Europas nordlige områder. Det er derfor meget vigtigt at skabe gode forbindelser til såvel Nordeuropas som det øvrige Europas trafikinfrastruktur. I den nordligste del af Europa er problemet de dårlige øst-vest-forbindelser. EU videreudvikler derfor konceptet for TEN (de transeuropæiske netværk).

6.2. Det euro-arktiske Barents-trafikområde er et af de nyeste overordnede projekter til udvikling af øst-vest-forbindelserne. Arkhangelsk- og Barents-korridorerne indgår i dette overordnede projekt. Et andet vigtigt udviklingsområde er flytrafikken, hvis ringe omfang især hæmmer erhvervslivets udviklingsmuligheder. Andre vigtige udviklingsområder er Via Baltica og trafikregionen Den Nordiske Trekant. Samtidig er det også vigtigt at udvikle jernbanetrafikken og skabe bedre funktionel sammenhæng mellem de forskellige netværk i de nordlige områder.

6.3. De store afstande, den perifere placering, søtransportens store handelsmæssige betydning og behovet for hurtige forbindelser skaber nogle specielle behov i forbindelse med den nordlige dimension, som der bør tages hensyn til i såvel udviklingen af de transeuropæiske netværk som i udnyttelsen af informationsteknologi.

6.4. Den nordlige dimension bør få en fremtrædende rolle i forbindelse med den konkrete gennemførelse af det netop færdiggjorte EFFU-program, der indeholder retningslinjer for, hvordan man kan udnytte de forskellige europæiske regioner. Dette gælder især trafik- og energinet. Politikken vedrørende den nordlige dimension bør også bruges til at skabe en polycentrisk og konkurrencedygtig region i den nordlige periferi.

7. Handelshindringer

7.1. Handelshindringerne mellem EU og Rusland omfatter strukturelle og tekniske hindringer, traditionelle hindringer i forbindelse med grænsehandel, hindringer på grund af kriminalitet samt uddannelsesmæssige og kulturelle hindringer.

7.2. En af de vigtigste strukturelle hindringer vedrører indhentning af pålidelige oplysninger om økonomiske aktører. På grund af denne hindring er der store risici og høje omkostninger ved erhvervsaktiviteter i Rusland.

7.3. Rusland har ingen lovgivning, der i praksis gør det muligt at sælge, købe eller låne mod sikkerhed i jord.

7.4. Et centralt problem i forbindelse med tilvejebringelse af såvel kortsigtet som langsigtet finansiering i Rusland er, at det stort set ikke er muligt at give sikkerhed for kreditter. Usikkerhed omkring ejendomsret og manglende registrering af ejendom gør det umuligt at investere i ejendom. Udlændinges muligheder for at opnå sikkerhed for lån er også meget begrænsede.

7.5. Ruslands urimelige normer og certificeringskrav vanskeliggør samhandelen. Certificeringsomkostningerne kan desuden være overraskende store og overstige de oprindelige skøn.

7.6. De vigtigste traditionelle hindringer for grænsehandelen er den lange ventetid og omkostningerne i forbindelse med tolddeklarering samt urimelige afgifter, problemer vedrørende grænsepassage og høje tariffer, som hele tiden ændres.

8. Geografisk definition og eksisterende samarbejdsorganisationer

8.1. Geografisk dækker "den nordlige dimension" området fra Island i vest til Nordvestrusland og fra Norskehavet, Barentshavet og Karahavet i nord til Østersøens sydkyst.

8.2. De vigtigste mellemstatslige samarbejdsorganer for disse områder er Østersørådet, Det Euro-arktiske Barentsråd, Det Arktiske Råd og Kommissionen til Beskyttelse af Havmiljøet i Østersøområdet. Af bilateralt samarbejde kan bl.a nævnes den finske og russiske regerings arbejdsgruppe for udvikling af nærregionalt samarbejde, hvor også grænseregionerne er repræsenteret.

8.3. De vigtigste samarbejdsorganisationer for det regionale niveau er Det Subregionale Samarbejde mellem Østersølandene, Østersøkommissionen, det regionale råd for Barentsområdet, de forskellige samarbejdsorganisationer for regionerne omkring Østersøen, regionale samarbejdsorganisationer under Nordisk Ministerråd, f.eks. Nordkalotrådet, den internationale organisation for nordlige regioner, Northern Forum, samt Nordsøkommissionen (North Sea Commission, NSC). Foruden disse spiller INTERREG-programmernes overvågnings- og styringsudvalg en central rolle i det praktiske samarbejde mellem regionerne.

8.4. Man har ikke stræbt efter at skabe nye samarbejdsformer til udviklingsarbejdet omkring den nordlige dimension. Dette gennemføres inden for rammerne af den nuværende struktur.

9. Udviklingsarbejdets nuværende instrumenter

9.1. I den nordlige dimensions område gennemføres forskellige typer grænseoverskridende, tværnationalt og tværregionalt samarbejde mellem regionerne, både med EU's og national bistand. De centrale EU-programmer er INTERREG-programmerne, der er rettet mod Østersøområdet, de nordiske lande og den finsk-russiske grænseregion, samt TACIS- og PHARE-programmerne for det eksterne samarbejde med Rusland og de baltiske lande.

9.2. EU's medlemstater og bl.a. Norge har bilaterale samarbejdsprogrammer med Rusland og de baltiske lande, der bruges som kanaler for subsidier, eksportkreditter og faglig bistand. Også USA har deltaget i udviklingsprojekterne for Barentsområdet m.m.

9.3. Internationale finansieringsorganer såsom Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD), Den Europæiske Investeringsbank (EIB), Nordisk miljøfinansieringsselskab (NEFCO) og Nordisk Investeringsbank har også ydet støtte til regionens udvikling.

9.4. Som forberedelse til Sveriges og Finlands tiltrædelse i 1995 indførte Det Europæiske Fællesskab en strukturbistand, som specifikt tog sigte på nordlige regioner i EU med meget lav befolkningstæthed (mål 6). De hertil knyttede programmer er af stor betydning for udviklingen af regionerne. Ifølge de nye strukturfondsregler anerkendes også oversøiske territorier og de nordligste, meget tyndtbefolkede regioner, der ifølge BNP-kriteriet ikke har opfyldt betingelserne som mål 1-regioner, men i dag er mål 6-regioner som mål 1-regioner på linje med regioner, der opfylder BNP-kriteriet.

9.5. Landbrug- og skovbrugspolitikken er af største betydning for, at de nordlige regioner fortsat kan være beboede og have erhvervsaktiviteter. Finland har i medfør af en kommissionsbeslutning fået lov til at anvende nationale midler til en langsigtet "nordstøtte" til områder nord for den 62. breddegrad samt tilstødende områder med tilsvarende klimatiske forhold, som har betydelig negativ indvirkning på landbruget. Nordstøtten vil også være nødvendig fremover for at opretholde primærproduktionen og dermed støtte beskæftigelsen, transporten af landbrugsprodukter til markederne og forarbejdning, samt navnlig for at sikre miljøbeskyttelse og fortsat beboelse i landdistrikterne.

9.6. EU har fastlagt en skovbrugsstrategi, der udstikker de generelle rammer for et bæredygtigt skovbrug og udnyttelse af skovene som drivkraft for landdistrikterne. Kommissionen støtter den tværeuropæiske certificeringsproces, der er baseret på anvendelsen af nationale modeller. På denne måde er det muligt at fastlægge en bæredygtig udvikling på basis af det enkelte lands vilkår, hvilket også er en anvendelig tilgang i de nordlige områder.

10. Udvikling af de lokale og regionale myndigheders rolle

10.1. De lokale og regionale myndigheders udviklingsmuligheder, effektivitet og rolle i det internationale samarbejde varierer betragteligt i den nordlige dimensions lande. For så vidt angår de berørte EU-medlemsstater spiller det lokale og regionale niveau traditionelt en central rolle.

10.2. Et centralt spørgsmål i forbindelse med f.eks. Ruslands overgang til demokrati og markedsøkonomi er derimod, hvorvidt de russiske bestræbelser på at skabe et fungerende lokalt og regionalt forvaltningssystem efter europæisk model vil lykkes.

10.3. I praksis er alle udviklingsprojekter i sidste ende regionale. Gennemførelse af et projekt er således altid rettet mod regionens befolkning. Af denne grund er det særdeles vigtigt at skabe aktivitetsidéer og principper, der tillader regionale og lokale myndigheder og ikke-statslige organisationer at deltage i aktiviteterne og giver dem indflydelse på beslutningstagningen.

10.4. I den nordlige dimensions områder foregår det praktiske udviklingsarbejde ofte under særdeles vanskelige vilkår, hvorfor de regionale og lokale myndigheder og deres ekspertise spiller en vigtig rolle. Hvis man skal sikre en bæredygtig udvikling, er det især vigtigt at inddrage aktørerne på det regionale og lokale niveau.

11. Konklusioner

Regionsudvalgets synspunkter kan sammenfattes som følger:

11.1. Med den seneste udvidelse har EU fået en nordlig dimension og dermed en ny indfaldsvinkel i forholdet til ansøgerlandene og Rusland. Det nordlige Europa har særtræk, som på den ene side gør det nødvendigt med særlige støtteforanstaltninger, men samtidig har regionen et vigtigt udviklingspotentiale for hele EU. Repræsentanter for de lokale og regionale myndigheder i de nordiske medlemsstater har værdifulde erfaringer at bidrage med for så vidt angår etableringen af en integreret platform for den nordlige dimension, hvilket er særlig vigtigt i relation til ansøgerlandene.

11.2. På grundlag af Kommissionens meddelelse kan man konstatere, at udvidelsen af den nordlige dimension i EU's politikker især er vigtig for at udnytte det eksisterende udviklingspotentiale og finde løsninger på vigtige problemer, der berører hele EU. EU bør ud fra tanken om en fælles handlingsstrategi samle de forskellige udviklingsforanstaltninger, der gennemføres i forbindelse med samarbejdet under den nordlige dimension, og styrke de nuværende instrumenters anvendelighed.

11.3. Den nordlige dimension skal opfattes som et stort geografisk område, der strækker sig fra Island i vest til Nordvestrusland og fra Norskehavet, Barentshavet og Karahavet i nord til Østersøens sydkyst.

11.4. Den nordlige dimension bør både eksternt og internt ses som en helhed. Internt bør den nordlige dimensions specielle behov prioriteres særlig højt i regional-, struktur- og landbrugspolitikken.

11.5. Det bør klarlægges, hvordan naturresourcerne i Europas nordlige områder kan anvendes, således at der dels tages hensyn til naturbeskyttelsesaspekter, dels til, hvordan disse områder selv - dvs. den lokale befolkning inklusive de oprindelige folk og erhvervslivet i området - kan få gavn af udnyttelsen af disse ressourcer. Ved gennemførelsen af megaprojekter bør det regionale og lokale niveau fra starten tildeles en central rolle.

11.6. Der bør udvikles et system, ved hjælp af hvilket EBRD og EIB kan udvide støtten til nye sektorer og tage større risici i udviklingsprojekterne.

11.7. Der bør udarbejdes et omfattende program til bekæmpelse af organiseret kriminalitet i området. Det er vigtigt, at man påbegynder gennemførelsen af henstillingerne fra Østersørådets arbejdsgruppe om organiseret kriminalitet og hvidvaskning af penge.

11.8. Ved udviklingen af transporten i Barentsområdet bør der skabes et system med logistiske centre, som kan forbedre forbindelserne, herunder sikre regelmæssig transport mellem centrene. Man bør især fremme anlæggelse af manglende vej- og jernbaneforbindelser og forbedre de forbindelser, der allerede eksisterer mellem Nordskandinavien og Ruslands nordlige områder. Det er vigtigt, at øst-vest-flyforbindelserne bevares og udvikles, og at der skabes rammer for en tryg flytrafik. Der bør udvikles effektive edb-baserede systemer, der kan sikre en hurtig varetransport i regionen. Den nordøstlige trafikkorridors erhvervsmæssige udnyttelse bør fremmes.

11.9. For at sikre en regelmæssig transport i de nordlige områder om vinteren kræves der en effektiv isbryderflåde. For at sikre adgangen ad søvejen kan man subventionere disse ekstraomkostninger i forbindelse med søfart ved hjælp af afgifter på f.eks. brug af trafikkorridorer eller lodstjenester.

11.10. I forbindelse med videreudviklingen af det transeuropæiske transportnet bør Østersøområdet medtages som "paneuropæisk transportområde", og udbygningen af Østersøhavnene og deres samfærdselsforbindelser til baglandet bør støttes i EU's transportpolitik.

11.11. Udviklingen af de nordlige områder bør tage hensyn til den perifere beliggenhed ved hjælp af et transportstøttesystem til subventionering af små og mellemstore virksomheders omkostninger til varetransport. Den perifere beliggenhed er et begreb, som er relevant i forbindelse med alle EU's randområder.

11.12. For at sikre flytrafikken i de nordlige områder bør der vedtages et princip om, at ikke alle lufthavne behøver at være økonomisk rentable, men at deres drift kan subventioneres på et regionalpolitisk grundlag ved hjælp af andre trafikafgifter.

11.13. Hvad angår transportområdet er det af hensyn til EU-regionernes erhvervsmæssige rammevilkår vigtigt, at ansøgerlandene på tidspunktet for tiltrædelsen i praksis har overtaget de sociale, sikkerhedsmæssige og andre tekniske forskrifter (i forbindelse med alle transportformer) og reglerne for adgang til markedet og til erhvervet (frem for alt vejtransport). Der skal særlig lægges vægt på princippet om "harmonisering før liberalisering". Dette gælder også principperne for og den praktiske anvendelse af betaling for infrastrukturbenyttelse.

11.14. For at indhente pålidelige informationer om økonomiske aktører i Rusland bør der skabes et tidssvarende og let anvendeligt tværregionalt informationssystem, der indeholder oplysninger om virksomhedernes ejer- og kreditforhold.

11.15. Rusland bør få hjælp til hurtigt at skabe et anvendeligt, retligt registreringssystem vedrørende jordbesiddelse og ejendomme samt lovgivning til beskyttelse af registrerede rettigheder.

11.16. Det er hensigtsmæssigt, at de nye INTERREG-programmer kan godkendes til regioner, der allerede har et etableret samarbejde fra en tidligere programperiode (kontinuitet). Det er vigtigt, at programmerne administreres af de regioner, som de vedrører. Opbygning af nye samarbejdsformer hilses velkommen, men der bør åbnes mulighed for forskellige forvaltnings- og samarbejdsmodeller (fleksibilitet).

11.17. Fællesskabets nye INTERREG-initiativ bør som hidtil klart lægge hovedvægten på programmerne for grænseoverskridende samarbejde. Afgrænsningen af, hvilke regioner der er omfattet af initiativet, kan i princippet fastholdes.

11.18. For at fremme samarbejdet mellem de regionale og lokale myndigheder i det nordlige Polen, de baltiske lande og Rusland og de tilsvarende regioner i den nordlige dimensions område er det nødvendigt at bevare en såkaldt "Baltic Project Facility" under EU's PHARE- og TACIS-programmer. TACIS-programmet bør desuden omfatte særlige foranstaltninger til institutionsopbygning med henblik på at styrke de regionale og lokale myndigheder i Nordvestrusland såvel som i andre dele af Rusland.

11.19. Den nordlige dimensions område bør få adgang til INTERREG III B-programmerne for Østersø- og Barentsområdet. Disse programmer vil kunne styrke det gode samarbejde, der er blevet indledt i disse områder. Det regionale niveau bør få en større rolle i INTERREG III B-programmerne.

11.20. Forvaltningen af TACIS-programmet bør udvikles og forenkles, og ressourcerne bør fordeles under hensyntagen til regionernes egne ønsker. TACIS' program for grænseregioner (TACIS CBC) bør få en større andel, og samtidig bør beslutningsbeføjelserne i højere grad overdrages til de enkelte regioner.

11.21. Koordinationen mellem INTERREG-programmerne og TACIS CBC/PHARE CBS bør forbedres. TACIS' CBC-program for grænseoverskridende samarbejde bør desuden gøres til et flerårigt program, som koordineres med de nye INTERREG-programmer. Såfremt TACIS CBC- og PHARE CBC-programmerne udvikles og forenkles, vil det være muligt at vælge fælles beslutningsorganer for de pågældende programmer. Det ville i den forbindelse også være hensigtsmæssigt at skabe en fælles fond for INTERREG-programmerne og for TACIS CBC- og PHARE CBC-programmerne.

11.22. Etablering af en frihandelszone på tværs af den finsk-russiske grænse kan i betydelig grad fremme samarbejdet på kultur-, økonomi- og miljøområdet i EU's og Ruslands fælles grænseregion. EU bør efter Regionsudvalgets opfattelse tage initiativ til undersøgelser af spørgsmålet om etablering af en frihandelszone og deltage i dette arbejde.

11.23. Fra et europæisk perspektiv er det vigtigt, at de nordlige områder i større udstrækning koncentrerer sig om at udvikle arktisk knowhow og forskning samt teknologi som en del af den samlede europæiske knowhow. Dette ville ikke blot styrke de nordlige områders erhvervs- og miljøpolitiske udviklingsmuligheder, men også forbedre Europas stilling globalt.

11.24. I forbindelse med kortlægningen af de arktiske områders uudnyttede naturresourcer og en bæredygtig udnyttelse af miljøet bør man på et forskningmæssigt grundlag sikre, at udnyttelsen sker på en sådan måde, at det naturlige landskab, den biologiske mangfoldighed og genressourcerne samt de oprindelige folks rettigheder og de nordlige kulturers levedygtighed bevares. Forskningen i globale forandringer bør især være opmærksom på mindsket biologisk mangfoldighed, forurening af atmosfære og jordbund samt de belastninger, som trafik, turisme og erhvervsaktiviteter påfører naturen i de nordlige områder.

11.25. Forskningen i de arktiske samfund bør sætte større fokus på den nordlige regionalstrukturs dynamik samt på udvikling af regionaludviklingsstrategier, hvis hovedformål skal være at skabe velfungerende, mangesidige, levedygtige og sunde samfund for alle befolkningsgrupper. Forskningen bør generere viden om, hvordan regionalstrukturen kan ændres på en økologisk, økonomisk og socialt kontrolleret måde. Samfundenes sociale problemer bør identificeres og løsningsmodeller udvikles.

11.26. Det er er vigtigt for hele Europa, at en bæredygtig udnyttelse af de nordlige områders naturressourcer bliver en erhvervs- og energipolitisk målsætning. Udnyttelse af områdernes udviklingsmuligheder i forbindelse med turisme og rekreative aktiviteter bør også være et centralt aspekt.

11.27. De nordlige områders udviklingsproblemer er forbundet med den skæve alderspyramide. Denne situation forværres i dag yderligere af en kraftig afvandring. Udviklingsforanstaltningerne bør under disse omstændigheder medvirke til at forbedre kvindernes beskæftigelsesmuligheder. Ligestillingsspørgsmålet forudsætter grundlæggende, at der tages større hensyn til nærhedsprincippet (subsidiaritet) i relation til den nordlige dimension.

11.28. Regionerne i den nordlige dimension afviger fra hinanden, ikke blot socialt og økonomisk, men også kulturelt. Gensidig forståelse for kulturelle forskelligheder skaber også mulighed for et udbytterigt samarbejde på mange områder. Kultur i dens forskellige udtryksformer bør derfor også sættes på dagsordenen for den nordlige dimension.

11.29. I forbindelse med videreudviklingen af politikken for EU's nordlige dimension er det vigtigt, at de regionale og lokale myndigheder og/eller deres samarbejdsorganisationer får mulighed for at bidrage til processen. Ministerkonferencen om den nordlige dimension i Helsinki i november kunne være indledningen til dette.

11.30. Kommissionen bør overveje at tage del i arbejdet i de organisationer, der spiller en central rolle i forbindelse med fremme af målsætningerne for den nordlige dimension.

11.31. For at udvikle EU's strategi for den nordlige dimension må den nye Kommission oprette en officiel enhed for samordning af EU's forskellige politikker på dette område. Denne enhed skal også tilgodese behovet for lokal og regional kompetence.

Bruxelles, den 15. september 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 337 af 11.11.1996, s. 7.

(2) EFT C 42 af 10.2.1997, s. 6.

(3) EFT C 116 af 14.4.1997, s. 1.

(4) EFT C 51 af 22.2.1999, s. 21.