Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om beskyttelsesforanstaltninger mod planteskadegørere /* COM/2013/0267 final - 2013/0141 (COD) */





BEGRUNDELSE 1. BAGGRUND FOR FORSLAGET Plantesundhed er en nøglefaktor for bæredygtigt og konkurrencedygtigt landbrug, havebrug og skovbrug. Sundt frø- og formeringsmateriale er nødvendigt for fortjenstgivende afgrøder og for at sikre beskæftigelse, planteinnovation og fødevaresikring. For så vidt angår træer og buske har beskyttelsen af planters sundhed afgørende betydning for bevarelsen af skove, landskaber og offentlige og private grønne områder i Unionen. Plantesundhed er også vigtig for beskyttelsen af biodiversitet og økosystemtjenester. Skadegørere fra andre kontinenter er særligt farlige. Europæiske planter og træer mangler sædvanligvis tilstrækkelig genetisk resistens over for fremmede skadegørere, som desuden ofte ikke har naturlige fjender her. Når de kommer ind i Europa, forårsager disse fremmede skadegørere alvorlig økonomisk skade. De kan skifte til tidligere ikke-angrebne værtsarter, sprede sig hurtigt på tværs af landene og forårsage varig udbyttenedsættelse og permanent forøgede omkostninger til produktion og kontrol. De ofte alvorlige økonomiske tab underminerer rentabiliteten og konkurrenceevnen for landbrug og skovbrug. Etablering af nye skadegørere kan udløse handelsforbud fra tredjelande til skade for EU's eksport. Ikke alle skadegørere kan bekæmpes med pesticider, og anvendelsen af pesticider kan eventuelt være uønsket. Lovgivningsmæssige rammer Formålet med EU's nuværende lovgivningsmæssige rammer for plantesundhed er at beskytte europæisk landbrug og skovbrug ved at forhindre indslæbning og spredning af fremmede skadegørere. Det primære redskab hertil er Rådets direktiv 2000/29/EF[1], som også afspejler internationale handelsaftaler på dette område. EU's plantesundhedsordning er enestående, fordi ordningen er åben: Flytning af planter og planteprodukter til og inden for Unionen er tilladt, på betingelse af at særlige begrænsninger og krav er overholdt (f.eks. oprindelse i et skadegørerfrit område eller relevant behandling). De store mængder import fra andre kontinenter indebærer ikke desto mindre en høj sandsynlighed for fremtidig spredning af fremmede skadegørere. Ordningen er nødvendig for at beskytte EU's planteproduktionssektors sundhed, økonomi og konkurrenceevne samt for at fastholde Unionens åbne handelspolitik. De nuværende lovgivningsrammer er imidlertid blevet kritiseret for ikke at kunne stoppe den stigende strøm af farlige nye skadegørere som følge af den globaliserede samhandel. Desuden betyder klimaforandringer, at disse skadegørere kan overleve i Europa, hvilket ikke var muligt tidligere, og at afgrøder og økosystemer er blevet mere sårbare over for nye skadegørere. Større angreb inden for det seneste årti af farlige importrelaterede skadegørere, der påvirker skovbruget, har øget den samfundsmæssige og politiske bevidsthed om omkostningerne og virkningerne af utilstrækkelig beskyttelse. Analyse af problemet Ifølge en evaluering af ordningen (2010)[2] skal den grundlæggende lovgivning ændres, så der fuldt ud kan fokuseres på disse øgede risici. De største problemer vedrørte den utilstrækkelige fokus på forebyggelse i forbindelse med øget import af højrisikovarer, behovet for at prioritere skadegørere på EU-plan i alle 27 medlemsstater, behovet for bedre instrumenter til at kontrollere forekomsten og den naturlige spredning af skadegørere, hvis de skulle nå ind på Unionens område, behovet for modernisering og opgradering af instrumenterne i forbindelse med flytning inden for EU (plantepas og beskyttede zoner) og behovet for at afsætte yderligere ressourcer. Der er desuden opstået et behov for en "grønnere" ordning, og målene i relation til det naturlige miljø har fået større betydning. Dette kræver ændringer af interventionslogikken, også hvad angår finansieringen af ordningen, der bevæger sig fra at være en ordning i landbrugets private interesse til at være en ordning i både offentlig og privat interesse inden for landbrug, skovbrug, natur og landskaber. Ordningens videnskabsgrundlag (forskning, laboratorier) skal styrkes. Den svigtende interesse for klassisk plantepatologi og klassifikation af skadegørere ved universiteterne har skadelige virkninger for den videnskabeligt underbyggede vurdering af risiciene fra nye skadegørere og mulighederne for en korrekt diagnosticering af disse skadegørere i laboratoriet. Der er i den forbindelse udstedt en erklæring om undtagelsestilstand af Plantebeskyttelsesorganisationen for Europa og Middelhavsområderne. Endelig skal der findes en ny balance for så vidt angår udgifts- og ansvarsfordelingen (partnerskabsudvikling), og der er behov for at øge effektiviteten og reducere unødvendige omkostninger og administrative byrder. Der er desuden behov for at modernisere ordningen gennem incitamenter til overholdelse. Formålet med forslaget Denne revision sigter mod at afhjælpe disse mangler og få indført en solid, gennemsigtig og bæredygtig reguleringsramme, som er "egnet til formålet". Den foreslåede forordning afløser og ophæver direktiv 2000/29/EF. Forbindelse til andre forslag i pakken Forslaget er en del af en revisionspakke vedrørende plantesundhed, kvaliteten af planteformeringsmateriale, dyresundhed, offentlig kontrol af planter, fødevarer og foder og Unionens udgifter til disse politikker. Forslaget styrker synergien med planteformeringsmaterialeordningen, samtidig med at overlapninger og unødvendige byrder i forbindelse med disse overlapninger undgås. Dette opnås ved at lade de skadegørere, der for øjeblikket er reguleret ved de såkaldte markedsføringsdirektiver vedrørende frø og planteformeringsmateriale, omfatte af den foreslåede plantesundhedsforordning. Denne omlægning vil indføre større fleksibilitet, således at de udbredte karantæneskadegørere kan ændre status til kvalitetsskadegørere, som krævet af de professionelle operatører og medlemsstaterne, og de ressourcer, der er til rådighed for plantesundhedsmyndighederne, vil kunne anvendes til Unionens egentlige prioriteringer. Samtidig sikres det med forslaget, at de eksisterende praktiske bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende certificering af planteformeringsmateriale for så vidt angår kvalitetsskadegørere fortsat er gældende. Alt i alt bør omlægningerne mellem EU's plantesundhedsordning og planteformeringsmaterialeordning styrke sammenhængen mellem disse to ordninger (gennem delt brug af certificeringsordninger, mærkesedler og registre) og dermed mindske byrden for de professionelle operatører. De nye foreslåede foranstaltninger vil imidlertid kræve en øget koordinering mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne inden for plantesundhed og planteformeringsmateriale. Forslaget indeholder ingen bestemmelser vedrørende de kompetente myndigheders offentlige kontrol af, hvorvidt de professionelle operatører overholder Unionens plantesundhedslovgivning, som for nærværende indgår i direktiv 2000/29/EF. Denne kontrol er nu udelukkende indordnet i forslaget vedrørende offentlig kontrol (der afløser forordning (EF) 882/2004[3]). Dette vil også give mulighed for en bedre sammenhæng med den nye toldkodeks og tillade forenklede procedurer ved import. Forslaget indeholder ikke bestemmelser om udgifter, der er berettiget til et EU-tilskud, i modsætning til direktiv 2000/29/EF. De pågældende bestemmelser, som er udarbejdet i overensstemmelse med den foretrukne løsning i konsekvensanalysen, findes i det ledsagende forslag til forordning om foder- og fødevareudgifter, der vedrører forvaltningen af Unionens udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed planteformeringsmateriale. Forslaget supplerer det forslag om invasive ikke-hjemmehørende arter, der indgår i EU's strategi for biodiversitet. 2. RESULTAT AF HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER Høringsproces Rådet opfordrede den 21. november 2008 Kommissionen til at foretage en evaluering af EU's plantesundhedsordning og overveje eventuelle ændringer af de gældende retlige rammer og virkningen af sådanne ændringer[4]. Kommissionen indledte en omfattende evaluering af ordningen fra indførelsen af det indre marked (1993)[5] og lod en ekstern konsulent udføre de nødvendige undersøgelser[6]. Medlemsstaternes eksperter deltog i den tværtjenstlige styringsgruppe for evalueringen. Der blev afholdt en konference den 23.-24. februar 2010 med henblik på at informere de berørte parter og medlemsstaterne om resultaterne af evalueringen og høre dem om de midlertidige fremtidige muligheder udarbejdet af konsulenten. De indkomne bidrag lå til grund for de endelige løsningsmuligheder og henstillinger. Evalueringsrapporten[7] blev fremlagt på en senere konference den 28. september 2010 med deltagelse af interesserede parter, offentligheden og repræsentanter for medlemsstater og tredjelande. I forbindelse med denne konference blev der afholdt en offentlig høring om evalueringens henstillinger og anvendelsesområdet for den efterfølgende konsekvensanalyse. Som forberedelse til konsekvensanalysen blev de løsningsmuligheder, som blev anbefalet af den eksterne konsulent, drøftet i Rådet på en lang række møder med Gruppen af Chefer for Plantesundhedstjenesterne i medlemsstaterne og, for så vidt angår overensstemmelsen med planteformeringsmaterialeordningen, lederne af de pågældende tjenester og den relevante arbejdsgruppe. Fem taskforcer med eksperter fra medlemsstaterne og Kommissionen blev indkaldt med henblik på yderligere drøftelser af de vigtigste ændringer. De interesserede parter (repræsentanter for brancheorganisationer og ngo'er) blev konsulteret lige fra starten af revisionsprocessen, forud for evalueringens indledning, under evalueringen og igen under forberedelsen af konsekvensanalysen. Der blev nedsat en ad hoc-arbejdsgruppe for plantesundhed under Den Rådgivende Gruppe for Fødevarekæden, Dyresundhed og Plantesundhed. Fremskridtene blev præsenteret og drøftet på flere møder i ovennævnte rådgivende gruppe, i andre rådgivende grupper[8] og efter anmodning på møder i COPA-COGECA, EUROPATAT, ESA og UNION FLEURS. Høringen af de interesserede parter var en vigtig del af evalueringsundersøgelsen og den supplerende økonomiske undersøgelse, som var blevet overdraget til en ekstern konsulent. Høringen vedrørte ændringer af EU's plantesundhedsordning, samt hvilke dele af ordningen der skulle overføres til eller fra planteformeringsmaterialeordningen og EU's ordning vedrørende offentlig kontrol af fødevarer og foder, dyresundhed og dyrevelfærd, plantesundhed og planteformeringsmateriale. Gennem de konferencer, der var arrangeret under revisionsprocessen, kunne de berørte parter komme med tilkendegivelser og synspunkter vedrørende henstillingerne og konsekvensanalysens anvendelsesområde, både mundtligt på konferencerne og via den tilknyttede offentlige høring. Der blev afholdt en høring om forslagene til tekniske ændringer i forbindelse med mødet i arbejdsgruppen vedrørende plantesundhed den 18. februar 2011, som viste den foretrukne vej frem for så vidt angår ændringer med stor effekt. Der blev endvidere offentliggjort høringer på GD SANCO's websted[9]. En afsluttende høring om de strategiske muligheder blev indledt den 13. maj 2011. Indsamling af data Indsamlingen af data blev indledt med en omfattende evaluering af ordningen, som blev foretaget af den eksterne konsulent i perioden 2009-2010. Evalueringen omfattede en efterfølgende analyse af ordningen for perioden 1993-2008, indsamling af økonomiske data om omkostninger og administrative byrder for de kompetente myndigheder og berørte parter som følge af ordningen samt forarbejdet med at udvikle løsningsmuligheder og henstillinger for fremtiden. Evalueringsrapporten blev offentliggjort i maj 2010. Den interne proces med henblik på udarbejdelse af konsekvensanalysen blev yderligere underbygget af en ny kontrakt med konsulenten. Denne kontrakt vedrørte en undersøgelse med henblik på kvantificering af omkostninger og fordele ved ændringerne af ordningen, som skulle supplere de oplysninger, der var blevet indsamlet under evalueringen. Undersøgelsen bestod af moduler for den forudgående vurdering af de økonomiske konsekvenser af specifikke tekniske muligheder for revision af lovgivningen. Rækkevidden af de spørgsmål, der skulle tages op, havde været genstand for en høring af de berørte parter. Modulerne var udformet på en sådan måde, at en sammenlægning var mulig i forhold til de potentielle overordnede politiske løsningsmodeller. I juli 2011 blev den endelige undersøgelsesrapport fremlagt af konsulenten. Der blev om nødvendigt indhentet yderligere oplysninger fra litteraturen, undersøgelsesrapporter og forespørgsler for at vurdere de væsentligste konsekvenser af politikændringen. Desuden blev de sociale og miljømæssige virkninger af de politiske løsningsmodeller vurderet af Kommissionens tjenestegrene. Konsekvensanalyse Der blev udviklet fire løsningsmodeller til forbedring af ordningen: Løsningsmodel 1: Forbedring af ordningens juridiske rammer og klarhed alene. Lovgivningen ændres fra et direktiv til en forordning og forenkles og tydeliggøres. Status quo opretholdes med hensyn til indholdet. Løsningsmodel 2: Prioritering, modernisering og intensivering af de forebyggende foranstaltninger. Ud over løsningsmodel 1 vil prioriteringen blive forbedret ved at ændre de nuværende bilag I og II, der indeholder en fortegnelse over regulerede skadegørere i henhold til tekniske karakteristika, uafhængigt at Unionens prioritering, til fortegnelser på grundlag af interventionslogik og prioritet. Plantepasset og systemer med beskyttede zoner moderniseres (ansvarsdeling med professionelle operatører) og opgraderes (plantepassets rækkevidde og format, plantepasgebyrer baseret på obligatorisk omkostningsdækning, som allerede findes i forbindelse med importkontrol, regler for overvågning og bekæmpelse af angreb i beskyttede zoner). Overensstemmelsen mellem plantesundhedsordningen og planteformeringsmaterialeordningen vil blive forbedret med henblik på at øge effektiviteten og nedbringe omkostningerne for de professionelle operatører. Forebyggelsen vil blive forstærket gennem indførelse af en ny bestemmelse om planteformeringsmateriale i højrisikogruppen (planter til plantning), der ikke er godkendt til indførsel i Unionen eller er underkastet specifik øget fysisk kontrol, indtil der er gennemført en risikoanalyse, og gennem fjernelse af undtagelserne for passagerbagage (som vil blive underkastet stikprøvekontrol for at begrænse omkostningerne til et minimum). Løsningsmodel 3: Prioritering, modernisering og intensivering af forebyggelsen samt styrkede foranstaltninger mod udbrud. Ud over løsningsmodel 2 vil der blive indført forpligtelser til overvågning og beredskabsplanlægning. I lighed med bestemmelserne i dyresundhedsordningen tilvejebringes EU-medfinansiering til overvågning og, i visse tilfælde, erstatning for direkte tab, som professionelle operatører måtte lide. De retlige instrumenter til udryddelse og inddæmning vil blive yderligere udviklet. Udelukkelsen af foranstaltninger mod naturlig spredning bortfalder. Løsningsmodel 4: Prioritering, modernisering og intensivering af forebyggelsen, styrkede foranstaltninger mod udbrud og udvidelse af anvendelsesområdet til invasive planter. Ud over løsningsmodel 3 vil ordningen også omfatte invasive planter gennem fastsættelse af retlige bestemmelser om foranstaltninger og EU-medfinansiering. Invasive planter (bortset fra parasitære planter) vil ikke være omfattet af løsningsmodel 1, 2 og 3. Det fremgik af vurderingen af virkningerne af de fire muligheder, at løsningsmodel 3 er den bedste metode til opfyldelse af målsætningerne med et positivt cost/benefit-forhold og bedst mulig balance mellem input fra medlemsstater, professionelle operatører og Unionen. Løsningsmodel 3 bør få stor positiv indflydelse på rentabilitet og økonomisk vækst i de berørte sektorer, og den lå også tættest på resultatet af høringen af de berørte parter og medlemsstaterne. Der var afsat tilstrækkelige EU-midler til gennemførelse af løsningsmodel 3 i Kommissionens forslag til den flerårige finansielle ramme (FFR) for perioden 2014-2020. De tilsvarende retlige bestemmelser indgår i forslaget til forordning om bestemmelser vedrørende forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale. Små og mellemstore virksomheder samt mikrovirksomheder Plantesundhedsordningen kræver, at små og mellemstore virksomheder (SMV'er) ikke er undtaget fra forpligtelserne i denne forordning. De fleste virksomheder, som er berørt af ordningen, er SMV'er, og en fritagelse af disse på forhånd vil på grundlæggende vis bringe ordningens målsætninger i fare. Forslaget fritager imidlertid virksomheder, der udelukkende sælger planter og planteprodukter til det lokale marked, fra forpligtelsen til at udstede plantepas, hvilket heller ikke vil være påkrævet ved salg til slutbrugere, der ikke er erhvervsdrivende. For mikrovirksomheder vil der i henhold til den nye forordning om offentlig kontrol gælde særlige bestemmelser om mulig tilbagebetaling af gebyrer for plantesundhedskontrol inden for rammerne af statsstøttereglerne. Grundlæggende rettigheder Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der anerkendes i navnlig Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Den bør anvendes af medlemsstaterne i overensstemmelse med disse rettigheder og principper, som i nødvendigt omfang gennemføres i national lovgivning. Gennem en række bestemmelser i denne forordning begrænses dog særlige rettigheder i henhold til chartret, men kun i det omfang det er strengt nødvendigt for at beskytte Unionens almene interesser, som er berørt af denne forordning, og bevare essensen af de berørte rettigheder. Bekæmpelsen af udbrud af fremmede skadegørere kan kun lykkes, hvis alle kilder til skadegørerangreb fjernes. Bortset fra udbrud af karantæneskadegørere i de professionelle operatørers anlæg kan udbrud også finde sted i offentlige eller private grønne områder. I sådanne tilfælde skal udryddelsesforanstaltningerne omfatte de angrebne og potentielt angrebne planter i disse offentlige og private grønne områder for overhovedet at kunne lykkes (de resterende angrebne planter vil være en kilde til nye angreb andre steder). Det indebærer, at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne i visse tilfælde skal have adgang til private anlæg i forbindelse med offentlig kontrol, eventuelt efterfulgt af behandlings- eller udryddelsesforanstaltninger eller visse restriktioner eller forbud med hensyn til anvendelsen af planter. Dette er en begrænsning af artikel 7 og artikel 17 i chartret om grundlæggende rettigheder om henholdsvis respekt for privatliv og familieliv og ejendomsretten. Denne begrænsning er nødvendig for at nå et mål af almen interesse, nemlig beskyttelse af plantesundheden i Unionen. Begrænsningen er proportionel, fordi målet af almen interesse ikke kan nås uden at sikre, at plantesundhedsforanstaltningerne overholdes ensartet af alle (manglende destruktion af angrebne planter i private haver ville ødelægge fordelene ved de udryddelsesforanstaltninger, som pålægges professionelle operatører, og som gennemføres i offentligt ejede grønne områder). Medlemsstaterne skal i god tid sørge for rimelig erstatning til de borgere, der har lidt tab. Selve kernen i ejendomsretten berøres således ikke. Enhver, der er opmærksom på forekomsten af en karantæneskadegører, er forpligtet til at underrette de kompetente myndigheder om forekomsten af denne karantæneskadegører med oplysning om oprindelsen og arten af det pågældende materiale. Dette gælder også laboratorier og forskningsinstitutioner, hvor der forekommer skadegørere i prøver, der indleveres til dem. Dette kan i visse tilfælde udgøre en begrænsning af artikel 8 i chartret vedrørende retten til beskyttelse af personoplysninger. Denne begrænsning er nødvendig for at nå målet om plantesundhed i Unionen, som er af almen interesse, eftersom fund af karantæneskadegørere skal meddeles de kompetente myndigheder for at sikre en øjeblikkelig udryddelse af angreb. Begrænsningen er rimelig, da personoplysninger kun er underlagt bestemmelsen i det omfang, de er nødvendige for, at de kompetente myndigheder kan lokalisere angrebene og træffe de nødvendige foranstaltninger. Selve kernen i retten til beskyttelse af personoplysninger berøres således ikke. 3. JURIDISKE ASPEKTER AF FORSLAGET Kapitel I: Genstand, anvendelsesområde og definitioner Ordningens geografiske anvendelsesområde omfatter ingen regioner i medlemsstaternes yderste periferi, som ligger uden for EU, da disse regioner henhører under andre biogeografiske regioner i verden, hvor netop de skadegørere forekommer, som der kræves beskyttelse imod på medlemsstaternes europæiske territorium. Ordningens geografiske anvendelsesområde omfatter en del af den makaronesiske øgruppe (Madeira og Azorerne), der udgør en biogeografisk region, som overlapper med Middelhavsområdet, navnlig den iberiske halvø, i form af naturlig vegetation. Det er derfor hensigtsmæssigt at medtage denne øgruppe i ordningens anvendelsesområde. I bilag I findes en fortegnelse over de medlemsstatsterritorier, der er omfattet af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, men som i denne forordning betragtes som tredjelande. Invasive planter, bortset fra parasitære planter (der fysisk lever af værtsplanter), er ikke omfattet af anvendelsesområdet i overensstemmelse med resultatet af konsekvensanalysen. Definitioner gives i nødvendigt omfang. Kapitel II: Karantæneskadegørere I direktiv 2000/29/EF er skadegørere opført i særlige bilag. I stedet indeholder forslaget en begrebsstrategi for karantæneskadegørere, som efterfølgende opføres på liste i gennemførelsesretsakter enten som EU-karantæneskadegørere eller beskyttet zone-karantæneskadegørere. EU-karantæneskadegørere kræver udryddelsesforanstaltninger på hele Unionens område, mens dette for så vidt angår beskyttet zone-karantæneskadegørere kun gælder i beskyttede zoner, der er frie for visse skadegørere, mens de vides at forekomme i andre dele af Unionens område. I henhold til forslaget får Kommissionen beføjelse til at opføre visse karantæneskadegørere som prioriterede skadegørere i Unionen, dog maksimalt 10 % af de opførte EU-karantæneskadegørere. Disse skadegørere vil være omfattet af et højere forpligtelsesniveau, hvad angår beredskab og udryddelse, suppleret med øget økonomisk støtte fra Unionen til de krævede tiltag. Kriterierne for at afgøre, hvorvidt en skadegører kan betegnes som en karantæneskadegører, en EU-karantæneskadegører, en beskyttet zone-karantæneskadegører eller en prioriteret skadegører, er angivet i bilag II til forordningen. Det er hensigten at overføre de skadegørere, der i øjeblikket er opført i bilag I og II til direktiv 2000/29/EF, til de relevante lister i de fremtidige gennemførelsesretsakter. Der vil ikke længere blive skelnet mellem skadegørere, der i øjeblikket er opført i bilag I og II til direktiv 2000/29/EF. I dette kapitel fastsættes endvidere de nærmere regler for anmeldelse af forekomster af karantæneskadegørere, foranstaltninger, der skal træffes for at udrydde disse skadegørere, herunder afgrænsning af områder, der er omfattet af udryddelsesforanstaltninger, undersøgelser, der skal foretages for forekomst af skadegørere, og udarbejdelse af beredskabsplaner og udryddelsesplaner vedrørende angreb af prioriterede skadegørere. Bestemmelserne i dette kapitel giver Kommissionen beføjelse til at vedtage gennemførelsesretsakter om permanente foranstaltninger til bekæmpelse af karantæneskadegørere, der er etableret på Unionens område. Disse retsakter kan også vedtages på et midlertidigt grundlag for ikke-opførte karantæneskadegørere, om nødvendigt ved brug af den hasteprocedure, der er fastsat i Lissabontraktaten. De værktøjer, der er beskrevet i dette kapitel, findes i dag i direktiv 2000/29/EF, men i forslaget behandles disse værktøjer mere eksplicit. Der er indføjet en bestemmelse, som giver medlemsstaterne mulighed for at træffe strengere forholdsregler mod skadegørere end dem, der er fastsat i Unionens lovgivning, på betingelse af at disse foranstaltninger ikke på nogen måde begrænser de frie varebevægelser for planter, planteprodukter og andre regulerede objekter på det indre marked. Dette kapitel omfatter også bestemmelserne vedrørende beskyttede zoner, hvor det eksisterende system bevares, dog udtrykkeligt styrket for at sikre, at beskyttede zoner er teknisk begrundede, og at eventuelle udbrud af de pågældende beskyttet zone-karantæneskadegørere bekæmpes korrekt og hurtigt. Ellers vil den beskyttede zone blive ophævet. Med disse ændringer er Unionens ordning med beskyttede zoner i tråd med systemet for skadegørerfrie områder i henhold til den internationale plantebeskyttelseskonvention (IPPC), som krævet af parterne i ordningen og tredjelande. Kapitel III: Kvalitetsskadegørere Skadegørere, der påvirker den påtænkte anvendelse af planter til plantning, men ikke kræver udryddelse, reguleres i dag i henhold til direktiverne om markedsføring af frø og planteformeringsmateriale og til dels i bilag II til direktiv 2000/29/EF. I forslaget kategoriseres de alle som EU-kvalitetsskadegørere. Disse skadegørere defineres her ud fra begreber og opføres efterfølgende på en liste ved hjælp af gennemførelsesretsakter. Kriterierne for at afgøre, hvorvidt en skadegører kan betegnes som en EU-kvalitetsskadegører, fremgår af bilag II. Kvalitetsskadegørere reguleres ikke i henhold til forslaget vedrørende planteformeringsmateriale, bortset fra indarbejdelsen, i det omfang det er relevant, af disse i certificeringsordninger. Skematisk fremstilling af de forskellige typer skadegørere, der er omfattet af forslaget, beslutningsprocessen vedrørende klassificering af disse og de nødvendige foranstaltninger mod dem. Kapitel IV: Foranstaltninger vedrørende planter, planteprodukter og andre objekter Direktiv 2000/29/EF omfatter bilag med forbud for visse planter, planteprodukter og andre objekter (bilag III) og særlige krav vedrørende indførsel til og flytning inden for Unionen (bilag IV). I henhold til forslaget får Kommissionen beføjelse til at vedtage sådanne fortegnelser ved gennemførelsesretsakter. Bestemmelserne i kapitel IV omfatter endvidere regler for anerkendelse af tredjelandes foranstaltninger som værende ækvivalente med Unionens foranstaltninger samt undtagelser fra forbuddene. De pågældende regler vedrørende flytning af planter, planteprodukter og andre objekter til og inden for de beskyttede zoner behandles også. Til Unionens plantesundhedsordning føjes en ny artikel, der giver Kommissionen beføjelse til at vedtage gennemførelsesretsakter vedrørende håndtering af nye risici fra en række planter til plantning fra visse tredjelande, som kræver forholdsregler. Det pågældende plantemateriale kræver en grundig visuel undersøgelse og afprøvning, en karantæneperiode eller et midlertidigt forbud mod indførsel til Unionen. Disse foranstaltninger gælder i to år og kan forlænges én gang. I løbet af denne periode skal der udvikles en udførlig risikovurdering, efterfulgt af en beslutning om at regulere det pågældende materiale på et permanent grundlag eller afskaffe de midlertidige foranstaltninger. Der tilføjes endvidere en artikel om de grundlæggende regler for karantænestationer, når anvendelsen af disse stationer er foreskrevet i forordningen eller afledte retsakter i henhold til forordningen. Indførsel til Unionen af regulerede planter via passagerbagage vil ikke længere være undtaget fra de respektive krav og forbud. Dette er nødvendigt, fordi planter i passagerbagage anses for at udgøre en stigende risiko for plantesundhedstilstanden i Unionen og sætter ordningens succes på spil. Endelig tilføjes der en ny artikel, hvorefter det kræves, at eksporten af planter, planteprodukter og andre objekter til tredjelande skal finde sted enten i henhold til EU-reglerne, eller, hvis tredjelandets regler tillader det, eller tredjelandet udtrykkeligt giver samtykke hertil, gennem bilaterale aftaler eller på anden måde, i overensstemmelse med kravene i det pågældende tredjeland. Kapitel V: Registrering af professionelle operatører og sporbarhed Ifølge forslaget skal de pågældende professionelle operatører opføres i et register, som også omfatter de professionelle operatører, der skal registreres i henhold til den foreslåede forordning om planteformeringsmateriale. Dette vil reducere byrden for de professionelle operatører. Registrerede operatører skal opfylde visse krav om sporbarhed af plantemateriale under deres kontrol. Kapitel VI: Certificering af planter, planteprodukter og andre objekter Direktiv 2000/29/EF omfatter et bilag (V) med en fortegnelse over krav i forbindelse med certificering af planter, planteprodukter og andre objekter, der indføres til eller flyttes inden for Unionen. I henhold til forslaget får Kommissionen beføjelse til at vedtage sådanne fortegnelser ved delegerede retsakter. De pågældende regler vedrørende certificering af planter, planteprodukter og andre objekter, som indføres til og flyttes inden for beskyttede zoner, behandles også. Forslaget indeholder bestemmelser om, at alle planter til plantning, bortset fra visse frø, kræver et plantesundhedscertifikat ved indførsel til Unionen og et plantepas ved flytning inden for Unionen. Der kræves plantepas i forbindelse med alle flytninger mellem professionelle operatører, men ikke ved salg til ikke-professionelle slutbrugere. Plantepasset vil blive forenklet og harmoniseret. I stedet for et partireferencenummer kan plantepasset anvende en chip, stregkode eller et hologram med links til de interne sporingssystemer for professionelle operatører. Ved undersøgelse af planter, planteprodukter og andre objekter, der kræver et plantepas, kan det være nødvendigt med certificeringsordninger for bestemte karantæneskadegørere og/eller kvalitetsskadegørere, hvor markundersøgelser i vækstsæsonen er påkrævet. Denne mulighed opstod som følge af optagelsen af kvalitetsskadegørere i plantesundhedsforordningen. Hvor der kræves certificeringsordninger i henhold til plantesundhedsforordningen, anvendes certificeringsordningerne, som indføres ved den foreslåede forordning om planteformeringsmateriale. Dette bør forhindre oprettelsen af dobbeltordninger, hvilket ville fordoble de professionelle operatørers omkostninger. Plantepas udstedes af registrerede operatører, som er godkendt af de kompetente myndigheder, eller, på operatørernes anmodning, af de kompetente myndigheder. Hvis der for et plantemateriale kræves et plantepas i henhold til plantesundhedsforordningen og et certificeringsmærke i henhold til den foreslåede forordning om planteformeringsmateriale, skal plantepasset og certificeringsmærket være samlet i et enkelt dokument. Dette bør forhindre dobbeltomkostninger for professionelle operatører, hvor udstedelsen foretages af de kompetente myndigheder. Der er fastsat regler om godkendelse af og tilsyn med professionelle operatører, som udsteder plantepas, og om undersøgelse af det pågældende plantemateriale med henblik på at sikre, at dette materiale er i overensstemmelse med samtlige bestemmelser i forordningen. Der er ligeledes fastsat regler vedrørende godkendelse af og tilsyn med producenter af emballeringsmateriale af træ, som påfører dette materiale et bestemt mærke efter behandling i henhold til den internationale standard for plantesundhedsforanstaltninger nr. 15 om regler for emballeringsmateriale af træ i international handel. Med henblik på eksport indeholder forslaget bestemmelser om anvendelse af et præeksportcertifikat i de tilfælde, hvor plantemateriale eksporteres fra en medlemsstat, som ikke er oprindelsesmedlemsstaten. Dette præeksportcertifikat erstatter den nuværende uformelle vejledning, som er vedtaget af medlemsstaterne. Kapitel VII: Støtteforanstaltninger til gennemførelse af forordningen Ifølge forslaget skal der oprettes et elektronisk anmeldelses- og indberetningssystem. Kapitel VIII: Afsluttende bestemmelser I forslaget hedder det, at Kommissionen vil blive bistået af et nyt stående udvalg, som skal omfatte de eksisterende udvalg, der beskæftiger sig med fødevarekæden, dyresundhed og plantesundhed og planteformeringsmateriale (i stedet for den nuværende Stående Komité for Plantesundhed). Forslaget indeholder ændringer af forordningen om bestemmelser vedrørende forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale, som forventes vedtaget forud for det foreliggende lovforslag. Disse ændringer omfatter muligheden for, at Unionen kan medfinansiere foranstaltninger vedrørende prioriterede skadegørere (en kategori af skadegørere oprettet i det nuværende forslag) og godtgørelse til operatører for mistet værdi af plantemateriale, der destrueres som led i udryddelsesforanstaltninger vedrørende prioriterede skadegørere. Med forslaget ophæves seks såkaldte kontroldirektiver om bekæmpelse af visse karantæneskadegørere (kartoffelbroksvamp, kartoffelcystenematoder, kartoffelbrunbakteriose, kartoflens ringbakteriose, nellikeviklere og San José-skjoldlusen), der vides at forekomme i Unionen. Retsakter af en sådan art vil i fremtiden blive vedtaget som afledte retsakter i henhold til den foreslåede forordning og ikke som retsakter med fælles beslutningstagning. Direktiverne om kartoffelskadegørere afløses af afledte retsakter i henhold til den foreslåede forordning uden ændring af indholdet. Direktiverne om nellikeviklere og San José-skjoldlusen vil ikke blive afløst. 4. VIRKNINGER FOR BUDGETTET De finansielle bestemmelser og bevillinger til gennemførelse af forordningen frem til den 31. december 2020 præsenteres i det kommende forslag til en forordning om forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale. Nærværende forslag medfører ingen udgifter, som ikke indgår i finansieringsoversigten til forslaget til denne forordning, og kræver ikke yderligere menneskelige ressourcer. 2013/0141 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om beskyttelsesforanstaltninger mod planteskadegørere EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 43, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[10], under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[11], efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) Rådets direktiv 2000/29/EF af 8. maj 2000 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet[12] fastsætter reglerne for plantesundhedsordningen. (2) Den 21. november 2008 opfordrede Rådet Kommissionen til at foretage en evaluering af plantesundhedsordningen[13]. (3) På baggrund af resultatet af denne evaluering og erfaringerne med anvendelsen af direktiv 2000/29/EF bør dette direktiv afløses. For at sikre en ensartet anvendelse af de nye regler bør retsakten, der træder i stedet for nævnte direktiv, udformes som en forordning. (4) Plantesundhed er meget vigtig for planteproduktionen, offentlige og private grønne områder, naturlige økosystemer, økosystemtjenester og biodiversiteten i Unionen. Plantesundheden er truet af arter, der er skadelige for planter og planteprodukter, i det følgende benævnt "skadegørere". For at bekæmpe denne trussel er det nødvendigt at vedtage foranstaltninger vedrørende identificering af de plantesundhedsrisici, der er forbundet med disse skadegørere, og begrænsning af disse risici til et acceptabelt niveau. (5) Nødvendigheden af sådanne foranstaltninger har længe været anerkendt. De har ført til internationale aftaler og internationale konventioner, herunder den internationale plantebeskyttelseskonvention (IPPC), der blev vedtaget af De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) den 6. december 1951, og den nye reviderede tekst hertil, som blev vedtaget af De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation på det 29. møde i november 1997. Unionen er part i IPPC. (6) Det har vist sig, at det ved fastsættelsen af denne forordnings anvendelsesområde er vigtigt at tage hensyn til biogeografiske faktorer for at undgå, at skadegørere, der ikke findes inden for Unionens europæiske område, spredes til dette område. Følgelig bør medlemsstaternes ikke-europæiske områder (regioner i den yderste periferi), jf. artikel 355, stk. 1, i TEUF, udelukkes fra denne forordnings geografiske anvendelsesområde. Der bør udarbejdes en liste over disse områder. Hvis status for et sådant område eller et område som omhandlet i artikel 355, stk. 2, i TEUF ændres, jf. artikel 355, stk. 6, i TEUF, bør listen ændres for at sikre, at denne forordnings geografiske anvendelsesområde er begrænset til den europæiske del af Unionens område. Henvisninger til tredjelande bør også læses som henvisninger til de områder, der er opregnet i denne liste. (7) Direktiv 2000/29/EF fastsætter regler vedrørende offentlig kontrol, som skal foretages af de kompetente myndigheder for så vidt angår foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet. Disse regler er i øjeblikket fastsat i forordning (EU) nr. …/…. om offentlig kontrol og andre officielle aktiviteter med henblik på anvendelsen af fødevare- og foderstoflovgivningen og reglerne for dyresundhed og dyrevelfærd, plantesundhed, planteformeringsmateriale og plantebeskyttelsesmidler og om ændring af forordning (EF) nr. 999/2001, (EF) nr. 1829/2003, (EF) nr. 1831/2003, (EF) nr. 1/2005, (EF) nr. 396/2005, (EF) nr. 834/2007, (EF) nr. 1099/2009, (EF) nr. 1069/2009, (EF) nr. 1107/2009, (EU) nr. 1151/2012 og (EU) nr. [….]/2013 [Office of Publications, please insert number of Regulation laying down provisions for the management of expenditure relating to the food chain, animal health and animal welfare, and relating to plant health and plant reproductive material] samt direktiv 98/58/EF, 1999/74/EF, 2007/43/EF, 2008/119/EF, 2008/120/EF og 2009/128/EF (forordningen om offentlig kontrol)[14] [Office of Publications, please insert number of Regulation on Official Controls and, in the footnote, the reference to the Official Journal] og bør derfor ikke indgå i denne forordning. (8) Der bør fastsættes kriterier med henblik på identificering af skadegørere, der kræver vedtagelse af kontrolforanstaltninger for hele Unionens område. Disse skadegørere benævnes "EU-karantæneskadegørere". Der bør også fastsættes kriterier for identificering af skadegørere, for hvilke der kun kræves vedtagelse af kontrolforanstaltninger for en eller flere dele af dette område. Disse skadegørere benævnes "beskyttet zone-karantæneskadegørere". (9) For at kunne fokusere kontrolindsatsen på de EU-karantæneskadegørere, der har de største økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser for Unionens område som helhed, bør der udarbejdes en begrænset liste over sådanne skadegørere, i det følgende benævnt "prioriterede skadegørere". (10) Der bør indføres undtagelser fra forbuddet mod indslæbning/indførsel til og flytning inden for Unionen af EU-karantæneskadegørere til videnskabelige formål, forsøg, planteforædling, avl og udstillinger. (11) For at sikre effektive og rettidige foranstaltninger ved forekomst af en EU-karantæneskadegører bør anmeldelsesforpligtelserne gælde for offentligheden, professionelle operatører og medlemsstaterne. (12) Hvis disse anmeldelsesforpligtelser indebærer, at personoplysninger om fysiske eller juridiske personer videregives til de kompetente myndigheder, kan dette betragtes som en begrænsning af artikel 8 (beskyttelse af personoplysninger) i chartret om grundlæggende rettigheder. Denne begrænsning vil imidlertid være nødvendig og står i forhold til målet om at sikre hensynet til almenhedens interesse i denne forordning. (13) En professionel operatør, der bliver opmærksom på forekomsten af en EU-karantæneskadegører i planter, planteprodukter eller andre objekter, som denne har eller havde kontrol med, bør forpligtes til at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at udrydde skadegøreren, tilbagetrække eller tilbagekalde de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter og underrette den kompetente myndighed, andre personer i handelskæden og offentligheden. (14) Medlemsstaterne bør træffe alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at udrydde EU-karantæneskadegørere, som konstateres at forekomme på deres område. Der bør fastsættes foranstaltninger, som kan træffes af medlemsstaterne i sådanne tilfælde, og principper for, hvilke foranstaltninger der skal træffes. Disse foranstaltninger bør omfatte fastlæggelse af restriktionsområder bestående af en angrebet zone og en stødpudezone. (15) I visse tilfælde bør medlemsstaterne indføre foranstaltninger til udryddelse af karantæneskadegørere på planter i private anlæg, fordi udryddelsen af skadegørere kun kan lykkes, hvis alle kilder til angreb fjernes. Med henblik herpå bør de kompetente myndigheder i medlemsstaterne have lovlig adgang til disse anlæg. Dette kan udgøre en begrænsning af artikel 7 (respekt for privatliv og familieliv) og artikel 17 (ejendomsret) i chartret om grundlæggende rettigheder. Denne begrænsning er nødvendig og står i rimeligt forhold til det tilstræbte formål af almen interesse i ordningen, i det omfang medlemsstaterne sikrer en hurtig og rimelig kompensation for tab af privat ejendom. (16) Tidlig påvisning af forekomst af skadegørere er yderst vigtig for rettidig og effektiv udryddelse. Medlemsstaterne bør derfor foretage undersøgelser for forekomst af EU-karantæneskadegørere i de områder, hvor de pågældende skadegørere ikke vidstes at forekomme. I betragtning af antallet af EU-karantæneskadegørere og tiden og ressourcerne, som kræves for at udføre disse undersøgelser, bør medlemsstaterne opstille flerårige undersøgelsesprogrammer. (17) Kommissionen bør tildeles beføjelser til at vedtage foranstaltninger ved mistanke om eller bekræftet forekomst af specifikke EU-karantæneskadegørere, navnlig udryddelses- og inddæmningsforanstaltninger og etablering af restriktionsområder, undersøgelser, beredskabsplaner, simuleringsøvelser og udryddelsesplaner for disse skadegørere. (18) For at sikre en hurtig og effektiv indsats mod skadegørere, som ikke er EU-karantæneskadegørere, men som ifølge medlemsstaterne synes at opfylde betingelserne for optagelse på listen over EU-karantæneskadegørere, bør der fastsættes bestemmelser om foranstaltninger, som skal træffes af medlemsstaterne, hvis de bliver opmærksomme på forekomsten af en sådan skadegører. Tilsvarende bestemmelser bør indføres for Kommissionen. (19) På visse betingelser bør medlemsstaterne kunne indføre strengere udryddelsesforanstaltninger end dem, der kræves i EU-lovgivningen. (20) Der bør gælde særlige bestemmelser for prioriterede skadegørere for så vidt angår oplysning af offentligheden, undersøgelser, beredskabsplaner, udryddelsesplaner og EU-medfinansiering af foranstaltninger i særdeleshed. (21) Karantæneskadegørere, som forekommer på Unionens område, men ikke forekommer i specifikke dele af dette område, udpeget som "beskyttede zoner", og hvis forekomst ville medføre uacceptable økonomiske, sociale eller miljømæssige konsekvenser udelukkende for disse beskyttede zoner, bør identificeres specifikt og opføres som "beskyttet zone-karantæneskadegørere". Indslæbning i, flytning inden for og frigivelse af beskyttet zone-karantæneskadegørere i de respektive beskyttede zoner bør forbydes. (22) Der bør fastsættes regler om anerkendelse, ændring eller tilbagekaldelse af områdernes status som beskyttede zoner, tilsynsforpligtelser for beskyttede zoner og foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af forekomst af beskyttet zone-karantæneskadegørere i de pågældende beskyttede zoner. I forbindelse med fund af beskyttet zone-karantæneskadegørere inden for den pågældende beskyttede zone bør der gælde strenge regler for ændring eller ophævelse af disse beskyttede zoner. (23) En skadegører, der ikke er en EU-karantæneskadegører, bør betegnes som en "EU-kvalitetsskadegører", hvis denne skadegører hovedsageligt overføres via bestemte planter til plantning, hvis dens forekomst på disse planter til plantning har uacceptable økonomiske virkninger for så vidt angår den påtænkte anvendelse af disse planter, og den er opført som en EU-kvalitetsskadegører. For at begrænse forekomsten af disse skadegørere bør deres indslæbning i eller flytning inden for Unionens område på de pågældende planter til udplantning forbydes, medmindre andet fremgår af denne liste. (24) Visse planter, planteprodukter og andre objekter udgør en uacceptabel plantesundhedsrisiko på grund af sandsynligheden for, at de fungerer som værter for EU-karantæneskadegørere. For nogle af disse findes der acceptable risikobegrænsende foranstaltninger, men ikke for alle. Afhængigt af tilgængeligheden af acceptable risikobegrænsende foranstaltninger bør deres indførsel til og flytning inden for Unionens område enten forbydes eller underlægges særlige betingelser. Der bør opstilles en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter. (25) Der bør fastsættes undtagelser fra forbuddene eller særlige krav med hensyn til indførsel af planter, planteprodukter og andre objekter til Unionens område. Kommissionen bør have beføjelse til at anerkende visse foranstaltninger i tredjelande som værende ækvivalente med kravene for flytning inden for Unionens område af de pågældende planter, planteprodukter og andre objekter. (26) Sådanne forbud eller krav bør hverken finde anvendelse på små mængder planter, planteprodukter og andre objekter, bortset fra planter til plantning, til ikke-kommercielle og ikke-erhvervsmæssige formål eller på indførsel til og flytning inden for grænseområder af planter, planteprodukter og andre objekter. De bør heller ikke gælde for indførsel til og flytning inden for Unionens område af planter, planteprodukter og andre objekter til videnskabelige formål, forsøg, planteforædling, avl og udstillinger. Der bør fastsættes passende beskyttelsesforanstaltninger, og der bør formidles oplysninger til de berørte parter. (27) Der bør dispenseres fra EU-reglerne vedrørende indførsel til og flytning inden for Unionens område for så vidt angår planter, planteprodukter og andre objekter i transit. (28) Den internationale handel med planter til plantning, som der er begrænset plantesundhedsmæssig erfaring med, kan indebære alvorlige risici for etablering af karantæneskadegørere, for hvilke der ikke er vedtaget foranstaltninger i henhold til denne forordning. For at sikre en hurtig og effektiv indsats mod nyligt identificerede risici i forbindelse med planter til plantning, som ikke er underlagt permanente forskrifter eller forbud, men som ville kunne omfattes af sådanne permanente foranstaltninger, bør Kommissionen have mulighed for at vedtage midlertidige foranstaltninger i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet. (29) Det er nødvendigt at fastsætte forbud og særlige krav svarende til dem, der gælder for Unionens område, vedrørende indførsel til og flytning inden for beskyttede zoner af planter, planteprodukter og andre objekter, der udgør en uacceptabel høj plantesundhedsmæssig risiko på grund af sandsynligheden for, at de fungerer som værter for den pågældende beskyttet zone-karantæneskadegører. (30) Der bør vedtages generelle krav vedrørende køretøjer og emballeringsmateriale til planter, planteprodukter og andre objekter for at sikre, at de er frie for karantæneskadegørere. (31) Medlemsstaterne bør udpege karantænestationer. Der bør fastlægges krav vedrørende udpegelse af, drift af og tilsyn med disse karantænestationer såvel som frigivelse af planter, planteprodukter eller andre objekter fra disse stationer. Hvor disse krav omfatter vedligeholdelse af lister over personale og besøgende ved stationerne, kan dette udgøre en begrænsning af artikel 8 (beskyttelse af personoplysninger) i chartret om grundlæggende rettigheder. Denne begrænsning vil imidlertid være nødvendig og står i forhold til målet om at sikre hensynet til almenhedens interesse i denne forordning. (32) Hvis det kræves i henhold til en bilateral aftale, som er indgået mellem Unionen og et tredjeland, eller i henhold til lovgivningen i et tredjeland, bør planter, planteprodukter og andre objekter, der flyttes fra Unionens område til det pågældende tredjeland, være i overensstemmelse med disse regler. (33) Hvis der for bestemte planter, planteprodukter eller andre objekter, som flyttes fra Unionens område til tredjelande, ikke er indgået nogen bilateral plantesundhedsmæssig aftale mellem Unionen og et tredjeland, og der ikke findes nogen gældende plantesundhedslovgivning i tredjelandet, bør tredjelande tilbydes beskyttelse mod anerkendte EU-karantæneskadegørere, undtagen hvis en EU-karantæneskadegører officielt vides at forekomme i det pågældende tredjeland og ikke er under offentlig kontrol, eller hvis det med rimelighed kan antages, at denne EU-karantæneskadegører ikke opfylder kriterierne for klassificering som karantæneskadegører for så vidt angår det pågældende tredjeland. (34) For at sikre en effektiv gennemførelse af denne forordning bør professionelle operatører, der er underlagt forpligtelserne i denne forordning, opføres i registre oprettet af medlemsstaterne. For at mindske den administrative byrde bør sådanne registre også omfatte professionelle operatører, der falder ind under anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. …/….[15] [Office of Publications to insert number, title and, in a footnote, the OJ reference for the Regulation on plant reproductive material]. (35) Professionelle operatører, der driver flere anlæg, bør have mulighed for at lade sig registrere separat for hvert enkelt af disse anlæg. (36) For at gøre det nemmere at finde frem til kilden til et angreb af karantæneskadegørere er det hensigtsmæssigt at kræve, at professionelle operatører fører fortegnelser over de planter, planteprodukter og andre objekter, der leveres til dem af professionelle operatører, og som de leverer til andre professionelle operatører. I betragtning af latenstiden for visse karantæneskadegørere og den tid, der kræves til påvisning af infektionskilden, bør fortegnelserne opbevares i tre år. (37) Professionelle operatører bør også indføre systemer og procedurer til identificering af flytninger af planter, planteprodukter og andre objekter inden for deres egne anlæg. (38) Der bør kræves et plantesundhedscertifikat ved indførsel fra tredjelande til Unionens område og til beskyttede zoner af visse planter, planteprodukter og andre objekter. Der bør af klarhedshensyn udarbejdes en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter. (39) Disse plantesundhedscertifikater bør opfylde kravene ifølge IPPC og attestere overholdelse af de krav og foranstaltninger, der er fastsat i henhold til denne forordning. For at sikre troværdigheden af plantesundhedscertifikaterne bør der fastsættes regler vedrørende betingelserne for disses gyldighed og annullering. (40) Flytning inden for Unionens område og til og inden for beskyttede zoner af visse planter, planteprodukter og andre objekter bør kun tillades, hvis de er ledsaget af et plantepas, der attesterer overensstemmelse med de krav og foranstaltninger, der er fastlagt i henhold til bestemmelserne i denne forordning. Der bør af klarhedshensyn udarbejdes en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter. (41) Der bør ikke kræves plantepas for planter, planteprodukter og andre objekter, der er bestemt til slutbrugere. (42) For at sikre troværdigheden af plantepassene bør der fastsættes regler for disses indhold. (43) Plantepas bør generelt udstedes af den professionelle operatør. Hvis de professionelle operatører ikke har de fornødne ressourcer til at udstede plantepas, bør der være mulighed for, at plantepas efter deres anmodning kan udstedes af de kompetente myndigheder. (44) Der bør fastsættes regler for udstedelse af plantepas, de undersøgelser, som kræves i forbindelse med udstedelse, godkendelse af og tilsyn med professionelle operatører, der udsteder plantepas, forpligtelser, som påhviler de godkendte operatører, og inddragelse af godkendelsen. (45) For at lette byrden for de godkendte operatører bør undersøgelser med henblik på udstedelse af plantepas, i det omfang det er relevant, kombineres med de undersøgelser, der kræves i henhold til forordning (EU) nr. …/…. [Office of Publications to insert number of Regulation on plant reproductive material law]. (46) Godkendte operatører bør være i besiddelse af den nødvendige viden om skadegørere. (47) Visse operatører kan have ønske om at udarbejde en plantesundhedsmæssig risikostyringsplan til sikring og påvisning af en høj grad af kompetence og bevidsthed om plantesundhedsmæssige risici, som kan være kritiske i deres erhvervsmæssige aktiviteter, og til støtte for særlige kontrolordninger i samarbejde med de kompetente myndigheder. Der bør fastsættes EU-regler vedrørende indholdet af disse planer. (48) Det er hensigtsmæssigt at fastsætte regler for erstatning af plantepas og plantesundhedscertifikater. (49) I tilfælde af manglende overholdelse af EU-reglerne bør plantepassene inddrages, erklæres ugyldige og opbevares af sporbarhedshensyn. (50) Ifølge FAO's International Standard for Phytosanitary Measures nr. 15 skal emballeringsmateriale af træ være forsynet med et særligt mærke, som skal anvendes af behørigt godkendte og tilsynsunderlagte professionelle operatører. Denne forordning bør fastlægge modellen for og indholdet af dette mærke samt godkendelsen af og tilsynet med professionelle operatører på Unionens område, som anvender mærket. (51) Hvis det kræves af et tredjeland, skal de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter flyttes fra Unionens område til det pågældende tredjeland ledsaget af et plantesundhedscertifikat til brug ved eksport eller reeksport. I medfør af de relevante bestemmelser i henhold til IPPC bør disse certifikater udstedes af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med indholdet af standardcertifikaterne til brug ved eksport og reeksport, der er fastsat i overensstemmelse med IPPC. (52) Hvis planter, planteprodukter eller andre objekter flyttes gennem mere end én medlemsstat, før de eksporteres til et tredjeland, er det vigtigt, at den medlemsstat, hvori disse planter, planteprodukter eller andre objekter blev produceret eller forarbejdet, udveksler oplysninger med den medlemsstat, der udsteder plantesundhedscertifikatet til brug ved eksport. Denne udveksling af oplysninger er vigtig for at kunne påvise overensstemmelse med kravene i det pågældende tredjeland. Derfor bør der indføres et harmoniseret "præeksportcertifikat" for at sikre, at udvekslingen af disse oplysninger finder sted på en ensartet måde. (53) Kommissionen bør oprette et elektronisk system for de anmeldelser, der kræves i henhold til denne forordning. (54) For at sikre, at undtagelserne for EU-karantæneskadegørere, der anvendes til videnskabelige formål, forsøg, planteforædling, avl eller udstillinger, gennemføres på en måde, som ikke indebærer nogen plantesundhedsmæssig risiko for Unionens område eller dele heraf, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler vedrørende udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen i forbindelse med indslæbning i og flytning inden for Unionens område af de pågældende skadegørere, de respektive vurderinger og godkendelser samt overvågning af overholdelsen af bestemmelserne, foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse og anmeldelse heraf. (55) For at sikre et effektivt anmeldelsessystem bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler vedrørende anmeldelsesforpligtelser ved mistanke om forekomst af særlige EU-karantæneskadegørere, som endnu ikke er blevet officielt bekræftet. (56) For at tage hensyn til den tekniske og videnskabelige udvikling i forbindelse med undersøgelser af forekomsten af skadegørere bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om ændring eller supplering af de elementer, der skal omfattes af de flerårige undersøgelsesprogrammer. (57) For at simuleringsøvelserne kan fungere effektivt, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om simuleringsøvelsernes hyppighed, indhold og form samt andre bestemmelser om simuleringsøvelser. (58) For at sikre, at beskyttede zoner etableres og fungerer på en pålidelig måde, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om undersøgelser, der skal gennemføres med henblik på anerkendelse af beskyttede zoner og kontrol af, om de beskyttede zoner opfylder kravene. (59) For at sikre en rimelig og begrænset anvendelse af undtagelserne vedrørende flytning af planter, planteprodukter eller andre objekter til eller inden for grænseområder bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om den maksimale udstrækning af tredjelandes og medlemsstaters grænseområder, den maksimale distance for flytning af de pågældende planter, planteprodukter og andre objekter inden for tredjelandets og medlemsstatens grænseområder og procedurerne for tilladelse til indførsel til og flytning inden for medlemsstaternes grænseområder af planter, planteprodukter og andre objekter. (60) For at undgå plantesundhedsmæssige risici under transit af planter, planteprodukter eller andre objekter bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om fastsættelse af indholdet af en erklæring for planter, planteprodukter eller andre objekter, der passerer gennem Unionens område med henblik på flytning til et tredjeland. (61) For at sikre, at registreringen af professionelle operatører står i passende forhold til målsætningen om at kontrollere den plantesundhedsmæssige risiko, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om fastsættelse af kategorier for professionelle operatører og betingelser for, hvornår disse kan fritages fra kravet om registrering. (62) For at sikre troværdigheden af plantesundhedscertifikater fra tredjelande, der ikke er parter i IPPC, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler til supplering af betingelserne for godkendelse af plantesundhedscertifikater fra disse tredjelande. (63) For at undgå plantesundhedsmæssige risici forbundet med planter, planteprodukter eller andre objekter, der flyttes inden for Unionens område, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om den øvre grænse for små mængder af bestemte planter, planteprodukter eller andre objekter, der ikke er omfattet af kravet om plantepas. (64) For at sikre pålideligheden af undersøgelser af planter, planteprodukter og andre objekter med henblik på udstedelse af plantepas bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om visuelle undersøgelser, prøveudtagning, afprøvning og anvendelse af certificeringsordninger. (65) For at fremme troværdigheden af plantepas bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om kvalifikationskrav, som skal opfyldes af de professionelle operatører med henblik på at opnå bemyndigelse til at udstede plantepas. (66) For at øge omfanget og nytten af den plantesundhedsmæssige risikostyringsplan bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om supplering eller ændring af de elementer, der er omfattet af en sådan plan. (67) For at tage hensyn til udarbejdelsen af internationale standarder bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler vedrørende attesteringer for varer af særlig art, bortset fra emballeringsmateriale af træ, som kræver anvendelse af en særlig attestering af overensstemmelse med reglerne i denne forordning. (68) For at sikre nytteværdien og pålideligheden af officielle attesteringer og præeksportcertifikater bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om indholdet af officielle attesteringer, godkendelse af og tilsyn med professionelle operatører, der udsteder sådanne attesteringer, og indholdet af præeksportcertifikatet. (69) Med henblik på tilpasning til den tekniske og videnskabelige udvikling og til Det Europæiske Råds afgørelse i henhold til artikel 355, stk. 6, i TEUF, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler, der ændrer bilagene til denne forordning. (70) Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. (71) Kommissionen bør tildeles gennemførelsesbeføjelser med henblik på at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning med hensyn til oprettelse af en liste over EU-karantæneskadegørere, oprettelse af en liste over prioriterede skadegørere, fastlæggelse af foranstaltninger mod specifikke EU-karantæneskadegørere, vedtagelse af foranstaltninger for et begrænset tidsrum for så vidt angår de plantesundhedsmæssige risici i forbindelse med skadegørere, som midlertidigt kan kategoriseres som EU-karantæneskadegørere, anerkendelse af de beskyttede zoner, der er anerkendt i henhold til artikel 2, stk. 1, litra h), første afsnit, i direktiv 2000/29/EF, og oprettelse af en liste over de pågældende beskyttet zone-karantæneskadegørere, ændring eller ophævelse af beskyttede zoner, ændring af listen over disse beskyttede zoner, opstilling af en liste over de pågældende EU-kvalitetsskadegørere og planter til plantning, opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvis indførsel til og flytning inden for Unionens område skal forbydes, og de pågældende tredjelande, opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter samt betingelserne for indførsel til og flytning af disse inden for Unionens område, fastsættelse af krav for tredjelande svarende til kravene ved flytning inden for Unionens område af planter, planteprodukter eller andre objekter, fastsættelse af særlige betingelser eller bestemmelser vedrørende indførsel af særlige planter, planteprodukter og andre objekter til grænseområder i medlemsstaterne, vedtagelse af midlertidige foranstaltninger vedrørende indførsel til og flytning inden for Unionens område af planter til plantning fra tredjelande, opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvis indførsel til og flytning inden for særlige beskyttede zoner skal forbydes, opstilling af en liste over krav ved indførsel til og flytning inden for særlige beskyttede zoner af planter, planteprodukter og andre objekter, opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter og de respektive tredjelande, der er oprindelses- eller afsendelseslande, for hvilke et plantesundhedscertifikat vil være påkrævet ved indførsel til Unionens område, opstilling af en liste over de planter, planteprodukter og andre objekter samt de respektive tredjelande, der er oprindelses- eller afsendelseslande, for hvilke et plantesundhedscertifikat vil være påkrævet ved indførsel til visse beskyttede zoner fra disse tredjelande, opstilling af en liste over de planter, planteprodukter eller andre objekter, for hvilke et plantepas vil være påkrævet ved flytning inden for Unionens område, opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvor hvilke et plantepas vil være påkrævet ved indførsel til visse beskyttede zoner, og fastlæggelse af plantepassets format. Disse beføjelser bør udøves i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser[16]. (72) Rådgivningsproceduren bør benyttes til vedtagelse af den første liste over EU-karantæneskadegørere, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør omfatte de skadegørere, der er opført i del A i bilag I til direktiv 2000/29/EF og del A, kapitel I, i bilag II til nævnte direktiv, til ændring af en skadegørers videnskabelige navn, hvis en sådan ændring er berettiget på grundlag af ny videnskabelig viden, til vedtagelse af den første liste over beskyttede zoner og de pågældende beskyttet zone-karantæneskadegørere, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de beskyttede zoner, der er anerkendt i henhold til artikel 2, stk. 1, litra h), første afsnit, i direktiv 2000/29/EF, og de beskyttet zone-karantæneskadegørere, der er opført i del B i bilag I og del B i bilag II til direktiv 2000/29/EF, til ændring og ophævelse af beskyttede zoner, til vedtagelse af den første liste over EU-kvalitetsskadegørere, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de skadegørere, der er opført i visse direktiver om fremstilling og markedsføring af frø og formeringsmateriale, til vedtagelse af den første liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvis indførsel til og flytning inden for Unionens område forbydes, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter og de pågældende forbud og tredjelande, der er opført i del A i bilag III til direktiv 2000/29/EF, samt deres kombinerede nomenklatur (KN-koder), til vedtagelse af den første liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvis indførsel til og flytning inden for Unionens område vil være underkastet særlige krav, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter samt de pågældende krav og tredjelande, der er opført i del A i bilag IV til direktiv 2000/29/EF, samt deres kombinerede nomenklatur (KN-koder), til vedtagelse af den første liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvis indførsel til visse beskyttede zoner forbydes, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter samt de pågældende forbud og tredjelande, der er opført i del B i bilag III til direktiv 2000/29/EF, samt deres kombinerede nomenklatur (KN-koder), til vedtagelse af den første liste over planter, planteprodukter og andre objekter, hvis indførsel til og flytning inden for visse beskyttede zoner vil være underkastet særlige krav, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter samt de krav, der er opført i del B i bilag IV til direktiv 2000/29/EF, samt deres kombinerede nomenklatur (KN-koder), til vedtagelse af den første liste over de planter, planteprodukter og andre objekter samt de respektive tredjelande, der er oprindelses- eller afsendelseslande, for hvilke der kræves et plantesundhedscertifikat ved indførsel til Unionens område, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter, der er opført i del B, punkt I, i bilag V til direktiv 2000/29/EF, til vedtagelse af den første liste over de planter, planteprodukter og andre objekter samt de respektive tredjelande, der er oprindelses- eller afsendelseslande, for hvilke der kræves et plantesundhedscertifikat ved indførsel til visse beskyttede zoner, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter, der er opført i del B, punkt II, i bilag V til direktiv 2000/29/EF, til vedtagelse af den første liste over de planter, planteprodukter og andre objekter, for hvilke der kræves et plantepas ved flytning inden for Unionens område, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter, der er opført i del A, punkt I, i bilag V til direktiv 2000/29/EF, og til vedtagelse af den første liste over de planter, planteprodukter og andre objekter, for hvilke der kræves et plantepas ved indførsel til visse beskyttede zoner, eftersom denne første liste, uden ændringer, kun bør indeholde de planter, planteprodukter og andre objekter, der er opført i del A, punkt II, i bilag V til direktiv 2000/29/EF. (73) I Rådets direktiv 74/647/EØF af 9. december 1974 om bekæmpelse af nellikeviklere[17] og Rådets direktiv 69/466/EØF af 8. december 1969 om bekæmpelse af San José-skjoldlusen[18] fastsættes foranstaltninger til bekæmpelse af de pågældende skadegørere. Efter ikrafttrædelsen af disse direktiver er de pågældende skadegørere blevet spredt til hele Unionens område, hvorfor der ikke længere kan anvendes inddæmningsforanstaltninger. Disse direktiver bør derfor ophæves. (74) Rådets direktiv 69/464/EØF af 8. december 1969 om bekæmpelse af kartoffelbrok[19], Rådets direktiv 93/85/EØF af 4. oktober 1993 om bekæmpelse af kartoflens ringbakteriose[20], Rådets direktiv 98/57/EF af 20. juli 1998 om bekæmpelse af Ralstonia solanacearum (Smith) Yabuuchi et al.[21] og Rådets direktiv 2007/33/EF af 11. juni 2007 om bekæmpelse af kartoffelcystenematoder og om ophævelse af direktiv 69/465/EF[22] bør ophæves, eftersom der bør vedtages nye foranstaltninger vedrørende de pågældende skadegørere i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning. I betragtning af den tid og de ressourcer, der er nødvendige for at vedtage de nye foranstaltninger, bør disse retsakter ophæves inden udgangen af 2021. (75) Forordning (EU) nr. …/2013 om ……[23] [Office of Publications, please insert number and title of Regulation laying down provisions for the management of expenditure relating to the food chain, animal health and animal welfare, and relating to plant health and plant reproductive material and, in the footnote, the reference to the Official Journal] fastsætter, at tilskud til foranstaltninger mod skadegørere skal vedrøre visse skadegørere, der er opført i bilagene til direktiv 2000/29/EF, og visse skadegørere, der ikke er opført i disse bilag, men som er omfattet af midlertidige EU-foranstaltninger. Ved denne forordning indføres en kategori af prioriterede skadegørere. Visse foranstaltninger truffet af medlemsstaterne, for så vidt angår prioriterede skadegørere, bør være berettigede til EU-tilskud, herunder godtgørelse til professionelle operatører for værdien af de planter, planteprodukter og andre objekter, der destrueres i henhold til udryddelsesforanstaltningerne i denne forordning. Forordning (EU) nr. XXX/2013 bør derfor ændres. (76) Målet for denne forordning, nemlig at sikre en harmoniseret fremgangsmåde med hensyn til beskyttelsesforanstaltninger mod planteskadegørere, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dets virkning, kompleksitet, grænseoverskridende og internationale karakter bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. (77) For små og mellemstore virksomheder medfører denne forordning ikke urimelige administrative byrder og økonomiske virkninger. I medfør af denne forordning, som er baseret på en høring af de berørte parter, er der om muligt blevet taget hensyn til den særlige situation for små og mellemstore virksomheder. En eventuel generel undtagelse for mikrovirksomheder, som udgør flertallet af virksomhederne, er ikke blevet taget i betragtning, da det offentlige policy-mål er at beskytte planters sundhed. (78) Denne forordning overholder den internationale plantebeskyttelseskonvention, aftalen om anvendelse af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger (SPS-aftalen) og retningslinjerne i henhold til disse. (79) I denne forordning overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder anerkender, navnlig respekt for privatliv og familieliv, ejendomsretten, beskyttelse af personoplysninger, frihed til at drive virksomhed og frihed for kunst og videnskab. Denne forordning bør anvendes af medlemsstaterne i overensstemmelse med disse rettigheder og principper — VEDTAGET DENNE FORORDNING: Kapitel I Genstand, anvendelsesområde og definitioner Artikel 1 Genstand og anvendelsesområde 1. Denne forordning fastsætter regler vedrørende plantesundhedsmæssige risici, som udgøres af enhver art, stamme eller biotype af patogener, dyr eller parasitære planter, der er skadelige for planter eller planteprodukter (i det følgende benævnt "skadegørere"), og foranstaltninger til at mindske disse risici til et acceptabelt niveau. 2. I denne forordning skal henvisninger til tredjelande læses som henvisninger til tredjelande og til de i bilag I anførte områder. I denne forordning skal henvisninger til Unionens område læses som henvisninger til Unionens område uden de områder, der er nævnt i bilag I. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 98 om ændring af bilag I for at sikre, at anvendelsesområdet for denne forordning er begrænset til den europæiske del af Unionens område. Der foretages en af følgende ændringer: a) tilføjelse til bilag I af et eller flere områder som nævnt i traktatens artikel 355, stk. 1 b) fjernelse fra bilag I af et eller flere områder som nævnt i traktatens artikel 355, stk. 2. Artikel 2 Definitioner I denne forordning forstås ved: 1) "planter": levende planter og følgende levende plantedele: a) frø i botanisk forstand, bortset fra sådanne, som ikke er bestemt til brug som såsæd b) frugter i botanisk forstand c) grøntsager d) rod- og stængelknolde, løg, jordstængler, rødder, grundstammer, stoloner e) skud, stængler, udløbere f) afskårne blomster g) grene med løv h) fældede træer med løv i) blade, løv j) plantevævskulturer, herunder cellekulturer, kimplasma, meristemer, kimæriske kloner, materiale produceret ved mikroformering k) levende pollen l) knopper, okuleringsmateriale, stiklinger, podekviste, podninger 2) "planteprodukter": produkter af vegetabilsk oprindelse, som ikke er forarbejdede, eller som kun har været genstand for en enkel bearbejdning, for så vidt det ikke drejer sig om planter. Medmindre andet angives, betragtes træ kun som et "planteprodukt", hvis det ikke er blevet forarbejdet, hvorved plantesundhedsrisiciene fjernes, og opfylder mindst én af følgende betingelser: a) Det har helt eller delvist bevaret sin naturlige runde form med eller uden bark. b) Det har ikke bevaret sin naturlige runde form som følge af savning, skæring eller kløvning. c) Det er i form af flis, spåner, savsmuld, træaffald, høvlspåner eller skrot af træ og har ikke undergået en behandling, som indebærer anvendelse af lim, varme eller tryk eller en kombination heraf til at producere pellets, briketter, krydsfiner eller spånplader. d) Det anvendes eller er bestemt til anvendelse som emballeringsmateriale eller stuvholt, uanset om det rent faktisk anvendes til transport af varer. 3) "planter til plantning": planter, som kan og er beregnet til at producere hele planter, og som er bestemt til at blive plantet, genplantet eller forblive plantet 4) "andet objekt": materiale eller objekt, bortset fra planter eller planteprodukter, med hvilket der kan indslæbes eller spredes skadegørere, herunder jord eller vækstmedier 5) "kompetent myndighed": en kompetent myndighed som defineret i artikel 2, stk. 5, i forordning (EU) nr. …/…. [Office of Publications, please insert number of Regulation on Official Controls] 6) "parti": et antal enheder af samme vare, som af plantesundhedshensyn er kendetegnet ved ensartethed med hensyn til sammensætning og oprindelse, og som indgår i en sending 7) "professionel operatør": enhver offentligretlig eller privatretlig person, der er erhvervsmæssigt involveret i en eller flere af følgende aktiviteter for så vidt angår planter, planteprodukter og andre objekter: a) plantning b) dyrkning c) produktion d) indførsel til og flytning inden for og ud af Unionens område e) markedsføring 8) "slutbruger": en fysisk person, der ikke handler som led i sin handelsmæssige eller erhvervsmæssige virksomhed, og som erhverver planter eller planteprodukter til egen brug 9) "test": en officiel ikke-visuel undersøgelse med henblik på at konstatere forekomst af eller identificere skadegørere 10) "behandling": en procedure, hvorved skadegørere dræbes, inaktiveres eller fjernes, eller hvor disse skadegørere steriliseres eller devitaliseres. Kapitel II Karantæneskadegørere Afdeling 1 KARANTÆNESKADEGØRERE Artikel 3 Definition af karantæneskadegørere En skadegører benævnes en "karantæneskadegører" i forhold til et afgrænset område, hvis den opfylder følgende betingelser: a) Dens identitet er blevet fastslået, jf. bilag II, afsnit 1, punkt 1. b) Den forekommer ikke i det pågældende område, jf. bilag II, afsnit 1, punkt 2, litra a), eller eventuelt kun i begrænset omfang inden for dette område, jf. bilag II, afsnit 1, punkt 2, litra b) og c). c) Den kan trænge ind i dette område og fastholde sin forekomst i dette område inden for overskuelig fremtid (i det følgende benævnt: "etablere sig") og sprede sig i dette område eller, hvis den allerede forekommer, til dele af området, hvor den forekommer i begrænset omfang, jf. bilag II, afsnit I, punkt 3 d) Dens indtrængen, etablering og spredning vil som omhandlet i bilag II, afsnit 1, punkt 4, have uacceptable økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser for det pågældende område eller, hvis den allerede forekommer, de dele af området, hvor den forekommer i begrænset omfang. e) Der findes gennemførlige og effektive foranstaltninger til at hindre indtrængen, etablering eller spredning af den pågældende skadegører i dette område og afbøde de plantesundhedsmæssige risici og konsekvenser. Afdeling 2 EU-karantæneskadegørere Artikel 4 Definition af EU-karantæneskadegørere En karantæneskadegører benævnes en EU-karantæneskadegører, hvis det afgrænsede område, som omhandlet i indledningen til artikel 3, er Unionens område og er opført på den i artikel 5, stk. 2, nævnte liste. Artikel 5 Forbud mod indslæbning og flytning af EU-karantæneskadegørere 1. En EU-karantæneskadegører må ikke indslæbes i eller flyttes inden for Unionens område. Der må ikke forsætligt træffes foranstaltninger, som kan bidrage til indslæbning i, etablering og spredning inden for Unionens område af en EU-karantæneskadegører. 2. Kommissionen fastlægger ved en gennemførelsesretsakt en liste over skadegørere, der opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 3, litra b), c) og d), for så vidt angår Unionens område, og som benævnes "liste over EU-karantæneskadegørere". Denne liste omfatter de skadegørere, der er opført i del A i bilag I til direktiv 2000/29/EF og del A, kapitel I, i bilag II til nævnte direktiv. Skadegørere, som er hjemmehørende i en del af Unionens område, enten naturligt eller som følge af indslæbning fra områder uden for Unionens område, betegnes i ovennævnte liste som skadegørere, der vides at forekomme inden for Unionens område. Skadegørere, der ikke er hjemmehørende i nogen del af Unionens område, betegnes i ovennævnte liste som skadegørere, der ikke vides at forekomme inden for Unionens område. Gennemførelsesretsakten vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 99, stk. 2. 3. Kommissionen ændrer den i stk. 2 omhandlede gennemførelsesretsakt, hvis vurderingen viser, at en skadegører, der ikke er opført i denne retsakt, opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 3, litra b), c) og d), for så vidt angår Unionens område, eller at en skadegører, der er opført i denne retsakt, ikke længere opfylder en eller flere af disse betingelser. I det første tilfælde opføres den pågældende skadegører på den i stk. 2 nævnte liste, og i det andet tilfælde fjernes den pågældende skadegører på denne liste. Kommissionen forelægger vurderingen for medlemsstaterne. Gennemførelsesretsakterne om ændring af gennemførelsesretsakten som omhandlet i stk. 2 vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 99, stk. 3. Samme procedure anvendes ved ophævelse eller afløsning af den gennemførelsesretsakt, der henvises til i stk. 2. 4. Kommissionen ændrer gennemførelsesretsakten som omhandlet i stk. 2 ved at ændre skadegørerens videnskabelige navn, hvis en sådan ændring er berettiget på grundlag af udviklingen i videnskabelig viden. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 99, stk. 2. Artikel 6 Prioriterede skadegørere 1. En EU-karantæneskadegører er en "prioriteret skadegører", hvis den opfylder følgende betingelser: a) Den opfylder for så vidt angår Unionens område betingelsen i bilag II, afsnit 1, punkt 2, litra a) eller b). b) Dens potentielle økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser er særdeles alvorlige for Unionens område, jf. afsnit 2 i bilag II. c) Den er opført på listen i overensstemmelse med stk. 2. 2. Kommissionen opretter og ændrer ved hjælp af en gennemførelsesretsakt en liste over prioriterede skadegørere, i det følgende benævnt: "liste over prioriterede skadegørere". Hvis resultaterne af en vurdering viser, at en EU-karantæneskadegører opfylder betingelserne som omhandlet i stk. 1, eller at en skadegører ikke længere opfylder en eller flere af disse betingelser, ændrer Kommissionen den i første afsnit omhandlede gennemførelsesretsakt ved at opføre eller fjerne den pågældende skadegører på listen. Kommissionen forelægger vurderingen for medlemsstaterne. Antallet af prioriterede skadegørere må ikke udgøre mere end 10 % af de EU-karantæneskadegørere, der er opført på listen i henhold til artikel 5, stk. 2 og 3. Hvis antallet af prioriterede skadegørere overstiger 10 % af de EU-karantæneskadegørere, der er opført på listen i henhold til artikel 5, stk. 2 og 3, ændrer Kommissionen den gennemførelsesretsakt, der er omhandlet i første afsnit, ved en tilsvarende justering af antallet af skadegørere på denne liste på grundlag af disses potentielle økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser, jf. afsnit 2 i bilag II. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren, jf. artikel 99, stk. 3. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde vedrørende en alvorlig plantesundhedsmæssige risiko vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 99, stk. 4, gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks, hvor EU-karantæneskadegørere opføres på listen over prioriterede skadegørere. Artikel 7 Ændring af bilag II, afsnit 1 og 2 1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 98 vedrørende ændring af afsnit 1 i bilag II om kriterier for identificering af skadegørere, der kan betegnes som karantæneskadegørere, for så vidt angår skadegørerens identitet, dens forekomst, dens evne til at trænge ind, etablere og sprede sig og dens potentielle økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser, under hensyntagen til udviklingen i videnskabelig og teknisk viden. 2. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 98 vedrørende ændring af afsnit 2 i bilag II om kriterier for identificering af EU-karantæneskadegørere, der kan betegnes som prioriterede skadegørere, for så vidt angår deres potentielle økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser, under hensyntagen til udviklingen i videnskabelig og teknisk viden. Artikel 8 EU-karantæneskadegørere, der anvendes til videnskabelige formål, forsøg, planteforædling, avl eller udstillinger 1. Uanset artikel 5, stk. 1, kan medlemsstaterne efter anmodning tillade indførsel til og flytning inden for deres område af EU-karantæneskadegørere, der anvendes til videnskabelige formål, forsøg, planteforædling, avl eller udstillinger, hvis alle nedenstående krav er opfyldt: a) Indførsel, flytning og anvendelse af den pågældende skadegører resulterer ikke i etablering eller spredning af denne skadegører inden for Unionens område, hvis der er indført passende restriktioner. b) Opbevaringsfaciliteterne, hvor den pågældende skadegører skal opbevares, og karantænestationerne, jf. artikel 56, hvor den pågældende skadegører skal anvendes, skal være hensigtsmæssige. c) Personalet, som udøver aktiviteterne, hvori den pågældende skadegører indgår, skal besidde de nødvendige videnskabelige og tekniske kvalifikationer. 2. Den kompetente myndighed vurderer risikoen for etablering og spredning af den pågældende skadegører som omhandlet i stk. 1, litra a), idet der tages hensyn til skadegørerens identitet, biologi og måden, hvorpå den spredes, den påtænkte aktivitet, samspillet med miljøet og andre relevante faktorer i forbindelse med den risiko, som den pågældende skadegører frembyder. Myndigheden vurderer de opbevaringsfaciliteter, hvor skadegøreren opbevares, jf. stk. 1, litra b), og de videnskabelige og tekniske kvalifikationer for det personale, der gennemfører aktiviteten, hvori den pågældende skadegører indgår, jf. stk. 1, litra c). På grundlag af disse vurderinger tillader den kompetente myndighed indførsel til eller flytning af skadegøreren inden for Unionens område, hvis kravene i stk. 1 er opfyldt. 3. Vilkårene for tilladelse skal omfatte følgende betingelser: a) Skadegøreren skal opbevares i opbevaringsfaciliteter, der anses for hensigtsmæssige af de kompetente myndigheder og er nævnt i tilladelsen. b) Den aktivitet, hvori skadegøreren indgår, skal gennemføres i en karantænestation, der er udpeget i henhold til artikel 56 af den kompetente myndighed, og som er nævnt i tilladelsen. c) Den aktivitet, hvori skadegøreren indgår, skal gennemføres af personale, hvis videnskabelige og tekniske kvalifikationer er godkendt af den kompetente myndighed og er nævnt i tilladelsen. d) Skadegøreren skal være ledsaget af tilladelsen ved indførsel til eller flytning inden for Unionens område. 4. Tilladelsen skal være begrænset til, hvad der er hensigtsmæssigt for den pågældende aktivitet, og må ikke overstige kapaciteten for den udpegede karantænestation. Den skal omfatte de begrænsninger, der er nødvendige for at mindske risikoen for etablering og spredning af den pågældende EU-karantæneskadegører. 5. Den kompetente myndighed fører tilsyn med, at betingelserne i stk. 3 og de begrænsninger og restriktioner, der er omhandlet i stk. 4, overholdes, og træffer de nødvendige foranstaltninger, i tilfælde af at disse betingelser, begrænsninger eller restriktioner ikke er opfyldt. Disse foranstaltninger kan, i det omfang det er relevant, være en inddragelse af tilladelsen som omhandlet i stk. 1. 6. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 98 vedrørende de nærmere regler for: a) udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende indførsel til og flytning inden for Unionen af de pågældende skadegørere b) de i stk. 2 omhandlede vurderinger og tilladelser c) overvågning af regeloverholdelse, foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse og anmeldelse heraf, jf. stk. 5. Artikel 9 Anmeldelse af EU-karantæneskadegørere til de kompetente myndigheder 1. Hvis en person får kendskab til forekomsten af en EU-karantæneskadegører eller har begrundet mistanke om en sådan forekomst, skal den pågældende skriftligt underrette den kompetente myndighed inden for ti kalenderdage. 2. På den kompetente myndigheds anmodning skal den i stk. 1 omhandlede person meddele myndigheden de oplysninger om den pågældende forekomst, som vedkommende er i besiddelse af. Artikel 10 Foranstaltninger ved mistanke om forekomst af en EU-karantæneskadegører Hvis en kompetent myndighed har mistanke om forekomst af en EU-karantæneskadegører på en del af den pågældende medlemsstats område, hvor den pågældende skadegører ikke hidtil har vidstes at forekomme, træffer den straks træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på en officiel bekræftelse af denne skadegørers forekomst. Artikel 11 Anmeldelse af EU-karantæneskadegørere til Kommissionen og de øvrige medlemsstater 1. Den enkelte medlemsstat underretter gennem det elektroniske anmeldelsessystem, jf. artikel 97, Kommissionen og de øvrige medlemsstater, når en af følgende betingelser er opfyldt: a) Medlemsstatens kompetente myndighed har modtaget et diagnoseresultat fra et officielt laboratorium som nævnt i artikel 36 i forordning (EU) nr. …/….. [Office of Publications, please insert the number of the Regulation on Official Controls], som bekræfter (i det følgende benævnt: "officielt bekræfter") forekomsten på dens område af en EU-karantæneskadegører, der ikke vides at forekomme i den pågældende medlemsstat. b) Medlemsstatens kompetente myndighed har officielt bekræftet forekomsten på sit område af en EU-karantæneskadegører, hvis denne skadegører vides at forekomme i en del af dens område, hvor den ikke tidligere er forekommet. c) Medlemsstatens kompetente myndighed har officielt bekræftet forekomsten på sit område af en EU-karantæneskadegører i en sending af planter, planteprodukter eller andre objekter, der indføres eller skal indføres til eller flyttes inden for Unionens område. 2. De i stk. 1 nævnte anmeldelser skal indgives inden for en frist på tre arbejdsdage efter den dato, hvor den kompetente myndighed officielt bekræfter forekomsten af den pågældende EU-karantæneskadegører. 3. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 98, som fastsætter, at de i stk. 1 omhandlede anmeldelsesforpligtelser også gælder ved mistanke om forekomst af bestemte EU-karantæneskadegørere, som endnu ikke er blevet officielt bekræftet. Disse delegerede retsakter kan også fastsætte tidsfristen for indgivelse af disse anmeldelser. Artikel 12 Oplysninger om EU-karantæneskadegørere til professionelle operatører fra de kompetente myndigheder Hvis betingelserne i et af litraerne i artikel 11, stk. 1, er opfyldt, sørger den kompetente myndighed for, at professionelle operatører, hvis planter, planteprodukter eller andre objekter kan være berørt, øjeblikkeligt underrettes om forekomsten af den pågældende EU-karantæneskadegører. Artikel 13 Oplysninger om prioriterede skadegørere til offentligheden fra de kompetente myndigheder Hvis betingelserne i et af litraerne i artikel 11, stk. 1, litra a) eller b), er opfyldt for så vidt angår en prioriteret skadegører, underretter den kompetente myndighed offentligheden om de foranstaltninger, der er truffet og skal træffes af den kompetente myndighed, og om foranstaltninger, der om nødvendigt skal træffes af bestemte professionelle operatører eller andre personer. Artikel 14 Anmeldelse af overhængende farer 1. Hvis en medlemsstat har dokumentation for, at der er overhængende fare for indtrængen af en EU-karantæneskadegører til Unionens område eller en del af dette område, hvor den endnu ikke forekommer, giver medlemsstaten straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater skriftlig underretning herom. 2. Professionelle operatører skal straks underrette de kompetente myndigheder om enhver dokumentation, de måtte have vedrørende en overhængende fare, jf. stk. 1, i forbindelse med EU-karantæneskadegørere. Artikel 15 Foranstaltninger, der skal træffes øjeblikkeligt af de professionelle operatører 1. Hvis en professionel operatør bliver opmærksom på, at en EU-karantæneskadegører forekommer på planter, planteprodukter eller andre objekter, som denne har kontrol med, skal operatøren straks efter underretning og høring af den berørte kompetente myndighed træffe de plantesundhedsforanstaltninger, som kræves for at fjerne denne skadegører fra de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter og fra sine anlæg, hvor det er relevant, og forebygge spredning af denne skadegører. Den professionelle operatør skal umiddelbart og efter underretning og høring af den berørte kompetente myndighed informere de personer i handelskæden, fra hvem disse planter, planteprodukter eller andre objekter er modtaget. Den kompetente myndighed sikrer, i det omfang det er relevant, at den pågældende professionelle operatør trækker de planter, planteprodukter og andre objekter, hvori skadegøreren kan forekomme, tilbage fra markedet. 2. Hvis de planter, planteprodukter eller andre objekter, der er nævnt i stk. 1, ikke længere er under den pågældende professionelle operatørs kontrol, skal den professionelle operatør umiddelbart og efter underretning og høring af den berørte kompetente myndighed informere de personer i handelskæden, fra hvem de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter er modtaget, og til hvem disse planter, planteprodukter og andre objekter er blevet leveret, om forekomsten af skadegøreren. 3. Den kompetente myndighed sikrer, i det omfang det er relevant, at den pågældende professionelle operatør tilbagekalder de planter, planteprodukter og andre objekter, hvori skadegøreren kan forekomme, fra markedet og, såfremt disse planter, planteprodukter eller andre objekter er nået ud til slutbrugerne, fra disse slutbrugere. 4. Når bestemmelserne i stk. 1 eller 2 finder anvendelse, skal den berørte professionelle operatør meddele den pågældende kompetente myndighed samtlige oplysninger, der er relevante for offentligheden. Denne myndighed underretter offentligheden, hvis der skal træffes foranstaltninger med hensyn til planter, planteprodukter eller andre objekter, hvori den pågældende skadegører kan forekomme. Artikel 16 Udryddelse af EU-karantæneskadegørere 1. Hvis forekomsten af en EU-karantæneskadegører er officielt bekræftet, træffer den kompetente myndighed omgående alle nødvendige foranstaltninger for at fjerne denne skadegører i det pågældende område og forhindre, at den spredes til andre områder (i det følgende benævnt: "at udrydde"). Disse foranstaltninger skal vedtages i overensstemmelse med bilag IV om foranstaltninger og principper for risikostyring i forbindelse med skadegørere. 2. Hvis forekomsten af den pågældende EU-karantæneskadegører kan være forbundet med flytning af planter, planteprodukter eller andre objekter, undersøger den kompetente myndighed kilden til denne forekomst og muligheden for, at den pågældende skadegører er blevet spredt til flere planter, planteprodukter eller andre objekter gennem disse flytninger. 3. Hvis de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger vedrører indførsel til eller flytning inden for Unionens område af planter, planteprodukter og andre objekter, underretter den berørte medlemsstat straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater om disse foranstaltninger. 4. Borgernes private anlæg undtages ikke fra de foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, og undersøgelserne nævnt i stk. 2. Artikel 17 Etablering af restriktionsområder 1. Efter den officielle bekræftelse, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra a), etablerer den kompetente myndighed omgående et område, hvor de i nævnte artikel omhandlede foranstaltninger skal træffes (i det følgende benævnt: "restriktionsområde"). Restriktionsområdet består af en angrebet zone, jf. stk. 2, og en stødpudezone, jf. stk. 3. 2. Den angrebne zone skal omfatte: a) alle planter, der vides at være angrebet af den pågældende skadegører b) alle planter, der udviser tegn eller symptomer på mulige angreb af denne skadegører c) alle andre planter, der kan være angrebet af denne skadegører på grund af deres modtagelighed over for skadegøreren og tætte placering på de angrebne planter eller et fælles produktionssted, hvis det kendes, med angrebne planter eller planter, der stammer fra disse. 3. Stødpudezonen skal grænse op til den angrebne zone og omgive denne. Dens størrelse skal være hensigtsmæssig i forhold til risikoen for, at den pågældende skadegører spredes naturligt uden for den angrebne zone eller som følge af menneskelige aktiviteter i den angrebne zone og dens omgivelser, og fastlægges i overensstemmelse med de principper, der er fastlagt i afsnit 2 i bilag IV om foranstaltninger og principper for risikostyring i forbindelse med skadegørere. Hvis risikoen for spredning af skadegørere uden for den angrebne zone er tilstrækkeligt reduceret ved hjælp af naturlige eller kunstige barrierer, kræves der dog ingen stødpudezone. 4. Uanset stk. 1 kan den kompetente myndighed, dersom den ved første øjekast på grundlag af arten af den pågældende skadegører og stedet, hvor den blev konstateret, konkluderer, at den pågældende skadegører kan fjernes umiddelbart, beslutte ikke at etablere et restriktionsområde. I så fald gennemfører den en undersøgelse for at afgøre, hvorvidt eventuelle yderligere planter eller planteprodukter er blevet angrebet. På grundlag af denne undersøgelse vurderer den kompetente myndighed, om der er behov for at etablere et restriktionsområde. Den pågældende kompetente myndighed underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater om resultaterne af denne undersøgelse. 5. Hvis et restriktionsområde i overensstemmelse med stk. 2 og 3 skal udvides til en anden medlemsstats område, kontakter den medlemsstat, hvor den pågældende skadegører blev konstateret, straks den medlemsstat, til hvis område restriktionsområdet skal udvides, således at denne medlemsstat kan træffe alle nødvendige foranstaltninger som omhandlet i stk. 1-4. 6. Senest den 31. marts hvert år underretter medlemsstaterne Kommissionen og de øvrige medlemsstater om antallet og placeringen af de etablerede restriktionsområder, de pågældende skadegørere og de respektive foranstaltninger, der er truffet i det foregående år. Artikel 18 Undersøgelser og ændringer af restriktionsområder og ophævelse af restriktioner 1. De kompetente myndigheder foretager hvert år en undersøgelse af de enkelte restriktionsområder for så vidt angår udviklingen i forekomsten af den pågældende skadegører. Disse undersøgelser skal gennemføres i overensstemmelse med bestemmelserne vedrørende undersøgelser, jf. artikel 21, stk. 1 og 2. 2. Hvis en kompetent myndighed på grundlag af en årlig undersøgelse konstaterer, at den pågældende skadegører forekommer i stødpudezonen, meddeler den pågældende medlemsstat straks dette til Kommissionen og de øvrige medlemsstater med oplysning om, at der er konstateret forekomst af skadegøreren i en stødpudezone. 3. De kompetente myndigheder ændrer afgrænsningen af de angrebne zoner, stødpudezoner og restriktionsområder, i det omfang det er relevant, på baggrund af de i stk. 1 nævnte undersøgelsesresultater. 4. De kompetente myndigheder kan beslutte at ophæve et restriktionsområde og bringe de respektive udryddelsesforanstaltni