Regionsudvalgets udtalelse om »Kulturen og de kulturelle forskelle og deres betydning for Europas fremtid« (98/C 180/11)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til sit præsidiums beslutning af 11. juni 1997 om at afgive udtalelse i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab om »Kulturen og de kulturelle forskelle og deres betydning for Europas fremtid« og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 7 »Borgernes Europa, Forskning, Kultur, Ungdom og Forbrugerspørgsmål«,

under henvisning til Underudvalg 7's udtalelse (CdR 447/97 rev.), som blev vedtaget den 23. januar 1998 med Irma Peiponen og Dimitrios Efstathiadis som ordførere -

på den 22. plenarforsamling den 12.-13. marts 1998 (mødet den 13. marts), med et flertal af stemmer for, vedtaget følgende udtalelse.

1. Hensigten med udtalelsen

1.1. Denne udtalelse udgør Regionsudvalgets bidrag til den igangværende debat i EU om kulturens rolle.

1.2. Regionsudvalget ønsker på den ene side at tage stilling til, hvor Fællesskabet skal koncentrere sin indsats, og hvad den primære hensigt med en indsats på kulturområdet skal være (artikel 128, stk. 1-3). På den anden side ønsker Regionsudvalget at videreføre debatten om betydningen af, at der tages højde for de kulturelle aspekter på de forskellige politikområder (artikel 128, stk. 4).

1.3. I udtalelsen gøres der et forsøg på at udvide kulturbegrebet i forhold til den almindelige opfattelse. Vender man blikket mod det, der ligger bag de ydre kulturelle manifestationer, vil man måske have lettere ved at forstå andres tankemønstre og adfærd. Dette kan ikke blot være til gavn for os alle i dagligdagen, men også for det stadig mere globaliserede erhvervsliv, ligesom det kan indebære praktiske fordele for de lokale og regionale myndigheder. Vigtigst af alt styrker forståelsen af og for andre kulturer den sociale harmoni og den gensidige forståelse mellem mennesker. Den kulturelle forståelse spiller også en vigtig økonomisk rolle som forudsætning for udvidelsen af EU. Regionsudvalget vil fremme anvendelsen af en kulturdefinition, som tillader de regionale og lokale myndigheder at udarbejde nye politikker, der tager sigte på at integrere alle kulturelle grupper i lokalsamfundet ().

1.4. I dag er det alfa og omega at kunne overskride kulturelle grænser og leve i et pluralistisk samfund. Vi må gradvis bringes til at erkende, at sameksistens, samarbejde og kulturelt samspil er til gavn for de forskellige befolkningsgruppers muligheder og kreativitet, og at resultatet ikke er, at de respektive kulturer forandres, eller at sprogenes, nationernes og kulturernes fortsatte eksistens trues. Den europæiske kultur er af ældre dato end verdensdelens opdeling i nationalstater, og denne kulturs rigdom og mangfoldighed er i lige så høj grad et resultat af ligheder som af forskelle mellem de kulturer, der lever side om side i Europa.

1.5. Det er Europas kulturelle arv, der gør os til europæere. Gennem århundreder er der sket en påvirkning via handel og andet fredeligt samkvem. Dominerende kulturelle tendenser fra tidligere perioder er fortsat synlige i forskelle dele af Europa. Dette gælder kultur i såvel materiel som åndelig form. Frihed, demokrati, humanisme og menneskerettigheder er særtræk, som trods dystre perioder i Europas historie aldrig er faldet helt i glemsel. Efter totalitarisme og vold har de fineste europæiske værdier tværtimod altid genvundet deres dominerende stilling.

1.6. Ethvert menneskesamfund skaber sin egen kultur ud fra et samspil med dels det naturlige miljø, dels andre samfund. Individet tilegner sig opvækstmiljøets skikke, tro, værdier og kommunikationssystemer, f.eks. lingvistiske og ikke-lingvistiske symboler, og det er faktisk netop på den måde, det bliver medlem af et samfund. Kulturen skaber så at sige individet i sit eget billede.

1.7. Tværkulturelt samspil er foregået på mange forskellige måder. I historiens løb er kulturelle forskelle blevet brugt mod andre grupper og folk. Vi kan ikke fornægte de mørke perioder i vores historie. De bagvedliggende årsager må afdækkes, men samtidig må man prøve at finde metoder til at forebygge ny vold og fjendtlighed. Vi må ikke glemme de mange negative fænomener i fortiden. Bevidsthed om kulturelle forskelle er ikke i sig selv en garanti for, at man kan leve sammen i fred og fordragelighed. Vi må træffe et valg. Lad os ikke glemme, at flere af de negative fænomener, vi ser i dag, har stukket ansigtet frem før. Den europæiske tradition alene er ikke nok til at garantere opretholdelse af samfundsfreden.

1.8. Det er vigtigt at bemærke, at kulturen er begyndt at spille en central rolle i forbindelse med løsningen af de globale problemer. Med De Forenede Nationers Decade for Cultural Development (1988-1997) og rapporten Our Creative Diversity, der er udgivet af FN-organet UNESCO's World Commission on Culture and Development, har man forsøgt at sætte kulturelle spørgsmål på dagsordenen i den internationale debat. Europarådet har taget udfordringen op med udgivelsen af rapporten In from the Margins.

1.9. Regionsudvalget opfordrer til, at der i forbindelse med EU's deltagelse i den igangværende kulturdebat skabes bevidsthed om og anerkendelse af Europas kulturelle mangfoldighed i bred forstand.

1.10. De europæiske folks forskellige kulturer er forudsætningen for, at Den Europæiske Union overhovedet kan eksistere og have samme begrebsmæssige indhold for alle. Kulturen er på én gang grundlaget for Unionen og den struktur, der binder den sammen.

2. Kulturbegrebet

2.1. Kulturen i Regionsudvalgets tidligere udtalelser

2.1.1. Regionsudvalget gør en bevidst indsats for at fremme samhørigheden i Europa. I det følgende gennemgås tidligere udtalelser i kronologisk orden, hvilket gør det muligt at se den udvikling, der er sket i Regionsudvalget, i retning af en bedre gestaltning af og en mere helhedsbetonet hensyntagen til kulturbegrebet.

2.1.2. I sin udtalelse om KALEIDOSKOP 2000-programmet () gjorde Regionsudvalget opmærksom på sin utilfredshed med manglen på en holdbar definition af kulturbegrebet og den manglende anerkendelse af den rolle, kommunerne og regionerne spiller i forbindelse med alle former for skabelse, bearbejdning og støtte af den kulturelle rigdom. Man kritiserede også programmet for at favorisere storstilede projekter på bekostning af mindre projekter vedrørende fremme og præsentation af viden på det lokale niveau.

2.1.3. I sin udtalelse om RAPHAEL-programmet () fandt Regionsudvalget, at dette program favoriserede finkulturen ved at koncentrere indsatsen om beskyttelse af monumenter, som er et rent materielt kulturudtryk. Man gjorde opmærksom på, at materielle kulturudtryk altid har en symbolsk eller »åndelig« dimension, der forener dem med mening. Når det drejer sig om kultur, er det meget vigtigt, at der foregår en udveksling i begge retninger: Mennesker skal kende og forstå deres egen kulturelle baggrund, samtidig med at de får indblik i andre kulturer.

2.1.4. I sin udtalelse om tværkulturel uddannelse (), gjorde Regionsudvalget opmærksom på, at uddannelse spiller en helt central rolle i forbindelse med eliminering af kulturelle fordomme og kulturel diskrimination. Den tværkulturelle uddannelse må indledes allerede på førskoleniveau. Projekter vedrørende udvikling af undervisningsmaterialer, der behandler Europas sproglige og kulturelle mangfoldighed, bør støttes. I forbindelse med uddannelse af lærere og andre undervisere skal sigtet være at opdrage til multikulturalisme, hvilket skal komme til udtryk i såvel udvælgelsen af studerende som i undervisningsplanernes indhold. Samarbejdet i EU og med internationale organisationer bør styrkes. Lokale og regionale myndigheder må påtage sig et særligt ansvar for, at nationale og etniske minoriteters ret til undervisning respekteres, og at de får mulighed for at lære værdierne i deres egen kultur at kende. Regionsudvalget understreger navnlig behovet for at tage hensyn til migrerende arbejderes og indvandreres kulturelle og sproglige rettigheder i uddannelse og opdragelse.

2.1.5. I sin udtalelse om hensynet til de kulturelle aspekter i Det Europæiske Fællesskabs virksomhed () tilsluttede Regionsudvalget sig, at EU's kompetence udvides til at omfatte kulturen som modvægt til den overdrevne betoning af økonomien. Man beklagede dog navnlig det forhold, at Kommissionen i sin rapport ikke havde gjort noget forsøg på at definere rækkevidden af den kulturelle aktivitet. Udnyttelse af mulighederne inden for kunst, herunder industriel og audiovisuel kunst, i udviklingsprojekter på lokalt og regionalt plan må som sådan anses for positiv, men efter Regionsudvalgets opfattelse fører dette samtidig til en snæver definition af kulturbegrebet, hvor man kun fokuserer på sproget, den bygnings- og håndværksmæssige tradition og den audiovisuelle kultur.

2.1.6. Udtalelsen om samhørighedspolitik og kultur () er et klart udtryk for Regionsudvalgets ønske om at styrke det oprindelige element i kommunerne og regionerne gennem den kulturelle dimension og ikke blot gennem en rent økonomisk betinget politik. På den anden side erkender Regionsudvalget, at det økonomiske potentiale i de aktiviteter, der kan skabes ved at kombinere industriel og audiovisuel kunst med lokale værdier, også ud fra et beskæftigelsessynspunkt er af interesse. I udtalelsen fremlægges således det synspunkt, at samfundsøkonomisk udvikling er såvel en økonomisk som en kulturel proces.

2.2. Kulturens samfundsmæssige rolle

2.2.1. Kultur kan anskues som en mental programmering, der adskiller én gruppe eller klasse fra andre grupper eller klasser. Hvis vi skal kunne kommunikere, må vi have forståelse for hinanden og for de kulturelle forskelle.

2.2.2. Kulturer er baseret på symboler, som opleves som fælles, og på forståelsen af disse symbolers betydning for fællesskabet. Disse symboler kan være af materiel karakter (f.eks. bygninger, flag, påklædning, fødevarer), »energibundne« (f.eks. sange, farver og kombinationer heraf), sociale (f.eks. fælles begivenheder, skikke og institutioner) og ikke-materielle (f.eks. fællesskabsfølelse, fælles humor, sprog og etiske værdier). En nødvendig forudsætning for udvikling af kulturen og dens symboler er skabelse og gensidig accept af fælles kommunikationsmønstre og -regler, som i sidste ende garanterer opretholdelse af samfundsfreden og velstanden i hele regionen. Demokrati er et eksempel på en sådan kultur.

2.2.3. For at kunne se, hvad der skjuler sig bagved disse kulturelle symboler og få mulighed for bedre at forstå forskelle i skikke og adfærd, har vi brug for nogle begrebsmæssige redskaber. Et af de bedste redskaber i denne forbindelse er kulturdimensionsmodellen (). Han anskuer kulturen ud fra fire dimensioner:

- magtafstand (stor - lille);

- individualisme/kollektivisme;

- maskulinitet/femininitet;

- evne til at tolerere forskelle (god - ringe).

2.2.4. Magtafstand er et udtryk for borgernes holdning til magthaverne. I et land med en stor magtafstand er samfundets politiske og økonomiske lagdeling mere markant end i et land med en lille magtafstand.

2.2.5. Individualisme er forbundet med samfund, hvor bindingerne mellem de enkelte individer er svage. Det modsatte er kollektivisme, der findes i samfund, hvor mennesker lige fra fødslen er integreret i stærke og faste vi-grupper.

2.2.6. Hvad angår den tredje dimension - maskulinitet/femininitet - skal det bemærkes, at der blot er tale om et metodisk begrebspar, og at begreberne ikke har samme betydning som i daglig tale.

2.2.7. I maskuline kulturer konkurrerer man indbyrdes, og det er katastrofalt at være taber. Der fokuseres på personlige færdigheder, og konflikter søges løst gennem »kamp«. I feminine kulturer prøver man derimod at finde frem til kompromisløsninger og at undgå at »love for meget«. I maskuline kulturer er målet et præstationssamfund, mens målet i en feminin kultur er et velfærdssamfund.

2.2.8. Endelig varierer evnen til at tolerere forskelle overraskende meget fra kultur til kultur. Utryghed er altid en subjektiv erfaring, omend denne erfaring eventuelt deles med andre medlemmer af fællesskabet. Ekstrem utryghed skaber frygt, og man har i tidens løb udviklet metoder til at dæmpe frygten, f.eks. teknologi, love/normer og religion. I et multikulturelt Europa er det af allerstørste vigtighed, at evnen til at tolerere forskelle forbedres, og tværkulturelle forbindelser og netværk har i denne forbindelse en primær rolle at spille.

2.3. Kulturen og miljøet

2.3.1. De alvorligste problemer i og omkring Europa er miljørelaterede. En løsning af disse problemer kræver også indsigt i de kulturelle processer, hvorfor miljøet fortjener særlig opmærksomhed i denne udtalelse.

2.3.2. De måder, hvorpå det naturlige miljø formes og ændres i byerne og på landet, er i høj grad kulturelt betingede. Kulturen er ikke blot bestemt af materielle og åndelige udtryksformer, men også af det økonomiske forhold mellem mennesket og dets omgivelser (). Anvendelse af visse materielle genstande frem for andre og kumulering versus ødelæggelse af materielle goder har ikke udelukkende en nyttebetonet, økonomisk baggrund, men beror også på de dybere værdier, regler og den symbolske praksis, der har været fremherskende i forskellige tidsperioder.

2.3.3. Den miljømæssige krise tvinger os til at erkende, at vi kulturelt set er »programmeret« til at videreføre en praksis, der skader miljøet, og som, på lang sigt, vil medføre uoprettelige ødelæggelser: Ozonhullet, den meget omfattende ørkendannelse og skovdøden peger i denne retning. Generelt er man bevidst om, at sådanne økonomisk-kulturelt betingede problemer har størst indflydelse på den fattigste del af verdens befolkning. I de industrialiserede lande er det tilsvarende de lavtlønnede og socialt udstødte i byernes forstæder og centre, der er mest udsat. I de fleste tilfælde savner disse grupper en kulturel horisont, der kan bibringe dem nye indfaldsvinkler til anvendelsen af miljøet.

2.3.4. Det bør være EU's målsætning at opretholde og udvikle kulturelle modeller og regler, der repræsenterer en miljøvenlig anvendelse af naturressourcerne, og at undgå eller begrænse indflydelsen fra de kulturelle modeller, der har helt unødvendige skadelige eller fatale konsekvenser for miljøet.

2.4. Store regionale enheder i Europa

2.4.1. Bl.a. geografiske forhold, fælles historie, samfundsmæssige forhold, religion og sprog har skabt et Europa af regioner med en identitet mellem det nationale og det europæiske.

2.4.2. Europa har tre, meget forskellige, havregioner. Den ældste består af kulturerne omkring Middelhavet. Middelhavsregionens historie vidner om, at der takket være tværkulturel kommunikation og kulturelle netværk har kunnet foregå en kulturudveksling og et samarbejde mellem folkene omkring Middelhavet, samtidig med at de skabte deres egen nationale, religiøse og regionale kulturelle identitet.

2.4.3. Kulturerne omkring Atlanterhavet og Østersøen har skabt deres egne særlige udvekslingsområder. Atlanterhavet har muliggjort kontakter langt fra Europa, mens der har været tætte indhavsforbindelser omkring Østersøen.

2.4.4. I nyere tid har kulturen, nærmere bestemt konkurrerende civilisationers aspirationer, været en væsentlig faktor i politiske og væbnede konflikter, der bunder i de fysiske grænser, der er fulgt med etableringen af nye stater rundt om i Europa og på andre kontinenter. På samme måde må retorikken omkring kulturernes ægthed og renhed ses som en »defensiv« agressionspolitik, der ofte fører til voldelig konfrontation. Denne type retorik er ofte at betragte som en politisk handling, og hensigten er at fremtvinge et bestemt system, der udelukkende tjener de stærkeste kulturelle eller religiøse gruppers særinteresser.

2.4.5. Opmærksomheden samles ofte om religionsgrænser og deres betydning. Religion og kultur i bred forstand er da også i høj grad forbundet med hinanden. Det er ofte vanskeligt at afgøre, om en bestemt religiøs retning ligger bag en kultur, eller om bestemte kulturelle træk har været særlig gunstige for spredningen af de pågældende religiøse idéer.

2.4.6. I historiens løb har det romerske rige, det byzantinske rige og karolingerne indpodet ensartede træk i deres respektive geografiske indflydelsessfærer. Når man så - fra socialhistorien - tillægger tidspunktet for feudalismens afslutning og industrialismens fødsel, bliver det muligt at forklare kulturens sociale dimensioner. Samme samfundstyper og samme udvikling af erhvervsstrukturen kan i høj grad forklares ud fra kulturel ensartethed. Dette er resultatet af en interaktiv og interstrukturerende proces mellem forskellige kulturer. Det er et faktum, at den dominerende kultur selv i lande, der opfattes som kulturelt homogene, ikke er andet end en syntese af kulturelle elementer, der genfindes andre steder i Europa.

3. Multikulturelle samfund og et multikulturelt EU

3.1. Kulturelle identiteters ophav

3.1.1. Alle mennesker bærer på bestemte tanke-, følelses- og adfærdsmønstre, som de tilegner sig gennem livet, begyndende i barndommen. Disse mønstre har deres ophav i det sociale miljø, hvor det enkelte individ er vokset op og har fået sine erfaringer. Al denne kulturelle viden akkumuleres i familien, i det omgivende miljø, i skolen, fritidsaktiviteterne, på arbejdet, osv. Når man taler om lokale kulturer, skal disse altså ikke forstås som ensartede ytringer, skønt et hvilket som helst lokalsamfund har bestemte særtræk. I sine tidligere udtalelser om kultur har Regionsudvalget understreget, at forskellige gruppers kulturer ikke kan underkastes værdidomme. Vi må i stedet respektere hver enkelt gruppes kulturelle identitet. Dette er ikke nogen let opgave, eftersom vi alle er tilbøjelige til at vurdere andre ud fra vore egne normer.

3.1.2. Man bør huske, at kulturrelativisme ikke indebærer et totalt fravær af normer, hverken hos de enkelte mennesker eller i det samfund, som de tilhører. Inden man foretager vurderinger, er man nødt til at skaffe oplysninger om de kulturelle forskelles karakter, ophav og betydning. Kulturrelativisme indebærer heller ikke, at vi kan acceptere hvad som helst i vor egen eller andres kulturer.

3.1.3. Menneskerettighederne er den målestok, hvormed vi kan vurdere både vor egen og andre kulturer. At leve som menneske og at genkende mennesket i en anden person betyder, at man overskrider kulturrelativismens grænser. I et multikulturelt samfund er det nødvendigt at skaffe sig viden om andre grupper i samfundet for at lære, hvordan de tænker og fungerer. Information om og kendskab til andres levemåde er udgangspunktet for at forstå. Forståelse er igen nøglen til tolerance og gensidig respekt. Ægte interkulturel kommunikation har sin oprindelse i gensidig respekt. Pluralisme og kulturrelativisme er tæt knyttet til demokrati.

3.1.4. Den kulturelle identitet har mange lag og udgør grundlaget for det enkelte menneskes definition af sig selv i forhold til andre. Afhængig af tid og situation kan hovedelementet i en persons identitet variere. Menneskers kulturelle identitet afhænger også af de mange sociale og kulturelle netværk, hvori de kan indgå.

3.1.5. Sproget er kulturens fundament. Det er det vigtigste kommunikationsmiddel for et samfunds medlemmer og er dermed en forudsætning for sammenhold. Forudsætningen for, at mennesker kan kommunikere med hinanden og bearbejde kulturel information, er, at der findes et system af fælles sproglige symboler. Sproget er et depot af kulturelle symboler og dermed af information. Al den information, som er nødvendig for, at et samfund kan fungere, er lagret i det talte og skrevne sprog. Skriftsproget gør det muligt at overføre kulturel information og betydning gennem tid og rum.

3.1.6. Det har været EU's politik at give det dominerende sprog i hver medlemsstat status som officielt sprog. Man har også kraftigt betonet minoritetssprogenes status i de enkelte lande. Alle bør sikres ret til at få en uddannelse på deres modersmål. Et solidt kendskab til modersmålet giver selvtillid og gør det lettere at lære andre sprog. Mangesprogethed betragtes som en kilde til et rigt liv og som en kulturværdi, man bør opmuntre mennesker til at stræbe efter, fx ved at tilvejebringe passende sprogundervisning, som foreslået i hvidbogen om almen uddannelse og erhvervsuddannelse. Sproget er jo et kommunikationsmiddel, og mennesker med forskellige modersmål er nødt til at kunne kommunikere med hinanden i et multikulturelt samfund og i et multikulturelt Europa.

3.1.7. Med teknologiens og kommunikationsmidlernes hastige udvikling i løbet af de seneste få årtier har grundlaget for lokale kulturer ændret sig dramatisk. De kundskaber, færdigheder og grundholdninger, som børn og unge tidligere erhvervede fra deres forældre inden for deres egen kulturs rammer, og som i stor udstrækning kontrolleredes og forvaltedes af lokalsamfundet, er blevet erstattet af information, som via massemedierne kommunikeres fra den omgivende verden til den lokale kultur. Dette har svækket de kulturelle bånd, som gør det muligt for unge mennesker at skabe et eget billede af deres samhørighed med lokalsamfundet.

3.1.8. Parallelt hermed åbner informationsteknologien op for nye muligheder for et bredere kulturelt samarbejde og for udveksling mellem lokale kulturer. Desuden får Europas borgere flere muligheder for at udvikle innovative kulturordninger og -net.

3.1.9. Kulturelle forskelle er ofte også lig med sociale forskelle. Uddannelse og arbejde er vigtige kilder til kulturel indlæring, som giver mennesker viden og færdigheder til at klare sig og i sidste instans til at styre deres eget liv. Hvad angår social lighed er det afgørende, at medlemmer af alle etniske, religiøse og sociale grupper i samfundet sikres lige muligheder for at erhverve og beherske den nationale kulturs symboler. I kampen mod udstødelse må man derfor tage hensyn til kulturelle værdier og symboler.

3.2. De lokale og regionale myndigheders rolle i et multikulturelt EU

3.2.1. De lokale og regionale myndigheder spiller en vigtig rolle for at fremme forståelse, tolerance og respekt mellem forskellige subkulturer. De må løbende knytte kontakter med sociale og kulturelle grupper i deres eget område. Dette er også i de lokale og regionale myndigheders interesser, da forskellige kulturer kan berige hinanden og være med til at skabe en innovativ atmosfære, hvor iværksætterånden også kan trives. Kulturelle udvekslinger kan betragtes som en genstand for finansielle transaktioner, som var de materielle goder. Informationsteknologi, multimedia og audiovisuelle redskaber kan fremskynde denne proces. Kultur kan føre til økonomisk aktivitet og bør derfor støttes.

3.2.2. Rådet har opfordret medlemsstaterne til at fremme innovationer inden for uddannelse, fx i studieordninger, der kan bidrage til at udvikle begreber som fred, demokrati, respekt og lighed mellem kulturer, tolerance og samarbejde. Som Regionsudvalget påpegede i sin udtalelse om tværkulturel uddannelse, mener man, at uddannelse spiller en afgørende rolle for at fremme forståelse, respekt og tolerance mellem kulturer. Regionsudvalget understregede desuden, at det er vigtigt med tværkulturelle uddannelsestilbud til mennesker hele livet igennem, med udgangspunkt i princippet om livslang uddannelse. Børn og unge bør lære at respektere menneskerettighederne, og voksenundervisning bør også indeholde et tværkulturelt uddannelseselement. Samtidig spiller indlæringen i forbindelse med fritidsaktiviteterne en vigtig rolle for den gradvise tilegnelse af kulturkundskaber. Samarbejde med andre aktører, især Europarådet, er af stor betydning.

3.2.3. Borgerne må være bevidste om deres egen kulturelle identitet. Kulturel indifference kan let få en negativ virkning på éns selvværd og i sidste instans føre til, at man måske udvikler antisociale holdninger. Tværkulturel uddannelse, som den fx kendes fra EU-programmerne SOCRATES, ERASMUS og »Ungdom for Europa«, bør også indarbejdes i TACIS- og PHARE-programmerne med henblik på at øge forståelsen mellem nationer på kulturområdet. Regionsudvalget ønsker at henlede opmærksomheden på problemet med, at der er afsat få midler til kultur i såvel medlemsstaterne som på EU-plan. Dette er en hindring for kulturel udvikling og tværkulturel uddannelse.

3.2.4. Mennesker slår rødder dér, hvor de føler, at de kan påvirke det omgivende miljø, inklusive forandringerne i dette miljø. Ikke-statslige organisationer, udvekslingsordninger for unge, uddannelsesprojekter, venskabsaftaler osv. spiller alle en vigtig rolle i et multikulturelt EU, hvis demokratiet og tolerancen i Europa skal styrkes. De lokale og regionale myndigheder har et stort ansvar for at organisere sådanne initiativer. Det er derfor vigtigt, at der skabes gode rammebetingelser for initiativer, der øger tværkulturelt samarbejde mellem lokale og regionale myndigheder.

3.3. Massemediernes rolle i et pluralistisk samfund

3.3.1. Medierne spiller en nøglerolle i et pluralistisk samfund. Den måde, hvorpå de udvælger, rubricerer og præsenterer nyheder har en afgørende indvirkning på, hvordan forskellige grupper forholder sig til hinanden, og hvad de ved om hinanden. De kommunikationsteknologiske fremskridt har yderligere styrket mediernes position. Regionale og lokale kulturer vil desuden have et bedre udgangspunkt for at manifestere sig og deltage i den kulturelle proces i EU, hvis de er i stand til at håndtere og forvalte informationsteknologien. Af alle disse grunde bør de regionale myndigheder kunne tilvejebringe alle de nødvendige teknologiske og intellektuelle betingelser for at fremme udviklingen af disse informations- og medienet.

3.3.2. Den moderne teknologi - informationsnet, lokalradio, kabel-tv, video osv. - må bruges til at give samfundets mange sociale og kulturelle grupper mulighed for at blive hørt, både blandt deres egne medlemmer og over for en større offentlighed. I tråd med de demokratiske principper bør hver social og etnisk gruppe selv have indflydelse på, hvilke oplysninger om gruppen der spredes til det øvrige samfund. Dette kræver naturligvis, at de pågældende grupper også efterlever de demokratiske principper.

3.3.3. De lokale og regionale myndigheder kan fremme udviklingen af net, som øger kulturkundskaberne. Der er brug for net, som opererer på regionalt og interregionalt niveau samt hen over EU's ydre grænser. Kendskab til andre regioner og lande øger borgernes interesse i europæiske spørgsmål og bidrager til skabelsen af et »kulturelt borgerskab«, der kan tjene som grundlag for opbygningen af det nye Europa.

4. Fremtidige udfordringer

4.1. Der er behov for initiativer, der tager sigte på at betone kulturforskellenes positive og berigende aspekter, eftersom der også er fremsat hypoteser om, at fremtidige konflikter mellem civilisationer snarere vil have kulturelle end økonomiske eller ideologiske årsager.

4.2. Uden at forholde sig til nogen bestemt teori mener Regionsudvalget, at risikoen for konflikter mellem forskellige civilisationer bør tages alvorligt ().

4.3. Det multikulturelle samfund inden for EU og EU's eksterne forbindelser er to sider af samme sag. I et ægte multikulturelt samfund kan man drage fordel af minoritetsgruppers færdigheder og ekspertise i forbindelse med samarbejde på tværs af grænserne. Den store økonomiske værdi af kendskab til andre kulturer anerkendes kun sjældent. En sådan viden er også værdifuld, når der er brug for at samarbejde om at styrke menneskerettigheder og demokrati.

4.4. Vi er hele tiden nødt til at afgøre, om vi vil acceptere, at den kulturelle mangfoldighed stiller hindringer i vejen for samspillet mellem mennesker eller anerkende, at mangfoldighed er en kilde til berigelse og inspiration i vort samfund. Historien rummer eksempler på begge. I tider med store omvæltninger kan usikkerhed om fremtiden føre til, at gamle fjendskaber genoplives.

4.5. Man bør kunne kræve af myndigheder og folkevalgte, at de udviser forsigtighed, når de forener kendsgerninger og værdier. De nationale myndigheder bør støtte de lokale og regionale myndigheder i deres bestræbelser på at øge kulturkundskaberne. Uden at tilsidesætte hensynet til subsidiaritetsprincippet bør EU ligeledes yde et selvstændigt bidrag til arbejdet med at forbedre kulturkundskaberne og opbygningen af netværker.

4.6. Den kulturelle berigelse, der er resultatet af et bedre kendskab til andre kulturer, bør tage sigte på at skabe større respekt omkring Europas forskellige kulturer og fremme unionsborgerskabets virkeliggørelse.

5. Konklusion: De kulturelle programmers fremtid

5.1. Regionsudvalget mener, at EU bør undersøge, om det er muligt at udvikle et bredere kulturbegreb end det, som hidtil er blevet anvendt. Vi er nødt til at kende værdierne bag kulturens ydre udtryk for blot at kunne forstå hinanden. Et sådant projekt ville også være af betydning for handel og industri. Man bør være særlig opmærksom på kulturen i andre programmer og dens indflydelse på lokaludvikling og handel. Det er også af afgørende betydning, at man udforsker forholdet mellem kultur og teknologi, såvel som kulturens rolle for lokalsamfundenes udvikling og velfærd. Den kulturelle dimension kunne med fordel inddrages i alle EU's teknologiprogrammer med det formål at udvikle den kulturelle kommunikation mellem Europas regioner, forudsat at man sikrer disse programmers multikulturelle karakter (dvs. ESPRIT osv.).

5.2. EU bør tilskynde medlemsstaterne til at afsætte flere midler til kulturen i deres lokale, regionale og nationale budgetter på grundlag af en bredere definition af ordet og finansiere kulturelle aktiviteter, som kan være med til at give lokale og regionale kulturer nyt liv.

5.3. Europa er i hård konkurrence med andre regionale økonomiske grupperinger. Europas mål må være at klare sig i denne konkurrence ved hjælp af europæiske værdier, inklusive respekt for den menneskelige værdighed på arbejdspladsen. Det tværkulturelle samspil i et multikulturelt samfund kræver en mere grundlæggende forståelse af kulturens rolle. For at forhindre fremkomsten af fjendtlige holdninger har man brug for partnere på mange af kulturens områder, fx inden for humaniora og naturvidenskab samt i trossamfundene. Tværeuropæiske net kan i denne forbindelse yde et værdifuldt bidrag.

5.4. Det er også vigtigt at fremhæve den kendsgerning, at Europas kulturer i århundreder har deltaget i en fredelig dialog, og at dette har beriget alle implicerede. Menneskeheden har allerede tilstrækkeligt med problemer. Problemerne med fattigdom og udstødelse vil ikke blive løst, og miljøet ikke reddet, ved at fremprovokere konflikter mellem civilisationer, men ved at øge dialogen mellem disse.

5.5. EU bør også revidere sine egne kulturværdier og anvende et bredere kulturbegreb i Fællesskabets initiativer. Kun ved at styrke det »kulturelle borgerskab« kan EU konsolideres og vedvarende eksterne relationer blive etableret.

5.6. Regionsudvalget finder det vigtigt, at Kommissionen i overensstemmelse med Rådets anmodning fremlægger et forslag vedrørende et integreret kulturprogram og en kulturfond. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det særdeles vigtigt, at kulturen og dens betydning i denne forbindelse undersøges bredt, og at der afsættes tilstrækkelige midler til fonden.

5.7. Regionsudvalget mener derfor, at reformen af EU's kulturelle programmer bevidst bør målrettes mod en styrkelse af den kulturelle dimension som grundlag for integration. Dette kan dog kun gøres ved samtidig at støtte den kulturelle mangfoldighed og fremme viden om og forståelse af andre kulturer.

Bruxelles, den 13. marts 1998.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() I »In from the Margins«, som Europarådet udgav i 1997, er der et eksempel på en definition af kulturbegrebet.

() EFT C 100 af 2.4.1996, s. 30.

() EFT C 100 af 2.4.1996, s. 119.

() EFT C 215 af 16.7.1997, s. 21.

() EFT C 116 af 14.4.1997, s. 65.

() EFT C 379 af 15.12.1997, s. 21.

() Denne model er udviklet af Geert Hofstede.

() Sociologen Elisabeth Heidenreich har peget på dette forhold.

() Professor Samuel P. Hungtington fremsatte i 1993 en teori om kampen mellem forskellige kulturer.