3. 12.77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 292/5 
Bruxelles,  den  29. september  1977. 
Basil  de FERRANTI 
Formand 
for Det  økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Udtalelse  om »Retningslinjer  for Fællesskabets  regionalpolitik« 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for udtalelsen,  er ikke  offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  20.  juni  1977  i medfør  af artikel  198  i Traktaten  om  oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om 
det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 151.  plenarforsamling  afholdt  i Bruxel-
les, den  28.129.  september  1977  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til Rådets  anmodning  om  udtalelse 
af 20. juni  1977, 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel 
198, 
under  henvisning  til  præsidiets  beslutning  af 
22. februar  1977  om  at pålægge  Afdelingen  for  re-
gionaludvikling  at forberede  Udvalgets  arbejde, 
under  henvisning  til tidligere  udtalelser  og studier  om 
spørgsmålet, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for regionaludvikling  at forberede  Udvalgets  arbejde, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for regionaludvikling  på mødet  den  14.  september 
1977, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af ord-
føreren,  hr. Cremer,  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  151.  ple-
narforsamling  den  28.  og 29. september  1977  (mødet 
den 29. september), enstemmigt,  idet  dog  2 undlod  at stemme 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. Generelle  bemærkninger 
1.1. Udvalget  glæder  sig  over  forelæggelsen  af 
disse  retningslinjer  for  Fællesskabets  regionalpolitik; 
de er et vigtigt  skridt  i udviklingen  og gennemførel-
sen af Fællesskabets  regionalpolitik.  I disse  retnings-
linjer  behandles  samtidig  de problemer,  der  er for-
bundet  med  Fællesskabets  regionalpolitik,  og til hvis 
løsning  alle  Fællesskabets  organer  må medvirke. 
1.2. Med  disse  retningslinjer  fremlægger  Kommis-
sionen  for  første  gang  en klar  formulering  af Fælles-
skabets  regionalpolitik,  som  dermed  får en særlig  høj 
prioritet  i fællesskabspolitikken,  da man  derigennem 
kan fremme  og sikre  en effektiv  integration  af Fælles-
skabet.  Udvalget  deler  Kommissionens  vurdering  af 
den globale  betydning  af Fællesskabets  regionalpoli-
tik. Det  har  givet  udtryk  for  samme  opfattelse  alle-
rede  i tidligere  dokumenter.  Dermed  være  dog  ikke 
sagt,  at Kommissionens  udformning  af regionalpoli-
Nr. C 292/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 12. 77 
tikken  er uden  mangler.  Udvalgets  kritiske  bemærk-
ninger  skal  bidrage  til en konstruktiv  videreudvikling 
heraf  og til, at de foranstaltninger,  der baseres  herpå, 
får større  effektivitet. 
1.3. Fællesskabets  hidtidige  regionalpolitik  skal 
efter  Kommissionens  opfattelse  suppleres  med 
selvstændige  regionalpolitiske  fællesskabsprojekter. 
Endvidere  skal  betydningen  af den  særlige  EF-regio-
nalpolitik  øges  i de kommende  år. En særlig  EF-regio-
nalpolitik  kan  være  et egnet  middel  til at løse  de 
regionale  problemer,  som  kun  dårligt  eller  slet  ikke 
kan klares  af de enkelte  medlemsstater,  for eksempel 
når der  er tale  orn  regionalpolitisk  væsentlige  in-
vesteringer  som  den  enkelte  region  eller  stat  ikke  har 
finansiel  styrke  til, eller  hvis  fuldførelse  ville  strække 
sig over  for  lang  tid,  eller  som  går  ud over  den 
enkelte  stats  (grænseregions)  planlægningskompe-
tence.  Udvalget  lægger  vægt  på, at forudsætningerne 
for selvstændige  projekter  nøje  undersøges  og udre-
des, og at der  udvikles  og anvendes  strenge  kriterier 
for gennemførelsen  og for  vurderingen  af resulta-
terne. 
1.4. I  jo højere  grad  spillerummet  for de selvstæn-
dige projekter  inden  for  regionalpolitikken  udvides, 
desto  vigtigere  bliver  det nøje  at fastlægge  regional-
politikkens  forhold  til den  øvrige  politik  i Fællesska-
bet. Omfanget  af de midler,  der er nødvendige  til de 
selvstændige  EF-projekter,  og  som  stammer  fra 
Regionalfonden,  vil være  afhængig  af en klar  opfat-
telse  af regionalpolitikkens  rolle  i den  samlede  EF-
politik.  Det  vil derfor  være  nyttigt  at foretage  en 
mere  eksakt  afklaring  af de sammenhæng,  der  er 
mellem  alle  grundpillerne  i europæiske  integration. 
Dette  kræver  især  kombination  og samordning  af de 
regionalpolitiske  mål  og foranstaltninger,  af behovene 
for udlignende  og stimulerende  konkurrencepolitik  og 
af kravene  om  en solidarisk  socialpolitik.  En sådan 
samordning  skal  forhindre,  at der  skabes  nye  pro-
blemer,  og at eksisterende  problemer  forværres.  Kom-
binationen  skal  give  mulighed  for  komplekse  pro-
blemløsninger. 
1.5. Regionalpolitikkens  mulige  bidrag  til en aktiv 
beskæftigelsespolitik  i Fællesskabet  bør  træde  tyde-
ligere  frem,  da den  er en forudsætning  for en forbe-
dring  af befolkningens  almindelige  levevilkår.  Regio-
nalpolitikken  må  ikke  misbruges  til udglatning  af 
konjunktursvingninger  eller  erstatte  industripolitiske 
omstillingsforanstaltninger  i sektorpolitikken.  Den 
skal tværtimod  anvendes  til skabelse  af varige  og 
kvalitativt  og  indkomstmæssigt  tilfredsstillende 
arbejdspladser.  Regionalpolitikken  er først  og frem-
mest  en del af en fremadskuende  strukturpolitik,  hvis 
effektivitet  skal  vurderes  ud fra f.eks.  statusopgørel-
serne  i de støttede  områder.  Endelig  må det  under-
streges,  at der efter  alt at dømme  sker  en stadig  større 
økonomisk  forfordeling  af de mere  afsides  beliggende områder  af Fællesskabet.  Det  må  derfor  i stadig 
højere  grad  undgås  at sprede  Regionalfondens  be-
grænsede  midler  over  store  områder  og et for stort 
antal  projekter.  Kun  lidt  når  på den  måde  ud til de 
regioner,  hvor  behovet  er størst.  Det  er derfor  stærkt 
påkrævet,  at få midlerne  koncentreret  på de mest 
tilbagestående  regioner.  Det  er også  magtpåliggende 
ud fra tanken  om  en konkret  europæisk  solidaritet. 
2. Bemærkninger  til de enkelte  afsnit  af 
Kommissionens  dokument 
2.1. Udvalget  er enig  med  Kommissionen  i dennes 
vurdering  af Europas  regionalpolitiske  situation. 
Kommissionens  konstatering  i pkt.  8, at ».. . de ved-
varende  regionale  skævheder  bliver  en trussel  for 
selve  Fællesmarkedets  funktion«,  er vigtig.  Går  man 
ud herfra,  må det klarlægges: 
— i hvilket  omfang  Fællesskabets  regionalpolitik 
bidrager  til en interregional  indkomstudligning, 
og om finansielle  omfordelingsforanstaltninger  er 
et egnet  middel  hertil; 
— i hvilket  omfang  der  opmuntres  til yderligere 
vækst  i regionerne; 
— eller  om det  kun  gennem  regionalpolitikken  lyk-
kes at foretage  en bedre  geografisk  fordeling  af 
det eksisterende  vækstpotentiel  og investeringsvo-
lumen  end  hidtil. 
2.2. Det  er ganske  givet  for meget  at forvente,  at 
den europæiske  regionalpolitik  skulle  kunne  udvirke 
en fuldstændig  udligning  af de regionale  skævheder 
(pkt.  9-10).  Det  bør dog  tilstræbes  at formindske  dem 
i samme  grad,  som  det  er lykkedes  i de økonomisk 
set mest  integrerede  lande  i Fællesskabet.  Udligningen 
af særlige  geografiske  skævheder  må foregå  så neu-
tralt som  muligt  i konkurrencemæssig  henseende. 
Handelspolitisk  set betænkelige  forvridninger  af rela-
tionerne  mellem  faktorpriserne  må undgås. 
2.3. Udvalget  tilslutter  sig og støtter  de generelle 
mål for  Fællesskabets  regionalpolitik  (pkt.  11-14). 
Den må allerede  nu opfattes  som  en del af Europas 
fremtidige  politik  for  fysisk  planlægning.  De krav, 
miljøbeskyttelsen  stiller,  må  ikke  udelukkende  be-
handles  som  restriktive  biaspekter,  men  må  integre-
res. 
3.12.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 292/7 
2.4. Udvalget  er enig  med  Kommissionen  i, at det 
er nødvendigt  at »oprette  et integreret  system  for 
analyse  og  begrebsdannelse«  (pkt.  15).  Det  gør 
opmærksom  på, at det ikke  er tilstrækkeligt  at under-
søge  (pkt.  16) »på  hvilken  måde  de regionale  forskel-
le har udviklet  sig«.  Det  kunne  tværtimod  være  nyt-
tigt at udforske  forbindelsen  mellem  relativt  rige 
og relativt  fattige  regioner.  Man  burde  undersøge,  i 
hvilket  omfang  ressourceoverførsler  fra én region  til 
en anden  kan  bidrage  til afbalanceret  vækst  uden 
at sætte  situationen  i den afgivende  region  på spil.  På 
den ene  side  er der  økonomiske  begrænsninger  for 
sådanne  overførsler  og på den  anden  side  skal  man 
lægge  mærke  til, at vedvarende  underudvikling  i fat-
tige regioner  kan  medføre  eller  forstærke  problemer  i 
de rigere  regioner. 
2.5. Udvalget  værdsætter,  at Kommissionen  har til 
hensigt  at anvende  såkaldte  regionale  nøgleindikatorer 
i sine  analyser  (pkt.  17) Udvælgelsen  af de indikato-
rer, med  hvilke  man  i princippet  kan  måle,  i hvilken 
grad  regionalpolitikkens  hovedmål  er nået,  må foreta-
ges meget  omhyggeligt.  Det  må bl.a.  tages  hensyn  til, 
at statistiske  beskæftigelsesindikatorer  og indikatorer 
for den  almindelige  levestandard,  f.eks.  data  vedrø-
rende  husholdningernes  infrastruktur,  må  betragtes 
under  et. En ensidig  orientering  mod  få tilsynela-
dende  repræsentative  indikatorer  kan  føre  til alvor-
lige fejlkonklusioner. 
2.6. Udvalget  er af den  opfattelse,  at der ikke  bør 
nedsættes  yderligere  udvalg  med  henblik  på forudgå-
ende  eller  efterfølgende  høringer  i forbindelse  med 
udformningen  og gennemførelsen  af regionalpolitik-
ken (pkt.  58).  Tværtimod  burde  arbejdsmarkedets 
parter  inddrages  direkte  i rådgivningsarbejdet  i 
Udvalget  for  Regionalpolitik.  Repræsentanterne  for 
de regionale  og lokale  myndigheder  bør  kunne  del-
tage i de afgørelser,  der berører  dem,  på en måde,  der 
går ud over  en ren og skær  høring.  Afgørelserne  må 
ikke af den  grund  miste  deres  gennemsigtighed  og må 
ikke forhales  urimeligt. 
2.7. Fastsættelsen  af omfanget  af de finansielle 
midler  til Regionalfonden  må ses i sammenhæng  med 
kontrollen  med  denne  Fonds  effektivitet.  Udvalget 
mener,  at det  er betænkeligt  på forhånd  at adskille 
den årlige  budgettering  fra kontrollen,  der føres  hvert 
andet  år. 
2.8. Udvalget  glæder  sig over,  at Kommissionen  og 
Udvalget  for Regionalpolitik  har til hensigt  at udvikle 
et sammenhængende  effektivitetskontrolsystem.  Kom-
missionen  må ikke  lade  det forblive  ved  en samtidig 
(enkeltprojekter)  eller  blot  statistisk  efterfølgende kontrol  (den  samlede  regionalpolitik).  Der  må  deri-
mod udvikles  procedurer  mod  bevidst  eller  uagtsomt 
misbrug  af økonomiske  midler  hvis  f.eks.  det af an-
søgeren  angivne  antal  arbejdspladser  ikke  nåes.  Der 
må tages  hensyn  til sammenhængen  mellem  mål,  kri-
terier  og indikatorer  samt  forudsætningerne  for ud-
gifterne  og for  effektivitetskontrollen.  Det  er derfor 
vigtigt,  at Udvalget  for  Regionalpolitik  diskuterer 
disse  aspekter  af regionalpolitikken. 
2.9. Samordningen  af medlemsstaternes  politik  bør 
fremmes  yderligere  (pkt.  25-31);  det problem,  der er 
forbundet  med  komplementaritetsprincippet  er endnu 
ikke løst  på tilfredsstillende  måde.  Derfor  må  der 
udvikles  sanktioner,  der sikrer,  at fondsmidlerne  an-
vendes  komplementært.  Kommissionens  bemærknin-
ger (pkt.  27):  »En  sådan  komplementaritet  vil kunne 
sikre  en fremskyndelse  af den  globale  indsats  på 
regionaludviklingsområdet«  må forklares  nærmere  og 
konkretiseres. 
2.10.  En  forudgående  vurdering  af de regionale 
virkninger  af Fællesskabets  politik  og de enkelte  for-
anstaltninger  er en absolut  forudsætning  for en sam-
ordning  heraf  inden  for  Fællesskabet  (pkt.  21-22). 
Formålet  med  den  skal  være  at reducere  de regional-
politisk  set negative  virkninger  af den  politik,  der 
føres  på andre  områder,  til et minimum.  Dette  er 
navnlig  nødvendigt  for  at forhindre,  at der  må  an-
vendes  uforholdsmæssigt  store  summer  af den  ikke-
kvotabestemte  del af Regionalfonden  til udbedring  af 
skader,  som  andre  former  for fællesskabspolitik  har 
forvoldt  på det  regionale  område.  Det  må  i alle 
tilfælde  forhindres,  at de regionale  virkninger  af 
Fællesskabets  politik  på forhånd  anslås  til at være 
ringe,  fordi  »Uforudsete«  negative  regionale  følger 
kan afbødes  af midler  fra regionalfonden. 
2.11.  Kommissionen  lægger  tilsyneladende  særlig 
vægt  på en generel  indførelse  af væksthæmmende 
foranstaltninger  i Fællesskabet  (pkt.  28-30).  Dette 
kræver  en  omhyggelig  undersøgelse.  Væksthæm-
mende  foranstaltninger  kan  bidrage  til at nå regional-
politiske  mål,  men  kan  ikke  i sig selv  fremkalde  en 
»ny allokering  af de menneskelige  aktiviteter«  (pkt. 
30). Såfremt  tendenser  til arbejdskraftvandring  til 
regioner  med  stor  koncentration  kunne  bremses  yder-
ligere,  ville  det være  positivt.  Såfremt  man  principielt 
er enige  i at indføre  væksthæmmende  foranstaltnin-
ger, må de kun  medføre  en omlægning  af investerin-
gerne,  ikke  til fuldstændig  standsning.  Det  er absolut 
tvivlsomt,  om  væksthæmmende  foranstaltninger  har 
nogen  mening  i tider  med  lavkonjunktur.  Den  kon-
kurrencepolitiske  begrundelse  alene  er ikke  tilstræk-
kelig  til uden  forbehold  at gå ind  for,  at de skal 
iværksættes. 
Nr. C 292/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 12. 77 
2.12.  Udvalget  anser  det for vigtigt  og forventer,  at 
Kommissionen  sørger  for,  at den  gennem  sin  regio-
nalpolitik  »vil  være  i stand  til at"øve  en mærkbar 
indflydelse  på udviklingen  af Fællesskabets  regioner« 
(pkt.  36).  Det  er med  dette  for øje,  at Regionalfondens 
midler  øges,  og at den  opledes  i en kvotabestemt  og 
en ikke-kvotabestemt  del.  Forøgelsen  må  ikke  ude-
lukkende  skulle  udligne  inflationen,  altså  ikke  kun 
sikre  værdien.  I jo højere  grad  det  lykkes  at nå Fæl-
lesskabets  regionalpolitiske  mål  ved  hjælp  af disse 
midler,  jo større  mulighed  er der for at opnå  en udvi-
delse  af Regionalfonden.  Udvalget  går  ud fra,  at ud-
viklingspotentiellet  i de enkelte  regioner  skal  udnyttes. 
»Støtteforanstaltninger«  (pkt.  38)  kan  ikke  være  et 
selvstændig  mål  for regionalpolitikken. 
2.13.  Kommissionens  overvejelser  vedrørende 
»grænseregionernes  særlige  problemer«  (pkt.  38)  må 
konkretiseres,  således  at Fællesskabets  overordentligt 
store  ansvar  på dette  område  træder  stærkere  frem. 
Ved projekter  på tværs  af statsgrænserne  kunne  der 
for en af de deltagende  stater  gøres  undtagelse  fra 
princippet  om  komplementaritet,  når  dette  tjener  til 
en hurtigere  gennemførelse  af disse  projekter. 
2.14.  Afgrænsningen  af problemkategorierne  er 
faglig  korrekt  (pkt.  39-42),  men  en yderligere  diffe-
rentiering  efter  art og omfang  af de eksisterende  in-
frastruktur  (materiel,  personale,  institutioner)  kunne 
være  nyttig.  Den  er en forudsætning  for  en rimelig 
anvendelse  af fondsmidlerne  til henholdsvis  virksom-
hedsmæssige  og husholdningsmæssige  infrastrukturer, 
som komplementerer  hinanden,  hvilket  ikke  må over-
ses. 
2.15.  Hvad  angår  kravet  om,  at den  støtte,  som 
udviklingsområder  får  tildelt,  skal  have  samme  stør-
relse  fra år til år udtrykt  i faste  priser,  må man  undgå 
at skabe  det  indtryk,  at disse  regioner  faktisk  skal 
støttes  på ubestemt  tid.  Blot  at vække  dette  indtryk  i 
disse  regioner  kunne  mindske  disses  bestræbelser  på 
at gøre  en egen  indsats.  Udvalget  finder  det  også 
påkrævet,  at der i udviklingsområder  foretages  nøjag-
tig den  samme  periodiske  vurdering  af regionalpoli-
tiske  fremskridt  og fejlslag,  som  tilfældet  er med 
omstillingsregionerne  (pkt.  44). 
2.16.  Det  fremgår  af dokumentet,  at Kommissio-
nen på mellemlang  sigt  påtænker  at øge  den  ikke-
kvotabestemte  del  af Fonden  (pkt.  45).  Om  denne 
forøgelse  i alle  tilfælde  skal  ske  på bekostning  af den 
kvotabestemte  del  eller  kun  ved  en forøgelse  af den 
ikke-kvotabestemte  del,  berøres  ikke  af Kommissio-
nen. Det  må  i alle  tilfælde  sikres,  at forøgelser  kun bør ske  på grundlag  af overvejende  positive  erfarin-
ger med  denne  del  af Fonden.  Der  må  i den  sam-
menhæng  anvendes  særligt  strenge  kriterier,  som  også 
gør det muligt  entydigt  at finde  frem  til projekter,  der 
er slået  fejl.  Grænseproduktet  for  de særlige  foran-
staltninger  skal  i alle  tilfælde  være  større  end  grænse-
produktet  for  en foranstaltning  inden  for  den  kvota-
bestemte  del. 
2.17.  Regionalfonden  råder  efterhånden  over  et 
rigt differentieret  finansielt  instrumentarium.  Der  må 
dog gøres  opmærksom  på følgende: 
a) Udvalget  forventer,  at Kommissionen  nøjere  gør 
rede  for,  hvorledes  den  vil »bidrage  til en løsning 
af problemerne  omkring  risikofyldt  kapital  for fir-
maer«  (pkt.  47). 
b) De  problemer,  der  er forbundet  med  en forøgelse 
af regionalpolitikkens  lånekapacitet,  er tilsynela-
dende  ikke  færdigdebatteret. 
c) Ved  ydelse  af rentetilskud  til nedsættelse  af kapi-
talomkostninger,  som  foreslået  af Kommissionen 
opstår  forskellige  problemer.  For  det første  må de 
institutioner,  der  som  mellemled  skal  kanalisere 
de samlede  lån som  mindre  lån,  udvælges  omhyg-
geligt,  og deres  forretningsførelse  skal  så vidt  som 
muligt  kontrolleres  offentligt.  For  det  andet  må 
det i den  begunstigede  virksomhed  undersøges, 
om kravet  er berettiget,  og hvorledes  betalingerne 
kan gøres  transparente.  Desuden  må det overvejes, 
om ydelse  af offentlige  tilskud  til udlån  generelt 
set ikke  ville  være  en bedre  fremgangsmåde. 
2.18.  Ved  ydelse  af fondsmidler  til produktive  in-
vesteringer  bør  antallet  af nye  arbejdspladser  analogt 
med betingelserne  for investeringer  i den  tertiære  sek-
tor i det mindste  have  indflydelse  på tilskuddets  stør-
relse  (pkt.  48).  Af to produktive  investeringer  med 
samme  antal  nye  arbejdspladser  bør  den  mindst  kapi-
talintensive  investering  foretrækkes  på grund  af en 
aktiv  beskæftigelsespolitik  på mellemlang  sigt. 
2.19.  Kommissionen  er efter  Udvalgets  opfattelse 
på rette  vej,  når den  anvender  oplysningsarbejde  som 
et vigtigt  regionalpolitisk  middel  (pkt.  53—55).  En 
publikation  om  støtteordningerne  og om  de fordele, 
der gives  i medlemsstaterne,  bør  snarligt  udgives.  Den 
bør suppleres  med  en publikation,  hvor  der  redegøres 
for regionalpolitikkens  fordele  for husholdningerne. 
2.20.  Kommissionen  må  opstille  en  sammenlig-
nende  oversigt  over  rentetilskuddenes  faktiske  virk-
3.12.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 292/9 
ninger  i Fællesskabets  forskellige  lande  (bilag  III). 
Der må især  gøres  opmærksom  på rentesatsernes  for-
skellige  størrelse  og på kontrolproblemerne  i forbin-
delse  med  rentetilskud.  Som  et alternativ  kunne  man 
derfor  overveje  at yde  et bestemt  tilskud  på grundlag 
af lånesummen,  således  at tilskuddets  forbindelse 
med den  til enhver  til gældende  rentesats  bortfaldt. 
3. Særlige  bemærkninger  til de  enkelte  artikler  i 
Kommissionens  forordningsforslag  om  ændring  af 
forordning  (EØF)  nr.  724/75  om  oprettelse  af en 
europæisk  fond  for Regionaludvikling 
3.1. Artikel  6 
Udvalget  anser  det  for  ønskeligt,  om  man  kunne 
undgå,  at fondsbestemmelserne  blev  omgået  ved  at 
opdele  sammenhørende  projekter  og anbefaler,  at be-
stemmelsen  herom  medtages  i denne  artikel.  Såfremt 
en stat  anmoder  om  flere  investeringsprojekter,  som 
hvert  andrager  under  5 mio  RE,  om  såfremt  det  er 
klart,  at disse  projekter  økonomisk  og teknisk  set er 
forbundne,  og overstiger  det  samlede  beløb  for  disse 
projekter  5 mio  RE,  skal  enhver  afgørelse  om støtte 
fra fonden  træffes  efter  den  i artikel  15 i forordning 
nr. 724/75  fastsatte  fremgangsmåde. 
3.3. Artikel  13  (ny  formulering  af artikel  12 i forord-
ning  nr. 724/75) 
Der skal  kræves  en særlig  begrundelse  for hver  enkelt 
foranstaltning  under  artikel  12,  stk.  1, litra  a) til e). 
Ligeledes  kræver  det  en særlig  begrundelse,  når  man 
har til hensigt  at træffe  foranstaltninger  ud over  dem, 
der er nævnt  i de tilsvarende  numre. 
I tilføjelserne  til forordningen  fastsættes  i artikel  12 
(la) en udvidelse  af fondshjælpen  vedrørende  land-
bruget  i bjergegne  og særlig  ugunstigt  stillede  områ-
der (nr.  75/268/EØF  af 28.  maj  1975)  i afsnit  III og 
samtidig  bibeholdes  efter  afsnit  II, artikel  4 (lc)  den 
støtte,  som  vedrører  infrastrukturinvesteringer,  som 
omfattes  af artikel  3, (2) i ovennævnte  EØF-direktiv. 
De tildelinger,  som  har  fundet  sted  efter  sidstnævnte 
afsnit,  har hidtil  været  relativt  beskedne,  og det fore-
kommer  mere  hensigtsmæssigt  at lade  al støtte,  som 
kan ventes  af fonden,  efter  forordning  nr. 75/268/ 
EØF  blive  behandlet  efter  afsnit  II. 
4. Afsluttende  bemærkninger 
4.1. Udvalget  støtter  det  tilløb  til en regionalpoli-
tisk integration,  der  synes  at ligge  i disse  retningslin-
jer. 4.2. Så  længe  Fællesskabets  politiske  og navnlig 
økonomisk-politiske  integration  ikke  gør  større 
fremskridt,  skal  regionalpolitikken  være  drivkraft  for 
integration  under  forudsætning  af,  at regionalpoli-
tikken  ikke  begrænses  til regionalfondsintervention, 
at EF's  politik  på de forskellige  områder  koordineres, 
og at der  etableres  sammenhæng  mellem  interventio-
nen fra EF's  forskellige  finansielle  instrumenter. 
4.2. Udvalget  understreger  endnu  en gang  sit krav 
om en effektiv  anvendelse  af Regionalfondens  midler. 
Det drejer  sig i den  forbindelse  navnlig  om  formule-
ringen  af kontrollerbare  og realistiske  målsætninger 
samt  om anvendelsen  af et egnet  instrumentarium  ved 
realiseringen  af og kontrollen  med  målene. 
4.4. Udvalget  lægger  vægt  på Regionalfondens  be-
tydning  for  fremtidsorienterede  mål,  som  skal  inkor-
poreres  i nationale  udviklingsplaner;  den  er for  så 
vidt en udviklingsfond.  Der  påhviler  den  kun  struk-
turbevarende  opgaver,  såfremt  disse  sikrer  og frem-
mer Fællesskabets  udvikling  og  især  Fællesskabets 
udviklingsdygtige  potentiel. 
4.5. Udvalget  støtter  opdelingen  af Fonden  i en 
kvotabestemt  del,  der  omfatter  de nationale  kvoter, 
og en ikke-kvotabestemt  del,  der  nærmere  bestemt 
står til rådighed  for  Fællesskabet,  og  som  åbner 
større  muligheder  i forbindelse  med  foranstaltninger 
til støtte  for virksomheder.  Afdelingen  anser  det i den 
sammenhæng  ganske  vist  for  nødvendigt,  at arbejds-
tagerne  i de pågældende  virksomheder  kan  være  med 
til at afgøre,  hvorledes  midlerne  skal  anvendes. 
4.6. Udvalget  anser  det  for yderst  vigtigt  at undgå 
alle sådanne  kriterier,  der  kan  føre  til ukontrollerede 
»varige  subventioner«  eller  til »overdreven  støtte«  til 
områder  eller  projekter. 
4.7. Udvalget  er enig  med  Kommissionen  i, at man 
ikke  kan  give  afkald  på supplerende  lån som  finansie-
ringsinstrument. 
4.8. Hvad  angår  midlernes  budgetmæssige  stør-
relse  bør  fondens  målsætninger  på mellemlang  sigt 
som instrument  for  Fællesskabets  strukturpolitik 
sættes  i forgrunden.  Således  forekommer  det  hen-
sigtsmæssigt  i første  omfang  at fastlægge  fondens 
størrelse  for  tre år frem.  Med  forbehold  heraf  må 
Europa-Parlamentet  imidlertid  beholde  sin ret til in-
den for  rammerne  af de samlede  disponible  midler 
årligt  efter  den  sædvanlige  budgetprocedure  at træffe 
afgørelse  om fondsmidlerne  efter  objektiv  nødvendig-
hed og finansiel  mulighed. 
Uden  forbindelse  med  midlernes  budgetmæssige  stør-
relse  anser  Udvalget  det  for  påkrævet,  at der  også  i 
Nr. C 292/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3.12.  77 
fremtiden  udsendes  en årsberetning  om  Regionalfon-
dens  virksomhed,  og at Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  udtaler  sig om denne. 4.9. Endelig  går  Udvalget  ud fra,  at Regionalfon-
den i fremtiden  skal  forsynes  med  finansielle  midler, 
der er tilpasset  regionalpolitikkens  større  virkefelt. 
Bruxelles,  den  29. september  1977. 
Basil  de FERRANTI 
Formand 
for Det  økonomiske  og  sociale  Udvalg 
BILAG 
til udtalelse  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
l. Forkastede  ændringsforslag 
Følgende  ændringsforslag,  blev  forkastet  under  forhandlingerne. 
Pkt. 2.6. 
2. punktum  udgår. 
Begrundelse 
Forslaget  synes  at være  uforeneligt  med  sammensætningen  af Udvalget  for Regionalpolitik 
samt  dettes  kommisorium.  Inden  der  fremsættes  definitive  forslag,  bør  der  foretages  en 
grundigere  undersøgelse  af interessegruppernes  rolle  og indflydelse  i forbindelse  med  plan-
lægningen  og udførelsen  af regionalpolitikken. 
Afstemningsresultat 
18 stemte  for,  38 stemte  imod,  23 undlod  at stemme. 
Pkt. 4.5. 
Sidste  punktum  udgår. 
Begrundelse 
Kontrollen  med  og tildelingen  af midlerne  i den  ikke-kvotabestemte  del er i forvejen  streng, 
idet »Rådet  med  kvalificeret  flertal  efter  forslag  fra Kommissionen  og høring  af Europa-
Parlamentet  (fastsætter)  . . .« (art.  12,  stk.  2, i den  ændrede  forordning  som  foreslået  af 
Kommissionen). 
Afstemningsresultat 
35 stemte  for,  42 stemte  imod,  6 undlod  at stemme. 
2. Følgende  afsnit  i afdelingens  udtalelse  udgik  eller  blev  ændret  som  følge  af de ændrings-
forslag,  der blev  vedtaget  under  forhandlingerne: 
Bliver  nyt pkt.  2.20.  Overskriften  slettedes  og ordene  »(bilag  III)«  blev  indsat  i slutningen  af 
første  punktum. 
Afstemningsresultat 
Vedtaget  énstemmigt. Pkt. 3.2. 
3.12.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 292/11 
Pkt. 4.2. (udgik) 
»Så længe  Fællesskabets  politiske  og navnlig  økonomisk-politiske  integration  ikke  gør 
større  fremskridt,  skal  regionalpolitikken  ganske  vist  være  drivkraft  for  integrationen, 
men  den  kan  ikke  erstatte  andre  integrationsfremmende  foranstaltninger.  Afdelingen 
mener,  at det  er betænkeligt,  såfremt  man  i for  høj  grad  belaster  de regionalpolitiske 
opgaver  med  løsningen  af problemer,  som  må  løses  i andre  former  for  fællesskabs-
politik.« 
Afstemningsresultat 
Vedtaget  énstemmigt. 
Udtalelse  om »Forslag  til Rådets  forordning  om ændring  af forordning  (EØF)  nr. 3164/76 
om fællesskabskontingentet  for vejgodstransport  mellem  medlemsstaterne« 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 220  side  3 af 15. september  1977. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  12. september  1977  i medfør  af artikel  75 i Traktaten  om oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 151.  plenarforsamling  afholdt  i Bruxel-
les, den  2S./29.  september  1977  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til brev  af 12.  september  1977, 
hvori  Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  anmoder 
om Udvalgets  udtalelse  om det nævnte  forslag, 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  art.  75, 
under  henvisning  til Rådets  forordning  (EØF)  nr. 
1018/68  af 19.  juli  1968  (J), suppleret  med  Rådets 
forordning  (EØF)  nr.  2829/72  af 28.  december 1972  (2) og  senest  ændret  ved  Rådets  forordning 
(EØF)  nr. 3164/76  af 16. december  1976  (3), 
under  henvisning  til sin udtalelse  herom  af 27.  no-
vember  1975  (4), 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af Udvalgets 
formand  den  16.  september  1977  om  at pålægge 
Afdelingen  for transport  og kommunikation  at udar-
bejde  en udtalelse  herom, 
(>) EFT  nr. L 175  af 23. 7. 1968,  s. 13. (2) EFT  nr. L 298  af 31. 12. 1972,  s. 16. 
(a) EFT  nr. L 357  af 29. 12. 1976,  s. 1. 
(4) EFT  nr. C 35 af 16. 2. 1976,  s. 44.