Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre personbefordring ad landevej i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende« () (97/C 30/16)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 7. februar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 75 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Hubert Ghigonis til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 24. juli 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 338. plenarforsamling af 25. og 26. september 1996, mødet den 25. september 1996, med 77 stemmer for, 8 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Hovedpunkterne i det nye forslag til forordning

1.1. Forslaget til forordning indeholder dels bestemmelser fra forordning (EØF) nr. 2454/92 (), som Domstolen har annulleret (), dels nye elementer, hvoraf følgende er de vigtigste:

- Forbudet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet styrkes med indførelsen af en supplerende bestemmelse.

- Der indføres en sondring mellem »rutekørsel« og »international rutekørsel«. Der er medtaget en definition på international rutekørsel, som stammer fra Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 ().

- Der indarbejdes en definition på »lejlighedsvis kørsel«, som i et vist omfang er taget fra forordning 684/92. Pendulkørsel figurerer ikke længere som kategori, eftersom denne befordringsydelse er ukendt i medlemsstaternes lovgivninger. Pendulkørsel falder, afhængigt af kørslens karakter, ind under enten »rutekørsel« eller »lejlighedsvis kørsel«.

- Anvendelsesområdet er udvidet til også at omfatte rutekørsel og alle former for speciel rutekørsel.

1.2. I det nye forslag tillades cabotagekørsel i forbindelse med:

- lejlighedsvis kørsel: fra den 1. januar 1996 på grundlag af et kørselsblad, der tjener som kontroldokument;

- alle former for speciel rutekørsel: fra den 1. januar 1996 på grundlag af en kontrakt mellem transportvirksomheden og transportarrangøren samt et kørselsblad, idet begge tjener som kontroldokumenter;

- international rutekørsel, der udføres af ikke-hjemmehørende transportvirksomheder: fra den 1. januar 1996, dog under forudsætning af værtsmedlemsstatens tilladelse;

- alle andre former for rutekørsel: fra den 1. januar 1996 under de forudsætninger, som er anført i artikel 5, stk. 2.

1.3. Principperne for ansøgning om og udstedelse af tilladelse til cabotagekørsel i forbindelse med international rutekørsel er hentet i forordning (EØF) nr. 684/92. Dog er grundene til at afslå tilladelse blevet ændret. Bestemmelsen i forordning (EØF) nr. 684/92 om, at en tilladelse kan afslås, »hvis det kan påvises, at nævnte kørsel i alvorlig grad vil true levedygtigheden af tilsvarende jernbanekørsel på de pågældende direkte forbindelser«, er således ikke medtaget.

1.4. Udførelse af cabotagekørsel er fortsat underkastet de love og administrative bestemmelser, der gælder i værtsmedlemsstaten.

1.4.1. Der er dog indføjet en særlig bestemmelse vedrørende cabotagekørsel, der ikke udføres i tilknytning til international rutekørsel (artikel 5, stk. 2). I henhold til denne bestemmelse er sådanne kørsler ved anvendelse af fællesskabslovgivningen underkastet værtsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser vedrørende de forbindelser, der skal betjenes, regelmæssighed, kontinuitet, hyppighed samt ruterne.

1.4.2. Transportvirksomheder, som ønsker at udføre cabotagekørsel, skal fortsat have tilladelse hertil (artikel 6).

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU har med stor interesse set på Kommissionens nye forslag om cabotagekørsel inden for personbefordring ad landevej. Det påskønner, at princippet om liberalisering af tjenesteydelser er blevet styrket sammenlignet med forordning (EØF) nr. 2454/92.

2.1.1. Eftersom rutekørsel slet ikke er omfattet af ovennævnte forordning, overrasker det ØSU, at liberaliseringen gennemføres så hurtigt.

2.1.2. Det er spørgsmålet, om ikke en gradvis liberalisering af cabotagerutekørsel ville være at foretrække.

2.1.3. Den foreslåede liberalisering vil uvægerligt medføre store ændringer og få en række følgevirkninger for markedet for både grænseoverskridende og national personbefordring i medlemsstaterne. ØSU finder det derfor beklageligt, at Kommissionen - i modstrid med artikel 12 i forordning (EØF) nr. 2454/92 - ikke har udarbejdet en rapport om forholdene inden for cabotagekørsel inden forelæggelsen af det nye forslag og heller ikke har rådført sig med transportsektorens aktører.

2.1.4. Eftersom der netop er offentliggjort et nyt forslag til ændring af forordning (EØF) nr. 684/92, som danner grundlag for en række bestemmelser i det nye forslag om cabotage, mener ØSU, at de to forslag burde have været behandlet sideløbende for at sikre en harmonisering af de forskellige lovbestemmelser, som regulerer personbefordring ad landevej.

2.1.5. Forslaget til ændring af forordning (EØF) nr. 684/92 indeholder en række nye bestemmelser vedrørende definitionen af befordringsydelserne (for eksempel afskaffes begrebet pendulkørsel), proceduren for anmodning om tilladelse til cabotagekørsel i forbindelse med rutekørsel samt indførelse af en EF-tilladelse til at udføre personbefordring ad landevej, som træder i stedet for de nationale tilladelser, der udstedes af de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten, og som attesterer, at transportvirksomheden har adgang til markedet for international personbefordring ad landevej.

2.1.6. De nye bestemmelser i forslaget til ændring af forordning (EØF) nr. 684/92 har så vidtrækkende konsekvenser for teksten i det nye forslag om cabotagekørsel, at der er al mulig grund til at tage hensyn hertil.

2.2. ØSU har forskellige bemærkninger til det nye forslag om cabotage inden for personbefordring ad landevej.

2.2.1. For så vidt angår definitionen af cabotage, kan ØSU kun bifalde, at forbudet mod forskelsbehandling på grund af nationalitet eller hjemsted er blevet styrket yderligere. ØSU foreslår dog, at begrebet »hjemsted eller andet forretningssted« defineres nøjere, da en transportvirksomhed kan have hjemsted i flere medlemsstater.

2.2.2. ØSU har endvidere noteret sig, at der nu sondres mellem cabotage i national rutekørsel og i international rutekørsel, og at cabotage i forbindelse med speciel rutekørsel ikke længere er begrænset til grænseregioner.

2.2.3. ØSU mener, at betingelserne for adgang til markedet for national rutekørsel og speciel rutekørsel er underkastet forskellige regler i de forskellige medlemsstater.

2.2.4. ØSU mener endvidere, at man må undgå at skabe problemer for disse to sektorer, som i flere medlemsstater står i en vanskelig situation, der medfører en stadig voldsommere konkurrence. Det er nødvendigt at gå mere forsigtigt til værks, når det drejer sig om disse befordringsydelser.

2.2.5. ØSU foreslår, at cabotage i forbindelse med speciel rutekørsel underkastes samme regler som alle andre former for national rutekørsel, der i forslaget omtales som »anden rutekørsel«.

2.2.6. I den forbindelse foreslår ØSU også, at man venter med at udvide cabotageområdet til andre former for rutekørsel til et senere tidspunkt, så denne sektor kan få bedre tid til at forberede sig på konkurrencen.

2.2.6.1. For at sektoren kan forberede sig på konkurrencen, må de forudsætninger, der beskrives i bl.a. artikel 4 og 5 i forordningsforslaget, præciseres, så alle konkurrenter sikres lige muligheder på markedet.

2.2.6.2. Det gælder også udtrykket »midlertidigt«, som anvendes i artikel 1 i forordning (EØF) nr. 2454/92 i tilknytning til cabotagefriheden, og som bør overtages i den nye forordning og defineres nærmere.

2.2.7. Med hensyn til cabotage i den internationale rutekørsel mener ØSU, at det bør præciseres, på hvilke betingelser denne transporttjeneste kan ydes, så man undgår at skabe en alt for voldsom konkurrence for den rent nationale rutekørsel, herunder rutekørsel i byer.

2.2.8. ØSU konstaterer, at der indføres to forskellige procedurer for ansøgning om og udstedelse af cabotagetilladelser, nemlig én for international cabotagekørsel og én for cabotagekørsel i national rutekørsel.

2.2.8.1. Sidstnævnte form for cabotagekørsel er underlagt en strengere ansøgnings- og tilladelsesprocedure. Proceduren er imidlertid ikke helt klar. Eventuelt interesserede virksomheder vil derfor stå over for en række usikkerhedsmomenter i proceduren, hvilket kan føre til en situation, hvor cabotageordningen vanskeligt lader sig kontrollere.

2.2.8.2. En sådan procedure vil også føre til 15 forskellige cabotageordninger, hvilket afgjort vil bevirke, at konkurrencen mellem transportvirksomheder af forskellig nationalitet forvrides. Det er derfor ønskeligt, at de nationale bestemmelser harmoniseres snarest muligt. I den forbindelse skal der også tages hensyn til de indenlandske transportvirksomheders konkurrencevilkår.

2.2.9. Endelig konstaterer ØSU med hensyn til kontroldokumenterne, at det nye forslag om cabotagekørsel, trods indførelsen af en EF-tilladelse til at udføre personbefordring ad landevej, opretholder krav om andre tilladelser for de transportvirksomheder, der ønsker at udføre cabotagekørsel.

2.2.10. ØSU mener, at man må forsøge at begrænse antallet af kontroldokumenter til et absolut minimum for at lette transportvirksomhedernes aktiviteter.

2.2.11. Kommissionen fremlagde i øvrigt i januar 1996 en grønbog om »Borgernes Transportnet« med det formål at igangsætte en debat om den offentlige transport og dens rammelovgivning. Da det nye forslag også omhandler offentlig transport, beklager ØSU, at Kommissionen ikke har ventet med at foreslå nye bestemmelser for denne sektor, til konklusionerne af den igangsatte debat forelå. ØSU henstiller, at Kommissionen under alle omstændigheder tager hensyn til dets udtalelse om grønbogen.

3. Forslag til ændringer

Kommissionens forslag ØSU's forslag

>TABELPOSITION> >TABELPOSITION>

Bruxelles, den 25. september 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 60 af 29. 2. 1996, s. 10.

() EFT nr. L 251 af 29. 8. 1992, s. 1.

() Sag C-388/92.

() EFT nr. L 74 af 20. 3. 1992, s. 1.