Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Beskæftigelsen og den sociale situation i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa"

(2001/C 193/19)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 2. marts 2000 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Beskæftigelsen og den sociale situation i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Eva Belabed til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. april 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 381. plenarforsamling af 25.-26. april 2001, mødet den 25.-april 2001, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Med udvidelsesprocessen foreligger der en enestående chance for at realisere visionen om et fælles Europa og forbedre levevilkårene for menneskene i hele Europa. Ansøgerlandene har allerede under den hidtidige omstillingsproces gjort en betydelig indsats for at ændre deres økonomi og deres samfund. Men der er stadig meget, der skal gøres, før visionen om et fælles Europa er blevet til virkelighed, og den tilstræbte forbedring af leve- og arbejdsvilkårene for alle er gennemført.

1.2. I sine arbejder vedrørende udvidelsen ønsker ØSU at understrege, at der ud over Københavns-kriterierne også må tages hensyn til de sociale konsekvenser af EU's udvidelse, for at det kan sikres, at udvidelsen forløber på en måde, der er socialt acceptabel for alle berørte parter. ØSU har besluttet at udarbejde en initiativudtalelse herom på grundlag af informationsrapporten om "Beskæftigelsen og den sociale situation i de central- og østeuropæiske lande"(1).

1.3. Efter Det Europæiske Råd i Helsingfors er der kommet ny dynamik i udvidelsesprocessen. På grundlag af Helsingfors-konklusionerne blev der under det portugisiske rådsformandskab indledt bilaterale forhandlinger også med Bulgarien, Letland, Litauen, Rumænien, Slovakiet og Malta. Samtidig giver ansøgerlandene åbent udtryk for, at de tilstræber medlemskab så hurtigt som muligt.

1.4. Af ØSU's informationsrapport om beskæftigelsen og den sociale situation i de central- og østeuropæiske lande (REX/015) fremgår det, at der til trods for de fremskridt, der er gjort, fortsat er store problemer på arbejdsmarkedet og med den sociale udvikling i disse lande. I mange sektorer (f.eks. stålindustrien, landbruget, m.fl.) vil problemerne måske endda forværres i takt med strukturændringerne, idet presset på vare- og arbejdsmarkedet vil stige.

1.5. For at sikre, at udvidelsesprocessen forløber socialt acceptabelt, må der gøres alt for at lette de sociale og arbejdsmarkedspolitiske betingelser, der er forbundet med udvidelsen, og for i højere grad at inddrage befolkningen i beslutningerne om de ledsagende foranstaltninger. Ellers er der fare for, at udvidelsen resulterer i store økonomiske og sociale omkostninger, som langt overstiger ikke bare ansøgerlandenes, men også EU's kapacitet.

1.6. På grundlag af informationsrapporten og under inddragelse af foreliggende videnskabelige analyser og tidligere ØSU-arbejder skal det forsøges at skildre de sociale og beskæftigelsesmæssige konsekvenser af den økonomiske udvikling, der må forventes efter optagelsen i EU. Initiativudtalelsen skal derfor også behandle den struktur- og beskæftigelsesmæssige udvikling samt mekanismer til afhjælpning af økonomiske og sociale problemer. Der skal her forudskikkes den bemærkning, at initiativudtalelsen på grund af emnets omfang naturligvis ikke kan give et detaljeret billede af situationen i ansøgerlandene. Der henvises derfor til ØSU's arbejder vedrørende de enkelte lande og til arbejdet i de blandede rådgivende udvalg.

1.7. Den 16. november 2000 arrangerede ØSU en "udvidelseskonference" i Bruxelles, hvor repræsentanter for forskellige interesseorganisationer i ansøgerlandene var indbudt til sammen med ØSU under temaet "Mod et partnerskab for økonomisk vækst og sociale rettigheder" at drøfte den aktuelle situation i CØEL og konsekvenserne af optagelsen i Unionen. Ved den lejlighed kom man naturligvis også ind på de indbyrdes afvigende opfattelser, der findes på mange områder. Således mener mange repræsentanter for ansøgerlandene, at EU (og ØSU) ikke vurderer CØEL's hidtidige fremskridt i omstillings- og tiltrædelsesprocessen efter fortjeneste. På den anden side påpegede repræsentanter for ØSU på konferencen, at der stadig venter store opgaver for CØEL i forbindelse med gennemførelse af fællesskabslovgivningen og udvikling af en økonomisk og beskæftigelsesmæssig strategi, der skal forberede dem på at blive integreret i det indre marked.

2. Den hidtidige økonomiske og sociale udvikling i de central- og østeuropæiske lande

2.1. Østblokkens sammenbrud i 1989 har medført afgørende forandringer for hele Europa, men stærkest berørt er de tidligere østbloklande selv.

2.2. Så at sige fra den ene dag til den anden mistede de central- og østeuropæiske lande (herefter CØEL) deres vigtigste handelspartner, nemlig det daværende USSR. De måtte derfor opbygge nye forbindelser og orienterede sig hurtigt i retning af Vesten.

2.3. Desuden blev "realsocialismens" system med tilhørende planøkonomi erstattet af fri markedsøkonomi og demokratisk retsstat. Dette udløste en hidtil uset og stadig igangværende omstillingsproces, der omfatter alle livsområder, både økonomi, samfund og politik. Denne proces har for mange mennesker ikke udelukkende indebåret fordele, og den har derfor farvet brede befolkningslags syn på markedsøkonomien.

2.4. Arbejdsmarked og beskæftigelse

2.4.1. I den kommunistiske tid indrømmede man officielt ikke, at der var problemer med arbejdsløshed, skønt der faktisk eksisterede en ikke ubetydelig skjult arbejdsløshed.

2.4.2. Efter systemskiftet oplever CØEL nu en betydelig arbejdsløshed. Ligefrem dramatisk var udviklingen først i 1990'erne, hvor arbejdsløsheden i alle landene i løbet af kort tid steg meget kraftigt. I næsten alle landene nåede den op over 10 %. Midt i 1990'erne lykkedes det endelig at standse stigningen. Siden da er udviklingen forløbet meget forskelligt i de forskellige lande. Mens det er lykkedes nogle lande at reducere arbejdsløsheden fra midten af 1990'erne, er den igen steget i andre lande.

Tabel 1: Arbejdsløshedens udvikling i CØEL i procent

>TABELPOSITION>

Kilde:

WIIW, Countries in Transition, Wien 1999.

2.4.3. Man skal dog bemærke, at de anførte arbejdsløshedstal også afhænger af den måde, hvorpå statistikkerne er udarbejdet. Bag den faldende arbejdsløshed i Ungarn fra 1993 ligger f.eks. bl.a. det forhold, at man har fjernet de langtidsledige fra statistikken(2).

2.4.4. Situationen på arbejdsmarkedet er også præget af enorme forskelle mellem regionerne. F.eks. er der i Polen næsten fuld beskæftigelse i nogle storbyområder, mens situationen er helt modsat i de fleste landdistrikter. Særlig problematisk er det, at disse regionale skævheder tager til i stedet for af. Processen fremskyndes af den eklatante uddannelsesmæssige kløft mellem by og land(3).

Tabel 2: Regional arbejdsløshed i CØEL (2. kvartal 1999; i procent)

>TABELPOSITION>

Kilde:

Eurostat.

2.4.5. Betragter man de enkelte økonomiske sektorer, kan man generelt konstatere, at de strukturelle ændringer i det økonomiske system navnlig har medført et fald i antallet af beskæftigede i traditionelle industrisektorer med ringe konkurrenceevne, i byggesektoren og i landbruget. Særlig graverende har de statslige og virksomhedsspecifikke foranstaltninger inden for bjergværksdriften og jern- og stålindustrien virket. I disse sektorer og i den kemiske industri er der stadig stor overkapacitet, arvet fra planøkonomiens tid. I Polen, hvor økonomien som følge af hurtige og konsekvente reformer umiddelbart efter systemskiftet alt i alt er i kraftig vækst, lykkedes det ganske vist at reducere arbejdsløsheden noget i årene indtil 1998, men i løbet af 1999 steg den igen på grund af masseafskedigelser som følge af omstruktureringer i kulminedriften og i stål- og værftsindustrien.

2.4.6. I alle landene er der indtrådt et klart fald i beskæftigelsen i den offentlige sektor. Til dels skyldes det den konsekvente udlicitering og privatisering af statens aktiviteter inden for vareproduktion og tjenesteydelser med det formål at sikre produktion på markedsvilkår, men for andre deles vedkommende kan det kun forklares med det offentliges vanskelige budgetmæssige situation.

2.4.7. Hverken de mange nyoprettede småvirksomheder eller det stigende arbejdskraftbehov i handels-, bank- og tjenesteydelsessektorerne har kunnet opveje faldet i beskæftigelsen. Derfor faldt den samlede beskæftigelse i første halvdel af 1990'erne. Men denne negative tendens er nu svækket noget.

Tabel 3: Beskæftigede i forskellige økonomiske sektorer i procent, 1990 og 1998

>TABELPOSITION>

Kilde:

WIIW, Countries in Transition, Wien 1999; (*1992).

2.4.8. Situationen inden for landbruget er et særligt problem i nogle lande. Således beskæftiger landbruget i Polen, Bulgarien og Rumænien en langt større del af arbejdsstyrken, end det gør i EU-landene. Mens landbrugets andel af arbejdsstyrken i nogle år har været faldende i flere af ansøgerlandene, er den steget yderligere i de nævnte tre lande, hvor den i forvejen var uforholdsmæssigt stor. En af årsagerne hertil er, at mange mennesker vender tilbage til deres familier på landet på grund af stigende arbejdsløshed i byområderne. Man må derfor gå ud fra, at der i de pågældende lande eksisterer en ret høj skjult arbejdsløshed inden for landbruget.

2.4.9. Denne udvikling giver grund til bekymring, da man må gå ud fra, at strukturændringerne - parallelt med udviklingen i industrilandene - også i CØEL vil føre til vedvarende reduktion af antallet af job inden for landbruget. Denne udvikling gør sig særlig stærkt gældende, hvor landbrugets andel af arbejdsstyrken ligger over gennemsnittet. Netop de lande, hvor landbruget tegner sig for en stor del af beskæftigelsen, må man regne med en ekstra stor stigning i arbejdsløsheden, hvis der ikke i tide træffes egnede modforholdsregler. (De politiske uroligheder i Polen i forbindelse med situationen inden for landbruget er et konkret tegn på, at udviklingen må tages meget alvorligt).

2.4.10. Et problem, som der ofte fokuseres mindre på, er den illegale beskæftigelse af udenlandske arbejdstagere i CØEL. Ligesom EU - hvor der regnes med ca. 700000 illegale arbejdstagere fra CØEL(4) - er også ansøgerlandene selv ramt af dette problem. Men her drejer det sig hovedsageligt om arbejdstagere fra Europas østligste regioner (f.eks. Ukraine og Hviderusland).

2.4.11. Transitionslandenes budgetmæssige problemer forværrer situationen på arbejdsmarkedet. En efterspørgselsorienteret beskæftigelsespolitik kan praktisk talt ikke finansieres. I mange lande går besparelserne på budgettet også ud over den aktive arbejdsmarkedspolitik. Således er udgifterne til arbejdsmarkedspolitiske aktiviteter og til omskoling i Tjekkiet blevet yderligere reduceret til trods for stigende arbejdsløshed. Ganske vist er der i alle ansøgerlandene skabt tilløb til en aktiv arbejdsmarkedspolitik og oprettet et net af regionale og lokale arbejdsformidlingskontorer, men alt i alt må processen med at skabe moderne arbejdsmarkedsinstitutioner videreføres og støttes af ledsageforanstaltninger i form af uddannelse og videreuddannelse.

2.5. Indkomst og købekraft

2.5.1. Indkomstsituationen målt i BNP pr. capita i købekraftpariteter har kontinuerligt bedret sig i de fleste CØEL siden 1993. Dog stagnerer indkomstudviklingen i Bulgarien og Rumænien på uændret lavt niveau, og i Tjekkiet har den stået i stampe siden 1996.

Tabel 4: BNP pr. capita i købekraftpariteter (i ECU)

>TABELPOSITION>

Kilde:

Eurostat, Economic Accounts of the European Union 1998.

2.5.2. Med undtagelse af Bulgarien, Rumænien og Tjekkiet lå vækstraterne i CØEL over EU-gennemsnittet, hvad der resulterede i en langsom indkomstmæssig konvergens.

2.5.3. Sammenligner man CØEL's BNP pr. capita i købekraftpariteter med EU-gennemsnittet, så har nogle af landene allerede passeret 50 %. I spidsen ligger Slovenien, der allerede er oppe på næsten 70 % af EU-gennemsnittet. En sammenligning af indkomsterne baseret på valutakurser viser derimod et helt andet billede. Her er forskellene mellem CØEL og EU betydeligt større, end når man sammenligner købekraftpariteter (se Tabel 5).

Tabel 5: BNP pr. capita baseret på valutakurser (i ECU)

>TABELPOSITION>

Kilde:

Eurostat, Economic Accounts of the European Union 1998.

2.5.4. Den store forskel på indkomst- og lønniveauet baseret henholdsvis på valutakurser og på købekraftpariteter - mere end 1:4 for Bulgariens vedkommende og ca. 1:2 for Tjekkiets og Ungarns vedkommende (se Tabel 4) - viser, at der må ske en kraftig tilpasning i forbindelse med optagelsen i EU.

2.5.5. I et fælles marked med en relativ fast binding mellem valutaerne i perioden forud for den monetære union kan der ikke være sådanne forskelle. Priserne på omsættelige varer må tilpasses. Hvis reallønningerne kompenserer for sådanne prisstigninger, undergraves CØEL's lønfordel og dermed et centralt element i deres konkurrenceevne. Den eneste vej ud af dilemmaet mellem reallønsnedgang og eksportsammenbrud er en passende stigning i arbejdsproduktiviteten, som trods stigende lønninger kan sænke enhedslønomkostningerne (produktivitetsorienteret lønpolitik) eller i det mindste bremse deres stigning. Via EU-programmer må der ydes støtte til de hertil nødvendige investeringer i uddannelse, produktionsanlæg og infrastruktur.

2.6. Social sikring og sundhed

2.6.1. Som følge af den omfattende arbejdsløshed og for at aflaste budgetterne er staterne blevet tvunget til at tilpasse deres sociale sikringssystemer til den ændrede situation. Navnlig social- og pensionsforsikringssystemerne lider under de vanskelige betingelser, der følger af en stram budgetpolitik. I alle landene forsøger man derfor at supplere de statslige sikringssystemer med erhvervstilknyttede og private ordninger.

2.6.2. Pensionister rammes også af prisudviklingen inden for dagligvarer. Der bør dog tages afstand fra, at der gribes til statslige prisreguleringer for at løse problemet.

2.6.3. Også hvad angår arbejdsløshedsforsikringen er der i nogle af landene gennemført dybtgående ændringer i løbet af de seneste år. Således er ydelsernes varighed og størrelse blevet skåret ned, og forudsætningerne for at kunne modtage ydelser håndhæves nu strengere.

2.6.4. Til trods for den indsats, der allerede er gjort for at reformere socialsikringssystemerne, er der stadig behov for betydelige anstrengelser, da socialsikringen i ansøgerlandene med Kommissionens udtryk "generelt er af lav standard"(5). Regeringerne i CØEL står således over for et dobbelt problem, nemlig at etablere et socialsikringssystem, der dels er til at finansiere, dels er af høj standard.

2.6.5. Ligesom den sociale beskyttelse påvirkes også situationen i sundhedsvæsenet af de omfattende besparelser på de offentlige budgetter. F.eks. er antallet af hospitalssenge faldet væsentligt i alle CØEL inden for de seneste år. Med undtagelse af Slovenien, hvor den generelle situation i det offentlige sundhedsvæsen er sammenlignelig med situationen i EU, må alle ansøgerlandene øge deres bestræbelser væsentligt for at forbedre deres sundhedssystemer.

2.7. Andre økonomiske udviklingstendenser

2.7.1. Programmer til stabilisering og liberalisering af økonomien har sammen med privatiseringer præget de erhvervspolitiske rammebetingelser i positiv retning og givet virksomhederne mulighed for at handle frit efter markedsøkonomiens regler. Det er ikke længere som for et årti siden statslige myndigheder og planlægningskontorer, men markedet, der afgør, hvad, hvor meget og for hvem der skal produceres.

2.7.1.1. I næsten alle landene blev der hurtigt gennemført omfattende privatiseringer. En undersøgelse udført af Verdensbanken(6) viser, at resultaterne er højst forskellige, afhængigt af land, branche, virksomhedsstørrelse, valgt metode samt juridisk og institutionel situation.

2.7.1.2. Privatiseringerne har som hovedregel været en succes, hvor de juridiske og institutionelle forhold var tilstrækkeligt udviklet, og hvor den privatiserede virksomhed blev overtaget af få investorer (kerneaktionærer) og udenlandske investorer. Også privatisering af små virksomheder (small scale privatization) har virket ret godt.

2.7.1.3. Relativt dårlige resultater har måttet noteres, hvor man først og fremmest gik efter så hurtigt som muligt at privatisere så mange virksomheder som muligt, uden i tilstrækkeligt omfang at interessere sig for de nødvendige juridiske og institutionelle betingelser og for privatiseringens samlede økonomiske konsekvenser for beskæftigelsen og indkomstudviklingen. I mange tilfælde er virksomheder desuden blevet overtaget ikke af den højstbydende, men af personer eller virksomheder, der stod sælgeren nær.

2.7.1.4. Således har privatiseringen ganske vist i mange tilfælde resulteret i en positiv produktivitetsudvikling på de enkelte virksomheder, men denne stigende produktivitet på virksomhederne har ofte måttet betales med stigende arbejdsløshed og tiltagende indkomstforskelle. I de sektorer, der står for offentlige forsyninger (energi osv.), har man mange gange forsømt at skabe de nødvendige juridiske og institutionelle rammebetingelser, hvilket kan føre til monopoldannelse. I begge tilfælde er der brug for ledsageforanstaltninger for at modvirke eventuelle negative konsekvenser. Men alt i alt må det fastslås, at privatiseringen har været et væsentlig instrument til at sikre de nødvendige strukturændringer.

2.7.2. Den økonomiske strukturomlægning har også haft positive konsekvenser for prisudviklingen. Det store inflationspres, der gjorde sig gældende i begyndelsen af omstillingsperioden, fordi tilskuddene til elementære forbrugsgoder blev afskaffet, uden at virksomhederne kunne reagere tilstrækkelig hurtigt på den ændrede efterspørgselsadfærd ved at udvide udbuddet og forny eller udvide deres produktionsapparat, er blevet reduceret betydeligt.

2.7.3. Det har virket fremmende på denne positive udvikling, at seddelbankerne har udvist stor ansvarlighed i deres rente- og pengepolitik. Der er i alle landene på det seneste gjort store fremskridt hvad angår inflationsbekæmpelse, men til gengæld har de - med Tjekkiet som det bedste eksempel - i kraft af deres stærkt restriktive politik i anden halvdel af 1990'erne måttet se væksten stagnere og arbejdsløsheden stige kraftigt.

2.7.4. Stabiliseringen af de økonomiske og politiske forhold i CØEL har resulteret i vedvarende tilstrømning af udenlandske direkte investeringer. Med deres investeringer i CØEL forfølger investorer og iværksættere navnlig to mål. Et motiv til at oprette nye filialer er ønsket om nye afsætningsmarkeder og kundenærhed, hvad virksomhederne lægger særdeles stor vægt på; et andet motiv har at gøre med omkostningerne (udnyttelse af de relativt lave produktionsomkostninger), som spiller en dominerende rolle især for industriproduktionens vedkommende. Men begge motiver er velkomne. Såvel markedsadgang eller -udbygning som reduktion af produktionsomkostningerne (navnlig i kraft af lønforskellen mellem hjemland og modtagerland) har værdifulde konsekvenser for CØEL i form af jobskabelse og velstandsforøgelse.

2.7.5. At der på Det Europæiske Råds møde i Helsingfors blev truffet beslutning om at indlede bilaterale tiltrædelsesforhandlinger med Slovakiet, de to resterende baltiske lande samt Bulgarien og Rumænien, har yderligere forøget de udenlandske investorers interesse ikke bare for de nævnte lande, men for alle ansøgerlandene i Central- og Østeuropa.

2.7.6. Den økonomiske vækstrate i CØEL ligger - med få undtagelser - over EU-gennemsnittet. Dog er den økonomiske vækst alt i alt lavere end forudsat i Agenda 2000. Det vil derfor fremover gå meget langsommere end forudsagt for få år siden med at reducere afstanden mellem CØEL's og EU's økonomiske resultater.

2.8. Lige muligheder og ligebehandling

2.8.1. Ganske vist svarer de forskellige ansøgerlandes lovgivning om ligebehandling af kvinder og mænd i vidt omfang til de vigtigste bestemmelser i EU-retten, men praksis er desværre ofte en anden. Ligesom i EU ligger problemerne navnlig i, at økonomiske problemer rammer kvinder og mænd forskelligt(7). Desuden er der fortsat kun ringe bevidsthed om, hvor vigtigt et spørgsmål ligestilling mellem mænd og kvinder er.

2.8.2. Men temaet "Lige muligheder og ligebehandling" har ikke blot at gøre med forholdet mellem mænds og kvinders situation, men med at undgå enhver "forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering" (EF-traktatens art. 13). Og netop hvad angår mindretallenes (f.eks. sigøjnernes) situation er der fortsat store problemer i ansøgerlandene.

3. Chancer og eventuelle problemer i forbindelse med udvidelsen

3.1. De politiske forandringer i Østeuropa sidst i 1980'erne og den deraf udløste omstillingsproces har stillet CØEL over for store udfordringer. Men ved siden af mange positive udviklinger og mange succesrige reformforanstaltninger har reformprocessen også været forbundet med stigende arbejdsløshed og budgetbetingede nedskæringer i den sociale sektor og i sundhedsvæsenet.

3.2. EU har levet op til sit ansvar og har støttet CØEL under reformprocessen bl.a. med finansielle foranstaltninger (Phare) og handelsaftaler (Europaaftaler). På Det Europæiske Råds møde i København i 1993 besluttede stats- og regeringscheferne da også at stille CØEL optagelse i Unionen i udsigt mod opfyldelse af visse betingelser. I marts 1998 blev tiltrædelsesforhandlingerne officielt åbnet.

3.3. Chancer i forbindelse med udvidelsen

3.3.1. Samarbejdet mellem EU og CØEL har allerede sikret begge parter store fordele.

3.3.2. EU har navnlig haft fordel af samhandelen og har et betydeligt overskud på handelsbalancen i forhold til disse lande. At handelen med CØEL på den anden side kun udgør en beskeden del af EU's samlede udenrigshandel hænger sammen med CØEL's ret lave bruttonationalprodukt. Handelen må forventes at stige i takt med væksten både i CØEL og i EU.

3.3.3. For CØEL ligger fordelene især i den relativt uhindrede adgang til EU-markedet, i EU's forskellige støtteforanstaltninger (økonomisk støtte, politisk dialog, osv.) og i mange virksomheders omfattende engagement i Østeuropa. Udenlandske direkte investeringer har hidtil haft overvejende positive konsekvenser for beskæftigelsen og økonomien. Dertil kommer, at vesteuropæiske virksomheder i ansøgerlandene står for en betydelig del af CØEL's udenrigshandel.

3.3.4. Ud over disse fordele, som begge parter har haft i tiden efter åbningen mod øst, rummer udvidelsen også en række andre muligheder. For det første er udvidelsen af EU med CØEL et bidrag til sikkerhed og fred i Europa. For det andet er udvidelsen, som ØSU gentagne gange har givet udtryk for i sine udtalelser, "en historisk chance", som ikke må forpasses, for at forene alle europæiske folk i et virkeligt "fælles hus", for varigt at sikre stabilitet og velstand på det europæiske kontinent og for at styrke Europas - Europa i videste forstand - politiske, økonomiske, sociale og kulturelle indflydelse i verden(8).

3.4. Problemer

3.4.1. Men denne langtidsbetragtning skal ikke få nogen til at overse, at CØEL på mellemlang sigt fortsat står over for mange problemer. Årsagen er, at ansøgerlandene er stillet over for en enorm dobbelt opgave. For det første skal de fortsat klare omstillingsprocessen. For det andet har de forpligtet sig til at overtage hele EU-retten.

3.4.2. Den anspændte budgetsituation, manglerne i den offentlige administration og i retsvæsenet(9) tillige med det stigende pres på arbejdsmarkederne gør det ekstra vanskeligt for CØEL at klare denne dobbelte opgave. Desuden vil CØEL's integration i EU's indre marked skærpe konkurrencen i disse lande.

3.4.3. Det giver navnlig anledning til bekymring, at økonomien er spaltet i to, nemlig på den ene side en række konkurrencedygtige sektorer, der entydigt satser på eksport, støttes af udenlandske investeringer og har relativ høj produktivitet, og på den anden side sektorer med lav konkurrenceevne, lav produktivitet og frem for alt utilstrækkelig teknologi, som producerer til hjemmemarkedet. For sidstnævnte sektorer er det problematisk straks at blive inddraget i et åbent og konkurrenceorienteret system(10).

3.4.4. Det er et særligt problem, at mange virksomheder lider af kapitalmangel og deraf følgende innovationsmæssige svagheder. Det gælder først og fremmest de små og mellemstore virksomheder, der er et bærende element i omstillingsprocessen og yder et stort bidrag til BNP og til beskæftigelsen(11).

3.4.5. På grund af disse mangler kan der opstå problemer inden for handelen og de små og mellemstore virksomheder, når den udvikling i retning af koncentration, der aftegner sig, slår igennem. For tiden er koncentrationsgraden inden for detailhandelen meget lav, men presset fra udenlandske detailhandelskæder, der i stigende grad søger ind på det østeuropæiske marked, tager til. Derfor vil mange virksomheder i detailhandelen, men også i andre sektorer som tjenesteydelser for forbrugere og virksomheder, blive truet på eksistensen, og der vil forekomme virksomhedslukninger og strukturændringer(12).

3.4.6. De industrier, der ikke længere er konkurrencedygtige, vil opleve fortsat tilbagegang, hvilket kan true levestandarden i hele regioner. Hvis det ikke lykkes at etablere mindre økonomiske enheder, som kan afsætte forarbejdede produkter, vil de store lokale skævheder, der allerede gør sig gældende, blive yderligere uddybet.

3.4.7. I 48 af de 50 regioner i Østeuropa ligger bruttonationalproduktet pr. capita under 75 % af EU-gennemsnittet. Situationen er præget af enorme regionale indkomstforskelle. I den nederste ende af indkomstskalaen ligger den polske region Swietokryskie med kun 24 % af EU-gennemsnittet. Men også i de baltiske lande og i Bulgarien og Rumænien er det økonomiske niveau temmelig lavt (25-34 % af EU-gennemsnittet). De regioner i ansøgerlandene, der grænser op til de kommende tredjelande, er så udsatte, at de har særlige problemer. I den anden ende af skalaen ligger først og fremmest storbyområderne i CØEL. Særligt udmærker Prag-regionen sig, idet indkomstudviklingen her endog ligger over EU-gennemsnittet(13).

3.4.8. Som ØSU allerede har påpeget i informationsrapporten, rummer situationen i CØEL en række problemer, som ikke må bagatelliseres. For det første "er der på grund af den bestående betydelige indkomstforskel mellem EU og ansøgerlandene fare for en masseflugt af menneskelig kapital (brain drain), hvilket kan skade den fortsatte økonomiske genopbygningsproces i disse lande. Endvidere må man forvente, at visse grupper vil blive ramt af betydelig social nød, ikke kun på grund af den igangværende omstillingsproces, men også fordi udvidelsen vil lægge øget pres på såvel markedet for forbrugsgoder som arbejdsmarkedet".

3.4.9. I Agenda 2000 har Kommissionen da også gjort opmærksom på, at de nye medlemsstater ikke fra den ene dag til den anden kommer til at mærke fordelene ved medlemsskabet, og at fordelene ikke bliver ligeligt fordelt. Endnu længe efter deres indtræden vil disse lande blive udsat for et enormt tilpasningspres, der kan skabe økonomiske, sociale og politiske spændinger.

3.4.10. Men der kan også opstå spændinger i nogle af de nuværende medlemsstater, navnlig i dem, der grænser op til CØEL, da der på grund af de enorme indkomstforskelle må regnes med forøget arbejdstagermigration og udflytning af virksomheder. Det kan føre til forøget pres på arbejdsmarkedet. Hvis der ikke indføres overgangsbestemmelser vedrørende arbejdstageres og tjenesteydelsers fri bevægelighed samt specifikke foranstaltninger til løsning af problemet, vil dette få arbejdsløsheden til at stige i tilgrænsende medlemsstater.

3.4.11. Derfor må der gøres en indsats for at sikre, at tiltrædelsen kommer til at forløbe socialt acceptabelt, så roen på arbejdsmarkedet ikke bringes i fare i Europa og herunder specielt i ansøgerlandene. Hurtig tiltrædelse uden de nødvendige strukturer til at afbøde social nød kan true hele integrationsprocessen. Hertil kommer, at hvis der ikke træffes egnede foranstaltninger til at sikre en bæredygtig beskæftigelsesmæssig udvikling i CØEL, vil presset på arbejdsmarkederne i medlemsstaterne yderligere tage til.

4. Socialt acceptabel afvikling af udvidelsesprocessen

4.1. En grundlæggende forudsætning for optagelse i Unionen er opfyldelse af de såkaldte "Københavns-kriterier". Hertil hører (1) sikring af demokratiske principper og strukturer, (2) opbygning af en fungerende markedsøkonomi og (3) overtagelse og gennemførelse af hele EU-lovgivningen (herunder også sociale og arbejdsretlige normer og miljø- og forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger).

4.2. Men opfyldelse af Københavns-kriterierne er ikke i sig selv nok. For tiltrædelsen er i langt højere grad en samfundspolitisk end en administrativ proces(14). Derfor skal de tættere relationer til naboerne mod Øst og Fællesskabets støtteforanstaltninger ikke bare dække det retlige, det økonomiske, det tekniske og det finansielle område. Det drejer sig altså ikke bare om, hvad udvidelsen betyder økonomisk eller retligt, men i første række om, hvad udvidelsen kan betyde for menneskene i Europa.

4.3. Der er enighed om, at udvidelsesprocessen rummer en stor mulighed for at skabe et fælles Europa og forbedre menneskenes levevilkår. Men det sker ikke automatisk og af sig selv. Således er der mange i ansøgerlandene, for hvem omstillingsprocessen indtil nu ikke bare har indebåret fordele. Dette har påvirket brede befolkningslags syn på markedsøkonomien, og det kommer også til udtryk i befolkningens betydelige skepsis over for udvidelsen. Den voksende skepsis i befolkningen i ansøgerlandene tyder på, at borgerne endnu ikke er blevet informeret tilstrækkeligt, eller at de venter sig ulemper af medlemskabet. Noget lignende gælder om stemningen i medlemsstaterne, som det fremgår af de seneste meningsmålinger(15).

4.4. Den sociale dimension skal derfor spille en vigtig rolle i integrationsprocessen(16). Kun hvis EU og regeringerne tager de bekymringer alvorligt, som borgerne både her og der gør sig, og indleder en politisk dialog med dem, kan udvidelsesprocessen forløbe uden alvorlige politiske konflikter. Dette forudsætter også en dialog med borgerne og såvel her som der en ordentlig informations- og kommunikationspolitik, som tager hensyn til borgernes behov. I den forbindelse bifalder ØSU, at Kommissionen vil tage initiativ til at udvikle en kommunikationsstrategi.

4.5. I den korte tid, der er forløbet efter omvæltningen i 1989, er CØEL kommet vidt med at opbygge stabile demokratier og funktionsdygtige markedsøkonomier. Alligevel kommer ØSU til den slutning, at der med henblik på at sikre en socialt acceptabel afvikling af udvidelsesprocessen stadig er behov for en stor indsats for at reducere økonomiske skævheder mellem regionerne (ikke blot internt i de enkelte ansøgerlande og mellem ansøgerlandene indbyrdes, men også mellem ansøgerlandene og Unionen), for at undgå social nød, for at fremme den sociale dimension og endelig for at skabe funktionsdygtige strukturer for arbejdsmarkedets parter og styrke arbejdsmarkedsdialogen.

4.6. Fremme af økonomisk og social samhørighed

4.6.1. Da den fortsatte omstillingsproces kun kan blive en succes, hvis det lykkes at tackle dens økonomiske og sociale konsekvenser, må man i forbindelse med udarbejdelsen og gennemførelsen af de økonomisk-politiske omstillingsstrategier sørge for, at overgangen til markedsøkonomi forløber socialt acceptabelt. Markedsorienterede og socialt orienterede aktioner skal hele tiden gå hånd i hånd(17). En uheldig social og beskæftigelsesmæssig udvikling kan skabe interne politiske problemer i CØEL og bringe integrationen i fare.

4.6.2. Også Europa-Parlamentet understreger, hvor vigtigt det er, at der investeres i at udvikle bedre sociale strukturer i CØEL(18). For at undgå uønskede følger af integrationen i det indre marked(19) er det efter Europa-Parlamentets opfattelse afgørende, at der skabes en social dimension(20).

4.6.3. Derfor bør beskæftigelsesspørgsmålene, der med Amsterdam-traktaten klart har fået en mere fremtrædende plads i Fællesskabets politik, i højere grad tages op i forhandlingerne med ansøgerlandene. For både inden for landbruget og inden for industrien må der regnes med omfattende strukturændringer, der kan true mange arbejdspladser. Derfor bør der - under hensyntagen til, at man ikke i alle landene er kommet lige langt med omstillingsprocessen og strukturudviklingen - træffes egnede makroøkonomiske og regional- og strukturpolitiske foranstaltninger med det formål at skabe nye beskæftigelsesmuligheder og modvirke en truende stigning i arbejdsløsheden med alle deraf følgende konsekvenser. Men ansøgerlandenes budgetmæssige situation gør det nødvendigt at drøfte finansieringen af sådanne foranstaltninger.

4.6.4. Grænseregionerne rammes i særlig grad af de forandringer, der må forventes. De kan bedst tackle disse forandringer ved et samarbejde på tværs af grænserne (f.eks. ved at udnytte de eksisterende EU-programmer). ØSU hilser det velkommen, at Kommissionen allerede arbejder på en meddelelse om udviklingen af grænseregionerne.

4.6.5. Landbruget i CØEL er en særlig problematisk sektor. Selv med de største anstrengelser vil det tage mange år at løse de enorme strukturproblemer inden for landbruget i mange af ansøgerlandene. Man må gå ud fra, at først og fremmest de små landbrug (f.eks. i Polen) med særdeles lav produktivitet ikke inden for en overskuelig tidshorisont vil kunne klare det massive konkurrencepres i det indre marked. Det vil tage lang tid at gennemføre den påkrævede strukturtilpasning og den nødvendige styrkelse af CØEL-landbrugets konkurrenceevne(21).

4.6.6. I den forbindelse må man ikke overse, at landbrugene ikke udelukkende bør bedømmes ud fra rent driftsøkonomiske kriterier, men også - ud over deres betydning for miljøbeskyttelse og landskabspleje - bør godskrives, at de aflaster den sociale sektor, så længe det ikke lykkes at skabe tilstrækkelig mange arbejdspladser uden for landbruget som alternativ til dette(22).

4.6.7. ØSU bifalder derfor tilvejebringelsen af nye instrumenter som led i førtiltrædelsesstrategien (Sapard, Ispa) og arbejds- og socialministrenes beslutning af 9. marts 1999 om at styrke de beskæftigelses- og socialpolitiske elementer i Phare-programmet. Ligeledes er der grund til at understrege, at EU-Kommissionen hjælper ansøgerlandene med at udarbejde en beskæftigelsesstrategi svarende til Luxembourg-processen. Kommissionen udarbejder således sammen med hvert ansøgerland et såkaldt "Joint Assessment Paper", som danner grundlag for den gennemgang af beskæftigelsespolitikken, der skal foretages ifølge tiltrædelsespartnerskaberne. På den måde kan man tage størst muligt hensyn til de individuelle behov og til hvert ansøgerlands specifikke situation ved fastlæggelsen af de beskæftigelsespolitiske mål.

4.6.8. Men det skal bemærkes, at mange deltagere fra ansøgerlandene på ØSU's konference om udvidelsen generelt klagede over manglende transparens og overdrevent bureaukrati (f.eks. vedrørende partnerskab) i forbindelse med EU-programmernes anvendelse og tilgængelighed - trods Kommissionens indsats for at forbedre forholdene. ØSU beder derfor Kommissionen undersøge disse klager.

4.6.9. Et væsentligt element i en beskæftigelsesstrategi for CØEL er fremme af iværksætteri. Allerede i informationsrapporten om beskæftigelsen og den sociale situation i ansøgerlandene udtalte ØSU: "Virksomhedernes bidrag er også væsentligt for, at der kan skabes nye arbejdspladser og øget indkomst, hvilket er en forudsætning for yderligere økonomisk og social udvikling. Der skal derfor træffes egnede foranstaltninger inden for almen og videregående uddannelse, teknisk bistand osv. for at skabe konkurrencedygtige virksomheder".

4.6.10. Uden sådanne foranstaltninger er der risiko for, at der ikke opstår nye arbejdspladser i tilstrækkeligt omfang, og også bestående arbejdspladser kommer i fare, hvis det ikke lykkes at forberede virksomhederne i CØEL på de yderligere strukturændringer, som den fuldstændige integration i de indre marked og det dermed forbundne forøgede konkurrencepres vil forårsage.

4.6.11. Et andet punkt vedrører de systemer, der driver sociale institutioner. ØSU har tidligere fastslået, at der i førtiltrædelsesprocessen i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens art. 16 bør tages større hensyn til disse systemer, som målrettet arbejder for at styrke den sociale samhørighed og lindre de socialt svagestes nød. Disse institutioner må derfor ikke bukke under for privatiseringspresset, men må - tilpasset tidens krav - anerkendes som vigtige institutioner(23).

4.6.12. På den allerede omtalte konference om udvidelsen den 16. november 2000 konstateredes der indbyrdes afvigende opfattelser af problematikken omkring forøget hjerneflugt ("Brain-Drain"), som kan skade den økonomiske indhentningsproces i CØEL. Mens adskillige advarer mod øget udvandring af menneskelig kapital fra CØEL, udfoldes der visse steder i medlemsstaterne bestræbelser på at dække arbejdskraftbehovet inden for bestemte brancher (f.eks. informationsteknologi) med fagfolk fra ansøgerlandene. Og endelig hævder visse repræsentanter for ansøgerlandene, at hjerneflugten for størstedelens vedkommende allerede har fundet sted. De foreslår derfor, at der sammen med ØSU afholdes et møde om dette emne. I den forbindelse bifalder ØSU Kommissionens og Rådets opfordring til ansøgerlandene om at foretage en evaluering af de forventede migrationsbevægelser og deres konsekvenser for arbejdsmarked og økonomi.

4.6.13. Endelig skal der her også peges på problemerne med bekæmpelse af korruption og svindel. Som det klart fremgår af Kommissionens regelmæssige beretninger om ansøgerlandenes fremskridt mod medlemskab, er en indsats til bekæmpelse af korruption i CØEL stadig hårdt tiltrængt.

4.7. Styrkelse af den sociale dialog

4.7.1. ØSU har allerede flere gange slået fast, at det - uden at antaste det offentliges rolle og ansvar - er af afgørende betydning som led i tiltrædelsesprocessen at opbygge relationerne mellem arbejdsgivere og arbejdstagere som autonome arbejdsmarkedsparter(24).

4.7.2. For udvidelsen bliver kun en succes, hvis den bygger på bred konsensus i samfundet. Denne konsensus forudsætter en socialt acceptabelt proces med deltagelse af arbejdsmarkedets parter og andre samfundsmæssige grupperinger (f.eks. forbruger- og velfærdsorganisationer)(25).

4.7.3. Som Kommissionens fremskridtsrapporter dokumenterer, udvikler den sociale dialog sig meget forskelligt i ansøgerlandene. Efter Kommissionens opfattelse forløber den sociale trepartsdialog (mellem regeringen, arbejdstagerne og arbejdsgiverne) tilfredsstillende i Estland og Slovenien, mens den sociale dialog i andre lande trænger til forbedringer.

4.7.4. ØSU har også i forskellige samtaler med arbejdsmarkedsparterne i CØEL (bl.a. i de blandede rådgivende udvalg) kunnet konstatere, at der er store problemer i forbindelse med den sociale dialog; det gælder både dialogen med regeringerne og dialogen mellem arbejdsmarkedsparterne indbyrdes, og desuden er der strukturelle svagheder og problemer af organisatorisk art hos arbejdsmarkedsparterne.

4.7.5. På grundlag af disse samtaler kan det konstateres, at det i nogle ansøgerlande forholder sig sådan, at der ikke føres tilsyn med overholdelsen af arbejdstagernes rettigheder, at der ikke tages tilstrækkeligt hensyn til den sociale dialog, og at arbejdsmarkedets parter ikke i tilstrækkelig grad inddrages i forberedelsen og udformningen af rapporter til Kommissionen. Desuden er nogle regeringer meget tilbageholdende med at anerkende arbejdsmarkedsparternes autonome rolle. Endvidere er der i nogle af landene stor forskel på henholdsvis arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationernes organisationsgrad og udviklingsstade. F.eks. er arbejdsgiverne i flere lande ikke organiseret i nær samme grad som arbejdstagerne. Fagforeningerne har således vanskeligt ved at indgå kollektive brancheaftaler, fordi der mangler en modpart. De fleste overenskomster indgås derfor på virksomhedsplan(26).

4.7.6. Disse problemer må løses, før man kan tale om, at forholdet mellem arbejdsmarkedets parter er lagt i sådanne rammer, at det kan klare omstillings- og udvidelsesprocessens udfordringer. Det er også nødvendigt, at arbejdsmarkedets parter sætter sig ind i markedsøkonomiens karakteristika og problemer, i privatisering og omstrukturering af virksomheder, i grundprincipper og teknikker vedrørende indgåelse af overenskomster, i arbejdsmarkedets organisation, i faglig uddannelse og efteruddannelse m.v.(27).

4.7.7. På den baggrund er dialogen med partnerne i EU, som har mange års erfaring med markedsøkonomi og EU-politik, af stor betydning for ansøgerlandene. I den forbindelse er der grund til at glæde sig over Kommissionens meddelelse om tilpasning og fremme af den sociale dialog på fællesskabsplan, som bl.a. eksplicit behandler forholdene i ansøgerlandene, understreger den sociale dialogs betydning og foreslår støtteforanstaltninger(28). ØSU henviser her også til bemærkningerne i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice om "styrkelse af den sociale dimension som led i udvidelsen", hvor stats- og regeringscheferne taler om at støtte den sociale dialogs rolle i forbindelse med udvidelsen.

4.7.8. De virksomheder fra medlemsstaterne, der opererer i ansøgerlandene, bør gå foran og fremme den sociale dialog og relationerne på arbejdsmarkedet med et godt eksempel, f.eks. ved at tillade bedriftsråd, støtte opbygningen af funktionsdygtige arbejdsgiverorganisationer i CØEL og engagere sig i disse.

4.7.9. ØSU har selv gennem flere år sammen med repræsentanter for ansøgerlandene gjort meget for at intensivere den sociale dialog. Man kan nævne afholdelse af forskellige høringer med repræsentanter for økonomiske og sociale interessegrupper i CØEL (f.eks. i Bruxelles, Warszawa og Tallinn) samt opbygning af bilaterale forbindelser med de forskellige lande, bl.a. i de fælles rådgivende udvalg, der består af ØSU-medlemmer og medlemmer af tilsvarende grupperinger i ansøgerlandene(29).

4.7.10. På udvidelseskonferencen påpegede CØEL-repræsentanter, at de internationale organisationers aktiviteter i deres lande bør koordineres bedre, og foreslog, at ØSU påtager sig en rolle i den forbindelse.

5. Sammenfatning og henstillinger

5.1. Som ØSU tidligere har givet udtryk for, er EU's udvidelse med de central- og østeuropæiske lande en historisk chance for at forene alle europæiske folk i et "fælles hus" med det formål varigt at sikre stabilitet og velstand i Europa.

5.2. Fordelene ved udvidelsen vil dog ikke komme alle berørte ligeligt til gode. I forbindelse med udvidelsen må der i CØEL regnes med tiltagende konkurrence og strukturændringer, som vil øge presset på vare- og arbejdsmarkedet. Det kan påføre visse grupper sociale belastninger, som ikke skal undervurderes. På den baggrund kan den voksende skepsis i befolkningen i ansøgerlandene tages som tegn på mange menneskers ængstelse.

5.3. ØSU understreger derfor den sociale dimensions betydning i udvidelses- og integrationsprocessen. Kun hvis der tages tilbørligt hensyn til den sociale dimension, kan udvidelsesprocessen forløbe uden alvorlige politiske og sociale konflikter. Men det betyder, at man skal tage de svages og de forventede taberes ængstelse meget alvorligt, måske langt mere alvorligt, end det hidtil er sket(30).

5.4. På den baggrund hilser ØSU Kommissionens meddelelse "Social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden" velkommen, hvori den sætter sig som mål "at bidrage til forberedelsen af EU's udvidelse under forhold præget af en afbalanceret økonomisk og social udvikling"(31).

5.5. Desuden er det ØSU's opfattelse, at udvidelsen kun kan blive en succes, hvis EU's samhørigheds- og strukturprogrammer og den fælles landbrugspolitik forinden tilpasses, så ansøgerlandene bliver ligeberettiget ved deres indtræden.

5.6. ØSU opfordrer Kommissionen til under tiltrædelsesforhandlingerne - ud over de mål og aktioner, der er beskrevet i Social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden - at lægge større vægt på nedenstående mål og undersøge, hvad der kan gøres for at realisere dem:

- på grundlag af en helhedsplan at udforme egnede socialt acceptable og miljøvenlige strategier for centrale problemsektorer (f.eks. sværindustrien, landbruget osv.),

- at tilbyde uddannelsesforanstaltninger på alle områder, men særlig i økonomisk svage distrikter, for at den økonomiske kløft mellem by og land med tiden kan reduceres. Sådanne uddannelsesforanstaltninger er også nødvendige inden for landbruget og sværindustrien for at afbøde virkningerne af strukturændringer og opfange en negativ udvikling i beskæftigelsen. ØSU er af den opfattelse, at uddannelsesforanstaltningers betydning for CØEL ikke kan understreges for ofte, og henviser i den forbindelse til informationsrapporten "Uddannelsens europæiske dimension: art, indhold og perspektiver"(32) og til bemærkningerne om uddannelsespolitiske spørgsmål i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Lissabon,

- at forbedre rammebetingelserne for små og mellemstore virksomheder ved at støtte iværksætterinitiativer (herunder lette adgangen til kreditfaciliteter), opbygge forarbejdnings- og markedsføringsfaciliteter, yde teknisk bistand, gennemføre uddannelsesforanstaltninger og etablere et egnet mikroøkonomisk miljø med det formål at fremme økonomisk vækst og skabe varige arbejdspladser,

- at fremme den sociale dialog på alle niveauer og påvirke arbejdsmarkedsparterne og det organiserede civilsamfund til at organisere sig mere effektivt,

- at etablere velfærdssystemer, der arbejder for at styrke den sociale samhørighed og lindre de socialt svagestes nød,

- at intensivere dialogen med civilsamfundet om forberedelsen til EU-medlemskabet og om dets følger;

- at fremme lige muligheder for alle, herunder navnlig lige muligheder for mænd og kvinder og for mindretal,

- at skabe større transparens hvad angår anvendelse og udnyttelse af EU-programmer og andre støttemuligheder.

Bruxelles, den 25. april 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) "Beskæftigelsen og den sociale situation i ansøgerlandene". Udtrykket "de central- og østeuropæiske lande" (også forkortet CØEL) sigter i hele teksten kun til ansøgerlande.

(2) EP, Working Paper: The Social Dimension of Enlargement, s. 85.

(3) "Polens fremskridt mod medlemskab" EFT C 51 af 23.2.2000.

(4) Warsaw Voice af 28. maj 2000, s. 15.

(5) Agenda 2000, Bind I: Et udvidet og styrket EU; Bind 2: Udfordringerne ved udvidelsen, s. 59 (KOM(97) 2000 af 15.7.1997).

(6) John Nellis: Time to Rethink Privatisation in Transition Economies? World Bank, 1999.

(7) Agenda 2000, Bind II: Udfordringerne ved udvidelsen, s. 46 (KOM(97) 2000).

(8) EFT C 19 af 25.1.1993 og EFT C 129 af 10.5.1993: "Fællesskabets forbindelser med landene i Central- og Østeuropa" (Bulgarien, Rumænien og de baltiske lande) og EFT C 75 af 10.3.1997. "Følgerne for den fælles landbrugspolitik af de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse".

(9) Se Kommissionens forskellige rapporter om fremskridt.

(10) "Ungarns tiltrædelse af Den Europæiske Union"EFT C 117 af 26.4.2000, s. 38.

(11) EU-magasinet 5/2000.

(12) EU-magasinet 5/2000.

(13) Eurostat News Release, nr. 48 af 18.4.2000.

(14) EFT C 51 af 23.2.2000.

(15) Europa-Kommissionen: Eurobarometer, Rapport nr. 53 fra oktober 2000.

(16) Jf. ØSU i EFT C 339 af 31.12.1991 og EFT C 129 af 10.5.1993. Endvidere A3-0189/92; Europa-Parlamentets beslutning om Den Europæiske Unions strategi for forberedelse af de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse, vedtaget med henblik på Det Europæiske Råds møde i Essen (den 9.-10. december 1994); Europa-Parlamentets beslutning af 17. april 1996 om Kommissionens hvidbog om forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked (EFT C 141 af 13.5.1996).

(17) EFT C 129 af 10.5.1993.

(18) Beslutning af 17. april 1996 om Kommissionens hvidbog om forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked (EFT C 141 af 13.5.1996).

(19) György Farkas, vicegeneralsekretær i det ungarske handelskammer, skønner, at en tredjedel af de 600000 ungarske små og mellemstore virksomheder ikke ville overleve en hurtig tiltrædelse; se Wirtschaftswoche nr. 13 af 25.3.1999, s. 30.

(20) Beslutning af 17. april 1996 om Kommissionens hvidbog om forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked (EFT C 141 af 13.5.1996).

(21) EFT C 51 af 23.2.2000.

(22) EFT C 51 af 23.2.2000.

(23) Jf. Europa-Parlamentets beslutning af 17. april 1996 om Kommissionens hvidbog om forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked (EFT C 141 af 13.5.1996); endvidere CEEP.99/Peco.3: Written Position on the EU's Enlargement.

(24) EFT C 129 af 10.5.1993.

(25) Se f.eks. "Styrkelse af før-tiltrædelsesstrategien"EFT C 157 af 25.5.1998, s. 58,"Social- og arbejdsmarkedspolitikken: dialogen mellem arbejdsmarkedets parter" EFT C 95 af 30.3.1998.

(26) ØSU's udtalelse "Polens fremskridt mod medlemskab", EFT C 51 af 23.2.2000.

(27) "Erhvervs- og samfundslivets interesseorganisationer i Central- og Østeuropa: rådgivende mekanismer" EFT C 19af 23.1.1993.

(28) KOM(1998) 322 endelig udg. Jf. også kommissionsmedlem Padraig Flynns tale i Warszawa den 18. marts 1999 (Speech/99/48).

(29) EFT C 157 af 25.5.1998, s. 58.

(30) EFT C 51 af 23.2.2000.

(31) KOM(2000) 379 endelig.

(32) "Uddannelsens europæiske dimension: art, indhold og perspektiver".