EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 10.12.2021 COM(2021) 819 final BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET Beskyttelse af de grundlæggende rettigheder i den digitale tidsalder —







Årsberetning for 2021 om anvendelsen af



EU's charter om grundlæggende rettigheder



Beskyttelse af de grundlæggende rettigheder i den digitale tidsalder —



Årsberetning for 2021 om anvendelsen af

EU's charter om grundlæggende rettigheder Indholdsfortegnelse Beskyttelse af de grundlæggende rettigheder i den digitale tidsalder — Årsberetning for 2021 om anvendelsen af EU's charter om grundlæggende rettigheder 1. Indledning 2. Gennemførelse af den nye strategi for at styrke anvendelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i EU 3. Chartret som EU's kompas for den digitale tidsalder 4. Håndtering af udfordringerne i forbindelse med moderering af onlineindhold 5. Beskyttelse af de grundlæggende rettigheder ved anvendelse af kunstig intelligens 6. Afhjælpning af den digitale kløft 7. Beskyttelse af personer, der arbejder via platforme 8. Tilsyn med digital overvågning 9. Fælles indsats for at gøre den digitale tidsalder til en mulighed for at fremme de grundlæggende rettigheder



1.Indledning EU's charter om grundlæggende rettigheder er et effektivt redskab til at beskytte, fremme og yderligere styrke borgernes rettigheder i Den Europæiske Union. De grundlæggende rettigheder beskytter ikke blot mennesker mod utilbørlige indgreb såsom censur eller masseovervågning, de giver også folk mulighed for fuldt ud at udnytte deres rettigheder og muligheder i livet. Det er altid muligt at forbedre betingelserne for og omfanget af borgernes rettigheder. Chartret kan være retningsgivende for politiske aktiviteter i hele EU. Jo mere mennesker ved om de rettigheder, der er garanteret i chartret, og hvordan de skal bruge dem, desto stærkere bliver de. Covid-19-pandemien har sat beskyttelsen af og garantierne for vores grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder på prøve. Enhver begrænsning af de grundlæggende rettigheder skal være nødvendig og forholdsmæssig. Dette kræves i henhold til EU's charter om grundlæggende rettigheder, som er bindende EU-lovgivning. Chartret beskytter og fremmer en bred vifte af rettigheder knyttet til menneskelig værdighed, frihed, lighed og solidaritet, og alle nationale domstole kan anvende den i sager, hvor EU-retten gennemføres og er relevant for den endelige dom.

Siden 2009 har chartret haft samme juridiske status som traktaterne — den primære EU-ret, som EU-lovgivningen bygger på. EU-institutionerne skal overholde det i forbindelse med alle deres foranstaltninger, og EU's medlemsstater skal overholde det, når de gennemfører EU-retten. Hvornår skal medlemsstaterne overholde chartret? — Når medlemsstaterne i Rådet og Europa-Parlamentet bliver enige om at vedtage ny EU-lovgivning, er det ofte nødvendigt at give den virkning ved at gennemføre nationale foranstaltninger. — Når medlemsstaterne vedtager eller ændrer love på et område, hvor EU-retten pålægger konkrete forpligtelser, må deres love ikke være i strid med EU-retten, herunder chartret, fordi sådanne lovgivningsmæssige tiltag udgør gennemførelse af EU-retten. — EU's finansieringsprogrammer er nedfældet i EU-lovgivningen. Medlemsstaterne skal sikre, at disse midler anvendes i overensstemmelse med reglerne i denne lovgivning. Når de gennemfører finansieringsprogrammer, gennemfører de EU-retten. — Hvis medlemsstaterne vedtager eller ændrer love på et område, hvor EU ikke har kompetence, og hvor der ikke findes nogen EU-lovgivning, gennemfører de ikke EU-retten. I sådanne tilfælde er de ikke bundet af chartret. Mange af de grundlæggende rettigheder, der er nedfældet i chartret, er imidlertid samtidig fastsat i nationale forfatninger og retspraksis samt i den europæiske menneskerettighedskonvention, som alle EU's medlemsstater har undertegnet. For at øge borgernes kendskab til chartret har Europa-Kommissionen siden 2010 offentliggjort beretninger om dets anvendelse. Denne udgave er den første, der følger en ny tilgang, der er bebudet i strategien for at styrke anvendelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i EU (strategien for chartret) . Årsberetningen vil fokusere på et specifikt emne, der reguleres af EU-retten, og der vil heri blive set nærmere på bedste praksis og udfordringer i medlemsstaterne på dette område. Dette gør det muligt at undersøge systemiske udviklinger og illustrere, hvordan forskellige rettigheder kan styrke hinanden, og hvordan den politiske, samfundsmæssige og økonomiske udvikling kan påvirke en række rettigheder på samme tid. Emnet for 2021-udgaven er beskyttelse af de grundlæggende rettigheder i den digitale tidsalder i overensstemmelse med Kommissionens strategiske fokus på den digitale omstilling. Hvilke oplysninger bygger denne beretning på? Denne beretning er udarbejdet på grundlag af: — bidrag fra EU's medlemsstater, som blev opfordret til at stille oplysninger fra deres respektive nationale perspektiver til rådighed — en målrettet høring af paraplyorganisationer for europæiske civilsamfundsorganisationer, der arbejder med de grundlæggende rettigheder — rapporter fra EU-agenturer, navnlig årsberetningerne om de grundlæggende rettigheder fra Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA), som indeholder et afsnit om grundlæggende rettigheder og digitalisering. 2.Gennemførelse af den nye strategi for at styrke anvendelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i EU Strategien for chartret, som Kommissionen vedtog i 2020, har til formål at sikre, at chartret anvendes fuldt ud, således at de grundlæggende rettigheder bliver en realitet for alle. Strategien for chartret fastlægger rammerne for det fælles arbejde med de grundlæggende rettigheder i hele EU for de næste 10 år og støttes fuldt ud af medlemsstaterne . De fire prioriteter, der er retningsgivende for gennemførelsen af de mål, som er fastsat i strategien for chartret, er forklaret nedenfor. 2.1Støtte til og overvågning af en effektiv anvendelse af chartret i medlemsstaterne Nationale og lokale forvaltninger, parlamenter og retshåndhævende myndigheder er afgørende for at fremme og beskytte rettighederne i henhold til chartret og skabe et gunstigt miljø for civilsamfundet og rettighedsforkæmpere. Kommissionen arbejder tæt sammen med medlemsstaterne for at hjælpe dem med at gennemføre EU's lovgivning og politikker effektivt og i fuld overensstemmelse med chartret. Kommissionen hjælper også medlemsstaterne med at gennemføre EU-finansierede programmer i overensstemmelse med chartret. Forordningen om fælles bestemmelser fastsætter de regler, der skal overholdes ved anvendelsen af flere EU-fonde. Det kræver, at medlemsstaterne indfører og anvender effektive mekanismer til at sikre, at EU-finansierede programmer er i overensstemmelse med chartret, såsom rapporteringsordninger for overvågningsudvalget i tilfælde af klager over chartret eller manglende overholdelse af chartret for operationer, der støttes af fondene. Kommissionen vil fortsat yde teknisk bistand for at hjælpe medlemsstaterne med at sikre, at programmer, der støttes af EU-fonde, udformes og gennemføres i overensstemmelse med chartret. Inden for rammerne af en specifik finansieringsordning, programmet for borgeres ligestilling, rettigheder og værdier (CERV), skabte Kommissionen nye muligheder for, at nationale, regionale og lokale myndigheder kan modtage støtte til projekter, der fremmer en værdikultur og øger kendskabet til chartret . Byerne spiller en vigtig rolle med hensyn til at fremme en sådan kultur og beskytte de grundlæggende rettigheder. En række byer har tilsluttet sig et netværk af "menneskerettighedsbyer" og indarbejdet de grundlæggende rettigheder i deres politikudformning. FRA fremlagde en rapport med titlen "Human Rights in the EU: a framework for reinforcing rights locally" på sit forum for grundlæggende rettigheder i oktober 2021 . Rapporten omhandler en ramme til styrkelse af rettigheder lokalt, som omfatter værktøjer til at hjælpe borgmestre, lokale myndigheder og forvaltninger og græsrodsorganisationer med at integrere menneskerettighedsstandarder i deres arbejde. Som opfølgning på EU's handlingsplan for bekæmpelse af racisme 2020-2025 iværksatte Kommissionen i november 2021 en prisuddeling til en eller flere europæiske hovedstæder for inklusion og mangfoldighed. Der vil blive uddelt priser for bedste praksis, som kan være en inspirationskilde for andre europæiske byer og regioner med hensyn til at skabe mere forskelligartede og inkluderende miljøer for deres indbyggere.

I strategien for chartret opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at udpege et kontaktpunkt for chartret for yderligere at lette samarbejdet og udvekslingen af oplysninger om anvendelsen af chartret. Indtil videre har 17 medlemsstater udpeget et sådant kontaktpunkt for chartret. Deres rolle er afgørende for at udbrede oplysninger og bedste praksis om kendskabet til chartret og for at koordinere kapacitetsopbygningsindsatsen i landet. Deres arbejde bidrager til den nye side om medlemsstaternes bedste praksis vedrørende chartret, der blev lanceret på den europæiske e-justiceportal i december 2021 . Som traktaternes vogter har Kommissionen taget konkrete skridt til at sikre overholdelsen af de rettigheder, der er nedfældet i chartret, i tilfælde, hvor national lovgivning eller praksis til gennemførelse af EU-retten har krænket disse rettigheder, f.eks. ved at indlede traktatbrudsprocedurer. Kommissionen har navnlig gjort tiltag for at sikre respekt for: ·ikkestatslige organisationers foreningsfrihed og retten til at beskytte deres donorers personoplysninger ·akademisk frihed ·ytringsfrihed og mediepluralisme ·menneskelig værdighed ·retten til respekt for privatliv ·retten for alle, herunder LGBTIQ-personer, til ikke at blive forskelsbehandlet på grund af køn og seksuel orientering. Kommissionen har i alle medlemsstater overvåget de hasteforanstaltninger, der blev truffet under covid-19-pandemien, og deres indvirkning, navnlig på retsstatsprincippet, på de grundlæggende rettigheder og på overholdelsen af andre bestemmelser i EU-retten, som afspejlet i rapporten om retsstatssituationen fra 2021 og landekapitlerne. 2.2Styrkelse af civilsamfundsorganisationer, rettighedsforkæmpere og retsvæsenets aktører Civilsamfundsorganisationer og uafhængige nationale menneskerettighedsorganer er vigtige partnere for EU-institutionerne og for medlemsstaterne med hensyn til at fremme og beskytte de grundlæggende rettigheder, demokratiet og retsstatsprincippet. De bidrager til at øge borgernes bevidsthed om deres rettigheder og hjælpe dem med at få effektiv retsbeskyttelse. Disse organisationer skal kunne arbejde i et støttende miljø uden unødige lovgivningsmæssige begrænsninger, hindringer for finansiering eller endda smædekampagner, og de skal også kunne opbygge deres kapacitet. Nogle medlemsstater har stadig ikke fuldt fungerende nationale menneskerettighedsinstitutioner, som er vigtige forbindelser mellem regering og civilsamfund . Medlemsstaterne opfordres til at oprette sådanne institutioner og sikre, at de har midlerne til at arbejde i fuld uafhængighed. Kommissionen overvåger nøje civilsamfundsorganisationernes situation, og den rapporterer om udviklingen i forbindelse med rammen for civilsamfundet i sin årlige rapport om retsstatssituationen. Det fremgår af rapporten om retsstatssituationen for 2021, at civilsamfundsorganisationer blev ramt af covid-19-pandemien, ikke kun på grund af begrænsningerne i bevægelses- og forsamlingsfriheden, men også med hensyn til finansiering. Ifølge rapporten har civilsamfundets deltagelse i udformningen og gennemførelsen af covid-19-foranstaltninger generelt været begrænset. I rapporten om retsstatssituationen fra 2020 peges der på foranstaltninger, der begrænser civilsamfundsorganisationernes ytringsfrihed. Data indsamlet af FRA viser, at mange civilsamfundsorganisationer mener, at nationale pandemiforanstaltninger har haft en negativ indvirkning på deres aktiviteter siden marts 2020. Selv om de rapporterede om stigende efterspørgsel, havde størstedelen problemer med at kunne fortsætte med at levere deres tjenester. De praktiske udfordringer omfatter aflysning af aktiviteter, psykologiske konsekvenser for personalet og nedsat arbejdsindsats fra frivillige. Kommissionen støtter endvidere rettighedsforkæmpere og civilsamfundsorganisationer gennem øremærkede midler såsom en indkaldelse af forslag om beskyttelse og fremme af EU's værdier, som udelukkende er rettet mod små civilsamfundsorganisationer og græsrodscivilsamfundsorganisationer, og udbetaler 51 mio. EUR i perioden 2021-2022 . Der er iværksat en særlig indkaldelse til en værdi af 2 mio. EUR til støtte for retssager og kapacitetsopbygning i forbindelse med anvendelsen af chartret . Kommissionen fremmer også kapacitetsopbygning og kendskab til chartret for dommere og andre aktører inden for retsvæsenet. I december 2020 vedtog Kommissionen en ny EU-strategi for uddannelse af retsvæsenets aktører for 2021-2024 , og i marts 2021 iværksatte Kommissionen en indkaldelse af forslag til støtte for projekter om uddannelse af retsvæsenets aktører, herunder om de grundlæggende rettigheder, som en af sine vigtigste prioriteter . Der blev gennemført flere projekter om uddannelse af retsvæsenets aktører om chartret, som Kommissionen medfinansierer under programmet for retlige anliggender 2014-2020. Juridisk uddannelsesmateriale om de grundlæggende rettigheder er tilgængeligt for retsvæsenets aktører på en platform, der blev lanceret i december 2020 . 2.3Fuld udnyttelse af chartret om grundlæggende rettigheder i EU's beslutningsproces EU-institutioner, -organer, -kontorer og -agenturer skal overholde chartret i forbindelse med alle deres tiltag. Kommissionen styrker sin interne kapacitet med hensyn til overholdelse af chartret og opdaterer sin værktøjskasse for bedre regulering, herunder vejledningen fra 2011 om hensyntagen til de grundlæggende rettigheder i konsekvensanalyser. Den er også i gang med at udvikle specifik uddannelse i chartret og et e-læringsværktøj, der skal hjælpe personalet med at vurdere virkningen af Kommissionens politikker og lovgivningsforslag for de grundlæggende rettigheder. E-læringsværktøjet vil blive gjort offentligt tilgængeligt og kunne være en nyttig ressource sammen med den opdaterede værktøjskasse for bedre regulering og vejledning for andre EU-institutioner og for lovgivere og politiske beslutningstagere i medlemsstaterne. Kommissionen er rede til at støtte Europa-Parlamentet og Rådet for at sikre, at de anvender chartret effektivt i deres arbejde. 2.4Styrkelse af befolkningens bevidsthed Sammen med vedtagelsen af denne beretning lancerer Kommissionen en oplysningskampagne om chartret for at oplyse borgerne om deres rettigheder og om, hvor de skal henvende sig, hvis deres rettigheder krænkes. Kampagnen vil blive gennemført online via mediearrangementer og sociale medier ved hjælp af hashtagget #RightHereRightNow. Den vil fokusere på en række specifikke rettigheder, såsom ikkeforskelsbehandling og lighed, børns rettigheder, ytrings- og informationsfrihed samt effektive retsmidler og en retfærdig rettergang. Centrale partnere vil blive inddraget i udbredelsen heraf såsom civilsamfundsorganisationer, nationale menneskerettighedsinstitutioner og -organer, FRA og andre EU-organer og -agenturer. Der vil blive knyttet forbindelser til andre informationskampagner om rettigheder og til konferencen om Europas fremtid. Kommissionen har også oversat sin webside om chartret på Europa-webstedet til alle officielle EU-sprog og lanceret en ny udgave af den europæiske e-Justice-portal, som indeholder oplysninger om anvendelsen af chartret og om, hvor man kan få hjælp. 3.Chartret som EU's kompas for den digitale tidsalder

Europa-Kommissionen har gjort det til en prioritet at forme den digitale omstilling på en måde, der gavner alle og ikke lader nogen i stikken. Det, der engang blev beskrevet som "offlineverdenen" og "onlineverdenen", er i dag uadskilleligt forbundet. Dette medfører en række udfordringer med hensyn til at sikre, at de grundlæggende rettigheder respekteres i et digitalt miljø i hastig forandring. Digital teknologi præger i stigende grad alle områder i vores samfund og kan anvendes på mange forskellige og ofte gavnlige måder. Digitale løsninger fremmer videnskabelig forskning, øger industriproduktionen, letter omstillingen til bæredygtighed, fremmer en række forskellige tjenester og er i dag den vigtigste kanal for privat og offentlig kommunikation. De øger borgernes muligheder for at deltage i den demokratiske debat og holde sig oplyst om ethvert emne. Navnlig kan systemer med kunstig intelligens tjene til at fremme innovation og velstand og kan anvendes som værktøjer af enkeltpersoner inden for mange forskellige områder, f.eks. i sundhedssektoren, til oversættelse eller til støtte for beslutningstagningen. Digital automatisering hjælper med at tilrettelægge arbejdet på en mere effektiv måde og giver mulighed for hidtil usete koordineringsniveauer. Indsamling af data om menneskelige handlinger og deres virkninger hjælper os med at forstå og forme verden. Samtidig risikerer visse anvendelser af teknologi at begrænse effektiviteten af den beskyttelse, der sikres ved de grundlæggende rettigheder. Udbredelsen af ulovligt indhold såsom hadefuld tale og seksuelt misbrug af børn truer ofrets ret til værdighed, og udbredelsen af desinformation udfordrer den demokratiske diskurs og vores ret til adgang til information. Når processer eller endog beslutninger automatiseres, kan det være vanskeligt at sikre gennemsigtighed og ansvarlighed, hvad angår resultaterne, f.eks. når der anvendes kompleks software til at træffe beslutning om fordelingen af arbejde. Hvis der mangler oplysninger, eller det er vanskeligt at indhente dem, kan det være svært at vurdere og håndtere overtrædelser af de grundlæggende rettigheder. Jo mere et automatiseret værktøj er afhængigt af eksterne faktorer såsom data, input fra mennesker eller andre systemer for at opnå et resultat, desto vanskeligere er det at sikre, at et sådant værktøj ikke krænker rettigheder fra starten, f.eks. på grund af visse indbyggede diskriminerende fordomme, der i sidste ende kan påvirke beslutningstagningen i arbejdssammenhænge. Jo flere data der indsamles om borgerne, desto lettere er det at overvåge dem og påvirke deres privatliv. Netværkseffekter kan mindske enkeltpersoners magt over for store organisationer, f.eks. på onlinemarkedspladser eller arbejdsplatforme, hvor enkeltpersoner har ringe forhandlingsstyrke eller ringe muligheder for at organisere sig. Samtidig anvendes sociale medieplatforme også til at sprede had og udbrede ulovligt indhold, f.eks. når de udbreder ulovlig hadefuld tale, materiale, der viser seksuelt misbrug af børn, eller terrorrelateret indhold. Desuden er der stadig behov for en stor indsats for at hjælpe alle med at få gavn af nye og nyttige værktøjer, hvor der er mangel på internetadgang, udstyr eller viden om, hvordan disse værktøjer skal anvendes. Disse udfordringer kan opstå individuelt eller i kombination, afhængigt af konteksten. De kan forværre hinanden og kan påvirke flere grundlæggende rettigheder på én gang, hvilket der skal tages hensyn til, når der udvikles en tilgang til at tackle disse udfordringer. I denne beretning beskrives nogle af de centrale sammenhænge, hvor der opstår udfordringer med hensyn til de grundlæggende rettigheder som følge af brugen af digital teknologi. Den viser, hvilke rettigheder der berøres i disse sammenhænge, hvordan situationen i EU's medlemsstater udvikler sig, og hvordan medlemsstaterne og Europa-Kommissionen bruger chartret til at overvinde de forskellige udfordringer og beskytte og fremme borgernes rettigheder. 4.Håndtering af udfordringerne i forbindelse med moderering af onlineindhold Onlineformidlere såsom sociale medieplatforme spiller en vigtig rolle i alle borgeres liv og fremmer nye former for interaktion mellem enkeltpersoner, offentlige forvaltninger og virksomheder. Brugen af dem har ført til en betydelig stigning i den information, der er tilgængelig for borgerne, og giver borgerne bedre muligheder for at udøve deres ret til ytringsfrihed og adgang til information, og der er også skabt flere rum for onlineaktivisme og forsamlinger af enkeltpersoner og civilsamfundet. Store platforme — det nye bytorv ·Nogle onlineplatforme er blevet så vigtige med hensyn til at lette udvekslingen af oplysninger, at de spiller en vigtig rolle i den demokratiske debat. ·Eftersom over halvdelen af befolkningen i EU og næsten 90 % af de 16-24-årige anvender sociale medier, har disse platformes design og standarder en vidtrækkende samfundsmæssig indvirkning. ·De værktøjer og mekanismer, som disse platforme bruger til at moderere indhold og tilskynde borgerne til at bruge så meget tid som muligt på deres tjeneste, spiller en vigtig rolle for udformningen af de oplysninger og meninger, som folk støder på online. ·Det er en udfordring at bekæmpe ulovligt indhold på disse store platforme, fordi de er blevet offentlige rum for udveksling af oplysninger uden at have et juridisk ansvar for at tage hensyn til almenvellet. Samtidig forstærker brugen af onlineplatforme de samfundsmæssige problemer som polarisering eller udbredelse af ulovligt indhold, ofte med betydelige negative konsekvenser for de grundlæggende rettigheder, såsom beskyttelse af børns rettigheder, forbrugerbeskyttelse, frihed til at modtage og give oplysninger og beskyttelse af intellektuel ejendomsret. Omfanget og hastigheden af udbredelsen af onlineindhold, der ikke i sig selv er ulovligt, såsom desinformation og konspirationsteorier, kan påvirke den demokratiske diskurs, tilliden til institutionerne og, som det ses i kølvandet på covid-19-pandemien, sundhed, sikkerhed og ligebehandling. Demokratiet i EU står over for mange udfordringer, herunder populisme, en stadig mere polariseret politisk debat og udhuling af offentlighedens tillid til de demokratiske processer forårsaget af desinformation. Disse fænomener forværres af tredjelandes eller private interessers koordinerede indblanding i valg, udbredelse af desinformation og mangel på gennemsigtighed og ansvarlighed i forbindelse med målrettede politiske reklamer. Der udtrykkes også bekymring over, at visse grupper ikke i tilstrækkelig grad er inddraget eller deltager, f.eks. unge, ældre eller personer med handicap. Etniske mindretal, herunder romasamfund, LGBTIQ-personer og kvinder tøver i forskellig grad og afhængigt af situationen med at engagere sig i politik på grund af frygt for intimidering, trusler, chikane og hadefuld tale. Under disse omstændigheder bidrager foranstaltninger til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder direkte til at værne om EU's værdier om et bæredygtigt, lige, demokratisk og deltagerorienteret samfund, hvor tolerance, ikkeforskelsbehandling og pluralisme er fremherskende. Ytringsfrihed, herunder online, er kernen i ethvert demokrati. I forbindelse med alle lovgivningsmæssige eller ikkelovgivningsmæssige foranstaltninger vedrørende indholdsmoderering og onlineformidleres ansvar for indholdet på deres tjenester skal der tages hensyn til, at retten til ytringsfrihed omfatter retten til at udtrykke idéer, der kan betragtes som kritiske, krænkende, fornærmende eller kontroversielle, og at retten til ytringsfrihed kun kan begrænses på meget strenge betingelser, herunder med hensyn til udbredelse af angiveligt ulovligt indhold såsom hadefuld tale. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har imidlertid også gjort det klart, at stater må og endda kan have en positiv pligt til at imødegå alle former for ytringer, der spreder, tilskynder til, fremmer eller retfærdiggør had rettet mod personer eller grupper af en bestemt etnisk oprindelse eller med en bestemt religion. Ofte er desinformation og misinformation ikke ulovlig, selv om den kan være foruroligende eller krænkende. Hvad angår udtalelser, der er beskyttet af ytringsfriheden, er statens primære forpligtelse at afstå fra indblanding og censur, men staten har også en positiv forpligtelse til at sikre et gunstigt miljø for en inklusiv og pluralistisk offentlig debat, navnlig i forbindelse med valg, og for udøvelse af mediefrihed. Sådanne foranstaltninger går videre end indholdsmoderering og er knyttet til mere grundlæggende uddannelses- og informationstiltag. Private aktører, såsom onlineplatforme, fastsætter deres egne vilkår og forretningsmodel i forbindelse med udøvelsen af deres ret til aftalefrihed og til at udføre en virksomhed uden instrukser fra staten om, hvilken type indhold de vil være forpligtet til at hoste. I den forbindelse kan de træffe foranstaltninger, der i væsentlig grad påvirker brugerne og deres rettigheder. Der findes ikke altid et retsmiddel mod sådanne private beslutninger, som gør det muligt at afveje disse mod enkeltpersoners rettigheder og legitime interesser og sikre en vis grad af forudsigelighed. Hvis onlineplatforme fjerner for meget juridisk indhold, kan de i væsentlig grad begrænse ytrings- og informationsfriheden. 4.1Situationen på medlemsstatsniveau I den målrettede høring med henblik på denne beretning rapporterede civilsamfundsaktører om problemer i medlemsstaterne forårsaget af visse former for ulovligt indhold på nettet såsom smædekampagner og angreb på dem, der arbejder for at beskytte andres rettigheder. Det blev rapporteret, at kvinder, navnlig farvede kvinder eller kvinder, der tilhører sårbare grupper såsom migranter og romaer, samt LGBTIQ-personer, blev uforholdsmæssigt hårdt ramt. Børn, der bruger onlineplatforme, udsættes for uhensigtsmæssigt, skadeligt og voldeligt indhold og onlineangreb, hvilket også øger risikoen for grooming og rekruttering til ekstremistiske miljøer. Det blev rapporteret, at seksuel vold mod børn blev forstærket via internettet, f.eks. på grund af øget efterspørgsel efter materiale, der viser seksuelt misbrug af børn. Desinformation blev også udpeget af civilsamfundsorganisationer som et problem, der påvirker sundhed og sikkerhed, og ikke mindst den demokratiske debat i flere medlemsstater. Der var udbredt bekymring over manglende gennemsigtighed (mærkning, udveksling af advarsler, meddelelser om eksponering) og manglende mediekendskab hvad angår falsk eller vildledende indhold. Selv om udbredelsen af ulovligt indhold og desinformation blev betragtet som en trussel, advarede de hørte civilsamfundsorganisationer også om konsekvenserne for ytringsfriheden, når der anvendes dårligt kalibrerede modereringspolitikker til at tackle sådanne trusler. Civilsamfundsorganisationer anførte, at ophavsretsbeskyttelse er blevet misbrugt til at bringe stemmer til tavshed online, og at love om æreskrænkelse og forherligelse af terrorisme er blevet brugt til at undertrykke enkeltpersoner. Den lave nøjagtighed af automatiserede indholdsmodereringssystemer, navnlig når de anvendes på indhold, hvor vurderingen af dets lovlighed afhænger af en høj grad af kontekstualisering, gav anledning til bekymring over de uberettigede konsekvenser for ytringsfriheden af, at alt for meget indhold og visse udtalelser og holdninger, herunder fra minoriteter, fjernes. Ifølge akademikere og respondenter i den målrettede høring kan brugen af algoritmer til at skræddersy visning af indhold til brugerne også forvride den demokratiske debat, da den ofte er rettet mod at øge reklameindtægterne i stedet for at være styret af målet om at give offentligheden pålidelig information i offentlighedens interesse. Lignende påstande om, at algoritmer, der anvendes til at skræddersy det indhold, som brugerne ser, forvolder skade, er også blevet fremsat af whistleblowere gennem pressen. Ud over virkningerne af anvendelsen af sådanne systemer for de grundlæggende rettigheder hævdede respondenterne i den målrettede høring, at de ofte blev anvendt på en uigennemsigtig eller ikke fuldt ud gennemsigtig måde og med begrænset ansvarlighed for deres resultater.

Flere EU-medlemsstater har reguleret digitale tjenester, der er etableret på deres område. Disse love har til formål at sikre, at tjenesteudbydere overholder visse procedureregler, når brugere eller myndigheder indberetter ulovligt indhold. De dækker undertiden specifikke kategorier af ulovligt indhold såsom krænkelser af ophavsretten eller ulovlig hadefuld tale. De præcise krav i disse love er imidlertid ofte forskellige på en række punkter, f.eks.: ·de oplysninger, der kræves til indberetning af ulovligt indhold ·muligheden for, at de, der har offentliggjort indholdet, kan reagere ·tidsrammen for tjenesteydernes reaktion ·potentielle obligatoriske foranstaltninger mod uretmæssige indberetninger eller ·muligheden for at forelægge kontradiktoriske sager for en uafhængig tredjepart. I lyset af den voksende bekymring over udbredelsen af hadefuld tale og terrorrelateret indhold har flere medlemsstater for nylig vedtaget, foreslået eller overvejet at vedtage supplerende regler, der navnlig fokuserer på visse kategorier af ulovligt indhold og undertiden også omfatter tjenesteudbydere, som er etableret uden for deres område. Der er imidlertid en betydelig retlig fragmentering som følge af medlemsstaternes individuelle bestræbelser på at bekæmpe ulovligt indhold på nettet og indføre forskellige former for sikkerhedsforanstaltninger for ytringsfriheden. Flere medlemsstater samt Rådet og Europa-Parlamentet har opfordret til, at disse fælles bekymringer tages op på EU-plan. Desuden bemærkede en række medlemsstater, at manglende grænseoverskridende samarbejde mellem nationale myndigheder hindrer et effektivt tilsyn med onlineplatforme, der opererer på tværs af grænserne . 4.2EU's politiske reaktion På grundlag af opfordringer fra medlemsstaterne er der vedtaget flere sektorspecifikke initiativer på EU-plan for at løse problemet med specifikke typer ulovligt indhold, der vedrører f.eks. terrorisme, seksuelt misbrug af børn, tilskyndelse til had og vold, menneskehandel, usikre produkter og krænkelser af ophavsrettigheder, samtidig med at de grundlæggende rettigheder beskyttes. Direktivet om audiovisuelle medietjenester Det reviderede direktiv om audiovisuelle medietjenester blev vedtaget i 2018. Direktivet omfatter foranstaltninger til beskyttelse af mindreårige mod audiovisuelt indhold og kommerciel kommunikation, der kan skade dem fysisk, psykisk eller moralsk. Medlemsstaterne skal også sikre, at audiovisuelle medietjenester ikke tilskynder til vold eller had mod mennesker af nogen af de grunde, der er omhandlet i artikel 21 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Fristen for gennemførelse af dette direktiv var den 19. september 2020. I november 2020 indledte Kommissionen traktatbrudsprocedurer (åbningsskrivelser) mod 23 medlemsstater, som ikke havde gennemført direktivet, og mange gennemførte det i det følgende år. I september 2021 sendte Kommissionen endnu en advarsel (begrundede udtalelser) til ni medlemsstater om manglende meddelelse om fuldstændig gennemførelse. Gennemførelsen af det reviderede direktiv om audiovisuelle medietjenester er afgørende ikke blot for markedsaktørerne, men også for enkeltpersoner (herunder seere og mindreårige). Direktivet om ophavsret i det digitale indre marked Ophavsretsdirektivet blev vedtaget i april 2019 og har til formål at sikre, at rettighedshaverne modtager en rimelig kompensation for brugen af deres værker. Derved skabes der en balance mellem konkurrerende grundlæggende rettigheder såsom retten til intellektuel ejendom, ytrings- og informationsfriheden, den videnskabelige frihed og retten til uddannelse og kulturel mangfoldighed. Med direktivet indføres obligatoriske undtagelser fra ophavsretten, som beskytter ytringsfriheden for brugere, der genererer og uploader indhold på onlineindholdsdelingstjenester. Med direktivet blev Kommissionen pålagt at organisere en interessentdialog for at drøfte bedste praksis for samarbejde mellem udbydere af onlineindholdsdelingstjenester og rettighedshavere under særlig hensyntagen til behovet for at skabe balance mellem de grundlæggende rettigheder og brugen af undtagelser og indskrænkninger. Efter denne dialog vedtog Kommissionen i juni 2021 en vejledning til støtte for en sammenhængende anvendelse af direktivets artikel 17, som fastsætter nye regler for onlineindholdsdelingstjenesters anvendelse af beskyttet indhold . Vejledningen giver praktiske oplysninger om de vigtigste bestemmelser i artikel 17 og hjælper markedsaktørerne med i højere grad at overholde de nationale love, der er baseret på direktivet, og tager hensyn til de synspunkter, som er indhentet fra medlemsstaterne og interessenterne. Adfærdskodeksen til bekæmpelse af ulovlig racistisk og fremmedfjendsk hadefuld tale I 2016 undertegnede Kommissionen en frivillig adfærdskodeks med store onlineplatforme for at sikre, at anmeldelser af ulovlig racistisk og fremmedfjendsk hadefuld tale hurtigt vurderes, ikke kun i forhold til virksomhedernes servicevilkår, men også i forhold til medlemsstaternes love, der anvendes til at gennemføre EU-retten, der gør racistisk og fremmedfjendsk hadefuld tale strafbart. Overholdelsen af adfærdskodeksen overvåges regelmæssigt. Den giver gode resultater og har også fremmet en samarbejdsbaseret tilgang mellem onlineplatforme, medlemsstater og civilsamfundet for at sikre en indholdsmoderering af høj kvalitet, hvor der er behov for en indgående forståelse af den kulturelle, sproglige og historiske kontekst for det omtvistede indhold. Henstilling om journalisters og andre mediefolks sikkerhed Sikkerheden er blevet et stort problem for journalister på grund af tilskyndelse til had på internettet, trusler om fysisk vold, men også cybersikkerhedsrisici og ulovlig overvågning. Den 16. september 2021 udsendte Europa-Kommissionen en henstilling til sikring af beskyttelsen af og sikkerheden for journalister samt styrkelsen af deres position. I henstillingen opfordres medlemsstaterne til at fremme samarbejdet mellem onlineplatforme og organisationer med ekspertise i håndtering af trusler mod journalister, f.eks. ved at støtte deres potentielle rolle som betroede indberettere. Journalister og andre mediefolk er ikke kun mål for tilskyndelse til had og trusler om fysisk vold online, men kan også være genstand for ulovlig overvågning, og det fremgår af henstillingen, at relevante nationale cybersikkerhedsorganer efter anmodning bør bistå journalister, der søger at afgøre, om deres udstyr eller onlinekonti er blevet kompromitteret, med at få adgang til tjenester fra kriminaltekniske cybersikkerhedsundersøgelser. Medlemsstaterne bør også fremme en regelmæssig dialog mellem sådanne cybersikkerhedsorganer, medier og industrien, navnlig med henblik på at fremme internetbevidsthed og digitale færdigheder blandt journalister. Forordning om håndtering af udbredelsen af terrorrelateret indhold online Sikkerhed og respekt for de grundlæggende rettigheder er ikke indbyrdes modstridende mål, men hænger sammen og er komplementære. Sikkerheden i både onlinemiljøer og fysiske miljøer kræver, at ulovligt indhold på nettet bekæmpes. For at sikre, at terrorrelateret indhold fjernes, vedtog Europa-Parlamentet og Rådet i 2021en forordning om udbredelse af terrorrelateret indhold online. Den indeholder en række garantier for de grundlæggende rettigheder, navnlig ytringsfriheden. F.eks. kan de nationale myndigheder kun udstede påbud om fjernelse af terrorrelateret indhold som defineret i forordningen, og sådanne påbud skal indeholde en begrundelse for, hvorfor materialet betragtes som terrorrelateret indhold. Forordningen fritager indhold, der udbredes til uddannelsesmæssige, journalistiske, kunstneriske eller forskningsmæssige formål og indhold, som udbredes til oplysningsformål mod terroraktiviteter. Onlineplatforme er ikke forpligtet til at anvende automatiserede værktøjer til proaktivt at finde frem til eller fjerne terrorrelateret indhold, men hvis der anvendes tekniske foranstaltninger, bør der indføres sikkerhedsforanstaltninger, navnlig menneskeligt tilsyn og kontrol, for at sikre nøjagtighed. Fra marts 2023 skal medlemsstaterne og onlineplatformene også udarbejde årlige rapporter om de foranstaltninger, der er truffet for at fjerne terrorrelateret indhold, og om, hvordan eventuelle automatiserede værktøjer, der måtte være blevet anvendt, fungerer. Lovgivning om bekæmpelse af seksuelt misbrug af børn på internettet

Mens lovgivningsmæssige tiltag til bekæmpelse af ulovligt indhold i vid udstrækning fokuserede på offentligt tilgængeligt indhold som det, der er lagt ud på sociale medier eller websteder, skal udfordringen med at bekæmpe materiale med seksuelt misbrug af børn, der deles gennem interpersonel kommunikation, herunder i de interpersonelle kommunikationsværktøjer på sociale medietjenester, også tages op. En midlertidig lovgivning, der trådte i kraft i august 2021, sikrer, at visse onlinekommunikationstjenester såsom webmail eller meddelelsestjenester — i det omfang det er strengt nødvendigt — fortsat kan anvende specifikke teknologier til at opdage materiale, der viser seksuelt misbrug af børn, til at indberette det og til at fjerne det, samtidig med at der sikres en række garantier for beskyttelse af privatlivets fred og personoplysninger i overensstemmelse med den generelle forordning om databeskyttelse. Mekanismer til at opdage seksuelt misbrug af børn i forbindelse med interpersonel kommunikation risikerer at påvirke de grundlæggende rettigheder, navnlig kommunikationshemmeligheden, beskyttelsen af personoplysninger eller ytringsfriheden. Den midlertidige forordning har til formål at afbøde konsekvenserne heraf ved at begrænse anvendelsen til de teknologier, der griber mindst muligt ind i privatlivets fred, i overensstemmelse med det aktuelle tekniske niveau i industrien. Forordningen indeholder også bestemmelser om klagemekanismer, der skal indføres for at sikre, at enkeltpersoner kan indgive klager til udbydere, hvis deres indhold fejlagtigt fjernes. Kommissionen er også i færd med at udarbejde et forslag til lovgivning, der skal erstatte denne midlertidige foranstaltning og give tjenesteudbyderne retssikkerhed og sikre en ensartet tilgang til opdagelse, fjernelse og indberetning af materiale om seksuelt misbrug af børn, samtidig med at der sikres den rette balance mellem børns rettigheder og behovet for at beskytte børn mod seksuelt misbrug og retten til privatliv og kommunikation for alle brugere af onlinetjenester. EU's strategi for bekæmpelse af menneskehandel 2021-2025 Bekæmpelse af menneskehandlernes digitale forretningsmodel er en af prioriteterne i EU-strategien for bekæmpelse af menneskehandel 2021-2025, som Kommissionen fremlagde i april 2021. Internetudbydere og tilknyttede virksomheder er en del af løsningen for at støtte bestræbelserne på at bekæmpe menneskehandel ved at indkredse og fjerne onlinemateriale i forbindelse med udnyttelse og misbrug af ofre for menneskehandel. Kommissionen vil gå i dialog med relevante internet- og teknologivirksomheder for at mindske brugen af onlineplatforme til rekruttering og udnyttelse af ofre. Kommissionen vil også fremme eventuelle lignende dialoger, som medlemsstaterne skal føre på nationalt plan. Forslaget til forordning om en retsakt om digitale tjenester Forslaget til forordning om en retsakt om digitale tjenester, der blev vedtaget af Kommissionen i december 2020, og som i øjeblikket drøftes af medlovgiverne, fastlægger onlineformidleres ansvar. Uden at det berører sektorspecifikke EU-regler såsom reglerne om ophavsret eller terrorrelateret onlineindhold, vil forslaget til forordningen skabe et enkelt horisontalt sæt regler i EU med henblik på en afbalanceret forvaltning af moderering af onlineindhold. Forslaget sikrer en passende beskyttelse af alle grundlæggende rettigheder, herunder brugernes ytringsfrihed og retten til privatlivets fred, platformenes frihed til at oprette og drive egen virksomhed og deres aftalefrihed og intellektuelle ejendomsrettigheder. Det har også til formål at mindske risiciene for personer i sårbare situationer og sårbare grupper for at beskytte dem mod trusler, intimidering eller diskriminerende adfærd, og det vil beskytte retten til menneskelig værdighed for alle brugere af onlinetjenester. Formålet med forslaget til forordning er at nå disse mål ved at: ·i vid udstrækning bevare den eksisterende ansvarsordning for onlineformidlere, herunder et forbud mod generelle overvågnings- eller undersøgelsesforpligtelser. Denne tilgang bygger på det eksisterende direktiv om e-handel. Den har til formål at tage højde for: i) forholdsmæssig og passende beskyttelse af retten til ytringsfrihed ved at begrænse incitamenterne til at fjerne lovligt indhold og retten til at oprette og drive egen virksomhed, sikre proportionalitet i den indsats, der kræves af onlineformidlere, og beskytte deres legitime erhvervsbrugere, og ii) hensynet til den offentlige orden i forbindelse med udbredelsen af forskellige former for ulovligt indhold ved at sikre, at det hurtigt fjernes af formidlere på de betingelser, der er fastsat i loven ·fastsætte klare og forholdsmæssige due diligence-forpligtelser for onlineformidlere for at sikre, at ulovligt indhold håndteres på en hensigtsmæssig og gennemsigtig måde, og at brugerne kan gøre deres rettigheder gældende. Forslaget indeholder også strenge garantier for indholdsmodereringsprocesser, herunder dem, der er baseret på private vilkår og betingelser ·indføre en forpligtelse for meget store onlineplatforme — dem, der på grund af deres rækkevidde har fået en central, systemisk rolle med hensyn til at fremme den offentlige debat — til at vurdere og afbøde de risici, deres tjenester udgør, herunder for visse grundlæggende rettigheder: respekt for privatliv og familieliv, ytrings- og informationsfrihed, ikkeforskelsbehandling og børns rettigheder. Risikobegrænsningsstrategierne skal også tage højde for de potentielt negative virkninger af platformenes indholdsforstærkende algoritmer såsom anbefalings- eller reklamesystemer. Meget store onlineplatforme er også underlagt øget ansvarlighed, hvilket giver brugerne flere valgmuligheder i deres onlineinteraktion og giver uafhængige revisorer og godkendte forskere mulighed for at gennemgå deres systemer. Bekæmpelse af desinformation og regulering af politiske reklamer online Udbredelsen af desinformation, misinformation og sammensværgelsesmyter kan føre til polariserende debatter og bringe sundheden, sikkerheden og miljøet i fare. Desinformation kan også hæmme folks evne til at træffe informerede beslutninger på grundlag af korrekte fakta. I nogle tilfælde udgør desinformation udtalelser, som staten legitimt kan begrænse (f.eks. racistisk og fremmedfjendsk tilskyndelse til vold og had). Desinformation er imidlertid meget ofte beskyttet af retten til ytringsfrihed, selv om den mangler videnskabelige beviser eller grundlag i virkelige begivenheder. Når det drejer sig om beskyttede udtalelser, skal staterne afholde sig fra censur. For at være effektive skal foranstaltninger til begrænsning af omfanget af misinformation og sammensværgelsesmyter ledsages af foranstaltninger til fremme af et gunstigt miljø for en inklusiv og pluralistisk offentlig debat. Dette er især relevant i forbindelse med valg. På denne baggrund fortsatte Kommissionen i 2020-2021 med at udvikle en række tiltag, der har til formål at gøre onlinemiljøet mere gennemsigtigt og dets aktører ansvarlige, styrke brugerne og fremme en åben demokratisk debat online. Disse foranstaltninger omfattede i) støtte til uafhængige faktatjekkere og akademiske forskere, navnlig gennem Det Europæiske Observationscenter for Digitale Medier, ii) foranstaltninger til forbedring af mediekendskabet og iii) overvågning af en selvregulerende adfærdskodeks om desinformation. På grundlag af resultatet af disse overvågningsaktiviteter har Kommissionen også udsendt retningslinjer for, hvordan nuværende og nye underskrivere af adfærdskodeksen, herunder private meddelelsesapps, reklamebranchen og andre relevante interessenter, kan styrke kodeksens anvendelsesområde og anvendelse og sikre en mere robust overvågningsramme. For at fremme den demokratiske debat indeholder den europæiske handlingsplan for demokrati foranstaltninger til fremme af frie og retfærdige valg, styrkelse af mediefriheden og bekæmpelse af desinformation. Dette omfatter forslaget om gennemsigtighed og målretning af politiske reklamer, der blev vedtaget i november 2021 , som led i foranstaltninger, der har til formål at beskytte valgintegritet og åben demokratisk debat. De foreslåede regler vil betyde, at enhver politisk reklame skal mærkes tydeligt og indeholde oplysninger om, f.eks. hvem der betaler for den. Der vil skulle redegøres offentligt og i et hidtil uset omfang for politiske målretnings- og forstærkningsteknikker, og sådanne teknikker vil være forbudt, hvis der anvendes følsomme personoplysninger uden den pågældende persons udtrykkelige samtykke. Endelig foreslås det i den nye handlingsplan for digital uddannelse (2021-2027), at der udarbejdes retningslinjer for lærere og undervisere om bekæmpelse af desinformation og fremme af digitale færdigheder. Forslaget til en ny forordning om produktsikkerhed i almindelighed For at tage højde for yderligere sektorspecifikke krav vedtog og offentliggjorde Kommissionen som led i revisionen af EU's rammer for produktsikkerhed i juni 2021 et forslag til en ny forordning om produktsikkerhed i almindelighed. Med dette forslag, der bygger på forslaget til retsakt om digitale tjenester, indføres der yderligere krav til onlinemarkedspladser vedrørende usikre produkter som en specifik kategori af ulovligt indhold. Forslaget drøftes i øjeblikket af Europa-Parlamentet og Rådet.

5.Beskyttelse af de grundlæggende rettigheder ved anvendelse af kunstig intelligens Anvendelsen af teknologier inden for kunstig intelligens (AI) kan have betydelige positive virkninger for vores samfund. Kunstig intelligens kan øge processernes effektivitet eller fremme innovation og forskning. Den kan også anvendes til at fremme en række grundlæggende rettigheder såsom retten til ytrings- og informationsfrihed eller sundhedspleje og til at fremme vigtige spørgsmål af offentlig interesse såsom offentlig sikkerhed eller folkesundhed. Hvis kunstig intelligens anvendes uden passende sikkerhedsforanstaltninger og kvalitetskontrol til at automatisere eller støtte beslutningsprocesser eller til aktiviteter såsom overvågning, kan dette på den anden side også krænke enkeltpersoners rettigheder. Sådanne krænkelser kan forekomme i stort omfang afhængigt af, hvor bredt et system der anvendes, og de kan være vanskelige at forebygge eller opdage, når AI-systemet ikke er tilstrækkeligt gennemsigtigt, eller borgerne fortsat ikke er klar over, at det anvendes. F.eks. kan brugen af kunstig intelligens til at udlede oplysninger om mennesker påvirke databeskyttelsen og privatlivets fred. Skævheder i algoritmer eller træningsdata, såsom kønsskævhed eller forudindtagethed i forbindelse med etnisk eller racemæssig oprindelse, kan føre til uretfærdige og diskriminerende resultater. Hvis et system til vurdering af den potentielle succes på arbejdspladsen hovedsagelig trænes med data om mænd, vil det sandsynligvis give dårligere resultater, når det anvendes til at analysere data om kvinder, hvilket kan føre til forskelsbehandling. Desuden kan brugen af kunstig intelligens også påvirke retten til menneskelig værdighed, god forvaltning, forbrugerbeskyttelse, social sikring og bistand, ytringsfrihed, forsamlingsfrihed, uddannelse, asyl, forhandlingsretten og retten til kollektive skridt, retfærdige og rimelige arbejdsvilkår, adgang til forebyggende pleje, kulturel og sproglig mangfoldighed, retten til databeskyttelse og respekt for privatliv samt sårbare gruppers rettigheder, såsom børn. Hvis disse systemer anvendes i forbindelse med retshåndhævelse eller retsvæsenet, kan de også påvirke uskyldsformodningen og retten til en retfærdig rettergang og et forsvar. Desuden hindrer manglende adgang til eller ikkeeksisterende relevante oplysninger om automatiserede systemer effektiv håndhævelse af forpligtelser vedrørende de grundlæggende rettigheder og enkeltpersoners adgang til retsmidler. Hvad er kunstig intelligens, og hvilke særlige karakteristika kan medføre risici?



— Kunstig intelligens (AI) er et udtryk for en række teknologier, der har gennemgået en hurtig udvikling i de seneste år. I forbindelse med visse typer AI-systemer følger deres funktioner regler, der genereres automatisk og ikke udtrykkeligt programmeres af mennesker. Dette kan undertiden føre til imponerende resultater, men kan også give udfordringer. Med udgangspunkt i OECD's definition af kunstig intelligens definerer den foreslåede lov om kunstig intelligens (AIA) kunstig intelligens som software, der udvikles med maskinlæring, logiske og videnbaserede eller statistiske tilgange, og som for en række menneskespecifikke mål kan generere output såsom indhold, forudsigelser, anbefalinger eller beslutninger, der påvirker de miljøer, den interagerer med. — Visse AI-systemers uigennemsigtighed og kompleksitet (drift med mange forskellige komponenter og processer) gør det vanskeligt at finde frem til og bevise mulige overtrædelser af lovgivningen, herunder bestemmelser, der sikrer respekt for de grundlæggende rettigheder, og spore eventuelle fejl eller fejl i systemet. — En specifik undergruppe af AI-applikationer kan undergå løbende tilpasning, selv under deres anvendelse, og ændre og udvikle sig på uforudsete måder, som ikke let kan overvåges. Dette fører til en vis grad af uforudsigelighed, som kan påvirke sikkerheden eller de grundlæggende rettigheder. — Selvkørende systemer kan påvirke sikkerheden, da nogle AI-systemer kræver ringe eller ingen menneskelig indgriben i udførelsen af opgaver. — Afhængigheden af data fra visse systemer og mulige skævheder i algoritmer kan forårsage eller øge systemiske skævheder og fejl. Hvis disse systemer ikke udformes, testes og anvendes korrekt, kan de forværre negative resultater såsom forskelsbehandling. 5.1Situationen og foranstaltninger på medlemsstatsniveau I de seneste år har EU's medlemsstater forsøgt at tackle udfordringerne i forbindelse med anvendelsen af AI-teknologier. Mange har udviklet nationale AI-strategier, hvori de understreger behovet for at sikre respekten for de grundlæggende rettigheder. Desuden har medlemsstaterne udviklet eller planlægger at udvikle retningslinjer og etiske standarder, der hjælper dem, der anvender AI-værktøjer, med at sikre gennemsigtighed, sporbarhed og robusthed og håndtere potentielle skævheder og finde effektive måder at overholde deres forpligtelser til at overholde de grundlæggende rettigheder på. I nogle tilfælde udvikles retningslinjer og ekspertise af akademikere eller ekspertgrupper, der er nedsat til dette formål. Medlemsstaterne understregede også, at det, når de handler i fællesskab på EU-plan, er nødvendigt at sikre, at rettighederne i chartret respekteres fuldt ud, og opfordrede til en revision af eksisterende relevant lovgivning for at gøre den egnet til formålet med henblik på at tackle de nye muligheder og udfordringer, som kunstig intelligens skaber. I oktober 2020 vedtog 26 af de 27 medlemsstater et dokument med titlen "Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder i forbindelse med kunstig intelligens og digital forandring", hvori de opfordrede til at tackle visse AI-systemers uigennemsigtighed, kompleksitet og skævheder samt visse AI-systemers uforudsigelighed og delvis autonome adfærd for at sikre deres overholdelse af grundlæggende rettigheder og lette håndhævelsen af retsregler. Medlemsstaterne understregede betydningen af at inddrage forskellige interessenter, herunder fra civilsamfundet, for at drage fordel af deres ekspertise. På tidspunktet for vedtagelsen af denne beretning havde ingen af EU's medlemsstater vedtaget specifik lovgivning for at tackle de udfordringer vedrørende grundlæggende rettigheder, som brugen af kunstig intelligens giver anledning til. Det ser snarere ud til, at myndighederne i medlemsstaterne støttede sig til eksisterende lovgivning. I 2017 blev det italienske undervisningsministerium af en italiensk domstol pålagt at offentliggøre en automatiseret beslutningsalgoritme, som det anvendte til forvaltning af arbejdstagernes mobilitet, på grundlag af retten til aktindsigt, hvilket også giver adgang til effektive retsmidler. I 2018 fandt den finske nationale domstol for ikkeforskelsbehandling i en sag om pointtildeling baseret på statistikker vedrørende køn, bopæl, alder og sprog snarere end en individuel vurdering, at dette var diskriminerende. I februar 2020 ugyldiggjorde en nederlandsk domstol nederlandsk lovgivning, hvorved der var indført et system til opdagelse af svig, på grundlag af den grundlæggende ret til privatlivets fred som nedfældet i den europæiske menneskerettighedskonvention. Systemrisikoindikatoren ("System Risk Indication" — SyRi) blev anvendt til at analysere data indsamlet af forskellige offentlige myndigheder for at opdage personer, der potentielt begår socialt bedrageri. Den nederlandske domstol fandt, at anvendelsen af SyRi ikke var tilstrækkelig gennemsigtig, og at indgrebet i retten til privatlivets fred ikke stod i et rimeligt forhold til formålet om at opdage svig. Disse eksempler viser, at medlemsstaterne allerede har stået over for de udfordringer, som anvendelsen af kunstig intelligens medfører i forbindelse med de grundlæggende rettigheder. Kommissionens foreslåede tilgang til AI-relaterede udfordringer har til formål at styrke den effektive beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og samtidig fremme innovation inden for kunstig intelligens. 5.2Kommissionens forslag om regulering af højrisiko-AI-systemer I april 2021 fremlagde Kommissionen et forslag til forordning om kunstig intelligens (retsakten om kunstig intelligens). Hovedformålet med den foreslåede retsakt om kunstig intelligens er beskyttelse af grundlæggende rettigheder og sikkerhed og oprettelse af et indre marked for pålidelige AI-systemer. Forslaget har til formål at sikre, at høj-risiko-AI-systemer udformes og anvendes i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, og at de kompetente nationale myndigheder og domstole mere effektivt kan efterforske og håndtere eventuelle overtrædelser af forpligtelserne vedrørende de grundlæggende rettigheder. Forslaget følger en risikobaseret tilgang. Visse AI-systemer forbydes uden videre, f.eks. systemer, der anvender subliminale teknikker, og systemer, der anvendes af offentlige myndigheder til social bedømmelse, på grund af deres overtrædelse af EU's værdier. Brugen af biometriske fjernidentifikationssystemer i offentligt tilgængelige rum med henblik på retshåndhævelse er også forbudt, medmindre klart definerede undtagelser og sikkerhedsforanstaltninger finder anvendelse. Højrisiko-AI-systemer skal opfylde en række krav og følge overensstemmelsesvurderingsprocedurer, inden de bringes i omsætning eller tages i brug. Disse krav sikrer passende dokumentation og afprøvning af højrisiko-AI-systemer samt tilstrækkelig datakvalitet, sporbarhed, menneskeligt tilsyn, robusthed, nøjagtighed og cybersikkerhed. De vil finde anvendelse, når AI-systemer anvendes på vigtige områder såsom biometrisk identifikation, uddannelse, beskæftigelse, væsentlige offentlige og private tjenester såsom kreditter eller offentlige bistandsydelser, retshåndhævelse, migration og grænsekontrol samt retsvæsenet. AI-systemer, der er sikkerhedskomponenter i visse regulerede produkter (f.eks. maskiner og medicinsk udstyr), vil også være omfattet af de samme krav og skal kontrolleres, før de kan bringes i omsætning i EU eller tages i brug. Forslaget sikrer, at brugerne af AI-systemer, såsom virksomheder, der interagerer med kunder eller offentlige myndigheder, som træffer beslutninger, får tilstrækkelige oplysninger fra udviklerne af systemerne til at sikre en hensigtsmæssig anvendelse af deres applikationer og sætte dem i stand til at opfylde deres forpligtelser i henhold til lovgivningen om de grundlæggende rettigheder. Hvis der sker overtrædelser af de grundlæggende rettigheder ved brug af AI-systemer, vil de berørte personer få lettere adgang til effektive retsmidler ved hjælp af gennemsigtighed og sporbarhed af AI-systemer kombineret med stærke efterfølgende kontroller fra de kompetente myndigheders side. Tilsynsmyndigheder med ansvar for håndhævelse af de grundlæggende rettigheder såsom databeskyttelsesmyndigheder, ligestillingsorganer eller forbrugerorganer vil få adgang til al dokumentation om de højrisiko-AI-systemer, der falder inden for deres kompetence. De vil kunne samarbejde med markedsovervågningsmyndighederne om at afprøve de respektive AI-systemer, hvor det er nødvendigt.

For specifikke AI-systemer vil gennemsigtighedsforpligtelser over for de berørte personer minimere risikoen for manipulation, navnlig i tilfælde af chat bots (computerprogrammer, der kan besvare spørgsmål i en onlinechat) eller "deep fakes" (kunstigt genereret eller manipuleret billed-, lyd- eller videoindhold, der ligner virkelige mennesker, genstande, steder eller andre enheder eller begivenheder, og som fejlagtigt synes at være ægte eller sandfærdigt). Borgerne bør også informeres, når der anvendes følelsesgenkendelse eller biometriske kategoriseringssystemer, hvilket vil hjælpe dem med at håndhæve deres rettigheder i henhold til den eksisterende databeskyttelseslovgivning. Forslaget drøftes i øjeblikket i Europa-Parlamentet og Rådet. 5.3Samspil med sektorspecifik lovgivning — eksempel på kreditværdighed og kreditvurdering Forslaget til en retsakt om kunstig intelligens vil fungere sammen med anden lovgivning, der fastsætter materielle regler for anvendelsen af AI-systemer i klart målrettede sammenhænge. Kreditudbydere anvender f.eks. ofte automatiserede beslutningsmetoder, herunder AI-systemer, til vurdering af kreditværdighed eller kreditvurdering. Sådanne udbydere forlader sig på forskellige data, hvoraf mange ikke leveres af forbrugeren eller er ukendte for dem. Dette giver anledning til bekymring med hensyn til beskyttelse af personoplysninger, direkte eller indirekte forskelsbehandling og forbrugerbeskyttelse. Forbrugerkreditdirektivet og realkreditdirektivet indeholder bestemmelser om vurderinger af kreditværdighed. I juni 2021 vedtog Kommissionen et nyt forslag til direktiv om forbrugerkredit, der ophæver og erstatter det nuværende forbrugerkreditdirektiv. Forslaget omfatter regler for ydelse af kredit til forbrugere, i henhold til hvilke medlemsstaterne skal sikre dokumentation af de procedurer og oplysninger, der anvendes i kreditværdighedsvurderinger. Desuden skal vurderingerne baseres på relevante og nøjagtige oplysninger om finansielle og økonomiske forhold (f.eks. indtægter og udgifter) og bør ikke baseres på data såsom data på de sociale medier. Forbrugerne vil også have ret til at få en forklaring på, hvordan en afgørelse om deres kreditværdighed blev truffet, til at udtrykke deres synspunkter og til menneskelig indgriben, hvilket afspejler principperne i den generelle forordning om databeskyttelse (GDPR) vedrørende automatiseret beslutningstagning. Det nye forslag indeholder også en artikel om ikkeforskelsbehandling, hvori det præciseres, at de betingelser, der skal opfyldes for at opnå kredit, ikke må diskriminere forbrugere, der har lovligt ophold i Unionen, på grund af deres nationalitet eller bopæl eller af nogen grund som omhandlet i artikel 21 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Forslaget drøftes i øjeblikket i Europa-Parlamentet og Rådet. 5.4Færdigheder Når der anvendes AI-systemer, skal arbejdstagerne være tilstrækkeligt kvalificerede til at sikre overholdelsen af de grundlæggende rettigheder og passende menneskelig kontrol. Tilsynsmyndighederne vil også have brug for personale med specifikke tekniske færdigheder for effektivt at kunne opfylde deres mandater. I september 2020 vedtog Kommissionen en handlingsplan for digital uddannelse for 2021-2027. Den har til formål at fremme digitale færdigheder, herunder i forbindelse med kunstig intelligens, og omfatter udvikling af etiske retningslinjer inden for kunstig intelligens og data inden for uddannelse. Desuden har alle medlemsstater, der har vedtaget nationale strategier for kunstig intelligens, integreret en færdighedskomponent i deres strategier, f.eks. gennem reformer af uddannelsessystemerne for at styrke computationel tænkning eller initiativer til tilpasning af politikker for livslang læring og omskoling. 6.Afhjælpning af den digitale kløft At være digitalt forbundet og kompetent muliggør aktiv deltagelse i samfundet. Et stigende antal vigtige aktiviteter overgår til onlinemiljøet, lige fra jobsøgning til udførelse af arbejde ved hjælp af telearbejde, uddannelse, interaktion med en offentlig forvaltning eller bestilling af lægetid. Men ikke alle er online. Hvis borgere ikke er online, kan det påvirke udøvelsen af deres rettigheder. Det kan f.eks. påvirke borgernes rettigheder i et demokratisk samfund, herunder deres ret til ytrings- og informationsfrihed, og deres ret til at stille op som kandidat til kommunalvalg, eftersom politiske kampagner i stigende grad gennemføres online. Udbruddet af covid-19-pandemien har forværret disse vanskeligheder med at få adgang til offentlige tjenester for dem, der ikke har det nødvendige udstyr eller den nødvendige digitale viden, når kontorer er lukket, og borgerne bliver bedt om at kommunikere med deres nationale administrationer online. Dette fænomen kaldes ofte "den digitale kløft". Endnu i dag mangler 46 % af europæerne grundlæggende digitale færdigheder. Dette anerkendes i den europæiske søjle for sociale rettigheder, som omfatter digital kommunikation blandt de væsentlige tjenester, alle bør have adgang til, og opfordringer til at støtte dem, der har behov for det. Personer, der ikke har regelmæssig adgang til internettet eller de nødvendige færdigheder til at gøre brug af disse tjenester eller ikke har adgang til et digitalt produkt eller en digital tjeneste på grund af fysiske eller kognitive handicap, risikerer i stigende grad at blive udelukket og har svært ved at udøve deres rettigheder. Når der er tale om offentlige tjenester, der udelukkende er tilgængelige ved hjælp af digitale midler, kan borgere uden internet være ude af stand til at udøve deres rettigheder eller have brug for hjælp til at gøre det. Haut Conseil du Travail, et rådgivende organ for det franske socialministerium, anslår f.eks., at hver femte borger i Frankrig har problemer med at gennemføre administrative procedurer online, og advarer om, at digitaliseringen kan bringe princippet om lige adgang til offentlige tjenester i fare, hvis der ikke opretholdes alternative adgangsmuligheder. Da stadig flere økonomiske aktiviteter har en digital komponent, er udøvelsen af retten til adgang til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse desuden i stigende grad blevet betinget af internetadgang. Børn uden enheder tilsluttet internettet i hjemmet har problemer med at deltage i fjernundervisning, hvilket påvirker barnets rettigheder og retten til uddannelse. Desuden kan handicappedes ret til integration hæmmes, hvis websteder og mobilapplikationer ikke er tilpasset deres behov. I lyset af de udfordringer, som den digitale kløft udgør, gennemfører medlemsstaterne og Kommissionen en række foranstaltninger for at sikre, at ingen lades i stikken. Som bebudet i handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder vil Kommissionen i 2022 offentliggøre en rapport om adgang til væsentlige tjenester, som også vil omfatte adgang til digital kommunikation, med en oversigt over situationen i EU-27 samt en kortlægning af eksisterende nationale foranstaltninger og EU-foranstaltninger og god praksis til støtte for adgang for personer, der har brug for hjælp. 6.1Generel mindskelse af den digitale kløft Det forhold, at mange aktiviteter under pandemien er flyttet til onlinemiljøet, er ikke blot en udfordring, men også en mulighed. Medlemsstaterne har udviklet projekter, som EU vil finansiere for at hjælpe økonomien med at komme på fode igen efter den økonomiske afmatning som følge af pandemien. Disse projekter omfatter foranstaltninger med henblik på at afhjælpe den digitale kløft og opnå inkluderende digitale rettigheder og til at håndtere digitaliseringen af arbejdet. To nationale planer kan nævnes som eksempler. Rumænien planlægger at investere i skabelse af uddannelsesindhold og tilgængelige ressourcer såsom videoer og interaktive lektioner og udvikle tilgængelige programmer for digitale færdigheder for elever med handicap. Tyskland har til hensigt at hjælpe med at sikre digitalt udstyr til lærere i hele landet. Landet vil desuden skabe en platform for digital livslang læring, og der vil blive lagt særlig vægt på at støtte de formelt mindst kvalificerede personer. Mere generelt er der en række lovende initiativer i forskellige medlemsstater. I februar 2021 lancerede Belgien en offentlig indkaldelse af projekter til støtte for kvindelige iværksættere, der er berørt af covid-19-pandemien, herunder ved at tilbyde vejledning i digitalisering. Belgien investerer også i lokale organisationer, der har til formål at øge unges digitale færdigheder i usikre økonomiske situationer. Portugal mobiliserer unge frivillige til at hjælpe med at undervise voksne i den digitale omstilling på grundlag af et nationalt netværk af 1 500 uddannelsescentre og en række gratis værktøjer og ressourcer. Programmet for digital inklusion forventes at nå ud til 1 million mennesker og vil blive gennemført i partnerskab med lokale myndigheder og lokale organisationer. Ud fra samme logik som WiFi4EU-initiativet yder Italien støtte til internetadgang for visse personer og har iværksat "Piazza Wifi Italia"-projektet, som gør det muligt for over 400 000 personer nemt og gratis via en særlig app at koble sig til et gratis wi-fi-netværk, der er udbredt over hele landet. I marts 2020 blev dette projekt udvidet til også at omfatte sundhedsfaciliteter, herunder hospitaler. Den digitale infrastruktur vil sandsynligvis fortsætte med at blive udviklet, og EU har truffet foranstaltninger på en række områder for at forbedre konnektiviteten. Hovedmålet for konnektivitet i det digitale årti går ud på, at alle europæiske husstande skal have adgang til højhastighedsinternet senest i 2025 og gigabitkonnektivitet senest i 2030. Kommissionen og medlemsstaterne nåede i marts 2021 til enighed om en konnektivitetsværktøjskasse, som skal fremme udbredelsen af digitale net og lette adgangen til 5G-frekvenserne. Revisionen af direktivet om reduktion af bredbåndsomkostningerne, der er planlagt til 2022, har til formål yderligere at støtte udrulningen af digitale net ved at reducere den administrative byrde og omkostningerne ved og hastigheden af sådanne udrulninger. Desuden har Kommissionens langsigtede vision for landdistrikterne fra juni 2021 til formål at afhjælpe kløften mellem by og land ved at muliggøre adgang til hurtig internetkonnektivitet, 5G (herunder via EU-finansiering) og digital teknologi samt styrke de digitale kompetencer. Højhastighedsbredbåndsforbindelser er en vigtig katalysator for den digitale omstilling og genopretningen efter covid-19. Kommissionen er fast besluttet på at mindske den digitale kløft, hvad angår tilgængeligheden i landdistrikterne, og EU vil investere i netinfrastruktur, en standard for trådløs datatransmission og fiber for at sikre, at alle i EU har adgang til energieffektiv og fremtidssikret infrastruktur til digital konnektivitet. 6.2Offentlig forvaltning Digital teknologi giver borgerne mulighed for at nyde godt af bredere adgang til offentlige tjenester og oplysninger, der kan hjælpe dem med at klare dagligdagen og udøve deres rettigheder, navnlig friheden til at etablere sig og udbyde tjenester. Siden Malmøerklæringen , der blev undertegnet på et topmøde i Sverige i 2009, har EU's medlemsstater gjort stabile fremskridt med at modernisere de offentlige forvaltninger. Tallinnerklæringen fra 2017 satte skub i digitaliseringen af offentlige tjenester for borgerne og grænseoverskridende offentlige tjenester for virksomheder . Senest indeholdt Berlinerklæringen fra december 2020 foranstaltninger til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder online blandt medlemsstaternes forpligtelser , og Lissabon-erklæringen fra juni 2021 har til formål at sikre, at ingen lades i stikken. Medlemsstaternes indsats omfatter også digitalisering af retsvæsenet. Medlemsstaterne følger forskellige tilgange for at sikre adgang til offentlige tjenester, idet de forsøger at mindske den digitale kløft og samtidig imødekomme kravene i den digitale tidsalder. Frankrig har f.eks. valgt at opretholde flere forskellige måder til at sikre adgang til offentlige tjenester for at undgå hindringer. Borgerne er ikke forpligtet til at kontakte forvaltningen elektronisk. Danmark har imidlertid fulgt en anden vej, en "digital som standard"-strategi, og gjorde i 2014 brugen af elektroniske midler obligatorisk for alle kontakter med forvaltningen. For at afhjælpe den digitale kløft finansierer staten foranstaltninger såsom gratis personlig støtte på biblioteker, bistand til indkøb af udstyr og bidrag til internetabonnementer. På samme måde har regeringen og de lokale biblioteker i Nederlandene startet "Information Point Digital Government", et initiativ, hvor en uddannet biblioteksmedarbejder besvarer spørgsmål og hjælper folk med traditionelle digitale statslige tjenester såsom skatteangivelser og sociale tjenester samt nyere tjenester såsom corona-apps.

6.3Sundhedsydelser Pandemien forårsagede en stigning i leveringen af sundhedsydelser online, f.eks. gennem virtuelle konsultationer eller via apps og software udviklet til diagnostiske eller terapeutiske formål. For nogle, f.eks. mennesker i landdistrikter eller på små øer, gør denne tendens det lettere at modtage lægehjælp, mens den for andre udgør en ny hindring. For dem, der mangler adgang eller kompetencer, kan foranstaltninger til at slå bro over den digitale kløft forbedre situationen. Polen har f.eks. indført "patientens internetkonto", et onlineværktøj, der giver patienterne adgang til oplysninger om deres tidligere, nuværende eller planlagte behandling og giver dem mulighed for at løse en række problemer (e-recepter, besøgsjournaler, e-henvisning, e-sygeorlov og rettigheder), uden at det er nødvendigt at besøge en sundhedsfacilitet personligt. 6.4Uddannelse Flere medlemsstater har politikker og programmer, der skal fremme adgangen til teknologi og styrke digitale kompetencer i forbindelse med formel uddannelse. Grækenland stiller f.eks. værdikuponer til rådighed for elever og studerende, der har brug for det, til at købe udstyr som tablets eller computere og tilbyder relevante uddannelsesprogrammer gennem et virtuelt akademi for digitale færdigheder, der blev lanceret i 2020. På EU-plan indeholder handlingsplanen for digital uddannelse (2021-2027), der blev lanceret i september 2020, en langsigtet strategisk vision for en bæredygtig og inklusiv digital omstilling inden for uddannelse. Den fremmer retten til adgang til digital uddannelse af høj kvalitet for alle og lige adgang til infrastruktur med særligt fokus på at tilskynde piger og kvinder til at deltage i STEM-fag (naturvidenskab, teknologi, ingeniørvirksomhed og matematik). 6.5Integration af mennesker med handicap Den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation sikrer lige adgang til og valg af elektroniske kommunikationstjenester for slutbrugere med handicap, hvilket letter deltagelsen i det digitale samfund. Den europæiske lov om tilgængelighed træder i kraft i 2025 og udvider inddragelsen af handicappede og ældre i den digitale verden ved at gøre en række vigtige produkter og tjenesteydelser fra både den private og den offentlige sektor mere tilgængelige. I henhold til direktivet om webtilgængelighed fra 2016 skal medlemsstaterne sikre, at offentlige organers websteder og mobilapplikationer er tilgængelige for personer med handicap såsom syns- og hørenedsættelser eller motoriske funktionsnedsættelser. På denne måde fremmes ytrings- og informationsfriheden, retten til uddannelse, erhvervsfriheden og retten til at arbejde, ikkeforskelsbehandling, integrationen af personer med handicap, adgangen til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, retten til aktindsigt, retten til at færdes og opholde sig frit på Unionens område, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser. Direktivet kan gennemføres på forskellige måder. Slovenien moderniserede f.eks. sin statslige e-forvaltningsportal på en sådan måde, at den kan anvendes af blinde og synshæmmede, døve og hørehæmmede, personer med dysleksi og brugere med nedsat forståelse. Tekstbaserede beskrivelser af procedurer ledsages f.eks. af korte videoer, som også tegnsprogstolkes. I Grækenland blev digitale skolebøger tilpasset under pandemien, så personer med alle kategorier af handicap kunne få adgang til dem. 7.Beskyttelse af personer, der arbejder via platforme Onlineplatforme omfatter en bred vifte af markedspladser, sociale medier, kreative indholdsenheder, app-butikker, prissammenligningswebsteder, platforme for den kollaborative økonomi samt søgemaskiner. De letter samspillet mellem brugere og virksomheder. Digitale arbejdsplatforme er som en særskilt undergruppe af onlineplatforme blevet et karakteristisk træk ved den digitale økonomi. Platformsarbejde har skabt nye økonomiske muligheder for folk, der f.eks. har mulighed for at udøve deltidsarbejde og få adgang til arbejdsmarkedet generelt. Samtidig udgør det dog en udfordring, hvad angår de grundlæggende rettigheder, herunder beskyttelse af personoplysninger, privatlivets fred, arbejdstagernes ret til information og høring, retten til kollektive forhandlinger og kollektive skridt samt retfærdige og rimelige arbejdsforhold. Blandt de 28 millioner mennesker, der skønnes at arbejde via digitale arbejdsplatforme, kan der være op til 5,5 millioner mennesker, der er "falske" selvstændige . Selv om deres kontrakter med platformene beskriver dem som selvstændige, er de i realiteten underlagt kontrol og tilsyn, hvilket er kendetegnende for statussen som "arbejdstager". Der er også udfordringer forbundet med de algoritmebaserede forretningsmodeller, såsom manglende information og høring af personer, der arbejder via platforme, og deres repræsentanter om, hvordan algoritmer anvendes og påvirker arbejdsvilkårene i platformsarbejde. Der er også utilstrækkelige klagemuligheder og uklare ansvarsforhold i forbindelse med brugen af algoritmer. Platformsarbejde Platformsarbejde involverer normalt tre parter: platformen, den person, der arbejder gennem platformen, og kunden (privatpersoner eller virksomheder). I visse tilfælde kan en fjerde part også inddrages, f.eks. restauranter, der leverer fødevarer. Digitale arbejdsplatforme definerer sig normalt som formidlere og karakteriserer forholdet mellem parterne som selvstændige. Opgaver, der udføres på digitale arbejdsplatforme, kan variere fra komplekse opgaver såsom computerprogrammering og grafisk design til enkle opgaver såsom tagging af billeder. Kommissionens formand, Ursula von der Leyen, meddelte i sine politiske retningslinjer, at der er behov for at forbedre arbejdsvilkårene inden for platformsarbejde. Dette er blevet endnu tydeligere under covid-19-krisen, hvor udbredelsen af platformsbaserede forretningsmodeller er sket hurtigere. I en nylig beslutning fra Europa-Parlamentet understreges det, at platformsarbejde har givet anledning til bekymring over usikre ansættelsesforhold og dårlige arbejdsvilkår, mangel på eller vanskelig adgang til passende social beskyttelse, fragmenteret og uforudsigelig indkomst og mangel på sundheds- og sikkerhedsforanstaltninger på arbejdspladsen. Der opfordres til en stærk EU-indsats for at tackle forkert klassificering af beskæftigelsesstatus og forbedre gennemsigtigheden i brugen af algoritmer, herunder for arbejdstagerrepræsentanter. 7.1Situationen og foranstaltninger på medlemsstatsniveau For at forhindre illoyal konkurrence til skade for arbejdstagerne og et kapløb mod bunden inden for beskæftigelsespraksis og sociale standarder har EU skabt et minimum af arbejdstagerrettigheder, der gælder for arbejdstagere i alle medlemsstater. EU's lovgivning om arbejdsmarkedsforhold og sociale anliggender er vokset i årenes løb. Herudover har medlemsstaterne truffet forskellige foranstaltninger for at imødegå de udfordringer, som platformsarbejde udgør. Nogle har vedtaget national lovgivning for at forbedre arbejdsvilkårene eller adgangen til social beskyttelse i forbindelse med platformsarbejde. Domstolene har taget stilling til spørgsmålet om forkert klassificering af beskæftigelsesstatus i et betydeligt antal medlemsstater. I nogle medlemsstater har arbejdsmarkedets parter og platformsvirksomhederne indledt forhandlinger om kollektive overenskomster. I 2016 vedtog Frankrig lovgivning om arbejdstagerrettigheder og sociale rettigheder for personer, der arbejder via platforme, uanset erhvervssektor, ved hjælp af en revision af arbejdsmarkedsloven. Loven finder anvendelse på teknisk og økonomisk afhængige selvstændige. Den giver adgang til en frivillig forsikringsordning mod arbejdsrelaterede ulykker, forpligter platformene til at betale forsikringspræmier eller yde kollektiv forsikring til deres arbejdstagere og garanterer retten til at tage kollektive skridt og videreuddanne sig. Desuden understregede den øverste domstol for private arbejdsretlige spørgsmål (kassationsdomstolen) i to afgørelser, at platformsarbejdere på området for kørselstjenester skal anerkendes som arbejdstagere, når platformen kan udstede og håndhæve instrukser. Der er dog fortsat debat om den faktiske status for personer, der arbejder via platforme, også i andre sektorer. Den italienske region Lazio vedtog i 2019 lovgivning for at forbedre arbejdsvilkårene og den sociale beskyttelse for alle platformsarbejdere uanset deres beskæftigelsesstatus. Denne lovgivning omfattede sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med arbejdsrelaterede ulykker, passende sikkerhedsuddannelse og ansvarsforsikring samt ulykkesforsikring. Den forbyder også betaling pr. opgave. Desuden vedtog Italien i 2019 national lovgivning for at forbedre arbejdsvilkårene for selvstændige virksomheder, der leverer fødevarer. Derudover pålagde den italienske databeskyttelsesmyndighed i juli 2021 Deliveroo Italy at betale en bøde på 2,5 mio. EUR på grund af uigennemsigtig brug af algoritmer og uforholdsmæssig indsamling af arbejdstageres data. Myndigheden konstaterede overtrædelser af visse bestemmelser i den generelle forordning om databeskyttelse og nationale lovgivning om beskyttelse af privatlivets fred, den italienske lov om arbejdstagere og ovennævnte lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne. Spanien vedtog lovgivning i maj 2021, i henhold til hvilken personer, der arbejder via platforme inden for både fødevarer og pakkelevering, må anses for at være arbejdstagere, hvorved bevisbyrden flyttes til platformene, som skal bevise, at det er de ikke. Desuden forpligter denne lov platformene til at give fagforeninger oplysninger om algoritmisk forvaltning, herunder digital overvågning af resultater og automatisk tildeling af opgaver. Denne lov fastsætter, at alle virksomheder (ikke kun leveringsplatforme) skal informere deres arbejdstagere om de parametre og regler, som automatiserede systemer, der kan påvirke arbejdsvilkårene og adgangen til og opretholdelsen af beskæftigelse, er baseret på.

Tyskland har offentliggjort politiske oplæg om fremtidens arbejde vedrørende inddragelse af selvstændige, der beskæftiger sig med platformsarbejde, i pensions- og forsikringsordninger og opgraderinger af deres arbejdsrelaterede ulykkesforsikring. I november 2020 offentliggjorde Portugal også et strategidokument om fremtidens arbejde vedrørende skabelse af en retsformodning om status for personer, der arbejder via platforme, metoder til at øge den sociale beskyttelse af selvstændige og metoder til at fremme kollektiv repræsentation af platformsarbejdere. I 2018 vedtog Portugal lovgivning om individuel betalt passagerbefordring og fastsatte grænser for arbejdstid for chauffører. 7.2En fælles EU-tilgang I lyset af de nationale tilgange for at tackle forskellige udfordringer i forbindelse med platformsarbejde er der risiko for fragmentering mellem forskellige nationale lovgivningsinitiativer. Kommissionen har konstateret en række udfordringer i forbindelse med platformsarbejde og har i to faser hørt de europæiske arbejdsmarkedsparter om behovet for et initiativ om platformsarbejde og dets mulige fokus. De europæiske arbejdsmarkedsparter var enige om de udfordringer, der skal tages op, men var uenige om behovet for konkrete tiltag på EU-plan. Desuden afholdt Kommissionen drøftelser med mange interessenter, herunder særlige og bilaterale møder med platformsvirksomheder, platformsarbejdstagersammenslutninger, fagforeninger, repræsentanter for medlemsstaterne, eksperter fra den akademiske verden og internationale organisationer samt repræsentanter for civilsamfundet. Kommissionen har fremsat forslag til et direktiv, der skal forbedre arbejdsvilkårene for platformsarbejdere på EU-plan ved at sikre korrekt fastsættelse af deres beskæftigelsesstatus, ved at fremme gennemsigtighed, retfærdighed og ansvarlighed i forbindelse med algoritmisk forvaltning i platformsarbejde og ved at forbedre gennemsigtigheden i platformsarbejde, herunder i grænseoverskridende situationer, og samtidig støtte betingelserne for bæredygtig vækst for digitale arbejdsplatforme i Unionen. 8.Tilsyn med digital overvågning Databeskyttelse og privatlivets fred er centrale grundlæggende rettigheder i den digitale tidsalder. De er også "mulighedsskabende" rettigheder, der letter og øger beskyttelsen af andre grundlæggende rettigheder, der kan blive berørt af overvågning af statslige eller private parter, såsom menneskelig værdighed, ytringsfrihed, tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed eller forsamlingsfrihed, retten til en retfærdig rettergang og effektive retsmidler eller ikkeforskelsbehandling. Den generelle forordning om databeskyttelse (GDPR), direktivet om databeskyttelse inden for retshåndhævelse og e-databeskyttelsesdirektivet har sat Europa i front, når det drejer sig om at beskytte de grundlæggende rettigheder online. Den stigende digitalisering på alle livets områder udgør en udfordring for databeskyttelsen og for privat- og familielivet. Anden lovgivning, såsom loven om dataforvaltning, om hvilken der for nylig er opnået politisk enighed mellem Europa-Parlamentet og Rådet, har til formål at fremme skabelsen af en stærk dataøkonomi ved at regulere dataformidlingstjenester, dataaltruisme og videreanvendelse af beskyttede offentlige data i overensstemmelse med databeskyttelsesordningen. Hvad er forholdet mellem retten til privatlivets fred og retten til databeskyttelse? De er særskilte, men overlappende grundlæggende rettigheder, som er nedfældet i artikel 7 og 8 i chartret om grundlæggende rettigheder. — Respekt for privatliv og familieliv (privatlivets fred) beskytter privatlivet mod ulovlige indgreb. F.eks. er fortroligheden af interpersonel kommunikation og brugernes elektroniske terminaludstyr mod uautoriseret indtrængen beskyttet i henhold til denne ret. — "Databeskyttelse" finder kun anvendelse, når personoplysninger behandles enten automatisk eller i manuelt struktureret form. Retten er ikke begrænset til oplysninger vedrørende ens privatsfære, men omfatter alle personoplysninger om en person, herunder om deres arbejdsliv. Hjørnestenen i databeskyttelse er gennemsigtighed, retfærdighed og lovlighed i forbindelse med behandling af personoplysninger. Databeskyttelse betyder også, at personoplysninger kun bør behandles til udtrykkeligt angivne formål, de bør være nøjagtige, begrænset til, hvad der er nødvendigt og sikkert, og kun så længe det er nødvendigt. I praksis sættes EU's stærke retlige ramme konstant på prøve. Forbrugerorganisationer og civilsamfundsorganisationer, der fokuserer på de grundlæggende rettigheder, er bekymret over den manglende håndhævelse i tilfælde af overtrædelser af den generelle forordning om databeskyttelse. I de seneste år har EU og medlemsstaterne vedtaget en række foranstaltninger for at beskytte den offentlige sikkerhed og imødegå sikkerhedsudfordringer ved hjælp af moderne teknologi. I den forbindelse giver civilsamfundsorganisationer udtryk for bekymring over proportionaliteten af overvågnings- og sikkerhedspolitikker, f.eks. overvågning af EU's grænser, eller i tilfælde af vedtaget eller foreslået lovgivning, der vil gøre det muligt for myndighederne at scanne privat kommunikation af sikkerhedshensyn. Civilsamfundet og erhvervsorganisationerne har også udtrykt bekymring over, hvad de opfatter som medlemsstaternes forsøg på at svække krypteringen. Databeskyttelsesmyndighederne og de nationale domstole har sikret effektive retsmidler, hver gang såvel private som offentlige aktørers overvågningsforanstaltninger udgør en krænkelse af de grundlæggende rettigheder. Eksempler herpå er: i) den svenske databeskyttelsesmyndigheds afgørelse om billetinspektørers anvendelse af kropskameraer i Stockholms offentlige transport, som kritiserede den manglende gennemsigtighed og overdrevne dataindsamling, hvilket resulterede i en bøde på 16,1 mio. SEK, eller ii) Frankrigs Conseil d'Etat (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), som besluttede, at politiet skulle holde op med at bruge droner til at kontrollere, om reglerne om social afstand blev overholdt, fordi disse droner havde den tekniske kapacitet til at identificere enkeltpersoner og ikke blev anvendt i overensstemmelse med databeskyttelseslovgivningen. Den foreslåede europæiske digitale identitetsramme vil på frivillig basis sikre alle EU-borgere og personer med bopæl i EU en pålidelig og sikker digital tegnebog, som under fuld brugerkontrol som en "selvstændig" funktion giver adgang til digitale offentlige og private tjenester og til at dele en række forskellige egenskaber og akkreditiver. 8.1Lagring af oplysninger Siden 2014 har de nationale love om lagring af telekommunikationsmetadata (trafikdata og lokaliseringsdata) til retshåndhævelses- og efterretningsformål af EU-Domstolen været anset for ikke at opfylde kravene i EU-retten. Domstolen har fundet, at disse nationale love udgør et alvorligt og uforholdsmæssigt indgreb i retten til privatlivets fred og databeskyttelse, fordi kommunikationsmetadata kan afsløre oplysninger om et betydeligt antal aspekter af de berørte personers privatliv. Selv om Domstolen anerkendte, at foranstaltninger til lagring af data forfølger legitime mål af almen interesse, har den ofte konstateret, at EU-retten med visse undtagelser er til hinder for lovgivningsmæssige foranstaltninger, der pålægger udbydere af elektroniske kommunikationstjenester en præventiv forpligtelse, der kræver en generel og vilkårlig lagring af trafik- og lokaliseringsdata. I EU-strategien af 14. april 2021 for bekæmpelse af organiseret kriminalitet 2021-2025 meddelte Kommissionen, at den ville analysere og skitsere mulige tilgange til datalagring i overensstemmelse med Domstolens domme for at imødekomme behovene i forbindelse med retshåndhævelse og retslige behov på en måde, der er operationelt nyttig, teknisk mulig og juridisk forsvarlig, herunder ved fuldt ud at respektere de grundlæggende rettigheder, og at høre medlemsstaterne inden udgangen af juni 2021. Kommissionen er i øjeblikket i gang med en høringsproces og vil nøje overveje resultaterne af denne høring, inden den træffer afgørelse om den mulige vej frem. 8.2Kryptering Kryptering er afgørende for at beskytte de grundlæggende rettigheder og sikre systemer og transaktioner. EU-lovgivningen indeholder bestemmelser om kryptering som en foranstaltning til at sikre beskyttelse af de grundlæggende rettigheder såsom privatlivets fred, beskyttelse af personoplysninger og ytringsfrihed samt for at sikre cybersikkerhed . Kryptering er desuden vigtig for beskyttelsen af forretningshemmeligheder og hjælper dermed folk med at udnytte deres ret til at oprette og drive egen virksomhed. Siden covid-19-pandemien begyndte, er antallet af cyberangreb steget sammen med den stigende brug af digitale værktøjer inden for mange forskellige områder. Sådanne angreb har forårsaget store skader på virksomheder og kritiske tjenester, herunder sundhedssystemer, og har bragt folks rettigheder i fare, hvilket understreger betydningen af kryptering for offentlige og private aktører, da det beskytter oplysningernes fortrolighed. Brugen af kryptering gør det imidlertid også muligt for kriminelle at skjule deres identitet og skjule indholdet af deres kommunikation. Efter opfordringer fra medlemsstaterne forpligtede Kommissionen sig til at undersøge afbalancerede tekniske, operationelle og juridiske løsninger på disse udfordringer. Disse løsninger skal opretholde krypteringens effektivitet med hensyn til at beskytte privatlivets fred og kommunikationssikkerheden, samtidig med at de sikrer en effektiv reaktion på kriminalitet og terrorisme. Kommissionen har til hensigt i 2022 at foreslå en tilgang til håndtering af spørgsmålet om lovlig og målrettet adgang til krypterede oplysninger i forbindelse med strafferetlig efterforskning og retsforfølgning, som skal tage udgangspunkt i en grundig kortlægning af medlemsstaternes håndtering af kryptering og en undersøgelse og vurdering af de konkrete muligheder (retlige, etiske og tekniske) i samarbejde med forskellige interessenter.

8.3Biometrisk fjernidentifikation EU's databeskyttelsesregler indeholder i princippet forbud mod behandling af biometriske data med det formål entydigt at identificere en fysisk person, undtagen på særlige betingelser. Behandlingen af sådanne oplysninger skal have et retsgrundlag, der er baseret på databeskyttelseslovgivningen. Et sådant retsgrundlag kunne være et frivilligt samtykke fra alle berørte personer, hvilket er vanskeligt at opnå i praksis, eller alternativt en EU- eller medlemsstatslovgivning, der forfølger en væsentlig samfundsinteresse, såsom forebyggelse af en konkret og umiddelbar trussel om et terrorangreb. På retshåndhævelsesområdet skal behandlingen være tilladt ved lov. Når behandling af biometriske data er baseret på lovgivning, skal denne lovgivning stå i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål, respektere kernen i retten til databeskyttelse og andre grundlæggende rettigheder og fastsætte passende og specifikke foranstaltninger til beskyttelse af de berørte personers grundlæggende rettigheder og interesser. Civilsamfundsorganisationer har givet udtryk for bekymring over den stigende brug af biometriske fjernidentifikationsteknologier i flere medlemsstater og har opfordret til et forbud mod deres anvendelse. Anvendelsen af biometriske fjernsystemer er også blevet kritiseret af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, Det Europæiske Databeskyttelsesråd, der omfatter de nationale databeskyttelsesmyndigheder, og andre nationale organer for grundlæggende rettigheder såsom Defenseur des Droits i Frankrig. Der er en række eksempler på, at databeskyttelsesmyndighederne har grebet ind for at stoppe ulovlig brug af denne teknologi, f.eks. i en skole i Frankrig, hos politiet i Sverige eller i et nederlandsk supermarked. Ud over den eksisterende ramme indeholder forordningen om kunstig intelligens, som Kommissionen foreslog i april 2021 (se kapitel 4), et forbud mod biometrisk fjernidentifikation i realtid på offentligt tilgængelige steder og tillader kun dette med henblik på retshåndhævelse i tre begrænsede undtagelsestilfælde og på betingelse af, at der gælder specifikke sikkerhedsforanstaltninger. 8.4Uddannelse Under covid-19-pandemien anvendte uddannelsesinstitutionerne forskellige onlineplatforme og -værktøjer. Anvendelsen af "lette løsninger" såsom kommercielle digitale læringsløsninger og software til overvågning af elever, der deltager i fjerneksamen, gav anledning til bekymring for, at deres udformning kunne udnytte brugerdata til profitformål snarere end meningsfuld pædagogisk praksis. Det europæiske digitale uddannelsescentrum, der er oprettet under handlingsplanen for digital uddannelse, er et forum for udvikling af foranstaltninger til at sikre et stærkere tværsektorielt samarbejde, fremme udveksling mellem undervisere, udvikle metoder til kvalitetssikring og sikre respekt for databeskyttelse og privatlivets fred. Blandt disse vil kvalitetssikring og tillid spille en afgørende rolle: Førstnævnte skal fremme en fælles forståelse af centrale kvalitetsstandarder for digital uddannelse. Sidstnævnte skal sikre overholdelse af centrale principper vedrørende dataanvendelse, etik og privatlivets fred. Ud over at øge det digitale beredskab i Europas uddannelsesinstitutioner kan disse to elementer øge samarbejdet og forbedre den generelle kvalitet af de tilgængelige digitale løsninger. 8.5Sundhed Mange dele af indsatsen over for covid-19-pandemien omfatter behandling af personoplysninger, herunder helbredsoplysninger, som på grund af deres følsomhed er underlagt yderligere regler i henhold til den generelle forordning om databeskyttelse. Behandlingen af personoplysninger skal begrænses til, hvad der er nødvendigt og rimeligt for at nå målet og overholde kravene i den generelle forordning om databeskyttelse. Dette har været retningsgivende for EU's tilgang. Kommissionen har f.eks. vejledt medlemsstaterne om apps til bekæmpelse af pandemien og støttet deres arbejde med en værktøjskasse med krav til apps og tekniske specifikationer for interoperabiliteten mellem nationale advarselsapps i EU. Kommissionen har oprettet en portal, der gør det muligt at sende sådanne advarsler på tværs af grænserne og mellem de forskellige medlemsstaters applikationer. Kommissionen har også foreslået en platform for udveksling af data fra kontaktopsporingsformularer til støtte for grænseoverskridende kontaktopsporing i forbindelse med transport. Som et næste skridt forpligtede den sig til at foreslå en EU-retlig ramme for en koordineret tilgang til registrering af nyere rejsehistorik i det omfang, det er nødvendigt for at dæmme op for spredningen af covid-19, på grundlag af erfaringerne med kontaktopsporingsformularer. Desuden vedtog Europa-Parlamentet og Rådet den 14. juni 2021 en forordning om oprettelse af EU's digitale covidcertifikatsystem, der har til formål at lette den frie bevægelighed under covid-19-pandemien . Der blev oprettet en infrastruktur til støtte for udstedelse og verifikation af vaccinations-, test- og restitutionscertifikater for at strømline kontrollen af folkesundhedsmæssige foranstaltninger i forbindelse med rejser (f.eks. for undtagelser fra karantænekrav). Af hensyn til anvendeligheden er certifikaterne tilgængelige i både digitale og papirbaserede formater. I alle tilfælde er datakategorierne og behandlingen begrænset til, hvad der er nødvendigt for det pågældende formål, f.eks. at de, der kontrollerer certifikaterne, ikke må beholde deres indhold efter kontrol. Desuden sikrer den tillidsramme, der er oprettet for EU's digitale covidcertifikat, at certifikaterne kan verificeres offline, uden at udstederen eller nogen anden tredjepart underrettes om verifikationen. Gennemsigtighed er altid afgørende, både for at sikre juridisk overensstemmelse med chartret og gældende lovgivning og for at skabe og opretholde tillid. Resultatet viser, at databeskyttelse er i overensstemmelse med og kan bidrage til at fremme accepten af effektive folkesundhedsforanstaltninger og sikre, at EU's databeskyttelsesramme giver den nødvendige fleksibilitet, når foranstaltningerne udformes omhyggeligt. Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde et lovgivningsforslag om det europæiske sundhedsdataområde, som forventes vedtaget i begyndelsen af 2022. Det europæiske sundhedsdataområde har til formål at lette leveringen af digitale sundhedstjenester og fremme adgangen til sundhedsdata med henblik på forskning, innovation, politikudformning og lovgivningsmæssige aktiviteter, samtidig med at den kontrol, som borgerne har over deres personoplysninger, forbedres yderligere. Initiativet vedrørende det europæiske sundhedsdataområde vil være i fuld overensstemmelse med EU's gældende databeskyttelsesregler. 8.6Håndhævelse De kompetente nationale tilsynsmyndigheder for overvågning og håndhævelse af databeskyttelses- og privatlivsregler er hjørnestenen i forvaltningssystemet for databeskyttelse i EU. Disse myndigheder og nationale domstole er ansvarlige for at overvåge og håndhæve reglerne i den generelle forordning om databeskyttelse, nationale love til gennemførelse af direktivet om databeskyttelse på retshåndhævelsesområdet og e-databeskyttelsesdirektivet. Et af de vigtigste mål for Kommissionen er, at medlemsstaterne gennemfører disse regler korrekt og effektivt. Medlemsstaterne er i henhold til EU-retten forpligtet til at sikre, at deres databeskyttelsesmyndigheder er uafhængige, og til at tildele dem tilstrækkelige ressourcer til at udføre deres tilsynsopgaver . Kommissionen følger udviklingen med hensyn til tilsynsmyndighedernes uafhængighed, opgaver, beføjelser og ressourcer, og hvis medlemsstaterne ikke overholder EU-reglerne, gør den brug af overtrædelsesprocedurer for at sikre, at disse regler håndhæves effektivt. Databeskyttelsesmyndighederne arbejder sammen i Det Europæiske Databeskyttelsesråd for at sikre konsekvens i håndhævelsen af GDPR, navnlig i grænseoverskridende sager. Efter tre års anvendelse af GDPR har effektiviteten af dette samarbejde været genstand for kritik, og Databeskyttelsesrådet vil fortsætte sit arbejde med at øge effektiviteten. Kommissionen er enig med Rådet, Europa-Parlamentet og Databeskyttelsesrådet i, at der nu skal fokuseres på at forbedre gennemførelsen og på foranstaltninger til at styrke håndhævelsen af EU's databeskyttelseslovgivning. 8.7Beskyttelse af personoplysninger uden for EU Et vigtigt aspekt af beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder i et onlinemiljø er at sikre kontinuitet i beskyttelsen af fysiske personer, når deres data forlader EU. Da personoplysninger let bevæger sig på tværs af grænserne i vore dages indbyrdes forbundne verden, og datastrømme er blevet en integreret del af handel, reguleringssamarbejde og endda social interaktion, ville den beskyttelse, der er garanteret i den generelle forordning om databeskyttelse og direktivet om retshåndhævelse, være ineffektiv, hvis den var begrænset til behandling i EU. På den baggrund fortsatte Kommissionen med at forfølge sin ambitiøse dagsorden, der har til formål at fremme et højt beskyttelsesniveau, når europæernes data overføres til udlandet, samtidig med at datastrømme lettes. Dette omfattede samarbejde med centrale partnere for at nå frem til en "konstatering af et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau", som fastslår, at et ikke-EU-land sikrer et databeskyttelsesniveau, der "i det væsentlige svarer til" niveauet i EU. Dette gav vigtige resultater såsom vedtagelsen af to afgørelser om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet i Det Forenede Kongerige (i henhold til den generelle forordning om databeskyttelse og retshåndhævelsesdirektivet) og afslutningen af forhandlingerne om tilstrækkeligheden med Sydkorea. Efter at Domstolen havde erklæret den tidligere konstatering af tilstrækkeligheden af databeskyttelsen i privatlivsskjoldet ugyldig, har EU og USA intensiveret forhandlingerne om en ny EU-USA-ramme for beskyttelse af privatlivets fred for transatlantiske dataoverførsler, der sikrer fuld opfyldelse af Domstolens dom. Desuden vedtog Kommissionen i juni 2020 moderniserede standardkontraktbestemmelser for overførsel af personoplysninger til ikke-EU-lande, som afspejler nye krav i den generelle forordning om databeskyttelse og er tilpasset den moderne