Regionsudvalgets udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter"

(1999/C 374/16)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om "Udsigterne for EU's marked for fiskerivarer: ansvar, partnerskab, konkurrenceevne" (KOM(97) 719 endelig udg.),

under henvisning til "Forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter" [KOM(1999) 55 endelig udg.- 99/0047 (CNS)](1),

under henvisning til De Forenede Nationers Konference om Miljø og Udvikling, der blev afholdt i Rio de Janeiro i 1992; navnlig kapitel 1 i Agenda 21 om bæredygtig udnyttelse og beskyttelse af havets levende ressourcer,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 4. marts 1999 om i henhold til artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 7. maj 1999 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 "Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri",

under henvisning til Underudvalg 2's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 182/99 rev. 1), som blev vedtaget den 16. juni 1999 med Simon Day (UK, PPE) og Siwert Nordwall (S, PSE) som ordførere -

på den 30. plenarforsamling den 15.-16. september 1999 (mødet den 16. september) vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionens meddelelse(2) udstak en række retningslinjer, der drejede sig om, hvordan markederne for fiskerivarer kunne forbedres. Derefter gennemførtes en omfattende høring inden for sektoren som helhed, og Kommissionen har nu offentliggjort sine formelle forslag på anmodning af Ministerrådet.

1.2. Visse af de aspekter, som blev rejst under denne debat, er blevet behandlet i tidligere offentliggjorte forslag, som Regionsudvalget allerede har fremsat bemærkninger til. Nye forslag forventes vedrørende markedernes gennemsigtighed.

1.3. Det foreliggende forslag om en fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter skal træde i stedet for den forordning, som har været i kraft siden den 17. december 1992 (forordning (EØF) nr. 3759/92)(3), og bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 105/76(4) om anerkendelse af fiskeriets producentorganisationer og nr. 1772/82(5) om almindelige bestemmelser vedrørende producentorganisationerne skal indarbejdes i én samlet forordning.

2. Forslaget til forordning

2.1. Forordningen foreslår en gennemgribende revision af markedsordningen for fiskerivarer og akvakulturprodukter, f.eks.:

- at sikre, at den fælles markedsordning for disse produkter bidrager til princippet om ansvarlig ressourceforvaltning,

- at øge gennemsigtigheden af og kendskabet til markedet, også blandt forbrugerne,

- at gøre især producentorganisationerne mere ansvarlige, så man kan opnå en optimal forvaltning og udnyttelse af ressourcerne,

- at fremme partnerskaber mellem de forskellige aktører for at gøre deres foranstaltninger mere effektive,

- at tilskynde producentorganisationerne til i højere grad at anvende prognoser, så udbuddet kan tilpasses efterspørgslen,

- at medvirke til at stabilisere markedet ved at fremme brugen af købekontrakter,

- at ajourføre interventionsordningerne, så man øger effektiviteten,

- at forbedre konkurrenceevnen,

- at tydeliggøre og forenkle eksisterende bestemmelser.

2.2. Artikel 1-3 indebærer ingen ændring af gældende bestemmelser, om end det er nødvendigt at uddybe definitionen af fiskerivarer. Som forslaget er formuleret, får man det indtryk, at akvakulturprodukter udelukkende dyrkes og ikke hentes i havet. Der skelnes ikke mellem arter, der udelukkende fanges i naturen, såsom krabber, søpindsvin osv., og arter, der udelukkende dyrkes, f.eks. østers. Der findes også arter, som enten kan fiskes eller dyrkes, f.eks. kammuslinger og blåmuslinger. Listen over fiskerivarer i tabellen i artikel 1 henviser til de forskellige måder, hvorpå krebsdyr og bløddyr kan forarbejdes, men nævner ikke rensning, der er en udbredt forarbejdningsmetode i EU. Under alle omstændigheder bør udprægede standarter, såsom toskallede bløddyr tilhørende blødbundsfaunaen (f.eks. venusmusling, knivmusling, hjertemusling), havsnegle (søøre), kammuslinger såsom jakobsmusling samt krebsdyr såsom rankefod, behandles på samme måde, hvad enten de fanges i naturen eller dyrkes.

2.3. Artikel 4 indfører en ny bestemmelse, der i forbindelse med videresalg vil nødvendiggøre effektiv mærkning, som angiver det lokale markeds navn på arten, produktionsmetode (fanget til søs eller dyrket) og fangstens geografiske område med henvisning til ocean eller hav. Regionsudvalget hilser dette velkommen som et minimumskrav, men håber, at lokal mærkning af fisk og akvakulturprodukter vil blive mere udbredt. For at gøre det lettere at afsætte fiskerivarer, f.eks. via teleauktioner, er det vigtigt med kvalitetskriterier. Disse er for øjeblikket fastlagt i forordning (EØF) nr. 103/76(6) og håndhæves af medlemsstaterne.

2.4. Artikel 5-12 omfatter bestemmelserne vedrørende producentorganisationer. Sidstnævnte er i realiteten producentkooperativer, der er blevet etableret for at hjælpe offshore-fiskeindustrien med at sikre regelmæssig forsyning af fisk til markedet, men inden for kvotagrænserne, hvor dette er relevant, de kan desuden føre en interventionspolitik til sikring af mere stabile fiskepriser.

2.5. Artikel 5 fastlægger mindstekravene til producentorganisationernes drift og medlemmernes forpligtelser. Der foreslås en ny bestemmelse i artikel 5, stk. 1, litra b), punkt 4), som tilskynder producenterne til at tage hensyn til havmiljøets sårbare natur og fremme fangstmetoder, som bidrager til bæredygtighed - omend dette aspekt ikke direkte indgår i producentorganisationernes ansvarsområde.

2.6. Anerkendelse af producentorganisationer foretages af medlemsstaterne, og artikel 6 fastlægger proceduren for dette, herunder også tilbagekaldelse af anerkendelse. Artikel 38 fastlægger, at sager indbringes for og afgøres af en forvaltningskomité for fiskerivarer, der repræsenterer alle medlemsstater.

2.7. Ud over producentorganisationer, der etableres i henhold til artikel 6, overlader artikel 7 det til medlemsstaterne at træffe beslutning om anerkendelse af producentorganisationer, der indvilliger i at arbejde aktivt for en forbedring af kvaliteten og afsætningen af bestemte fiskerivarer i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 2406/96(7). I den forbindelse er det nødvendigt at lægge vægt på videreudvikling af vertikal integration, navnlig mellem familievirksomheder eller grupper af virksomheder og detailhandlen og supermarkeder. Som det fremgår af tidligere udtalelser, mener Regionsudvalget, at støtte til fiskeindustrien bør ydes på en mindre diskriminerende måde, og at støtte ikke bør underlægges geografiske begrænsninger, der er afhængige af de enkelte medlemsstaters luner.

2.8. I grove træk giver artikel 8 medlemsstaterne beføjelse til i bestemte situationer at sikre, at ikke-medlemmer af producentorganisationer ikke undergraver producentorganisationernes prisstabilitetsmål, og artikel 9 fastlægger bestemmelserne for godtgørelse under visse omstændigheder. Selv om artikel 8 gengiver artikel 5 i forordning (EØF) nr. 3759/92, er der én væsentlig forandring, idet bestemmelserne for ikke-medlemmer kun gælder i højst 12 måneder. Det fremgår ikke klart, om dette betyder, at der skal gennemføres regelmæssige evalueringer, men i dets nuværende formulering kan det fortolkes som en definitiv grænse.

2.9. Artikel 10 kræver, at alle producentorganisationer inden fangstsæsonens begyndelse fremlægger et operationelt program, der omfatter en afsætningsplan, og hvoraf det fremgår, hvordan de vil forvalte deres medlemmers produktion. Finansiel støtte til producentorganisationer vil blive annulleret, såfremt disse planer ikke fremlægges, eller hvis organisationerne ikke har gennemført de planlagte foranstaltninger. Hvis en producentorganisation to gange er blevet straffet, vil den tredje overtrædelse føre til en tilbagekaldelse af anerkendelsen.

2.10. Artikel 10 er i sin nuværende formulering ikke anvendelig. Om end det er rimeligt, at der udarbejdes en afsætningsplan inden det første år, er det ikke muligt at færdiggøre en fangstplan, før den endelige kvota er blevet fastlagt. I praksis kan dette tage op til hele seks måneder i den pågældende fangstsæson. Den kendsgerning, at ikke alle arter nødvendigvis er underlagt kvota, gør ikke behovet for at udskyde fangstplanen mindre nødvendigt, eftersom kvotastørrelsen vil påvirke fangsten af ikke-kvotafisk.

2.11. I anerkendelse af den ekstra byrde, som artikel 10 pålægger producentorganisationerne, er medlemsstaterne under artikel 11 imidlertid forpligtede til at yde ekstra finansiel støtte i en periode på fem år efter det år, hvor producentorganisationerne opnår anerkendelse. Dette hilses velkomment.

2.12. Artikel 12 åbner mulighed for ekstra finansiel støtte til producentorganisationer, der kan godtgøre, at mindst 10 % af deres produktion vil blive afsat via forudindgåede købekontrakter. Formålet med denne bestemmelse er at anerkende, at sådanne kontrakter gør det lettere at planlægge udbuddet. Det foreslås, at der ydes godtgørelse i fem år fra den 1. januar 2001, den foreslåede ikrafttrædelsesdato for den nye forordning. I 1998 offentliggjorde Kommissionen imidlertid en række forskellige forslag med henblik på en ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93(8) om regulering af kontrol, herunder et forslag om en bestemmelse, ifølge hvilken en medlemsstat kan kræve, at den første afsætning foregår via salg i et auktionscenter. Hvis en sådan bestemmelse vedtages, vil det være i strid med den foreslåede artikel 12, eller i det mindste medføre forskelsbehandling.

2.13. Artikel 13-16 vedrører brancheorganisationer og brancheaftaler. Mens producentorganisationerne omfatter offshore-fiskeindustrien, er anerkendelse også tilgængelig for organisationer eller sammenslutninger, der repræsenterer en betydelig del af produktionen, afsætningen eller forarbejdningen af fiskerivarer, forudsat at visse betingelser og aktivitetstyper er opfyldt. Passende aktiviteter er f.eks. forskning i og udvikling af metoder til optimering af markedets virkemåde, herunder informations- og kommunikationsteknologi, regional mærkning af fiskerivarer og gennemførelse af uddannelsesprogrammer med henblik på at forbedre produktkvaliteten. Det er dog vigtigt, at konkurrenceevnen ikke hæmmes. Hvis betingelserne ikke opfyldes, vil dette medføre tilbagekaldelse af anerkendelse. Lignende bestemmelser gælder for ikke-medlemmer såvel som for producentorganisationer. Til forskel fra producentorganisationerne ydes der ingen specifik finansiel støtte til brancheorganisationer, men Regionsudvalget mener, at man for at forbedre konkurrenceevnen bør yde en indledende finansiel støtte over en periode på 3 år for at gøre etableringen af disse lettere. Det skønsmæssige element vedrørende anerkendelse bør ikke gøres obligatorisk, hvis forudsætningerne i øvrigt opfyldes.

2.14. Artikel 17-24 fastlægger principperne for intervention. Den første artikel drejer sig om prispolitik. Artikel 17 giver producentorganisationerne ret til at fastsætte en tilbagetagelsespris, der i realiteten er en reservepris, som de ikke må sælge under. Fjernelse af produkter, der er tilbagetaget fra markedet på denne måde, skal foregå således, at det ikke forstyrrer den normale afsætning af det pågældende produkt. For at sikre, at producenter godtgøres for den usolgte fangst, har producentorganisationerne ret til at finansiere dette ved hjælp af en interventionsfond. Sidstnævnte godtgøres delvist ved hjælp af en afgift på solgte produkter. Detaljerne vedrørende listen over varer, de vil anvende, det tidsrum, hvor tilbagetagelsespriserne anvendes samt størrelsen af de påtænkte og anvendte tilbagetagelsespriser skal oplyses til de pågældende medlemsstater.

2.15. I henhold til artikel 18 vil forvaltningskomitéen for fiskerivarer fastsætte en orienteringspris, der gælder i alle medlemsstater, inden fangstsæsonen eller en del af fangstsæsonen for hvert enkelt fiskeprodukt. Orienteringsprisen vil tage hensyn til de gennemsnitlige priser, man har registreret i de tre forudgående år, den aktuelle udvikling i udbud og efterspørgsel, behovet for at sikre stabile priser, undgå unødvendige produktionsoverskud og afveje forbrugernes og producenternes interesser.

2.16. Artikel 20 definerer EF's tilbagetagelsespris som værende mellem 70 % og 90 % af orienteringsprisen, under forbehold af visse justeringer, men tilbagetagelsesprisen må under ingen omstændigheder overstige 90 %.

2.17. Artikel 21 fastlægger bestemmelserne vedrørende den finansielle udligning til producentorganisationer, der gennemfører en prisinterventionspolitik. Producentorganisationerne skal anvende EF's tilbagetagelsespris som rettesnor, men en tolerance på 10 % under eller over denne pris er tilladt, så der kan tages hensyn navnlig til sæsonbestemte prisudsving på markedet. Den finansielle udligning ydes kun, hvis de tilbagetagne varer afsættes til andre formål end konsum eller på en sådan måde, at det ikke forstyrrer den normale afsætning af andre varer.

2.18. Størrelsen af den finansielle udligning og de udligningsberettigede mængder vil blive gradvist reduceret i fangstsæsonerne 2001, 2002 og 2003, men producentorganisationerne forventes at udligne dette via deres egne interventionsfonde. Den finansielle udligning, foreslået i artikel 21, stk. 3, litra a), er imidlertid væsentlig mindre end den nuværende ordning, og skønt behovet for at reducere afhængigheden af intervention anerkendes, må størrelsen af de foreslåede reduktioner anses for urimelige.

2.19. I henhold til artikel 23, hvor varerne tilbagekaldes fra markedet, fordi de ikke har kunnet sælges til tilbagetagelsesprisen, og der i visse varers tilfælde ikke er fundet nogen køber til den fastsatte EF-tilbagetagelsespris (der er underlagt en tolerancemargen på 10 %), og varen derefter bliver oplagret eller konserveret, kan der evt. ydes prolongationsstøtte. Der er grænser for, hvad der kan gøres fordring på, og den finansielle støtte vil i alle tilfælde ikke kunne overstige omkostningerne ved konservering eller oplagring. De tilladte forarbejdningsmetoder omfatter nu marinering. Det skønsmæssige element i denne artikel bør gøres obligatorisk, som fastlagt i den oprindelige forordning (EØF) nr. 3759/92.

2.20. Hensigten med denne bestemmelse er at opmuntre producentorganisationerne til at benytte dette instrument til en midlertidig snarere end permanent tilbagetagelse fra markedet, og formålet med det reviderede system med finansiel udligning er at give et incitament til dette. I forbindelse med fiskeriressourcer er dette en fornuftig vej fremad.

2.21. For de producentorganisationer, der fastsætter deres egne tilbagetagelsespriser i henhold til artikel 17, udbetales en fast støtte. Regionsudvalget er tilfreds med, at dette er obligatorisk. Artikel 24, stk. 5, synes imidlertid at være selvmodsigende. De mængder, der er berettiget til en fast støtte, vil i alle tilfælde forblive uforandrede i forhold til, hvad der er fastlagt i den oprindelige forordning (EØF) nr. 3759/92.

2.22. Artikel 25 fastlægger bestemmelserne for støtte til privat oplagring af varer, der er nedfrosset om bord på fiskefartøjer. Reglerne for dette er identiske med prolongationsstøtten, der fastlægges i artikel 23, men af samme grunde som angivet i ovenstående punkt bør det skønsmæssige element fjernes.

2.23. Artikel 26-27 vedrører godtgørelse i forbindelse med tun til forarbejdningsindustrien. Selv om der ikke ændres væsentligt ved principperne for denne kompensation, mener Kommissionen, at tærsklen, som udløser godtgørelse, er alt for høj, og at det derfor kan føre til, at der udbetales godtgørelse på et utilstrækkeligt grundlag. Forslaget går ud på, at tærsklen reduceres fra 91 % til 85 % af EF-producentprisen. Regionsudvalget er ikke enigt i Kommissionens kriterium og mener, at tærsklen på 91 % bør fastholdes.

2.24. Artikel 28-30 vedrører samhandelen med tredjelande. For at sikre, at forarbejdningsindustriens forsyninger svarer til markedsbehovene og er mere stabile, navnlig hvad angår arter, som ikke findes inden for EU eller kun forekommer i små mængder, foreslår man, at importafgifterne på disse produkter suspenderes, men kun hvis den importerede værdi svarer til eller er højere end den interventionspris, der er blevet fastsat i EU.

Regionsudvalget mener dog, at der bør tages hensyn til visse følsomme produkter såsom tunfileter, således at de også fremover bliver omfattet af den gældende kvoteordning og den fælles toldsats på 24 %.

2.25. Artikel 31-43 indeholder visse generelle bestemmelser. Vigtigst er videreførelsen af bestemmelsen om en forvaltningskomité for fiskerivarer i artikel 37 og dennes kompetence i forbindelse med bilæggelse af tvister og beføjelse til at træffe nye foranstaltninger i artikel 38.

2.26. Bilagets tabel over finansiering afslører følgende:

- De årlige udgifter til EF-tilbagetagelse og prolongation vil falde fra 12 mio. euro i 2000 til 7 mio. euro efter 2003.

- De årlige udgifter til autonom tilbagetagelse og prolongation vil fortsat være på 3,5 mio. euro.

- De årlige udgifter til støtte til privat oplagring vil stige fra 0,5 mio. euro i 2000 til 2 mio. euro fra 2002.

- De årlige udgifter til udligningsgodtgørelse for tun vil blive reduceret fra 4 mio. til 2,5 mio. euro fra 2001.

- De årlige udgifter til den nye støtte til producentorganisationer vil i gennemsnit ligge på 5,25 mio. euro i de første tre år og 3 mio. euro i de sidste 2 år. Efter 2005 vil kun nyoprettede organisationer være berettiget til støtte, og de årlige udgifter forventes at være på 0,5 mio. euro.

- Udgifterne til den nye godtgørelse til producentorganisationer for kontraktsalg er beregnet til 1,7 mio. euro i 2001, 2,7 mio. euro i 2002 og 4,7 mio. indtil 2005.

- Det ekstra tillæg i forbindelse med reformen af den fælles markedsordning forventes at koste 3 mio. euro i 2001, som stiger til 5 mio. euro i 2003 og 2,7 mio. euro i 2004 og 2005. Tabellen viser en kredit på 4,5 mio. euro i 2006, som der ikke redegøres for. Hvis dette tal reduceres til nul, vil denne kolonne i tabellen stemme.

2.27. Hvis man tager disse tal for pålydende, idet man husker, at de repræsenterer anslåede maksimumstal, vil støtten, der ydes til den fælles markedsordning for fiskerivarer, stige fra 20 mio. euro i 2000 til 25 mio. euro i 2003, falde til 22,7 mio. euro i 2004/2005 og til 15,5 mio. euro i 2006, hvis man går ud fra, at der ikke er nogen kredit på 4,5 mio. euro (se foregående punkt).

3. Konklusion

3.1. Forslaget konsoliderer i vid udstrækning de eksisterende forordninger, men hovedvægten lægges på øget effektivitet, og det er positivt, at producentorganisationernes rolle i forbindelse med opnåelsen af dette mål anerkendes. Det er imidlertid afgørende, at forordningen afspejler de praktiske problemer, navnlig hvad angår tidsplanen for udarbejdelse af afsætnings- og fangstplaner.

3.2. Det er nødvendigt at sikre overensstemmelse mellem medlemsstaternes strategier, hvorfor skønsmæssige elementer bør fjernes.

3.3. Øget effektivitet kan bl.a. opnås ved at fremme øget samarbejde og dialog mellem fiskeauktionernes ledelse og fiskerne i de forskellige EU-regioner, især med henblik på brug af elektroniske auktioner. Finansiel støtte til fremme af brugen af elektroniske auktioner kunne være med til at udvikle dette initiativ.

3.4. Forslagene om bedre mærkning, der præcist angiver oprindelsessted, bifaldes. Disse kunne udvides til at omfatte regional mærkning og afsætning, men er som mindstekrav acceptable.

3.5. Begrænsningen af interventionerne kan føre til, at EU's producenter stilles ringere end producenter i tredjelande. Det er vigtigt at sikre, at dette ikke fører til øget import af fiskerivarer fra tredjelande på bekostning af EU's fiskeindustri.

4. Henstillinger

Regionsudvalget anbefaler følgende ændringer af forslaget til forordning:

(i) I artikel 4, stk. 2, efter "I denne liste skal der" indføjes "- som et mindstekrav og under forudsætning af, at det ikke skader lokal mærkning af fisk og akvakulturprodukter, navnlig hvor dette fremmer forbrugerbevidsthed og tillid -";

(ii) I artikel 5 ændres stk. 1, litra b), punkt 4), således: "tilskynder til indførelse af fangstmetoder, som bedst sikrer bæredygtighed og ligevægt i havets ressourcer";

(iii) I artikel 7, stk. 1, erstattes "kan" med "skal";

(iv) I artikel 8 erstattes "dog højst i 12 måneder" med "dog højst i perioder på 12 måneder uden årlig evaluering";

(v) Artikel 10, stk. 1, læses således: "Hver enkelt producentorganisation udarbejder...", og i stk. 1, litra b), indføjes efter "medlemmernes landinger": "planen skal indgives senest to måneder efter den dato, hvor de involverede producentorganisationer formelt informeres om den endelige kvota for alle arter i den pågældende fangstsæson";

(vi) I artikel 12, stk. 1, læses første 1. punktum således: "Uanset modstridende bestemmelse yder medlemsstaterne en supplerende ...";

(vii) I artikel 13, stk. 1, erstattes "kan" efter "medlemsstaterne" med "skal";

(viii) I artikel 13 indføjes et nyt nummereret stk. 8, der læses således: "Medlemsstaterne skal yde finansiel støtte til etableringen af brancheorganisationer i en treårig periode i henhold til bestemmelserne i artikel 11";

(ix) I artikel 21, stk. 3, litra a), underlitra i, erstattes "2 %" med "5 %"; i stk. 3, litra a), stk. ii, erstattes "5 %" med "8 %"; i stk. 3, litra a), pkt. iii, erstattes "8 %" med "10 %" og i stk. 3, litra b), erstattes "8 %" med "10 %";

(x) I artikel 23, stk. 3, både i første og andet punktum, erstattes "kan" med "skal";

(xi) I artikel 24, stk. 5, udgår hele første punktum, og i andet punktum slettes "i foregående afsnit" og indføjes "af de pågældende varer, der udbydes til salg i henhold til artikel 5, stk. 1";

(xii) I artikel 25, stk. 2, erstattes "kan" med "skal";

(xiii) Udløsningstærsklen for godtgørelse for tun leveret til forarbejdningsindustrien bør fastholdes på 91 %;

(xiv) Der bør åbnes mulighed for finansiel støtte til fremme af øget samarbejde og dialog mellem fiskeauktionernes ledelse og fiskerne i de forskellige EU-regioner og især med henblik på brug af elektroniske auktioner;

(xv) Sværdfisk bør medtages i listen over ferske eller kølede varer i bilag I og II, hvortil der kan ydes EU-støtte til privat oplagring;

(xvi) Det bør overvejes at indføje visse følsomme produkter såsom tunfileter i bilag V.

Bruxelles, den 16. september 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 78 af 20.3.1999, s. 1.

(2) KOM(97) 719 endelig udg. af 16.12.1997.

(3) EFT L 388 af 31.12.1992, s. 1-36.

(4) EFT L 20 af 28.1.1976, s. 39-41.

(5) EFT L 197 af 6.7.1982, s. 1-2.

(6) EFT L 20 af 28.1.1976, s. 29-34.

(7) EFT L 334 af 23.12.1996, s. 1-15.

(8) EFT L 261 af 20.10.1993, s. 1-16.