DA Den Europæiske Unions Tidende CE 70/21

FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 3/2007

vedtaget af Rådet den 11. december 2006

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/2007 af … om fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2320/2002

(EØS-relevant tekst)

(2007/C 70 E/02)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter høring af Regionsudvalget,

efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) For at beskytte personer og ejendom i Den Europæiske Union mod ulovlige handlinger rettet mod civile luftfartøjer, bør der fastsættes fælles regler for beskyttelse af civil luftfart. Dette mål bør nås ved, at der fastlægges fælles regler og grundlæggende normer for luftfartssikkerheden og indføres mekanismer for kontrol med, at de overholdes.

(2) Det er af hensyn til den almindelige sikkerhed inden for civil luftfart ønskeligt at tilvejebringe grundlaget for en ensartet fortolkning af bilag 17 til Chicago-konventionen af 7. december 1944 angående international civil luftfart.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2320/2002 af 16. december 2002 om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart (3) blev vedtaget som en følge af begivenhederne i Amerikas Forenede Stater den 11. september 2001.

(4) Indholdet i forordning (EF) nr. 2320/2002 bør revideres på baggrund af erfaringerne, og forordningen bør ophæves og afløses af denne forordning, hvori det tilstræbes at forenkle, harmonisere og præcisere de nugældende regler og forbedre sikkerheden.

(5) Da der er behov for større fleksibilitet ved vedtagelse af sikkerhedsforanstaltninger og -procedurer, således at der kan tages højde for nye sikkerhedsvurderinger og indføres nye teknologier, bør denne forordning kun fastsætte grundprincipperne for, hvad der er nødvendigt for at beskytte civil luftfart mod ulovlige handlinger, og ikke indeholde detaljer om, hvorledes de teknisk og proceduremæssigt omsættes til praksis.

(6) Forordningen bør gælde for lufthavne på medlemsstaternes område, som betjener civil luftfart, operatører, der leverer tjenester til sådanne lufthavne, og enheder, der leverer varer og/eller tjenesteydelser til eller gennem sådanne lufthavne.

(7) Uden at dette berører konventionen angående lovovertrædelser og visse andre handlinger begået om bord i luftfartøjer (Tokyo, 1963), konventionen om bekæmpelse af ulovlig bemægtigelse af luftfartøjer (Haag, 1970) og konventionen til bekæmpelse af ulovlige handlinger mod den civile luftfarts sikkerhed (Montreal, 1971), bør der med denne forordning ligeledes fastsættes sikkerhedsforanstaltninger til anvendelse om bord på luftfartøjer, der tilhører luftfartsselskaber i Fællesskabet, og under disse selskabers flyvninger.

(8) Den enkelte medlemsstat kan selv beslutte, hvorvidt den vil indsætte sikkerhedsofficerer om bord på et luftfartøj, der er registreret i den pågældende medlemsstat, og om bord på luftfartøjer, der tilhører et luftfartsselskab, hvis licens er udstedt af denne medlemsstat.

(9) Ikke alle typer civil luftfart er truet i samme grad. Når der fastsættes fælles grundlæggende normer for luftfartssikkerhed, bør der kunne indrømmes dispensation under hensyntagen til luftfartøjets størrelse, flyvningens art og/eller lufthavnens trafiktæthed.

(10) Medlemsstaterne bør efter at have foretaget en risikovurdering endvidere kunne indføre foranstaltninger, der er strengere end krævet i denne forordning.

(11) Tredjelande kræver undertiden andre foranstaltninger end dem, der er fastsat i denne forordning, for flyvninger fra en lufthavn i en medlemsstat til eller over det pågældende tredjeland. Kommissionen bør imidlertid, uden at bilaterale aftaler, hvori Fællesskabet er part, berøres, kunne se nærmere på de foranstaltninger, tredjelandet kræver.

(12) Selv om der i en medlemsstat kan være to eller flere organer involveret i luftfartssikkerhed, bør hver medlemsstat udpege én myndighed, der har ansvaret for at koordinere og overvåge anvendelsen af de fælles grundlæggende normer for luftfartssikkerhed.

(13) For at fastlægge, hvor ansvaret for anvendelsen af de fælles grundlæggende normer for luftfartssikkerhed ligger, og beskrive, hvilke foranstaltninger operatørerne og andre enheder skal træffe i dette øjemed, bør hver medlemsstat udarbejde et nationalt program for sikkerhed inden for civil luftfart. Endvidere bør alle, der driver en lufthavn, luftfartsselskaber og enheder, der gennemfører luftfartssikkerhedsnormer, udarbejde, anvende og ajourføre et sikkerhedsprogram, så de overholder såvel denne forordning som ethvert gældende nationalt sikkerhedsprogram for civil luftfart.

(14) Hver medlemsstat bør for at overvåge, at denne forordning og det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart overholdes, udarbejde et nationalt program for kontrol med kvaliteten af sikkerheden inden for civil luftfart og sikre, at det følges.

(15) Med henblik på at overvåge medlemsstaternes anvendelse af denne forordning og fremsætte henstillinger for at øge luftfartssikkerheden bør Kommissionen foretage inspektioner, herunder uanmeldte inspektioner.

(16) Gennemførelsesretsakter, der fastsætter fælles foranstaltninger og procedurer for gennemførelsen af de fælles grundlæggende normer for luftfartssikkerhed, og som indeholder følsomme sikkerhedsoplysninger, samt Kommissionens inspektionsrapporter og de kompetente myndigheders besvarelser bør betragtes som »EU-klassificerede oplysninger« som omhandlet i Kommissionens afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom af 29. november 2001 om ændring af dens Forretningsorden (4). Sådanne dokumenter bør ikke offentliggøres, men kun stilles til rådighed for operatører og enheder med berettiget interesse deri.

(17) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).

(18) Kommissionen bør navnlig have beføjelse til at fastsætte de betingelser, i henhold til hvilke de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, og artikel 9, stk. 2, skal vedtages. Eftersom der er tale om generelle foranstaltninger beregnet på at ændre ikke-væsentlige elementer i denne forordning eller supplere denne ved tilføjelse af nye, ikke-væsentlige elementer, bør de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol omhandlet i artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.

(19) Målsætningen om »one-stop security« for alle flyvninger inden for Den Europæiske Union bør fremmes.

(20) Denne forordning berører ikke anvendelsen af reglerne om luftfartssikkerhed, herunder bestemmelser vedrørende transport af farligt gods.

(21) Medlemsstaterne bør fastsættes sanktioner for overtrædelse af denne forordning. De fastsatte sanktioner, der kan være af civilretlig eller administrativ art, bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

(22) Ministererklæringen vedrørende Gibraltar lufthavn, der blev opnået enighed om den 18. september 2006 i Cordoba under det første møde på ministerplan i dialogforummet vedrørende Gibraltar, erstatter den fælles erklæring vedrørende lufthavnen, der blev vedtaget den 2. december 1987 i London, og fuld iagttagelse heraf anses for at være ensbetydende med fuld iagttagelse af erklæringen fra 1987.

(23) Målene for denne forordning, nemlig at beskytte civil luftfart mod ulovlige handlinger og at tilvejebringe grundlaget for en ensartet fortolkning af bilag 17 til Chicago-konventionen angående international civil luftfart, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af forordningens omfang og virkninger bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål —

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Formål

1. Denne forordning fastsætter fælles regler for beskyttelse af civil luftfart mod ulovlige handlinger.

Den tilvejebringer endvidere grundlaget for en ensartet fortolkning af bilag 17 til Chicago-konventionen angående international civil luftfart.

2. Midlerne til at nå de i stk. 1 anførte mål er:

a) fælles regler og fælles grundlæggende normer for luftfartssikkerhed

b) mekanismer for kontrol med overholdelsen.

Artikel 2

Anvendelsesområde

1. Denne forordning gælder for:

a) alle lufthavne eller dele af lufthavne på en medlemsstats område, der ikke udelukkende anvendes til militære formål

b) alle operatører, herunder luftfartsselskaber, der yder tjenester til de i litra a) omhandlede lufthavne

c) alle enheder, der anvender luftfartssikkerhedsnormer og driver virksomhed fra lokaler i eller uden for lufthavnsområdet og leverer varer og/eller tjenesteydelser til eller gennem de i litra a) omhandlede lufthavne.

2. Anvendelsen af denne forordning på Gibraltar lufthavn berører ikke Kongeriget Spaniens og Det Forenede Kongeriges respektive retsstilling for så vidt angår deres tvist om suverænitet over det territorium, hvor lufthavnen er beliggende.

Artikel 3

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »civil luftfart«: al lufttrafik, der udføres af civile luftfartøjer, men ikke flyvning med statsluftfartøjer som omhandlet i artikel 3 i Chicago-konventionen angående international civil luftfart

2) »luftfartssikkerhed«: kombinationen af foranstaltninger og menneskelige og materielle ressourcer, som har til formål at beskytte civil luftfart mod ulovlige handlinger

3) »operatør«: en person, organisation eller virksomhed, der varetager eller tilbyder at varetage lufttrafik

4) »luftfartsselskab«: et lufttransportselskab med en gyldig licens eller tilsvarende attest

5) »EF-luftfartsselskab«: et luftfartsselskab med en gyldig licens, der er udstedt af en medlemsstat i overensstemmelse med Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber (6)

6) »enhed«: en person, organisation eller virksomhed, men ikke en operatør

7) »forbudte genstande«: våben, eksplosive stoffer og andre farlige anordninger, genstande eller stoffer, der kan benyttes til at begå en ulovlig handling

8) »screening«: anvendelse af tekniske eller andre midler til at identificere og/eller opdage forbudte genstande

9) »security-kontrol«: anvendelse af metoder til at forebygge, at der indføres forbudte genstande

10) »adgangskontrol«: anvendelse af metoder til at forebygge, at uvedkommende personer eller køretøjer kan få adgang

11) »airside«: manøvreområdet i en lufthavn, tilstødende terræn og bygninger eller dele heraf, hvortil der er begrænset adgang

12) »landside«: de dele af en lufthavn, tilstødende terræn og bygninger eller dele heraf, der ikke er airside

13) »security-beskyttet område«: den del af airside, hvor der — ud over den begrænsede adgang — også anvendes andre luftfartssikkerhedsnormer

14) »demarkeret område«: et område, der ved hjælp af adgangskontrol er adskilt fra security-beskyttede områder eller, hvis det demarkerede område selv er et security-beskyttet område, fra andre security-beskyttede områder i en lufthavn

15) »baggrundskontrol«: registreret kontrol af en persons identitet, herunder enhver kriminel baggrund, som led i vurderingen af, om personen bør have uledsaget adgang til security-beskyttede områder

16) »transferpassagerer, -bagage, -fragt eller -post«: passagerer, bagage, fragt eller post, der afrejser/afsendes med et andet luftfartøj end det, de er ankommet med

17) »transitpassagerer, -bagage, -fragt eller -post«: passagerer, bagage, fragt eller post, der afrejser/afsendes med samme luftfartøj som det, de er ankommet med

18) »potentielt uregerlig passager«: en person, som udvises, som er nægtet indrejse, eller som er anholdt eller i forvaring

19) »håndbagage«: bagage, der skal transporteres i et luftfartøjs kabine

20) »indskrevet bagage«: bagage, der skal transporteres i et luftfartøjs lastrum

21) »ledsaget indskrevet bagage«: bagage, der transporteres i lastrummet på et luftfartøj, og som er blevet indskrevet af en passager, der selv er om bord på samme fly

22) »luftfartsselskabers post«: post, hvis afsender og modtager begge er luftfartsselskaber

23) »luftfartsselskabers materialer«: materialer, hvis afsender og modtager begge er luftfartsselskaber, eller som benyttes af et luftfartsselskab

24) »post«: forsendelser af breve og andre forsendelser, undtagen luftfartsselskabers post, der håndteres af og afsendes til posttjenester i overensstemmelse med Verdenspostforeningens bestemmelser

25) »fragt«: andre genstande end bagage, post, luftfartsselskabers post, materialer og forsyninger til flyvningen, som skal transporteres med et luftfartøj

26) »sikkerhedsgodkendt fragtagent«: et luftfartsselskab, en agent, en speditør eller en anden enhed, som i forbindelse med fragt eller post varetager sikkerhedskontrollen

27) »kendt befragter«: en kunde, der afsender fragt eller post for egen regning, og hvis procedurer opfylder sådanne fælles sikkerhedsregler og -normer, at fragten eller posten kan transporteres med ethvert luftfartøj

28) »registreret befragter«: en kunde, der afsender fragt eller post for egen regning, og hvis procedurer opfylder sådanne fælles sikkerhedsregler og -normer, at fragten eller posten kan transporteres med luftfartøjer, der transporterer henholdsvis fragt eller post

29) »flysikkerhedscheck«: inspektion af de dele af luftfartøjets indre, som passagererne kan have haft adgang til, og inspektion af luftfartøjets lastrum med henblik på at finde forbudte genstande og påvise ulovlige handlinger rettet mod luftfartøjet

30) »flysikkerhedskontrol«: inspektion af luftfartøjets indre og tilgængelige ydre med henblik på at finde forbudte genstande og påvise ulovlige handlinger rettet mod luftfartøjet

31) »sikkerhedsofficer om bord«: en person, som er ansat af en stat til at rejse med luftfartøjer tilhørende et luftfartsselskab, hvis licens er udstedt af staten, med det formål at beskytte luftfartøjet og de ombordværende mod ulovlige handlinger.

Artikel 4

Fælles grundlæggende normer

1. Der fastlægges fælles grundlæggende normer for beskyttelse af civil luftfart mod ulovlige handlinger som anført i bilaget.

2. De detaljerede foranstaltninger for gennemførelsen af de fælles grundlæggende normer, der er omhandlet i stk. 1, fastlægges efter proceduren i artikel 15, stk. 2.

Foranstaltningerne skal bl.a. omhandle:

a) metoder til screening, adgangskontrol og anden security-kontrol

b) metoder til udførelse af flysikkerhedscheck og flysikkerhedskontrol

c) forbudte genstande

d) ydelseskriterier og godkendelsesprøver for udstyr

e) krav vedrørende ansættelse og uddannelse af personale

f) afgrænsning af kritiske zoner i security-beskyttede områder

g) sikkerhedsgodkendte fragtagenters, kendte kunders og registrerede kunders forpligtelser og procedurer for deres godkendelse

h) kategorier af personer, gods og luftfartøjer, som af objektive grunde er omfattet af særlige sikkerhedsprocedurer eller kan undtages fra screening, adgangskontrol eller anden security-kontrol.

3. Kommissionen opstiller ved ændring af denne forordning i form af en afgørelse efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 15, stk. 3, kriterier, der giver medlemsstaterne mulighed for at fravige de fælles grundlæggende normer i stk. 1 og for at træffe alternative sikkerhedsforanstaltninger, der på grundlag af en lokal risikovurdering garanterer et passende sikkerhedsniveau. Sådanne alternative foranstaltninger skal være begrundet i luftfartøjets størrelse eller i forhold vedrørende operationernes eller andre relevante aktiviteters karakter, omfang eller hyppighed.

I særligt hastende tilfælde kan Kommissionen anvende den hasteprocedure, der er omhandlet i artikel 15, stk. 4.

Medlemsstaterne underretter Kommissionen om sådanne foranstaltninger.

4. Medlemsstaterne sikrer anvendelsen på deres område af de fælles grundlæggende normer, der er omhandlet i stk. 1. Har en medlemsstat grund til at antage, at luftfartssikkerhedsniveauet er forringet på grund af brud på sikkerheden, sørger den for øjeblikkeligt at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at afhjælpe et sådant brud og genoprette den civile luftfartssikkerhed.

Artikel 5

Medlemsstaternes anvendelse af strengere foranstaltninger

1. Medlemsstaterne kan anvende foranstaltninger, der er strengere end de fælles grundlæggende normer, der er omhandlet i artikel 4. De skal i sådanne tilfælde basere sig på en risikovurdering og overholde fællesskabslovgivningen. Foranstaltningerne skal være relevante, objektive og ikke-diskriminerende og stå i rimeligt forhold til den risiko, der søges begrænset.

2. Medlemsstaterne underretter hurtigst muligt Kommissionen efter at have truffet sådanne foranstaltninger. Når Kommissionen har modtaget sådanne oplysninger, videresender den dem til de øvrige medlemsstater.

3. Medlemsstaterne skal ikke underrette Kommissionen, hvis de pågældende foranstaltninger kun gælder for en bestemt flyvning på en bestemt dato.

Artikel 6

Sikkerhedsforanstaltninger, som kræves af tredjelande

1. Uden at dette berører bilaterale aftaler, hvori Fællesskabet er part, underretter medlemsstaterne Kommissionen om sikkerhedsforanstaltninger, som et tredjeland kræver vedrørende flyvninger fra en lufthavn i en medlemsstat til eller over det pågældende tredjeland, hvis foranstaltningerne afviger fra de fælles grundlæggende normer som omhandlet i artikel 4.

2. Kommissionen ser nærmere på anvendelsen af enhver foranstaltning som meddelt efter stk. 1, enten på eget initiativ eller efter anmodning fra den pågældende medlemsstat, og kan efter proceduren i artikel 15, stk. 2, udarbejde et passende svar til det pågældende tredjeland.

3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse:

a) hvis den pågældende medlemsstat anvender foranstaltningerne i overensstemmelse med artikel 5, eller

b) hvis tredjelandets krav kun gælder for en bestemt flyvning på en bestemt dato.

Artikel 7

Kompetent myndighed

Hvis der i en medlemsstat er to eller flere organer involveret i civil luftfartssikkerhed, udpeger den pågældende medlemsstat én myndighed (i det følgende benævnt »den kompetente myndighed«), der har ansvaret for at koordinere og overvåge anvendelsen af de i artikel 4 omhandlede fælles grundlæggende normer.

Artikel 8

Nationale sikkerhedsprogrammer for civil luftfart

1. Hver medlemsstat udarbejder, gennemfører og ajourfører et nationalt sikkerhedsprogram for civil luftfart.

I programmet fastlægges det, hvor ansvaret for anvendelse af de fælles grundlæggende normer i artikel 4 ligger, og hvilke foranstaltninger der kræves af operatører og enheder i dette øjemed.

2. Den kompetente myndighed stiller på grundlag af need-to-know-princippet de fornødne dele af det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart til rådighed for operatører og enheder, som efter dens skøn har en berettiget interesse deri.

Artikel 9

Nationalt kvalitetskontrolprogram

1. Hver medlemsstat udarbejder, gennemfører og ajourfører et nationalt kvalitetskontrolprogram.

Programmet skal sætte medlemsstaten i stand til at kontrollere kvaliteten af sikkerheden inden for civil luftfart med henblik på overvågning af, at kravene i denne forordning og det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart opfyldes.

2. Specifikationerne for det nationale kvalitetskontrolprogram fastsættes ved ændring af denne forordning gennem tilføjelse af et bilag efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 15, stk. 3.

I særligt hastende tilfælde kan Kommissionen anvende den hasteprocedure, der er omhandlet i artikel 15, stk. 4.

Programmet skal gøre det muligt hurtigt at opdage og korrigere mangler. Programmet skal ligeledes indebære, at alle lufthavne, operatører og enheder, der har ansvaret for gennemførelsen af luftfartssikkerhedsnormer, og som er etableret på den pågældende medlemsstats område, kontrolleres regelmæssigt og direkte af den nationale myndighed eller under dennes tilsyn.

Artikel 10

Sikkerhedsprogram for lufthavne

1. Enhver, der driver en lufthavn, udarbejder, gennemfører og ajourfører et sikkerhedsprogram for lufthavnen.

I programmet beskrives, hvilke metoder og procedurer den, der driver lufthavnen, skal følge for at opfylde kravene i denne forordning og det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart i den medlemsstat, lufthavnen ligger i.

Programmet skal ligeledes indeholde interne kvalitetskontrolbestemmelser med en beskrivelse af, hvordan den, der driver lufthavnen, overvåger, at disse metoder og procedurer overholdes.

2. Sikkerhedsprogrammer for lufthavne skal forelægges for den kompetente myndighed, der om nødvendigt kan træffe de nødvendige foranstaltninger.

Artikel 11

Sikkerhedsprogram for luftfartsselskaber

1. Hvert luftfartsselskab udarbejder, gennemfører og ajourfører et sikkerhedsprogram for luftfartsselskabet.

I programmet beskrives, hvilke metoder og procedurer luftfartsselskabet skal følge for at opfylde kravene i denne forordning og det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart i den medlemsstat, selskabet driver sin virksomhed fra.

Programmet skal ligeledes indeholde interne kvalitetskontrolbestemmelser med en beskrivelse af, hvordan luftfartsselskabet overvåger, at disse metoder og procedurer overholdes.

2. Sikkerhedsprogrammer for luftfartsselskaber skal på forlangende forelægges for den kompetente myndighed, der om nødvendigt kan træffe de nødvendige foranstaltninger.

3. Er et sikkerhedsprogram for et EF-luftfartsselskab blevet godkendt af den kompetente myndighed i den medlemsstat, der har udstedt licensen, anerkender alle de øvrige medlemsstater, at luftfartsselskabet opfylder kravene i stk. 1. Dette berører dog ikke medlemsstatens ret til fra et luftfartsselskab at få nærmere oplysninger om dets gennemførelse af:

a) de sikkerhedsforanstaltninger, denne medlemsstat kan anvende i medfør af artikel 5, og/eller

b) lokale procedurer, der finder anvendelse i de benyttede lufthavne.

Artikel 12

Sikkerhedsprogram for enheder

1. Enhver enhed, der i henhold til et nationalt sikkerhedsprogram for civil luftfart, som omhandlet i artikel 8, anvender luftfartssikkerhedsnormer, udarbejder, gennemfører og ajourfører et sikkerhedsprogram for enheder.

I programmet beskrives, hvilke metoder og procedurer enheden skal følge for at opfylde kravene i en medlemsstats nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart for så vidt angår enhedens operationer i denne medlemsstat.

Programmet skal ligeledes indeholde interne kvalitetskontrolbestemmelser med en beskrivelse af, hvordan enheden selv overvåger, at disse metoder og procedurer overholdes.

2. Programmer for enheder skal på forlangende forelægges for den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat, der om nødvendigt kan træffe yderligere foranstaltninger.

Artikel 13

Kommissionens inspektion

1. Kommissionen foretager i samarbejde med den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat inspektioner — herunder inspektioner i lufthavne, hos operatører og enheder, der anvender luftfartssikkerhedsnormer — for at overvåge medlemsstaternes anvendelse af bestemmelserne i denne forordning og om nødvendigt fremsætte henstillinger for at øge luftfartssikkerheden. Med dette for øje underretter den kompetente myndighed skriftligt Kommissionen om, hvilke lufthavne på dens område der betjener civil luftfart, ud over dem, der er omfattet af artikel 4, stk. 3.

Procedurerne for gennemførelse af Kommissionens inspektioner fastsættes efter proceduren i artikel 15, stk. 2.

2. Kommissionens inspektioner i lufthavne og hos operatører og enheder, der anvender luftfartssikkerhedsnormer, sker uanmeldt. Kommissionen underretter i god tid inden en inspektion den pågældende medlemsstat herom.

3. Alle Kommissionens inspektionsrapporter sendes til den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat, som i sin besvarelse beskriver, hvilke foranstaltninger den har truffet for at afhjælpe eventuelle mangler.

Rapporten sendes derefter sammen med den kompetente myndigheds besvarelse til den kompetente myndighed i hver af de øvrige medlemsstater.

Artikel 14

Formidling af oplysninger

Ved anvendelse af afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom betragtes følgende dokumenter som »EU-klassificerede dokumenter« og må ikke gøres offentligt tilgængelige:

a) de foranstaltninger og procedurer, der er omhandlet i artikel 4, stk. 2 og 3, artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, hvis de indeholder følsomme sikkerhedsoplysninger

b) Kommissionens inspektionsrapporter og de kompetente myndigheders besvarelser som omhandlet i artikel 13, stk. 3.

Artikel 15

Udvalgsprocedure

1. Kommissionen bistås af et udvalg.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.

3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1-4 samt stk. 6, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1, 2 og 6 og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

Artikel 16

Sanktioner

Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre gennemførelsen heraf. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelserne og have afskrækkende virkning.

Artikel 17

Ophævelse af tidligere forordninger

Forordning (EF) nr. 2320/2002 ophæves.

Artikel 18

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den anvendes fra … (7), undtagen artikel 4, stk. 2 og 3, artikel 9, stk. 2, artikel 13, stk. 1, og artikel 15, som anvendes fra denne forordnings ikrafttræden.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Bruxelles, På Europa-Parlamentets vegne … Formand På Rådets vegne … Formand

(1) EUT C 185 af 8.8.2006, s. 17.

(2) Europa-Parlamentets udtalelse af 15.6.2006 (endnu ikke offentliggjort i EUT), Rådets fælles holdning af 11.12.2006 og Europa-Parlamentets holdning af … (endnu ikke offentliggjort i EUT).

(3) EFT L 355 af 30.12.2002, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 849/2004 (EUT L 158 af 30.4.2004, s. 1).

(4) EFT L 317 af 3.12.2001, s. 1. Ændret ved afgørelse 2006/548/EF, Euratom (EUT L 215 af 5.8.2006, s. 38).

(5) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23. Ændret ved afgørelse 2006/512/EF (EUT L 200 af 22.7.2006, s. 11).

(6) EFT L 240 af 24.8.1992, s. 1.

(7) To år efter denne forordnings ikrafttræden.

BILAG FÆLLES GRUNDLÆGGENDE NORMER (ARTIKEL 4) 1. SIKKERHED I LUFTHAVNE 1.1. Krav til planlægning af lufthavne 1. Ved projektering og bygning af nye lufthavnsanlæg og ved ombygning af eksisterende lufthavnsfaciliteter skal der tages hensyn til alle krav, som vedrører gennemførelse af de fælles grundlæggende normer, der er omhandlet i dette bilag, og gennemførelsesretsakter dertil. 2. Lufthavne skal være opdelt i følgende områder: a) landside b) airside c) security-beskyttede områder og d) kritiske zoner i security-beskyttede områder. 1.2. Adgangskontrol 1. Adgangen til airside skal begrænses, således at uvedkommende personer og køretøjer forhindres i at komme ind i disse områder. 2. Adgangen til security-beskyttede områder skal kontrolleres, således at der ikke kan komme uvedkommende personer og køretøjer ind i disse områder. 3. Personer og køretøjer må kun få adgang til airside og security-beskyttede områder, hvis de opfylder gældende sikkerhedskrav. 4. Enhver person, herunder medlemmer af en flybesætning, skal have gennemgået en baggrundskontrol med tilfredsstillende resultat, inden vedkommende kan få udstedt et flybesætnings- eller et lufthavns-id-kort, der giver mulighed for uledsaget adgang til security-beskyttede områder. 1.3. Screening af andre personer end passagerer og medbragte genstande 1. Andre personer end passagerer samt medbragte genstande skal screenes ved kontinuerlig stikprøvekontrol, når de passerer ind i et security-beskyttet område, således at det forhindres, at forbudte genstande kommer ind i disse områder. 2. Alle andre personer end passagerer og alle medbragte genstande skal screenes, når de passerer ind i en kritisk zone i et security-beskyttet område, således at det forhindres, at forbudte genstande kommer ind i disse zoner. 1.4. Undersøgelse af køretøjer Køretøjer skal undersøges, når de passerer ind i et security-beskyttet område, således at det forhindres, at forbudte genstande kommer ind i disse områder. 1.5. Overvågning, patruljering og anden fysisk kontrol I lufthavne og om nødvendigt tilstødende områder, hvortil der adgang for offentligheden, skal der være overvågning, patruljering og anden fysisk kontrol med henblik på at opdage mistænkelig adfærd, udpege svage punkter, som kan udnyttes til udførelse af ulovlige handlinger, og forhindre personer i at bringe sådanne handlinger til udførelse. 2. DEMARKEREDE OMRÅDER I LUFTHAVNE Luftfartøjer, der parkeres i demarkerede områder i lufthavne, der anvender alternative foranstaltninger som omhandlet i artikel 4, stk. 3, skal være adskilt fra luftfartøjer, som er omfattet af de fælles grundlæggende normer uden begrænsninger, så sikkerheden for sidstnævnte luftfartøjer og deres passagerer, bagage, fragt og post ikke forringes. 3. FLYSIKKERHED 1. Inden afgang skal der gennemføres et flysikkerhedscheck eller en flysikkerhedskontrol til sikring af, at der ikke findes nogen forbudte genstande om bord. Et luftfartøj i transit kan underkastes andre passende foranstaltninger. 2. Alle luftfartøjer skal beskyttes mod uautoriseret adgang. 4. PASSAGERER OG HÅNDBAGAGE 4.1. Screening af passagerer og håndbagage 1. Alle lokalt afgående passagerer, transfer- og transitpassagerer og deres håndbagage skal screenes for at forhindre, at forbudte genstande bringes ind i security-beskyttede områder og om bord på et luftfartøj. 2. Screening af transferpassagerer og deres håndbagage kan undlades: a) hvis de ankommer fra en medlemsstat, medmindre Kommissionen eller medlemsstaten har givet oplysning om, at disse passagerer og deres håndbagage ikke kan anses for at være screenet i henhold til de fælles grundlæggende normer, eller b) hvis de ankommer fra et tredjeland, som følger de fælles grundlæggende normer, der efter proceduren i artikel 15, stk. 2, er anerkendt som værende ækvivalente med fællesskabsnormerne. 3. Screening af transitpassagerer og deres håndbagage kan undlades: a) hvis de forbliver om bord i luftfartøjet, eller b) hvis de ikke kommer i kontakt med andre screenede afrejsende passagerer end dem, der går om bord i samme luftfartøj, eller c) hvis de ankommer fra en medlemsstat, medmindre Kommissionen eller medlemsstaten har givet oplysning om, at disse passagerer og deres håndbagage ikke kan anses for at være screenet i henhold til de fælles grundlæggende normer, eller d) hvis de ankommer fra et tredjeland, som følger sikkerhedsnormer, der efter proceduren i artikel 15, stk. 2, er anerkendt som værende ækvivalente med de fælles grundlæggende normer. 4.2. Beskyttelse af passagerer og håndbagage 1. Passagerer og deres håndbagage skal beskyttes mod uautoriseret adgang fra det tidspunkt, hvor de screenes, indtil det luftfartøj, de transporteres med, afgår. 2. Screenede afgående passagerer må ikke komme i kontakt med ankommende passagerer, undtagen: a) hvis passagerne ankommer fra en medlemsstat, forudsat at Kommissionen eller medlemsstaten ikke har givet oplysning om, at disse ankommende passagerer og deres håndbagage ikke kan anses for at være screenet i henhold til de fælles grundlæggende normer, eller b) hvis de ankommer fra et tredjeland, som følger sikkerhedsnormer, der efter proceduren i artikel 15, stk. 2, er anerkendt som værende ækvivalente med de fælles grundlæggende normer. 4.3. Potentielt uregerlige passagerer Inden afgang skal der træffes de fornødne sikkerhedsforanstaltninger over for potentielt uregerlige passagerer. 5. INDSKREVET BAGAGE 5.1. Screening af indskrevet bagage 1. Al indskrevet bagage skal screenes, inden den lastes på et luftfartøj med henblik på at undgå, at forbudte genstande bringes ind i security-beskyttede områder og om bord på et luftfartøj. 2. Screening af indskrevet transferbagage kan undlades: a) hvis den ankommer fra en medlemsstat, medmindre Kommissionen eller medlemsstaten har givet oplysning om, at denne indskrevne bagage ikke kan anses for at være screenet i henhold til de fælles grundlæggende normer, eller b) hvis den ankommer fra et tredjeland, som følger sikkerhedsnormer, der efter proceduren i artikel 15, stk. 2, er anerkendt som værende ækvivalente med de fælles grundlæggende normer. 3. Screening af indskrevet transitbagage kan undlades, hvis bagagen forbliver om bord i luftfartøjet. 5.2. Beskyttelse af indskrevet bagage Indskrevet bagage, der skal transporteres med et luftfartøj, skal beskyttes mod uautoriseret adgang fra det tidspunkt, hvor luftfartsselskabet tager den i sin varetægt — eller hvor den screenes, hvis dette sker forinden — indtil det luftfartøj, som den skal transporteres med, afgår. 5.3. Sammenkædning af bagage 1. Hvert stykke indskrevet bagage skal identificeres som ledsaget eller uledsaget. 2. Uledsaget indskrevet bagage må ikke transporteres, medmindre den er blevet adskilt fra passageren på grund af omstændigheder, som passageren ikke har haft indflydelse på, eller underkastet sikkerhedskontrol. 6. FRAGT OG POST 6.1. Sikkerhedskontrol af fragt og post 1. Al fragt og post skal underkastes sikkerhedskontrol, inden den lastes på et luftfartøj. Et luftfartsselskab må kun modtage fragt eller post til transport med et luftfartøj, hvis en sikkerhedsgodkendt fragtagent, en kendt kunde eller en registreret kunde selv har gennemført en sådan kontrol eller har bekræftet og indestår for, at sikkerhedskontrollen er gennemført. 2. Transferfragt og -post skal underkastes en alternativ sikkerhedskontrol, som skal beskrives nærmere i en gennemførelsesretsakt. 3. Sikkerhedskontrol af transitfragt og -post kan undlades, hvis den forbliver om bord i luftfartøjet. 6.2. Beskyttelse af fragt og post 1. Fragt og post, der skal transporteres med et luftfartøj, skal beskyttes mod uautoriseret adgang fra det tidspunkt, hvor sikkerhedskontrollen er gennemført, indtil det luftfartøj, som den skal transporteres med, afgår. 2. Fragt og post, der ikke har været behørigt beskyttet mod uautoriseret adgang efter sikkerhedskontrollen, skal screenes. 7. LUFTFARTSSELSKABERS POST OG MATERIALER Luftfartsselskabers post og materialer skal underkastes sikkerhedskontrol og derefter beskyttes, indtil de lastes på luftfartøjet, for at forhindre, at forbudte genstande bringes om bord på et luftfartøj. 8. FORSYNINGER TIL FLYVNINGEN Forsyninger til flyvningen, herunder catering, der skal transporteres med et luftfartøj eller bruges om bord, skal underkastes sikkerhedskontrol og derefter beskyttes, indtil de lastes på luftfartøjet, for at forhindre, at forbudte genstande bringes om bord på et luftfartøj. 9. LEVERANCER TIL LUFTHAVNEN Varer, der skal sælges eller bruges i lufthavnes security-beskyttede områder, herunder varer til afgiftsfrie butikker og restauranter, skal underkastes sikkerhedskontrol for at forhindre, at forbudte genstande bringes ind i disse områder. 10. SIKKERHEDSFORANSTALTNINGER UNDER FLYVNINGEN 1. Uden at gældende regler for flyvesikkerheden berøres: a) skal uvedkommende forhindres i at komme ind i cockpittet under flyvningen b) skal der træffes behørige sikkerhedsforanstaltninger over for potentielt uregerlige passagerer under flyvningen. 2 Der skal træffes behørige sikkerhedsforanstaltninger, såsom uddannelse af besætningsmedlemmer og kabinepersonale, til at imødegå ulovlige handlinger under en flyvning. 3. Der må ikke medbringes våben om bord i kabinen eller i cockpittet på et fly, undtagen hvis de pågældende stater i henhold til deres egne nationale love har givet tilladelse hertil. 4. Punkt 3 finder desuden anvendelse på sikkerhedsofficerer om bord, der bærer våben. 11. ANSÆTTELSE OG UDDANNELSE AF PERSONALE 1. Personer, der udfører eller er ansvarlige for udførelse af screening, adgangskontrol eller anden sikkerhedskontrol, skal ansættes, uddannes og om nødvendigt certificeres således, at de med sikkerhed er egnede og kvalificerede til at udføre de arbejdsopgaver, de ansættes til. 2. Andre personer end passagerer, der har brug for adgang til security-beskyttede områder, skal gennemgå en sikkerhedsuddannelse, inden de får udstedt enten lufthavns-id-kort eller flybesætnings-id-kort. 3. Uddannelsen nævnt i punkt 1 og 2 afholdes i form af et grundkursus og derefter løbende. 4. Instruktørerne, der varetager uddannelsen af personerne nævnt i punkt 1 og 2, skal have de nødvendige kvalifikationer. 12. SIKKERHEDSUDSTYR Udstyr til screening, adgangskontrol og anden sikkerhedskontrol skal garantere, at den pågældende sikkerhedskontrol kan udføres.