FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 2/97 fastlagt af Rådet den 22. november 1996 med henblik på vedtagelse af Rådets forordning (EF) nr. . . ./97 af . . . om støtte til befolkningspolitik og -programmer i udviklingslandene (97/C 6/02)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) De fleste udviklingslandes muligheder for at virkeliggøre en bæredygtig menneskelig udvikling hæmmes af en række faktorer, herunder den kraftige befolkningstilvækst; der er i disse lande vedtaget nationale befolkningsprogrammer;

(2) på den internationale konference om befolkning og udvikling i 1994 i Cairo blev der vedtaget et handlingsprogram;

(3) ved resolutionerne af 11. november 1986 om befolkning og udvikling og 18. november 1992 om familieplanlægning i udviklingslandenes befolkningspolitik erkendte Rådet, at det var nødvendigt hurtigt at imødekomme det udækkede behov for familieplanlægningsydelser, og understregede samtidig nødvendigheden af at hjælpe udviklingslandene med at iværksætte samlede befolkningsprogrammer under hensyntagen til de forskellige faktorer, der påvirker styringen af fertiliteten;

(4) det blev på Europa-Parlamentets høring den 25. november 1993 påvist, at forbindelserne mellem demografi og udvikling er overordentlig komplekse, og at en behersket befolkningstilvækst kan fremme den økonomiske udvikling, men at den meget kraftige befolkningstilvækst, der er registreret i en række udviklingslande, ikke gør det muligt at dække de deraf følgende behov og sikre bæredygtige udviklingsperspektiver, navnlig på miljøområdet;

(5) en mere moderat demografisk udvikling kan fremmes gennem

- en mere retfærdig indkomstfordeling mellem forskellige samfundsgrupper

- en økonomisk politik, som gør det muligt for fattige kvinder og mænd at udvikle et alternativt levebrød

- investeringer i infrastrukturer, som har betydning for folkesundheden, f. eks. rent drikkevand, bedre kloaksystemer og acceptable boligforhold

- en sundhedspolitik, som giver fattige bedre adgang til sundhedsvæsenet, og

- forbedret adgang til og kvalitet af den almene uddannelse og oplæring af kvinder og piger;

(6) en række udviklingslande befinder sig nu i en demografisk omstillingsfase kendetegnet af en mærkbar nedgang i fertiliteten, hvilket afspejler en adfærdsændring, som fremmer bestræbelserne for at formindske familiens størrelse; andre udviklingslande har ikke nået denne fase endnu og bør derfor modtage særlig bistand;

(7) mænds, kvinders og især unges individuelle frihed til via hensigtsmæssig adgang til oplysninger og tjenesteydelser at træffe et valg i anliggender, der angår deres reproduktive rettigheder, er en vigtig del af fremskridtet og udviklingen;

(8) Fællesskabet har siden 1990 deltaget i finansieringen af punkt- og pilotaktioner med henblik på at nå disse målsætninger, og i overensstemmelse med det handlingsprogram, som blev vedtaget på den internationale konference om befolkning og udvikling i Cairo, bør Fællesskabet øge sin samarbejdsindsats på dette område;

(9) Fællesskabet støtter individets ret til at vælge, hvor mange børn det ønsker at få og med hvilket interval, og fordømmer enhver krænkelse af menneskerettighederne i form af tvungen abort eller sterilisering, barnemord, udstødelse, efterladelse og mishandling af uønskede børn som middel til at kontrollere befolkningstilvæksten;

(10) denne forordning støtter ikke initiativer, som tilskynder til sterilisering eller abort eller til utilbørlig testning af svangerskabsforebyggende metoder i udviklingslandene;

(11) Fællesskabet har forpligtet sig til at følge ovennævnte internationale konference i Cairo op i form af bl. a. øget finansiel støtte til befolkningsprogrammer i udviklingslandene;

(12) ved iværksættelsen af samarbejdet er det nødvendigt strengt at overholde den beslutning, der blev vedtaget på den internationale konference i Cairo om, at der under ingen omstændigheder må anspores til abort som metode til familieplanlægning;

(13) modtagerlandene skal have hjælp til at indføre befolkningsprogrammer, der er forenelige med en bæredygtig udvikling, og til at udvikle strategier, der tager sigte på at gøre kvinder beslutningsdygtige og at indføre lighed mellem kønnene, idet disse faktorer har afgørende betydning for, at kvinder selv kan træffe et valg vedrørende børnefødsler, familieplanlægning og kontrol med deres egen reproduktive sundhed, ved hjælp af aktioner på de forskellige sociale, økonomiske og kulturelle områder og især nøgleområderne uddannelse og sundhed;

(14) hvis befolkningsprogrammerne virkelig skal være effektive, skal de indpasses i en bredere ramme, som omfatter foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen og truslerne mod miljøet;

(15) en ny indsats i den henseende vil kun være effektiv, hvis den finder sted sideløbende med en bæredygtig udvikling, som gør en harmonisk og gradvis indpasning af udviklingslandene i verdensøkonomien mulig;

(16) de ikke-statslige organisationer og private aktører kan spille en afgørende rolle for sundheds-, uddannelses- og familieplanlægningspolitikkens succes, især blandt kvinderne, som spiller en central rolle for enhver bæredygtig politik for menneskelig udvikling, og de unge;

(17) foranstaltningerne i henhold til denne forordning skal finansieres over Det Europæiske Fællesskabs almindelige budget i form af gavebistand;

(18) der anføres i denne forordning et finansielt referencegrundlag som omhandlet i punkt 2 i Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionens erklæring af 6. marts 1995 (3) for hele programmets varighed, uden at dette berører budgetmyndighedens beføjelser i henhold til traktaten;

(19) der bør fastlægges nærmere bestemmelser og forvaltningsregler for denne form for samarbejde -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Fællesskabet iværksætter et samarbejde til støtte for befolkningspolitik og -programmer i udviklingslandene.

Artikel 2

Foranstaltninger i henhold til denne forordning tager først og fremmest sigte på de lande, der ligger længst fra de kriterier, den internationale konference om befolkning og udvikling i Cairo opstillede, samt på de fattigste og mindst udviklede lande og de dårligst stillede befolkningsgrupper i udviklingslandene.

Artikel 3

Den bistand, der ydes i medfør af denne forordning, skal udbygge og styrke den bistand, der ydes i medfør af andre udviklingssamarbejdsinstrumenter inden for uddannelses- og sundhedssektoren, med henblik på i fuldt omfang at tage hensyn til befolkningsmæssige aspekter og integrere dem i Fællesskabets programmer.

Artikel 4

1. I de aktioner, der finansieres som led i det i artikel 1 omhandlede samarbejde, tages der hensyn til følgende højtprioriterede målsætninger:

- at gøre det muligt for kvinder, mænd og unge frit at træffe et velunderbygget valg angående antallet af børn og intervallerne mellem fødslerne

- at bidrage til, specielt for kvindernes og de unges vedkommende, at skabe sociokulturelle, økonomiske og uddannelsesmæssige forhold, der fuldt ud sætter dem i stand til at træffe dette valg, bl. a. ved at fordømme og bekæmpe alle former for seksuel vold, lemlæstelse og misbrug, som krænker deres værdighed og sundhed

- at bidrage til udvikling eller reform af sundhedssystemerne for at forbedre adgangen til og kvaliteten af den reproduktive sundhedspleje for kvinder og mænd, herunder unge og dermed betydeligt mindske sundhedsrisiciene for kvinder og børn.

2. Fællesskabsbistanden kan ydes til projekter, der omfatter aktiviteter på følgende områder:

- støtte til etablering, udvikling og bedre adgang til reproduktiv sundhedspleje inden for rammerne af de politikker og programmer, der iværksættes af regeringer, internationale organisationer, ikke-statslige organisationer (NGO'er) og private aktioner, idet der lægges særlig vægt på grupper, hvor denne problematik gør sig stærkere gældende, eksempelvis de unge, gravide og andre grupper, der defineres lokalt

- støtte til udarbejdelse, gennemførelse og finansiering af politikker, der fremmer kvinders og pigers reproduktive sundhed

- forbedring af den reproduktive sundhedspleje, som omfatter risikofrit svangerskab, perinatal pleje, familieplanlægning samt forebyggelse og behandling af seksuelt overførte sygdomme, herunder aids, i form af infrastrukturer, udstyr, forsyninger, uddannelse eller forskning

- støtte til oplysnings-, uddannelses- og bevidstgørelseskampagner med henblik på at fremme en bedre reproduktiv sundhed og forståelsen for befolkningsspørgsmål, herunder for hvilke fordele fremskyndelsen af den demografiske omstilling vil indebære for samfundet som helhed

- familieplanlægningspolitik og -tjenester, herunder oplysninger om pålidelige og effektive familieplanlægningsmetoder

- udvikling af græsrodsstrukturer, den frivillige sektor, lokale NGO'er og Syd-Syd-samarbejdet med henblik på gennemførelse af programmer, udveksling af erfaringer og støtte til samarbejdsnet for partnerne.

Artikel 5

De samarbejdsaktører, hvortil der kan ydes finansiel bistand i henhold til denne forordning, er regionale og internationale organisationer, lokale og medlemsstatsbaserede NGO'er, offentlige administrationer og organer på nationalt, regionalt eller lokalt plan, samt lokalsamfundsbaserede organisationer, herunder kvindeorganisationer, og offentlige og private institutioner og aktører.

Artikel 6

Samarbejdsaktionerne iværksættes i henhold til en dialog med de berørte nationale, regionale og lokale myndigheder, således at der undgås programmer, som er tvingende, diskriminerende eller skadelige for de grundlæggende menneskerettigheder. Der skal tages hensyn til de berørte befolkningsgruppers økonomiske, sociale og kulturelle situation under overholdelse af de universelle menneskerettigheder.

Navnlig kvinder skal medvirke ved udformningen, planlægningen, iværksættelsen og evalueringen af alle befolkningsprojekter og -programmer.

Artikel 7

1. De midler, der kan tages i anvendelse som led i de i artikel 2 omhandlede aktioner, omfatter bl. a. undersøgelser, faglig bistand, uddannelse eller andre tjenesteydelser, leverancer og arbejder samt revisioner og evaluerings- og kontrolmissioner.

2. Fællesskabsfinansieringen kan dække såvel investeringsudgifter, herunder dog ikke køb af fast ejendom, som driftsudgifter i udenlandsk eller lokal valuta alt efter, hvad der er behov for til gennemførelsen af aktionerne. For andre programmer end uddannelsesprogrammer kan driftsudgifterne dog almindeligvis kun dækkes i igangsættelsesfasen og i gradvis aftagende omfang.

3. De i artikel 5 nævnte partnere anmodes for hver samarbejdsaktion om at yde et finansielt bidrag. Det bidrag, der anmodes om, skal tage hensyn til de pågældende partneres formåen, og vil afhænge af den enkelte foranstaltnings karakter.

4. Der skal først og fremmest i forbindelse med projekter, som tager sigte på igangsætning af en langsigtet aktivitet, anmodes om et finansielt bidrag fra de lokale partnere, navnlig til dækning af driftsudgifterne, med henblik på at sikre projekternes levedygtighed, efter at fællesskabsfinansieringen er ophørt.

5. Der kan tilstræbes samfinansiering med andre finansieringskilder, især medlemsstaterne.

6. Kommissionen sikrer, at fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i henhold til denne forordning, kommer til udtryk.

7. For at opfylde traktatens mål om sammenhæng og komplementaritet og derved sikre, at disse aktioner som helhed bliver så effektive som muligt, træffer Kommissionen alle nødvendige koordineringsforanstaltninger, herunder:

a) indførelse af en ordning for systematisk udveksling og analyse af oplysninger om de aktioner, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet og medlemsstaterne

b) koordinering på stedet af gennemførelsen af aktionerne ved hjælp af regelmæssige møder og udveksling af oplysninger mellem Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i modtagerlandet.

8. For at den størst mulige, globale og nationale virkning kan opnås, tager Kommissionen sammen med medlemsstaterne de nødvendige initiativer til at sikre en god koordination og et nært samarbejde med modtagerlandene og finansieringskilderne samt andre relevante internationale organer, navnlig organer i FN's regi, specielt FN's Befolkningsfond (UNFPA).

Artikel 8

Den finansielle bistand i henhold til denne forordning ydes i form af gavebistand.

Artikel 9

Det finansielle referencegrundlag for gennemførelsen af dette program er for perioden 1998 2002 på 35 mio. ECU.

De årlige bevillinger godkendes af budgetmyndigheden inden for rammerne af det finansielle overslag.

Artikel 10

1. Kommissionen undersøger, godkender og forvalter de i denne forordning omhandlede aktioner efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, især procedurerne i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (4).

2. Ved projekt- og programevalueringen tages der hensyn til følgende:

- aktionernes effektivitet og levedygtighed

- kulturelle, sociale, kønsrelaterede og miljømæssige aspekter

- den institutionelle udvikling, der er nødvendig for at nå projektets målsætning

- erfaringerne fra tilsvarende aktioner.

3. Afgørelser om aktioner, hvis finansiering i henhold til denne forordning overstiger 2 mio. ECU pr. aktion, og om enhver ændring, der medfører en overskridelse på over 20 % af det oprindeligt fastsatte beløb for den pågældende aktion, træffes efter proceduren i artikel 11.

Kommissionen giver det i artikel 11 nævnte udvalg en kortfattet orientering om de finansieringsafgørelser, som den har til hensigt at træffe vedrørende projekter og programmer til en værdi af under 2 mio. ECU. Underretningen foretages senest en uge inden afgørelsen træffes.

4. Kommissionen er bemyndiget til uden forudgående høring af det i artikel 11 nævnte udvalg at godkende nødvendige ekstrabevillinger til at dække forventede eller konstaterede overskridelser i forbindelse med aktionerne, hvis overskridelsen eller det ekstra behov ikke overstiger 20 % af den bevilling, der oprindelig blev fastsat i finansieringsafgørelsen.

5. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal indeholde bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige af Kommissionen fastlagte regler inden for rammerne af de gældende bestemmelser, især bestemmelserne i den i stk. 1 nævnte finansforordning.

6. For så vidt aktionerne fører til finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerlandet, fastsættes det i disse aftaler, at betaling af skatter, afgifter og gebyrer ikke finansieres af Fællesskabet.

7. Deltagelse i udbud og kontrakter står åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og modtagerlandet. Dette kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande.

8. Leverancerne skal have oprindelse i medlemsstaterne, modtagerlandet eller andre undviklingslande. I særlige behørigt begrundede tilfælde kan leverancerne have oprindelse i andre lande.

9. Der vil blive taget særligt hensyn til

- omkostningseffektivitet og bæredygtig indvirkning i forbindelse med projektets udformning

- en klar definition og opfølgning af formål og gennemførelsesindikatorer for samtlige projekter.

Artikel 11

1. Kommissionen bistås af det geografisk kompetente udviklingsudvalg.

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.

Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.

Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.

Har Rådet ved udløbet af en frist på tre måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen.

3. I de udvalg, der er nævnt stk. 1, foretages i et fælles møde én gang årligt en udveksling af synspunkter på grundlag af de af Kommissionens repræsentant fremlagte generelle retningslinjer for de aktioner, der skal gennemføres det kommende år.

Artikel 12

1. Kommissionen forelægger efter hvert regnskabsårs afslutning Europa-Parlamentet og Rådet en beretning, der indeholder et resumé af de aktioner, som er finansieret i regnskabsårets løb, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i regnskabsårets løb.

Resuméet indeholder bl. a. oplysninger om de aktører, hvormed der er indgået kontrakter.

2. Kommissionen foretager regelmæssige evalueringer af de af Fællesskabet finansierede aktioner for at konstatere, om målene for disse aktioner er nået, og for at opstille retningslinjer for forbedring af effektiviteten af fremtidige aktioner. Kommissionen forelægger det i artikel 11 nævnte udvalg et resumé af de udførte evalueringer, som i givet fald kan drøftes i udvalget. Medlemsstaterne kan på begæring få disse evalueringsrapporter udleveret.

3. Kommissionen underretter senest en måned efter, at en afgørelse er truffet, medlemsstaterne om godkendte aktioner og projekter med oplysning om beløb, art, modtagerland og partnere.

Artikel 13

1. Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Den anvendes indtil den 31. december 2002.

2. Kommissionen forelægger tre år efter denne forordnings ikrafttræden Europa-Parlamentet og Rådet en samlet evaluering af aktioner, som Fællesskabet har finansieret i henhold til forordningen, sammen med forslag til hvad der videre skal ske med forordningen, samt om fornødent forslag til ændringer eller forlængelse af denne.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den . . .

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT nr. C 310 af 22. 11. 1995, s. 13.

(2) Europa-Parlamentets udtalelse af 24. maj 1996 (EFT nr. C 166 af 10. 6. 1996, s. 252), Rådets fælles holdning af 22. november 1996 (endnu ikke offentliggjort i Tidende) og Europa-Parlamentets afgørelse af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende).

(3) EFT nr. C 102 af 4. 4. 1996, s. 4.

(4) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1977, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF/Euratom/EKSF) nr. 2335/95 (EFT nr. L 240 af 7. 10. 1995, s. 12).

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Kommissionen forelagde ved skrivelse af 8. september 1996 et forslag (1) til forordning om støtte til befolkningspolitik og -programmer i udviklingslandene. Forslaget er baseret på EF-traktatens artikel 130 W.

2. Europa-Parlamentet afgav førstebehandlingsudtalelse om forslaget den 24. maj 1996 (2).

3. Ved skrivelse af 4. september 1996 fremsendte Kommissionen et ændret forslag (3) til Rådet.

4. Den 22. november 1996 fastlagde Rådet sin fælles holdning i henhold til traktatens artikel 189 C.

II. FORMÅLET MED FORSLAGET

Formålet med forslaget er at skabe et retsgrundlag med henblik på anvendelse af de bevillinger, der er opført på budgettet til finansiering af foranstaltninger på området befolkningspolitik og -programmer i udviklingslandene.

III. GENNEMGANG AF DEN FÆLLES HOLDNING

i) Rådets ændringer til Kommissionens forslag

Selv om der er foretaget en række ændringer og præciseringer af teknisk eller redaktionel art, navnlig med henblik på at tilgodese traktatens mål om sammenhæng og komplementaritet samt at sikre, at foranstaltningerne bliver så effektive og varige som muligt, svarer den fælles holdning stort set til Kommissionens forslag med hensyn til arten af de foranstaltninger, der finansieres.

Rådet har dog indsat en artikel (artikel 2 i den fælles holdning), hvori det præciseres, at de lande, der modtager støtte, først og fremmest er de lande, der har sværest ved at opfylde de kriterier, den internationale konference om befolkning og udvikling opstillede, samt de fattigste og mindst udviklede lande og de mest ugunstigt stillede befolkningsgrupper i udviklingslandene.

For så vidt angår beslutningsprocessen og bestemmelserne vedrørende forudgående og efterfølgende vurdering og orientering har Rådet med henblik på en sammenhængende og effektiv indsats overtaget allerede vedtagne bestemmelser fra andre forordninger vedrørende udviklingssamarbejde for at sikre en vis harmonisering af og ensartethed i procedurerne.

Endvidere har Rådet, på grund af de påtænkte foranstaltningers karakter og fordi det fremover kunne være ønskeligt at iværksætte disse foranstaltninger som led i geografiske udviklingsprogrammer, fastsat et begrænset tidsrum for forordningens anvendelse 1998 2002 og et finansielt referencegrundlag for dette tidsrum (35 mio. ECU). I artikel 13, stk. 2, i den fælles holdning opfordres Kommissionen dog til tre år efter dens ikrafttræden at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en samlet evaluering samt om fornødent forslag til ændringer eller forlængelse af forordningen.

ii) Europa-Parlamentets ændringsforslag

Rådet har i sin fælles holdning overtaget en væsentlig del af Europa-Parlamentets ændringsforslag. I visse tilfælde har Rådet dog under hensyn til Kommissionens udtalelse, selv om det helt eller delvis godkender substansen i ændringsforslaget, flyttet dette eller ændret formuleringen heraf. Der er tale om ændringsforslag nr. 2, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 17, 18, 22, 23, 33, 35, 39, 40, 41, 43, 45 og 49.

Rådet har ikke fundet det hensigtsmæssigt at indføje de øvrige ændringsforslag.

(1) EFT nr. C 310 af 22. 11. 1995, s. 13.

(2) EFT nr. C 166 af 10. 6. 1996, s. 252.

(3) EFT nr. C 323 af 29. 10. 1996, s. 7.