For så vidt angår de internationale finansielle institutioners aktionærer er EBRD en multilateral udviklingsbank, hvis aktionærer er EU's medlemsstater, EU selv og EIB samt en række lande uden for EU. Banken opererer i lande både i og uden for EU. Som medlem af EBRD er EU repræsenteret ved Europa-Kommissionen, der har sæde i EBRD's repræsentantskab og bestyrelse. EIB er også repræsenteret i EBRD af et repræsentantskabsmedlem og af et bestyrelsesmedlem. EU, EIB og medlemsstaterne har en samlet aktieandel på 63 %. Endvidere er EU en af de største donorer til EBRD, når det gælder teknisk samarbejde, investeringstilskud, risikodelingsfaciliteter, præstationshonorarer og finansiering på lempelige vilkår. I 2014 bidrog EU med 105 mio. EUR til EBRD (svarende til 31 % af de modtagne donormidler).

De to internationale finansielle institutioner har forskellige aktionærer, særskilte mandater og særlige forretningsmodeller. Disse forskelle giver de to internationale finansielle institutioner hver deres komparative fordele, takket være hvilke de kan maksimere effektiviteten af deres respektive offentlige finansiering og dermed også nytten for regionens økonomier.

I hele regionen er EIB-gruppen og EBRD langt de mest aktive internationale finansielle institutioner, og derfor er konklusionerne og anbefalingerne baseret på en tilbundsgående analyse af disse to internationale finansielle institutioner og en vurdering af deres samarbejde. Det arbejdsdokument, der ledsager denne rapport, indeholder en mere generel gennemgang af situationen med hensyn til andre internationale finansielle institutioner, der er aktive i regionen, og omfatter følgende: Verdensbankgruppen, herunder dens datterselskaber Den Internationale Finansieringsinstitution (IFC) og Den Internationale Bank for Genopbygning og Udvikling (IBRD), Sortehavsområdets Handels- og Udviklingsbank (BSTDB), KfW Entwicklungsbank (KfW), Agence Française de Développement (AFD), Europarådets Udviklingsbank (CEB) og Bank Gospodarstwa Krajowego (BGK).

Denne rapport er et svar på opfordringen i afgørelsens betragtning 8 til Kommissionen om ved udgangen af 2015 at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport, hvori den vurderer, hvor effektivt det europæiske system af offentlige finansieringsinstitutioner bidrager til at fremme investering i Unionen og dens nabolande, herunder anbefalinger med hensyn til samarbejdet mellem de respektive banker og optimeringen og koordineringen af deres aktiviteter.

Disse komplementære forretningsmodeller medfører også forskelle i de to bankers balancer. Som vist nedenfor opererer EIB med højere gearing og højere långivning end EBRD (bemærk, at nedenstående tal vedrører de to bankers samlede balance).

EIB yder lån eller stiller garantier, når investeringen bidrager til at forøge den økonomiske produktivitet i almindelighed og fremmer virkeliggørelsen af det indre marked, og når der ikke er adgang til midler fra andre kilder på rimelige vilkår. Prissætningen er baseret på en risikoberegning af teknisk og økonomisk levedygtige projekter, der dækker de omkostninger, der er forbundet med nonprofitprojekter og det lovbestemte krav om opbygning af reserver. Risikoberegningen foretages individuelt for hvert projekt ("risikobaseret prissætning").

EBRD finansierer projekter, hvis modtageren er ude af stand til at fremskaffe tilstrækkelige midler fra andre kilder på vilkår, som EBRD finder rimelige i henhold til Bankens tre principper om forsvarlig bankvirksomhed, omstillingseffekt og additionalitet. For at afspejle sit mandat til at støtte markedsbaserede økonomier står EBRD's margen og/eller gebyrer i forbindelse med långivning eller deltagelse i salg af værdipapirer i et rimeligt forhold til risikoen, og de afspejler de kommercielle markedsvilkår og gør det muligt at sikre et vist afkast ("markedsbaseret prissætning").

Baseret på EBRD's og EIB-gruppens forskellige mandater følger de to institutioner særskilte prispolitikker i forbindelse med finansieringen af deres aktiviteter. Særligt gælder det, at:

Sammenlignet med EBRD er EIB's forretningsmodel foruden at være forankret i sunde bankprincipper hovedsagelig baseret på tresøjlemetoden til vurdering af merværdien af Bankens aktiviteter og af, hvordan de bidrager til en afbalanceret udvikling af det indre marked gennem finansiering af produktive investeringer, i det omfang der ikke er adgang til midler fra andre kilder på rimelige vilkår. Projekter skal være i overensstemmelse med EU's politikker, støtte EU's prioriterede mål og dialog med partnerlande uden for EU, og de skal gøres til genstand for en teknisk, økonomisk, miljømæssig og social vurdering af EIB's finansielle og ikke-finansielle bidrag.

I henhold til artikel 19 i EIB's vedtægter skal alle ansøgninger om finansiering fra EIB via dens egne midler forelægges Kommissionen til udtalelse, inden de forelægges EIB's bestyrelse til godkendelse. I 1975 oprettede Kommissionen "Groupe Interservice BEI" (GIB), som udarbejder en kollegial udtalelse om, hvorvidt de ansøgninger om finansiering, som EIB modtager, overholder EU's regler og politik. Dette giver Kommissionen stærk og formel indflydelse på EIB's aktiviteter på et tidligt stadium af projektforberedelsen. Hvad angår EBRD, afholdes der uformelle møder mellem EU's bestyrelsesmedlem og de bestyrelsesmedlemmer, der repræsenterer EIB og EU-medlemsstaterne, således at EU-medlemsstaternes, EIB's og EU's samlede aktiepost på 63 % udnyttes bedst muligt for at nå til enighed om en fælles holdning i bestyrelsen. I relation til mere strategiske spørgsmål finder der desuden en formel koordinering sted på Det Økonomiske og Finansielle Udvalgs møder i Bruxelles. Kommissionen har ingen formel indflydelse på EBRD's projektforberedelse på et tidligt tidspunkt svarende til den, den har i forhold til EIB's projekter i kraft af artikel 19-proceduren.

EIB er en af EU's finansielle institutioner og blev oprettet ved traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Den betragtes også som en multilateral udviklingsbank. I henhold til sine vedtægter har EIB et klart mandat til at støtte opfyldelsen af EU's politiske målsætninger. Den benytter sine finansieringstransaktioner til at fremme europæisk integration og social samhørighed. Mere end 90 % af dens aktiviteter er fokuseret på EU's interne målsætninger, men den støtter også EU's eksterne politikker og udviklingspolitikker. Uden for EU opererer EIB på grundlag af særlige mandater fra Rådet og Europa-Parlamentet eller på egen risiko i overensstemmelse med sine vedtægter. Inden for EIB-gruppen fungerer EIF som specialiseret udbyder af risikovillig kapital til SMV'er i EU og kandidatlande.

Med hensyn til de internationale finansielle institutioners mandater opretter overenskomsten om EBRD's basisdokumenter (EBRD's vedtægter) institutionen med egne privilegier og immuniteter. Bankens mandat består i at "fremme omstillingen til åbne markedsøkonomier og fremme private initiativer og iværksættervirksomhed" i Central- og Østeuropa, Centralasien og senest det sydlige og østlige Middelhavsområde. EBRD engagerer sig i lande, der går ind for principperne om demokratisk flerpartistyre, pluralisme og markedsøkonomi. Den bidrager også til at fremme demokrati og retsstatsprincippet. Skønt EBRD ikke har et specifikt mandat til at forfølge EU-politikker, således som det er tilfældet med EIB, følger den og søger den at fremme EU's politikker (f.eks. under miljø- og socialpolitikkerne, der specifikt henviser til EU's standarder). EBRD's mandat til at fremme omstillingen til åbne markedsøkonomier er et andet særkende, idet at EBRD samarbejder aktivt med de lande, hvor den opererer, om politiske reformer for at forbedre erhvervs- og investeringsklimaet, fremme konkurrenceprægede og hensigtsmæssigt regulerede markeder, der kan tiltrække privat kapital.

oDe finansielle virkninger (herunder demonstration), som begge institutioner har på den finansielle sektor, navnlig gennem sammensætningen af nye produkter og identifikationen af nye typer af modtagere. De finansielle virkninger tilvejebringes også via støtte til åbne finansielle markeder for private investorer og udviklingen af markedsøkonomier, støtte til indenlandske kapitalmarkeder og udbredelse af internationale finansielle og risikorelaterede standarder.

Andre virkninger: De positive eksterne virkninger af de to institutioners transaktioner kan betragtes som et meget vigtigt element, når det gælder om at gøre deres interventioner mere virkningsfulde. Disse positive eksterne virkninger er derfor en del af de internationale finansielle institutioners interventionslogik. De positive virkninger af de to institutioners transaktioner antager forskellige former, navnlig følgende:

Effektivitet med hensyn opfyldelse af markedets behov: Analysen viste, at EIB-gruppen og EBRD har udviklet en mangfoldighed af finansielle instrumenter og mange forskellige former for teknisk bistand, som dækker en bred vifte af markedsbehov. Under høringen af interessenter blev der fremhævet en række faktorer, der begrænser transaktionernes effektivitet, f.eks. en utilstrækkelig udvikling af regelsættet i de lande, som de opererer i, eller den omstændighed, at fælles finansielle instrumenter ikke har resulteret i egenkapitalinvesteringer på grund af den ekstra kompleksitet sammenlignet med formidlede lån.

For at vurdere effektiviteten i det aktuelle system af internationale finansielle institutioner, når det handler om at fremme investeringer i regionen, er følgende områder blevet analyseret (en mere detaljeret analyse findes i vedlagte arbejdsdokument).

Med hensyn til den regionale fordeling (samlet for den undersøgte periode) beløb EBRD's långivning i lande uden for EU sig til 34,1 mia. EUR i regionen og 9,6 mia. EUR i EU11, mens EIB-gruppens finansiering beløb sig til 27 mia. EUR i tredjelande i regionen og 49,4 mia. EUR i EU11. EU11's og tredjelandes relative andel af de to bankers samlede låneaftaler i regionen er vist nedenfor:

EIB's og EBRD's udlånsmodeller adskiller sig fra hinanden med hensyn til lånenes størrelse. I perioden 2010-2014 var det gennemsnitlige udlånsbeløb for EBRD's vedkommende 19 mio. EUR pr. transaktion, mens det for EIB's vedkommende var på 66 mio. EUR pr. transaktion.

For så vidt angår de to internationale finansielle institutioners låntagning har EBRD et meget stærkt fokus på direkte lån (86 % af Bankens forpligtelser, 45 mia. EUR i absolutte tal). Også EIB-gruppen finansierer hovedparten af sine transaktioner direkte (72 % af sine forpligtelser, 67 mia. EUR i absolutte tal). Desuden kan det fremhæves, at EIB's direkte långivning fokuserer på store projekter med velkendte og kreditværdige modparter.

Gearing af privat finansiering: Analysen af dataene viste, at EIB-gruppen og EBRD kan geare finansiering fra den private sektor. Men deres succes med at geare privat finansiering varierer på tværs af sektorer, lande og typer af finansielle produkter og instrumenter.

Analysen så også nærmere på de to bankers indbyrdes samarbejde. Det er vigtigt at fremhæve, at analysen viste, at der som led i næsten alle transaktioner foregår en eller anden form for udveksling af information, koordinering eller samarbejde mellem EIB-gruppen og EBRD. Det kan tilskrives den omstændighed, at der er et meget tæt net af formelle og uformelle kontakter mellem dem på alle niveauer, fra det tekniske personale til det øverste ledelsesniveau. De to institutioner bestræber sig også på at undgå overlapning af arbejde, især i projektvurderingen og due diligence-procedurerne, i forhandlinger, finansiering og monitorering af transaktioner finansieret i fællesskab. Analysen viste også en række formelle og uformelle mekanismer, der gør institutionerne afhængige af hinanden og gør det muligt at koordinere EBRD's og EIB's indsats, navnlig med hensyn til udveksling af information om projekter og kunder, fælles monitorering og rapportering.

Desuden viste analysen, at der i fællesskab finansieres et stigende antal transaktioner på de områder, hvor der er påvist næsten perfekte synergier i relation til sektorer (f.eks. kommunale og miljømæssige infrastrukturer, energi og transport). Kommissionen spiller en rolle ved at lette kommunikationen og koordineringen mellem EIB, EBRD og peer institutioner. Denne rolle kan styrkes yderligere ved bl.a. at se nærmere på muligheden for en tættere inddragelse af EBRD i gennemførelsen af EU-finansierede finansielle instrumenter, i det omfang det er tilladt, f.eks. under delt forvaltning. Samfinansiering eller fællesinvestering bør dog ikke betragtes som et mål i sig selv og bør ikke anvendes i forbindelse med for små transaktioner eller i situationer, hvor privat finansiering kan blive fortrængt, hvor de nødvendige finansielle produkter ikke egner sig til deling mellem flere internationale finansielle institutioner, eller hvor der ikke er fuldstændig overensstemmelse mellem de internationale finansieringsinstitutioners politiske mål.

Med hensyn til komplementaritet og komparative fordele behandlede analysen følgende aspekter: geografisk fokus, sektordækning, typen af modtagere og finansielle produkter, der udbydes. Analysen viste, at de to internationale finansieringsinstitutioner samt deres peer institutioner er bekendte med deres komparative fordele, der afhænger af karakteren af de finansielle transaktioner, typen af finansielle produkter og kendetegnene ved de regionale og nationale markeder, og de tager hensyn til dem i forbindelse med screeningen af potentielle transaktioner og søgningen efter samarbejdsmuligheder.

5. KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

På grundlag af ovenstående analyse mener Kommissionen, at det eksisterende system af europæiske offentlige finansieringsinstitutioner er effektivt, når det handler om at fremme investeringer i Europa og nabolandene: en bred vifte af markedsbehov dækkes godt med betydelige positive virkninger og ledsages af de internationale finansieringsinstitutioners indsats for at fremskaffe privat finansiering.

Kommissionen anerkender også, at de to institutioner, EBRD og EIB-gruppen, hver især har særlige egenskaber, som skyldes deres specifikke knowhow, forretningsmodeller og kapitalstrukturer. De bestræber sig også på at undgå dobbeltarbejde, særlig i forbindelse med projektvurderingen og due diligence-procedurerne, i forhandlinger og ved finansiering og monitorering af finansierede transaktioner. Desuden blev der på institutionelt plan konstateret en formel informationsudveksling som følge af regelmæssige operationelle og institutionelle møder inden for rammerne af aftalememorandummet.

Analysen viste også, at de to institutioner gennemfører samfinansiering på projektbasis og gennem fælles faciliteter eller fonde, når det giver mening ud fra et investeringsperspektiv og politikperspektiv. Dette inkluderer navnlig store projekter (f.eks. energi, transport og kommunale infrastrukturer), hvor investeringsomkostninger og risici er høje, og hvor begge institutioner kan udnytte deres egne komparative fordele, og transaktioner, hvor de to institutioners politikmålsætninger er i perfekt harmoni (igen kan nævnes projekter vedrørende energi, transport og kommunale infrastrukturer, men også projekter med fokus på den positive påvirkning af klimaet, f.eks. projekter vedrørende energieffektivitet og vedvarende energi, samt foranstaltninger til støtte for væksten i små og mellemstore virksomheder).

Samlet set kan det konkluderes, at begge internationale finansielle institutioner er opmærksomme på deres komparative fordele i relation til deres respektive mandater, udlånsmodeller og prispolitikker, og at de udnytter disse komparative fordele godt.

Uanset sine generelt set positive konklusioner fremsætter Kommissionen følgende anbefalinger (begrundelserne for dem findes i arbejdsdokumentet) for at gøre de internationale finansielle institutioners interventioner endnu mere virkningsfulde.

Anbefaling 1

Skønt der allerede føres en tæt interinstitutionel dialog på højt plan inden for rammerne af EU's finansielle instrumenter , kan EBRD og EIB stadig forbedre samarbejdet på operationelt plan. De to internationale finansieringsinstitutioner bør bygge videre på de eksisterende synergier mellem deres mandater, forretningsmodeller og de deraf følgende komparative fordele med henblik på at fremme deres samarbejde, navnlig når der indgår EU-midler i blandingsrammerne. Når de samarbejder, bør de internationale finansielle institutioner overveje en mere standardiseret eller systematisk tilgang og minimere antallet af ad-hoc instrumenter. Når de beslutter at samarbejde med Kommissionen og/eller forvaltningsmyndighederne i forskellige medlemsstater (herunder eventuelt anvende europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene ) i programmeringsperioden 2014-2020), bør de fortrinsvis anvende den eksisterende sammensætning af finansielle EU-instrumenter og/eller finansielle instrumenter under ESI-fondene, herunder de såkaldte hyldevareinstrumenter, hvor det er relevant.

For at øge den politiske effekt og gearingseffekten yderligere bør Kommissionen fortsætte med at spille en vigtig rolle i finansieringen, oprettelsen og overvågningen af fælles faciliteter/fonde uden nødvendigvis at være direkte involveret i investeringsbeslutninger eller deres ledelse. Navnlig via en kombination med EU-tilskud kan inddragelsen af Kommissionen i oprettelsen af fælles faciliteter/fonde styrkes yderligere, navnlig for at øge merværdien og tilskynde til samarbejde mellem de to internationale finansieringsinstitutioner, selv om EIB-gruppen og EBRD også samarbejder uden inddragelse af EU-fonde.

Når de benytter EU-fonde (herunder ESI-fondene), bør de to internationale finansielle institutioner så vidt muligt tage udgangspunkt i de allerede eksisterende indberetningsforpligtelser på projektniveau, herunder som fastsat i den finansielle og administrative rammeaftale, der blev indgået mellem Kommissionen og EIB-gruppen, og den administrative rammeaftale mellem Kommissionen og EBRD, når de skal efterleve de relevante indberetningsforpligtelser for EU- og/eller ESI-fonde. I denne forbindelse må den administrative byrde, som følger af nye indberetningskrav, ikke blive en hindring for den private sektors deltagelse i de internationale finansieringsinstitutioners finansieringstransaktioner.

Samtidig er visse økonomiske virkninger ikke omfattet af de internationale finansielle institutioners nuværende indberetningssystemer, f.eks. beskæftigelseseffekten for EBRD's vedkommende. Dette kunne være et område for en yderligere indbyrdes tilpasning af indberetningsmetoderne mellem Kommissionen og de to internationale finansieringsinstitutioner, navnlig når der anvendes EU-midler. Endvidere bør begge internationale finansielle institutioner forbedre og strømline den måde, hvorpå de rapporterer om gearingseffekten, da analysen viste, at der benyttes forskellige metoder til beregning af gearingstal.

Anbefaling 2

Analysen viste, at der findes mange eksempler på gensidig tillid, f.eks. informationsudveksling som led i bedømmelsesprocedurer, deling af due diligence i forbindelse med samfinansierede projekter, en protokol om indkøb ved samfinansierede projekter og en overenskomst mellem flere internationale finansielle institutioner om rapportering om klimafinansiering. Der kan dog stadig være et potentiale for øget gensidig tillid, navnlig med hensyn til fælles kontraktforhandlinger, samordning og deling af markedsvurderinger og (som nævnt ovenfor) en yderligere standardisering af indberetningskravene, navnlig i forhold til EU-målsætninger, når der benyttes EU-midler. Ikke desto mindre skal der tages behørigt hensyn til forskellene i deres mandater og policy-standarder, der kan begrænse, hvor meget den enkelte institution kan forlade sig på den andens due diligence og vurdering.

Desuden kan risikostyringsbetragtninger også spille ind og nødvendiggøre, at de to institutioner, selv ved samfinansiering af samme projekt, gennemfører særskilte due diligence-procedurer i overensstemmelse deres egne vurderingsprocesser med henblik på at opnå deres respektive bestyrelsers godkendelse. Som sådan synes fuldstændig gensidig tillid, især anerkendelse af procedurer og standarder, ikke at være et mål i sig selv.

Anbefaling 3