Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets henstilling om mindstekrav for miljøinspektioner i medlemsstaterne"

(1999/C 169/05)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 9. februar 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede María Sánchez Miguel til ordfører og Antonello Pezzini og María Luísa Santiago til medordførere. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. april 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 363. plenarforsamling af 28.-29. april 1999, mødet den 28. april 1999, følgende udtalelse med 84 stemmer for, 3 imod og 2 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Ifølge subsidiaritetsprincippet er det medlemsstaternes opgave at gennemføre og håndhæve miljøregler, der har en EU-dimension. De stadig hyppigere angreb på miljøet gør det imidlertid nødvendigt at overveje, om ikke de kompetente EU-myndigheder bør øge bestræbelserne - ikke blot på at indføre regler for harmonisering af medlemsstaternes forskellige lovgivningsmodeller, men også på at oprette EU-informations- og kontrolsystemer for at sikre, at medlemsstaterne overholder EU's miljølovgivning.

1.2. Allerede i sin meddelelse om gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning(1) bebudede Kommissionen foranstaltninger til harmonisering af medlemsstaternes kontrolsystemer baseret på mindstekrav for miljøinspektioner. Disse krav skulle udarbejdes af IMPEL(2). ØSU slog i sin udtalelse(3) om denne meddelelse til lyd for, at Det Europæiske Miljøagentur også tog denne opgave på sig, da det råder over detaljerede oplysninger om situationen i medlemsstaterne.

1.3. Harmoniseringsbehovet fremgår af de foranstaltninger, Kommissionen her foreslår. Hensigten er at fastlægge mindstekrav for miljøinspektioner i medlemsstaterne på de forskellige områder, hvor der findes en sådan kompetence. Kravene - der er foreslået af IMPEL - vedrører hyppighed, oplysninger og offentliggørelse osv. Der stilles desuden mindstekrav til formidling af resultaterne til borgerne i almindelighed og miljøorganisationerne i særdeleshed.

1.4. Det skal dog understreges, at forslaget i første omgang kun sigter mod forurening af luft, vand og land fra punktkilder, som er omfattet af EU-lovgivningen (såkaldte "kontrollerede anlæg"). Forurening fra diffuse kilder er ikke omfattet af inspektionerne.

1.5. Inspektionen af disse anlæg indebærer kontrol af, om de er i overensstemmelse med EU's miljølovgivning og med de forskellige miljøbestemmelser i medlemsstaterne. "Miljøinspektion" indebærer desuden overvågning af kontrollerede industrianlægs miljøvirkninger og anbefalinger af foranstaltninger, hvis de ikke lever op til kravene.

1.6. Der er to former for inspektioner: de rutinemæssige, der følger et fastlagt program, og de ikke-rutinemæssige, der udføres i tilfælde af klager eller ulykker.

1.7. Retsgrundlaget for Kommissionens forslag er EF-traktatens artikel 130 R og 130 S, som omhandler gennemførelsen af EU's miljøpolitik, men også artikel 155, 169 og 171, som giver Kommissionen beføjelse til at overvåge gennemførelsen af EU-lovgivningen i national ret.

1.8. Det skal understreges, at inspektion er en opgave, som medlemsstaterne alene har ansvaret for. Det er derfor, Kommissionen har valgt at benytte sig af en henstilling, som fastlægger mindstekrav for de inspektioner, der allerede findes i medlemsstaterne, eller som skal indføres. Således undgår man at krænke medlemsstaternes suverænitet på dette område.

2. Bemærkninger om de foreslåede foranstaltninger

2.1. Hvad angår information af offentligheden (afsnit IV, punkt 1, og især afsnit VI, punkt 2), som er omfattet af direktiv 90/313/EØF om fri adgang til miljøoplysninger, påpeger ØSU, at der bør lægges større vægt på oplysning af offentligheden om inspektionerne. Især bør det klart slås fast, at offentligheden har krav på at få udleveret sådanne oplysninger, som ofte nægtes den i praksis.

2.2. Med hensyn til Kommissionens forslag til inspektionskriterier (afsnit V) foreslår ØSU, at det tilføjes, at inspektionsmyndighederne bør anvende samme inspektionsmetoder, som EMAS(4) (EU-ordning for miljøstyring og miljørevision) anvender, over for virksomheder, der frivilligt har tilsluttet sig denne ordning. Det vil gøre det lettere at få flere virksomheder med i ordningen, som i nogle EU-lande har været meget lidt brugt indtil nu.

2.3. ØSU tilslutter sig henstillingens afsnit VIII om rapporterne om miljøinspektionsvirksomheden. De gør det muligt at påvise, i hvilket omfang reglerne er blevet overholdt, og det finder ØSU positivt. Det kan desuden tilslutte sig de foranstaltninger, der foreslås i tilfælde af manglende overholdelse.

2.4. I forbindelse med ikke-rutinemæssige anlægsbesøg (afsnit V, punkt 3) må man tænke på, at de kan have stor forebyggende virkning. Et samarbejde mellem miljøorganisationer og borgere gør det muligt at føre bedre kontrol med, om reglerne overholdes. Der må også tages hensyn til den rolle, arbejdstagerorganisationerne kan spille, eftersom de direkte mærker virkningerne af manglende overholdelse af miljøbestemmelserne og råder over større viden end borgerne i almindelighed. I henstillingens afsnit V, punkt 3, bør der derfor indsættes et nyt afsnit, hvori det slås fast, at repræsentative organisationer for arbejdstagerne på de virksomheder og anlæg, der berøres af inspektionen, har ret til at indbringe klager.

2.5. Offentliggørelsen af inspektionsrapporterne (afsnit VI, punkt 2) kan lettes, hvis rapporterne indlemmes i et europæisk register, som ØSU slog til lyd for i sin udtalelse om gennemførelse af miljølovgivningen(5). Det Europæiske Miljøagentur kunne tage sig af denne opgave.

2.6. ØSU finder det positivt, at der henstilles til samarbejde mellem medlemsstaterne (afsnit III, punkt 2). Udveksling af oplysninger og udførelse af inspektioner i fællesskab vil få større virkning for miljøet, da naturressourcer som vand og luft ikke kender til landegrænser. ØSU understreger, at det ervigtigt at udvide samarbejdet til ansøgerlandene for at lette den nødvendige tilpasning af deres miljølovgivning som helhed til den gældende EF-ret.

2.7. ØSU bemærker i denne forbindelse, at der bør opstilles mindstekrav for harmonisering af inspektøruddannelsen.

3. Konklusioner

3.1. ØSU finder denne henstilling værdifuld for en god gennemførelse af miljølovgivningen, men mener, at Kommissionen bør arbejde videre med de faser, der er planlagt til at følge efter, især inspektion af diffuse forureningskilder.

3.2. For at reducere forskellene mellem de forskellige medlemsstaters inspektionsopgaver er det også vigtigt at sikre ensartede kriterier for miljøinspektørerne, især med hensyn til deres professionsbetegnelse og uddannelse - som det er ved at ske gennem IMPEL.

3.3. I forbindelse med afsnit VII om undersøgelse af alvorlige ulykker og hændelser bør Kommissionen - under overholdelse af subsidiaritetsprincippet - kunne gribe ind for at afbøde de mangler, inspektionerne måtte have i nogle medlemslande. Det skal ske under henvisning til de artikler i EF-traktaten, der hjemler overvågning af gennemførelsen og anvendelsen af EF-lovgivningen.

3.4. ØSU er enig i, at kriterierne for EMAS-proceduren og for miljøinspektionerne bør harmoniseres, så de administrative procedurer ikke overlapper hinanden, især fordi der vil opstå en bølge af frivillig tilslutning af SMV'er, når det bliver lettere at tilpasse sig de frivillige kriterier. På denne måde fremkommer der også en mere ensartet information fra de to former for inspektion.

3.5. I tråd med sit tidligere udtrykte synspunkt i udtalelsen om gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning mener ØSU, at der bør slås til lyd for centralisering af oplysningerne fra miljøinspektionerne i et europæisk register, som Det Europæiske Miljøagentur passende kunne føre. Registeret skal være uafhængigt af de nationale registre nævnt i henstillingens afsnit VI, punkt 2, så der sikres en bedre informering af alle organisationer, der interesserer sig for miljøet.

3.6. ØSU støtter Kommissionens forslag om efter to år at gøre status over anvendelsen af henstillingen. Ved den lejlighed kunne det undersøges, om det ville være hensigtsmæssigt at udarbejde et rammedirektiv.

Bruxelles, den 28. april 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(96) 500 endelig udg. af 22.10.1996.

(2) Implementation and Enforcement of Environmental Law.

(3) EFT C 206 af 7.7.1997.

(4) Rådets forordning (EØF) nr. 1836/93, EFT L 168 af 10.7.1993.

(5) EFT C 206 af 7.7.1997.