Nr. C 230/26 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
Udtalelse  om udviklingen  i den  sociale  situation  i EF i 1980 
Den tekst,  som  har været  genstand  for udtalelsen,  er endnu  ikke  offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Kommissionen  besluttede  den 21. maj  1981,  i medfør  af artikel  198  i traktaten  om oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om det 
nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 189.  plenarforsamling,  afholdt  i Bruxelles  den 
1., 2. og 3. juli 1981,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  -
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  198, 
under  henvisning  til anmodning  af 21.  maj  1981  fra 
Kommissionen  for De europæiske  Fællesskaber  om dets 
udtalelse  om udviklingen  i den  sociale  situation  i EF i 
1980, 
under  henvisning  til beslutning,  truffet  af dets  præsidium 
den 27. januar  1981  om i forventning  om høringen  og i 
henhold  til forretningsordenens  artikel  22 at pålægge 
afdelingen  for sociale  anliggender  at udarbejde  udtalelse 
og beretning  herom, 
under  henvisning  til udtalelse,  vedtaget  af afdelingen  for 
sociale  anliggender  den  11. juni  1981, 
under  henvisning  til beretning,  aflagt  af ordføreren, 
Roger  Burnel, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  189.  ple-
narforsamling  den  1., 2. og 3. juli  1981,  mødet  den 
2. juli -
med 84 stemmer  for,  0 imod,  mens  38 undlod  at 
stemme 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
I. INDLEDNING 
1. Konsekvenser  af den  gensidige  afhængighed  mellem 
»det økonomiske«  og »det  sociale« 
1.1. I  flere  tidligere  udtalelser  har Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  klart  understreget  den  gensidige  afhæn-gighed  mellem  »det  økonomiske«  og »det  sociale«.  Denne 
gensidighed  har  fået  fornyet  aktualitet  på et tidspunkt, 
hvor  det mærkes  særlig  tydeligt,  at den økonomiske  krise 
skærper  den  sociale  situation.  Der  kan  nævnes  mange 
tilfælde,  der direkte  udspringer  af den  forværrede  situa-
tion både  på det økonomiske  og sociale  område. 
Det er gentagne  gange  blevet  påpeget,  at den økonomiske 
og sociale  situation  bør betragtes  og analyseres  under  ét, 
hvorfor  Udvalget  henstiller,  at man  undersøger,  om det er 
muligt  at forbedre  den  hidtil  anvendte  fremgangsmåde, 
hvor  man  har  udarbejdet  særskilte  udtalelser  og beret-
ninger  om den  økonomiske  og den  sociale  situation. 
1.2. Der  er sket  en foruroligende  forværring  af den 
sociale  situation  i Fællesskabet,  hvilket  kommer  til udtryk 
både  i de generelle  økonomiske  vilkår  og beskæftigelses-
situationen.  Såvel  statscheferne,  de forskellige  EF-insti-
tutioner  som  arbejdsmarkedets  parter  erkender,  at krisen 
er af strukturel  karakter.  Denne  udbredte  enighed  burde 
have  resulteret  i reelt  forpligtende  helhedsløsninger. 
Denne  holdning  ville  have  åbnet  nye  muligheder,  som 
kunne  have  bidraget  til at løse  krisens  problemer. 
Analysen  i beretningen  om den  sociale  udvikling  viser,  at 
situationen  er meget  alvorlig.  Denne  analyse  bør  foran-
ledige,  at der  efter  høring  af arbejdsmarkedets  parter 
vedtages  sammenhængende  EF-foranstaltninger. 
1.3. Forskellen  på medlemsstaternes  udviklingsnive-
au samt  deres  evne  til at imødegå  krisen  og til at udvælge 
de bedste  forholdsregler  har ikke  blot  bekræftet,  at krisen 
er strukturbetinget,  men  også  at der må radikale  ænd-
ringer  til i de økonomiske  og sociale  strategier,  der følges 
af de politiske  og pengepolitiske  instanser.  Udvalget  har 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/27 
måttet  fastslå,  at beretningen  om den  sociale  situation 
ikke indeholder  en socialpolitik,  som  kan  imødegå  krisen 
eller,  hvad  værre  er, bekæmpe  dens  strukturelle  årsager, 
som har  betydet  en mærkbar  forsinkelse  af det sociale 
fremskridt. 
2. Den  økonomiske  kontekst 
Udvalget  henviser  til bemærkningerne  i udtalelsen  om 
den økonomiske  situation,  men  ønsker  dog  at påpege 
følgende: 
2.1. Inflationen  har endnu  alvorligere  økonomiske  og 
sociale  konsekvenser  end  ellers,  når den  rammer  finan-
sielt set svage  stater,  sektorer,  virksomheder  og personer. 
Den forstærker  foreliggende  skævheder  og uretfærdighe-
der. Situationen  og udviklingen  er jo ikke  ens  i alle 
medlemsstater.  Sådan  vil det også  fortsat  være,  da hver 
stat har  sine  egne  betingelser  og vanskeligheder.  Dette 
bekræfter  betydningen  af EF-solidaritet  både  med  hensyn 
til politik  og midler.  Ingen  medlemsstats  særlige  situation 
kan lade  de andre  ligegyldige. 
2.2. Virksomhedernes  stagnerende,  og i mange  tilfæl-
de faldende  overskud  påvirker  deres  selvfinansierings-
evne  og kreditværdighed  og dermed  investeringerne  og 
beskæftigelsen. 
2.3. Købekraftens  svage  stigning  og undertiden  stag-
nation  eller  fald  nedsætter  forbruget  og leder  det i retning 
af varer,  der er umiddelbart  nødvendige  og billige. 
2.4. Statistikkerne  belyser  de gennemsnitlige  forhold 
og er meget  nyttige,  når man  ønsker  at vurdere  de store 
linjer;  men  de må ikke  tilsløre,  at der findes  situationer, 
der fjerner  sig langt  fra gennemsnittet. 
I en kriseperiode  træder  forskellene  (mellem  sociale 
kategorier,  fag,  brancher  og regioner,  etc.)  tydeligere 
frem.  Ligesom  en svag  organisme  er mere  sårbar  over  for 
sygdom,  skaber  materiel,  social  og kulturel  fattigdom 
vanskeligheder,  hvis  konsekvenser  akkumuleres. 
2.5. Konjunkturelle  foranstaltninger  er nødvendige, 
men de kan  ikke  bringe  varige  løsninger.  Naturligvis  må 
man for  at bevare  liv omgående  kurere  en sygdoms 
åbenlyse  følger,  men  man  må  også  altid  angribe  dens 
årsager,  som  ikke  udelukkende  er konjunkturelt,  men 
også  strukturelt  betingede.  Derfor  må  der  føres  en 
helhedspolitik,  der bygger  på omfattende  solidaritet. Den meget  alvorlige  økonomiske  krise,  der er fælles  for 
alle Fællesskabets  lande,  gør  EF-solidaritet  (både  poli-
tisk, økonomisk  og socialt)  til en ufravigelig  regel. 
På længere  sigt afhænger  Europas  fremtid  af medlemssta-
ternes  vilje  til allerede  nu at give  deres  politiske  samhø-
righed  og solidaritet  udtryk  i koordinerede  politiske 
aktioner. 
Løsninger,  der udelukkende  er korporatistiske  eller  natio-
nale,  kan ikke  længere  klare  problemerne  og burde  derfor 
høre  fortiden  til. Ingen  medlemsstat  kan  med  rimelighed 
gøre  sig håb  om  ved  egne  kræfter  at kunne  overvinde 
krisen.  Der  kan  kun  være  tale  om fælles  løsninger. 
2.6. Alle  EF-instanserne  har et ansvar. 
Men  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  beklager  stærkt, 
at Fællesskabets  besluttende  organer  for ofte  har svigtet 
ved ikke  vedholdende  nok  at have  været  opmærksomme 
på det sociale  aspekt  i den fælles  politik. 
Det er derfor  absolut  nødvendigt,  at Fællesskabets  beslut-
tende  instanser  i hast  tager  nogle  drastiske  sociale  initia-
tiver,  især  på beskæftigelsesområdet. 
2.7. Vækst  er ikke  et mål  i sig selv.  Den  har  kun 
mening  set i forhold  til menneskelige  og sociale  målsæt-
ninger. 
Men  der er fare  for,  at de tidligere  vækstrater  ikke  kan 
genskabes  foreløbigt. 
Da der  ikke  kan  være  tale  om  at opgive  de sociale 
målsætninger,  må man  finde  en ny strategi  ror kombine-
ret økonomisk  og social  udvikling,  både  på arbejdslivets 
og forbrugets  område.  F.eks.  skal  man  måske  gå mere  i 
retning  af et forbrug  af kollektive  serviceydelser  (f.eks. 
offentlig  transport  i stedet  for individuel  transport).  Det, 
man nu må overveje,  er uden  tvivl  en anden  form  for 
vækst,  som  i højere  grad  prioriterer  de kvalitative  aspek-
ter. 
2.8. Trods  deres  aktuelle  vanskeligheder  er Fællesska-
bets lande  fortsat  rige,  sammenlignet  med  andre  lande, 
hvis situation  er præget  af stor  fattigdom. 
Intet  højtudviklet  land  kan  stille  sig ligegyldigt  til under-
udviklingens  konsekvenser.  Med  alle  sine  menneskelige 
og sociale  ressourcer  til at udvise  solidaritet,  må  EF 
intensivere  sin indsats  over  for udviklingslande,  under 
fuld respekt  for deres  identitet  og frihed.  Samtidig  må det 
være  mere  opmærksom  på det sociale  aspekt  i den  nye 
internationale  arbejdsfordeling. 
Nr. C 230/28 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
Den overdrevne  hensyntagen  til nationale  interesser 
skader  sammenholdet  inden  for EF;  men  det  ville  være 
lige så stor  en fejl,  om Europa  handler  ud fra en følelse  af 
selvtilstrækkelighed.  EF-ånden  kan  kun  føre  til åbenhed, 
der rækker  ud over  de 10 landes  territoriale  grænser. 
Europa  bør  fremstå  som  en enhed  og især  deltage  i 
debatterne  om  den  nye  internationale  økonomiske 
orden. 
II. BESKÆFTIGELSE 
1. Den  alvorlige  forværring  af beskæftigelsessitua-
tionen 
1.1. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  har  valgt  at 
gøre  beskæftigelsen  til hovedtema  i sin udtalelse  om den 
sociale  situation.  Det  skyldes  arbejdsløshedens  voldsom-
me omfang  og dens  alvorlige  konsekvenser  for de men-
nesker,  der  mister  deres  beskæftigelse,  og for  deres 
familier. 
Tilmed  er arbejdsløshedens  virkninger  ikke  begrænset  til 
de personer,  der direkte  er ramt.  Hele  samfundet  berøres. 
Der er ikke  mange,  der kan  være  sikre  på ikke  selv  en dag 
at miste  deres  arbejde. 
1.2. Den  31. december  1980  var der i EF tæt ved 8 mio 
heltidsarbejdsløse,  hvortil  kommer  de deltidsarbejds-
løse. 
Fra december  1979  til december  1980  steg  antallet  af 
arbejdsløse  med  29%. 
For øjeblikket  (april  81)  er 41,8%  af de arbejdsløse 
kvinder,  og 40%  er unge  under  25 år. 
Det er sandsynligt,  at arbejdsløshedstallet  regnet  i årsgen-
nemsnit  i 1981  vil stige  med  mellem  y4  og y3  i forhold  til 
1980. 
Det er de hårde  kendsgerninger. 
1.3. Kommissionen  slår  fast,  at beskæftigelsen,  er-
hvervslivet  og den  sociale  sektor  længe  endnu  vil være 
påvirket  af krisen.  Der  må  derfor  etableres  en stadig 
snævrere  forbindelse  mellem  finansiel  støtte  til virksom-
hederne,  omstruktureringspolitik  og  erhvervsmæssig 
omstilling  og udvikling  på den  ene  side,  og målsætnin-
gerne  på beskæftigelsesområdet  på den  anden  side. 
Derfor  må der forud  for alle erhvervspolitiske  beslutning-
er iværksættes  en høringsprocedure  inden  for de berørte 
sektorer.  Kun  således  er det  muligt  på demokratisk 
grundlag  at indlede  en debat  mellem  erhvervs-  og sam-
fundslivets  parter  om  de mere  generelle  aspekter  i den 
økonomiske  politik  og f.eks.  retningslinjerne  for skatte-, 
pris-,  penge-  og kreditpolitikken  samt  fremme  af investe-
ringerne  og forvaltningen  af de sociale  sikkerhedsord-
ninger. 2. Arbejdsløshedens  konsekvenser 
2.1. Det  økonomiske  og  sociale  Udvalg  har  altid  betrag-
tet det  som  en  væsentlig  rettighed  at kunne  få 
arbejde 
Den,  der  fratages  en væsentlig  rettighed,  sættes  i en 
situation,  hvor  han  føler  sig mindreværdig  uden  selv  at 
bære  nogen  skyld  herfor.  Den  arbejdsløse  deltager  ikke  i 
det aktive  liv. Han  understøttes  af det offentlige,  er ofte  en 
outsider,  et udskud.  Sådan  kan  han  i det mindste  let selv 
komme  til at betragte  sin  situation,  hvis  han  mister 
modet. 
2.2. Foruden  personlige  har  arbejdsløsheden  også 
familiemæssige  konsekvenser,  hvis  den  trækker  i lang-
drag. 
Den går  ud over  familiens  ressourcer.  Den  kan  bryde 
harmonien  i et ægteskab.  Undertiden  kommer  den  i vejen 
for børnenes  skolegang  og uddannelse. 
Særlig  tragiske  er de tilfælde,  hvor  flere  medlemmer  af 
samme  familie  (forældre  og voksne  børn)  bliver  arbejds-
løse.  Dem  bliver  der flere  og flere  af. 
2.3. Vel  er princippet  om mænds  og kvinders  ligeret 
anerkendt.  Men  når  en kvinde  - hvad  enten  hun  har 
valgt  eller  er tvunget  til at kombinere  sin rolle  i familien 
med et erhvervsarbejde  - mister  sit job,  kommer  det 
frem,  at samfundet  er uretfærdigt  og utilstrækkeligt 
tilpasset,  i høj grad  indrettet  af og for mænd.  Selv  med 
samme  uddannelse  og kunnen  er det  ikke  givet,  at en 
kvinde  betragtes  som  mandens  ligemand. 
2.4. Endnu  værre  er det,  når arbejdsløsheden  rammer 
de unge.  Den  nedbryder  deres  entusiasme  og knuser  deres 
håb. 
Mangel  på beskæftigelse  kan  forlede  unge  mennesker  til 
mange  slags  udskejelser,  f.eks.  vold,  stofmisbrug,  alko-
holisme  og tyveri. 
De unge,  som  man  nægter  at ansætte  med  den  begrun-
delse,  at de savner  erfaring,  opfatter  afslaget  som  en slags 
fordom  mod  ungdommen. 
2.5. På  et tidspunkt,  hvor  den  hårde  økonomiske 
konkurrence  og de mange  udækkede  behov  og uløste 
problemer  - ikke  blot  inden  for Fællesskabet  - stiller 
krav  om fuld  udnyttelse  af al entusiasme  og al kunnen, 
siger  man  nej til bistand  fra over  8 mio  mænd  og kvinder, 
der ikke  ønsker  andet  end  at komme  i arbejde. 
2.6. Socialpolitikken  og de sociale  institutioner  finan-
sieres  hovedsagelig  via  to kilder,  nemlig  dels  bidrag 
beregnet  af lønninger  og andre  erhvervsmæssige  indkom-
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/29 
ster, dels  skatter  af indkomsten,  forbrug  og virksomheds-
overskud. 
Arbejdsløsheden  reducerer  lønmassen  og dermed  de 
sociale  institutioners  og staternes  ressourcer. 
Men  samtidig  med  at de finansielle  midler  stagnerer, 
reduceres  eller  kun  øges  langsomt,  tager  behovene  stærkt 
til. 
Man  kan  ikke  uden  videre  udvide  beregningsgrundlaget 
hverken  for de sociale  bidrag  eller  skatterne,  for dermed 
reduceres  den  disponible  indkomst  yderligere,  forbruget 
begrænses  og virksomhedernes  investeringer  hæmmes. 
3. Personlige  og politiske  holdninger  til arbejdsløs-
heden 
3.1. Da  beskæftigelsesproblemet  er så vigtigt,  må man 
nå frem  til en aktiv  arbejdskraftpolitik  ved at nedbryde 
skrankerne  på arbejdsmarkedet,  finde  en sammenhæn-
gende  løsning  på dets  problemer  og i højere  grad  koor-
dinere  alle  eksisterende  finansielle  instrumenter  og mid-
ler. Man  må komme  bort  fra den  opfattelse,  at arbejds-
markedet  er en statisk  størrelse,  et simpelt  resultat  af 
udbud  og efterspørgsel. 
3.2. Det  er desuden  nødvendigt  at påvirke  alle  de 
fænomener,  der  har  indflydelse  på de kvalitative  og 
kvantitative  ændringer  i beskæftigelsessituationen;  kvali-
tativt  og kvantitativt  må man  i videst  muligt  omfang  styre 
udbudet  ved  hjælp  af en vurdering  af behovene  og 
vedtagelse  af retningslinjer  for den faglige  uddannelse  og 
efteruddannelsen.  Den  faglige  uddannelse  må udbygges 
til en vedvarende  uddannelse  og indgå  i en aktiv  arbejds-
kraftpolitik,  så den  ikke  længere  betragtes  isoleret  uden 
sammenhæng  med  den  økonomiske  og sociale  politik. 
3.3. Udvalget  bemærker  endelig,  at kravet  om 
arbejdskraftens  mobilitet  hænger  sammen  med  udviklin-
gen og ændringerne  på det teknologiske  og strukturelle 
plan samt  omlægningerne  af produktions-  og distribu-
tionsapparatet. 
3.4. I  politik  tæller  holdningen  og viljen  ofte  lige  så 
meget  som  foranstaltningernes  indhold. 
3.5. Bortset  fra de helt  aktuelle  situationer,  som  der 
hurtigt  må findes  en løsning  på, rejser  beskæftigelsespro-
blemet  en række  vedvarende,  fundamentale  problemer, 
der hænger  nøje  sammen  med  opfattelsen  af målsætnin-
gen for økonomien  og socialpolitikken. Det drejer  sig om menneskets  placering  i det økonomiske 
og sociale  liv, om de rettigheder,  der tilkommer  det,  og 
det mål  af autonomi  og initiativ,  der overlades  det.  Alt 
dette  må afstemmes  med  forpligtelsen  til at sikre  den 
ligevægt,  der  er nødvendig,  for  at det  personlige  og 
samfundsmæssige  liv kan trives,  og det i en situation  hvor 
stater,  virksomheder,  individer  og familier  møder  nye 
krav. 
3.6. Men  arbejdsløsheden  må aldrig  fremstilles  som 
noget  uundgåeligt  eller  som  et for  fremtiden  normalt 
element  i det økonomiske  liv,  som  blot  skal  indregnes 
matematisk  ved siden  af andre  faktorer,  når det drejer  sig 
om at skaffe  de nødvendige  midler  til at finansiere 
arbejdsløshedsunderstøttelsen. 
3.7. Da  arbejdet  er en væsentlig  rettighed,  er bekæm-
pelse  af arbejdsløsheden  først  og fremmest  et spørgsmål 
om at tilrettelægge  det økonomiske  liv på en sådan  måde, 
at alle  kan finde  et job,  der skaffer  dem  de midler,  de har 
brug  for til livets  opretholdelse. 
Det er hverken  ønskeligt  fra et menneskeligt  synspunkt 
eller økonomisk  fornuftigt  at tillade  en ubegrænset 
stigning  i den sociale  bistand. 
3.8. Der  findes  ingen  lette  løsninger  på arbejdsløs-
hedsproblemet;  forenklede  svar  eller  lynindgreb  gør det 
ikke.  Hvis  problemet  var så harmløst,  havde  det forresten 
forlængst  været  løst. 
Løsningen  ligger  først  og fremmest  i, at der iværksættes 
en ny, omfattende  økonomisk  og social  strategi. 
3.9. At  bekæmpe  arbejdsløsheden  vil sige  at vælge  en 
politisk  holdning  og i praksis  vise  sin vilje  til at være 
solidarisk. 
Solidaritet  kan  ikke  dekreteres  ensidigt  af nogen  part, 
men kun  optræde  som  udtryk  for en konsensus,  der viser 
alles  vilje  til ved  fælles  hjælp  at nå et fælles  mål. 
I den  forbindelse  må man  - uden  dog  at overvurdere 
problemets  betydning  - konstatere  at sort  arbejde,  på 
grund  af dets  illegale  karakter,  udgør  en alvorlig  forstyr-
relse  af det økonomiske  og sociale  liv, især  da det tager  til i 
omfang.  Det strider  mod  virksomhedernes  interesser  (tab 
af omsætning),  mod  staternes  (tab  af skatteprovenu), 
mod de sociale  institutioners  (tab  af socialsikringsbidrag) 
og mod  de arbejdsløses  (tab  af potentielle  jobs).  Men  sort 
arbejde  kan  ikke  manes  i jorden  med  moralprædikener 
over dem,  der udfører  det,  og dem,  der benytter  sig af det. 
Derfor  må man  overveje  konkrete  foranstaltninger,  der 
kan reducere  dets  betydning,  f.eks.  opvurdering  af ma-
nuelt  arbejde,  støtte  til håndværkere  og skattemæssige 
incitamenter. 
Nr. C 230/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
3.10.  Det  må undersøges,  om medlemsstaternes  ind-
komstpolitik  er effektiv,  og hvordan  de sociale  bidrag 
påvirker  beskæftigelsen. 
Alle medlemsstater  forsøger  at mindske  afstanden  mellem 
høje  og lave  indkomster.  De søger  ad politisk  vej  at 
reducere  de sociale  skævheder. 
Til at opnå  dette  anvender  de først  og fremmest  ind-
komstskatten  og de sociale  sikringsbidrag.  Som  bekendt 
er der  forskelle  på medlemsstaternes  opkrævning  af 
skatter  og sociale  bidrag,  både  hvad  angår  strukturen  og 
satserne.  Af hensyn  til retfærdighed  og indvirkning  på 
beskæftigelsen  er det ikke  uden  betydning,  om de for-
trinsvis  benytter  skatter  eller  sociale  bidrag. 
Lønindkomster  er lette  at fastslå;  for andre  indkomsters 
vedkommende  er det sværere.  Indkomstpolitik  kan  ikke 
udelukkende  berøre  lønindkomsterne,  men  må omfatte 
alle og alles  indkomster. 
De sociale  institutioner  og specielt  socialsikringen  finan-
sieres  forskelligt  i de enkelte  medlemsstater;  nogle  steder 
mest  ved  hjælp  af skatter,  andre  steder  især  via sociale 
bidrag. 
Den del af de sociale  bidrag,  der beregnes  af lønnen  og 
udredes  af virksomhederne,  indgår  i omkostningerne  ved 
at producere  varer  og tjenesteydelser.  Kan  en virksomhed 
ikke i sine  salgspriser  få dækning  for alle  sine  omkost-
ninger,  går det ud over  driftsresultatet,  og dens  aktivitet 
og dermed  dens  arbejdskraftbehov  kommer  i fare,  Hvis 
den for  at få dækket  sine  omkostninger  sætter  sine 
salgspriser  for højt,  risikerer  den  at oparbejde  et lager  af 
forældede  varer.  Det  skader  dens  aktivitetsniveau  og 
dermed  beskæftigelsen. 
Dette  dilemma  må ikke  løses  på en sådan  måde,  at det går 
ud over  de sociale  institutioners  finansielle  situation,  da 
deres  indsats  er uundværlig. 
3.11.  Som  Kommissionen  konstaterer,  skyldes  den 
nuværende  stagnation  i den økonomiske  aktivitet  ikke,  at 
behovene  er mættede;  snarere  er årsagen  de problemer, 
der er forbundet  med  at omdirigere  kapital,  menneskelige 
ressourcer  og potentiel,  så de kommer  til at tjene  den 
latente  efterspørgsel  såvel  i som  uden  for Fællesskabet. 
Der eksisterer  omfattende  behov  på områder,  der har at 
gøre  med  nye  energiformer  og energibesparelse.  Dækkes 
de, vil det på længere  sigt  gavne  virksomhedernes  kon-
kurrenceevne,  da deres  omkostninger  mindskes.  Det  vil forbedre  borgernes  levestandard  og reducere  energifattige 
og valutasvage  staters  afhængighed. 
Der findes  også  behov  inden  for områder  i forbindelse 
med information,  automatisering,  anvendelse  af robotter 
og forskellige  tjenesteydelser.  Det er paradoksalt,  om det 
skulle  være  nødvendigt  på automatiseringens  og robotik-
kens  område  f.eks.  at anvende  produkter,  der er frem-
stillet  uden  for EF, når sådan  teknologi  - der  uden  tvivl 
undertiden  er nødvendig  - samtidig  kan  skade  beskæf-
tigelsen  i Fællesskabet. 
Forskellige  aktiviteter  af social  og kulturel  karakter,  der 
er knyttede  til begreberne  livskvalitet  og miljøbeskyttelse, 
kunne  udvikles  kraftigt,  da ikke  alle behov  opfyldes.  Der 
må naturligvis  skaffes  penge  til sådanne  aktiviteter  (både 
til iværksættelse  og drift);  men  der kan  frigøres  midler  via 
besparelser  på andre  budgetposter.  Som  eksempel  kan 
nævnes,  at de forskellige  hjemmehjælpsordninger  reduce-
rer hospitalsudgifterne,  der tynger  både  patienterne  og 
samfundet. 
Der er for mange  ting,  der kører  videre,  fordi  man  ikke 
bruger  fantasien  tilstrækkeligt.  Man  går  fortsat  ud fra 
gamle  ideer,  skønt  situationen  udvikler  sig hastigt  og 
gennemgribende,  så der  er behov  for  tilbundsgående 
revision  af holdninger,  metoder  og midler. 
Blot ét eksempel:  Hvorfor  anvender  man  ikke  så vidt 
muligt  arbejdsløshedsunderstøttelsen  til at lønne  stillin-
ger, der kan  imødekomme  et reelt  socialt  behov? 
3.12.  Tilskyndelsen  til fleksibilitet,  mobilitet  og ini-
tiativ  er i vidt  omfang  afhængig  af kvaliteten  af den 
teoretiske  og praktiske  uddannelse,  der gives  i skolen  og 
vedligeholdes  ved  hjælp  af efteruddannelse. 
Snarere  end mænd  og kvinder,  der er tilpassede,  drejer  det 
sig om at uddanne  mænd  og kvinder,  der kan  tilpasse  sig, 
så de kan  følge  med  udviklingen  i stedet  for at blive  ofre 
for den. 
Man  må fremme  vekseluddannelse  og efteruddannelse, 
der henholdsvis  gør eleverne  bekendt  med  virksomheder-
ne og giver  arbejderne  mulighed  for at bevare  og udvide 
deres  kunnen. 
I en vis periode  af livet  ønsker  forældre  - specielt  mødre 
- at hellige  sig børnenes  pasning  og opdragelse:  Fami-
liepolitikken  bør muliggøre  et sådant  valg,  som  på ingen 
måde  skal  være  uigenkaldeligt.  De pågældende  forældre 
må have  mulighed  for bagefter  at genindtage  deres  plads  i 
erhvervslivet.  Det  kan  i realiteten  kun  lade  sig gøre,  hvis 
de har adgang  til efteruddannelse. 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/31 
I den  forbindelse  gentager  Udvalget  sine  tidligere 
bemærkninger  om,  at der må tillægges  den  europæiske 
socialfond  en mere  aktiv  rolle  i beskæftigelsespolitikken, 
og at den må have  stillet  midler  til rådighed,  der bedre  står 
mål med  behovene.  Der  skal  samtidig  mindes  om,  at 
Udvalget  snart  (inden  31.  december  1982)  skal  afgive 
udtalelse  om en eventuel  reform  af socialfonden. 
At piger  og drenge  har adgang  til samme  undervisning  og 
samme  fag,  og at en holdningsændring  har  fjernet  det 
absolutte  skel,  der længe  bestod  mellem  erhvervsarbejde 
og forældrefunktioner  - har  medført,  at nye  behov 
kommer  til orde,  og at der sker  en ny efterspørgsel  efter 
jobs.  Visse  fag er ved i vidt omfang  at blive  kvindefag;  det 
gælder  f.eks.  undervisning.  Men  man  må  ønske  og 
henstille,  at ligestillingsreglerne  ikke  perverteres,  så kvin-
der systematisk  anvendes  på de laveste  trin  i alle  faglige 
hierarkier. 
Der er behov  for forsøg  og forhandlinger,  der kan  føre  til 
større  fleksibilitet  i forbindelse  med  arbejdet  og tilbud  om 
forskellige  former  for arbejde  (heltids,  deltids  osv.).  Men 
man må sørge  for,  at arbejdstagernes  rettigheder  garan-
teres  uanset  arbejdsform. 
Udviklingen  på arbejdsområdet  gør det nødvendigt,  at 
der samtidig  sker  en udvikling  af foreningslivets  mulighe-
der. Hvad  der  vindes  ved  arbejdstidsforkortelsen,  må 
ikke ende  som  spildtid,  både  menneskeligt  og socialt  set. 
Et af de store  problemer,  som  de højtudviklede  samfund 
nu står  overfor,  angår  tiden  og livsrytmen.  Det ville  være 
ønskeligt,  om Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  tog et 
initiativ  på dette  område,  for der er her tale om et egentligt 
socialt  problem,  der fortjener  grundig  overvejelse. 
Hver  gang  der indledes  en undersøgelse  på et teknisk  eller 
teknologisk  plan,  der kan  få indflydelse  på beskæftigelsen 
(f.eks.  reducere  antallet  af arbejdspladser,  skabe  behov 
for nye typer  arbejdskraft  eller  ændre  arbejdsbetingelser-
ne), bør  der  samtidig  - og  ikke  først  bagefter  - i 
samarbejde  med  arbejdsmarkedets  parter  gennemføres  en 
undersøgelse  af ændringernes  sociale  konsekvenser. 
EF kan vise  sin vilje  til at hjælpe  udviklingslandene  ved at 
sende  dem  arbejdere,  der kunne  være  dem  til støtte  med 
deres  entusiasme  og kunnen.  Her  kan  EF-landene  finde 
beskæftigelsesmuligheder.  For øjeblikket  gøres  der ikke 
nok for at uddanne  dem,  der  kunne  varetage  sådanne 
stillinger.  Medlemsstaterne  bør  opfordres  hertil. 
Reduktion  og tilpasning  af den årlige  arbejdsmængde  kan 
i visse  tilfælde  medvirke  til at fjerne  arbejdsløsheden,  men 
bør ikke  alene  gennemføres  i dette  øjemed.  Udvalget 
glæder  sig over,  at dette  spørgsmål  snart  igen  tages  op på 
EF-plan  og udtrykker  ønske  om,  at der som  resultat  heraf kan gennemføres  foranstaltninger,  der - under  hensyn-
tagen  til de forskellige  berørte  parters  interesser  - kan 
bidrage  positivt  til kampen  mod  arbejdsløsheden. 
Udvalget  understreger  ligeledes,  at man  grundigt  må 
undersøge  sammenhængen  mellem  nedsættelse  af arbejds-
tiden  og udnyttelse  af produktionsapparatet.  For at være 
troværdigt  må  forslaget  omfatte  en begrænsning  af 
systematisk  anvendelse  af overarbejde  og en forøgelse  af 
hvileperioderne. 
Men  en omfordeling  af det eksisterende  arbejde  til fordel 
for de unge,  hvis  situation  der især  må gøres  noget  ved, 
må ikke  foretages  uden  hensyntagen  til de ældre  arbejds-
tageres  situation.  Det  henstilles  derfor,  at der  ofres 
opmærksomhed  på forberedelse  til pensionisttilværelsen 
og i almindelighed  på politik  og foranstaltninger,  der 
vedrører  de ældre. 
Folk,  der ønsker  at starte  en virksomhed,  bør have  mere 
finansiel  og teknisk  bistand,  især  hvis  det drejer  sig om 
unge-mennesker,  og brancher  der  kan  give  beskæfti-
gelse. 
Den beskæftigelsesskabende  politik  bør  omfatte  alle 
virksomhedsforme  også  kooperativer,  som  inden  for visse 
områder  og i visse  lande  har  vist  evne  til at fremme 
beskæftigelsen. 
3.13.  Hvad  angår  fordelingen  af de offentlige  udgifter 
på beskæftigelsesområdet,  mener  Udvalget,  at den  ved-
varende  stigning  i arbejdsløsheden  og dermed  udgifterne 
til arbejdsløshedsunderstøttelse  bør tilskynde  til en vur-
dering  af dels  de komparative  omkostninger  ved  denne 
understøttelse  dels  omkostningerne  ved  oprettelse  og 
aflønning  af produktive  stillinger  til imødekommelse  af 
udækkede  sociale  behov. 
Det er ikke  tilstrækkeligt  at konstatere,  at visse  regioner 
er hårdere  ramt  eller  mere  udsatte  end  andre,  hvis  man 
ikke prioriterer  solidariteten  over  for dem. 
Samme  gælder  for de mest  sårbare  sociale  kategorier  (de 
unge,  kvinderne,  dårligt  kvalificerede  arbejdstagere,  han-
dicappede  osv.). 
Det er nødvendigt  at støtte  de arbejdsløse  og deres 
familier  finansielt,  men  det  må  ikke  føre  til, at man 
glemmer  at yde dem  den moralske  støtte,  som  de også  har 
krav  på. 
Al hjælp  må være  præget  af respekt  for modtageren,  så 
han ikke  bekræftes  i en tilstand  af social  invaliditet  og 
mindreværd. 
Nr. C 230/32 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
Derfor  er det nødvendigt  igen  og igen  at fremhæve,  hvor 
vigtigt  det er at tilbyde  de arbejdsløse  faglig  uddannelse, 
så de kan bevare  troen  på sig selv og på samfundet,  idet de 
dermed  har  større  håb  om  takket  være  en personlig 
indsats  at kunne  komme  i arbejde  igen. 
3.14.  I  en kriseperiode  er der ekstra  stort  behov  for 
information. 
Utilstrækkelig  information  kan  føre  fantasien  på vild-
spor.  Den  kan  vække  falsk  håb  eller  frygt  og forårsage 
konflikter. 
De arbejdsløse  har også  behov  for information,  især  om 
deres  rettigheder  og om arbejdsmarkedet,  så de bedre  kan 
målrette  deres  søgen. 
Der findes  særlige  administrative  instanser,  der  har  til 
opgave  at hjælpe  de arbejdsløse  med  at komme  i arbejde 
igen.  Medlemsstaterne  bør  opfordres  til at give  dem 
organisatoriske  midler,  der er tilpasset  behovenes  udvik-
ling. 
Stillingsannoncerne  i pressen  og rekrutteringen  gennem 
de specialiserede  bureauer  er i almindelighed  underkastet 
regler,  der tilsigter  at beskytte  de beskæftigelsessøgende. 
Sådan  bør det være  i alle tilfælde,  og ingen  diskriminering 
(f.eks.  med  hensyn  til køn  eller  alder)  må finde  sted,  som 
reelt  savner  forbindelse  med  arten  af den  stilling,  der er 
tale om. 
3.15.  Men  det  er klart,  at man  bedst  opnår  fuld 
beskæftigelse  ved  at støtte  og udvikle  erhvervsaktivite-
ten. 
De foranstaltninger,  der  gennemføres  for at tilskynde 
virksomhederne  til at skabe  beskæftigelse,  må udformes 
under  hensyntagen  til de små  og mellemstore  virksomhe-
ders og håndværkets  ansættelseskapacitet.  Således  må 
visse  regler  - der  er gode  nok  i forbindelse  med  store 
virksomheder,  men  ikke  altid  kan  generaliseres  - tilpas-
ses deres  størrelse  og administrative  muligheder. 
3.16.  Nedgangen  i den  aktive  landbrugsbefolkning 
må ikke  betragtes  som  noget  uafvendeligt.  Alle  bestræ-
belser,  der udfoldes  for virkelig  at fastholde  den  aktive 
landbrugsbefolkning,  er midler  i kampen  mod  arbejdsløs-
heden.  I mange  tilfælde  har landarbejderne  ikke  tilstræk-
kelig  grunduddannelse  til at skaffe  sig anden  beskæftigel-
se, bortset  fra  mindre  kvalificerede  jobs.  Flugten  fra 
landet  til byerne,  navnlig  unge  og familier,  rejser  proble-
mer,  både  for de personer,  der således  omplantes,  og for 
de områder  der således  berøves  deres  vitalitet. Disse  bemærkninger  giver  anledning  til at henstille,  at de 
unge  på landet  får samme  rettigheder  og samme  mulig-
heder  for uddannelse  som  ungdommen  i byerne. 
Der bør  tilskyndes  til oprettelse  af virksomheder  i land-
distrikterne,  især  virksomheder  der  har  tilknytning  til 
landbruget.  Dermed  ville  man  dels  skabe  liv i disse 
distrikter,  og dels  modvirke  arbejdsløsheden. 
Nedgangen  i antallet  af aktive  i landbruget  skyldes  en hel 
række  årsager,  der ikke  alle  er af social  karakter.  Nogle 
hænger  sammen  med  ændringer  i dyrknings-  og opdræt-
ningsmetoder.  Andre  har at gøre  med  landbrugets  falden-
de indkomster  og den  førte  jordpolitik. 
III. SOCIAL  SIKRING 
1. Generelle  bemærkninger 
1.1. Hvis  beskæftigelsessituationens  alvor  ikke  havde 
krævet  så indgående  opmærksomhed,  ville  en detaljeret 
behandling  af problemerne  i forbindelse  med  den  sociale 
sikring  ligeledes  have  været  på sin plads,  så meget  mere 
som man  i beretningen  om den  sociale  situation  lægger 
vægt  på væksten  i sundhedsudgifterne. 
Udvalget  gentager,  at den  sociale  sikring,  som  beskytter 
og fremmer  befolkningens  sundhed  og velfærd,  er et 
erhvervet  gode,  som  skal  bevares  i fremtiden. 
1.2. Når  det er vanskeligere  at afpasse  de finansielle 
midler  efter  behovene,  bør de, der på den ene eller  anden 
måde  nyder  godt  af de sociale  sikringsordninger,  udvise 
større  solidaritet  og disciplin,  idet  virkningen  af dem  er 
direkte  afhængig  af virksomhedernes,  statens  og bruger-
nes finansieringsevne. 
1.3. Skævheden  i befolkningsstrukturen  øver  indfly-
delse  både  på den sociale  sikrings  finansiering  og udgifter, 
og alvoren  i den  demografiske  situation  skal  i denne 
forbindelse  understreges,  idet  den  naturlige  nettobefolk-
ningstilvækst  ikke  længere  er sikret  i næsten  samtlige 
EF-lande. 
Trods  de vanskeligheder,  der er forbundet  med  enhver 
analyse  af dette  meget  komplicerede  problems  årsager  og 
virkninger,  er det ønskeligt,  at Udvalget  udtrykker  sin 
interesse  for den  demografiske  situation  ved  at yde  sit 
bidrag  til en undersøgelse  af denne  situations  økonomiske 
og sociale  konsekvenser.  Det  demografiske  element  bør 
indgå  i de økonomiske  og sociale  analyser. 
Man  må dog  ikke  glemme,  at der efter  en periode  med  et 
faldende  antal  fødsler  nødvendigvis  følger  en periode  med 
en stigning  i fødselstallet.  Når  dette  sker  i Europa,  vil vi 
blive  vidne  til, at et faldende  antal  erhvervsaktive  vil 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/33 
komme  til at forsørge  dels  et stigende  antal  børn  og dels  et 
større  antal  ældre  end  i dag. heden  generelt)  er vigtige  forudsætninger  for at udgifterne 
for samfundet  og patienterne  selv  kan  mindskes  effektivt 
uden  på mindste  måde  at skade  sundheden. 
2. Sygesikring 
2.1. Inden  for de forskellige  socialsikringsordninger 
er det  udgifterne  til sygesikringen,  der  generelt  stiger 
hurtigst. 
2.2. Stigningen  i udgifterne  i forbindelse  med  sygdom 
skyldes  i meget  høj grad  udviklingen  i behandlingsformer-
ne og større  anvendelse  af medicinske  ydelser.  Forbed-
ringen  af diagnosticeringsmetoderne  og behandlingsfor-
merne  har  en positiv  indvirkning  på højnelsen  af 
det generelle  sundhedsniveau.  Levealderen  er blevet  for-
længet. 
Visse  sygdomme,  som  indtil  for nylig  var meget  alvorlige, 
er forsvundet  eller  aftaget  i omfang.  Andre  (hjerte-  og 
karsygdomme,  kræft  osv.)  behandles  effektivt.  Børnedø-
deligheden  er faldet  betydeligt.  Ældre  bevarer  deres 
fysiske  og intellektuelle  uafhængighed. 
Æren  for  denne  succes  må  tilskrives  videnskaben  og 
lægegerningen,  personalet  inden  for sundhedssektoren, 
forskerne  og medicinalindustrien.  Statens  og de sociale 
sikringsorganers  meget  store  finansielle  bidrag  har gjort 
dem mulige. 
Dette  fremskridt  er en erhvervet  social  rettighed,  og vi er 
alle ansvarlige  for anvendelsen  af den  sociale  sikrings 
midler.  Problemet  er ikke  at foretage  et valg  mellem  dem, 
der skal  have  ret til den  bedst  mulige  behandling,  men 
derimod  er det op til den  enkelte  af os at udvise  fornuft  i 
anvendelsen  af den  hjælp,  der står  os åben.  Ansvar  og 
solidaritet  er nøje  forbundet. 
2.3. Det  forebyggende  arbejde  skal  fortsættes,  da det 
allerede  har vist  sig at have  båret  frugt.  F.eks.  er antallet 
og omfanget  af arbejdsulykker  på det  seneste  faldet 
støt. 
Uddannelse  og sundhedslære,  bevidstgørelsen  omkring 
farerne  og omkostningerne  i forbindelse  med  visse  mis-
brug  (tobak,  spiritus,  dårlige  kostvaner,  forjaget  tilværel-
se), omkring  visse  politiske  fejl  og mangler  (menneske-
fjendtlig  byplanlægning,  dårlig  støjisolation,  dårlig  vejin-
frastruktur  osv.)  samt  selvdisciplin  (hos  læger,  der udste-
der recepter,  hos de syge  og deres  familier,  hos offentlig-Personalet  inden  for sundhedssektoren,  familierne,  sko-
len, medierne  bør spille  en endnu  større  opdragende  rolle, 
hvilket  de bør tilskyndes  til. 
2.4. Man  bør ligeledes  undgå  unødvendige  indlæggel-
ser. Hospitalerne  bør  derfor  ikke  sørge  for  ældre  og 
enlige,  som  ikke  har behov  for at blive  indlagt  til kirurgisk 
eller medicinsk  behandling.  Der  bør  være  andre  insti-
tutioner,  som  er bedre  egnede  og billigere  at drive.  Som 
tidligere  nævnt  burde  hjemmehjælpsordningerne  udbyg-
ges, da de bidrager  til at mindske  hospitalsudgifterne  ved 
at begrænse  varigheden  af hospitalsophold. 
Det er ligeledes  vigtigt  at sørge  for en fornuftig  fordeling 
af udstyr  og teknisk  apparatur  af mere  kompliceret 
karakter;  dette  for at sikre  rationel  anvendelse  og undgå 
overlapning,  som  er ensbetydende  med  overflødige  inve-
steringer  og høje  driftsomkostninger. 
2.5. Udgifterne  ved  fravær  som  følge  af sygdom  er 
fortsat  betydelige  og stigende. 
Det er et problem,  man  ikke  kan  vige  uden  om,  men  en 
mere  detaljeret  analyse  af situationen  må gå forud  for 
enhver  behandling  af spørgsmålet.  Ting,  der spiller  ind, 
er visse  lægers  overdrevne  tolerance,  vanskeligheden  ved 
at vurdere  alvoren  af visse  belastninger,  visse  forsikredes 
holdning,  men  også  visse  arbejdsvilkår,  hvor  interessant 
et givent  job er og den selvstændighed,  det giver  arbejds-
tageren.  Det er dog  et problem,  hvor  man  må vare  sig for 
at generalisere  for hurtigt. 
2.6. Huslægens  rolle  bør opvurderes.  Han  indtager  en 
central  plads  inden  for den medicinske  forsorg.  Det er den 
almindelige  praktiserende  læge,  man  først  henvender  sig 
til. Han  kan  bidrage  til at forebygge  sygdomme,  da han 
kender  familiens  omstændigheder.  Han  indtager  en pri-
vilegeret  stilling  i forhold  til patienten  og dennes  familie. 
Han iværksætter  omfattende  behandlinger  i hjemmet  og 
kontrollerer  effektiviteten  heraf.  Han  kan  afgøre,  om der 
skal henvises  til en specialist  eller  foretages  hospitalsind-
læggelse. 
Skønt  der  foregår  talrige  kontakter  mellem  læger  på 
fællesskabsplan  og internationalt  plan,  er dette  i langt 
mindre  grad  tilfældet  for forsorgsledere  inden  for sund-
Nr. C 230/34 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
hedssektoren  og ansvarlige  for socialsikringsinstitutio-
nerne.  Dette  er beklageligt,  for  sådanne  møder  ville 
muliggøre  en udveksling  af erfaringer  og sammenligning 
af omkostninger. 
2.8. De  samlede  medicinudgifter  over  den  sociale 
sikring  er så meget  desto  højere,  som  en forholdsvis  stor 
del af medikamenterne  ikke  anvendes.  Selvbehandling  og 
visse  medikamenters  emballering  og form  indvirker  på 
medicinudgifterne. 
Gennem  virksomhedernes  forskningsafdelinger  stiller 
medicinalindustrien  nye  produkter  til lægernes  dispo-
sition.  Det  samme  gælder  fabrikanter  af medicinsk  og 
kirurgisk  udstyr.  Men  mangfoldigheden  af ret identiske 
produkter  er ikke  altid  effektiv  eller  medicinsk  nødven-
dig. Visse  lande  udøver  kontrol  for at begrænse  markeds-
føringen  af ikke-nødvendige  eller  allerede  eksisterende 
medikamenter  og udstyr  (M. 
3. Social  sikring  og sociale  ydelser  til fordel  for ældre 
3.1. En  af de væsentligste  opgaver  for  den  sociale 
sikring  og institutionerne  inden  for sundhedssektoren  er 
at sørge  for ældre. 
Den sociale  sikring  spiller  allerede  en væsentlig  humani-
tær rolle,  og denne  skal  udbygges,  da det ikke  drejer  sig 
om at føje  år til livet,  men  at føje  liv til årene. 
3.2. Ældre  har  behov  for at føle,  at deres  identitet 
respekteres,  og at de ikke  udskydes  af samfundet.  Følelsen 
af at være  overflødig  er alderdommens  forbandelse. 
3.3. Der  er hist  og her blevet  iværksat  interessante 
løsninger,  som  fortjener  at blive  videreudviklet;  der er 
ikke blot  tale om klubber,  rejser,  børnepasning,  men  også 
boliger,  idet  ældre  ikke  skal  afskæres  fra samfunds-  og 
familielivet. 4. Ydelser  til familien  og familiepolitik 
4.1. De  forskellige  socialsikringsordninger  støtter 
familien  finansielt  og opvejer  i større  eller  mindre  omfang 
den personlige  indsats,  de gør,  for at passe  og opdrage 
deres  børn. 
4.2. Det  er dog  ikke  det eneste  aspekt  i familiepoli-
tikken. 
I flere  medlemsstater  arbejder  man  med  ideen  om  en 
»samlet  familiepolitik«.  Denne  består  i at betragte  fami-
lien som  en biologisk,  følelsesmæssig,  opdragelsesmæs-
sig, social  og økonomisk  enhed,  der som  en menneskelig 
og social  gruppe  har  sine  særlige  funktioner  og behov. 
Familiens  funktioner,  ansvar  og forpligtelser  integreres 
da i den økonomiske  og sociale  politik  som  en standard-
komponent  inden  for  så vidtspændende  områder  som 
beskatning,  bolig,  faciliteter,  forbrug,  sundhed,  beskæf-
tigelse,  information.  Familien  og dens  interesser  bliver  et 
element  i det økonomiske  og sociale  liv, i stedet  for et 
»supplement«,  der  henhører  under  mindre  relevante 
specifikke  eller  sektorielle  politikker. 
4.3. Kommissionen  burde  tage  initiativ  til at gennem-
føre mere  detaljerede  sammenlignende  studier  af familie-
politikkens  lovgivningsmæssige  og finansielle  aspekter. 
IV. HANDICAPPEDE 
Det, at 1981  er det internationale  handicapår,  er ikke  den 
eneste  grund  til her at omtale  politikken  over  for handi-
cappede. 
Udvalget  har afgivet  en udtalelse  om dette  meget  væsent-
lige sociale  og menneskelige  problem  og henviser  til 
bemærkningerne  og forslagene  i denne  udtalelse. 
3.4. De  ældres  midler  er ofte  afhængige  af den  -
pension,  de modtager.  Alle  medlemsstaterne  har sørget 
for at forbedre  de ældres  materielle  situation.  I visse 
medlemsstaters  lovgivning  ophæves  børnenes  »forsør-
gerpligt«  over  for deres  gamle  forældre.  Hvis  hensigten 
med disse  foranstaltninger  altid  var,  at det  offentlige 
skulle  overtage  forpligtelserne  og dermed  skabe  større 
frihed  for de ældre,  ville  de være  acceptable,  men  det må 
frygtes,  at de undertiden  fører  til en svækkelse  af de 
følelsesmæssige  bånd  og tilsidesættelse  af de grundlæg-
gende  familiemæssige  forpligtelser. 
I1) EFT  nr. C 189  af 31. 7. 1981,  s. 39. V. KONKLUSIONER 
På baggrund  af ovenstående  analyse  og bemærkninger 
fremsætter  Udvalget  følgende  henstillinger: 
1. EF  bør  udarbejde  en samlet  og sammenhængende 
socialpolitik,  der kan  imødegå  de problemer,  som  den 
nuværende  sociale  og økonomiske  situation  rejser,  og 
omfatte  iværksættelsen  af en aktiv  og samordnet  beskæf-
tigelsespolitik. 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/35 
I den forbindelse  tilslutter  Udvalget  sig udarbejdelsen  af et 
nyt socialt  handlingsprogram;  gennemførelsen  af en 
samlet  socialpolitik  betyder,  at man  opgiver  en støttepo-
litik og erstatter  den med  en aktiv  politik,  som  udvikler  sig 
parallelt  med  den  økonomiske  og industrielle  politik. 
2. EFs  beføjelser  på det  sociale  område  bør  styrkes 
med henblik  på at forbedre  samordningen  af EFs  forskel-
lige former  for  politik  samt  uddybe  den  europæiske 
integrationsproces. 
3. EFs  forskellige  former  for  politik  skal  i større 
omfang  gives  en social  dimension. 4. Man  bør  fremme  udviklingen  af de produktions-
sektorer,  der kan  sikre  en afbalanceret  vækst  og forbedre 
beskæftigelsessituationen. 
5. Der  bør  afsættes  betydelig  flere  midler  til den 
sociale  sektor  og i særdeleshed  til socialfonden  for  at 
kunne  tage  hensyn  til behovene  på kort  og lidt  længere 
sigt. 
6. Samrådet  mellem  arbejdsmarkedets  parter  i EF bør 
udbygges,  og de organer,  hvori  disse  parter  har sæde,  især 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg,  bør  inddrages  nært  i 
udarbejdelsen  af EFs  forskellige  former  for politik. 
7. Foranstaltninger  til fordel  for de kategorier,  sekto-
rer og regioner,  der  er hårdest  ramt  af den  nuværende 
økonomiske  og sociale  situation,  bør  prioriteres. 
Bruxelles,  den  2. juli  1981. 
Tomas  ROSEINGRAVE 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg