KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 13.11.1996 
KOM(96) 564 endelig udg 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE 
I SPØRGSMÅLET OM STANDARDER 
OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING 

FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE 
I SPØRGSMÅLET OM STANDARDER 
OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING 
RESUME 
I denne meddelelse fastsættes Det Europæiske Fællesskabs handelspolitiske mål med 
hensyn til standarder og overensstemmelsesvurdering og strategien for at nå disse mål. Der 
er et dobbelt sigte hermed. For det første at etablere en bedre forståelse for Fællesskabets 
politik og strategi på dette område* så den kan fremmes på en sammenhængende måde, og 
for det andet at tage strategien op til ny vurdering og om nødvendigt ændre den. 
Meddelelsen bygger på to antagelser. For det første at der synes at opstå flere og flere 
handelshindringer i tilknytning til varestandarder og -overensstemmelse, altså tekniske 
handelshindringer, som i højere grad kræver opmærksomhed og handling end hidtil. For det 
andet at gennemførelsen af ordningerne vedrørende det indre marked nu gør det muligt for 
Fællesskabet at føre en mere udadvendt handelspolitik på dette område. 
Fællesskabets handelspolitiske mål kan opridses ganske kort. For det første at mindske de 
tekniske handelshindringer på udenlandske markeder og hindre, at der opstår nye. For det 
andet at tilskynde vore handelspartnere til at vedtage standarder og forskrifter, der er baseret 
på eller er i overensstemmelse med international og europæisk praksis. Virkeliggørelsen af 
begge mål vil lette handel og markedsadgang for vore varer. 
Disse handelspolitiske mål søges virkeliggjort ved hjælp af en strategi, der omfatter fire 
punkter: anvendelse af WTO, navnlig aftalen om tekniske handelshindringer, på det 
multilaterale plan og aftaler på det bilaterale plan med henblik på at mindske eksisterende 
hindringer og åbne markederne; forhandling af aftaler om gensidig anerkendelse for at 
mindske omkostningerne ved afprøvning og certificering på andre markeder; faglig bistand 
til et stort antal lande for at sikre, at deres forskriftssystemer er gennemsigtige og ikke 
hindrer samhandelen samt samarbejde om forskrifter med henblik på at harmonisere 
standarder og forskrifter med andre handelspartneres. 
Hvad angår WTO må vi foretage en gennemgribende gennemgang af anvendelsen og 
gennemførelsen af aftalen om tekniske handelshindringer som et middel til at sikre, at alle 
WTO-medlemmer overholder bestemmelserne, og om fornødent forbedre aftalens 
virkemåde. Dette indebærer også en mere systematisk anvendelse af WTO-ordningen for 
eksamination af handelspolitik (TPRM) og større opmærksomhed om tekniske 
handelshindringer i forbindelse med tiltrædelse af WTO. Ved bilaterale forhandlinger kan 
det som led i Fællesskabets strategi for sikring af markedsadgang også sikres, at WTO-
reglerne overholdes. 
Med hensyn til spørgsmålet om aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) må der trækkes 
en klar skillelinje mellem på den ene side fordelene ved gensidig anerkendelse og på den 
anden side harmonisering af standarder og forskrifter, idet begge emneområder kan tages op 
hver for sig. Vi bør imidlertid lægge større vægt på at anvende princippet om gensidig 
anerkendelse som middel til større harmonisering. Vi bør på længere sigt være åbne over 
for muligheden af at gøre MRA plurilaterale og overveje muligheden for MRA på et 
regionalt grundlag. 
Programmer for faglig bistand til udviklingslandene fremmer allerede partnerlandenes 
vedtagelse af internationale og europæiske standarder og former for praksis. Men der 
foreligger mulighed for, at faglig bistand i højere grad kan tjene til fremme af 
udenrigshandelspolitiske mål i fremtiden og lægge grunden til fremtidige aftaler om 
gensidig anerkendelse. Vi kan også forbedre samordningen af programmer og sikre en 
bedre overensstemmelse mellem Fællesskabets og medlemsstaternes programmer og 
dermed maksimere stordriftsfordelene. 
For så vidt angår samarbejde om forskrifter omfatter de vigtigste EF-initiativer på dette 
område, det være sig multilateralt, plurilateral eller bilateralt, nøglesektorer inden for 
industrien, såsom køretøjer, lægemidler, medicinsk udstyr, fødevarer og kemikalier. Disse 
forskellige former for samarbejde fremmer international harmonisering eller godtagelse af 
Fællesskabets forskrifter og i mange tilfælde danne grundlag for gensidig anerkendelse. 
På alle disse områder er samarbejde og samordning mellem Kommissionen, 
medlemsstaterne, den europæiske industri og de europæiske standardiserings- og 
certificeringsorganer af væsentlig betydning. Vi anser det for muligt at forbedre dette 
samarbejde. 
Meddelelsen afsluttes med et resume af konklusionerne og med en anmodning til Rådet om 
at godkende både den overordnede strategi, der er fastlagt i dette dokument, og de 
specifikke forslag, der er fremsat. 
FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE 
I SPØRGSMÅLET OM STANDARDER 
OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING 
INDLEDNING 
1. I de senere år er spørgsmålet om standarder og certificering blevet en vigtig faktor i 
Fællesskabets handelsforbindelser med tredjelande. Med toldsatserne for industrivarer på et 
historisk lavt niveau er den relative betydning af ikke-toldmæssige handelshindringer øget. 
Sideløbende hermed har flere og flere lande over for et legitimt krav om øget beskyttelse af 
sundhed og miljø i stadig højere grad indført nye varestandarder og forskrifter. Trods 
internationale organers bestræbelser for at etablere globalt gældende standarder og 
forskrifter, har forskellige lande og regioner hyppigt uberettiget vedtaget forskellige 
standarder for den samme vare, hvilket har medført en unødig forøgelse af omkostningerne 
og hindret producenterne i at opnå de stordriftsfordele, der følger af at kunne fremstille 
varer efter en fælles standard. 
2. Denne spredning af forskellige standarder og forskrifter har været ledsaget af et 
voksende krav om, at overensstemmelse skal påvises gennem uafhængig inspektion, 
afprøvning eller certificering i importlandet. I dag skal et stadigt større antal industrivarer 
fra elektrisk udstyr, legetøj og maskiner til kemikalier, lægemidler og medicinske apparater 
afprøves og certificeres efter forskellige nationale forskrifter, inden de kan udbydes til salg. 
Disse procedurer for overensstemmelsesvurdering, som ofte er uundgåelige, indebærer 
yderligere omkostninger for virksomheder, der søger at sælge deres varer på flere markeder. 
Selv i tilfælde, hvor en række lande anvender harmoniserede regler eller accepterer andre 
landes forskrifter som Ugeværdige, er det undtagelsen, at der fæstes lid til eksportlandets 
overensstemmelsesafprøvninger og -certifikater. 
3. Dette skaber en række potentielle handelshindringer og nødvendiggør en 
omkostningskrævende og stort set overflødig gentagelse af afprøvning og certificering for 
forskellige nationale markeder, hvorved producenternes omkostninger stiger ved salg på et 
globalt marked, uden at dette indebærer fordele for den offentlig velfærd, som står i et 
rimeligt forhold hertil. Nødvendigheden af at indgive varer til godkendelse på ofte 
fjerntbeliggende markeder er ensbetydende med forsinkelser, som især for ny teknologi 
eller nye varer med en kort livscyklus kan hæmme mulighederne for salg. Vanskeligheder 
med at forstå forskriftssystemet på et udenlandsk marked, det være sig på grund af afstand, 
sprog eller kulturelle forskelle, kan også virke som en de facto diskriminerende 
importhindring. Sidst men ikke mindst kan indførelsen af tyngende standarder samt 
afprøvnings- og ceruficeringsforskrifter anvendes som et effektivt middel til at forpurre 
import og afskærme indenlandske virksomheder fra konkurrence. 
4. Det fremgår af drøftelser med medlemsstaterne og det europæiske erhvervsliv, at 
den hyppighed, hvormed forskrifter vedrørende standarder og overensstemmelse 
forekommer i de nuværende handelshindringer, i stadig højere grad giver anledning til 
betænkeligheder, og der er intet tegn på en tilbagegang. Der er foreslået en række løsninger, 
hvis hensigtsmæssighed varierer med omstændighederne; der er tale om følgende: 
tredjelande tilskyndes til at begrænse obligatoriske tekniske forskrifter og 
overensstemmelsesprocedurer til det, der er nødvendigt for at opfylde retmæssige politiske 
mål; i muligt omfang fremmes en harmonisering af standarder og forskrifter på andre 
markeder; vore handelspartnere tilskyndes til at vedtage eller acceptere standarder og 
tekniske forskrifter, der svarer til de i Fællesskabet gældende, og der etableres en gensidig 
anerkendelse af overensstemmelsesvurderingsresultater som et middel til at mindske de 
hindringer, der er forbundet hermed. 
5. Selv om spørgsmålet om standarder og overensstemmelsesvurdering kræver større 
opmærksomhed end hidtil, sætter den seneste udvikling i Fællesskabet os nu i stand til at 
behandle disse hindringer på en mere sammenhængende måde. Indførelsen af 
harmoniserede europæiske varedirektiver som led i gennemførelsen af det indre marked er 
nu næsten afsluttet, og gennemførelsen af direktiverne er godt igang, således at der i højere 
grad kan udfoldes bestræbelser for at opnå forbedringer i vore handelspartneres 
forskriftsordninger. Samtidig er de forskriftsløsninger, der er etableret i Europa, særlig som 
led i programmet for det indre marked, i kraft af deres fleksibilitet, handelsfremmende 
karakter og overensstemmelse med international praksis, et hensigtsmæssigt 
referencegrundlag for andre lande eller regioner, når de etablerer eller reformerer deres egne 
forskrifter 
6. På denne baggrund har Fællesskabet sat sig to grundlæggende mål. For det første at 
mindske eksisterende og hindre indførelsen af nye hindringer i form af standarder og 
overensstemmelsesvurderingsprocedurer for industrivarer på andre markeder. For det andet 
i muligt omfang at fremme vedtagelsen af standarder og forskrifter i tredjelande på 
grundlag af, eller forenelig med, international og europæisk praksis med henblik på at 
forbedre markedsadgang og konkurrencedygtighed for europæiske varer. 
7. Disse handelspolitiske mål søges virkeliggjort ved hjælp af en strategi, der omfatter 
fire punkter: anvendelse af WTO, navnlig aftalen om tekniske handelshindringer, på det 
multilaterale plan og præferenceaftaler på det bilaterale plan med henblik på at mindske 
eksisterende hindringer og åbne markederne; forhandling af aftaler om gensidig 
anerkendelse for at mindske omkostningerne ved afprøvning og certificering af varer på 
andre markeder; faglig bistand til udviklingslande for at sikre, at deres forskriftssystemer er 
gennemsigtige og ikke hindrer samhandelen samt samarbejde om forskrifter med henblik på 
at harmonisere standarder og forskrifter med andre handelspartneres. 
8. I afsnit I nedenfor beskrives WTO's rolle, især aftalen om tekniske 
handelshindringer (TBT), i bestræbelserne for at dæmme op for og mindske tekniske 
hindringer, og der fremsættes forslag til, hvorledes internationale instrumenter kan 
anvendes mere effektivt i fremtiden. Endvidere fremhæves bilaterale initiativers rolle i 
bestræbelserne for at sikre overholdelsen af WTO-reglerne. 
9. I afsnit II beskrives hovedmålet for aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) og 
forbindelsen mellem gensidig anerkendelse, faglig bistand og forskriftssamarbejde. Der 
foreslås visse justeringer af den aktuelle MRA-strategi. 
10. I afsnit IH beskrives målene for de forskellige programmer for faglig bistand, som 
Fællesskabet tilbyder partnere blandt udviklingslandene, og der foreslås en række 
forbedringer for at sikre, at de i højere grad bringes i overensstemmelse med vore 
handelspolitiske mål. 
11. I afsnit IV fastlægges de vigtigste EF-initiativer i henseende til 
forskriftssamarbejde. Udtrykket fortolkes bredt, så det både omfatter bilaterale og 
plurilaterale bestræbelser, og der beskrives initiativer til på internationalt plan at 
harmonisere standarder og forskrifter, at forenkle procedurerne for 
overensstemmelsesvurdering og fremme en forskriftsreform. 
AFSNIT I: STANDARDER OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING I 
VERDENSHANDELSORGANISATIONEN 
12. Siden slumingen af 1970'erne er der i det multilaterale handelssystem gjort forsøg 
på at begrænse virkningerne af hindringer i form af standarder og 
overensstemmelsesvurderingsprocedurer. GATT-forhandlingerne i Tokyo-runden førte til 
indgåelsen af TBT-kodeksen i 1979, hvortil tiltrædelse var frivillig, og hvormed der 
fastsattes grundlæggende regler vedrørende gennemsigtighed og ikke-diskrimination i 
anvendelsen af varestandarder og -forskrifter. Denne kodeks blev opstrammet og gjort 
bindende for alle medlemmer af Verdenshandelsorganisationen (WTO) efter afslumingen af 
Uruguay-runden i 1994. 
13. 1994-aftalen om tekniske handelshindringer indeholder flere nyskabelser. Der 
trækkes en klar skillelinje mellem standarder, som er frivillige, og tekniske forskrifter, der 
er obligatoriske. Forskrifter og standarder vedrørende obligatoriske processer og 
produktionsmetoder inddrages i aftalens anvendelsesområde. Princippet om proportionalitet 
i vedtagelsen af tekniske forskrifter styrkes, idet medlemmerne skal sikre, at 
varereguleringen finder sted på den mindst restriktive måde for samhandelen. 
Medlemmerne gøres ansvarlige for standarder og regler, der anvendes på regionalt og lokalt 
plan, og der fastsættes en adfærdskodeks for ikke-statslige standardiseringsorganisationer. 
Der fastlægges procedurer for, hvorledes overensstemmelsesvurderingsn af varer kan finde 
sted, og WTO-medlemmerne tilskyndes til at anerkende andre medlemmers afprøvninger 
og certifikater, når disse er pålidelige, idet det anføres, at dette kan sikres ved forhandlinger 
om gensidig anerkendelse. Endelig er aftalen som led i den samlede pakke, der er resultatet 
af Uruguay-runden, omfattet af WTO's integrerede tvistbilæggelsessystem. 
Anvendelsen og gennemførelsen af TBT-aftalen 
14. Det er på nuværende tidspunkt for tidligt at drage endelige konklusioner med 
hensyn til, om TBT-aftalen i fuldt omfang har opfyldt sit formål. På den ene side er der nok 
et begrænset kendskab til aftalen blandt de WTO-medlemmer, der for første gang har 
tiltrådt den, og til de indenlandske reformer, de måske skal gennemføre for at bringe deres 
ordninger i overensstemmelse med aftalen. Der er derfor behov for oplysning. Der kan 
måske stilles spørgsmålstegn ved, om nogle af vore handelspartnere udfolder tilstrækkelige 
bestræbelser for at anerkende og benytte internationale standarder, for at overholde 
notifikationsprocedurerne og tilskynde til tiltrædelse af tidligere nævnte adfærdskodeks 
eller sikre, at tekniske forskrifter er rimelige. 
15. På den anden side skulle indførelsen af flere nye procedurer i 1994-aftalen, disses 
bindende karakter og muligheden for at gøre brug af tvistbilæggelsesprocedurer i tilfælde 
af, at bestemmelserne ikke overholdes, på længere sigt føre til forbedringer. Allerede 
antallet af WTO-konsultationer vedrørende tvistbilæggelse i forbindelse med den nye aftale 
viser, at nogle WTO-medlemmer er besluttet på at sikre en korrekt gennemførelse og at 
gribe ind, når bestemmelserne overtrædes. 
16. En større undersøgelse af, hvorledes aftalen har fungeret og er blevet gennemført, 
skal finde sted senest ved udgangen af 1997 (aftalens artikel 15, stk. 4), og dette vil være 
det rette tidspunkt til at vurdere, om aftalen har været en succes, at fastslå, om den er blevet 
gennemført i tilstrækkeligt omfang, og at vurdere, om den fungerer tilfredsstillende. 
17. WTO-ministermødet i Singapore i december i år vil give medlemmerne lejlighed til 
at bekræfte betydningen af en fuldstændig gennemførelse af TBT-aftalen og til at opnå en 
forsikring om, at 1997-undersøgelsen bliver gennemgribende. I tilslutning hertil bør vi 
overveje, hvilke elementer, der bør indgå i denne undersøgelse. Et af disse elementer består 
i at overveje, hvorledes det er muligt at styrke internationale standarders rolle, idet der er 
givet udtryk for, at international standardisering ikke er i stand til at afspejle den 
internationale handels faktiske behov. For at nå dette mål kunne der udfoldes bestræbelser 
for at forbedre samordningen mellem nationale, regionale og internationale 
standardiseringsorganisationer. Der bør også etableres en procedure med henblik på at måle 
omfanget af medlemmernes anerkendelse og anvendelse af internationale standarder. Af 
andre spørgsmål, der er rejst, skal nævnes muligheden for at udarbejde retningslinjer, der 
kan hjælpe WTO-medlemmerne med at overholde aftalen, f.eks. vedrørende den såkaldte 
"least trade restrictive test" i forbindelse med anvendelsen af tekniske forskrifter og 
procedurer for overensstemmelsesvurdering. Det kunne også komme på tale at klarlægge 
rækkevidden af eksisterende regler vedrørende især ikke-produktrelaterede processer og 
produktionsmetoder og, om nødvendigt, om en mere struktureret forbindelse mellem WTO 
og internationale standardiseringsorganisationer kunne være nyttig. 
18. Kommissionen konkluderer derfor, at hvis både gennemførelsen og anvendelsen af 
aftalen skal undersøges på behørig vis, må deltagerne i WTO-ministermødet både 
understrege betydningen af en behørig gennemførelse af TBT-aftalen og forpligte sig til en 
gennemgribende undersøgelse i 1997. Fællesskabet bør derfor på ministermødet i 
Singapore søge at opnå: 
a) at alle WTO-medlemmer på ny bekræfter deres forpligtelse til en fuldstændig 
gennemførelse af TBT-aftalen, og 
b) at parterne forpligter sig til en gennemgribende og dybtgående undersøgelse af 
gennemførelsen og anvendelsen af aftalen i 1997. 
19. Et nært hermed beslægtet spørgsmål er forbindelsen mellem Fællesskabet og 
internationale organer for fastsættelse af forskrifter og standarder. Der er i TBT-aftalen og 
andre WTO-aftaler lagt stor vægt på internationale organers virksomhed, og på mange 
områder er det blevet vanskeligt at afvige fra internationalt fastsatte forskrifter og 
standarder, selv når der kan være tekniske grunde hertil. På grund af dette vil det være 
ønskeligt at fastslå om, og under hvilke omstændigheder, Fællesskabet bør inddrages 
nærmere i sådanne internationale organers arbejde for at sikre en fortsat overensstemmelse 
mellem internationalt fastsatte forskrifter og standarder, fastsættelsen af regler i 
Fællesskabet og vore forpligtelser i henhold til WTO. Det vil også være nødvendigt at tage 
stilling til disse spørgsmål. 
Supplerende initiativer i WTO 
20. Ifølge WTO foreligger der flere andre muligheder for at sikre en fuldstændig 
gennemførelse af aftalen, og disse muligheder kan udnyttes bedre i fremtiden. 
a) Ordningen for eksamination af handelspolitik (TPRM) 
21. TPRM etableredes i 1988 som en ordning med henblik på med faste mellemrum at 
undersøge hvert WTO-medlems handelspolitik og gøre det muligt for andre WTO-
medlemmer at vurdere denne politiks overensstemmelse med WTO. Hidtil har TPRM-
behandlingen af standarder, overensstemmelsesvurdering og tekniske handelshindringer 
været overfladisk. Det står imidlertid klart, at disse spørgsmål i kraft af deres tiltagende 
betydning bør undergå en nøjere TPRM-undersøgelse. 
22. En fordel ved TPRM er ganske klart den, at opmærksomheden rettes mod vore 
handelspartneres ordninger. Problemer i andre medlemmers ordninger kan identificeres, og 
der kan foreslås løsninger. Der kræves gennemsigtighed, og det land, der er omfattet af en 
undersøgelse, skal begrunde opretholdelsen af særlige regler eller standarder, som i mange 
tilfælde kunne udgøre en trussel. Selve processen kan anvendes af de reformvenlige som et 
eksternt middel til at tilskynde til forskriftsreformer. 
23. Hertil kommer, at Fællesskabet bør være indstillet på en detaljeret undersøgelse i 
henhold til TPRM af sin politik vedrørende standarder og forskrifter. Vores ordning er et 
godt eksempel på overholdelse af TBT-aftalen. Harmoniserede direktiver opfylder de 
grundlæggende krav. Standarder, som hovedsagelig er baseret på internationale standarder, 
er for det meste frivillige, og der er kun fastsat forskriftskrav, hvor det er nødvendigt af 
hensyn til sundhed, sikkerhed eller andre retmæssige forhold. Producenterne råder således 
over en vis fleksibilitet med hensyn til, hvorledes de vil opfylde forskrifterne i 
overensstemmelse med forpligtelsen til at sikre, at tekniske forskrifter er så lidt restriktive 
som muligt. Procedurerne for overensstemmelsesvurdering er gennemsigtige, og 
modulsystemet i den såkaldte nye approach, som åbner mulighed for forskellige 
godkendelsesprocedurer alt efter den risiko, der foreligger, er et eksempel på, hvorledes 
princippet om den mindst handelsrestriktive procedure opfyldes. Godkendelse af 
afprøvningsdata fra tredjelande er mulig gennem europæiske certificeringsorganers 
underentrepriser, og Fællesskabet kan også henvise til sine bestræbelser for at sikre 
indgåelse af aftaler om gensidig anerkendelse med andre partnere. 
24. Kommissionen henstiller derfor, at spørgsmålet om standarder og certificering 
behandles grundigere i forbindelse med fremtidige TPRM-undersøgelser, navnlig hvad 
angår vore vigtigste handelspartnere og de lande, hvor hindringerne er særligt markante. Vi 
vil også være åbne over for en tilsvarende undersøgelse af Fællesskabets standarder og 
procedurer for overensstemmelsesvurdering i forbindelse med den næste undersøgelse. For 
at gøre dette er det nødvendigt med en bedre samordning i Kommissionen og med 
medlemsstaterne i forberedelsen af TPRM-undersøgelsen, og det er også nødvendigt at 
anmode WTO-sekretariatet om i højere grad at rette opmærksomheden mod dette 
spørgsmål ved udarbejdelsen af fremtidige TPRM-rapporter. 
b) Tiltrædelse af WTO 
25. Hidtil har tekniske handelshindringer sjældent været et spørgsmål, der blev taget op 
i forbindelse med tiltrædelse af GATT, fordi anvendelsen af Tokyo-rundens TBT-kodeks 
var frivillig, og i de tilfælde, hvor et GATT-medlem tiltrådte kodeksen, skete dette næsten 
automatisk. Med integreringen af Uruguay-rundens TBT-aftale i rækken af WTO-
forpligtelser, er overholdelsen heraf ganske naturligt blevet et spørgsmål i forbindelse med 
nye tiltrædelser, og et spørgsmål, som den europæiske industri tillægger stor betydning. 
Spørgsmålet om standarder og certificering er blevet tillagt stor betydning i forbindelse med 
Ruslands og Saudi-Arabiens tiltrædelse, og i andre arbejdsgrupper bør der tages ligeså stor 
hensyn til disse spørgsmål med henblik på at sikre konkrete tilsagn om tilpasning af 
systemerne til TBT-aftalens regler. 
8 
26. Kommissionen vil derfor i samråd med medlemsstaterne sikre, at disse spørgsmål 
prioriteres højt i igangværende og kommende tiltrædelsesforhandlinger. 
Bilaterale initiativer med henblik på at sikre overholdelsen af WTO-reglerne og 
mindske de tekniske handelshindringer 
27. Rådet godkendte for nylig en ny EU-strategi til sikring af markedsadgang, hvormed 
Kommissionen vil tage spørgsmålet om handelshindringer i tredjelande op til drøftelse både 
på multilateralt plan og, hvor det er hensigtsmæssigt, på bilateralt plan. Handelshindringer i 
forbindelse med standarder og certificering henhører ganske klart under de ikke-
toldmæssige hindringer, der skal overvindes ved hjælp af denne strategi til sikring af 
markedsadgang. I overensstemmelse med den deri fremhævede approach vil Fællesskabet 
fortsat benytte WTO's tvistbilæggelsesprocedurer til afklaring af de mest outrerede og klare 
overtrædelser af TBT-aftalen. 
28. For så vidt angår de former for hindringer, for hvilke det fortsat vil være lettere at 
finde en bilateral løsning uden at gøre brug af WTO-procedurerne, har Fællesskabet en 
række midler til rådighed, herunder dets handels- og samarbejdsaftaler med mange 
handelspartnere, formelle konsultationsordninger, såsom ministermøder og andre møder på 
højt plan, og muligheden for at løse problemer på et sektorspecifikt grundlag eller ad hoc. 
Selv om forordningen om handelshindringer hovedsagelig har et multilateralt sigte, kan den 
også være et nyttigt instrument til bilæggelse af bilaterale tvister. 
29. I betragtning af det tilsyneladende tiltagende antal tekniske handelshindringer og 
betydningen heraf, kan det være nødvendigt i fremtiden mere systematisk at gøre brug af 
disse mekanismer. Det følger heraf, at Fællesskabets begrænsede ressourcer må udnyttes 
mere effektivt, og der må fastsættes en streng prioritering. Der må f.eks. træffes afgørelse 
om, hvorvidt en konkret sag skal behandles i WTO-systemet eller på bilateralt plan; om der 
skal søges en løsning gennem forhandlinger om markedsadgang eller via en mere langsigtet 
dialog om forskrifter; om bestræbelserne skal koncentreres om at løse problemer på et eller 
to af de vigtigste markeder, eller om der skal sigtes bredere, og endelig om man bør søge at 
finde en løsning på alle tekniske handelshindringer på et bestemt marked eller kun rette 
opmærksomheden mod de største hindringer. 
30. Det er ikke let at give et kategorisk svar på, hvorledes denne prioritering skal finde 
sted. Men de hidtidige erfaringer lader formode, at Fællesskabet har lagt hovedvægt på 
problemer i USA på bekostning af andre lande, hvor der ganske klart også er problemer. 
Samtidig er der ikke altid blevet fastlagt en relativ prioritering af de forskellige problemer. 
Det er nødvendigt at se på spørgsmålet med nye øjne og også inddrage andre 
handelspartnere og vurdere den relative betydning af forskellige hindringer - og dermed de 
ressourcer, der skal anvendes på dem. 
31. Dette nye syn på spørgsmålet vil give sig udslag i følgende: for det første etableres 
der som led i strategien til sikring af markedsadgang en database over handelshindringer i 
tredjelande, og denne base er klar til anvendelse næste år. Den skal indeholde oplysninger 
om vore handelspartneres tekniske handelshindringer, og disse oplysninger efterprøves, 
ajourføres og offentliggøres regelmæssigt. Disse oplysninger skal danne grundlag for 
konsultationer med medlemsstater og industri, således at parterne sammen kan fastlægge 
prioriterede mål, både geografisk og sektorvis, de skal ajourføres regelmæssigt, og der skal 
opnås enighed om de foranstaltninger, der skal træffes. 
32. For det andet kan vi forbedre samordningen ved at samle de ressourcer, som alle 
interesserede parter i Europa råder over, nemlig: Kommissionen og medlemsstaterne (med 
deres respektive udenlandske delegationer), det europæiske erhvervsliv, herunder 
europæiske handelsråd i tredjelande, og europæiske standardiserings-, certificerings- og 
godkendelsesorganer, med henblik på bedre at forstå spørgsmål om forskrifter og 
hindringer på de vigtigste markeder - f.eks. USA, Japan, Korea, Kina og Rusland, og for at 
følge og øve indflydelse på forløbet af ændringer i forskrifter. Det er nødvendigt at 
udveksle informationer (f.eks. oversættelser af forskrifter, som er udarbejdet af forskellige 
parter), der må etableres en løbende dialog med forskriftsudstedende organer i de 
pågældende tredjelande, der må løbende foretages en vurdering af foreliggende problemer 
og systematisk presses på for at mindske tekniske hindringer på grundlag af de fastlagte 
prioriterede mål. 
33. Dette er en opgave, der kræver tid og sagkundskab, og som ikke blot indebærer en 
nøje samordning inden for Fællesskabet, men også i de pågældende tredjelande. Hvad angår 
ovennævnte vigtige markeder og eventuelle andre markeder vil Kommissionen påse, at det 
pålægges dens delegationer at gøre standarder og forskrifter til et prioriteret spørgsmål. På 
denne måde er det muligt at forbedre samordningen mellem Kommissionen og 
medlemsstaterne (og deres respektive udenlandske delegationer), det europæiske 
erhvervsliv og myndighederne i tredjelande, udviklingen i et tredjelands ordninger kan 
følges systematisk, og der kan træffes foranstaltninger på en mere sammenhængende måde. 
En sådan samordning vil naturligvis ikke alene være en fordel i tilfælde, hvor der er tale om 
tekniske handelshindringer, men også være en støtte for Fællesskabets arbejde med hensyn 
til gensidig anerkendelse, faglig bistand og forskriftssamarbejde. Hvert af disse spørgsmål 
behandles i det følgende. 
AFSNIT H: AFTALER OM GENSIDIG ANERKENDELSE (MRA) 
34. For to år siden indledte Kommissionen på grundlag af forhandlingsdirektiver fra 
Rådet forhandlinger om aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) med en række 
tredjelande. Der føres i øjeblikket forhandlinger med USA, Canada, Australien, New 
Zealand, Japan og Schweiz, hvoraf nogle skulle kunne afsluttes i år. Der vil senere blive 
indledt forhandlinger med andre lande, der betragtes som prioriterede mål1. 
MRA's beskaffenhed 
35. Aftaler om gensidig anerkendelse er aftaler om gensidig anerkendelse af 
overensstemmelsesvurdering af varer omfattet af forskrifter. Ved en MRA bemyndiges hver 
part til på sit eget område og forud for eksport at afprøve og certificere varer på grundlag af 
Som prioriterede mål anførte Rådet følgende: USA, Canada, Japan, Australien, New Zealand, 
Hongkong, Israel, Korea, Singapore, Filippinerne, og ved medlemskab af GATT's (nu WTO's) TBT-
aftale: Kina, Sydafrika, Malaysia, Indonesien, Thailand og Tyrkiet. Blandt sidstnævnte seks lande er 
alle, bortset fra Kina, nu medlemmer af WTO's TBT-aftale. Arrangementer med Tyrkiet vedrørende 
gensidig anerkendelse indgår som led i Toldunionen mellem EF og Tyrkiet. Der blev fastsat et 
særskilt forhandlingsmandat for Schweiz i 1995 efter den schweiziske beslutning om ikke at tiltræde 
aftalen om oprettelse af et europæisk økonomisk samarbejdsområde (EØS). 
10 
den anden parts forskriftsmæssige krav. Hver part anerkender de afprøvninger, certifikater 
og godkendelser, der udstedes af den anden parts anerkendte 
overensstemmelsesvurderingsorganer, og varerne kan eksporteres og bringes på markedet 
hos den anden part, uden at de skal underkastes yderligere procedurer. En sådan delegering 
af procedurerne kan af indlysende grunde kun komme på tale i de tilfælde, hvor et land 
kræver en obligatorisk tredjeparts certificering af varerne. Dette kræves normalt for varer, 
der indebærer risici, og som de statslige myndigheder må underkaste streng kontrol. 
Ved MRA tilstræbes det at lette samhandelen under samtidig sikring af hver parts 
sundheds-, sikkerheds- og miljøpolitiske mål. De kræver ikke eller forudsætter ikke en 
harmonisering af hver parts grundlæggende forskrifter eller anerkendelse af tilsvarende 
forskrifter (som det er tilfældet på EF's indre marked). Hver part i en MRA kan frit 
fastsætte sine forskrifter for sundhed, forbrugerbeskyttelse, miljøstandarder eller andre 
forskrifter på det niveau, der anses for nødvendigt, så længe de er i overensstemmelse med 
internationale forpligtelser. MRA berører ikke på nogen måde denne frihed. Men de 
indebærer, at hver part har fuld tillid til, at den anden parts certificeringsproces i fuldt 
omfang opfylder den anden parts forskrifter. En sådan tillid kan bedst etableres på bilateralt 
plan og mellem parter, der stort set har den samme opfattelse af spørgsmålet om 
vareafprøvning og -godkendelse, og når først den er til stede, må der fastlægges visse 
procedurer til opretholdelsen heraf. 
Fordelene ved MRA 
36. MRA indebærer flere fordele, hvoraf nogle gør sig gældende umiddelbart og andre 
på lang sigt, nogle er håndgribelige i form af besparelser for industrien, medens andre 
vanskeligt kan kvantificeres, men ikke desto mindre nyttige med hensyn til at fremme 
effektive, gennemsigtige og i stadig højere grad kompatible forskriftssystemer i forskellige 
lande. Ved den fremtidige vurdering af fordelene ved gensidig anerkendelse bør der tages 
hensyn til alle disse faktorer. 
a) de udgifter, den tid, og frem for alt den uforudsigelighed, der er forbundet med 
at opnå godkendelse, kan begrænses ved, at varen vurderes i produktionslandet eller 
lokale inspektører vurderer kvalitetskontrolsystemet. Disse besparelser kan være 
særligt store, hvor der er tale om et fjerntliggende marked, og en vare afvises af 
vurderingsorganer i bestemmelseslandet, hvorved der opstår forsinkelser med deraf 
følgende yderligere forsendelsesomkostninger eller andre omkostninger; hvor den 
pågældende sektor i høj grad er omfattet af forskrifter; hvor afprøvning finder sted 
både før og efter eksport, eller hvor en hurtig markedsføring kan være af afgørende 
betydning for varens konkurrencedygtighed. 
b) for små og mellemstore virksomheder, som måske ikke råder over de nødvendige 
ressourcer til at forstå og få adgang til forskrifterne i et fjerntliggende tredjeland, 
kan der opnås fordele ved MRA, fordi de gør det muligt at gennemføre alle 
afprøvnings- og certificeringsprocedurer lokalt. 
37. Desuden kan der ved MRA skabes forskriftsmæssige fordele på længere sigt, 
herunder følgende: 
c) overdragelse af retten til at udstede certifikater til organer beroende hos den anden 
part i en MRA er ensbetydende med en forskriftsreform, navnlig hvor reguleringen 
af en sektor tidligere var forbeholdt et enkelt kontrolorgan. Dette kan mindske 
risikoen for, at overensstemmelsesvurdering benyttes til beskyttelse af indenlandske 
11 
producenter, eller anvendes på en måde, der vil kunne medføre ikke tilladt 
overførsel af teknologi, problemer i forbindelse med intellektuel ejendomsret eller 
andre former for illoyal konkurrence (en risiko, hvor afprøvning og certificering 
finder sted i forbindelse med forskning for indenlandske erhvervsinteresser). 
d) et langsigtet forskriftssamarbejde, og dermed forskriftskonvergens, kan stimuleres 
ved hjælp af MRA, idet hver part nødvendigvis må forstå og anvende den anden 
parts forskrifter korrekt. Dette nødvendiggør regelmæssige kontakter mellem 
forskrifts- og overensstemmelsesvurderingorganer for at sikre en fortsat og ensartet 
anvendelse af begge parters regler. Dette vil igen tilskynde til at søge kompatible 
løsninger, når der udarbejdes nye forskrifter eller fastlægges procedurer for 
overensstemmelsesvurdering. 
e) endelig kan gensidig anerkendelse medvirke til øget effektivitet Når det er muligt 
at stole på vurderinger, der foretages af en anden kompetent part, kan 
kontrolorganet reallokere sine begrænsede ressourcer. 
MRA og harmonisering af standarder og forskrifter 
38. Det anførtes i punkt 35, at gensidig anerkendelse af overensstemmelsesvurdering 
kan fungere, uanset om parternes underliggende varestandarder og -forskrifter er de samme 
eller ækvivalente. Hvad angår EØS, toldunionen mellem EF og Tyrkiet og fremtidige 
arrangementer med de centraleuropæiske lande tilsiger målsætningen om økonomisk 
integration, at gensidig anerkendelse baseres på fælles forskrifter. I de fleste andre tilfælde, 
såsom forhandlinger med USA eller Canada, vil MRA også kunne fungere, selv om 
parternes underliggende regler fastholdes. 
39. Det følger endvidere, at gensidig anerkendelse og harmonisering på ingen måde 
udelukker hinanden. Harmonisering giver producenten stordriftsfordele, idet den giver ham 
mulighed for på mange markeder at sælge en vare, der er fremstillet på grundlag af en 
enkelt eller en ækvivalent standard. Harmonisering garanterer imidlertid ikke i sig selv 
adgang til markedet i henseende til godkendelse; kun gensidig anerkendelse vil gøre det 
muligt at certificere varen i eksportlandet og derefter bringe den på markedet i 
bestemmelseslandet. Omvendt muliggør gensidig anerkendelse ikke en enkelt godkendelse 
for flere markeder, medmindre den ledsages af harmonisering af eller ækvivalens mellem 
hver parts forskrifter. Generelt opnås de største fordele, når gensidig anerkendelse finder 
sted på en baggrund af harmoniserede eller ækvivalente regler, således at en enkelt 
afprøvning og godkendelse er tilstrækkelig til både det indenlandske og de udenlandske 
markeder. 
40. Denne sondring er ikke altid blevet forstået. I europæiske erhvervskredse og andre 
interesserede grupper erkendes det dog i stadig højere grad, at MRA og 
harmoniseringsinitiativer spiller hver sin rolle, omend de klart supplerer hinanden, og de 
har anmodet om, at der udfoldes bestræbelser på begge områder med henblik på at lette 
samhandelen. Det er derfor ikke det egentlige spørgsmål, om der skal sigtes mod MRA eller 
harmonisering, eftersom mål og fordele er forskellige, men snarere om førstoævnte under 
visse omstændigheder bør nyde en fortrinsstilling frem for sidstnævnte eller omvendt. 
41. Der kan ikke gives et kategorisk svar på dette spørgsmål. I nogle sektorer vil 
fordelene ved harmonisering måske blive vurderet som større end fordelene ved MRA, idet 
industrien undgår omkostningerne ved nationale forskelle i standarder eller tekniske 
forskrifter. I sådanne tilfælde vil gensidig anerkendelse måske blive opfattet som et vigtigt 
12 
første skridt i retning mod forskriftsharmonisering, som er det prioriterede mål og bør 
forfølges sideløbende med førstnævnte. Gensidig anerkendelse bør naturligvis ikke hindre 
bestræbelserne på at nå dette mål, f.eks. ved at ressourcer dirigeres bort fra 
harmoniseringsarbejdet eller ved at hæmme forskriftsændringer. I tilfælde, hvor 
harmonisering er umiddelbart forestående, kan der være et økonomisk argument for at 
lægge en sådan harmonisering til grund for ordninger om gensidig anerkendelse, som det er 
tilfældet med lægemidler i henhold til Good Clinical Practice (GCP), jf. punkt 74, eller 
godkendelse af motorkøretøjer (punkt 76).. 
42. I andre tilfælde kan gensidig anerkendelse imidlertid være erhvervslivets 
prioriterede mål eller eneste interesse. Dette kan være tilfældet, hvor omkostningerne ved 
overensstemmelsesvurdering er særligt byrdefulde, hvor forskellene i forskrifter ikke 
indebærer væsentlige yderligere omkostninger, hvor harmonisering kun anses for opnåelig 
på meget lang sigt, eller især når harmonisering ikke kan gennemføres, fordi betingelserne 
og parametrene er forskellige i hvert land. I en sådan vurdering må også medtages de ikke-
kvantificerbare fordele ved gensidig anerkendelse, såsom de forskriftsmæssige fordele. 
43. På grundlag af denne vurdering når Kommissionen frem til to konklusioner. For det 
første må det sikres, at forskellen mellem harmoniseringsinitiativer og gensidig 
anerkendelse forstås fuldt ud, og hvert emne må behandles ud fra sin egen forudsætning. 
Navnlig i situationer, hvor der er fastslået, at gensidig anerkendelse er til fordel for 
Fællesskabet, bør det ikke tillades, at harmoniseringsinitiativer vedrørende samme sektor 
forstyrrer eller forsinker gensidig anerkendelse, medmindre harmonisering er umiddelbart 
forestående. 
44. I betragtning af den betydning, som industrien tillægger gennemførelsen af en større 
international harmonisering af standarder og forskrifter og det forhold, at harmonisering og 
gensidig anerkendelse ofte supplerer hinanden, bør vi for det andet sikre, at MRA så vidt 
muligt fremmer dette mål. 
45. På baggrund af disse to konklusioner må vi ved fremtidige høringer af europæiske 
erhvervskredse først sikre, at en eventuel forbindelse mellem gensidig anerkendelse og 
harmoniseringsinitiativer kan fastslås i hvert enkelt tilfælde, at den tekniske 
gennemførlighed heraf forstås, at der fastlægges en passende tidsplan og afsættes 
nødvendige ressourcer. Ved en sådan høring bør der naturligvis tages hensyn til, at gensidig 
anerkendelse er en særskilt men supplerende foreteelse. 
46. For det andet bør MRA udtrykkeligt anvendes til at fremme forskriftssamarbejdet 
og fremme harmonisering eller konvergens. Medens MRA ikke indebærer eller 
nødvendiggør konvergens, kan fordelene herved ganske klart være større, det kan være 
lettere at føre kontrol med overholdelsen af reglerne, og effektiviteten øges til det 
maksimale, for så vidt parterne i en MRA har samme forskriftssystemer. Vi bør derfor som 
led i hver MRA søge at sikre, at parterne forpligter sig til at øge forskriftssamarbejdet og i 
påkommende tilfælde arbejder for større konvergens mellem de tekniske forskrifter, hvortil 
selve aftalen kan medvirke, og inden for aftalen at fastlægge de sektorer, hvor der foreligger 
harmonisering eller ækvivalens. 
47. Ved udvælgelsen af fremtidige forhandlingspartnere og sektorer, der skal indgå i 
forhandlingerne, bør vi for det tredje tage hensyn til, om partnerne er rede til at harmonisere 
reglerne inden for en given sektor med international eller europæisk praksis, således som vi 
eksempelvis praktiserer det over for de central- og østeuropæiske lande. Hvor det er muligt 
bør gensidig anerkendelse være et middel til at tilskynde til større konvergens mellem 
13 
partnere, der har udviklet forskellige nationale regler. Hvad angår de lande, til hvilke der 
ydes faglig bistand som en forløber for en fremtidig aftale om gensidig anerkendelse, bør 
denne bistand fortsat anvendes til at fremme konvergens med europæiske og internationale 
regler. Dette vil gøre det lettere at etablere gensidig anerkendelse mellem Fællesskabet og 
disse lande i fremtiden og maksimere værdien heraf. 
Nuværende og fremtidige prioriterede mål 
48. De prioriterede mål og strategien for Fællesskabets forhandlinger om gensidig 
anerkendelse drøftedes senest i Rådet i marts 1995, da det godkendte Kommissionens 
forslag om at indlede yderligere forhandlinger eller sonderende drøftelser med Korea, 
Singapore, Israel og Ungarn. Begrundelsen for disse forslag er stadig gyldig, og i 
betragtning af, at de igangværende forhandlinger med en række lande snart skulle være 
afsluttet med et positivt resultat, kan der gradvis indledes yderligere forhandlinger. 
Udviklingen i den mellemliggende periode nødvendiggør imidlertid visse justeringer af 
denne strategi. 
49. For det første har endnu nogle af de associerede centraleuropæiske lande anmodet 
om, at der indledes MRA-forhandlinger med Fællesskabet. Rådet har flere gange drøftet 
dette spørgsmål, og det har godkendt princippet om at indlede forhandlinger med 
associerede lande, der kan opfylde de nødvendige tekniske betingelser. Det er også blevet 
understreget, at eventuelle MRA både bør begunstige den bilaterale samhandel i fasen forud 
for tiltrædelse og baseres på disse landes lovgivningsmæssige tilnærmelse til Fællesskabets 
regler. På denne baggrund er Kommissionen nu ved at forberede forhandlinger som 
omhandlet i de respektive Europaaftaler, når de pågældende lande opfylder de relevante 
betingelser. 
50. For det andet giver udsigterne til, at Fællesskabet i nær fremtid kan indgå en række 
bilaterale MRA, anledning til at rejse det spørgsmål, om de vil kunne indgås på et 
plurilateralt grundlag. Drøftelser inden for rammerne af QUAD og andetsteds har vist, at 
der er interesse for at "samordne" kommende bilaterale aftaler med henblik på at skabe en 
plurilateral ramme. Vi bør støtte denne tanke, forudsat at vi først sikrer indgåelsen af en 
række bilaterale aftaler, at vore handelsfordele opretholdes ved en fremtidig overgang til en 
plurilateral ordning, og at en sådan "samordning" er i overensstemmelse med kravet om at 
sikre, at sundheds- og sikkerhedsmål ikke sættes over styr. 
51. For det tredje er der nu ved at blive etableret arrangementer om gensidig 
anerkendelse i APEC-regionen. For at sikre, at Fællesskabets interesser på dette område 
tilgodeses, bør vi tilstræbe den størst mulige overensstemmelse mellem disse arrangementer 
og vore egne fremgangsmåder og mål for gensidig anerkendelse. Dette kan i praksis opnås 
ved gradvis at forhandle MRA med de medlemmer af APEC, der opfylder de tekniske og 
andre betingelser for indgåelse af MRA. I praksis indbefatter den geografiske prioritering, 
som Rådet fastlagde i 1992, også en række APEC-medlemmer. 
52. For det fjerde kan væksten i antallet af regionale handelsaftaler med tiden blive 
relevant for vor MRA-pohtik. I øjeblikket har en række regionale grupperinger, herunder 
Australien og New Zealand gennem aftalen om nærmere økonomiske forbindelser, 
NAFTA, ASEAN, Samarbejdsrådet for Golfstaterne, Mercosur og CEFTA (den 
centraleuropæiske frihandelsaftale) alle planer om at indføre gensidig anerkendelse under 
en eller anden form, når først der er fastlagt en fælles forskriftsramme. Med visse 
undtagelser (f.eks. Australia - New Zealand Trans-Tasman MRA) er disse arrangementer på 
begyndelsesstadiet. Selv om Kommissionen på mellemlang sigt fortsat vil føre 
14 
forhandlinger om bilaterale MRA, bør vi være opmærksomme på eventuelle fremtidige 
regionale arrangementer og søge at drage fordel heraf. Hvis sådanne arrangementer i 
fremtiden tager form af en forskriftsunion svarende til situationen på det europæiske 
enhedsmarked og omfatter de nødvendige tekniske garantier, kan der måske opnås 
stordriftsfordele ved at indgå MRA på regionalt plan. I omtalen af faglige 
bistandsprogrammer i afsnit DI nedenfor foreslår vi, at der lægges større vægt på gennem 
vore programmer at tilskynde til regionale arrangementer. I den forbindelse bør det holdes 
for øje, at sådanne arrangementer indebærer mulighed for på lang sigt at føre til gensidig 
anerkendelse på et regionalt grundlag. 
53. For det femte må Fællesskabet være opmærksom på den betydning, som andre 
lande og regioner tillægger spørgsmålet om gensidig anerkendelse, f.eks. 
Middelhavslandene og landene i Latinamerika, som vi har vigtige bilaterale økonomiske 
forbindelser med, for hvilke Fællesskabet er det vigtigste marked, eller hvis indenlandske 
ordninger tilnærmer sig europæiske standardiserings- og forskriftsprocedurer, eller 
anvender disse som retningslinjer. For mange af disse lande ses gensidig anerkendelse som 
et specifikt langsigtet mål eller et mål for faglig bistand, eller det kan skabe et incitament til 
tilnærmelse til Fællesskabets standarder og regler. Fællesskabet har også en interesse i 
MRA, der kan lette dets eksport til disse regioner og stimulere etableringen af kompatible 
standarder og forskrifter. Omend vor politik fortsat bør være baseret på den geografiske 
prioritering, der er fastlagt i Rådets forhandlingsdirektiver, og tage hensyn til de begrænsede 
ressourcer, bør vi ikke desto mindre være rede til at overveje fremtidige forhandlinger med 
yderligere lande, når de er i stand til at opfylde de tekniske betingelser for gensidig 
anerkendelse. 
54. Endelig skal det anføres, at forvaltningen af en række MRA i fremtiden vil have 
ressourcemæssige følger, både for medlemsstaterne og Kommissionens tjenestegrene. Det 
vil være nødvendigt at samordne forbindelserne mellem hver parts myndigheder og 
overensstemmelsesvurderingsorganer, at kortlægge lovændringer og sikre, at aftalerne 
fungerer tilfredsstillende, navnlig afprøvnings- og certificeringsorganerne. For så vidt angår 
Kommissionen bør det være et prioriteret mål at påse, at der inden for de eksisterende 
ressourcer er tilstrækkelige midler til rådighed, både i hovedsædet og i delegationerne, til at 
sikre, at fremtidige MRA fungerer tilfredsstillende. 
AFSNIT m: FAGLIGE BISTANDSPROGRAMMER VEDRØRENDE 
STANDARDISERING, CERTIFICERING, METROLOGI OG KVALITET 
55. Siden 1990 har Fællesskabet udarbejdet programmer for faglig bistand til et stadigt 
større antal lande vedrørende standardisering, certificering, metrologi og kvalitet. Nogle af 
disse programmer er blevet gennemført på Fællesskabets vegne af Comité Européen de 
Normalisation (CEN). Der ydes gennem sådanne programmer i øjeblikket bistand til talrige 
handelspartnere, herunder i Central- og Østeuropa, Rusland og SNG, flere lande i 
Middelhavsområdet og i Mellemøsten, Latinamerika, Asien og AVS-staterne. Nogle af 
disse programmer indgår som led i handels- eller samarbejdsaftaler med vore partnere. 
Tillæg 1 indeholder en liste over igangværende og planlagte programmer. 
56. Da der første gang udarbejdedes en politik for faglig bistand, var det med følgende 
formål: 
15 
for at imødekomme udviklingslandes anmodninger om oplysninger om europæiske 
standarder og forskrifter, navnlig de for det indre marked gældende. På denne måde 
kunne man vise gennemsigtigheden i EF-systemet, og udviklingslandene ville få 
lettere ved at eksportere til Fællesskabet; 
for at hjælpe udviklingslandene med at udvikle en infrastruktur for standarder og 
overensstemmelsesvurdering, som ville lette den internationale handel, og 
for at tilskynde udviklingslandene til at vedtage internationale og europæiske 
standarder som en form for teknologioverførsel. 
57. I tidens løb er anvendelsesområdet for programmerne ofte gået ud over dette 
oprindelige indhold. Programmerne er nu typisk flerårige forpligtelser, og de kan omfatte: 
meddelelse af oplysninger om fællesskabsstandarder og -forskrifter; uddannelse og 
rådgivning om etablering eller forbedring af standardiseringsorganer; bistand til forbedring 
af den fysiske infrastruktur; bistand til etablering af godkendelsessystemer; uddannelse af 
personale til udarbejdelse af standarder, overensstemmelsesvurdering og godkendelse; 
bistand til udarbejdelse af tekniske forskrifter samt uddannelses- og 
bevidstgørelsesprogrammer vedrørende kvalitet, som ikke alene omfatter forbedring af 
kvalitets- og godkendelsessystemerne, men også forbedring af industriens muligheder for at 
opfylde europæiske kvalitetskrav både på det forskriftsmæssige og private plan. 
58. Ved fastlæggelsen af de prioriterede mål for sådanne programmer tager 
Kommissionen hensyn til en række faktorer, herunder især: betydningen af et sådant 
samarbejde set i sammenhæng med de generelle forbindelser med det pågældende 
tredjeland; dets økonomiske eller teknologiske omfang; mulighederne for via 
programmerne af mindske tekniske hindringer, og muligheden for at lette samhandel og 
investeringer gennem fremme af godtagelsen af internationale og europæiske standarder og 
forskrifter, også når disse konkurrerer med andre landes standarder og forskrifter. Ved 
udformningen af programmerne har Kommissionen også taget hensyn til de særlige 
prioriterede mål, som er fastlagt af Fællesskabet og partnerlandet; sektormæssige behov; 
budgetbegrænsninger, og endelig om programmet bør være rent bilateralt, eller om der 
kunne opnås fordele ved et regionalt sigte. 
59. Faglige bistandsprogrammer har ganske klart medvirket til at vise, hvor åbent 
Fællesskabets forskriftssystem er, og dermed har det øget tredjelandes forståelse for dette 
system og fremmet eksporten af deres varer. Dette er fortsat hovedsigtet med programmer 
for de mindst udviklede lande. Det har også været i både Fællesskabets og det pågældende 
tredjelands interesse at få hjælp til at fremstille en bedre kvalitet og sikrere varer, medens 
det klart er i Fællesskabets interesse at fremme efterspørgslen i tredjelande efter 
kvalitetsvarer, som Fællesskabet ofte er bedst i stand til at levere. Det er imidlertid mindre 
klart, om alle programmer rent faktisk har bidraget til at mindske handelshindringerne eller 
til mest muligt at udbrede internationale eller europæiske standarder og praksis. 
60. Kommissionen hat identificeret nogle områder, der kræver større opmærksomhed, 
hvis værdien af den faglige bistand skal maksimeres. For det første er Fællesskabets 
handelsinteresser ikke altid blevet udtrykt klart eller fuldt integreret i gennemførelsen af 
programmerne. De selskaber og enkeltpersoner, som er udpeget til at gennemføre 
programmerne, har ikke altid været tilstrækkelig bevidst om de handelsmæssige mål i 
modsætning til de faglige og erhvervsmæssige aspekter. Programmerne kan udformes og 
gennemføres på en sådan måde, at der i højere grad tages hensyn til partnerlandets særlige 
behov eller kendetegn og til det europæiske erhvervslivs prioriterede mål. 
16 
61. For det andet kan samordningen af programmerne forbedres yderligere, så man 
bedre kan fastlægge de prioriterede mål og sikre en sammenhængende approach mellem 
programmerne. Vi kan være mere aktive med henblik på at sikre udveksling af oplysninger 
med medlemsstaterne for at undgå dobbeltarbejde og en dårlig udnyttelse af ressourcerne og 
sikre fælles mål for Fællesskabets og medlemsstaternes programmer. På tilsvarende måde 
kunne det være en fordel at sikre et samvirke med programmer på beslægtede områder, 
såsom forbrugerbeskyttelse, toldprocedurer, kontrol før forsendelse og 
markedsovervågning. Endvidere kunne det for programmerne i nogle tilfælde være en 
fordel med flere ressourcer og en mere systematisk opfølgning eller evaluering af deres 
virkning. Det er således muligt at forbedre samordning og forvaltning. 
Programmernes mål og indhold 
62. Hvad angår indholdet af den faglige bistand på dette område finder vi, at selv om 
ovennævnte oprindelige mål fortsat er gyldige, bør de i det mindste suppleres på fire 
områder. 
63. For det første må fremtidige programmer indeholde en klarere definition af deres 
handelsmæssige og økonomiske mål. Gensidige økonomiske og handelsmæssige interesser 
bør i højere grad tilgodeses ved udarbejdelsen af programmerne, det må fastlægges, 
hvorledes disse mål skal nås, og programmerne må evalueres for at fastslå, om disse mål er 
nået. Der kunne også i flere af programmerne som en særlig bestanddel heraf indgå 
spørgsmålet om uddannelse og bistand for at lette anvendelsen og overholdelsen af 
multilaterale handelsregler, navnlig WTO-aftalen om tekniske handelshindringer. Der 
kunne også i programmerne mere systematisk åbnes mulighed for at identificere 
prioriterede erhvervssektorer i samråd med partoerlandene og det europæiske erhvervsliv 
og på grundlag af fælles økonomiske interesser. 
64. For det andet har nogle partnerlande nu nået en sådan grad af økonomisk og 
industriel udvikling, at den grundlæggende infrastruktur, såsom et funktionsdygtigt 
standardiseringsorgan, en række grundlæggende industristandarder og 
afprøvningslaboratorier er på plads. Det ville derfor måske være bedre at yde bistand til 
f.eks. forbedring af forskriftssystemet for bestemte sektorer eller en yderligere forbedring af 
den infrastruktur, der er nødvendig for at indgå aftaler om gensidig anerkendelse. Der bør 
lægges større vægt på mulighederne for at anvende europæiske og internationale 
forskriftsprocedurer i modsætning til standarder alene, eftersom et tiltagende antal 
handelshindringer ikke har forbindelse med standardisering men med de forskriftsmæssige 
aspekter, herunder overensstemmelsesvurdering. 
65. For det tredje bør vi i relevante tilfælde, og hvor de tekniske betingelser er opfyldt, 
sikre, at gensidig anerkendelse kan være et af de mål, der forfølges ved hjælp af faglig 
bistand. 
66. For det fjerde kan den hastige vækst i løbet af de seneste fem år i antallet af 
regionale arrangementer og grupperinger afspejles på en bedre måde i målsætningen for 
faglig bistand, som stadig fortrinsvis ydes til eller indrettes efter nationale frem for 
regionale løsninger. I dag udvikler en række regionale grupperinger, såsom ASEAN, 
Mercosur, Samarbejdsrådet for Golfstaterne og SNG fælles standarder og 
forskriftssystemer. I den udstrækning disse og andre regioner i løbet af det kommende tiår 
opbygger forskriftsunioner i lighed med Fællesskabets, bør de om muligt afspejles i og 
støttes gennem vore programmer. Vi har en interesse i at fremme standardisering og 
udvikling af tekniske forskrifter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer på regionalt 
17 
plan i betragtning af de stordriftsfordele, dette indebærer for producenterne, muligheden for 
at få adgang til flere markeder på grundlag af en enkelt varevurdering og sandsynligheden 
for, at der i de regionale strukturer anvendes internationale standarder og fremgangsmåder. 
Samtidig kan Fællesskabets egne erfaringer med et enhedsmarked måske være en relevant 
model for mange områder i verden, der overvejer at indføre regionale systemer. De 
løsninger, vi har fundet, kan deles med andre. Vi finder derfor, at vi bør tilskynde andre 
lande til at søge at etablere regionale forskriftssystemer, og at vore programmer i højere 
grad end hidtil bør udformes på en måde, der fremmer en sådan udvikling. 
Programsamordning og -forvaltning 
67. For at forbedre programsamordning og -forvaltning i fremtiden må vi: 
a) sikre, at den europæiske industri kender og er i stand til at anføre sine prioriterede 
mål for faglige bistandsprogrammer. Vi foreslår, at erhvervssammenslutninger 
regelmæssigt underrettes om både igangværende og kommende programmer, og at det 
europæiske erhvervsliv og andre interesserede parter søges inddraget i 
programgennemførelsen, når dette vil være en fordel; 
b) sikre den bedst mulige synergi og hindre en overlapning mellem EF-programmer og 
programmer, der udarbejdes af medlemsstaterne eller af andre internationale organisationer 
(f.eks. ISO, Verdensbanken, FN, WTO), gennem udveksling af oplysninger om 
programmernes indhold. Programmerne kan derefter udformes eller ændres, så de passer 
sammen med andre programmer. Kommissionen og medlemsstaterne kan udveksle 
grundlæggende oplysninger gennem Artikel 113-Udvalgets tekniske gruppe vedrørende 
gensidig anerkendelse. Kommissionen vil tilstræbe en tilsvarende udveksling af oplysninger 
med internationale organisationer og underrette medlemsstaterne herom gennem de samme 
kanaler. Kommissionen vil også søge at sikre en nøjere samordning med programmer på 
beslægtede områder, såsom forbrugerbeskyttelse, toldprocedurer, kontrol før forsendelse 
og markedsovervågning. Det er ikke tanken, at denne ordning for udveksling af oplysninger 
på nogen måde skal erstatte de etablerede ordninger vedrørende konsultationer om faglig 
bistand og samarbejde med udviklingslandene2; den skal i stedet være et forum med et 
bredere sigte. 
c) stille nye midler til rådighed til forvaltningen af programmerne i fremtiden gennem 
en ny rammeaftale, der forventes indgået med CEN, og som vil indebære fordele i de 
tilfælde, hvor programmerne forvaltes af CEN på Fællesskabets vegne. For det første kan 
CEN udnytte ressourcerne på den mest effektive måde gennem en pålidelig 
midtvejsprognose af programbehov og -budget. For det andet kan vi gennem CEN bedre 
fremme programmernes europæiske karakter. I dag er mange partnerlande praktisk talt 
uvidende om, at der er tale om EF-programmer. For det tredje vil CEN få til opgave at 
opbygge et arkiv over oplysninger om tredjelandes systemer, over de organer og 
konsulenter, der benyttes, og et bibliotek over programoplysninger og 
undervisningsmaterialer, der kan trækkes på ved udarbejdelsen og udførelsen af 
programmerne. I de tilfælde, hvor programmerne gennemføres uafhængigt af CEN, vil vi 
Særlig det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 15 i Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 af 25. 
februar 1992 om finansiel og faglig bistand til og økonomisk samarbejde med udviklingslandene i Asien 
og Latinamerika (EFT nr. L 52 af 27.2.1992), og det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 21 i den 
interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde AVS/EØF-
konvention (91/401/EØF, EFT nr. L 229 af 17.8.1991). 
18 
søge at indgå arrangementer, hvorved det sikres, at der ved udarbejdelse af programmerne 
udveksles oplysninger, dokumenter og materialer med CEN. På den måde kan der etableres 
et samlingspunkt for de forskellige europæiske organisationer, der er kompetente på dette 
område. 
d) forbedre udvælgelsen af den part, der skal gennemføre programmerne, for det første 
ved som led i rammeaftalen med CEN at sikre adgang til de bedst mulige kilder og ved at 
give Kommissionen et større ord at skulle have sagt i udvælgelsen af 
programunderkontrahenter. Vi bør i højere grad end hidtil give organisationer i den 
offentlige sektor (standardiseringsorganer og godkendelsesorganisationer i medlemsstaterne 
eller i Europa som helhed, forskriftsmyndigheder i medlemsstaterne) mulighed for at 
deltage, i programmerne. Disse organer har en langsigtet interesse i en succesrig 
gennemførelse af programmerne og kan etablere permanente forbindelser med 
partnerorganisationer og -embedsmænd. Det er også ønskeligt i højere grad at inddrage 
forskriftsmyndighederne for så vidt som der i de fremtidige programmer lægges større vægt 
på at forbedre de forskriftsmæssige rammer i tredjelande (punkt 64 ovenfor). 
e) sluttelig i programmerne åbne mulighed for en uafhængig undersøgelse heraf for at 
vurdere, om programmålsætningen nås. 
19 
AFSNIT IV: FORSKRIFTSSAMARBEJDE 
68. Udtrykket forskriftssamarbejde anvendes i bred betydning og omfatter både: 
a) plurilaterale initiativer med henblik på harmonisering af eller ækvivalens mellem 
standarder, forskrifter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer eller fremme af den 
bedste praksis, og 
b) bilateralt samarbejde med vore handelspartnere om udarbejdelse af tekniske 
forskrifter, harmonisering af standarder og forskriftsreformer. 
69. Der redegøres først for multilaterale og plurilaterale initiativer, hvorefter der følger 
en oversigt over de vigtigste bilaterale initiativer. Faglige bistandsprogrammer, som jo er en 
vigtig form for forskriftssamarbejde og absolut den vigtigste form for samarbejde med 
udviklingslandene, omtales ikke detaljeret her, idet der allerede er redegjort herfor i afsnit 
m. Bilaterale aftaler om gensidig anerkendelse, som kan danne grundlag for 
forskriftssamarbejde, er omhandlet særskilt i afsnit H. 
Multilaterale og plurilaterale initiativer 
70. Nedenfor følger en beskrivelse af Fællesskabets vigtigste multilaterale og 
plurilaterale aktiviteter vedrørende forskriftssamarbejde og af målsætningen herfor. 
Redegørelsen er ikke fuldstændig, men omhandler de højest prioriterede initiativer, der er 
på vej. 
a) OECD 
71. Fællesskabet og medlemsstaterne har i OECD bidraget aktivt til gennemførelsen af 
en multidisciplinær undersøgelse om en forskriftsreform. Formålet er at nå til enighed om 
principperne og argumenterne for og de handelsmæssige fordele ved en forskriftsreform, 
som omfatter deregulering, harmonisering og gensidig anerkendelse. I processen har 
Fællesskabet kunnet dele sine erfaringer vedrørende det indre marked med de øvrige 
deltagere og fremdrage Europas forskriftssamarbejde som et eksempel for god praksis. Ved 
at udvide OECD-processen via organisationens politik på dette område til at omfatte lande, 
der ikke er medlemmer af OECD, vil argumenterne for en forskriftsreform blive udbredt 
internationalt. 
72. En proces sideløbende hermed i OECD's udvalg for forbrugerpolitik har til formål 
at klarlægge forbindelsen mellem forbrugerpolitik, certificering og international handel. 
Dette har ført til en undersøgelse og anbefalinger forelagt ministrene til overvejelse. I 
undersøgelsen understreges den betydning, som standarder og overensstemmelsesvurdering 
har for forbrugere og handel, og det påpeges, hvorledes der kan bringes overensstemmelse 
mellem de forbruger-, forskrifts- og handelspolitiske mål. Fællesskabets erfaringer på det 
forskriftsmæssige område er anført som et eksempel på, hvorledes der kan opnås 
overensstemmelse, og disse erfaringer vil ligeledes komme lande, der ikke er medlemmer af 
OECD, til gode. 
73. Endelig har OECD's udvalg for kemikalier siden 1980'erne fremmet harmonisering 
af de afprøvningsmetoder, der anvendes ved godkendelse af kemikalier, og gensidig 
anerkendelse af data fra laboratorier, der overholder "Good Laboratory Practice" (GLP). 
OECD's principper for GLP er gradvis blevet den internationale standard, og Fællesskabet 
20 
og andre har integreret disse standarder i deres egne forskrifter. De fælles OECD-standarder 
og det samarbejde mellem medlemmerne, som er organiseret gennem OECD, har skabt et 
teknisk grundlag for forhandlinger om MRA mellem Fællesskabet og tredjelande. Det 
forventes, at OECD's arbejde på dette område snart stilles til rådighed for lande, der ikke er 
medlemmer af OECD, hvilket vil internationalisere OECD-standarderne yderligere. 
b) Lægemidler: Den internationale konference om harmonisering (ICH) 
74. Inden for ICH (The International Conference on Harmonisation of Technical 
Requirements for Registration of Pharmaceuticals) træder eksperter fra 
forskriftsmyndighederne i Den Europæiske Union, Japan og De Forenede Stater samt 
medicinalvareindustrien sammen for at drøfte videnskabehge og tekniske aspekter af 
registreringen af lægemidler. Det er formålet at mindske eller forebygge behovet for at 
gentage afprøvninger, der er foretaget som led i forskning og udvikling af ny medicin med 
henblik på at opnå en mere rationel udnyttelse af ressourcerne, både mennesker, dyr og 
materialer. Forskriftsmyndighederne i de tre regioner har i en trinvis proces vedtaget 
harmoniserede retningslinjer. Det forventes, at alle igangværende ICH-retningslinjer kan 
færdigudarbejdes i den næste ICH, som skal finde sted i juli 1997 med opfølgningsarbejde i 
tilslutning hertil. Arbejdet i ICH vil formentlig lette indgåelsen af MRA, navnlig hvad angår 
GCP (Good Clinical Practice). 
VICH (International Co-operation on Harmonisation of Technical Requirements for 
Registration of Veterinary Medical Products) iværksattes i april 1996 med tilsvarende 
formål og deltagelse. 
Fællesskabet tiltrådte i 1994 særskilt Europarådets Convention on the Elaboration of a 
European Pharmacopeia. Det er sigtet hermed at harmonisere specifikationerne for 
fremstilling af og kvalitetskontrol for lægemidler for at gøre det muligt, at de kan omsættes 
frit i Europa. European Pharmacopeia's monografier bliver officielle tekniske forskrifter, 
som gælder i konventionsparternes områder. 
c) FN's Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) 
75. Codex Alimentarius-kommission, som er FAO's og WHO's 
(Verdenssundhedsorganisationens) fælles program, vedtager standarder, retningslinjer og 
anbefalinger, som omfatter visse aspekter af fødevaresikkerhed og -sundhed. I WTO-aftalen 
om anvendelse af sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger antages 
det, at medlemmerne overholder deres WTO-forpligtelser, hvis deres foranstaltninger er 
baseret på Codex-standarder, -retningslinjer og -anbefalinger. Der kan af WTO-
medlemmer, som vedtager andre foranstaltninger, stilles krav om at retfærdiggøre dem på 
grundlag af videnskabelige beviser eller behov for at opnå et højere beskyttelsesniveau. 
Fællesskabet har baseret en stor del af sin lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed og -
sundhed på Codex-standarderne og vil fortsat gøre dette, når de er egnede til at dække vore 
behov. Kommissionen vil endvidere fortsat overvåge vore handelspartneres 
sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger for at sikre, at de er i 
overensstemmelse med de pågældende partneres internationale forpligtelser. 
Kommissionen har fået mandat til at indlede forhandlinger med Codex-sekretariatet med 
henblik på at blive fuldgyldigt medlem af Codex-kommissionen for at sikre, at Fællesskabet 
kan spille den rolle, der tilkommer det, med hensyn til international harmonisering på dette 
område. 
d) FN's Økonomiske Kommission for Europa (ECE) 
21 
76. Siden 1958 har der eksisteret en ECE-aftale om harmonisering af standarder og 
tekniske forskrifter for udstyr og dele til motorkøretøjer og om gensidig anerkendelse af 
godkendelser. Fællesskabet, hvoraf fjorten af medlemsstaterne er kontraherende parter i 
aftalen, har indført en stor del af ECE-reglerne i deres nationale lovgivning. Med selve 
Fællesskabets forventede tiltrædelse af ECE-aftalen, som i øjeblikket er til drøftelse i Rådet 
og Europa-Parlamentet, vil Fællesskabet være i en bedre position til i fremtiden at integrere 
flere ECE-regler i EF-godkendelsessystemet. 
77. Fællesskabet har stået i spidsen for bestræbelser for at omforme ECE-aftalen til en 
verdensomspændende ordning med henblik på at fremme en international anvendelse af 
ECE-baserede forskrifter og godkendelsesprocedurer for køretøjer. Ved en genforhandling 
af 1958-aftalen, som åbner den for ikke-europæiske landes deltagelse, nåede man et skridt 
videre mod virkeliggørelsen af dette mål. Japan har forpligtet sig til at tiltræde aftalen, 
medens EU og USA har sat spørgsmålet om etablering af en revideret aftale til udvikling af 
internationale standarder for produkter til motorkøretøjer på verdensplan som et prioriteret 
punkt på den nye transatlantiske dagsorden for anden halvdel af 1996. Fællesskabet vil 
fortsat søge at opnå, at andre vigtige bilproducerende og -importerende lande deltager for at 
sikre den bredest mulige anvendelse af ECE-baserede regler og gensidig anerkendelse af 
godkendelser. Bilaterale MRA i denne sektor bør udformes på en sådan måde, at de kan 
danne grundlag for partnerlandenes tiltrædelse. 
e) Task force for global harmonisering af medicinske anordninger 
78. Ovennævnte task force, som etableredes i 1992 som et forum for udveksling af 
erfaringer om forskrifter for medicinske anordninger, er blevet centrum for bestræbelserne 
for at indføre harmoniserede kvalitetsforskrifter i de største økonomier. Denne task force, 
som støttes af både den europæiske og den amerikanske industri, har sikret, at 
Fællesskabets procedurer for kvalitetscertificering har vundet anerkendelse som den 
internationale model. Canada, Australien og Japan har under påvirkning heraf vedtaget 
regler, der ligger tæt på Fællesskabets, og der er tegn på, at USA er begyndt at gøre det 
samme. Denne task force er et eksempel på, hvorledes erfaringerne fra Fællesskabets indre 
marked, som har resulteret i en fleksibel approach til forskrifter, danner grundlag for en 
model, der kan tjene som reference andre steder. Kommissionen vil fortsat prioritere task 
force-arbejdet højt, navnlig som grundlag for at fremme procedurerne for 
kvalitetscertificering i andre lande, især i Østasien, som er ved at revidere gældende regler 
for medicinske anordninger. 
f) Civil luftfart 
79. På internationalt plan finder der et indgående forskriftssamarbejde sted inden for 
civil luftfart i ICAO (International Civil Aviation Authority) og på europæisk plan i JAA 
(Joint Aviation Authorities). Sidstnævnte, som omfatter EF's medlemsstater og tolv andre 
europæiske lande, samarbejder om harmonisering af luftfartsforskrifter og om fremme al 
gensidig anerkendelse af flycertificering i hele Europa. 
Fællesskabets rolle i disse aktiviteter har hidtil været beskeden, men den forventes at vokse 
i fremtiden. For det første vil den yderligere udvikling af Fællesskabets forskriftsordning for 
civil luftfart både internationalt og bilateralt øge mulighederne for at samarbejde med 
tredjelande. For det andet påtænker Kommissionen som led i en fremtidig strategi for 
i lyvesikkerhed at iværksætte faglige samarbejdsprogrammer med det sigte at øge 
sikkerhedsstandarderne i de pågældende lande og fremme vedtagelsen af europæiske 
22 
forskrifter. Det er mest sandsynligt, at disse programmer i første omgang gennemføres i 
samarbejde med ICAO eller JAA. 
23 
g) APEC (Asia-Pacific Economie Cooperation) 
80. I 1995 iværksatte APEC-landene et langsigtet program for samarbejde om 
standarder og overensstemmelsesvurdering. Dette omfatter harmonisering af standarder og 
forskrifter på grundlag af internationale regler, samarbejde om forbedring af certificerings-
og godkendelsessystemer og aftaler om gensidig anerkendelse. Fællesskabets handel 
begunstiges potentielt af disse APEC-initiativer. Vi har en interesse i at se den størst mulige 
overensstemmelse mellem de standarder, forskrifter og overensstemmelses-
vurderingsprocedurer, som APEC-landene udarbejder, navnlig de nyindustrialiserede 
medlemslande, og Fællesskabets standarder, forskrifter og procedurer. I betragtning af det 
faglige samarbejde som både Fællesskabet og de mere udviklede APEC-medlemmer 
tilbyder nogle APEC-medlemmer, bør der også være interesse for at skabe sammenhæng 
mellem disse programmer, så værdien heraf bliver så stor som mulig. 
81. Kommissionen er af den opfattelse, at vor interesse i APEC-processen for det første 
kan fremmes ved en fortsat overvågning af udviklingen og for det andet ved at etablere en 
dialog med APEC-landenes arbejdsgruppe vedrørende standarder og 
overensstemmelsesvurdering, som vil kunne anvendes til udveksling af oplysninger og 
erfaringer om vore respektive aktiviteter. 
Bilaterale initiativer 
82. På bilateralt plan kan formålet med forskriftssamarbejdet med Fællesskabets 
vigtigste handelspartnere kort beskrives som følger: 
a) at øge gennemsigtigheden gennem udveksling af oplysninger om igangværende og 
planlagte initiativer, såsom kommende love og tekniske forskrifter, der berører 
industrivarer; 
b) gennem konsultationer forud for lovgivningsinitiativer at mindske 
uoverensstemmelserne mellem forskellige fremgangsmåder på forskriftsområdet og 
risikoen for deraf følgende handelstvister med vore handelspartnere; 
c) at lette harmonisering af eller anerkendelse af ækvivalens mellem standarder, 
tekniske forskrifter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer mellem Fællesskabet og 
tredjelande i de sektorer, hvor det anses for muligt at gennemføre og er til økonomisk fordel 
for eksportørerne i Fællesskabet. 
I nogle tilfælde kan det bilaterale samarbejde berede vejen for udviklingen af standarder 
eller forskrifter på det multilaterale plan. 
a) USA 
83. Forskriftssamarbejdet mellem verdens to største handelsblokke er altid blevet 
betragtet som et prioriteret spørgsmål og er i de senere år blevet udvidet og formaliseret. I 
1995 vedtog Fællesskabet og USA på embedsmandsplan et dokument, hvori fastlægges 
"principperne for forskriftssamarbejdet". Denne fastlæggelse af principper omfatter 
ovennævnte mål, og det er hensigten hermed at fastlægge retningslinjer for embedsmænds 
og forskriftsorganers arbejde. Forskriftssamarbejdet mellem EF og USA finder i øjeblikket 
sted under hensyntagen til disse principper på mange områder, herunder: industristandarder 
(GDm-CEN/ANSI - Dept of Commerce); miljø (GDXI/EPA); civil luftfart (GD VII/FAA); 
telekommunikation (GDXm/FCC); fødevarer og medicinalvarer (GD m/FDA); energi 
24 
(GDXVD/EPA-Dept of Energy); pesticider (GD VI/EPA) og bioteknologi (GD 
m/VI/FDA/USTR). På kabinetsmødet i maj 1996 blev der for det fremtidige arbejde 
fremsat forslag om fem forsøgsprojekter om forskriftssamarbejde (omfattende røgmåling, 
dioxiner, bioteknologi, dieselmotorer og statskontrol i havne). 
84. Forskriftssamarbejdet fik et betydeligt skub fremad, da man på topmødet på 
ministerplan i december 1995 gav meddelelse om den såkaldte transatlantiske dagsorden og 
handlingsplan for EF-USA, hvorved der indførtes en omfattende og fremadrettet dagsorden 
for yderligere samarbejde om standarder, tekniske forskrifter og 
overensstemmelsesvurdering inden for adskillige industrisektorer. Erhvervslivet på begge 
sider af Atlanterhavet har bidraget til fastlæggelsen af de prioriterede mål gennem en 
"Transatlantic Business Dialog" (TABD), hvor de forskellige sektorer har identificeret 
foranstaltninger på kort, mellemlang og lang sigt til begrænsning af de tekniske hindringer 
og fremme af større konvergens mellem forskriftssystemerne i EF og USA. 
b) Japan 
85. Selv om forskriftssamarbejdet med Japan ikke har været så omfattende som med 
USA, er dialogen mellem de to parter blevet intensiveret i de senere år. De vigtigste 
bilaterale aktiviteter, der er knyttet til spørgsmålet om standarder og forskrifter, er følgende: 
Japans autonome dereguleringsinitiativ, hvori ændringer i Japans standarder og 
overensstemmelsesvurderingsprocedure indtager en vigtig plads, og hvor Fællesskabet har 
peget på prioriterede mål for forbedring af adgangen til Japans forskriftsordning i flere 
sektorer. 
Den årlige dialog om industripolitik og -samarbejde, gennem hvilken EF og Japan 
fremmer samarbejdsprogrammer mellem industrielle nøglesektorer, og som indbefatter 
hensyntagen til forskriftsspørgsmål. 
Dialogen mellem EF og Japan om standarder og kvalitet, som har til formål at øge 
forståelsen af hver parts standardiserings- og kvahtetscertificeringsprocedurer. 
Årlige konsultationer på højt plan om telekommunikationspolitikken. 
Årlige konsultationer på højt plan om miljøspørgsmål med det sigte at samarbejde 
om udviklingen af miljøforskrifter. 
86. Forskriftssamarbejdet med Japan finder også sted i flere af de plurilaterale fora, som 
er beskrevet ovenfor. Der er ikke desto mindre grundlag for en intensivering af det 
bilaterale samarbejde med Japan, som det erkendtes i meddelelsen i 1995 til Rådet "Europa 
og Japan: de næste skridt". Vi anførte deri, at dialogen om forskriftssamarbejde burde 
opfattes som en løbende proces, hvor der kunne gøres brug af de erfaringer vedrørende 
forskriftsreformer, som EF indhøstede som led i gennemførelsen af det indre marked. Dette 
er fortsat et prioriteret mål for Fællesskabet, og vi søger at opnå tilsagn fra Japan om en 
sådan fortløbende proces, som efterhånden vil kunne sammenUgnes med den, der 
kendetegner samarbejdet med USA. 
c) Canada 
87. Forskriftsdialogen med Canada har hidtil hovedsagelig fundet sted i plurilaterale 
fora. Canada har imidlertid for nyligt søgt at styrke grundlaget for et bilateralt samarbejde 
med Fællesskabet ved indgåelse af en aftale svarende til ovennævnte transatlantiske 
25 
dagsorden mellem EF og USA. Selv om en aftale med Canada måske ikke har et 
tilsvarende bredt sigte, vil den ikke desto mindre være et vigtigt redskab til at fremme 
konvergensen i fremtiden i sektorer af fælles handelsmæssig interesse samtidig med, at den 
øger mulighederne i det fremtidige NAFTA-samarbejde, som kan medføre åbenbare 
stordriftsfordele. 
d) De associerede lande i Central- og Østeuropa 
88. De central- og østeuropæiske lande, som Fællesskabet har indgået Europaaftaler 
med, er et særligt tilfælde. Med henblik på at forberede disse lande til en eventuel 
tiltrædelse af EU er der iværksat omfattende programmer til støtte for institutionelle 
reformer, som skal muliggøre en tilnærmelse af disse landes standarder og 
forskriftssystemer til Fællesskabets. De vigtigste midler til at fremme en 
forskrifteharmonisering i perioden forud for tiltrædelse ligger i gennemførelsen af 
Europaaftalerne, især gennem de udvalg under Associeringsrådet, som beskæftiger sig med 
lovharmonisering og industrielt samarbejde, PHARE-programmerne for fagligt samarbejde, 
den gradvise opbygning af nærmere forbindelser med standardiserings-, certificerings- og 
godkendelsesorganer på europæisk plan, og mulige aftaler om gensidig anerkendelse. 
e) Andre lande 
89. Med undtagelse af Schweiz, som Fællesskabet har et fast forskriftssamarbejde med 
på flere områder, finder forskriftssamarbejdet med andre handelspartnere hovedsagelig sted 
i de plurilaterale eller multilaterale fora, som er nærmere beskrevet ovenfor. Når der opstår 
yderligere behov inden for bestemte sektorer eller områder, vil disse indgå i samarbejdet. 
AFSNIT V: KONKLUSIONER OG SAMMENDRAG AF ANBEFALINGER 
Konklusioner 
90. I det foregående har Kommissionen understreget, at det er nødvendigt med en mere 
aktiv og udadrettet strategi for at mindske de tekniske handelshindringer, lette en mere 
omfattende brug af europæiske og internationale standarder og forskrifter og for at nå et 
skridt nærmere målet om kun én afprøvning og certificering. Vi finder, at en sådan strategi 
er både nødvendig og betimelig. Den er nødvendig, hvis vi skal dæmme op for spredningen 
af uretmæssige forskellige standarder og regler i stadig flere lande og fremme 
fremgangsmåder, som er forenelige med multilaterale forpligtelser, gennemsigtige, 
afpassede til og fordelagtige for europæiske eksportører på verdensmarkederne. Den er 
betimelig, fordi det forskriftssystem, der ligger til grund for Fællesskabets eget indre 
marked nu er så veludviklet, at vi kan tillade os både at koncentrere os mere om vore 
handelspartneres ordninger og trække på vore egne erfaringer for at foreslå en løsning på 
nogle af de problemer, vi står overfor. 
91. Ved at se nærmere på indholdet af denne strategi, nemlig instrumenterne i WTO og 
bilaterale aftaler, faglig bistand, forskriftssamarbejde og gensidig anerkendelse, har vi 
anbefalet måder, hvorpå disse midler kan gøres mere effektive eller bedre tilpasses 
handelsvilkår under hastig forandring. Et sammendrag af anbefalingerne findes i punkt 96. 
92. Samtidig har vi understreget betydningen af sammenhæng mellem forskellige led i 
denne strategi. Vi har peget på WTO-instrumenternes betydning i bestræbelserne for at 
26 
mindske de tekniske handelshindringer og for at fremme anvendelsen af internationale 
standarder og forskrifter, og vi har foreslået, hvorledes disse instrumenter kan udnyttes 
bedst muligt. Faglige bistandsprogrammer kan imidlertid også medvirke til at fremme de i 
WTO fastlagte mål; vi har gjort gældende, at sådanne programmer, hvis der tages behørigt 
hensyn til de handelsmæssige aspekter, er et vigtigt middel til at medvirke til at sikre 
overensstemmelse med WTO-reglerne. De er også et vigtigt middel til at fremme 
anvendelsen af europæiske standarder og forskrifter i andre lande i sektorer af fælles 
interesse, idet de selv i høj grad er baseret på internationale regler. Faglige 
bistandsprogrammer kan også medvirke til at forberede mere udviklede partnerlandes 
regler, så de opfylder de nødvendige betingelser for fremtidige aftaler om gensidig 
anerkendelse, som kan være et vigtigt incitament til en god programgennemførelse. 
93. Vi har præsenteret gensidig anerkendelse som et svar på den retmæssige, men 
tiltagende brug af overensstemmelsesvurdering hos tredjepart i den internationale handel. 
MRA kan lette samhandelen i sektorer, som fortsat er omfattet af statslige forskrifter, uanset 
om de underliggende varespecifikationer kan harmoniseres eller ej. Vi har imidlertid gjort 
gældende, at gensidig anerkendelse ofte kan give de største handelsfordele i sektorer, der er 
omfattet af harmonisering, og at det under disse omstændigheder er lettere at skabe og 
bevare den nødvendige tiltid mellem MRA-partnerne. Medlemskab af WTO's TBT-aftale, 
som er en forudsætning for af indgå MRA, er ikke i sig selv nok til at skabe denne tillid. 
94. Vi har endelig anført, at harmonisering af standarder og forskrifter opnås gennem 
forskriftssamarbejde på både multilateralt og bilateralt plan. Initiativer på dette område 
medvirker ligesom faglig bistand til at undgå handelshindringer og kan skabe et godt 
teknisk grundlag for gensidig anerkendelse. Forskriftssamarbejde på navnlig det 
multilaterale plan medvirker til at sikre Fællesskabets interesse i udvikHngen af 
internationale standarder og forskrifter, som er af afgørende betydning for vor internationale 
handel og ligger desuden i vid udstrækning til grund for vore WTO-forpligtelser. 
95. Det er imidlertid kun muligt at nå de politiske mål, der er omhandlet i dette 
dokument, hvis der sikres en god samordning og etableres de rette institutionelle rammer. 
Der er fremlagt en række konkrete anbefalinger: i højere grad at konsultere erhvervslivet 
ved fastlæggelsen af prioriterede mål; at forbedre udvekslingen af oplysninger om faglige 
bistandsprogrammer og styrke de eksterne delegationers dækning af spørgsmål om 
standarder. Men der kan kun drages fuld nytte af den strategi, der er omhandlet i denne 
meddelelse, gennem en behørig samordning og overvågning. I Kommissionen vil vi 
undersøge mulighederne for at øge ressourcerne i de tjenestegrene, der er ansvarlige for 
overblik og intern samordning af de politikker, der er omhandlet i dette dokument. Hvad 
angår Rådet vil vi imidlertid anse det for hensigtsmæssigt at udvide det nuværende mandat, 
der er tillagt Artikel 113-Udvalgets gruppe vedrørende gensidig anerkendelse, således at det 
kommer til at indbefatte tekniske handelshindringer, faglig bistand og forskriftssamarbejde 
med hensyn til standarder og overensstemmelsesvurdering. Dette rådsudvalg har ekspertise 
både hvad angår handel og forskrifter og er velegnet til at yde faglig vejledning om disse 
spørgsmål samtidig med, at det er undergivet Artikel 113-Udvalgets strategiske 
retningslinjer og oversigt. Kommissionen anbefaler derfor en sådan udvidelse af MRA-
gruppens mandat. 
Sammendrag af anbefalingerne 
96. Nedenfor gives et sammendrag af de anbefalinger, der er omhandlet i det 
foregående: 
27 
a. For at sikre en bedre gennemførelse og anvendelse af WTO-aftalen om tekniske 
handelshindringer (TBT) bør Fællesskabet på WTO-ministermødet i Singapore i december 
1996 søge at opnå: 
1) at alle WTO-medlemmer på ny bekræfter deres forpligtelse til i fuldt 
omfang at gennemføre TBT-aftalen; 
2) at parterne forpligter sig til at sikre en gennemgribende og dybtgående 
undersøgelse af TBT-aftalen i 1997 (punkt 18). 
b. Det bør endvidere overvejes om, og under hvilke omstændigheder, Fællesskabet i 
højere grad bør inddrages i arbejdet i de internationale forskriftsorganer og 
standardiseringsorganisationer for at sikre en fortsat overensstemmelse mellem 
internationale forskrifter og standarder, beslutninger i Fællesskabet og vore WTO-
forpligtelser (punkt 19). 
c. Det bør sikres, at spørgsmålet om standarder og overensstemmelsesvurdering indgår 
som et væsentligt led i fremtidige TPRM-undersøgelser, navnhg hvad angår vore vigtigste 
handelspartnere og de lande, hvor hindringerne er særligt markante. Endvidere bør vi være 
mere åbne over for en kritisk TPRM-undersøgelse af Fællesskabets forskriftssystem (punkt 
24). 
d. I forbindelse med igangværende og kommende forhandlinger om nye medlemmers 
tiltrædelse af WTO bør det sikres, at standarder og overensstemmelsesvurdering får en 
fortrinsstilling (punkt 26). 
e. Som led i strategien for markedsadgang bør det sikres, at problemer vedrørende 
markedsadgang, som har tilknytning til tekniske handelshindringer, dokumenteres grundigt, 
og at Kommissionen, medlemsstaterne og det europæiske erhvervsliv i tilstrækkelig grad 
konsulterer hinanden og udveksler oplysninger om disse spørgsmål (punkt 31). 
f. Det bør sikres, at de vigtigste delegationer i tredjelande prioriterer samordning af 
spørgsmål om standarder og overensstemmelsesvurdering højt (punkt 32-33). 
g. Hvad angår aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) bør det sikres, at forskellen 
mellem på den ene side harmonisering og på den anden side gensidig anerkendelse forstås 
fuldt ud, og hvert emne må behandles ud fra sin egen forudsætning. I overensstemmelse 
hermed bør målsætningen om forskriftsharmonisering tages i betragtning i fremtidige 
forhandlinger om MRA, navnhg ved at udnytte sådanne aftaler til at sikre en udvidelse af 
samarbejdet og fremme af harmoniseringen. Samtidig bør der ved fastlæggelsen af 
fremtidige prioriterede mål for forhandlinger tages hensyn til forhandlingspartnerens tilsagn 
om at harmonisere sin forskriftsordning for en bestemt sektor med internationale eller 
europæiske regler (punkt 43-47). 
h. Der bør indledes forhandlinger om gensidig anerkendelse med de associerede lande 
i Central- og Østeuropa i det omfang, de kan opfylde de tekniske og andre betingelser for 
sådanne aftaler (punkt 49). 
i. Fællesskabet må være åbent over for princippet om at gøre indgåede MRA 
plurilaterale, når dette både er i overensstemmelse med vore handelspolitiske interesser og 
forskriftsmæssige mål. Endvidere bør der udvises åbenhed over for muligheden for på lang 
sigt at etablere aftaler på et regionalt grundlag (punkt 50). 
28 
j. MRA med de enkelte medlemmer af APEC må fortsat prioriteres højt med henblik 
på at maksimere overensstemmelsen mellem disse aftaler og APEC-landenes arbejde på 
dette område (punkt 51 ). 
k. Under hensyntagen til gældende retningslinjer og mandater bør der udvises åbenhed 
over for forhandlinger om gensidig anerkendelse med andre lande, som opfylder de 
nødvendige tekniske krav (punkt 53). 
1. Det bør sikres, at der er midler til rådighed til at muliggøre en behørig 
gennemførelse af MRA, både på nationalt plan og i Kommissionen (punkt 54). 
m. For så vidt angår faglige bistandsprogrammer bør handelspolitiske mål integreres 
fuldt ud i igangværende og fremtidige programmer, herunder om nødvendigt bistand til 
overholdelse af WTO-forpligtelser og regler (punkt 63). De mindre udviklede landes 
særlige behov i henseende til handel og markedsadgang bør dog fortsat være omfattet af 
programmer. 
n. Det bør sikres, at faglige bistandsprogrammer i tilstrækkeligt omfang omfatter 
forskriftsspørgsmål, om nødvendigt på en mere sektorspecifik måde (punkt 64). 
o. Faglig bistand bør fortsat anvendes som grundlag for aftaler om gensidig 
anerkendelse og andre former for forskriftssamarbejde (punkt 65). 
p. Der bør ved udarbejdelsen af programmer fuldt ud tages hensyn til den regionale 
dimension, herunder tilskyndelse til at etablere regionale ordninger for forskrifter og 
overensstemmelsesvurdering, og hvor det er hensigtsmæssigt bør Fællesskabets 
forskriftsprocedurer fremmes i sådanne programmer (punkt 66). 
q. Europæiske erhvervskredse bør regelmæssigt høres om og søges inddraget i 
igangværende og kommende faglige bistandsprogrammer (punkt 67a). 
r. Gennem Rådets Artikel 113-udvalg bør der etableres en ordning for systematisk 
udveksling af oplysninger mellem Kommissionen, medlemsstaterne, europæiske og 
internationale organisationer om programmer på dette område, således at der skabes større 
gennemsigtighed, dobbeltarbejde begrænses, og der sikres synergi mellem programmerne 
(punkt 67b). Det skal imidlertid bemærkes, at dette ikke berører gældende bestemmelser 
om informationsudveksling og konsultation. 
s. Som et alternativ bør der etableres en ny mekanisme til forvaltningen af 
programmerne gennem indgåelse af en rammeaftale med Comité Européen de 
Normalisation. Dette vil lette programplanlægningen, gøre det muligt at oprette en 
informationsbase til brug for programplanlæggerne, Kommissionen, medlemsstaterne, 
erhvervslivet og andre interesserede parter, og det vil fremhæve programmernes 
europæiske profil (punkt 67c). 
t. Midlerne til at udvælge programkonsulenter og -kontrahenter bør forbedres, og 
europæiske forskriftsmyndigheder eller nationale organisationer og medlemsstaternes 
forskriftsmyndigheder bør i højere grad udnyttes (punkt 67d). 
u. Det forskriftssamarbejde, der udføres i OECD med henblik på en forskriftsreform 
bør fortsat prioriteres højt med henblik på at øge den internationale forståelse af og 
konsensus om fordelene herved, for at udnytte erfaringerne fra gennemførelsen af det indre 
marked og fremme anvendelsen af Europas approach på forskriftsområdet. Endvidere bør 
29 
igangværende OECD-initiativer vedrørende harmonisering og gensidig anerkendelse af data 
vedrørende kemikalier fortsat nyde støtte (punkt 71-73). 
v. Det bør sikres, at det igangværende arbejde under den internationale konference om 
harmonisering i lægemiddelsektoren afsluttes senest i juli 1997 for at sikre en omfordeling 
af ressourcerne til harmonisering af registreringsproblematikken og inddragelse af GCP i 
MRA med USA, Canada, Japan, Australien og andre (punkt 74). 
w. Der bør aktivt arbejdes for, at vore handelspartnere vedtager de standarder, der er 
fastsat i Codex Alimentarius med henblik på at mindske de tekniske handelshindringer for 
fødevarer (punkt 75). 
x. Med hensyn til FN-ECE-aftalen om harmonisering af forskrifter og om gensidig 
anerkendelse af godkendelser af motorkøretøjer bør det tilstræbes at sikre, at andre vigtige 
handelspartnere deltager i aftalen, således at FN-ECE-baserede regler og gensidig 
anerkendelse af godkendelser får så stor udbredelse som muligt. Alle bilaterale aftaler om 
gensidig anerkendelse af motorkøretøjsgodkendelser bør anvendes som et springbræt for 
andre handelspartneres tiltrædelse af FN-ECE-systemet (punkt 77). 
y. Arbejdet i tidligere nævnte task force for global harmonisering af medicinske 
anordninger bør fortsat støttes som et middel til at fremme en harmonisering af 
kvalitetsforskrifter i andre lande (punkt 78). 
z. Fællesskabets forskriftssamarbejde vedrørende luftfart bør styrkes, navnlig ved 
udvikling af programmer for fagligt samarbejde, som fremmer sikkerheden og en mere 
udbredt anvendelse af europæiske forskrifter (punkt 79). 
aa. Hvad angår APEC bør arbejdet i APEC's arbejdsgruppe vedrørende standarder og 
overensstemmelsesvurdering følges nøje, og der bør etableres en dialog med APEC om 
dette spørgsmål (punkt 80). 
bb. Hvad angår bilateralt forskriftssamarbejde bør et sådant samarbejde med USA 
fortsat prioriteres højt, navnlig ved gennemførelse af den transatlantiske handlingsplan på 
dette område, og det samme gælder samarbejdet med de central- og østeuropæiske lande, 
ligesom samarbejdet med andre vigtige handelspartnere som Japan og Canada bør styrkes 
(punkt 82-89). 
cc. Det bør sikres, at spørgsmål om standarder og overensstemmelsesvurdering i 
Kommissionen får den fornødne opmærksomhed, at samordningen af de forskellige 
politikker, der er beskrevet i dokumentet, forbedres, og at spørgsmålet om de ressourcer, 
som stilles til rådighed for Kommissionens tjenestegrene, tages op (punkt 95). 
dd. Hvad angår Rådet bør det nuværende mandat til Artikel 113-Udvalgets gruppe 
vedrørende gensidig anerkendelse udvides til også at omfatte tekniske handelshindringer, 
faglig bistand med hensyn til standarder og overensstemmelsesvurdering samt 
forskriftssamarbejde (punkt 95). 
97. Rådet opfordres til at notere sig indholdet af denne meddelelse og godkende de 
overordnede konklusioner heraf og de specifikke forslag, der er fremsat. 
30 
BILAG 1: SAMMENDRAG AF IGANGVÆRENDE MRA-FORHANDLINGER 
FORDELT PÅ LAND/SEKTOR 
Sektor 
MEDICINALUDSTYR 
LÆGEMIDLER GMP 
GLP 
TELECOM-UDSTYR 
ELECTRISK 
UDSTYR & EMC 
TRYKKERIMASKIN 
ER 
MASKINER 
PERSONLIG 
BESKYTTELSESUDS 
TYR 
LUFTFARTØJER 
AUTOMOBILER 
HOBBYVÆRKTØJ 
GRÆSSLÅMASKINE 
R 
MÅLEINSTRUMENT 
ER 
LEGETØJ 
PLANTEFARMAKO 
FARLIGE STOFFER 
OG 
TILBEREDNINGER 
MASKINER TIL 
BYGGERI 
ELEKTRISK 
UDSTYR TIL 
EKSPLOSIVE 
ATMOSFÆRER 
GASAPPARATUR 
TRAKTORER USA 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X CANADA 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X AUSTRALIEN 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X NZ 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X JAPAN 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X SCHWEIZ 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
31 
BILAC. 2 A 
PROGRAMMER UNDER FORBEREDELSE 
TREDJELAND 
Indien 
Sri Lanka 
Vietnam 
Malta 
Mexico 
Marokko 
Algeriet 
Tunesien 
Israel 
Egypten 
Argentina 
Bulgarien PROJEKTETS ART 
Metrologi, standardisering, 
certificering, kvalitetssikring, 
afprøvning 
Standarder, kvalitet, sikring 
af overensstemmelse 
Standarder, kvalitet, sikring 
af overensstemmelse 
Standardisering, 
certificering, metrologi, 
kvalitetssikring, afprøvning 
Certificering, godkendelse, 
standardisering 
Certificering, godkendelse, 
metrologi, fremme af kvalitet 
Certificering, 
standardisering, intellektuel 
ejendomsret, kvalitetssikring 
Certificering, 
standardisering, 
kvalitetssikring 
Rejse med henblik på 
fastlæggelse af et globalt 
program for faglig bistand 
Certificering og bistand til 
laboratorier 
Certificering, 
standardisering, metodologi, 
kvalitetssikring, afprøvning SEKTOR 
Automobiler, 
næringsmidler, 
elektriske 
husholdnings­
apparater 
Horisontal 
Horisontal 
Horisontal 
ikke angivet 
Horisontal 
Armaturer 
Cementfremstil 
ling 
Horisontal 
elektrisk og 
elektronisk 
materiel 
ikke angivet VARIGHED 
Dell 
1988/1992 
Del 2: 
1992-1997 
2år 
3år 
4år 
1992/1996 
3år 
1993/1996 
6år 
1992-1997 
1995/1997 
3år 
1996 
2 faser 
91-95 ; 96-98 
3år 
1996/1998 BELØB (ECU) 
2000000 
2.528.000 
450.000 
3.500.000 
2200000 
1650000 
1575000 
400.000 
5.000.000 
200000 
35000 
1089000 
2.000.000 
32 
BILAG 2 A (fortsat) 
PROGRAMMER UNDER FORBEREDELSE 
TREDJELAND 
Rumænien 
(Phare) 
Ungarn 
(Phare) 
Ungarn 
(Phare) 
Tjekkiet 
(Phare) 
Tjekkiet 
(Phare) 
Tjekkiet 
(Phare) 
Tjekkiet 
(Phare) 
Slovakiet 
Litauen 
(Phare) 
Letland 
(Phare) 
Estland 
(Phare) 
Rumænien 
(Phare) 
Bulgarien 
Programmer vedr. 
flere lande 
PRAQ 91, 
PRAQ 93 
PRAQ III PROJEKTETS ART 
Kvalitetssikring, 
standardisering, certificering, 
godkendelse, afprøvning 
Metrologi, certificering, 
godkendelse og 
kvalitetssikring 
Certificering, 
typegodkendelse 
Metrologi, standardisering, 
afprøvning 
Standardisering og metrologi 
Aafprøvning, 
standardisering, godkendelse 
Afprøvning & certificering 
Standardisering, videnskab 
og teknologi 
Standardisering, 
lovharmonisering 
Standardisering, 
lovharmonisering 
Standardisering, 
godkendelse, metrologi, 
overensstemmelsesvurdering 
Standardisering, 
forbrugerbeskyttelse 
Certificeringsmetodologi, 
kvalitetssikring, 
standardisering 
Metrologi, certificering, 
standardisering, 
godkendelse, afprøvning, 
lovgivning SEKTOR 
Forskellige 
sektorer 
ikke angivet 
Telecom. 
Kvalitetsinfrast 
ruktur 
Kvalitetsinfrast 
ruktur 
Kvalitetsinfrast 
ruktur 
Telecom. 
Ikke angivet 
Næringsmiddel 
industri 
trykkerimaskin 
er. 
elektrisk udstyr 
Ikke angivet 
Kvalitetsinfrast 
ruktur 
Ikke-angivet 
Ikke angivet 
Forskellige 
sektorer VARIGHED 
5år 
1993/1997 
5år 
1991/1995 
3år 
1995/1997 
5år 
1991/1995 
4år 
1992/1995 
4år 
1995/1998 
4år 
1991/1994 
3år 
1995/1997 
3år 
1996/1998 
3år 
1996/1998 
4år 
1995/1998 
3år 
1996/1998 
1996/1998 
3år BELØB (ECU) 
500000 
500000 
690.000 
1580000 
4000000 
700000 
5000000 
3800000 
2055000 
1800000 
600000 
2000000 
35500000 
33 
BILAG 2 B 
PROGRAMMER UNDER FORBEREDELSE 
TREDJELAND 
Pakistan 
Chile 
Mongoliet 
Kina 
Cypern 
ASEAN 
Jordan 
Libanon 
Marokko 
Paraguay 
Brasilien 
MERCOSUR 
AIDMO 
Samarbejdsrådet 
for Golfstaterne 
(GCC) 
ANDINPAGTEN 
(5 lande) PROJEKTETS ART 
Certificering, standardisering 
og kvalitetssikring 
Certificering, standardisering, 
kvalitetssikring, metrologi 
Standardisering, certificering 
Certificering, standardisering, 
kvalitetssikring,, metrologi 
Standardisering, certificering, 
metrologi, kvalitetssikring 
Standarder, kvalitet, 
overensstemmelsesvurdering 
Identifikationsrejse, 
certificering, standardisering, 
kvalitetssikring 
Industri- og 
handelsstandarder 
lovharmonisering, rejse m.h. 
på fastlæggelse af behov 
Certificering, standardisering, 
kvalitetssikring, metrologi 
Metrologi, certificering 
Certificering, standardisering, 
notifikationsprocedurer, 
metrologi, kvalitetssikring og 
-styring 
Certificering, standardisering 
Certificering, kvalitet, 
standardisering 
Forskrifter, notifikation, 
standardisering, afprøvning, 
certificering, kvalitetssikring, 
metrologi SEKTOR 
Certificering, 
kvalitet, 
bevidstgørelse 
ikke angivet 
ikke angivet 
horisontal 
horisontal 
horisontal 
industrivarer 
industrivarerl 
industrivarer 
ikke angivet 
endnu ikke 
fastlagt 
endnu ikke 
fastlagt VARIGHED 
2år 
4år 
1997-2000 
5år 
1997-2002 
1996-
3år 
1997-1999 
1996 
2 måneder 
2-3 år 
(endnu ikke 
fastsat) 
8 måneder 
3år 
1993/1996 
3år 
1997/2000 
3år 
1996/1999 
3år 
1997-2000 BELØB (ECU) 
500000 
5210000 
pas encore 
déterminé 
30.000 
6.000.000 
30.000 
+/- 900.000 
+/- 400.000 
3950000 
750000 
700000 
2.300.000 
$4J 35 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 564 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 10 02 15 
Katalognummer : CB-CO-96-587-DA-C 
ISBN 92-78-11602-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
%