KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15.04.1998 
KOM(1998) 230 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
OG REGIONSUDVALGET 
om udviklingen i folkesundhedspolitikken i Det Europæiske Fællesskab 
Resumé 
Kommissionen fastsatte rammerne for en indsats på folkesundhedsområdet i sin 
meddelelse af 24. november 1993. Heri beskrives den strategi, som skulle følges, og de 
foranstaltninger, som Kommissionen ville foreslå med henblik på at efterkomme EF-
traktatens artikel 129. Inden for disse rammer er der fremsat forslag til otte programmer 
på folkesundhedsområdet. Fem er under gennemførelse, og de øvrige er til behandling i 
Europa-Parlamentet og Rådet under proceduren for fælles beslutningstagning. Det er nu 
nødvendigt at overveje, om de gældende rammer fortsat er tilfredsstillende og kan 
anvendes i forbindelse med en række nye forhold af stor betydning, som f.eks. nye trusler 
mod sundheden og større pres på sundhedssystemerne samt Fællesskabets udvidelse og 
Amsterdam-traktatens nye bestemmelser om folkesundheden. Endvidere haster det med at 
få taget rammerne op til fornyet overvejelse, for de fleste af de gældende programmer 
udløber i eller omkring år 2000 og der skal i nær fremtid fremsættes en række forslag. 
I denne meddelelse beskrives først forskellige udviklingstendenser i sundhedstilstanden og 
sundhedssystemerne i Fællesskabet samt principper og krav i forbindelse med 
folkesundhedsforanstaltninger på fællesskabsniveau. Overvejelserne har ført til den 
konklusion, at selvom principperne og filosofien bag meddelelsen fra 1993 om rammerne 
for en indsats på folkesundhedsområdet fortsat er relevante, så er det nødvendigt at tage 
både prioriteter, strukturer og metoder op til grundig overvejelse med henblik på 
omformulering. Endelig indeholder meddelelsen et forslag til en ny EU-politik på 
folkesundhedsområdet, som tager udgangspunkt i en indsats på følgende tre områder: 
• Forbedring af information med henblik på at udbygge folkesundheden. 
• Hurtig reaktion på trusler mod sundheden. 
• Forbedring af sundhedsdeterminanter via sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse. 
Spørgsmål i forbindelse med udvidelsen og integration af sundhedsmæssige krav i 
Fællesskabets andre politikker behandles inden for alle tre områder. 
Kommissionen har til hensigt at fremsætte konkrete forslag til den nye politik, når 
Amsterdam-traktaten er ratificeret. I mellemtiden er det så håbet, at de ideer, der er 
beskrevet i denne meddelelse, vil fremme en bred debat om Fællesskabets fremtidige 
politik på folkesundhedsområdet. 
-2 
Indhold 
1. INDLEDNING-FORMÅL OG SIGTE 5 
2. SUNDHEDSTILSTANDEN I DEN EUROPÆISKE UNION 5 
3. MEDLEMSSTATERNES UDFORDRINGER PÅ 
FOLKESUNDHEDSOMRÅDET 7 
3.1 Udgifterne på sundhedsområdet 7 
3.2 Demografiske tendenser 7 
3.3 Teknologisk og anden udbudsbetinget udvikling 8 
3.4 Ændringer inden for sundhedssystemer 8 
3.5 Borgernes forventninger og bekymringer 8 
3.6 Beskæftigelse 9 
4. UDFORDRINGERNE I UDVIDELSEN OG DEN INTERNATIONALE 
DIMENSION 9 
4.1 Udvidelsen 9 
4.2 Den internationale dimension 10 
5. FÆLLESSKABETS ROLLE PÅ FOLKESUNDHEDSOMRÅDET 11 
5.1 Det gældende retsgrundlag 11 
5.2 Fællesskabets rolle 12 
5.3 Udviklingen i Fællesskabets aktiviteter på folkesundhedsområdet siden 
Maastricht 12 
5.4 Erfaringer med gennemførelsen af rammerne fra 1993 14 
5.5 Ny udvikling på fællesskabsplan 15 
6. EN FREMTIDIG FÆLLESSKABSPOLITIK PÅ 
FOLKESUNDHEDSOMRÅDET 16 
6.1 Hovedområde 1: Bedre information med henblik på at udbygge 
folkesundheden 17 
-3-
6.2 Hovedområde 2: Hurtig reaktion på trusler mod sundheden 19 
6.3 Hovedområde 3: Forbedring af sundhedsdeterminanter via 
sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse 20 
6.4 Fællesskabspolitikkens indvirkning på sundheden 22 
7. VEJEN FREM 23 
8. KONKLUSIONER 24 
4-
1. INDLEDNING- FORMÅL OG SIGTE 
1. Siden november 1993 har Fællesskabet fulgt en overordnet strategi på 
folkesundhedsområdet. Dette var en følge af ratificeringen af Maastricht-traktaten, som 
udtrykkeligt gav Fællesskabet udvidede beføjelser på dette område. Der er en række 
grunde til, at denne strategi nu grundlæggende trænger til at blive revideret: 
• For det første har erfaringerne med gennemførelsen af den eksisterende 
folkesundhedsstrategi vist en række mangler ved den nuværende fremgangsmåde; 
• for det andet er der på nogle punkter sket en ny udvikling med hensyn til 
sundhedstilstanden og sundhedsvæsenerne, som det ikke var muligt at forudse i 1993; 
• for det tredje har både Rådet, Europa-Parlamentet og de vigtigste aktører på 
sundhedsområdet stillet klare krav til Kommissionen om at fremsætte forslag til en ny 
folkesundhedspolitik, der sætter Fællesskabet i stand til at tage de nye udfordringer op; 
• for det fjerde har Kommissionen selv forpligtet sig til at prioritere sundhedspolitikken 
højere; 
• for det femte indebærer udvidelsesprocessen nye udfordringer på sundhedsområdet; og 
• endelig indebærer Amsterdam-traktaten en styrkelse af bestemmelserne vedrørende 
folkesundhedsområdet. 
Det er blevet ganske særligt presserende at få udformet en ny politik. For at man kan blive 
i stand til at fremlægge konkrete forslag til nye foranstaltninger snarest muligt efter 
ratificeringen af Amsterdam-traktaten, er det nødvendigt, at man nu fastlægger rammerne 
for en debat om de generelle politiske retningslinjer. Desuden vil de fleste af de 
eksisterende folkesundhedsprogrammer udløbe i eller omkring år 2000. Det betyder, at de 
nye forslag skal være færdige i så god tid, at der ikke bliver et tomrum i Fællesskabets 
politik på dette vigtige område. 
3. Som en indledning på denne debat gøres der i denne meddelelse rede for resultaterne af 
en undersøgelse af de igangværende aktiviteter og der udstikkes nye politiske 
retningslinjer på folkesundhedsområdet, hvor vægten er lagt på bestræbelserne for at 
forbedre sundheden og behovet for at fokusere på et begrænset antal prioriterede opgaver, 
samtidig med at fremgangsmåden skal være tilstrækkelig fleksibel til, at man straks kan 
reagere på nye farer og nye udfordringer på sundhedsområdet. 
SUNDHEDSTILSTANDEN I DEN EUROPÆISKE UNION 
Indbyggerne i EU lever i dag længere og sundere end nogensinde tidligere. En række 
indikatorer såsom forventet gennemsnitslevetid, børnedødelighed og moderdødelighed 
bekræfter denne tendens. Dette skal man dog ikke slå sig til tåls med. Én ud af hver fem 
indbyggere dør stadig i en for ung alder, ofte på grund af sygdomme, der kunne have 
været forebygget. Nye farer for sundheden, især smitsomme sygdomme, dukker op. Der 
er en foruroligende forskel på de enkelte samfundsklassers sundhedstilstand. Desuden 
skaber den længere gennemsnitslevealder i sig selv problemer, bl.a. en markant stigning i 
•5-
aldersbetingede sygdomme, eksempelvis Alzheimers sygdom. 
4. Den europæiske befolknings sundhedstilstand er generelt set bedre end nogensinde før. 
År efter år lever EU-borgerne længere. Siden 1970 er den forventede levetid på 
fødselstidspunktet for kvinder i Fællesskabet steget 51/2 år og for mænd næsten 5 år. En 
pige, som blev født i 1995, kan forvente at blive et godt stykke over 80 år, og en dreng 
næsten 74. I perioden 1970-1992 blev børnedødeligheden mere end halveret til under 10 
pr. 1000 levendefødte, og forskellene mellem medlemsstaterne blev mindre. Samtidig faldt 
moderdødeligheden markant til 7 pr. 100 000 levendefødte. 
5. De vigtigste dødelige sygdomme i det forrige århundrede, f.eks. kopper, kolera og 
mæslinger, udgør ikke længere den trussel, de gjorde engang. Opfindelse og almindelig 
anvendelse af vacciner og antibiotika har medvirket hertil, og det samme gælder bedre 
hygiejne samt miljømæssige og sociale forhold. Men det ville dog på grundlag af disse 
resultater være forkert at konkludere, at der ikke længere findes alvorlige 
sundhedsproblemer i Fællesskabet. 
6. For det første er niveauet for præmatur dødelighed, dvs. død før det 65. leveår, fortsat 
højt, og mere end en femtedel af alle dødsfald er præmature. Hvert år dør mere end 
600 000 i alderen 35-64, særlig på grund af livsstilsrelaterede sygdomme: fire ud af ti dør 
af kræft, tre ud af ti af kardiovaskulære sygdomme og næsten én ud af ti som følge af 
ulykker eller selvmord. Adfærdsmønstre, som grundlægges i barndom og ungdom, f.eks. 
rygning, begrænset motion, dårlig ernæring, indebærer en stor risiko for, at folk rammes af 
de pågældende sygdomme som voksne. Endvidere anfører ca. 22 millioner mennesker på 
16 år og derover, at de er alvorligt hæmmet i deres daglige aktiviteter på grund af 
"kroniske fysiske eller mentale sundhedsproblemer. 
7. For det andet opstår der nye sundhedsrisici som følge af f.eks. nye sygdomme såsom 
nye varianter af Creutzfeldt-Jakobs sygdom (CJD), aviær influenza, Ebola hæmoragisk 
feber, udbredelsen af levnedsmiddelbårne infektioner, tidligere smitsomme sygdomme, 
som dukker op igen, særlig tuberkulose, og det tiltagende problem med resistens over for 
antibiotika. AIDS giver fortsat anledning til bekymring. Problemerne vil blive forværret 
med øget rejsevirksomhed og større mobilitet i befolkningerne. 
8. For det tredje er der stor forskel på sundhedstilstanden både i medlemsstaternes 
befolkninger og inden for forskellige befolkningsgrupper i de enkelte lande. Som et 
slående eksempel, der er relateret til alder og køn, kan det anføres, at dødeligheden som 
følge af trafikulykker i aldersgruppen 15-34 år er tre gange højere for mænd end for 
kvinder. Den største forskel på sundhedstilstanden er muligvis relateret til 
samfundsøkonomisk stilling. Lavere samfundsklasser er hele livet udsat for væsentligt 
større sundhedsrisici. Dødeligheden og sygdomsfrekvensen er derfor betydeligt højere i de 
lavere samfundsklasser. For eksempel i Det Forenede Kongerige kan et barn, som i dag 
fødes af forældre i en af de højeste samfundsklasser, forvente at leve 5 år længere end et 
barn fra en lavere samfundsklasse. 
9. For det fjerde er en af følgerne af længere forventet levetid i Fællesskabet en stigning i 
antallet af personer, som lider af alderdomsrelaterede sygdomme, særlig kræft, 
kardiovaskulære sygdomme, fysiske handicap og mentale sygdomme, såsom Alzheimers 
6-
sygdom og andre neuro-degenerative sygdomme. Det skønnes, at 8 millioner mennesker i 
Fællesskabet vil lide af Alzheimers sygdom i år 2 000. Stigningen i antallet af personer, 
som lider af sådanne sygdomme, vil få store konsekvenser for tjenesteydelserne på det 
sociale og det sundhedsmæssige område. 
3. MEDLEMSSTATERNES UDFORDRINGER PÅ FOLKESUNDHEDSOMRÅDET 
Presset på sundhedsvæsenerne i medlemsstaterne går i modsatte retninger. Stigende 
omkostninger på grund af demografiske faktorer, ny teknologi og befolkningens stigende 
krav trækker i én retning. Reformer af systemerne, større effektivitet og øget 
konkurrenceevne trækker i en anden retning. Medlemsstaterne er nødt til at håndtere disse 
modsat rettede tendenser, men må samtidig hele tiden have for øje, at sundheden er af stor 
betydning for menneskers trivsel og at sundhedsvæsenerne spiller en vigtig økonomisk 
rolle. 
3.1 Udgifterne på sundhedsområdet 
10. I de sidste tredive år har udgifterne på sundhedsområdet inden for Fællesskabet 
omtrent fordoblet deres andel af BNP og udgør nu 5-10% i de forskellige medlemsstater. 
Dette er betydeligt mindre end i USA (over 14%). Medlemsstaterne har derfor gennemført 
en lang række strukturreformer og besparelsesforanstaltninger med henblik på at gøre 
deres sundhedssystemer mere effektive. Behovet for at begrænse de stigende udgifter på 
sundhedsområdet og optimere omkostningseffektiviteten inden for denne sektor skal ses 
på baggrund af den generelle begrænsning af de offentlige udgifter. Flere faktorer, som 
både påvirker udbud af og efterspørgsel efter tjenesteydelser på sundhedsområdet, har 
medvirket til at øge udgifterne. De vigtigste faktorer behandles nedenstående. 
3.2 Demografiske tendenser 
11. På grund affaldende fødselstal og længere forventet levetid bliver Fællesskabets 
befolkning ældre. I år 2020 vil der være 40% flere, som er 75 år og derover, end i 1990. 
Det vil sandsynligvis øge efterspørgslen efter tjenesteydelser på sundhedsområdet og 
endvidere nødvendiggøre ændringer i den måde, tjenesteydelserne er organiseret og 
struktureret på. 
12. Med flere indbyggere på over 80 og 90 år vil der blive lagt øget pres på 
tjenesteydelser på sundhedsområdet, og særlig på social omsorg. Det skønnes, at 
udgifterne til tjenesteydelser på sundhedsområdet vil stige med mindst 1-3% af BNP i 
løbet af de næste 30 år alene som følge af demografiske ændringer1. Problemet vil blive 
forværret med nedgangen i familiernes størrelse og det stigende antal små husholdninger 
og husholdninger med enlige fædre eller mødre, for konsekvenserne heraf vil sandsynligvis 
blive, at familiemedlemmers traditionelle bidrag til omsorg for ældre reduceres. 
Tjenesteydelser på det sundhedsmæssige og sociale område vil skulle indrettes efter disse 
ændringer. Det vil blive sværere at besvare spørgsmålet om, hvordan de stigende udgifter 
D. Franco, T. Munzi, Ageing and fiscai policies in the EU, European Economy 1997:4. 
ændringer. Det vil blive sværere at besvare spørgsmålet om, hvordan de stigende udgifter 
skal finansieres, for det samlede afhængighedsforhold (forholdet mellem afhængige og 
arbejdstagere) vil sandsynligvis blive større sammenlignet med nu. 
3.3 Teknologisk og anden udbudsbetinget udvikling 
13. Udbudsfaktorerne er mindst lige så vigtige for de samlede udgifter på 
sundhedsområdet som efterspørgselsfaktorerne. I de seneste årtier er der sket en langt 
større udvikling på det medicinske område end hidtil, og det har været en væsentlig årsag 
til stigende udgifter. Eksempelvis koster nyskabende lægemidler normalt langt mere end 
de lægemidler, der allerede findes. Dog er der for mange af de nuværende behandlinger 
ikke belæg for, hverken at de gavner sundhedstilstanden eller at de er mere 
omkostningseffektive. Det tyder på, at der skal lægges større vægt på at evaluere 
interventioner på sundhedsområdet. Edb-behandling og oprettelse af netværk, herunder 
brug af telematik på sundhedsområdet, kan medvirke til at reducere udgifterne, særlig til 
forvaltning. 
3.4 Ændringer inden for sundhedssystemer 
14. Medlemsstaterne står over for en række fælles problemer med finansiering, 
organisation og forvaltning af deres sundhedssystemer. Der bliver i stigende grad lagt 
vægt på at hæve den almindelige standard, samtidig med at udgifterne på 
sundhedsområdet skal begrænses, og der skal sikres valuta for pengene. Parallelt hermed 
påvirkes sundhedssystemerne i lighed med andre områder inden for økonomien af den 
globalisering, der finder sted inden for handel og industri, af øget konkurrence samt af 
udbygningen af Fællesskabets indre marked. De forskellige initiativer inden for forvaltning 
på sundhedsområdet ("managed care") samt udviklingen inden for medicin, der er bevist 
at have en virkning ("evidence-based medicine"), inden for kvalitetssikring og inden for 
vurdering af sundhedsteknologi er en reaktion på denne udvikling. 
3.5 Borgernes forventninger og bekymringer 
15. Tjenesteydelser på sundhedsområdet skal afspejle nuværende og forventede behov på 
nationalt og lokalt plan og være afpasset efter befolkningens krav, prioriteter og 
bekymringer. I den forbindelse er det opmuntrende at konstatere en tendens i 
medlemsstaterne til at være mere opmærksom på befolkningens synspunkter, når 
tjenesteydelserne planlægges og præsteres. Borgerne har nu ikke blot mulighed for at give 
deres mening til kende om udviklingen inden for tjenesteydelserne, de inddrages også i 
stigende omfang i prioriteringen. 
16. Selvom regeringerne og sundhedsmyndighederne skal respektere og imødekomme 
offentlighedens legitime forventninger, så kan øget inddragelse af offentligheden lægge 
yderligere pres på tjenesteydelser og budgetter, for befolkningen er utilbøjelig til at 
acceptere rationering eller nedskæringer i ydelserne på deres niveau. I henhold til en 
Eurobarometer-undersøgelse, som blev foretaget for nylig, er kun 5% af befolkningen i 
Fællesskabet indstillet på acceptere en nedgang i de offentlige udgifter på 
8-
sundhedsområdet. I modsætning hertil ønskede 50% højere udgifter2. Offentlighedens 
tilfredshed med sundhedssystemer er normalt afhængig af udgiftsniveauet. 
17.1 forbindelse med sundhedspolitikken skal der tages hensyn til endnu et vigtigt forhold, 
nemlig den indvirkning, som moderne tilberedning af mad og praksis i landbruget har. Nye 
teknikker, som feks. gensplejsning af levnedsmidler og fødevarebestråling, problemer i 
forbindelse med "naturlige" fødevarer og øget udbud af "fast food" giver anledning til 
bekymring i befolkningen, som kræver, at der fastlægges en politik på området. 
3.6 Beskæftigelse 
18. Forholdet mellem beskæftigelse og sundhed omfatter langt mere end arbejdsløshedens 
indvirkning på sundhedstilstanden. Sundhedssektoren er en vigtig arbejdsgiver, den 
forbruger varer og spiller en ledende rolle inden for forskning og udvikling. Sektoren yder 
derfor et centralt bidrag til den samfundsøkonomiske udvikling. I henhold til oversigten 
over arbejdsstyrken fra 1996 er mere end 10% af de beskæftigede ansat i 
sundhedssektoren. Denne sektor er en af de sektorer, der er vokset hurtigst i 1990erne, 
med en tilvækst på i gennemsnit lidt under 3% pr. år. Endvidere reducerer arbejdsløshed 
de samlede midler, der står til rådighed for tjenester på sundhedsområdet. Det skyldes, at 
en stor del af midlerne til sundheds- og socialbeskyttelsessystemerne i mange lande er 
forbundet med indtægtsrelaterede bidrag. Når man overvejer reformer af 
sundhedssystemet og besparelsesforanstaltninger er det derfor vigtigt at tage hensyn til 
den eventuelle indvirkning på sundheds- og sikkerhedsspørgsmål samt på økonomien som 
helhed. 
UDFORDRINGERNE I UDVIDELSEN OG DEN INTERNATIONALE DIMENSION 
Situationen på sundhedsområdet i landene i Central- og Østeuropa kan vanskeligt 
sammenlignes med situationen i det nuværende EU. Generelt er den forventede 
gennemsnitslevealder lavere og sundhedstilstanden er dårligere i disse lande. De har færre 
ressourcer til rådighed til at forbedre denne situation. Udvidelsen kommer også til at få 
konsekvenser for sundhedssystemerne i de nuværende medlemsstater, særligt på grund af 
den frie bevægelighed. Der bliver behov for at bistå ansøgerlandene med at tilpasse sig 
Fællesskabets politik på dette område. Det er også nødvendigt at samarbejde med 
internationale organisationer, herunder WHO, om sundhedsmæssige spørgsmål for at 
kunne imødegå de sundhedsmæssige farer globalt set. 
4.1 Udvidelsen 
19. Ved udbygningen af politikken på folkesundhedsområdet skal der tages hensyn til 
følgerne af, at Fællesskabet udvides mod Central- og Østeuropa. Sundhedsproblemerne i 
de pågældende lande er væsentligt forskellige fra dem i de nuværende medlemsstater og er 
ofte sværere at løse. Ansøgerlandenes vigtigste indikatorer for sundhedstilstanden kan 
vanskeligt sammenlignes med medlemsstaternes. Som det generelt er tilfældet med 
Eurobarometer 44.3, foretaget i begyndelsen af 1996. 
lavindkomstlande med dårligere udbyggede sundhedsvæsener, står ansøgerlandene over 
for potentielt alvorlige problemer med smitsomme sygdomme. Ansøgerlandene har, med 
undtagelse af Cypern, færre ressourcer til rådighed på sundhedsområdet. Deres 
sundhedssystemer har brug for en grundig reform, som skal forbedre den samlede 
effektivitet, samt for en række specifikke ændringer, der skal bringe dem i 
overensstemmelse med den relevante fællesskabslovgivning. 
20. Det er endvidere et spørgsmål, hvilke følger udvidelsen kan få for sundhedstilstanden 
og sundhedssystemerne i de nuværende medlemsstater. Den fri bevægelighed for 
produkter, særlig visse lægemidler og blodprodukter samt medicinske midler, skaber 
problemer med hensyn til sikkerhed og kvalitetskontrol samt prisfastsættelse. 
21. Kommissionen yder allerede støtte til ansøgerlandene for at sikre, at de er i stand til at 
gennemføre Det Europæiske Fællesskabs lovgivning på sundhedsområdet, f.eks. via 
Phare-programmet og strukturelle instrumenter. Endvidere får ansøgerlandene nu adgang 
til at deltage i Fællesskabets programmer på folkesundhedsområdet, hvilket vil hjælpe dem 
med at tilpasse sig til Fællesskabets politik på dette område. Der vil blive behov for 
oplysninger om tendenserne på sundhedsområdet og inden for sundhedsdeterminanter i 
ansøgerlandene samt om tiltrædelsens mulige følger for deres og de nuværende 
medlemsstaters sundhedssystemer. 
4.2 Den internationale dimension 
22. Politik og aktioner på folkesundhedsområdet skal imødekomme ændringer i den 
internationale dimension. Sundhedsspørgsmål spiller en vigtig rolle i forbindelse med 
Fællesskabets relationer med tredjelande, dets udviklingssamarbejde og humanitære 
bistand. Sundhedsproblemer i tredjelande kan få indvirkning på sundheden i Fællesskabets 
befolkning. Det er derfor nødvendigt at udbygge de initiativer, som tager sigte på global 
epidemiologisk overvågning, og mekanismer, som gør det muligt at reagere hurtigt på 
trusler mod sundheden, samt at hjælpe udviklingslande med at forbedre deres 
sundhedssystemer. På indeværende tidspunkt finder der en række sundhedsrelaterede 
aktiviteter sted, f.eks. inden for rammerne af Aftalen om Det Europæiske Økonomiske 
Samarbejdsområde, inden for samarbejdet mellem Det Europæiske Fællesskab og 
middelhavslandene og inden for rammerne af G7. Endvidere drøfter en EU-US taskforce 
samarbejde om global overvågning af og reaktion på smitsomme sygdomme. Der vil blive 
taget hensyn til resultaterne i forbindelse med Fællesskabets politik på 
folkesundhedsområdet. 
23. Endvidere er internationale organer, særlig Verdenssundhedsorganisationen (WHO), 
Verdensbanken, FN's fond for befolkningsaktiviteter (UNFPA), Europarådet og 
Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), aktive inden for deres 
respektive kommissorier på mange af de områder, der kommer i betragtning her. Der 
samarbejdes med WHO på flere vigtige områder, f.eks. om sundhedsoplysninger og 
systemer for tilsyn med sundheden samt om smitsomme sygdomme. WHO er i øjeblikket i 
færd med at ajourføre sine internationale sundhedsbestemmelser og mål om "Sundhed for 
alle" og skulle være færdig i år 2000. Disse bestemmelser og mål vil sandsynligvis påvirke 
medlemsstaternes planer på sundhedsområdet, og der vil blive taget hensyn hertil i 
forbindelse med Fællesskabets politik. Verdensbanken spiller en vigtig rolle i forbindelse 
med støtte til udbygning af tjenesteydelser på sundhedsområdet i Central- og Østeuropa. 
Der er også et øget samarbejde med UNFPA om gennemførelsen af aktionsprogrammet 
10 
under Den Internationale Konference om Befolkningsudviklingen (Kairo 1994). OECD 
har udarbejdet dokumentation og oprettet en database om tjenesteydelser og udgifter på 
sundhedsområdet. Europarådet arbejder inden for flere områder, som vedrører 
folkesundhed, og beskæftigelser sig i den forbindelse bl.a. med lægemidler, narkotika og 
bio-etiske spørgsmål. 
5. FÆLLESSKABETS ROLLE PÅ FOLKESUNDHEDSOMRÅDET 
Fællesskabet har efterhånden fået en stadig større rolle at spille på folkesundhedsområdet, 
især efter ratificeringen af Maastricht-traktaten. Heri fik Fællesskabet den særlige opgave 
af fremme sundhedsbeskyttelse og sygdomsforebyggelse. I medfør herafer der udarbejdet 
otte særskilte programmer på sundhedsområdet og iværksat en række andre aktiviteter. 
Disse aktiviteter spænder fra programmer om kræft, om AIDS og om bekæmpelse af 
narkotikaafhængighed og til rapporter om sundhedstilstanden i EU og henstillinger om 
blodsikkerhed. Desuden er sundhedsaspektet også indarbejdet i mange andre af 
Fællesskabets politikker. Udviklingen i de seneste to år, hvor der bl.a. er dukket nye 
smitsomme sygdomme op, har bidraget til at skabe ny og større lydhørhed over for 
vigtigheden af en sundhedspolitik på fællesskabsplan 
5.1 Det gældende retsgru ndlag 
24. Det Europæiske Fællesskab har beskæftiget sig med sundhedsspørgsmål i fire årtier. 
Der henvises både til sundhed i Traktaten om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og i 
Euratom-traktaten, og traktaterne indeholder flere bestemmelser, f.eks. om begrænsning 
af fri bevægelighed for varer af sundhedsårsager og om arbejdstagernes sundhed og 
sikkerhed. Med Den Europæiske Fællesakt blev der inddraget flere områder med 
sundhedsrelateret arbejde, såsom et omfattende forskningsprogram og udarbejdelse af 
lovgivning om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Men det var først med 
Maastricht-traktaten og dens nye bestemmelser om folkesundhed, at Fællesskabet fik 
mulighed for at udarbejde en sammenhængende strategi på folkesundhedsområdet. Artikel 
3, litra o) gav Fællesskabet et nyt mål, nemlig at yde et "bidrag til opnåelse af et højt 
sundhedsbeskyttelsesniveau", og det omfatter alle Fællesskabets politikker. I traktatens 
artikel 129 afstikkes så rammerne for de aktiviteter, Fællesskabet skal gennemføre på 
folkesundhedsområdet for at nå målet. 
25. Artiklens vigtigste bestemmelser er som følger: 
• Fællesskabet bidrager til virkeliggørelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved at 
fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt støtte deres indsats. 
• Fællesskabets indsats for sundhedsbeskyttelse skal være rettet mod forebyggelse af 
sygdomme. 
• Fællesskabets indsats på folkesundhedsområdet skal navnlig være rettet mod de 
alvorligste sygdomme, herunder narkotikamisbrug. 
• På disse områder samarbejder Fællesskabet med andre organisationer, der beskæftiger 
sig med folkesundhed. 
- il -
Artiklen åbner mulighed for vedtagelse af tilskyndelsesforanstaltninger, men uden at der er 
tale om nogen form for harmonisering af medlemsstaternes love og administrative 
bestemmelser, og henstillinger. Endelig hedder det, at kravene til sundhedsbeskyttelse skal 
indgå som led i Fællesskabets politik på andre områder. 
27. Der er flere andre sundhedsrelaterede artikler i traktaten ud over artikel 129 (feks. 
artikel 39 og 43 - landbrugspolitik; artikel 75, stk. 1, litra c) - transportsikkerhed; artikel 
100 og 100 A- tilnærmelse af lovgivninger om det fælles marked; artikel 129 A -
forbrugerbeskyttelse; artikel 130 F - forskning, artikel 130 R - miljø, osv.). Domstolen3 
har bekræftet, at Fællesskabets mål i traktatens artikel 3, litra o), som går ud på at yde et 
bidrag til opnåelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, gælder for alle de områder inden 
for Fællesskabets politik, som har indvirkning på sundheden. 
28. Umiddelbart efter at Maastricht-traktaten var trådt i kraft, fremlagde Kommissionen 
en meddelelse om rammerne for en indsats på folkesundhedsområdet. Heri beskrives 
udfordringerne på sundhedsområdet, sundhedstilstanden og tendenser i medlemsstaterne. 
Der lægges vægt på at forbedre sundhedsdeterminanter og årsagerne til sygdomme, og der 
gives en oversigt over kriterier for prioritering i forbindelse med Fællesskabets indsats. 
Filosofien bag denne meddelelse og de synspunkter, den giver udtryk for, er fortsat 
relevante i dag. 
5.2 Fællesskabets rolle 
29. Meddelelsen fra 1993 omfatter en række kriterier, som skal sikre, at Fællesskabets 
aktioner på folkesundhedsområdet fuldt ud respekterer nærhedsprincippet og principperne 
om proportionalitet og gennemskuelighed, og at det arbejde, der iværksættes, sikrer en 
merværdi i forhold til medlemsstaternes aktiviteter. Det er altafgørende, at de pågældende 
kriterier fortsat opfyldes, når aktioner defineres og gennemføres. 
5.3 Udviklingen i Fællesskabets aktiviteter på folkesundhedsområdet siden 
Maastricht 
Handlingsplaner 
• 30. På grundlag af analysen i meddelelsen fra 1993 foreslog Kommissionen at 
udarbejde otte handlingsplaner på folkesundhedsområdet. Fem af disse er vedtaget. 
Handlingsplanerne vedrørende AIDS og andre smitsomme sygdomme, om kræft, om 
narkotikamisbrug og om sundhedsfremme4 har været gældende siden 1996; den femte 
handlingsplan vedrørende sundhedsovervågning blev vedtaget i juni 19975. 
Handlingsplanen vedrørende narkotikamisbrug er forbundet med andre politiske og 
lovgivningsmæssige foranstaltninger, herunder oprettelsen af Det Europæiske 
Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug. Sammen med 
3 Jf. Sag C-180/96R, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Samling af afgørelser 1996, I-
3903. 
4 EFT L 95 af 16.4.1996, s. 16, EFT L 19 af 22.1.1997, s. 25, EFT L 95 af 16.4.1996, s. 9, EFT L 95 af 
16.4.1996, s.l. 
5 EFTL 193 af 22.7.1997, s.l. 
12 
medlemsstaterne er der vedtaget en fælles metode til bekæmpelse af efterspørgsel efter 
og udbud af narkotika, og den tager form af en handlingsplan for Den Europæiske 
Union vedrørende bekæmpelse af narkotikamisbrug6. I 1997 fremsatte Kommissionen 
forslag til Europa-Parlamentets og Rådets vedtagelse af afgørelser om de resterende tre 
handlingsplaner om forureningsrelaterede sygdomme, forebyggelse af personskader og 
sjældne sygdomme7. De er fortsat til behandling. 
31. Over de pågældende programmer ydes der støtte til mange projekter, som bl.a. 
omfatter følgende områder: udveksling af informationer og personale, uddannelse, 
pilotprojekter, informationskampagner, etablering af netværk mellem organisationer og 
eksperter. Endvidere udarbejdes der retningslinjer og praktiske henstillinger på flere 
områder, herunder screening for kræft, osteoporose, sund ernæring samt ungdom og 
alkohol. Programmerne tager sigte på at skabe en merværdi som følge af Fællesskabets 
indsats, ved at der gennemføres aktiviteter, som de enkelte medlemsstater ikke selv kan 
gennemføre på tilfredsstillende måde, som gennemføres bedst i fællesskab, eller som er et 
supplement til medlemsstaternes aktiviteter. 
Initiativer på andre områder 
32. Ud over handlingsplanerne er der også gennemført arbejde på andre områder i 
forbindelse med de rammer, der blev udstukket i 1993. For det første har Kommissionen 
fremsat forslag om oprettelse af et EU-netværk til kontrol med og overvågning af 
smitsomme sygdomme8. For det andet er der taget nye initiativer om tobaksrygning, 
herunder en meddelelse om Fællesskabets nuværende og foreslåede rolle i bekæmpelsen af 
tobaksmisbruget9 og fastlæggelse af Rådets fælles holdning til tobaksreklamer. For det 
tredje er der opnået enighed om en strategi vedrørende blodsikkerhed og selvforsyning 
med blod, som omfatter et forslag fra Kommissionen til en henstilling fra Rådet om blod-
og plasmadonorers egnethed og screening af donorblod10. For det fjerde er der 
gennemført en samlet undersøgelse af ikke-ioniserende stråling, og i den forbindelse er 
Kommissionen i færd med at udarbejde forslag til Rådets henstillinger. For det femte 
udarbejdes der regelmæssigt en række rapporter, bl.a. om sundhedstilstanden i 
Fællesskabet11 og om transmissible spongiforme encephalopatier, bl.a. med oplysninger 
om indberettede tilfælde af Creutzfeldt-Jakobs sygdom i Fællesskabet. Der bliver 
udarbejdet årlige rapporter om krav om sundhedsbeskyttelse i andre politikker12. En lang 
6 KOM (94) 234, endelig udg. af 23.6.1994. JS.UJVL (V4j ZJ4, enaeng uag. ai ^j.o.iyv4. 
7 KOM(97) 266, endelig udg. af 4.6.1997, KOM (97) 178, endelig udg. af 14.5.1997, KOM (97) 225, 
endelig udg. af 26.5.1997. 
8 KOM(96) 78 endelig udg. af 7.3.1996. 
9 KOM(96) 609 endelig udg. af 18.12.1996. 
10 KOM(97) 605 endelig udg. af 17.11.1997. 
11 KOM(95) 357 endelig udg. af 19.7.1995 og COM(97) 224 af 22.5.1997. 
12 KOM(95) 196 endelig udg. af 29.5.1995. KOM(%) 407 endelig udg. af 4.9.1996 og KOM()() 34 
endelig udg. af 27.1.1998. 
- 13 -
række af Fællesskabets politikker har konsekvenser for sundheden og har endog en 
sundhedsrelateret målsætning, der er traktatfæstet. Disse rapporter giver en oversigt over 
de foranstaltninger, der gennemføres som led i disse politikker. For eksempel har 
Kommissionen forelagt sit andet ændrede forslag til det femte rammeprogram for 
forskning og teknologisk udvikling (1998-2002). En af de prioriterede opgaver i dette 
forslag er at fokusere Fællesskabets forskningspolitik på specifikke emner, hvilket f.eks. 
inden for sundhedsområdet kan være forholdet mellem sundhed, miljø og ernæring, 
kontrol med virussygdomme, befolkningens aldring. Ligeledes bidrager Kommissionens 
Fælles Forskningscenter til kampen mod kræft. 
5.4 Erfaringer med gennemforeisen af rammerne fra 1993 
33. Kommissionen har helt fra begyndelsen regnet med at skulle tage rammerne på 
folkesundhedsområdet op til fornyet overvejelse i lyset af erfaringer og tendenser på 
sundhedsområdet i Fællesskabet. Denne revision skal ikke blot omfatte en vurdering af, 
hvor godt handlingsplanerne har virket, men også af i hvilket omfang de har medvirket til 
at opfylde traktatens mål. Det skal endvidere vurderes, hvorvidt de prioriteter, der er 
fastsat i forbindelse med rammerne og rammernes struktur og balance har vist sig at være 
effektive, og hvorvidt de også vil være hensigtsmæssige fremover. 
34. I 1993 besluttede Kommissionen at undlade at fremsætte forslag om en overordnet 
plan på folkesundhedsområdet. En af grundene hertil var, at man ikke ville risikere 
alvorlige forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen af de nye retsforskrifter som følge 
af uoverensstemmelser mellem medlemsstaterne med hensyn til prioriteringen. 
Kommissionen besluttede i stedet at fremsætte forslag til otte særskilte handlingsplaner. 
Med denne fremgangsmåde har det været muligt at undgå nogle af de faldgruber, man 
forventede i forbindelse med en enkelt plan, men der er opstået uforudsete problemer: 
• Fremgangsmåden har medført en betydelig administrativ byrde, for hver plan har sit 
eget "blandede" udvalg og har komplicerede regler og strukturer; 
• Fremgangsmåden har en begrænset fleksibilitet, hvilket gør det vanskeligt at reagere på 
situationer, som ikke er omfattet af de gældende planer, og på ændringer inden for 
Fællesskabets eller medlemsstaternes prioriteter; 
• Der er kun stillet et begrænset budget til rådighed for de enkelte planer, hvilket giver 
anledning til betænkeligheder med hensyn til, om eventuel merværdi som følge af 
Fællesskabets indsats, maksimeres; 
• Da hver handlingsplan har sin egen uafhængige strategi og arbejdsplan, er det i praksis 
vanskeligt at koordinere planerne, og der er risiko for overlapning mellem aktiviteter, 
og for at de samme aktiviteter gennemføres under forskellige handlingsplaner. 
35. Et andet problem i forbindelse med gennemførelsen af handlingsplanerne er, at 
planerne fokuserer på projekter, som organisationer på området indgiver til bedømmelse. 
Det medfører for det første, at midlerne spredes på et ret stort antal projekter, hvoraf 
nogle ikke er relevante for alle medlemsstater. Virkningen ville måske have været større, 
hvis der var ydet støtte til færre bæredygtige aktioner af stort omfang. Med 
organisationer, som indgiver projekter, der afspejler deres ønsker, er det for det andet 
vanskeligt at sikre, at man når handlingsplanernes og de nationale strategiers mål. 
-14-
5.5 Ny udvikling på fællesskabsplan 
36. I de sidste to år har udviklingen på flere områder medvirket til at skabe en ny 
bevidsthed om, at det er vigtigt med sundhedspolitik på fællesskabsplan, og til at tage 
aktiviteterne på sundhedsområdet op til fornyet overvejelse. I den pågældende periode har 
der været stigende interesse i medlemsstaterne for at tilrettelægge fælles aktiviteter på 
EU-plan for på den måde at få støtte til at klare ovennævnte udfordringer på 
sundhedsområdet. 
37. BSE-krisen har vist, at der er behov for en mere integreret fremgangsmåde på 
sundhedsrelaterede områder. For bedre at kunne behandle de forskellige spørgsmål, som 
blev rejst i forbindelse med BSE-krisen, besluttede Kommissionen at omorganisere og 
udbygge de afdelinger, der beskæftiger sig med forbrugerpolitik og sundhedsbeskyttelse, 
og at indføre et nyt system med videnskabelige komitéer. Et af hovedformålene med den 
omstrukturering har været at adskille tilvejebringelse af videnskabelig rådgivning samt 
inspektion fra udarbejdelse af retsforskrifter13. De nye komitéers kommissorium vil 
omfatte videnskabelig rådgivning om spørgsmål vedrørende folkesundhed. 
38. Det udvidede retsgrundlag for Fællesskabets aktiviteter på folkesundhedsområdet i 
Amsterdam-traktaten er udtryk for større enighed om, at det er vigtigt med en 
fællesskabsindsats på dette område. Selvom den nye traktat endnu ikke er ratificeret, er 
det i denne forbindelse nødvendigt at henvise kort til dens bestemmelser på 
folkesundhedsområdet, for de indebærer en ændring af artikel 129 (artikel 152 i den nye 
traktat). Kommissionen har til hensigt at udnytte de muligheder, som den nye traktat 
giver, mest muligt. Men det bliver nødvendigt at overveje nøje, hvilken virkning de får. 
39. De væsentligste ændringer anføres nedenstående: 
• Bestemmelserne om andre politikkers indvirkning på sundheden er flyttet til 
begyndelsen af artiklen, og her understreges det, at der skal sikres et højt 
sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Fællesskabets 
politikker og aktiviteter. 
Der er foretaget visse ændringer i den del, som vedrører målene for Fællesskabets 
aktioner, og de omfatter foranstaltninger med henblik på "forbedring af 
folkesundheden" og aktioner, der skal "forebygge sygdomme hos mennesker" samt 
"imødegå forhold, der kan indebære risiko for menneskers sundhed". 
Aktioner på narkotikaområdet skal fokusere på at "begrænse narkotikarelaterede 
helbredsskader". 
Der er to tilføjelser til stk. 4, som vedrører beslutningsprocessen: 
- I stk. 4, litra a) hedder det, at Fællesskabet kan vedtage "foranstaltninger til 
fastsættelse af en høj standard for kvaliteten og sikkerheden af organer og stoffer 
af menneskelig oprindelse, blod og blodprodukter". Dette skal læses i 
13 Jf. Kommissionens meddelelse om forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed, KOM (97) 183 af 
30.4.97. 
15 
sammenhæng med den anden sætning i stk. 5, hvor det hedder, at 
foranstaltningerne - ikke berører nationale bestemmelser om donation eller 
medicinsk anvendelse af organer og blod. I stk. 4, litra a) fremhæves det også, at 
medlemsstaterne kan vedtage eller opretholde strengere 
beskyttelsesforanstaltninger, hvis de ønsker det. 
- Med stk. 4, litra b) falder "foranstaltninger på veterinær- og 
plantesundhedsområdet, der direkte har til formål at beskytte folkesundheden" ind 
under artiklens anvendelsesområde (og derfor ind under proceduren for fælles 
beslutningstagning). 
• Stk. 4, litra c) bevarer den nuværende formulering med hensyn til tilskyndende 
foranstaltninger, dvs. at bestemmelsen udtrykkeligt udelukker "nogen form for 
harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser". 
6. EN FREMTIDIG FÆLLESSKABSPOLITIK PÅ FOLKESUNDHEDSOMRÅDET 
Den rolle, som Fællesskabet skal spille på folkesundhedsområdet, skal udvikles, så den 
svarer til de nye udfordringer, de ændrede omstændigheder og den større vægt, der 
lægges på folkesundhed i udkastet til Amsterdam-traktaten. Med udgangspunkt i disse 
faktorer og erfaringerne fra de nuværende aktiviteter mener Kommissionen, at en 
fremtidig politik bør omfatte en indsats på tre hovedområder: 
• Bedre information med henblik på at udbygge folkesundheden, 
• hurtig reaktion på trusler mod sundheden, 
• forbedring af sundhedsdelerminanter via sundhedsfremme og sundhedsfare bygge Ise. 
Med en indsats på disse tre hovedområder vil Fællesskabet også være i stand til at tage 
udfordringerne i forbindelse med udvidelsen op på en effektiv måde og reagere på 
sundhedskrav i andre politikker. 
40. En række hændelser, bl.a. udbruddet af visse smitsomme sygdomme, har givet 
folkesundheden på fællesskabsniveau en tydeligere profil, men en ny politik kan ikke 
baseres på kortsigtede hensyn og engangsfænomener, uanset hvor vigtige de er. I stedet 
skal politikken have et langsigtet perspektiv og en række tydelige prioriteter samt 
hensigtsmæssige redskaber til at sikre gennemførelse. 
41. Der kan ikke fremsættes formelle forslag til en politik, inden den nye traktat er 
ratificeret, men det er på indeværende tidspunkt hensigtsmæssigt at overveje, hvordan 
hovedlinjerne i en fællesskabspolitik på sundhedsområdet kan blive, og hvordan de 
eventuelt kan videreføre Fællesskabets nuværende indsats. Kommissionen er klar over, at 
der i den forbindelse er behov for en bred debat, hvor de øvrige institutioner og andre 
interesserede parter kan deltage. Den har til hensigt at fremsætte forslag på baggrund af 
resultaterne af en sådan debat, så snart Amsterdam-traktaten er trådt i kraft. 
-16-
42. Som fremhævet ovenfor er principperne og filosofien bag meddelelsen fra 1993 om 
folkesundhed fortsat af relevans. Men de tendenser, der er beskrevet ovenfor, gør det 
nødvendigt med en væsentlig omlægning af den nuværende fremgangsmåde. En 
fællesskabspolitik på folkesundhedsområdet bør have visse karakteristika. Den bør sikre, 
at der gøres bedst mulig brug af de begrænsede ressourcer, der er til rådighed på 
fællesskabsplan. Den bør lægge vægt på at forbedre sundheden og på fremskridt på 
sundhedsområdet og være koncentreret om et begrænset antal prioriteter. Den bør være 
tilstrækkelig fleksibel til at reagere omgående på nye trusler mod sundheden og nye 
tendenser. Vigtigst af alt bør politikken komme EU-borgernes bekymringer i møde og 
være troværdig og overbevisende, således at borgerne er klar over, at der findes effektive 
foranstaltninger på fællesskabsplan, som gør det muligt at opnå et højt 
sundhedsbeskyttelsesniveau. 
43. På grundlag af ovenstående analyse mener Kommissionen, at en fremtidig politik bør 
omfatte en indsats på tre hovedområder: 
• bedre information med henblik på at udbygge folkesundheden, 
• hurtig reaktion på trusler mod sundheden, 
• forbedring af sundhedsdeterminanter via sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse. 
Med en indsats på disse tre hovedområder vil Fællesskabet være i stand til at tage 
udfordringerne i forbindelse med udvidelsen op på en effektiv måde og reagere på 
sundhedskrav i andre politikker. 
6.1 Hovedområde 1: Bedre information med henblik på at udbygge 
folkesundheden 
44. Skal Fællesskabets muligheder for at gennemføre effektive og bæredygtige aktioner på 
folkesundhedsområdet forbedres, er det af afgørende betydning med et forsvarligt 
informationssystem og en infrastruktur, som muliggør analyse og udarbejdelse af 
politikker. Fællesskabets handlingsplan vedrørende sundhedsovervågning udgør et første 
skridt ved at definere fælles sundhedsrelaterede indikatorer; indsamling og udveksling af 
data ved hjælp af telematisk dataudveksling, som er udviklet inden for ordningen for 
dataudveksling mellem administrationer (IDA)14, samt mulighed for at foretage 
undersøgelser og analyser. Dette vil også medføre en mere ajourført database og en bedre 
analytisk evne til at formidle informationer i forbindelse med udarbejdelsen af 
sundhedspolitik på Fællesskabsplan og i medlemsstaterne. 
45. Med udgangspunkt i aktiviteterne under handlingsplanen og resultaterne heraf bør der 
så udvikles et overordnet struktureret fællesskabssystem til indsamling, analyse og 
formidling af informationer. Systemet vil også blive anvendt til evaluering og vurdering, til 
at foretage sammenligninger medlemsstaterne imellem og med tiltrædelseslandene og 
andre lande, og til at udarbejde fremtidige scenarier og opstille prognoser over kapacitet. 
Under dette hovedområde vil der blive fokuseret på to relaterede områder, nemlig 
14 Rådets afgørelse 95/468/EF, EFT L 269 af 11.11.1995, s. 23. 
17-
tendenser i forbindelse med sundhedstilstand og sundhedsindikatorer og udviklingen inden 
for sundhedssystemer. 
Sundhedstilstand 
46. Der kan tænkes at blive gjort en indsats på følgende områder: 
• Tendenser og mønstre i den demografiske udvikling, sygdomsfrekvens og dødelighed 
og væsentlige sundhedsdeterminanter. Analyser kunne omfatte forskellige sygdomme, 
herunder fysiske og mentale sygdomme, særlige befolkningsgrupper, f.eks. børn og 
ældre, tendenser i sundhedsrelateret viden, holdninger og adfærd og kønsspecifikke 
spørgsmål. 
• Uligheder på sundhedsområdet, herunder forskelle mellem befolkningsgrupper, for så 
vidt angår sundhedsdeterminanter, sygdomsfrekvens og dødelighed samt vurdering af 
interventioner med henblik på at mindske forskellene. Analyser kunne også omfatte 
spørgsmål som adgang til tjenesteydelser på sundhedsområdet, anvendelsen heraf og 
resultaterne for sundheden. 
• Andre emner kunne være forholdet mellem sundhedstilstand og samfundsøkonomiske 
faktorer, f.eks. social udelukkelse, migration og beskæftigelse, samt mellem 
sundhedstilstand og miljø. 
Sundhedssystemer 
47. Følgende områder kunne blive omfattet: 
• Tendenser i sundhedstilstanden og sundhedsdeterminatorer og deres indvirkning på 
tjenesteydelser og interventioner på sundhedsområdet samt på udgifterne på 
sundhedsområdet, f.eks. ændringer i mønstre for udskrivning af recepter på lægemidler 
og følgerne af demografiske tendenser, særlig befolkningens aldring. 
• Udviklingen i sundhedssystemer, herunder reformer, fordeling af ressourcer og 
besparelsesforanstaltninger og deres følger, herunder deres indvirkning på 
sundhedstilstanden. 
• Tendenser i udgifterne til og finansieringen af sundhedssystemer, herunder offentlige og 
private forsikringers rolle. 
• Sundhedssektoren som en produktionsfaktor i samfundet, herunder dens rolle som en 
større arbejdsgiver. Der kan f.eks. foretages undersøgelser af markedsmekanismernes 
indvirkning, måling af behov for tjenesteydelser; beregning og begrænsning af 
omkostninger og udgifter; konkurrence mellem private og offentlige tjenesteydelser og 
udviklingen inden for omsorgsforvaltning. 
• Prioriteter på sundhedsområdet, herunder prioriteringsmekanismer, samt befolkningens 
holdninger og bekymringer med hensyn til sundheden og sundhedssystemernes 
effektivitet. 
48. På informationsområdet, som både dækker sundhedstilstand og sundhedssystemer, 
ville der blive lagt stor vægt på optimal praksis inden for tjenesteydelser på 
-18-
sundhedsområdet, dvs. de bedste eksempler på sikkerhed, produktivitet og 
omkostningseffektivitet i forbindelse med forskellige fremgangsmåder ved 
sundhedsfremme, forebyggelse, diagnosticering og behandling, f.eks. 
bekostningseffektiviteten ved screeningsprogrammer, undervisningsprogrammer på 
sundhedsområdet, nødtjenester og nye lægemidler. Indsatsen ville have til formål at 
fremme og samle aktiviteter i medlemsstaterne inden for bevisbaseret medicin, 
kvalitetssikring og forbedring, vurdering af interventioners hensigtsmæssighed og 
vurdering af teknologi på sundhedsområdet. Der ville blive ydet støtte til koordinering af 
arbejdet på disse områder, og koordineringen ville blive formaliseret med henblik på at 
samle ekspertise fra centrene i medlemsstaterne, at indsamle og udveksle information, at 
fremme internationale undersøgelser og at forbedre formidlingen af resultater. 
49. Et andet tværgående emne ville være følgerne af udviklingen i Fællesskabet og af 
Fællesskabets politikker og aktioner, herunder socialbeskyttelse af vandrende 
arbejdstagere og personer, som bevæger sig inden for Fællesskabet; udnyttelse af 
forskningsresultater; anvendelse af teknologi, anvendelse af strukturfonde; den endelige 
gennemførelse af det indre marked og indførelse af en fælles valuta; følgerne af anden 
fællesskabslovgivning på områder som f.eks. sundhed og sikkerhed, lægemidler og 
medicinske midler, fri bevægelighed for ansatte inden for sundhedssektoren og 
konkurrence. Endvidere ville der skulle lægges særlig vægt på at skaffe oplysninger og 
sørge for analyser og vejledning af relevans for udvidelsesprocessen. 
50. For at en sådan fællesskabsordning og dens forskellige elementer skal kunne fungere 
effektivt, skal den i sidste ende baseres på netværk, som medlemsstaterne ville være 
forpligtet til at bidrage til ved at indsamle, behandle og formidle data og tage hensyn til 
resultaterne af analyser og evaluering. Endvidere vil det være af afgørende betydning at 
rapportere om opfølgningen af henstillinger, som eventuelt vedtages. 
51. En fællesskabsordning af denne slag ville indebærer flere store fordele: de indsamlede 
data ville være sammenlignelige, overordnede, ajourført og af høj kvalitet; informationerne 
ville blive ajourført; ordningens resultater ville være forbundet med udarbejdelse og 
gennemførelse af politik på sundhedsområdet. Ordningen ville derfor være forskellig fra 
diverse informations- og rapporteringsordninger, der nu findes, som f.eks. dem, der er 
oprettet af WHO og OECD. 
6.2 Hovedområde 2: Hurtig reaktion på trusler mod sundheden 
52. Et andet hovedområde bør omfatte oprettelse af et EU-system til overvågning, tidlig 
advarsel og hurtig reaktion. Der har for nylig været eksempler på udbrud af sygdomme, 
f.eks. pest, hæmoragisk feber og aviær influenza, som har nødvendiggjort hurtig 
konsultation og aktion på fællesskabsplan. En indsats på dette hovedområde ville 
indebære, at der oprettes et system, som kan anvendes i forbindelse med fremtidige 
udbrud. Systemet ville gøre det muligt at reagere hurtigt og hensigtsmæssigt på trusler 
mod sundheden, som kan opstå på et hvilket som helst tidspunkt. Det ville forudsætte 
koordineringsmekanismer på fællesskabsplan. Indsatsen ville komme til at omfatte 
overvågning, hurtig analyse og undersøgelse af specifikke problemer eller spørgsmål, 
herunder i givet fald med besøg på stedet. Formålet ville for det første være at identificere 
farerne og evaluere de sandsynlige konsekvenser for sundheden og andre forhold og for 
det andet at afgøre, om der skulle gøres en indsats, og i givet fald hvilken form for indsats, 
19 
der ville være nødvendig for at forvalte de givne risici for sundheden og formidle 
informationer til sundhedsmyndighederne og i givet fald til videre kredse. 
53. I 1996 fremsatte Kommissionen et forslag til et europæisk netværk til overvågning af 
og kontrol med smitsomme sygdomme15. Det vil udgøre rammerne, som vil sætte 
Fællesskabet og medlemsstaterne i stand til at koordinere deres fremgangsmåde ved 
overvågning af og kontrol med udbrud. Hvis netværket skal fungere effektivt, må 
medlemsstaterne garantere, at de relevante overvågnings- og aktionsorganer og -
myndigheder i deres lande samarbejder i fuld udstrækning inden for netværket. Forslaget 
er i øjeblikket til behandling i Rådet og Europa-Parlamentet, og det forventes at blive 
vedtaget i den nærmeste fremtid. Netværket kan måske bruges som model for yderligere 
fællesskabsmekanismer. Kommissionens forslag til et handlingsprogram om sjældne 
sygdomme16, som nu er til behandling, omfatter aktioner vedrørende grupper af tilfælde af 
sjældne sygdomme, som kunne videreføres i denne bredere sammenhæng. 
54. Indsatsen på dette hovedområde ville yderligere kunne udvides til ud over smitsomme 
og sjældne sygdomme også at omfatte sundhedskrav i forbindelse med 
levnedsmiddelsikkerhed, plantesundhedsmæssige og veterinære spørgsmål, zoonoser, 
blod- og organsikkerhed, miljøfarer, sundhedsrisici som følge af kemiske stoffer og 
forgiftning og bivirkninger aflægemidler og medicinske midler. Der kunne måske desuden 
blive tale om at spille en rolle i forbindelse med hurtig reaktion på bekymringer over 
påstande om sundhedsfare i forbindelse med nye produkter eller procedurer. Med 
indsatsen på dette hovedområde ville det endvidere blive muligt at reagere 
hensigtsmæssigt på de udfordringer, som melder sig i de stater, der tiltræder Unionen. 
55. På nogle af disse områder, f.eks. inden for levnedsmiddelsikkerhed og 
veterinærspørgsmål, findes der allerede varslingssystemer og systemer til hurtig reaktion 
på EU-plan. Ved en eventuel yderligere indsats på disse områder inden for dette 
hovedområde skal der knyttes an til disse systemer og tages fuldt ud hensyn til dem. 
56. Under arbejdet bør der gøres brug af optimal rådgivning, herunder fra eksperter, som 
samarbejder med Fællesskabet inden for systemet med rådgivende videnskabelige 
komitéer, samt af ekspertise i internationale organisationer og tredjelande. Opgaven går 
ud på at formidle informationer og råd inden for et meget kort tidsrum. Vigtigst af alt er 
det, at aktiviteterne bakkes fuldt op af de relevante myndigheder i medlemsstaterne i et 
samarbejde hermed. 
6.3 Hovedområde 3: Forbedring af sundhedsdeterminanter via sundheds­
fremme og sygdomsforebyggelse 
57. I Maastricht-traktatens artikel 129 lægges der vægt på forebyggelse af sygdomme, 
særlig de alvorligste sygdomme, mens der i Amsterdam-traktaten lægges vægt, at 
Fællesskabets indsats skal være rettet mod at forbedre folkesundheden og forebygge 
sygdomme hos mennesker samt imødegå forhold, der kan indebære risiko for menneskers 
sundhed. Den politik, der skal føres på dette område, bør derfor omfatte aktioner, som 
15 Jf. fodnote 11. 
16 KOM (97) 225, endelig udg. af 26.5.1997. 
-20-
tager sigte på at forbedre sundhedsdeterminanterne via sundhedsfremme samt effektive 
aktioner til sygdomsforebyggelse. 
58. Sundhedsfremme har til formål at sætte mennesker i stand til at kontrollere 
sundhedsdeterminanterne bedre og således forbedre helbredet. Sundhedsfremme omfatter 
aktioner, som tager sigte på at forbedre den enkeltes viden og muligheder, og aktioner, 
som har til formål at ændre sociale, økonomiske og miljømæssige forhold, således at de 
medvirker til at forbedre den enkeltes sundhed og folkesundheden. Sygdomsforebyggelse 
er ligeså vigtig. Sygdomsforebyggelse omfatter mange aktiviteter, f.eks. vaccination, 
sikkerhedsforanstaltninger og -regler, screening og testning af målpopulationer. 
59. Som følge af den vægt, der lægges på forebyggelse i bestemmelserne i artikel 129, 
vedrører seks af de otte foreslåede handlingsplaner på folkesundhedsområdet forebyggelse 
af sygdomme og skader. 
60. Den nye politik skal indebære, at sundhedsdeterminanterne forbedres både via 
vidtfavnende aktiviteter til sundhedsfremme og via specifikke aktioner til 
sygdomsforebyggelse, og den bør understøttes med tværgående aktioner og de 
instrumenter, som traktaten giver mulighed for at anvende, ikke kun på sundhedsområdet, 
men også inden for andre sektorer. Det er nødvendigt at overveje nærmere, hvilke emner 
der helt præcist skal behandles under dette hovedområde, f.eks. hvilke determinanter der 
skal forbedres, hvilke sygdomsspecifikke aktioner der skal gennemføres, og hvordan 
prioriteterne skal se ud i forbindelse med sundhedsfremme. Det centrale spørgsmål er, i 
hvilken udstrækning de nuværende aktioner afspejler tendenserne på sundhedsområdet og 
ændringer i sygdomsmønstre. 
61. Det skal bl.a. overvejes: 
• Hvordan der kan lægges større vægt på at behandle sygdomme, som bliver stadig 
vigtigere som følge af den aldrende befolkning, særlig Alzheimers sygdom og andre 
mentale sygdomme; 
• hvordan indsatsen med hensyn til ernæring og overvægt kan styrkes; 
• om der skal lægges mere vægt på kardiovaskulære sygdomme; 
• hvordan bestemmelserne i den nye traktat om begrænsning af narkotikarelaterede 
helbredsskader skal gennemføres; 
• om der skal lægges større vægt på sundheden inden for specifikke befolkningsgrupper, 
f.eks. socialt udstødte, unge og børn eller kvinder; 
• hvordan EU-borgere kan sikres adgang til informationer og rådgivning på 
sundhedsområdet, når de bevæger sig til en anden medlemsstat for at arbejde, studere 
eller tilbringe deres fritid der og hvordan man kan udvide partnerskaber med 
uddannelsesinstitutioner; 
• hvordan strategier skal tilpasses for at tage hensyn til de specifikke problemer, der er 
forbundet med tiltrædelseslandene. 
-21-
62. Ser man bort fra detaljerne i den indsats, der skal gøres på dette hovedområde, kan 
følgende konkluderes om struktur og mål. For det første synes der ikke at være nogen 
særlig fordel ved også fremover at splitte aktioner til sundhedsfremme og 
sygdomsforebyggelse op i en række særskilte programmer. Ved at samle aktioner på en 
sammenhængende måde og evaluere dem grundigt inden for fælles rammer gøres der 
bedre anvendelse af ressourcerne. For det andet bliver det nødvendigt at ændre det 
nuværende forhold mellem aktioner til sygdomsforebyggelse og aktioner til 
sundhedsfremme og de ressourcer, der bevilges hertil. 
63. Det bliver også nødvendigt at overveje en række spørgsmål vedrørende de praktiske 
erfaringer med gennemførelsen af de igangværende aktiviteter: 
• Bør aktiviteterne hovedsagelig tage sigte på den brede befolkning, specifikke 
målgrupper, ansatte inden for sundhedsområdet eller specialiserede organisationer? 
• Bør projekterne hovedsagelig findes via offentlige indkaldelser af forslag eller 
begrænsede udbud, særlig som svar på strategiske overvejelser? 
• Bør der lægges særlig vægt på vidtfavnende aktiviteter, som omfatter alle 
medlemsstater, eller på små, regionale eller lokalt baserede aktiviteter? 
• Bør der lægges mere vægt på langsigtede bæredygtige projekter, som sandsynligvis vil 
føre til oprettelse af varige strukturer? 
64. Det kan efterhånden allerede konkluderes, at der bør lægges mere vægt på aktioner, 
som er til støtte for udarbejdelse og gennemførelse af politikker, herunder aktioner, som 
vedrører udtænkning og afprøvning af strategier og metoder til intervention. Dette arbejde 
vil nødvendigvis skulle baseres på informationer i form af resultater fra Fællesskabets 
informationssystem på sundhedsområdet. Det er nødvendigt af formidle 
forskningsresultater vedrørende feks. optimal praksis og effektive interventioner, 
sygdomsårsager og determinanters indvirkning på sundheden hurtigst mulig, således at de 
kan anvendes inden for dette hovedområde. Derfor bliver det påkrævet med koordinering 
mellem forskningsprojekter på sundhedsområdet og sundhedsfremme og forebyggelse. På 
samme måde bliver der også behov for arbejde, som tager sigte på at analysere den 
virkning, som politikken på andre områder har på sundhedsrelateret adfærd og holdninger. 
6.4 Fællesskabspolitikkens indvirkning på sundheden 
65. Kommissionen har udarbejdet en række procedurer som svar på traktatens 
bestemmelse om, at "de krav, der findes på sundhedsområdet, indgår som led i 
Fællesskabets politik på andre områder". Procedurerne omfatter foranstaltninger, der skal 
sikre, at de afdelinger i Kommissionen, som er ansvarlige for folkesundhed, konsulteres 
om alle sundhedsrelaterede forslag; oprettelse af en fællesgruppe for sundhed, som skal 
udgøre et forum for drøftelse af større sundhedsrelaterede spørgsmål 
generaldirektoraterne imellem, og udarbejdelse af en årsrapport om integration af krav på 
sundhedsområdet i Fællesskabets politikker. 
66. Det har imidlertid vist sig at være svært at efterkomme traktatens bestemmelse om at 
holde "opsyn med sundheden" på alle de områder, som Fællesskabets politik omfatter, og 
at udarbejde og anvende en hensigtsmæssig metode. I den nye traktats artikel 
understreges det, at der skal sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau både ved 
-22-
fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Fællesskabets politikker og aktiviteter. De 
beskrevne hovedområder ville gøre det lettere at opfylde kravene i traktaten mere effektivt 
på forskellige måder, som supplerer hinanden gensidigt. 
• På grundlag af den informationsbase, der oprettes under informationssystemet, kunne 
der foretages en gennemgang af Fællesskabets politik og omfattende flerårige 
programmer vedrørende feks. forskning, strukturfonde, uddannelse og 
ungdomsanliggender, transportpolitik, levnedsmiddelpolitik, landbrugspolitik, 
konkurrence og industripolitik, som kan få en væsentlig indvirkning på 
sundhedsdeterminanter, sundhedstilstand og sundhedssystemer på lang sigt. 
Gennemgangen kunne omfatte en vurdering af en given politik eller aktion, inden den 
vedtages. Det ville være muligt at overvåge en politik eller aktion nærmere under 
gennemførelsen, og derefter kunne indvirkningen gøres til genstand for en dybtgående 
og i givet fald uafhængig evaluering. 
• Særlige foranstaltninger og aktioner i forbindelse med sundhedsrisici, som opstår 
hurtigt, ville falde ind under anvendelsesområdet for mekanismerne til hurtig reaktion. 
Emnerne inden for dette område kunne omfatte retsforskrifter om 
folkesundhedsmæssige aspekter ved levnedsmiddelsikkerhed, veterinær- og 
plantesundhedsforanstaltninger. 
• Særlige foranstaltninger og aktioner, som har betydning for viden, holdninger og 
adfærd, feks. tendenser i forbindelse med tobak, alkohol, narkotika, levnedsmidler og 
reklame, ville blive undersøgt og vurderet under det hovedområde, som omfatter 
sundhedsdeterminanter. 
67. Det vil kræve nærmere overvejelser at få fastlagt nøjagtigt, hvilke midler der skal 
udarbejdes til at gennemføre de forskellige aktiviteter. Det bliver måske feks. nødvendigt 
at opstille kriterier og fastlægge specifikke fremgangsmåder, feks. retningslinjer til brug 
ved vurdering og checklister, som kan anvendes til at måle udviklingen inden for enhver 
sundhedsrelateret politik. Sådanne midler kan også anvendes til at vurdere virkningen af 
aktiviteterne på folkesundhedsområdet. 
7. VEJEN FREM 
68. Kommissionen mener, at det både er nødvendigt at debattere de ideer om en fremtidig 
politik, der er præsenteret i denne tekst, og hvordan politikken bør gennemføres. Et 
centralt spørgsmål er, hvilke juridiske midler, der skal anvendes til at sikre, at politikken 
kombinerer tilskyndelses- og lovgivningsforanstaltningerne fra den nye traktat på en 
effektiv måde. Der skal træffes foranstaltninger med henblik på overgangen fra de 
nuværende programmer og retsforskrifter til en ny politik. Flere forhold gør det til en 
særdeles vanskelig opgave: de nuværende programmer på folkesundhedsområdet har 
deres eget retsgrundlag og udløber på forskellige tidspunkter; tre forslag til 
handlingsplaner er endnu ikke vedtaget; de fællesskabsmidler, der står til rådighed for 
aktioner på folkesundhedsområdet, er bundet til de gældende handlingsplaner; aktioner 
under de nuværende og foreslåede programmer, som skulle fortsætte under den nye 
politik, ville skulle omgrupperes og tildeles midler, som afspejler deres relative betydning; 
endelig får det foreslåede netværk for overvågning af og kontrol med smitsomme 
sygdomme sit eget retsgrundlag. 
23 
69. Den nye politik kan formaliseres på to måder. En løsning ville være at vedtage et 
enkelt "rammeinstrument", hvilket ville indebære, at der derefter skulle vedtages særskilte 
instrumenter for hvert hovedområde. Denne løsning ville have den fordel, at der skabes en 
enkelt finansiel ramme, og at midlerne fordeles på hovedområderne, men også den 
ulempe, at det er nødvendigt med beslutningstagning og administrative strukturer på to 
niveauer. Den anden løsning ville være at vedtage et særskilt retsgrundlag for hvert 
hovedområde uden et overordnet instrument. Det ville forudsætte en underforstået 
enighed om, hvor mange midler der tildeles hvert område. 
70. Uanset hvilken løsning, man vælger, skal der være en vis fleksibilitet i behandlingen af 
uforudsete problemer og fordelingen af ressourcer mellem hovedområderne. Der skal også 
være mulighed for at indføre bindende bestemmelser om f.eks. indsamling af data, når 
netværkene og andre planlagte strukturer er oprettet og helt på plads. Inden for de 
områder, hvor der i henhold til artikel 152 og andre sundhedsrelaterede artikler i 
Amsterdam-traktaten skal gennemføres harmoniseringsforanstaltninger, vil Fællesskabet 
kunne vedtage bindende instrumenter, uanset hvordan programmet end opbygges eller 
finansieres. 
71. Arbejdsprogrammet eller arbejdsprogrammerne på de forskellige hovedområder kunne 
variere fra år til år, som det nu ville være mest hensigtsmæssigt. På den måde ville det 
være muligt at afgrænse fællesskabsprogrammernes overordnede mål, anvendelsesområder 
og struktur helt klart, samtidig med at der blev givet mulighed for en vis fleksibilitet med 
hensyn til indholdet. 
8. KONKLUSIONER 
72. Denne meddelelse indeholder ikke formelle forslag til en ny fællesskabspolitik på 
folkesundhedsområdet. Meddelelsen har derimod til formål at give et overblik over de 
spørgsmål, som skal besvares, når den fremtidige politik skal fastlægges. Kommissionen er 
nået til den konklusion, at det er nødvendigt med en ny politik på folkesundhedsområdet 
for at kunne udbygge det, der allerede er opnået, samtidig med at der tages behørigt 
hensyn til tendenserne på sundhedsområdet og ændringerne inden for Fællesskabet. 
Kommissionen har til hensigt at fremsætte konkrete forslag til den nye politik, når 
Amsterdam-traktaten er ratificeret. I mellemtiden er det så håbet, at de ideer, der er 
beskrevet i denne meddelelse, vil fremme en bred debat om, hvilken vej Fællesskabets 
politik på folkesundhedsområdet skal følge ind i det næste årtusinde. 
24 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 230 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 15 04 10 
Katalognummer : CB-CO-98-262-DA-C 
ISBN 92-78-35239-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
otf <