Nr. C 286/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 10. 83 
Artikel 10, stk. 2 
For at tydeliggøre direktivets anvendelsesområde 
foreslår Udvalget — under henvisning til de gene­
relle bemærkninger — at affatte indledningen til 
dette punkt således: 
»Dette førerværn skal, såfremt det ikke er af 
typen med to opstalter foran, opfylde ...« 
Bruxelles, den 6. juli 1983. 
/ Udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet (medio 1983) 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAQ 
Rådets beslutning af 18. februar 1974 om gennemførelse af en høj grad af overens­
stemmelse inden for den økonomiske politik i Det europæiske økonomiske Fælles­
skabs medlemsstater ('). 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede på sin 203. plenarforsamling af 15. og 
16. december 1982 på forslag af sit præsidium og i henhold til sin forretningsordens 
artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om spørgsmålet. 
Procedure 
Afdelingen for økonomiske og finansielle anliggender, der fik pålagt at udarbejde 
udtalelsen, udpegede Alois Pfeiffer som ordfører. 
Afdelingen vedtog den 21. juni 1983 udtalelsen med 45 stemmer for, ingen imod, 
mens 1 undlod at stemme. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Udvalgets udtalelse blev vedtaget enstemmigt, idet dog 6 undlod at stemme, på den 
209. plenarforsamling den 6. og 7. juli 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
(') EFTnr. L 63 af 5. 3. 1974, s. 16. Udvalget gør Kommissionen opmærksom på, at der 
på de forskellige sprog forekommer nogle unøjagtig­
heder i teksten, og anmoder om, at der foretages de 
nødvendige redaktionelle ændringer. 
Bilag 
Udvalget har desuden nogle bemærkninger af tek­
nisk karakter, som anføres i beretningen. 
Fran<?ois CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
24. 10. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 286/5 
1. Indledende bemærkninger 
Den langvarige vækstafmatning i Fællesskabet, som 
også manifesterer sig i år med sine mangefaccette-
rede årsager kræver, at de ansvarlige institutioner i 
medlemsstaterne og i Fællesskabet lægger en blan­
det økonomisk-politisk strategi, der sætter ind på 
såvel udbuds- som efterspørgselssiden, og som der­
udover også omfatter specifikke arbejdsmarkedsak­
tiviteter, og som har en international dimension i 
krisepolitikken. Ligeledes må der findes veje og 
midler til på en bedre måde end hidtil at imødegå 
de sociale og økonomiske konsekvenser af arbejds­
løsheden. Den omstændighed, at økonomiske og 
sociale problemer indgår i et snævert samspil, kom­
mer tydeligt til udtryk i en situation med vedhol­
dende vækstafmatning. De udtalelser, der skal udar­
bejdes om udviklingen på det sociale område og om 
den økonomiske situation i Fællesskabet i 1983, 
supplerer hinanden og skal betragtes som en hel-
hedsmeningstilkendegivelse fra Udvalgets side. 
2. Den økonomiske krises vigtigste karakteristika 
Stagnationen i 1982 (en vækst i bruttonationalpro­
duktet på 0,3 %) skulle efter de hidtidige tendenser 
at dømme vare ved også i 1983, omend med en gan­
ske lille tendens til bedring (en forudset vækst i 
BNP på 0,5 %). Når man forudser denne ganske lille 
fremgang i forhold til året før, er det på baggrund af 
en forventning om et langsomt genopsving i den 
økonomiske aktivitet i andet halvår 1983. Hvis 
bedringen slår gradvis igennem i løbet af året, skulle 
man under gunstige betingelser kunne nå op på en 
vækstrate på 0,6-0,7 %. 
En så ringe økonomisk vækst vil ikke føre til en 
nedbringelse af arbejdsløsheden i Fællesskabet. Da 
produktivitetsstigningen pr. arbejdstager i Fælles­
skabet i 1983 forudses at ville andrage ca. 2%, vil 
kløften mellem produktivitetsfremgangen og væks­
ten i BNP i forhold til året før (1982: BNP +0,3 %, 
produktivitet + 1,4 %) være stort set uændret. Med 
en faldende samlet beskæftigelse og en- stigning i 
arbejdsløshedstallet må der regnes med en stigning i 
arbejdsløsheden fra 9,6 % (1982) til 11 % (1983), sva­
rende i absolutte tal til omkring 12 mio ledige (mod 
ca. 11 mio i 1982). 
De vigtigste indikatorer stiller i øjeblikket ikke 
nogen positiv konvergens i medlemsstaternes øko­
nomiske resultater i udsigt. Medens der synes at ske 
en ganske lille tilnærmelse af inflationstakterne, må 
der ses frem til en forstærket tendens til stigning i 
arbejdsløshedstallene. 3. En analyse af de grundlæggende økonomiske fak­
torer 
3.1. Langfristede væksttendenser og beskæftigelse 
På den ene side vil der, i det mindste i de kom­
mende tre år, være en nettotilgang til arbejdsmarke­
det på omkring 700 000 personer. For blot at 
dæmme op for en yderligere stigning i arbejdsløshe­
den ville en vækstrate på mindst 3,5 % i gennemsnit 
for EF-medlemsstaterne være påkrævet i en lang 
årrække fremover. 
På den anden side er det en påviselig kendsgerning, 
at vækstraterne i løbet af de sidste mange år har 
været inde i en afsvækkelsesfase i hele verden, både 
i det enkelte industriland og i de vigtigste industri­
lande under ét. 
Konklusion: Tilvejebringelsen af en optimal økono­
misk vækst må ganske vist være et tvingende nød­
vendigt mål for enhver økonomisk politik, thi uden 
vækst vil en bekæmpelse af arbejdsløsheden være 
håbløs fra første færd; men man kan ikke i øjeblik­
ket finde nogen vækststrategier, som i sig selv kan 
tilvejebringe et højere beskæftigelsesniveau i Fælles­
skabet. Strukturændringerne stiller ikke blot krav 
om alle tænkelige vækstpolitiske bestræbelser, men 
også om specifikke beskæftigelsesforanstaltninger. 
3.2. Vækst og produktivitet 
Samtidig med nedgangen i vækstraterne er der gan­
ske vist også sket en afsvækkelse af stigningstak­
terne i produktiviteten, men i mange* lande har 
afdæmpningen i produktivitetsudviklingen ikke 
været så udtalt som nedgangen i den økonomiske 
vækst. Dette har haft den konsekvens, at den opnå­
ede vækst har kunnet frembringes med færre beskæf­
tigede. Sagt med andre ord: frisættelse af, arbejds­
kraft har været reglen i EF-medlemsstaterne i 
mange år. Årsagen hertil er bl. a., at den moderne 
teknologiske udvikling i industrilandene har haft en 
arbejdspladsbesparende effekt. Heri ligger ikke 
nogen negativ vurdering af den teknologiske udvik­
ling og af produktivitetsstigninger, men blot en kon­
statering angående den foruroligende arbejdsløshed. 
Desuden gælder det, at det alene af hensynet til at 
kunne fastholde den internationale konkurrence­
evne er helt udelukket at give afkald på moderne 
teknologi og videreudvikling af denne. Den, der 
ikke selv frembringer avanceret teknologi, men deri­
mod må importere den for at kunne anvende den, 
importerer samtidig problemet med frisættelse af 
arbejdskraft uden hos sig selv at skabe arbejdsplad­
ser gennem egenproduktion af højteknologiske pro­
dukter. 
Konklusion: Investeringer og teknologiudvikling 
har været og vil også i fremtiden være drivkraften i 
Nr. C 286/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.10.83 
den økonomiske udvikling og kan sætte beskæfti­
gelsen i vejret. Men investeringer og teknologiud­
vikling alene kan under de givne omstændigheder 
hverken skabe eller på lang sigt stabilisere et højt 
beskæftigelsesniveau. 
3.3. Fællesskabets konkurrenceevne 
De betydelige vanskeligheder, som i den seneste tid 
har manifesteret sig inden for følsomme erhverv 
som f.eks. stål- og tekstilsektoren, automobilindu­
strien samt underholdningselektronikken, har skabt 
den udbredte opfattelse i offentligheden, at der er 
tale om en forringelse af de europæiske produkters 
konkurrenceevne. 
Denne formodning kan imidlertid ikke bekræftes 
generelt. Når man måler verdenshandelsandelene 
ovef en lang periode, kan ingen af de tre handels-
magter (EF, USA og Japan) gøre krav på et afgø­
rende forspring eller på den anden side siges at 
tegne sig for en betydelig tilbagegang. På det interne 
EF-marked har medlemsstaterne imidlertid i vok­
sende omfang set sig nødsaget til især at aktivere 
indførselen af investeringsgoder for at dække en 
indenlandsk efterspørgsel efter produkter, som ikke 
kunne dækkes gennem intern produktion, i hvert 
fald ikke til konkurrencedygtige priser. Dette ændrer 
imidlertid intet ved den kendsgerning, at Japan, 
sammen med Forbundsrepublikken Tyskland og 
USA, er en af de tre store verdenseksportører af 
investeringsgoder, men at Japan samtidig er den, der 
importerer mindst og dermed kun tager ensidig del i 
den internationale arbejdsdeling. 
En konkurrenceevneforbedring, beregnet på grund­
lag af udviklingen i lønomkostningerne pr. produce­
ret enhed i national valuta, er sket i Belgien, For­
bundsrepublikken Tyskland og Nederlandene, 
medens en forringelse, efter denne definition, er sket 
i Frankrig, Italien og Storbritannien. Tages der hen­
syn til udviklingen i valutakurserne, fremkommer 
der imidlertid et noget andet billede af konkurrence­
evnen. 
3.4. Finanspolitik 
Af frygt for en yderligere hurtig tilvækst i under­
skuddene på de offentlige finanser iværksatte med­
lemsstaterne som et led i deres finanspolitik i 1982 
smertefulde saneringsforanstaltninger, hvis følger 
stadig er mærkbare, idet de fleste regeringer gav det 
spillerum, der skulle give konjunkturerne og væks­
ten nye impulser, lav prioritet. 
3.5. Renteudviklingen 
Renteniveauets betydning for såvel de private inve­
steringer som for den statslige låneoptagelse må ikke undervurderes. Ud fra begge synspunkter bør 
der stræbes mod en varig fastholdelse af et lavt ren­
teniveau, som skal ligge under det nuværende 
niveau. I den forbindelse må pengepolitikken tilpas­
ses udviklingen i realrenten. Rentesænkninger, som 
ikke holder trit med en faldende inflationstakt, bety­
der realt set en rentestigning. 
I de vestlige industrilande kan man ganske vist 
generelt konstatere et faldende renteniveau, men i 
virkeligheden er renteniveauet, udtrykt som den 
gennemsnitlige udvikling i 1970'-erne, stadig relativt 
højt. Realrenten er generelt faldet mindre kraftigt, 
end det kommer til udtryk i den nominelle renteud­
vikling. Hovedårsagen til det høje renteniveau i de 
forløbne år har været renteudviklingen i USA, og 
også renteudviklingen fremover præges af usikker­
hedsfaktorer med rod i USA. I USA er der tilmed en 
tendens til, at realrenten stiger. I øvrigt skulle frem­
skridt på prisstabiliseringens område i visse med­
lemsstater kunne give plads til yderligere rentefald. 
3.6. Verdensøkonomiske usikkerhedsfaktorer 
De vigtigste usikkerhedsfaktorer i verdensøkono­
mien er i øjeblikket: 
— det voksende antal højt forgældede lande med 
den tendens til destabilisering, dette har for ver­
denshandelen og de internationale valutastruk­
turer; 
— de stærke svingninger og usikkerhedsmomenter i 
valutakursudviklingen specielt mellem EF-valu-
taerne og dollaren med heraf følgende konse­
kvenser for varehandlen, men også for prisudvik­
lingen, specielt for råstoffer, der faktureres i dol­
lar, 
— den voksende tendens til protektionistiske foran­
staltninger, især ikke-toldmæssige handelshin­
dringer, samt 
— konkurrencefordrejninger som følge af, at mini-
mumsnormerne på arbejdsmarkedet f.eks. lang 
arbejdstid, lave lønninger, helbreds- og sikker­
hedsrisici ikke overholdes, hverken i lokale, nati­
onale eller internationale selskaber og virksom­
heder. 
3.7. Nettoresultat 
Den lange række negative faktorer, der kendetegner 
den aktuelle økonomiske situation, såsom konjunk­
tur- og vækstafmatning, stigende arbejdsstyrke, 
24. 10. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 286/7 
reduktion af antallet af arbejdspladser inden for 
industrien samt ringe indtjening i erhvervslivet, gør 
det klart, at der ikke findes nogen patentløsning på 
problemerne. Til imødegåelse af de mange forskellig­
artede kriseårsager kræves snarere en kombination 
af forskelligartede foranstaltninger. Principielt set 
må de bærende elementer i en sådan blandet økono-
misk-politisk strategi være såvel rammebetingel­
serne og udbudssiden som efterspørgselssiden, men 
også foranstaltninger, der tager direkte sigte på 
arbejdsmarkedet. 
4. Foranstaltninger til forbedring af udbudsbetin­
gelserne 
4.1. Investeringspolitik 
Med udgangspunkt i en koordineret økonomisk 
politik bør medlemsstaternes regeringer tilvejebringe 
rammebetingelser, der fremmer de private investe­
ringer med særlig vægt på investeringer, der skaber 
nye arbejdspladser. En sådan politik vil slå igennem 
på en positiv måde, hvis den skaber tillid til et fore­
stående konjunkturopsving. Offentlige investeringer 
i sig selv kan ikke afstedkomme et selvbærende 
opsving, skønt de er nødvendige på visse områder. 
4.2. Skabelse af et velfungerende internt marked 
Skabelsen af et ægte internt marked i EF og en kon­
sekvent udnyttelse af de chancer, et sådant internt 
marked vil frembyde med hensyn til investeringer, 
teknologisk udvikling, konsolidering af afsætningen 
og forbedret konkurrenceevne over for hovedkon­
kurrenterne, USA og Japan, er en af de mest påtræn­
gende principopgaver i øjeblikket. Et vigtigt 
udgangspunkt herfor danner EMS, der ganske vist 
ikke opfylder idealforestillinger, men som dog i 
sammenligning med de svingninger, der har præget 
de internationale valutamarkeder, har sikret sine 
medlemmer en bemærkelsesværdig stabilitet. Udval­
get understreger, at foranstaltninger til fuldførelse af 
et sådant fælles marked, som især skal bestå i en 
nedbringelse af de tekniske handelshindringer og 
hindringerne inden for administration og på trans­
portområdet, er centrale elementer i en europæisk 
strategi til fremme af vækst og beskæftigelse. 
Tilvejebringelsen af et internt enhedsmarked kræver 
en koordinering af medlemsstaternes erhvervsstøtte­politik, således at reglerne i EØF-traktatens arti­
kel 92 ff overholdes. 
4.3. Subsidiepolitik 
De enkelte medlemsstaters subsidiepolitik må ikke 
medføre, at der i ét EF-land fastholdes eller skabes 
arbejdspladser, samtidig med at dette bringer 
arbejdspladser i andre EF-lande i fare. Som fremme-
foranstaltninger i medlemsstaterne bør derfor kun 
forbigående subsidier, som afvikles over tiden, og 
som er indpasset i en politik, der skaber økonomisk 
konvergens, være tilladte. I første række kommer 
vækstsektorer med højteknologiske produkter, som 
frembyder muligheder for produkt- og procesinno­
vationer. Som eksempler skal nævnes robot- og sen­
sorteknik, genanvendelsesprocesser, biomassetekno­
logi, mikroprocessorer, energibesparende teknologi 
m. v. Fællesskabet må her understøtte koordinerin­
gen af forskning, produktion og markedsføring. 
Forældede industriers og strukturers omstilling til 
moderne produktionsmetoder (der sigtes her også til 
landbruget), bør ligeledes nyde fremme, således at 
sektorer med et stort antal underleverandører bør 
indtage en særlig fremskudt plads, p. g. a. effekten 
for disse leverandører. I øvrigt bør det løbende kon­
trolleres, om subsidierne opfylder deres mål. 
4.4. Små og mellemstore virksomheder 
Bortset fra at rentesænkninger er af ganske særlig 
betydning for de små og mellemstore virksomheder, 
fordi fremmedfinansieringen skriver sig for en stor 
andel af disse virksomheders samlede finansiering, 
må det være Fællesskabets og medlemsstaternes 
opgave at fremme nyetableringen af og at stabilisere 
eksisterende konkurrencedygtige små og mellem­
store virksomheder (der kan være etableret under 
forskellige former som f.eks. enkeltmandsvirksom­
heder, produktionsforeninger osv.) gennem foran­
staltninger, som letter tilvejebringelsen af risikovillig 
kapital, gennem teknologipolitisk støtte i form af 
uddannelses- og videreuddannelsesordninger for 
arbejdstagere og managementkurser for erhvervsle­
dere og endelig gennem fremme af den teknologiske 
innovationskraft og kreativiteten via opdagelse og 
udnyttelse af markedschancer. 
4.5. Indkomstfordeling — omkostninger 
En reduktion af produktionsomkostningerne kan, 
ligesom nye teknologier og innovationer, et fald i 
energipriserne eller rentesænkninger, medføre et 
Nr. C 286/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 10. 83 
opsving i den økonomiske aktivitet. Hvad man skal 
være særlig opmærksom på i denne forbindelse, er 
mulighederne for omkostningsdegression, dersom 
der atter sker en bedre udnyttelse af den eksiste­
rende produktionskapacitet. Arbejdsmarkedets par­
ter opfordres til at lægge deres fordelingsstrategier 
på en sådan måde, at der på den ene side bliver 
plads til en tilstrækkelig indtjening i erhvervslivet og 
dermed sættes gang i de risikovillige investeringer 
og på den anden side sker en stabilisering af den 
samlede købekraft til gunst for afsætningen og der­
med en bedre udnyttelse af produktionskapaciteten 
med tilsvarende degression i omkostningerne. Fæl­
lesskabets bestræbelser for at forbedre sin konkur­
renceevne med henblik på indkomstfordelingen må 
ikke tage form af et kapløb mellem medlemsstaterne 
om sænkning af indkomsterne, da dette ville skabe 
en deflationsspiral på internationalt plan. 
5. Konsolidering af efterspørgsel og vækst 
5.1. Forbedringen af udbudsbetingelserne må led­
sages af offentlige investeringsinitiativer. 5.2. Nødvendigheden af en koordinering inden for 
Fællesskabet 
De vækstimpulser, der udgår fra offentlige investe­
ringsinitiativer, får desto større virkning, i jo højere 
grad det lykkes at koordinere sådanne initiativer og 
at iværksætte dem på en afstemt måde inden for 
Fællesskabet. Initiativer koordineret på denne måde 
fører til en hurtigere tilbagekanalisering af skatter og 
afgifter og som konsekvens heraf til en hurtigere 
selvfinansiering af de underskud, der opstår som 
følge af finansieringen af investeringsinitiativerne. I 
forbindelse med gennemførelsen af mellemfristede 
programmer til stimulering af investeringsefter-
spørgslen bør der udgå impulser fra de lande, hvis 
prisstigningstakter og budgetunderskud er relativt 
lave, og hvis vare- og tjenestebalancer stort set er i 
ligevægt. Alt i alt bør der ufortøvet sættes så massivt 
ind som muligt med investeringstiltag. På bestemte 
områder bliver det mere og mere klart, at koordine­
ringen af medlemsstaternes foranstaltninger heni-
mod tilvejebringelsen af konvergens i den økonomi­
ske udvikling ikke er tilstrækkelig. Derfor bør med­
lemsstaterne på disse områder pulje deres bestræbel­
ser i EF-regie. 
Da den nuværende konjunkturafmatning i Fælles­
skabet er kombineret med en langvarig økonomisk 
vækstafmatning, kan der i hvert fald ikke føres en 
sådan statslig efterspørgselsunderstøttende investe­
ringspolitik inden for rammerne af kortfristede kon­
junkturprogrammer i traditionel forstand. Hvad der 
snarere er påkrævet, er en politik, der på mellemlang 
sigt stabiliserer investeringsefterspørgslen, som med­
lemsstaternes og Fællesskabets budgetpolitik skal 
tilpasses efter. Udvalget opregnede allerede i sin 
udtalelse om den økonomiske situation medio 1982 
nogle områder, hvor der lå nogle centrale samfunds­
mæssige behov, og hvor mellem- og langfristede 
programmer til fremme af statslige og private inve­
steringer kunne være kilde til vækstimpulser: 
investeringer i energibesparelser og i udvikling af 
alternative energikilder; 
investeringer til genskabelse og sikring af det 
naturlige miljø; 
investeringer til forbedring af boligvilkårene og 
styrkelse af boligbyggeriet; 6. Internationalt samarbejde 
Udover en koordinering inden for hele EF bør der 
stræbes mod et verdensomspændende økonomisk 
samarbejde og især en koordinering med den øko­
nomiske politik i USA og Japan. De vigtigste mål 
for en sådan indbyrdes afstemning er: 
— en sænkning af det for høje realrenteniveau, 
hvor USA fører an, 
— en stabilisering af valutakurserne for at skabe et 
mere sikkert kalkulationsgrundlag i det internati-' 
onale vare- og kapitalsamkvem, 
-1- forebyggelse af et sammenbrud i det internatio­
nale kreditkredsløb gennem fælles støtteaktio­
ner, der styrker IMF og Verdensbanken, og en 
overenskomst om, at der skal ske en styrkelse og 
ikke en svækkelse af enkeltlandenes og de 
supranationale organers bistandshjælp for varigt 
at sikre økonomisk og politisk stabilitet på inter­
nationalt plan; 
investeringer til forbedring af den offentlige nær­
trafik og af infrastrukturen i almindelighed; 
investeringer i avanceret teknologi inden for den 
offentlige sektor samt 
investeringer på forskningsområdet. — regulering af råstofprisudviklingen på verdens­
markederne via internationale aftaler, som både 
tjener industrilandenes og udviklingslandenes 
interesser, samt 
— kampen mod protektionismen og en overens­
komst mellem EF, USA og Japan om i et nær-
24. 10. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 286/9 
mere aftalt tidsrum ikke at gennemføre yderli­
gere handelshindringer indbyrdes eller over foj 
andre lande samt et tilsagn fra Japan om i større 
omfang end hidtil at åbne sine markeder for det 
internationale vare- og kapitalsamkvem. 
7. Specifik beskæftigelsespolitik 
I øjeblikket er det ikke muligt at identificere en 
vækststrategi, som i sig selv vil kunne tilvejebringe et 
varigt højere beskæftigelsesniveau. Derfor må der 
ved siden af en investerings- og vækstfremmende 
politik også sættes ind med specifikke beskæftigel­
sespolitiske foranstaltninger, herunder arbejdstids­
forkortelse, hvis der skal komme nogle konkrete 
resultater ud af arbejdsløshedsbekæmpelsen. Sagen 
er jo den, at indgår arbejdstidsnedsættelse som led i 
et sæt vækst- og beskæftigelsesfremmende foran­
staltninger, kan dette føre til en mere retfærdig for­
deling af det disponible arbejde. Med øget fritid vil 
der samtidig opstå nye behov, som skal dækkes, og 
det vil jo sige, at også en arbejdstidsforkortelsespoli-
tik lader sig indpasse i den vækstpolitik. den form for arbejdstidsnedsættelse, 
bedst i det enkelte tilfælde. der passer 
Udvalget tager også til efterretning, at Kommissio­
nen udfolder store bestræbelser for at afklare 
spørgsmålet, om og i bekræftende fald hvorledes 
den kan udvirke, at arbejdsmarkedets parter på 
europæisk plan tilnærmer deres synspunkter 
omkring arbejdstidsforkortelse og arbejdstidsom-
lægning til hinanden. Disse bestræbelser er i alle 
EF-landes interesse, fordi de har betydning for, at 
det interne markeds funktionsevne og kunkurrence-
evnen opretholdes udadtil. 
I øvrigt vil Udvalget gerne understrege, at der med 
arbejdstidsforkortelsesforanstaltninger kun kan 
opnås positive beskæftigelsesvirkninger, dersom 
disse foranstaltninger ikke medfører en forhøjelse af 
omkostningerne pr. produceret enhed og dermed en 
svækkelse af den internationale konkurrenceevne. 
For så vidt bestemmes arbejdstidsforkortelsens 
værdi også af de betingelser, hvorunder den indfø­
res. 
Den beskæftigelseseffekt, der kan opnås, vil imid­
lertid variere meget alt efter arbejdstidsnedsættel-
sens art og omfang og vil derudover være en funk­
tion af de specifikke forhold, der gør sig gældende i 
det enkelte land, i den enkelte branche og på den 
enkelte virksomhed. Derfor opfordres arbejdsmarke­
dets parter i medlemsstaterne til at lægge mest mulig 
fantasi for dagen, da det gælder om at finde frem til Skal nedsat arbejdstid have den forventede effekt på 
beskæftigelsen, er det nødvendigt, at den ikke opve­
jes af en tilvækst i antallet af overarbejdstimer. 
Endelig kræves der ledsageforanstaltninger til 
fremme af den faglige og geografiske mobilitet for at 
forebygge flaskehalse på arbejdsmarkedet. 
Bruxelles, den 6. juli 1983. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om udviklingen i den sociale situation i Fællesskabet i 1982 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Kommissionen besluttede den 4. juli 1983, i medfør af artikel 198 i traktaten om opret­
telse af Det europæiske økonomiske Fællesskab at høre Det økonomiske og sociale 
Udvalg om det nævnte forslag (')• 
(') Udvalget har taget Kommissionens beretning om udviklingen i den sociale situation i Fælles­
skabet i 1982 til efterretning, men besluttet i udtalelsen kun at beskæftige sig med nogle få af 
de vigtigste problemer. En række andre emner har Udvalget i forvejen taget særskilt stilling 
til. Det gælder: 
— Revision af Den europæiske Socialfond (Plenarforsamling af marts 1983) (EFT nr. C 124 
af 9. maj 1983, s. 4) 
— Erhvervsuddannelsen og de nye teknologier: Nye fællesskabsinitiativer for perioden 
1983-1987 (Plenarforsamling af januar 1983) (EFT nr. C 77 af 21. marts 1983, s. 7) 
— Udkast til Rådets resolution om erhvervsuddannelsespolitikken i De europæiske Fælles­
skaber i 1980'erne (Plenarforsamlings af marts 1983) (EFT nr. C 124 af 9. maj 1983, s. 9) 
— De unges beskæftigelse (Plenarforsamling af juni 1983) (EFT nr. C 211 af 8. august 1983, 
s. 50).