5. 6. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 139/31 
Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden 
for telekommunikationssektoren 
(89/C 139/09) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 24. oktober 1988 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Klaus Schmitz til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
1. marts 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 264. plenarforsamling (mødet den 31. marts 
1989) med 97 stemmer for, 13 stemmer imod, mens 12 stemte hverken for eller imod, følgende 
udtalelse (afstemning med navneangivelse). 
ØSU udtrykker tilfredshed med Kommissionens forslag 
om at liberalisere fremgangsmåderne ved tilbudsgivning 
inden for de mest betydningsfulde, men hidtil undtagne 
sektorer; der fremsættes dog følgende bemærkninger. 
1. Indledning 
1.1. ØSU er lettet over, at Kommissionen efter læn­
gere tids overvejelser og samråd med de berørte sektorer 
omsider har fremlagt sine definitive forslag om at udvi­
de EF-reglerne til at omfatte offentlige indkøb af alle 
varetyper, når bortses fra forsvarsområdet. De offentli­
ge indkøbsaftaler, som er omfattet af EF-procedurerne, 
beløber sig til henved 250 milliarder ECU. 
1.2. De potentielle besparelser ved liberalisering af 
offentlige indkøb er enorme, men det er vanskeligt at 
sætte tal på dem. Sikkert er det imidlertid, at de statiske, 
direkte, handelsmæssige bivirkninger, som følger af 
øget importpenetration (ud fra den formodning, at im­
portpenetrationen i den offentlige sektor når op på 
samme niveau som i den private sektor) er mindre 
betydningsfulde end de konkurrencemæssige virkninger 
(omlægning med sigte på at fjerne ineffektivitet) og 
omstruktureringsvirkningerne (øget udnyttelse af pro­
duktionskapaciteten, fusioner osv.). Kommissionens 
forslag har til formål at øge konkurrencen på dette felt 
ved at skabe gennemsigtighed og nedfælde regler om 
offentliggørelse og information som en nødvendig 
ramme, inden for hvilken markedskræfterne frit kan 
handle. 
1.3. Liberaliseringen af offentlige indkøb inden for 
de pågældende sektorer er karakteristisk for den ge­
nerelle dereguleringsstrategi, som Kommissionen følger 
i forbindelse med gennemførelsen af det indre marked. 
En økonomisk liberalisering er kun acceptabel, hvis der 
samtidig iværksættes de nødvendige sociale og beskæf­
tigelsesmæssige ledsageforanstaltninger. 
1.4. Omstruktureringsprocessen bør ledsages af ma­
kroøkonomiske foranstaltninger, der tager sigte på at fremme den form for vækst, som øger beskæftigelsen. 
I denne forbindelse gør ØSU opmærksom på Cecchini-
rapporten, som har påvist, at medmindre medlemssta­
terne iværksætter makroøkonomiske foranstaltninger 
til at fremme investeringerne, kan der kun forventes en 
ringe vækst i beskæftigelsen og sågar et fald i de første 
år. 
1.5. En række sektorer (leverandører) har været be­
skyttet af de nationale, offentlige indkøbsprocedurer og 
har ikke været udsat for nogen international konkurren­
ce af betydning. Dette har ført til færre nyskabelser 
med hensyn til produkter og fremstillingsmetoder og 
til overkapacitet. Produktionsstrukturerne inden for de 
pågældende sektorer er derfor ikke ensartede i EF. Den 
nødvendige omstrukturering må imidlertid ske gradvis, 
da den ellers kan få uoverskuelige konsekvenser for 
beskæftigelsen. Nogle af de gamle industricentre i Euro­
pa vil blive hårdt ramt, da de allerede er i en vanskelig 
situation, og det vil bl.a. gå ud over de små og mellem­
store virksomheder, især inden for elektronik. I Kom­
missionens meddelelse henvises der til det forholdsvis 
ringe antal producenter, der findes i de pågældende 
sektorer i USA, men dette kan ikke betragtes som et 
eksempel, der er værd at følge. 
1.6. Liberaliseringen af offentlige indkøb inden for 
de pågældende sektorer bør derfor ledsages af økonomi­
ske og strukturelle foranstaltninger. 
I de særligt berørte sektorer bør europæiske brancheud­
valg udvikle vejledende strukturtilpasningsplaner. Bran­
cheudvalgene bør som en videreudvikling af arbejds-
markedsdialogen bestå af repræsentanter for de økono­
miske og sociale interessegrupper samt Kommissionen. 
Hvad EF-bistand angår, må det anses for en selvfølge, 
at strukturfondene kan anvendes i tilfælde af alvorlige 
strukturtilpasningsproblemer. 
1.7. I betragtning af den tid, som de nationale parla­
menter har brug for til godkendelsen af den lovgivning, 
som afledes af de foreliggende direktiver, forekommer 
den foreslåede ikrafttrædelsesdato (31. december 1989) 
at være sat for tidligt. 
Nr. C 139/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 89 
ØSU foreslår derfor artikel 14 omformuleret, så ikraft­
trædelsesdatoen fastsættes til 12 måneder efter Rådets 
vedtagelse af direktivet. 
1.8. Den forventede positive virkning af liberaliserin­
gen af offentlige indkøb afhænger desuden i stort om­
fang af, om der findes en reel konkurrence mellem 
virksomhederne i de pågældende sektorer. Gennem en 
aktiv konkurrencepolitik (anvendelse af EØF-traktatens 
art. 85 og 86) og gennem snarlig vedtagelse af en effektiv 
fusionskontrolforordning i1) må det forhindres, at en­
kelte virksomheder kommer til at dominere det pågæl­
dende delmarked og bliver i stand til at forlange for 
høje priser. Dog bør de pågældende virksomheder på 
ingen måde hindres i at få en sådan størrelse, at de 
opnår fuld konkurrencedygtighed på verdensmarkedet. 
1.9. Den udbudsprocedure Kommissionen foreslår, 
tager ikke tilstrækkelig højde for den særlige rolle, de 
offentlige virksomheder spiller. 
1.9.1. De offentlige virksomheder, der er omfattet af 
direktivet, har af staten fået overdraget infrastrukturpo­
litiske funktioner. Udarbejdelsen videreudviklingen og 
gennemførelsen af infrastrukturprojekter er ligeledes 
af stor regional betydning. Efter ØSU's mening må 
åbningen af adgangen til offentlige kontrakter ikke 
modarbejde opfyldelsen af disse politiske målsætninger. 
1.9.2. Mange offentlige virksomheder ligger i kon­
kurrence (herunder substitutionskonkurrence) med pri­
vate virksomheder, hvoraf nogle ikke omfattes af de 
foreliggende direktiver. Der må tages skridt til at forhin­
dre, at offentlige virksomheders konkurrencemæssige 
stilling forværres gennem alt for bureaukratiske ud­
budsprocedurer. I de enkelte tilfælde bør Kommissionen 
endvidere undersøge, om det i givet fald ikke ville være 
lettere at nå frem til en liberalisering af de offentlige 
udbud ved at skabe gennemsigtighed for mindre kon­
trakters vedkommende. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Berørte ordregivere 
2.1.1. Ligesom i sin udtalelse om direktivet om of­
fentlige bygge- og anlægskontrakter (2) godkender ØSU, 
at der i det foreslåede direktiv vælges en markedsorien­
teret indfaldsvinkel. Indkøbsorganernes retsstatus kan 
variere fra land til land, men det relevante kriterium 
for et EF-regelsæt må være, om indkøbsorganet er 
offentligt eller nyder særlige rettigheder eller eneret. 
ØSU er imidlertid betænkelig ved især de sociale risici, 
(J) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988. 
(2) EFTnr. C 319 af 30. 11. 1987. som generel liberalisering af offentlige indkøb indebæ­
rer for de berørte leverandører, og understreger det 
nødvendige i at sikre leverandørerne lige muligheder. 
2.1.2. Da det er så kompliceret at definere, hvilke 
enheder der er underkastet de foreliggende direktiver, 
rådes Kommissionen til at opstille en præcis liste over 
de berørte enheder samt arten af de forsyninger og de 
aktiviteter, som omfattes. Kommissionen bør tage listen 
op til revision med jævne mellemrum (f.eks. en gang 
årligt). 
2.2. Omfattende kontrakter 
2.2.1. ØSU opfordrer Kommissionen til at begrænse 
undtagelserne fra direktivet til et minimum. Der bør 
kun dispenseres i ganske særlige undtagelsestilfælde af 
den enkle årsag, at hvis Kommissionen først begynder 
at give efter for presset fra én sektor, vil andre sektorer 
(helt med rette) følge trop, og erfaringerne fra tidligere 
direktiver viser, at alle forhåbninger om, at direktivet 
skal blive effektivt, dermed forsvinder. Kommissionens 
forslag tilsigter gennemsigtighed og information. 
2.2.2. ØSU mener, at de tærskelværdier, Kommissio­
nen foreslår (200 000 ECU for programmel/ 
telekommunikation/øvrige individuelle indkøbskon­
trakter og 5 millioner for bygge- og anlægskontrakter), 
bør tages op til revision. For at undgå unødvendigt 
bureaukrati bør den afgørende faktor ved fastsættelsen 
af tærskelværdierne være kontrakternes samlede værdi 
og ikke antallet af kontrakter. 
2.3. Udbudsprocedurer 
2.3.1. Ligesom i de foregående direktiver om offentli­
ge indkøbsaftaler og offentlige bygge- og anlægskon­
trakter kræver Kommissionen, at indkøbsorganerne ved 
kontrakttildelingen som kriterium skal benytte det øko­
nomisk mest fordelagtige tilbud eller den laveste pris. 
ØSU tilslutter sig dette princip. Men samtidig har en 
begrænsning af brugen af forhandlingsbaserede (dvs. 
ikke konkurrence-baserede) licitationsprocedurer altid 
været et af Kommissionens hovedmål i forsøget på at 
hindre omgåelse af EF's licitationsregler. ØSU mener, 
at dette princip måske også burde gælde for de hidtil 
undtagne sektorer, og sætter spørgsmålstegn ved Kom­
missionens begrundelse for at give tilladelse til frit valg 
mellem tilbudsprocedurerne, nemlig at der er behov for 
særlig »fleksibilitet« for de hidtil undtagne sektorers 
vedkommende som følge af deres »særlige karakter«, 
idet de »adskiller sig fra de primært administrative 
organisationer, der typisk er omfattet af de eksisterende 
direktiver, ved at have økonomiske eller erhvervsmæssi­
ge formål«. Dette er et nøgleargument bag Kommissio­
nens forslag, idet det tjener som begrundelse for dens 
»fleksible« indfaldsvinkel. Hovedforskellen mellem de 
5. 6. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 139/33 
hidtil undtagne sektorer og de øvrige sektorer samt 
selve begrundelsen for, at de oprindeligt blev undtaget 
fra direktiverne om offentlige indkøb, er politisk, idet 
de efter medlemsstaternes opnattelse var af væsentlig 
større økonomisk og industriel betydning. Påskuddet 
for ikke at have liberaliseret disse sektorer er juridisk, 
som Kommissionen også selv anfører, nemlig »at en 
bestemt aktivitet i nogle stater varetages af en »offent­
lig« enhed, i andre stater af en »privat« enhed, eller 
måske endog at begge former for enheder. 
2.3.2. EF's lovgivning om offentlige indkøb har haft 
relativt ringe indvirkning på samhandelen, fordi der 
ifølge Cecchini-rapporten findes alt for mange måder 
at omgå reglerne på eller påvirke valget af leverandører 
under vurdering afbudene. Hidtil har mange leverandø­
rer ikke fundet det umagen værd at konkurrere om 
kontrakter, fordi de har anset det for nytteløst, dvs. at 
det har været for let for indkøbsenheden at undgå en 
fair tilbudsprocedure. 
2.3.3. Det er af afgørende betydning, hvorledes man 
i direktivet tager denne udfordring op, da tilliden til 
direktivet i sidste ende bliver bestemmende for udfaldet 
af EF's politikker vedrørende offentlige indkøb. 
2.3.4. ØSU rejser det spørgsmål, om ikke det foreslå­
ede direktivs licitationsprocedurer imidlertid er for 
»fleksible« til at beskytte indkøbsenhederne mod poli­
tisk indblanding i deres indkøbsbeslutninger, således at 
man slet ikke skal regne med at opnå den fulde offentli­
ge importpenetration, som der håbes på, og som er 
omtalt ovenfor. Årsagen er ganske enkelt — de kontra­
herende enheder vil i henhold til direktivet få frit valg 
med hensyn til licitationsprocedurer, hvorved de opnår 
langt større fleksibilitet end i henhold til direktiverne 
om offentlige indkøbsaftaler og offentlige bygge- og 
anlægsarbejder. 
2.3.5. Af hensyn til gennemsigtigheden kræves det, 
at indkøbsenhederne på forhånd udsender anmodninger 
om at afgive bud og på forhånd oplyser om, hvilke 
kriterier der vil blive lagt til grund ved kontraktildelin-
gen. De skal også arkivere materialet og levere statisti­
ske rapporter. Alt i alt kan disse forpligtelser ikke 
betragtes som overdrevne, ikke mindst da reglerne om 
forhåndsindkaldelse af tilbud er så elastiske, at kravene 
bliver meningsløse. Udbud kan f.eks. anses for gennem­
ført alene i kraft af den periodiske, vejledende bekendt­
gørelse, som ordregiverne skal udarbejde én gang om 
året, og som skal omfatte påtænkte fremtidige kontrak­
ter. Man skal imidlertid huske på, at disse periodiske, 
vejledende bekendtgørelser kun skal dække »påtænkte« 
kontrakter, hvilket må siges at være et overmåde »flek­
sibelt« begreb. 2.3.6. Bliver der tale om supplerende projekter, er 
der desuden intet krav om, at de kontrakter, som omfat­
tes af en periodisk bekendtgørelse, rent faktisk udbydes 
i den periode, som bekendtgørelsen omfatter; det er 
nok at medtage dem i den periodiske bekendtgørelse 
for det efterfølgende år! 
2.3.7. Dertil kommer, at de oplysninger, som skal 
gives i den periodiske bekendtgørelse, langt fra er så 
detaljerede som dem, der kræves ved offentligt udbud, 
begrænset udbud eller udbud med forhandling; således 
er kravene vedrørende tekniske specifikationer og stan­
darder eksempelvis ikke omfattet! 
2.3.8. I artikel 20 i det oprindelige indkøbsdirektiv 
fra 1976 og i artikel 23 i 1971-direktivet om bygge- og 
anlægskontrakter opremses en række kriterier, som gør 
det muligt at udelukke leverandører fra at deltage i en 
kontrakt, deriblandt manglende overholdelse af forplig­
telser med hensyn til betaling af socialsikringsbidrag 
eller afgifter. 
ØSU anmoder Kommissionen om at gøre det klart, at 
tilsvarende bestemmelser gælder for de sektorer, som 
omfattes af det foreliggende direktiv, og henstiller, at 
direktivet omformuleres på en sådan måde, at det sikres, 
at social- og arbejdsmarkedslovgivningen og kollektive 
lønoverenskomster overholdes på alle niveauer i de 
pågældende virksomheder, og at der ses bort fra tilbud, 
som ikke er i overensstemmelse med dette grundlæggen­
de krav. 
2.3.9. Gennemsigtighed 
2.3.9.1. ØSU anser gennemsigtighed for en væsentlig 
målsætning. 11986 slog ØSU til lyd for, at alle tilbudsgi­
vere, som ikke fik tildelt kontrakter, burde have ret til 
at få at vide, hvilke tilbud der opnåede kontrakten 
og til hvilken pris. ØSU henstillede dengang, at de 
offentliggjorte meddelelser om kontrakttildeling omfat­
tede navnet på en kontaktperson for at give potentielle 
underleverandører lettere adgang til information. 
2.3.9.2. ØSU anmoder Kommissionen om at omfor­
mulere artikel 15 i direktivet om tilbudsgivning inden 
for vand- og energiforsyning samt transport, hvortil 
der henvises i telekommunikationsdirektivets artikel 6, 
stk. 1, så der tages hensyn til ØSU's forventninger om 
den gennemsigtighed, som må kræves i et EF-direktiv. 
2.3.9.3. Artikel 15, stk. 2, gør beskyttelse af en given 
virksomheds retmæssige forretningsinteresser til en til­
strækkelig begrundelse for hverken at offentliggøre 
identiteten af det selskab, som er blevet tildelt kontrak­
ten, eller kontraktprisens størrelse. ØSU finder dette 
helt uacceptabelt. Det ville gøre offentliggørelse af med­
delelser om kontrakttildeling meningsløs. De virksom­
heder, som har fået tildelt en kontrakt, har ikke behov 
for beskyttelse af deres forretningsinteresser i form af 
Nr. C 139/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 89 
hemmeligholdelse. Gennemsigtighed er en ringe pris at 
skulle betale for at opnå en kontrakt. Til gengæld har 
de virksomheder, som ikke har fået tildelt kontrakten, 
en legitim ret til at blive orienteret om, hvad markeds­
prisen er, og hvor de kan rette henvendelse for at få 
andel i underleverandørkontrakter. 
2.3.9.4. Der er ikke brug for specifikke klausuler i 
direktivet, som gør det muligt at skjule den nøjagtige 
kontraktpris. Modelbekendtgørelsen i bilag V rummer 
allerede mulighed for at oplyse en prismargen 
(minimum/maksimum) fremfor den nøjagtige, betalte 
pris. 
2.3.9.5. Artikel 15, stk. 3, som gør det muligt at 
forsinke afsendelsen af bekendtgørelsen om kontrakttil­
deling i 48 dage, er en hån mod kravet om offentliggørel­
se og er i strid med de interesser, som abonnenterne på 
EF-Tidende og Tenders Electronic Daily (TED) har. 
ØSU ser ingen grund til, at denne bekendtgørelse ikke 
skulle kunne afsendes dagen efter kontraktens tildeling. 
2.4. Yderligere kriterier 
2.4.1. ØSU udtrykker tilfredshed med, at det i tilfæl­
de af usædvanligt fordelagtige tilbud vil være muligt 
ikke blot at forlange en skriftlig forklaring med hensyn 
til de enkelte poster, men også at indhente oplysninger 
om, hvorvidt tilbudsgiveren modtager statsstøtte. Det 
betvivles dog, at de oplysninger, som Kommissionen 
ligger inde med om subsidier, er fuldstændige. Inden 
for telekommunikation må der desuden tages særlig 
højde for statsstøtte til forskning og udvikling. 
2.4.2. Definitionen på EF-oprindelse ved hjælp af 
kriteriet om værditilvækst er i høj grad politisk og går 
ud over direktivets ramme. 
Det er imidlertid ØSU's opfattelse, at artikel 8 er af 
den største betydning for landene af Den europæiske 
Frihandelssammenslutning (EFTA). Det anmoder Kom­
missionen om at indlede øjeblikkelige forhandlinger 
med disse lande, således at man undgår, at denne foran­
staltning får uønskede negative følgevirkninger for den 
europæiske handelsintegration i bredere forstand. 
EF er selvfølgelig nødt til at overholde nuværende og 
fremtidige regler af Den almindelige overenskomst om 
Told og Udenrigshandel (GATT) over for leverandører 
fra tredjelande. Når bortses herfra, er det på de områ­
der, som ikke dækkes af GATT, yderst ønskværdigt, 
at EF forhandler sig frem til aftaler om gensidighed 
(eller i det mindste aftaler om lige fordeling af fordele­
ne). ØSU godkender principielt de foreslåede bestem­
melser vedrørende tredjelande. I stedet for reglen om 
50% lokalt indhold bør der opereres med en grænse 
på 60%'s lokalt indhold. Desuden bør udgifterne til 
forskning og udvikling behandles særskilt og ligeledes være omfattet af den nævnte 60%-regel. Bestemmelsen 
om, at der skal gives præference til EF-leverandører, 
hvis tilbudsprisen er ens, bør ikke gælde, hvis leverandø­
rer fra landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) 
afgiver tilbud. I betragtning af de sammenkædede infra­
strukturer i EF- og EFTA-lande bør man forhandle sig 
frem til en for begge parter tilfredsstillende ordning 
med EFTA. 
2.4.3. For at tage hensyn til de regionale problemer 
i EF foreslår ØSU, at der gives præference til tilbud 
fra leverandører fra regioner med strukturproblemer. 
Analogt med tredjelandeordningen bør der i tilfælde 
af samme pris gives præference til leverandører fra 
regioner, der er klassificeret under kategori 1 (underud­
viklede regioner) eller 2 (industriregioner med til­
pasningsproblemer) i strukturfondsforordningerne. 
2.5. Santioner 
2.5.1. ØSU udtrykker tilfredshed med det ændrede 
forslag til gennemførelsesdirektiv af 8. december 1988, 
hvor Kommissionen helt følger ØSU's opfordring til at 
give Kommissionen beføjelse til i det konkrete tilfælde 
at kræve, at en sanktionsmyndighed i en medlemsstat 
indleder den relevante procedure. Desuden anmoder 
ØSU om, at det EF-direktiv, som for tiden ligger til 
behandling i Rådet, og som omhandler anvendelse af 
EF-reglerne for fremgangsmåderne ved indgåelse af of­
fentlige indkøbs-, bygge- og anlægsaftaler, benyttes på 
det nu forelagte direktivforslag så snart som muligt. 
Udformningen af EF-regelsæt vil forblive en ren akade­
misk øvelse, hvis der ikke findes midler til at håndhæve 
reglerne. Som det fremgår af den enstemmigt vedtagne 
udtalelse om ovennævnte direktiv, anser ØSU et hånd-
hævelsesdirektiv for et nødvendigt supplement, uden 
hvilket det bliver umuligt at gennemføre et virkeligt 
indre marked for offentlige indkøb, og ØSU gentager 
sin anmodning om 
— at Kommissionen uden at afvente vedtagelsen af 
direktivet indleder et samarbejde med medlemssta­
terne om udarbejdelse af ensartede regler og normer 
for tidsfrister, bødestørrelser og administrative pro­
cedurer og 
— at Kommissionen — som det er tilfældet med kon­
kurrencelovgivningen (Traktatens art. 87, stk. 2) — 
skal have sanktionsbeføjelser svarende til dem, der 
skal tildeles nationale myndigheder i medfør af 
håndhævelsesdirektivet (*). 
2.5.2. Hvis man skal undgå systematisk brug af den 
overmåde besværlige procedure, som sagsanlæg ved 
Domstolen (og utvivlsomt selv ved den kommende ret 
i første instans) indebærer, mener ØSU under alle om-
(J) EFT nr. C 347 af 22. 12. 1987, s. 23. 
5. 6. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 139/35 
stændigheder, at tvistigheder med hensyn til disse direk­
tiver, med forbehold af appelret, bør løses ved voldgift 
på EF-plan. 
2.5.3. For at gøre de offentlige udbudsprocedurer 
mere gennemsigtige bør Kommissionen årligt offentlig­
gøre og tilsende ØSU en statistik over grænseoverskri­
dende kontrakter. 
2.5.4. Der bør også træffes foranstaltninger til at 
forhindre indkøbsenheder, som omfattes af direktivet, 
i at omgå dets bestemmelser ved uden tilstrækkelig 
grund at indgå meget langsigtede, bindende aftaler med 
privilegerede leverandører, inden direktivet offentliggø­
res. Det bør fastsættes i direktivet, at sådanne aftaler 
kan tages op til revision, og at deres gyldighedsperiode 
kan afkortes. 3. Særlige bemærkninger til direktivet om fremgangs­
måderne ved tilbudsgivning inden for telekommunika­
tionssektoren 
3.1. Den foreslåede tekst er uanvendelig i praksis for 
de berørte virksomheder, fordi der hyppigt refereres 
til direktivet om fremgangsmåderne ved tilbudsgivning 
inden for vand- og energiforsyning samt transport. ØSU 
foreslår derfor at udarbejde et direktiv, som specifikt 
omhandler telekommunikationssektoren. 
3.2. Overførsels- og koblingssystemernes kompleksi­
tet og hastige udvikling nødvendiggør bl.a. på den ene 
side et løbende samarbejde mellem operatørerne og 
industrien og på den anden en betragtelig forsknings-
og udviklingsindsats, som skal gøres rentabel på meget 
kort tid. Man bør derfor foretage en sondring mellem 
fremgangsmåderne, afhængigt af arten af det berørte 
udstyr. 
Desuden må operatørerne i EF på det tekniske område 
kun afkræves en gennemsigtighed, som ikke stiller dem 
dårligt i konkurrencen med amerikanske og asiatiske 
virksomheder. 
Bryssel, den 31. marts 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Amato, Arena, Årets, Ataide Ferreira, Bagliano, Beltrami, Bento Goncalves, Beretta, Berger, Bernasconi, 
Bleser, Boddy, Boisserée, Bredima Savopoulou, Lobo Brandåo R. Cai, Calvet Chambon, Campbell, Carroll, 
Cavazzuti, Ceballo Herrero, Christie, Coyle, van Dam, Delhomenie, Della Croce, Dodd, Donck, Dos Santos, 
Drilleaud, van Eeckert, Forgas, Frandi, Freeman, Fresi, Giacomelli, Gomez Martinez, Green, Hancock, 
Houthuys, Horsken, Hovgaard Jakobsen, Jenkins, Kazazis, Kirchfeld, Laka Martin, Landaburu de Silva, 
Lappas, Larsen, Liverani, Luchetti, Maddocks, Mainetti, Margot, Marvier, Meyer-Horn, Moreland, Mourgu-
es, Miihr, Murphy, Nielsen B., Nielsen P., Noordwal, Orsi, Pardon, Pelletier, Petersen, Petropoulos, Poéton, 
Proenca, Pronk, Proumens, Quevedo Rojo, Raftopoulos, Roseingrave, Rouzier, Saiu, Salmon, Santillan 
Cabeza, Schmitz, Schnitker, Schopges, Serra Carracciolo, Silva, Smith A., Smith L., Solari, Spijkers, Stådelin, 
Strauss, Telles, Tukker, Vallejo Calderon, Vanden Broucke, Vercellino, Wick, Withworth, Zufiaur Narvaiza. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Ceyrac, Clavel, Collas, Decaillon, Gardner, Kaaris, Low, de Normann, Perrin-Pelletier, Schade-Poulsen, 
Storie-Pugh, Tixier, Wagner. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalelsen: 
Aparicio Bravo, Broicher, Doornbos, Gredal, Hagen, Kenna, Lustenhouwer, Pearson, Rangoni-Machiavelli, 
Ribiére, Riera-Marsa, Romoli.