*Ç-J 
KOMVII SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE BELLES SKABER 
»M*: KOM(93) 161 ende I i g udg. 
Bruxelles, den 21. april 1993 
f.*V._ 
h'-Forslag t i I 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og 
mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at 
udøve deres virksomhed 
(forelagt af Kommissionen) 
- 2 -
BEGRUNDELSE 
I. INDLEDNING 
Ved indførelsen af ordningen med en tillægsafgift på mælk og mejeri­
produkter i 1984 var der ikke i EF-bestemmelserne forudset nogen 
tildeling af referencemængder til producenter, som i henhold til en 
tidligere forpligtelse til ikke-markedsføring af mælk eller omstilling 
af mælkeproduktionen ikke havde leveret eller solgt mælk i det 
referenceår, som anvendtes af medlemsstaten. Dette referenceår viste sig 
overalt at være 1983. 
Ved dommene af 28. april 1988 i sag C-120 og 170/86, Mulder m.fl. og Von 
Deetzen, erklærede EF-Domstolen disse bestemmelser ugyldige, idet de var 
i strid med princippet om beskyttelse af de pågældende producenters 
berettigede forventning, i det omfang de ikke forudså en tildeling af 
referencemængder til disse. 
Efter disse domme ændrede Rådet forordning (EØF) nr. 857/84 om 
almindelige regler for anvendelsen af tillægsafgiften på mælk og 
mejeriprodukter^1) ved forordning (EØF) nr. 764/89^2^, ved hvilken der 
i forordning (EØF) nr. 857/84 indsattes en artikel 3a. Denne artikel 
blev derefter ved dommene af 11. december 1990 i sag C-189 og 217/89, 
Spagl og Pastâtter, af Domstolen kendt delvis ugyldig, idet den var for 
restriktiv over for de pågældende producenter. For at afhjælpe denne 
situation vedtog Rådet forordning (EØF) nr. 1639/91<3), som ændrede 
artikel 3a i forordning (EØF) nr. 857/84. Der er således med en vis 
tidsforskydning i to omgange foretaget tildeling af "specifikke" 
referencemængder ti I de såkaldte "SLOM-producenter". 
Fem SLOM-producenter anlagde henholdsvis i marts 1989 og februar 1990 på 
ny sag ved Domstolen på grundlag af Traktatens artikel 215 med henblik 
på at få Fællesskabet dømt til at erstatte det tab, de havde lidt som 
følge af udelukkelsen i henhold til de oprindelige EF-bestemmelser. Ved 
dom af 19. maj 1992 i de forenede sager C-104/89 og 37/90, Mulder m.fl. 
og Heinemann, dømte Domstolen Kommissionen og Rådet til at erstatte det 
tab, som de fem sagsøgere havde lidt, fordi de oprindelige EF-
forordninger ikke forudså en tildeling af referencemængder til 
producenter, der i henhold ti I en forpligtelse til ikke-markedsføring af 
mælk eller omstilling af mælkeproduktion ikke havde leveret mælk i det 
referenceår, som den pågældende medlemsstat anvendte. 
Ca. 120 000 producenter havde forpligtet sig under den ordning for ikke-
markedsfør ing af mælk eller omstilling af mælkeproduktion, der indførtes 
ved Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77(4>. Ca. 12 000 af disse 
producenter har genoptaget mælkeproduktionen efter vedtagelsen af Rådets 
forordning (EØF) nr. 764/89 og (EØF) nr. 1639/91. Disse 12 000 
producenter er således de potentielle berettigede efter dommen af 
19. maj 1992 om tilkendelse af erstatning. 
(1) EFT nr. L 90 af 1.4.1984, s. 13. 
(2) EFT nr. L 84 af 20.3.1989, s. 2. 
(3) EFT nr. L 150 af 13.6.1991, s. 35 
(4) EFT nr. L 131 af 26.5.1977, s. 1. 
- 3 -
Herefter har ca. 300 af de 12 000 producenter anlagt erstatningssag ved 
Domstolen. Denne har udsat sagerne, i første omgang i afventning af sin 
egen principafgørelse i de første sager og senere, da principafgørelsen 
gik institutionerne imod, i afventning af, at der kunne findes en samlet 
løsning. 
Foruden disse 300 producenter har ca. 3 000 hidtil fremsat et krav, 
enten over for Rådet eller over for Kommissionen. 
Efter Domstolens dom og i betragtning af antallet af søgsmål og 
verserende sager kunne institutionerne ikke længere forholde sig 
passive. De tilkendegav deres stillingtagen ved en meddelelse i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende af 5. august 1992(5), ved hvilken de 
forpligtede sig til fuldt ud at opfylde dommen af 19. maj 1992 og for 
fremtiden indrømmede alle en afbrydelse af forældelsesfristen med hensyn 
til erstatningskrav i afventning af en samlet løsning. Denne er 
indeholdt i nærværende forslag til rådsforordning. 
Retsakten indeholder to dele: 
- en retlig del, som fastlægger de materielle og de formelle 
betingelser for tildeling af erstatning. Der er givet en nærmere 
redegørelse for indholdet heraf under punkt II 
- en økonomisk del, som i retsakten fremtræder meget kort, men som er 
resultatet af et stort forberedende arbejde, der har bestået i at 
udarbejde en beregningsmetode og derefter at beregne de tal, som er 
anført i bilaget til forordningen. Punkt III indeholder en nærmere 
beskrivelse heraf. Problemet var at finde en løsning for et antal 
potentielt berettigede på ca. 12 000 producenter, og den foreslåede 
løsning har nødvendigvis måttet baseres på en standardiseret 
fremgangsmåde. Selv om der således ikke tages hensyn til den enkelte 
krænkede producents individuelle situation, er løsningen dog baseret 
på sådanne beregningselementer, at den vil være gunstig for det store 
flertal. 
I I . RETLIGE ASPEKTER 
1 • PrIncippet 
Den valgte løsning går ud på ved hjælp af medlemsstaterne at foreslå 
alle de berørte producenter et forlig, der kun kan accepteres som fuld 
og endelig afgørelse. Ved afslag består producentens eneste mulighed i 
at gå til Domstolen og bevise, at hans tab er større end det tilbudte 
beløb, med de omkostninger, den risiko og den yderligere forsinkelse af 
betalingen, som dette indebærer. Da der er foretaget en rundhåndet 
beregning af de tilbudte beløb, håber man, at langt de fleste af sagerne 
kan løses ved et sådant forlig. 
(5) EFT nr. C 198 af 5.8.1992, s. 4. 
- 4 -
2. Bemærkninger ti I de enkelte artikler 
Definitionen af de berørte producenter, som er anført i artikel 1. er en 
nøje gengivelse fra Domstolens dom. Den manglende mulighed for at opnå 
en referencemængde var en følge af, at der ikke måtte leveres eller 
sælges mælk eller mejeriprodukter i referenceåret. Retsakten henviser 
således ligesom Domstolen til den udløsende begivenhed for tabet. 
I artikel 2 etableres der en direkte sammenhæng mellem den faktiske gen­
optagelse af mælkeproduktionen og det foreliggende tab, som har været 
begrundet i, at mælkeproduktionen ikke rettidigt kunne genoptages. 
Udtrykket "endelig", som karakteriserer den tildelte referencemængde, 
modsvarer den "foreløbige" karakter af den oprindeligt tildelte mængde, 
som først bliver endelig efter produktion i en prøveperiode, hvortil der 
er knyttet en række forpligtelser. En manglende overholdelse heraf 
medfører alt efter tilfældet en fortabelse af mængden eller en nedsat 
endelig mængde. Der tages hensyn hertil ved beregningen af den mængde, 
der benyttes som grundlag for beregningen af erstatningen. 
Medens det første hold SLOM-producenter allerede modtog den endelige 
tildeling af mængderne den 29. marts 1991, var dette ikke tilfældet for 
det andet hold, hvis rettigheder fortsat er foreløbige indtil den 
1. Juli 1993. Under hensyntagen til denne tidsforskydning må der derfor 
fastsættes forskellige bestemmelser. 
Artikel 3 kan synes overflødig, for så vidt som den kun er udtryk for et 
princip, der allerede følger af den nationale ret i de enkelte medlems­
stater, vedrørende frivillig overdragelse af fordringer og fordringers 
overgang, f.eks. som følge af dødsfald. Artikel 3 er begrundet i, at det 
er nødvendigt at gøre det klart for de nationale myndigheder, at den, 
der fremsætter erstatningskravet, kan være en anden end producenten, og 
at præcisere, hvorledes en sådan situation skal behandles. 
Selv efter den endelige tildeling af mængderne kan producenterne hverken 
deltage i et program for ophør med mælkeproduktion eller sælge eller 
udleje hele deres bedrift, uden at de fratages deres mængde, som så 
tilfalder den nationale reserve. Disse regler har til formål at udelukke 
de producenter, som kun har ønsket at opnå en tildeling af kvoter i 
spekulativt øjemed. En sådan adfærd udelukker også, at der har været et 
tab, som skal erstattes. 
Det er indholdet af artikel 4 og 5. Disse betingelser bortfaldt den 
31. marts 1992 for de producenter, der er omfattet af den første 
forordning (EØF) nr. 764/89, og for hvilken perioden således allerede er 
udløbet, og de bortfalder den 1. juli 1994 for de producenter, der er 
omfattet af den anden forordning (EØF) nr. 1639/91. Denne periode er 
endnu ikke udløbet, og det er grunden til, at erstatningskravet kun 
godkendes under forudsætning af, at nævnte forpligtelser overholdes 
inden for denne frist, idet kravet i modsat fald fortabes. 
5 -
I artikel 6 fastlægges den mængde, på grundlag af hvilken erstatnings­
beløbet beregnes. De forskellige beregningselementer for denne mængde er 
for en dels vedkommende fastlagt i Domstolens dom. 
Udgangspunktet er den mængde, der var beregningsgrundlag for præmien i 
henhold til forordning (EØF) nr. 1078/77. Dette er nemlig den senest 
foreliggende oplysning om produktionen. Denne mængde forhøjes med 1%. 
Ifølge de oprindelige bestemmelser om kvoterne kunne medlemsstaterne 
frit vælge mellem årene 1981, 1982 og 1983 ved fastlæggelsen af det 
nationale referenceår. Hvis 1981 blev anvendt, forhøjedes mængden med 
1%. Domstolen fandt derfor, at SLOM-producenterne ud fra princippet om 
ligebehandling skal have en sådan forhøjelse på 1%. 
I øvrigt havde medlemsstaterne ved den oprindelige iværksættelse af 
mælkekvoteordningen i visse tilfælde en forpligtelse til og i andre 
tilfælde mulighed for at nedsætte referencemængderne med en procentdel, 
der skulle fastlægges. Forpligtelsen forelå, hvis medlemsstaten 
eksempelvis valgte året 1983, og en nedsættelse var nødvendig for at 
undgå, at summen af de tildelte referencemængder oversteg den samlede 
nationale garantimængde, som i retsakterne var fastlagt på grundlag af 
1981 og med tillæg af 1%. Da produktiviteten imidlertid overalt var 
stigende i perioden 1981-1983, kunne den mængde, der var baseret på 1981 
+1%, kun svare til de mængder, der tildeltes på grundlag af den 
individuelle markedsføring i 1983, hvis disse mængder blev multipliceret 
med en nedsættelsesprocent, der kunne betegnes som "nedslag for 
produktivitetsforøgelse". Domstolen fastslår, at denne nedsættelse ikke 
kan finde anvendelse på SLOM-producenterne. Derimod kunne medlemsstaten 
for at opnå en national reserve anvende andre nedsættelser, gradueret 
efter producentkategori eller bedriftens størrelse. Sådanne nedsættelser 
bør ifølge Domstolen også finde anvendelse på SLOM-producenternes 
sær Iige mængder. 
Det må således bemærkes, at Domstolens dom, som det her drejer sig om at 
efterkomme for erstatningernes vedkommende, er mere imødekommende end 
dens tidligere afgørelser, hvad angår størrelsen af de mængder, der skal 
tildeles med henblik på produktion. 
I artikel 7 anføres de forskellige tilfælde, i hvilke den mængde, der 
skal ydes erstatning for, skal nedsættes. De 80% refererer til en 
bestemmelse i artikel 3a i forordning (EØF) nr. 857/84, ifølge hvilken 
producenten får hele den foreløbigt tildelte mængde som endelig mængde, 
hvis produktionen har været på mindst 80% af den foreløbigt tildelte 
mængde. Har produktionen derimod været på under 80%, modtager han kun en 
endelig mængde svarende til den faktisk producerede mængde. Det vil være 
naturligt at udmåle det tab, der skal erstattes, under hensyntagen til 
disse forhold. 
I artikel 8 fastlægges den periode, i hvilken tabet er lidt. Perioden 
begynder normalt ved udløbet af forpligtelsen til ikke-markedsføring 
eller omstilling og den afsluttes enten på anvende Isesdatoen for 
forordning (EØF) nr. 764/89 eller på anvende Isesdatoen for forordning 
(EØF) nr. 1639/91. 
- 6 -
Dette indskrænker dog ikke anvendelsen af reglerne om, i hvilken periode 
producenten skal reagere for at undgå, at sagen forældes. I artikel 43 i 
statutten for Domstolen er der fastsat en forældelsesfrist på fem år fra 
tidspunktet for den omstændighed, der ligger til grund for erstatnings­
kravet. I det foreliggende tilfælde, hvor tabet har fundet sted dag 
efter dag, kan den omstændighed, der ligger til grund for kravet, anses 
for først at være afsluttet, når den pågældende aktivitet genoptages. 
Ifølge den meddelelse fra institutionerne, der blev offentliggjort i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende den 5. august 1992, blev der indrømmet 
en afbrydelse af femårsfristen fra den dato, hvor producenten havde 
rettet henvendelse til institutionerne, eller senest fra den 
5. august 1992. Formålet hermed var at stoppe den strøm af krav, der på 
daværende tidspunkt var nået op på ca. 2 000, og at berolige 
producenterne. Forældelsesfristen er således i øjeblikket afbrudt, og 
den vil først løbe videre fra det tidspunkt, hvor fristen for indgivelse 
af erstatningskrav i henhold til dette forslag er udløbet, og kun for de 
producenter, der ikke har givet sig til kende inden udløbet af denne 
frist. 
Artikel 9 omhandler det tilfælde, hvor produktionen er blevet gen­
optaget, inden der i henhold til bestemmelserne er blevet tildelt en 
foreløbig specifik referencemængde. Den her omhandlede periode er den, 
hvor tabet skulle være indtrådt. Hvis der imidlertid alligevel har 
fundet en produktion sted, vil tabet derved være blevet reduceret eller 
eventuelt helt være blevet undgået. 
I artikel 10 og 11 fastlægges den procedure, som medlemsstaterne skal 
følge. Artikel 12 og 13 indeholder bestemmelserne om beregningen af det 
samlede erstatningsbeløb. Der gives en nærmere redegørelse for disse 
bestemmelser i begrundelsens del III. 
Art i kel 14 omhandler afslutningen af hele det ovenfor beskrevne forløb, 
dvs. at et bestemt beløb på Fællesskabets vegne tilbydes producenten, 
som har en frist på to måneder ti I at acceptere det. En accept indebærer 
underskrivelse af en kvittering for fuld og endelig afgørelse af 
mellemværendet og et afkald på i fremtiden at anlægge nogen sag om det 
pågældende tab. Hvis tilbuddet ikke accepteres inden for fristen, det 
være sig ved udtrykkeligt afslag eller ved passivitet fra producentens 
side, medfører dette, at den pågældende må bevise sit faktiske tab over 
for Domstolen, idet det præciseres, at institutionerne ved en fremtidig 
domstolsbehandling af sagen ikke vil være bundet af det tilbud, som er 
blevet fremsat og afslået. 
Artikel 15 består af to dele, hvor Kommissionen tillægges kompetence. 
For det første skal den kunne vedtage gennemførelsesbestemmelser til den 
af Rådet vedtagne forordning, og der er her tale om den traditionelle 
formulering. Honorarer til befuldmægtigede er der refereret til af to 
grunde: Fællesskabet har en særlig interesse i, at advokaterne ikke 
længere anbefaler producenterne at anlægge retssager ved Domstolen, 
hvilket er unødvendigt efter institutionernes meddelelse i De Europæiske 
- 7 -
Fællesskabers Tidende af 5. august 1992. I øvrigt repræsenterer en og 
samme advokat ofte flere hundrede producenter, og godtgørelsen af 
omkostningerne i forbindelse hermed bør standardiseres. De berørte 
parter gives således hver for sig på behørig måde meddelelse om, 
hvorledes dette spørgsmål vil blive behandlet. 
Den anden del af artikel 15 er en bestemmelse, der minder om force 
majeure, og som vil finde anvendelse i de ganske særlige tilfælde, som 
der ikke er taget højde for i forordningen. Kommissionen finder, at den 
på denne måde ud fra rimelighedsbetragtninger og ønsket om en forenkling 
bør have mulighed for at afslutte sager, der er velbegrundede, men som 
strengt taget falder uden for den af Rådet fastlagte ramme. 
I artikel 16 præciseres det, at udbetalingen af erstatningen er en 
interventionsforanstaltning, som det også fremgår af det valgte 
retsgrundlag, nemlig Traktatens artikel 43. Af budgetmæssige grunde vil 
det være hensigtsmæssigt at indgå forpligtelser for alle udgifterne i 
regnskabsåret 1993, også selv om den faktiske betaling efter en 
bevillingsoverførsel først skulle finde sted i regnskabsåret 1994. 
III. ØKONOMISKE ASPEKTER 
1. Ved beregningen af det erstatningsbeløb, der skal tilbydes, må der tages 
udgangspunkt i præmis 26 i dommen af 19. maj 1992, ifølge hvilken det er 
nødvendigt at beregne forskellen mellem to værdier: 
- for det første de indkomster, som de pågældende deltagere i ikke-
markedsfør i ngsordn ingen kunne have haft ved markedsføring af mælk, 
hvis de ikke ulovligt var blevet udelukket fra mælkeproduktion i en 
given per iode 
- for det andet de indkomster, som disse personer faktisk har oppebåret 
i den periode, hvor de var udelukket fra mælkeproduktion, eller som 
de kunne have opnået ved en tilsvarende indsats, hvis sidstnævnte 
indkomster ville have været større. 
2. Beregningen af disse værdier er forbundet med mange vanskeligheder. For 
det første er det ikke muligt direkte at beregne indkomsterne fra 
mælkeproduktion ud fra den mælkepris, som det pågældende mejeri betaler 
de tilsluttede producenter. Produktionsomkostningerne er forskellige fra 
den ene bedrift til den anden; de afhænger bl.a. af bedriftens 
størrelse, produktionsmetoden og driftslederens kvalifikationer. Alene 
ud fra disse kriterier kan der for produktionsåret 1988/89 i forholdsvis 
små områder konstateres udsving i indkomsterne på 6-14 ECU/100 kg mælk. 
For det andet er de priser, der faktisk betales for mælken, langt fra 
ens. De afhænger i høj grad af det pågældende mejeris produktions­
kapacitet; Fællesskabets udbetalinger af markedsstøtte for smør og 
skummetmælkspulver er kun af en meget begrænset betydning ved bestem­
melsen af den pris, der betales til producenten. For mejerier i samme 
område kan disse priser variere med helt op til 10%. 
- 8 -
Situationen for de enkelte producenter afhænger ikke blot af størrelsen 
af de potentielle indkomster, der teoretisk kunne opnås, men også af de 
øvrige muligheder for indkomster. I den forbindelse er det væsentligste 
forhold bedriftens struktur og beliggenhed, som i meget høj grad er 
afgørende for muligheden for en alternativ udnyttelse af de til rådighed 
værende landbrugsressourcer. I adskillige tilfælde har de arealer, der 
hidtil blev benyttet som græsningsarealer, kunnet omformes til agerjord; 
i andre tilfælde har alternativet været begrænset til opdræt af 
malkekvæg, får og fedekalve. Bedriftens geografiske beliggenhed er også 
afgørende for andre indkomstmuligheder, dette gælder f.eks. afstanden 
til områder med muligheder for industriel beskæftigelse. Afhængigt af de 
enkelte tilfælde bør der også tages hensyn til mulighederne for en 
direkte markedsføring af særlige afgrøder på forbrugsmarkeder i 
nærheden. Endelig er en producents muligheder for indkomster uden for 
landbruget nært knyttet til vedkommendes personlige forhold, bl.a. den 
erhvervsmæssige uddannelse og mulighederne for omskoling. 
Når alt tages i betragtning, er der således mange forhold, der skal 
tages hensyn til ved beregningen af indkomsterne ved en eventuel ikke-
markedsfør ing og af de øvrige indkomstmuligheder. Hvis hver sag skulle 
behandles særskilt, ville det kræve megen tid, et stort arbejde og mange 
penge, og dette ville være i strid med de berørte personers interesse i 
at opnå erstatning så hurtigt som muligt. 
3. Som følge af de ovenfor beskrevne vanskeligheder og det store antal 
personer, der berøres af dommen af 19. maj 1992 (ca. 12 000 personer), 
er det kun muligt at foretage et generelt skøn i forbindelse med 
nærværende erstatningsbestemmelser, dvs. en standardberegning. Ved en 
sådan fremgangsmåde kan der naturligvis ikke altid tages hensyn til de 
særlige forhold i de enkelte sager. For i videst muligt omfang at undgå 
de problemer, der følger heraf, er der ved beregningen af de forskellige 
faktorer anvendt løsninger, som både er acceptable og gunstige for de 
berørte producenter. 
4. De fastsatte erstatningsbeløb er beregnet på grundlag af følgende 
overvejelser: 
a) Ifølge præmis 28 i dommen af 19. maj 1992 skal beregningen af 
erstatningsbeløbet baseres på referencemængder for de enkelte 
deltagere i ikke-markedsføringsordningen. Erstatningen afhænger 
således ikke af antallet af eller mælkeydelsen for de malkekøer, der 
var til rådighed på tidspunktet, hvor producenten forpligtede sig til 
ikke at markedsføre mælk, men kun af den mælkemængde, som den fra 
produktionen udelukkede producent kunne have markedsført i den 
periode, for hvilken han modtager erstatning i henhold til EF-
bestemmelserne. Alle erstatningsbeløbene er derfor beregnet for en 
ikke-markedsført mælkemængde på 100 kg. 
b) Ved beregningen af den potentielle indkomst ved markedsføring af mælk 
er der taget udgangspunkt i dækningsbidraget for driftsformen 
malkekvæg, en metode der omfatter en indtægtsside med salg af mælk, 
fødte kalve i forbindelse med mælkeproduktionen og malkekøernes 
- 9 -
restværdi samt en udgiftsside, hvor de variable omkostninger 
fratrækkes^6). De variable omkostninger er blevet fratrukket ved 
beregningen af indkomsttabene, da de straks bortfalder ved 
produkt ionsophør. De faste omkostninger vedrørende jord, arbejdskraft 
og kapital er derimod ikke blevet fratrukket. Økonomisk set omfatter 
det dækningsbidrag, der er anvendt som grundlag for beregningen, 
således det beløb, som en mælkeproducent har behov for til dækning af 
sine faste omkostninger (Jord, arbejdskraft, kapital). 
Tallene i tabel 1 viser dækningsbidragene for 100 kg produceret mælk i 
budget-ECU^7). 
(6) De nærmere regler vedrørende metoden er anført i Kommissionens 
beslutning 85/377/EØF - EFT nr. L 220 af 17.8.1985. 
(7) De anvendte omregningskurser for de pågældende år er anført i vedlagte 
tabel. 
-40 -
Tabte 1 : Gross margin in ECU (budget) per 100 kg of milk 
Member State 
Belgique/Belgiô 
Danmark 
Deutschland 
France 
Ireland 
Luxembourg 
Nederland 
United Kingdom 1990/91 
23.7 
23.1 
21.7 
21.4 
23.7 
28.7 
21.5 
18.9 1989/90 1988/89 1987/88 1986/87 1985/86 
24.8 
23.8 
23.1 
20.8 
26.5 
27.3 
23.7 
19.3 22.2 
21.2 
22.1 
20.2 
23.9 
23.6 
22.8 
18.7 18.9 
19.0 
19.6 
19.0 
20.9 
22.0 
21.2 
15.8 18.7 
18.6 
19.2 
20.0 
19.6 
20.5 
19.0 
14.6 
Source: FADN 18.1 
18.0 
18.8 
19.6 
20.9 
17.8 
16.5 
16.7 1984/85 
16.5 
16.1 
17.5 
17.9 
19.0 
17.0 
15.8 
14.3 
Oplysningerne i tabel 1 stammer fra informationsnettet for landøkonomisk 
bogføring (INLB)(i). Dækningsbidraget er efter ovennævnte metode blevet 
beregnet på grundlag af oplysninger, som medlemsstaterne har meddelt i 
forbindelse med INLB. 
c) Det skal bemærkes, at dækningsbidraget ikke direkte har kunnet udledes 
af regnskabsoplysningerne, pet har derimod været nødvendigt at finde 
særlige løsninger for at inddrage de variable omkostninger ved drifts­
formen malkekvæg og for at anslå værdien af kalve og udsætterkøer. Som 
følge af INLB er man imidlertid sikker på for alle EF's medlemsstater at 
have anvendt samme fremgangsmåde på grundlag af ensartede basis­
oplysninger. 
For at kontrollere pålideligheden af de dækningsbidrag, der er anført i 
tabel 1 for 100 kg mælk, er der foretaget en sandsyn I ighedstest på 
grundlag af de standarddækningsbidrag, der i EFT nr. C 268/91 er 
offentliggjort for malkekøer 
de 
og 
er 
de EFT). Med henblik herpå er 
til dækningsbidrag pr. ko, 
standarddækningsbidrag, der 
For Frankrig og Irland er 
få procent højere end de 
konstateret for disse lande. For 
den offentliggjorte tekst kun er nogle (J/07 i nævnte 
i tabel 1 anførte værdier blevet omregnet 
de er derefter blevet sammenlignet med de 
anført i ovennævnte offentliggjorte tekst 
i tabel 1 anførte dækningsbidrag 
højeste standarddækningsbidrag, der er 
Nederlandene og Luxembourg, som der i 
angivet nationale gennemsnit for, ligger dækningsbidragene over gennem­
snittene. Da beløbene også næsten svarer til de maksimale værdier for 
Danmark og Det Forenede Kongerige, kan det konstateres, at de i tabel 1 
anførte dækningsbidrag generelt svarer godt til de virkelige forhold og 
at de, når alt kommer til alt, snarere er blevet beregnet på en 
favorabel måde. Det er kun de højeste af de standarddækningsbidrag, der 
er konstateret i Tyskland, som ligger over de værdier, der følger af 
INLB. Men der er her tale om spidsværdier, som kun er af begrænset 
betydning på regionalt plan, og som på ingen måde er repræsentative for 
det gennemsnitlige udbytte i Forbundsrepublikken. De på grundlag af INLB 
beregnede værdier er næsten dobbelt så store som det laveste standard­
dækningsbidrag, der er konstateret for Tyskland. 
(3) Se beskrivelse af informationsnettet for landøkonomisk bogføring, 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Luxembourg 1990. 
- 11 -
d) Der er to grunde til, at erstatningen ikke er blevet beregnet direkte på 
grundlag af nævnte standarddækningsbidrag. For det første er de 
resultater, der er offentliggjort i EFT nr. C 268/91, baseret på gennem­
snittet for årene 1985-1987, hvorimod nærværende erstatningsordning 
først og fremmest skal være baseret på produktionsåret 1988/89. I øvrigt 
vedrører de tal, der er offentliggjort i EFT nr. C 268/91, dæknings­
bidragene pr. malkeko. Da malkekøernes mælkeydelser er vidt forskellige 
i Fællesskabet, er det ikke muligt at beregne dækningsbidragene pr. 100 
kg mælk på grundlag af de oplysninger, der er offentliggjort i EFT nr. C 
268/91. Under disse omstændigheder synes det rimeligt ikke udelukkende 
at basere sig på dækningsbidragene, som ofte er meget varierende, men 
blot at anvende dem til sammenligning med de værdier, der opnås ved 
hjælp af INLB. 
e) Ifølge de beregningsregler, der er opstillet i præmis 26 i dommen af 
19. maj 1992, skal indkomster fra erstatningsvirksomhed fratrækkes i de 
potentielle indkomster, dvs. efter den her valgte metode i de i tabel 1 
anførte dækningsbidrag. Domstolen finder ikke, at det i sig selv er 
afgørende at vide, om en deltager i ikke-markedsføringsordningen faktisk 
har opnået en alternativ indkomst i erstatningsperioden, eller hvilket 
beløb der eventuelt har været tale om. Ifølge præmis 33 i dommen skal 
der derimod tages hensyn til de indkomster, som producenterne havde 
kunnet indtjene, såfremt de ihærdigt havde bestræbt sig på at opnå en 
alternativ indkomst. Det er derfor ikke muligt udelukkende at tage 
hensyn til de faktiske alternative indkomster, som de pågældende 
producenter har indtjent i erstatningsperioden. 
f) I modsætning til hvad mange producenter har hævdet, har det beløb, der i 
sidste ende skal betales, heller ikke kunnet beregnes ved en simpel 
sammenligning af dækningsbidragene fra markedsføring af mælk med dem, 
der konstateres ved opfedning af tyrekalve, svineopdræt eller 
korndyrkning. En sådan fremgangsmåde ville allerede være fejlagtig som 
følge af, at den kombination af produktionsfaktorerne jord, arbejdskraft 
og kapital, der frigøres ved mælkeproduktionens ophør, ikke fuldt ud kan 
udnyttes i en enkelt alternativ driftsform (f.eks. opfedning af 
tyrekalve). En producent, der har bestræbt sig på at begrænse tabets 
omfang, har derfor måttet søge de kombinationer, der i størst muligt 
omfang gav ham mulighed for en fuld udnyttelse af de tre frigjorte 
produktionsfaktorer, jord, arbejdskraft og kapital. Henset til de 
utallige muligheder for indkomster i og uden for landbruget er det kun 
muligt at finde en beregningsmetode, der kan anvendes for alle de 
berørte producenter, hvis der ses bort fra de konkrete alternative 
produktionsmuligheder, og de frigjorte produktionsfaktorer tillægges en 
bestemt økonomisk værdi. 
g) Det ræsonnement, der er redegjort for under litra f), gælder også for de 
producenter, der har modtaget omsti I Iingspræmie. I modsætning til de 
producenter, der fik ikke-markedsføringspræmie, omfattede førstnævntes 
forpligtelse kun en periode på fire år, og i de fleste tilfælde udløb 
denne periode i 1983/84 og dermed på et tidspunkt, hvor de pågældende 
- 12 -
vidste, at de var udelukket fra tildeling af en individuel reference­
mængde. Ved udløbet af den fireårige forpligtelsesperiode kunne de 
producenter, der havde modtaget omsti I Iingspræmie, også frit finde en 
erstatningsaktivitet, der gav dem mulighed for en fuld udnyttelse af 
produktionsfaktorerne Jord, arbejdskraft og kapital. De beregnings­
regler, der er redegjort for i forbindelse med ikke-markedsførings-
præmien, kan derfor også anvendes for de producenter, der har modtaget 
omst i I Iingspræmie. 
h) Som det allerede er anført, er Jorden, arbejdskraften og kapitalen de 
vigtigste produktionsfaktorer i landbruget. Rentabiliteten af deres 
anvendelse afhænger hovedsagelig af bedriftens størrelse. Ved den her 
omhandlede standardproduktionsform med bindestalde må der tages 
udgangspunkt i princippet om, at arbejdskraftens effektivitet tiltager 
med produktionen. På bedrifter, hvor mælkeproduktionen overstiger 
120 000 kg, er den nødvendige arbejdstid pr. malkeko pr. år på ca. 60 
timer for Fællesskabet som gennemsnit. Derimod er der alierede behov for 
80 timer pr. malkeko på bedrifter, hvor produktionen er på under 50 000 
kg mælk om året (for Tysklands vedkommende kan eksempelvis henvises til 
KTBL Taschenbuch Landwirtschaft, Daten filr die Betriebskalkulation, 14. 
udgave, 1988, s. 200-201). Ved ophør med driftsformen malkekvæg frigør 
bedrifter af en vis størrelse således et mindre antal arbejdstimer pr. 
100 kg mælk end de mindre bedrifter. I bestemmelserne om erstatningen er 
det derfor nødvendigt at foretage en sondring på grundlag af 
producentens referencemængde; det er i øvrigt den eneste måde, hvorpå 
man kan efterkomme kravet i præmis 32 i dommen af 19. maj 1992, hvor det 
hedder, at der skal tages udgangspunkt i rentabiliteten af en 
repræsentativ bedrift af den type, som den enkelte producent driver. 
i) For så vidt angår produktionsfaktoren arbejskraft er forslaget baseret 
på den gennemsnitlige bruttotimeløn for arbejdstagere i landbruget i 
medlemsstaterne (tabel 2). Disse tal er blevet beregnet af Eurostat på 
grundlag af en EF-undersøgelse for årene 1984, 1986 og 1988 (Eurostat, 
lønninger i landbruget i 1988 og 1986). De angivne timelønssatser i 
national valuta er blevet omregnet til budget-ECU for de pågældende år 
på grundlag af det årlige gennemsnit for dagskurserne (for omregnings­
kursernes vedkommende henvises til Kommissionen for De Europæiske 
Fællesskaber: Landbrugets stilling i Fællesskabet, 1989-rapport, tabel 
1). Timelønssatserne for årene 1985, 1987 og 1989 er baseret på et skøn. 
u -13 
Tabel 2: Lønomkostninger i (budget-) ECU pr. 100 kg mælk 
Member State 198391 
<50000kg <120000kg >120000kg 1989/90 
<50000kg <120000kg > 120000 kg 1988/89 
<50000kg < 120000kg >120000kg 1967/68 
<SO000kg <12O000kg >120000kg 
9.2 8.1 " 6.9 
105 92 7.9 
10.0 8.8 7.5 
8.0 7.0 CO 
75 6.7 5.7 
8.8 75 6.4 
85 73 62 
6.8 5.9 5.1 Betglque/Belgle 
Oanmartc 
Doutschtend'1 
Fiance 
Ireland 
Luxembourg*2 
Nederland 
United Kingdom 9.0 
132 
10.4 
75 
75 
BS 
6JB 
8.1 7JB 
115 
9.1 
6JB 
6.8 
7.4 
7.7 
7.1 6.8 
9.9 
75 
55 
5.7 
63 
6.6 
6.1 92 
12J0 
102 
8.1 
75 
8.7 
85 
7.7 8J0 
105 
9.0 
7.0 
6.6 
75 
7.4 
6.7 OS 
9.0 
7.7 
6.0 
5.6 
65 
6.4 
5.7 92 
112 
9.9 
8.0 
75 
8.7 
8.4 
72 8.1 
95 
8.7 
7.0 
65 
75 
75 
65 
Member State 
Beigiope/Belgié 
Danmark 
Deutschland*1 
France 
Ireland 
Luxembourg °2 
Nederland 
United Wngdom 1986/87 
<50000kg <120000kg > 120000 kg 
95 
95 
92 
85 
7.7 
85 
82 
62 75 
8.4 
8.1 
7.4 
65 
75 
72 
5.4 65 
72 
6.9 
6.4 
55 
6.4 
6.1 
4.7 1985/86 
<50000kg <120000kg > 120000 kg 
6.7 
85 
9.0 
8.1 
72 
8.6 
82 
6.4 75 
75 
75 
7.1 
65 
75 
72 
55 65 
6.7 
65 
6.1 
5.4 
65 
6.1 
45 1984/85 
<50000kg < 120000 kg > 120000 kg 
9.1 
82 
85 
7.7 
75 
8.7 
8.1 
6.4 85 
72 
7.7 
65 
6.1 
75 
7.1 
55 65 
62 
65 
55 
55 
65 
6.1 
45 
Labour/cow in h/year: <50000kg» 
Labour/cow In h/yean < 120000 kg-
Labour/cowkih/year: > 120000 kg-80 
70 
60 
•1: Stattefeches Jahrbuch ûberEmâhrung. Landwirtschaft und Forsten 1991, Tab. 363. 
•2: Belgium wages rates have been used »or calculating the vage costs In ECU/100 kg mWc 
Way of calculation: Labour/cow In IVyear * Wage per h/MBk Production per cow 
Sources: 
FADN; 
Wages: Earnings In agriculture 1988. Eurostat, Series 3C, p5; 
Labour requirement per cow: KIBL-Taschenbuch Landwirtschaft, Daten fur die BetriebsksJkulatlon 1968, p20a 
J) Hvad angår produktionsfaktoren Jord er der anvendt den sædvanlige 
forpagtningsafgift i de enkelte lande. Da landbrugsarealer normalt 
udiejes for flere år, er der for hver medlemsstat anvendt et gennem­
snit sbe løb for produktionsårene 1987/88 og 1988/89 (se tabel 3). 
Tabel 3 : Forpagtnlngsomkostninger I 
Member State 
Belgique/België 
Danmark 
Deutschland 
France 
Ireland 
Luxembourg 
Nederland 
United Kingdom Rent/ha 
91 
205 
179 
78 
112 
120 
275 
70 (budget-) ECU pr 
Milk/ha 
LU/ha in 100 kg 100 kg mælk 
2.5 
2.9 
1.9 
1.4 
1.4 
1.7 
2.6 
1.9 111 
171 
94 
68 
58 
82 
165 
102 Rent costs 
per 100 kg 
0.8 
1.2 
1.9 
1.1 
1.9 
1.5 
1.7 
0.7 
Way of calculation: 1.) Milk/ha = LU/ha * Milk production per cow; 
2.) Rent costs = rent per ha/milk per ha. 
Source: FADN 
For deltagerne i ikke-markedsførIngsordningen er der kun taget hensyn 
til de særligt lave forpagtningsafgifter for arealer, der udelukkende 
anvendes til græsning (dvs. at de ikke kan dyrkes), og som ikke er 
omfattet af mælkekvoter. For de deltagere i ikke-markedsførings-
ordningen, der råder over dyrkbare græsningsarealer, indebærer dette en 
ikke ubetydelig fordel. 
14 -
fe) Man har undladt at tage hensyn til producenternes alternative indkomst 
af den kapital, der blev frigjort ved produktionens ophør. Det skyldes, 
at producenten klart skulle godtgøre, at han var indstillet på at 
genoptage mælkeproduktionen, og at mulighederne for at anvende kapitalen 
på anden måde dog var ret begrænsede, hvis der overhovedet var mulighed 
herfor. 
I) Bedrifternes klassificering efter mælkeproduktionens størrelse er stort 
set den samme som i præmieordningen for ikke-markedsfør ing. Blot er de 
alternative indkomster for de mindste producenter (under 30 000 kg mælk) 
ikke blevet beregnet, da sådanne bedrifter, der omfatter 5-6 malkekøer, 
er atypiske i de nordeuropæiske lande. Henset til det ringe arbejds-
udbytte på disse bedrifter frigøres der her ved mælkeproduktionens ophør 
en forholdsvis stor arbejdskraft; indkomsterne fra erstatningsakti vitet 
pr. 100 kg mælk er derfor meget høje. En erstatning til disse mindre 
producenter ifølge de her fores lade klasser (under 50 000 kg) indebærer 
således en fordel for disse producenter. Det skal i øvrigt bemærkes, at 
den nødvendige arbejdstid for en malkeko er beregnet på grundlag af en 
produktionsform (bindestalde), der er typisk for de mindre og 
mellemstore bedrifter. De større bedrifter, som producerer mere end 
250 000 eller 300 000 kg mælk, kan klare sig med en mere begrænset 
arbejdstid på ca. 35 timer pr. malkeko pr. år, navnlig hvis de benytter 
andre produktionsmetoder (f.eks. sengestalde). Sådanne bedrifter har i 
øvrigt bedre muligheder for en alternativ udnyttelse af de frigjorte 
produktionsfaktorer. De lønssatser og forpagtningbeløb, der er anvendt 
ved beregningen af den alternative indkomst, vil derfor, navnlig for de 
største bedrifters vedkommende, ligge betydeligt under de faktiske 
indkomster. Dette kan imidlertid ses som en udligning af den nødvendige 
arbejdstid pr. malkeko, som måske gennemsnitligt er fastsat en smule for 
højt. 
m) Ved beregningen af den alternative indkomst var det nødvendigt at 
fastsætte ovennævnte forpagtningsafgifter og lønninger uden hensyntagen 
til, om producenten faktisk har udlejet den frigjorte jord, eller om han 
har taget et arbejde. Nødvendigheden af at medtage disse forhold ved 
beregningen af erstatningen følger af, at det er ubestrideligt, at 
ophøret med mælkeproduktion medfører frigørelse af produktionsfaktorer. 
Disse har en økonomisk værdi, som producenten altid må acceptere 
modregning af. Hvis han ikke har udnyttet dem, har han normalt ikke 
gjort sig de rimelige bestræbelser på at begrænse tabets omfang, som han 
er forpligtet til. 
n) Når den beregning, der ligger til grund for forslaget, kun er baseret på 
de gennemsnitlige lønninger og forpagtningsafgifter, er dette til fordel 
for størstedelen af producenterne. Lønningerne og forpagtningsafgifterne 
betales nemlig kun, hvis den pågældende arbejdsgiver/forpagter herved 
mener at kunne opnå en indkomst, som overstiger de betalte beløb. Det 
forhold, at der findes produktionsformer i landbruget, som giver en 
alternativ indkomst, der er større end forpagtningsafgifterne og 
lønningerne, bekræftes netop ved, at der findes et marked for 
forpagtningsarealer og landbrugsmedhjælpere. 
- 14 -
o) Tabel 4 viser indkomsterne fra erstatningsakt ivitet for 100 kg mælk i 
budget-ECU. De angivne værdier er fremkommet ved sammenlægning af de 
lønomkostninger og forpagtningafgifter, der er anført i henholdsvis 
tabel 2 og 3. Ligesom der er forskelle i udbyttet af arbejdskraften, kan 
det også her konstateres, at den alternative Indkomst for 100 kg mælk er 
lavere for de store bedrifter end for de små. 
Tabel 4 : Alternativ 
bedriftens størrelse indkomst I (budget-) ECU pr. 100 kg mælk efter 
Member State 
Belglque/Belgiè 
Danmark 
Deutschland 
France 
Ireland 
Luxembourg 
Nederland 
United Kingdom 
Member State 
Belglquefëelgié 
Danmark 
Deutschland 
France 
Ireland 
Luxembourg 
Nederland 
United Kingdom 1990/91 
<50000kg < 120000 kg > 120000 kg 
05 
14.4 
125 
95 
95 
95 
105 
65 8.7 
125 
11.0 
8.0 
85 
85 
9.4 
75 75 
11.1 
9.7 
75 
75 
75 
85 
6.8 
1986/87 
<50000kg < 120000 kg > 120000 kg 
95 
105 
11.1 
95 
9.7 
105 
95 
65 8.7 
9.6 
105 
8.6 
8.7 
95 
85 
6.1 75 
8.4 
85 
75 
7.7 
75 
75 
5.4 1989/90 
<50000lcg < 120000 kg > 120000 kg 
10.0 
132 
12.1 
92 
95 
102 
102 
85 85 
11.7 
105 
82 
85 
0.1 
0.1 
7.4 7.7 
102 
9.6 
72 
75 
8.0 
85 
6.4 
1965/86 
<S0000kg <120000kQ > 120000 kg 
95 
10.1 
105 
95 
92 
10.1 
05 
7.1 
Way of calculation: Alternative Income - Wage Costs + Rent Costs 
Source: s. Table 2 and 3. 8.4 
9.0 
95 
62 
85 
95 
85 
65 75 
75 
8.7 
72 
7.4 
75 
75 
5.5 1968/69 
<50000kg < 120000 kg > 120000 kg 
10.0 
12.4 
115 
92 
95 
102 
10.1 
75 85 
115 
105 
82 
8.6 
9.1 
9.0 
75 7.7 
05 
95 
72 
75 
65 
85 
6.1 
1984/85 
<50000kg <120000kg > 120000kg 
10.0 
0.4 
10.7 
85 
85 
10.1 
95 
7.1 8.8 
8.4 
9.6 
75 
8.1 
9.1 
85 
65 7.7 
7.4 
85 
65 
72 
6.0 
75 
55 1987/1968 
<50000kg <120COQkQ >120000 kg 
105 
11.7 
115 
92 
95 
105 
105 
75 8.9 
10.4 
10.7 
82 
8.6 
9.0 
85 
6.6 
P) Analysen af dækningsbidragene har vist, at de forskelle, der kan 
konstateres inden for én og samme medlemsstat, ofte er større end 
forskellene mellem de gennemsnitsværdier, der er beregnet for de 
forskellige medlemsstater. Under disse omstændigheder synes det rimeligt 
for de omhandlede erstatningsperioder og for de bedr iftsstørreIser, der 
er omhandlet i litra h), at tage udgangspunkt i et gennemsnit, der er 
vægtet under hensyntagen til mælkeproduktionen i hver af de medlems­
stater, som de foreslåede bestemmelser vedrører. 
Tabel 5 : Tab i grønne ECU pr. 100 kg mælk, EUR8* gennemsnit 
Year 
1990/91 
1989/90 
1988/89 
1987/88 
1986/87 
1985/86 
1984/85 Farm-Size 
<50000 kg < 120000 kg 
9.4 
10.4 
9.9 
8.1 
7.8 
8.6 
7.4 10.3 
11.3 
10.8 
9 
8.7 
9.5 
8.3 >120000 kg 
11.2 
12.3 
11.8 
9.9 
9.6 
10.4 
9.3 
=Belgium, Denmark, Germany, France, Ireland, Luxembourg, Netherlands, UK. 
16 -
Bilaget til den foreslåede forordning udgøres således alene af tabel 5, 
og det er de heri anførte tal, som medlemsstaterne skal anvende ved 
beregningen af hvert enkelt erstatningsbeløb. 
EXERCICE I 1984/85 I 1985/86 1 
ALLEMAGNE 1 1 1 
1.7-30.6 I 2,23440 I 2,19092 I 1986/87 
2,08533 I 1987/88 1 1988/89 I 1989/90 1 1990/91 I 1991/92* 1. 
I 2,07179 I 2,07836 1 2,052507 ! 2,056781 ! 2,047056 ] 
FRANCE 1 1 ! 
1.1-31.121 6,87165 ! 6,79502 ! 
CTALIE 1 ! 1 
•J.1-31.121 1381,381 1 1447,987 1 6,79976 
1461,874 ! 6,92848 ! 7,03643 ! 7,023869 ! 6,914159 I 6,973335 
I 1494,708 1 1537,333 1 1510,469 1 1521,941 i 1533,235 
iELGIQUE 1 1 I 
-£.5-30.4 1 45,0821 I 44,7506 1 
LUXEMB. ! I I 
1.5-30.4 1 45,0821 1 44,7506 I 43,3588 
43,3588 111!! 
I 43,1625 ! 43,538 1 43,00838 I 42,35358 1 42,15573 
i ! I ! I 
I 43,1625 t 43,538 1 43,00838 1 42,35358 1 42,15573 
NEDERLAND I I I 
1..5-30.4 1 2,52085 1 2,48571 1 
DANMARK I I 1 
1.7-30.6 ! 8,05392 I 8,00261 ! 2,36628 
7,86013 ! 2,33006 1 2,3434 1 2,31834 1 2,31710 1 2,306624 
1 I ! 7,94047 i 8,03059 1 7,92298 1 7,882836 I 7,924647 
IRELAND 1 I ! 
1.1-31.12! 0,725942 1 0,715167 ! 
U.K. ! I 1 
1.3-28.2 ! 0,598295 I 0,591871 ! 0,733526 
0,688453 0,775443 1 0,775671 ! 0,776818 I 0,767769 1 0,767808 
! 0,697229 ! 0,656018 ! 0,686898 ! 0,710474 1 0,702624 
ELLAS I I 1 
f.1-31.121 88,3403 ! 105,7390 1 
asPAGNE 1 1 1 
7.1-31.121 126,5693 1 129,1645 1 137,4246 
137,4563 1 156,2204 1 167,5756 I 178,8404 1 201,412 1 225,2157 
1 142,1915 1 137,6007 1 130,4058 ! 129,3156 1 128,4685 
PORTUGAL 1 1 I 
1.1-31.1*21 115,6801 1 130,2515 1 I 147,0884 1 162,5811 1 170,0592 1 173,4131 ! 181,1076 1 178,6141 
SOURCE : CRONOS ICG : * complete le 19.08.1992 i R 
i1 
p? 
S 
B; 
P m 
3D 
o m •n 
O 
3D 
00 
g' 
K» 
r-c 
H > 
3D 
-< 
H 
m 
3D m o z </> 
00 ~NI 
I 
03 
> Ci 
- 18 -
Forslag ti I 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og 
mejeriprodukter, som midiertidigt har været forhindret i at 
udøve deres virksomhed 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab, særlig artikel 43, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen^1) 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Par lamented2) 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalgt3), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Ved indførelsen i 1984 af tillægsafgiftsordningen for mælk og mejeri­
produkter var der ikke i EF-bestemmelserne forudset nogen tildeling af 
individuelle referencemængder til producenter, som ikke i det af 
medlemsstaten anvendte referenceår havde leveret elier solgt mælk som følge 
af en forpligtelse, de havde påtaget sig i henhold til Rådets forordning 
(EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indførelse af en præmieordning for 
ikke-markedsføring af mælk og mejeriprodukter og for omstilling af 
malkekvægsbesætninger^4); 
i de forenede sager C 104/89 og 37/90, anlagt af fem producenter, dømte 
Domstolen ved en dom af 19. maj 1992 Fællesskabet til at erstatte de tab, 
som producenterne havde lidt, for så vidt de oprindelige EF-bestemmelser om 
tillægsafgiften faktisk ikke forudså tildeling af en individuel reference­
mængde til disse producenter; 
(1) EFT nr. C 
(2) EFT nr. C 
(3) EFT nr. C 
(4) EFT nr. L 131 af 26.5.1977, s. 1. 
- 19 -
ved en meddelelse, der offentliggjordes i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende af 5. august 1992^5), forpligtede institutionerne sig til fuldt ud 
at efterkomme dommen af 19. maj 1992 over for alle potentielt berørte 
producenter -, 
det store antal potentielt berettigede udelukker, at der for hver enkelt kan 
tages hensyn til de individuelle forhold, og kræver en løsning, som 
nødvendigvis må være baseret på en standardiseret fremgangsmåde, og som kun 
kan udformes som et tilbud fra institutionerne, der kan accepteres som fuld 
og endelig afgørelse eller afslås; de faktorer, på grundlag af hvilke 
tilbuddet beregnes, bør fastlægges; 
der må etableres en direkte forbindelse mellem den faktiske genoptagelse af 
mælkeproduktionen under fuld overholdelse af de EF-bestemmelser, der har 
givet mulighed herfor, og forekomsten af et tab, som har bestået i ikke ret­
tidigt og på trods af den pågældendes vilje hertil at have kunnet genoptage 
mælkeproduktionen; ud fra tilsvarende overvejelser og for at sikre, at 
producenten ikke har genoptaget sin virksomhed alene med henblik på at 
spekulere i den økonomiske værdi, som den tildelte referencemængde må 
formodes at repræsentere, bør både erstatningen som sådan og erstatnings­
beløbets størrelse afhænge af, om bestemte forpligtelser overholdes; 
med ovennævnte forbehold bør den mængde, der skal ydes erstatning for, 
beregnes efter de principper, som er fastlagt i præmisserne i Domstolens 
dom; 
ved deres meddelelse af 5. august 1992 forpligtede institutionerne sig over 
for de potentielle berørte til med virkning for fremtiden af give afkald på 
den femårige forældelsesfrist for søgsmål, der er fastlagt i artikel 43 i 
statutten for Domstolen; i øvrigt kan det i det foreliggende tilfælde til­
lades, at den omstændighed, der ligger til grund for erstatningskravet, 
først anses for ophørt ved mælkeproduktionens genoptagelse; det bør derfor 
over for alle berørte personer præciseres, for hvilken periode erstatningen 
tilbydes, og under hvilke omstændigheder forældelsesfristen i givet fald 
igen begynder at løbe; 
(5) EFT nr. C 198 af 5.8.1992, s. 4 
- 20 -
ifølge Domstolens dom skal erstatningsbeløbet svare til forskellen mellem 
dels de indkomster, som de pågældende havde kunnet oppebære ved markeds­
føring af mælk, hvis de ikke var blevet udelukket herfra, og dels de 
indkomster, som de samtidigt faktisk har haft eller havde kunnet indtjene, 
hvis de havde gjort sig de nødvendige bestræbelser herpå; 
det antal varianter, der skulle tages i betragtning, for det første ved 
beregningen af indkomsterne ved en mælkeproduktion og for det andet ved 
fastlæggelsen af de alternative indkomster, ville i sidste ende føre til en 
undersøgelse af hver enkelt sag på grundlag af de individuelle forhold, 
hvilket der henset til antallet af berørte producenter ikke er en rimelig 
mulighed for; det vil derfor kun være muligt at foretage en generel 
ansættelse af tabet; for at undgå en undervurdering af tabet er de 
forskellige faktorer, der indgår i erstatningsberegningen, imidlertid 
generelt valgt på en for de berørte gunstig måde-, 
den potentielle indkomst fra markedsføringen er således beregnet ud fra 
dækningsbidraget for driftsformen malkekvægsproduktion, som på indtægtssiden 
omfatter salg af mælk, fødte kalve i forbindelse med mælkeproduktionen samt 
restværdien af udsætterkøer, og som på udgiftssiden kun har fradrag for de 
variable omkostninger, der umiddelbart bortfalder ved ophør med mælke­
produktion, men intet fradrag for de faste omkostninger vedrørende jorden, 
arbejdskraften og kapitalen; 
ved beregningen af den alternative indkomst er der bl.a. afstået fra at tage 
hensyn til en alternativ indkomst af den kapital, der er blevet frigjort ved 
ophøret med mælkeproduktion, ud fra den tanke at den pågældende producent 
med tiden ville genoptage produktionen, og at mulighederne for at anvende 
kapitalen på anden måde derfor var begrænsede; 
med denne forordning rader medlemsstaterne over alle de oplysninger, der, 
når kravet er anerkendt, er nødvendige for at beregne den mængde, der skal 
erstattes, den pågældende periode og det endelige erstatningsbeløb, der skal 
tilbydes på institutionernes vegne; denne foranstaltning kan nemlig kun 
gennemføres, hvis medlemsstaterne medvirker som mellemmænd, og disse er i 
øvrigt de eneste, der råder over de individuelle oplysninger, der er 
nødvendige for beregningen af den enkelte erstatning; 
- 21 -
hvis medlemsstaterne i forbindelse med afslutningen af bestemte sager skulle 
have behov for at indhente udtalelser fra institutionerne, bl.a. hvis 
sagerne falder uden for den ved denne forordning opstillede ramme, men 
alligevel som følge af de konkrete forhold bør accepteres, bør Kommissionen 
have kompetence til at træffe den beslutning, der måtte være nødvendig -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel 1 
Der ydes på de i denne forordning fastsatte betingelser en erstatning til 
producenter, der har lidt tab, fordi de i det referenceår, som den på­
gældende medlemsstat valgte ved anvendelsen af tillægsafgiftsordningen for 
mælk, ikke har kunnet levere eller sælge mælk eller mejeriprodukter som 
følge af overholdelsen af en forpligtelse indgået i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 1078/77. 
Artikel 2 
Erstatningskrav godkendes, når de fremsættes af en producent, der på 
betingelserne i artikel 3a, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84(6) 
har fået tildelt en endelig specifik referencemængde, det være sig pr. 
29. marts 1991 i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 764/89(7) eller 
pr. 1. Juli 1993 i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1639/93(8). 
Artikel 3 
Hvis den person, der har fået tildelt den endelige specifikke reference­
mængde, ikke er den samme som den, der kræver erstatning, træffer den i 
artikel 10 omhandlede myndighed afgørelse om, hvorvidt kravet skal 
godkendes, efter at have kontrolleret: 
for så vidt angår den producent, der har fået en tildeling, at 
vedkommende opfylder de i denne forordning fastsatte betingelser for ret 
t i I erstatning 
og 
(6) EFT nr. L 90 af 1.4.1984, s. 13. 
(7) EFT nr. L 84 af 29.3.1989, s. 2. 
(8) EFT nr. L 150 af 15.6.1991, s. 35. 
- 22 -
for så vidt angår den person, der kræver erstatning, gyldigheden af den 
adkomst, i henhold til hvilken vedkommende kræver erstatningen. 
Artikel 4 
Uanset artikel 2 godkendes kravet ikke, hvis en producent, der har modtaget 
endelig tildeling af en referencemængde i henhold til forordning (EØF) 
nr. 764/89, ikke har overholdt sin forpligtelse til ikke at deltage i noget 
program for ophør med mælkeproduktion indtil den 31. marts 1992 eller inden 
denne dato har solgt eller bortforpagtet hele sin bedrift. 
Artikel 5 
Krav fra en producent, som tildeles en endelig referencemængde pr. 
1. juli 1993 i henhold til forordning (EØF) nr. 1639/91, godkendes på den 
betingelse, at vedkommende ikke deltager i noget program for ophør med 
mælkeproduktion eller sælger eller bortforpagter hele sin bedrift indtil den 
1. Juli 1994, idet kravet i så fald fortabes. 
Artikel 6 
Den i artikel 10 omhandlede myndighed beregner den årlige mængde, der skal 
erstattes, på grundlag af den mængde, der anvendtes ved beregningen af den 
ydede præmie i henhold til forordning (EØF) nr. 1078/77, med tillæg af 1% og 
fradrag af en procentsats, der er repræsentativ for de i den pågældende 
medlemsstat anvendte nedsættelser af producenternes referencemængder, som er 
fastsat i henhold til artikel 2 og 6 i forordning (EØF) nr. 857/84. 
Artikel 7 
Hvis en endelig specifik mængde, der er tildelt i henhold til artikel 3a i 
forordning (EØF) nr. 857/84, udgør mindre end 80% af den foreløbige 
specifikke mængde, eller hvis bedriften delvis er solgt eller bortforpagtet 
alt efter tilfældet inden den 1. april 1992 eller inden den 1. juli 1994, 
nedsættes den årlige mængde, der skal ydes erstatning for, med den mængde, 
der er tilbageført til den nationale reserve. 
- 23 -
Artikel 8 
1. Erstatningen tilbydes kun for den periode, for hvilken retten til 
erstatning ikke er forældet. 
2. Ved bestemmelsen af den periode, for hvilken erstatningen tilbydes, 
gælder følgende regler: 
a) Datoen for afbrydelsen af den forældelsesfrist på fem år, der er 
fastsat i artikel 43 i Domstolens statut, er datoen for kravets 
fremsættelse over for en af Fællesskabets institutioner eller ved 
søgsmål anlagt ved Domstolen datoen for stævningens indførelse i 
registeret eller senest datoen for den i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 198 offentliggjorte meddelelse fra institutionerne, 
dvs. den 5. august 1992. 
b) Datoen for erstatningsperiodens begyndelse ligger fem år forud for 
datoen for forældelsesfristens afbrydelse, uden at den dog kan ligge 
forud for den 2. april 1984 eller forud for den dato, på hvilken 
forpligtelsen til ikke-markedsføring eller omstilling ophørte. 
c) Datoen for erstatningsperiodens ophør er den 29. marts 1989 for de 
producenter, der har modtaget en specifik referencemængde i henhold 
til forordning (EØF) nr. 764/89, og den 13. juli 1991 for de 
producenter, der har modtaget en specifik referencemængde i henhold 
til forordning (EØF) nr. 1639/91. 
Artikel 9 
Hvis produktionen er blevet genoptaget inden tildelingen af den foreløbige 
specifikke mængde, nedsættes den mængde, der skal ydes erstatning for, for 
den pågældende periode med de mængder, der er leveret eller solgt direkte 
inden dette tidspunkt. 
- 24 -
Artikel 10 
1. Erstatningskravet skal i hver medlemsstat rettes til den i den 
forbindelse af medlemsstaten udpegede myndighed ved hjælp af en formular 
udarbejdet af den pågældende myndighed. 
2. Hvis producentens ret til en specifik referencemængde har hjemmel i 
forordning (EØF) nr. 764/89, rettes kravet til myndigheden senest den 
31. Juli 1993; hvis retten har hjemmel i forordning (EØF) nr. 1639/91, 
er fristen i stedet den 31. august 1993. 
Den i artikel 43 i Domstolens statut omhandlede forældelsesfrist 
begynder på ny at løbe over for alle producenter fra en af de to i 
første afsnit nævnte datoer alt efter tilfældet, hvis det i første 
afsnit omhandlede krav ikke er blevet fremsat inden disse datoer; dette 
gælder dog ikke, hvis forældelsesfristen er blevet afbrudt ved en 
stævning indgivet til Domstolen i overensstemmelse med nævnte 
artikel 43. 
Artikel 11 
Den i artikel 10 omhandlede myndighed kontrollerer, at de af producenten 
givne oplysninger er korrekte, og beregner erstatningsbeløbet på grundlag af 
den mængde og den periode, der skal ydes erstatning for, ved anvendelse af 
de i bilaget anførte beløb. 
Artikel 12 
Erstatningsbeløbet forhøjes med morarenter på 8% fra den 19. maj 1992. 
Artkel 13 
Det samlede erstatningsbeløb omregnes til national valuta ved hjælp af den 
landbrugsomregningskurs, der gælder på datoen for denne forordnings 
ikrafttrædelse. 
- 25 -
Artikel 14 
Inden for en frist på fire måneder regnet fra kravets modtagelse fremsætter 
den i artikel 10 omhandlede myndighed på Rådets og Kommissionens vegne og 
for disses regning et tilbud om erstatning til producenten, ledsaget af en 
kvittering for fuld og endelig afgørelse. 
Hvis producentens ret til en specifik referencemængde har hjemmel i: 
forordning (EØF) nr. 764/89, udbetales erstatningen, så snart 
kvitteringen, behørigt godkendt og underskrevet af producenten, er 
modtaget retur 
forordning (EØF) nr. 1639/91, udbetales erstatningen, såfremt 
kvitteringen, behørigt godkendt og underskrevet af producenten, er 
modtaget retur efter den 1. juli 1994, så myndigheden kan kontrollere, 
at artikel 5 og 7 er blevet overholdt, medmindre producenten over for 
myndigheden stiller en sikkerhed på et beløb svarende til 115% af den 
erstatning, der forinden er beregnet i henhold til nævnte artikler, for 
at sikre overholdelsen af de i de pågældende artikler anførte 
bet ingelser. 
Såfremt tilbuddet ikke accepteres inden for en frist på to måneder fra dets 
modtagelse, medfører dette, at det ikke længere er bindende for de berørte 
fællesskabsinst i tut ioner. 
En accept af tilbuddet ved returnering til myndigheden inden for ovennævnte 
frist af kvitteringen i behørigt godkendt og underskreven stand indebærer et 
afkald på enhver form for yderligere krav mod fællesskabsinstitutionerne for 
det tab, der er omhandlet i artikel 1. 
- 26 -
Artikel 15 
Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning, herunder bestemmelserne 
vedrørende betaling af omkostninger til producenternes befuldmægtigede, som 
er afholdt inden den 5. august 1992, vedtages af Kommissionen efter 
proceduren i artikel 30 i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68(9). 
Kommissionen kan efter samme procedure og efter behørigt begrundet anmodning 
fra en medlemsstat i ekstraordinære tilfælde tillade godkendelse af krav, 
som ikke kan henføres under de i denne forordning forudsete tilfælde. 
Artikel 16 
Finansieringen af de betalinger, der foretages i henhold til denne 
forordning, anses for at være en intervention som omhandlet i artikel 3 i 
Rådets forordning (EØF) nr. 729/70<1°). 
Udgiftsforpligtelsen indgås under bevillingerne for regnskabsåret 1993 på 
grundlag af de krav, der er fremsat over for de enkelte medlemsstater, som 
skal meddele Kommissionen det samlede beløb senest den 30. september 1993. 
Betalingerne, som foretages af de udbetalende organer, skal finde sted 
senest den 15. oktober 1994. 
Artikel 17 
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver 
medlemsstat. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
(9) EFT nr. L 148 af 26.6.1968, s. 13. 
(10) EFT nr. L 94 af 28.4.1970, s. 13. 
-TV-
BILAG 
Erstatningsbeløb, der skal tilbydes i henhold til artikel 11 (i ECU pr. 100 
kg mælk) 
Ar Bedriftstørrelse 
<50000 kg <120000 kg >120000 kg 
1990/91 9,4 10,3 11,2 
1989/90 10,4 11,3 12,3 
1988/89 9,9 10,8 11,8 
1987/88 8,1 9 9,9 
1986/87 7,8 8,7 9,6 
1985/86 8,6 9,5 10,4 
1984/85 7.4 8,3 9,3 
- 28 -
FINANSIERINGSOVERSIGT 
DATO: 
1. BUDGETPOST: B1-2090 BEVILLINGER: (FFtTB) 255 mio ECU 
2. FORANSTALTNINGENS BETEGNELSE: 
Udkast til Rådets forordning om tilbud om erstatning til visse producenter af mtlk og mejeriprodukter , 
som midlertidigt har været forhindret I at udøve deres virksomhed. 
3. RETSGRUNDLAG: Traktatens artikel 43 
4. FORMÅL: 
Foranstaltningen tager sigte på den dom, afsagt af Domstolen den 19. maj 1992 vedrørende visse 
mælkeproducenter, der var udelukket fra tildeling af en referencemængde, at erstatte det tab, som de 
pågældende producenter (de såkaldte SLOM-producenter) har lidt, ved at tilbyde dem en standarderstatning. 
5. FINANSIELLE VIRKNINGER 
5.0 UDGIFTER, SOM AFHOLDES 
- OVER EF-BUDGETTET 
( /INTERVENTION) 
5.1 INDTÆGTER 
- EF's EGNE INDTÆGTER 
(AFGIFTER/TOLD) 
- NATIONALE KILDER 
5.0.1 OVERSLAG - UDGIFTER 
5.1.1 OVERSLAG - INDTåGTER 12-MÅNEDERSPERIODE 
+ 255 mio ECU INDEVÆRENDE 
REGNSKABSÅR (93) 
+ 255 mio ECU FØLGENDE 
REGNSKABSÅR (94) 
p.m. 
1995 1996 1997 1998 
5.2 BEREGNING: 
Se bilag 
6.0 ER FINANSIERING MULIG GENNEM BEVILLINGER OPFØRT UNDER DET PÅGÆLDENDE KAPITEL I DET LØBENDE BUDGET? 
JA 
6.1 ER FINANSIERING MULIG VED OVERFØRSEL MELLEM KAPITLER I DET LØBENDE BUDGET? 
6.2 ER ET TILLÆGSBUDGET NØDVENDIGT? 
NEJ 
6.3 SKAL DER OPFØRES BEVILLINGER PÅ FREMTIDIGE BUDGETTER? 
NEJ 
BEMÆRKNINGER: 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 161 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 
Katalognummer : CB-CO-93-198-DA-C 
ISBN 92-77-55066-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg