<t ir KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 31.10.1995 
KOM(95) 503 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
VIRKNINGEN AF VALUTAKURS­
BEVÆGELSER PÅ DET INDRE MARKED 

Virkningen af valutakursbevægelser på det indre marked 
Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råd 
Forord 
Den Europæiske Union har siden sommeren 1992 været kendetegnet af betydelige 
valutakursbevægelser. Fem valutaer er på tre år blevet nedskrevet med 20% eller mere 
i forhold til de mest stabile EMS-valutaer. 
Betydningen af denne udvikling og den hurtighed, hvormed begivenhederne er indtrådt, 
er grunden til, at spørgsmålet har været behandlet på højeste politiske plan. Det 
Europæiske Råd i Cannes anmodede i juni 1995 Kommissionen om "at foretage en 
dybtgående undersøgelse af disse problemer og om at fremlægge konklusionerne til 
efteråret. " 
Som følge af denne anmodning fra Det Europæiske Råd har Kommissionen søgt at vise 
virkningen af de intra-europæiske valutakursbevægelsers virkning på den økonomiske 
vækst og det indre marked. Den vil ligeledes fremlægge denne rapport for de relevante 
instanser i Unionen. 
I Begrænsninger 
Uanset detaljeringsgrad rejser enhver undersøgelse af denne type en række 
problemer: 
Nogle vigtige data forelægger endnu ikke for perioden efter 1994 
Det er vanskeligt at kvantificere virkningerne af valutakursbevægelserne 
på investeringsbeslutninger og på beskæftigelsen 
Det er for tidligt at drage endelige konklusioner om bevægelsernes 
konsekvenser på længere sigt, da der kan gå relativt lang tid, inden virk­
somhederne reagerer 
Det har kun været muligt at foretage en detaljeret analyse af visse 
sektorer. 
II Konstatering 
Trods disse begrænsninger kan der påvises en række fænomener. 
en afdæmpning af væksten 
Ifølge Kommissionens prognoser, der bekræftes af andre internationale institu­
tioner, har den monetære turbulens - og de heraf resulterende kraftige 
variationer i den aktuelle eller forventede rentabilitet ~ skabt usikkerhed og en 
afventende holdning hos de økonomiske agenter, hvilket i 1995 har medført en 
afdæmpning af væksten på omkring 0,25 til 0,5 point (inkl. dollareffekten). 
En støt vækst i Europa er en nødvendig betingelse for at reducere den alt for 
høje arbejdsløshed. 
en variabel virkning på omkostnings-konkurrenceevnen 
Virkningerne af de valutariske fluktuationer fra 1992 til 1995 på udviklingen i 
omkostnings-konkurrenceevnen på lang sigt er forskellige. Blandt medlems­
staterne med en deprecieret valuta har nogle opnået væsentlige gevinster i deres 
omkostnings-konkurrenceevne mellem 19871 og 1995 (Italien, Sverige), mens 
andre har haft en nedgang (Spanien) og andre stabilitet (Det Forenede 
Kongerige). Blandt medlemsstaterne med en apprecieret valuta har nogle haft en 
nedgang i deres omkostnings-konkurrenceevne mellem 1987 og 1994 
(Tyskland), mens andre har haft en stabil udvikling (Frankrig). 
en sekundær virkning på handelsbalancen... 
Medlemsstaternes handelsbalancer ser ud til at være mindre påvirket af de 
valutariske fluktuationer end af strukturelle faktorer og af vækstforskellen 
mellem det pågældende land og dets handelspartnere. Over en lang periode 
(1987-1994) har udviklingen i industriens markedsandele udtrykt i værdi været 
stigende for Frankrig og Spanien, klart faldende for Tyskland og svagt faldende 
for Italien og Det Forenede Kongerige. 
...men en tydelig virkning på udviklingen i rentabiliteten 
En af grundene til, at de synlige makroøkonomiske virkninger ser ud til at være 
beskedne, er den, at eksportørerne i lande med en deprecieret valuta har 
forbedret deres rentabilitet siden 1992; modsat er eksportørernes rentabilitet i de 
øvrige lande reduceret. Konsekvenserne af denne udvikling i rentabiliteten er 
vanskelig at forudsige: på den ene side kunne virksomhederne i lande med en 
deprecieret valuta blive fristet til i fremtiden at føre en mere aggressiv 
handelspolitik. På den anden side kan disse variationer i rentabiliteten have 
konsekvenser for virksomhedernes investeringer og udvikling. 
en mere synlig virkning på det sektorale og regionale plan 
Virkningen af de valutariske fluktuationer er tydeligere på brancheniveau. I de 
lande, der har en stabil valuta, er rentabiliteten og eksportmængderne f.eks. 
blevet reduceret i bilsektoren eller beklædningssektoren. Nogle grænseområder, 
der støder op til lande med en deprecieret valuta, har ligeledes haft specifikke 
vanskeligheder. 
III Hvilke konklusioner kan der drages? 
Januar 1987 svarer til den sidste generelle tilpasning inden for EMS og til en relativ ligevægt i 
handelen. Dette tidspunkt er derfor en logisk referencebasis for undersøgelser af denne type. 
Konklusionerne ændres ikke, hvis man vælger et andet tilsvarende referencetidspunkt (1983). 
3 
vanskeligheder for Unionens økonomi 
På grundlag af denne konstatering konkluderer Kommissionen, at de valutariske 
fluktuationer skaber visse vanskeligheder for Unionens økonomi, men det bør 
bemærkes, at disse fluktuationer på ingen måde skyldes afskaffelsen af handels­
barrierer eller reglerne for det indre marked. 
Generelt kan den usikkerhed, der er en følge af disse ændringer, føre til en 
dårlig ressourceallokering og skabe vanskeligheder med hensyn til 
lokaliseringen af produktionsaktiviteterne. Det er navnlig klart, at denne 
usikkerhed påvirker de økonomiske agenter negativt, bremser investeringerne 
og dæmper væksten. 
I de lande, hvor valutaen er forblevet stabil, skaber det tempo og det omfang, 
hvori ændringerne er indtruffet siden september 1992, desuden vanskelige 
tilpasningsproblemer for visse sektorer og regioner. Selv om de valutariske 
fluktuationer kun udligner tidligere forskelle i omkostnings-konkurrenceevnen, 
medfører de ændringer, som virksomhederne har svært ved at absorbere på kort 
sigt. 
I lande med en deprecieret valuta medfører fluktuationerne en øget inflation og 
en renteforhøjelse, der forringer mulighederne for en sund og holdbar vækst. 
Erfaringen viser, at devalueringer ikke resulterer i varige økonomisk-politiske 
fordele. 
fjernelse af årsagerne til fluktuationerne 
Stillet over for disse vanskeligheder kunne nye foranstaltninger, der sigter på at 
korrigere virkningerne af valutariske fluktuationer for de berørte sektorer og 
regioner, risikere at forværre problemerne: ny fragmentering af 
enhedsmarkedet, hindringer for samhandelen og en større afdæmpning af 
væksten til skade for beskæftigelsen. 
I visse tilfælde kan de valutariske fluktuationer resultere i en forværring af 
problemerne for nogle sektorer eller regioner, der allerede er ramt af 
strukturelle vanskeligheder; disse virkninger ville så, ligesom virkninger af 
enhver anden årsag, blive undersøgt inden for rammerne af de gældende EU-
regler og -mekanismer. En sådan undersøgelse vil under ingen omstændigheder 
resultere i, at der bliver sat spørgsmålstegn ved fordelingen af strukturmidlerne 
mellem medlemsstaterne eller mellem målene eller ved 
programmer ingsbestemmelserne. 
Valutakursbevægelser er i det væsentlige et makroøkonomisk fænomen, selv om 
virkningerne også mærkes på sektoralt og regionalt plan. En løsning på de 
monetære problemer bør ikke sigte på deres konsekvenser, men bør fjerne 
årsagerne til problemerne. Disse årsager hænger imidlertid direkte sammen 
med de utilstrækkelige fremskridt, der er gjort på konvergensområdet, navnlig 
for så vidt angår reduktionen af de offentlige underskud. 
den fælles valuta og konvergensen mellem økonomierne 
Den endelige løsning på denne turbulens består i at tilvejebringe konvergens 
mellem økonomierne, som er en forudsætning for at indføre en stærk og stabil 
fælles valuta, og indebærer navnlig, at de kriterier for inflation og offentlige 
underskud, der er fastsat i traktaten, overholdes varigt. Det skal i denne 
sammenhæng noteres, at den fælles valuta hurtigst muligt bør blive valutaen for 
hele unionen. 
På kort såvel som på lang sigt er styrkelsen af konvergensen således en forud­
sætning for at bevare og udbygge det indre marked. Med eller uden en fælles 
valuta vil det endvidere være absolut nødvendigt at reducere underskuddene for 
at undgå negative markedsvirkninger og renteforhøjelser. Fremskridt på konver­
gensområdet hjælper til at skabe en saneret makroøkonomisk ramme, der kan 
virke fremmende for vækst og arbejdsløshedsbekæmpelse. Denne akse er et af 
støttepunkterne i den europæiske strategi for beskæftigelsen, som også tager 
sigte på at øge beskæftigelsesindholdet i væksten ved hjælp af mikroøkonomiske 
og strukturelle midler. 
styrkelse af konvergensen 
Kommissionen vil bestræbe sig på nøje at anvende mekanismerne i traktaten for 
at styrke konvergensen. Den vil ligeledes bestræbe sig på at sikre, at der anven­
des effektive midler til dette formål. Den vil endelig bestræbe sig på at 
garantere en streng anvendelse af reglerne vedrørende det indre markeds 
virkemåde. 
Denne styrkelse af konvergensen vil ligeledes danne grundlag for en øget 
monetær solidaritet. Disse to punkter hænger uløseligt sammen, særligt for så 
vidt angår tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, i løbet af 
hvilken der skal indføres en erstatning for det nuværende EMS for de 
medlemsstater, som ikke vil være i stand til at indføre den fælles valuta fra 
begyndelsen. 
I dette perspektiv er Kommissionen med henblik på Det Europæiske Råds møde 
i Madrid ved at udarbejde sit bidrag til situationsrapporten inden for rammerne 
af Cannes-anmodningea vedrørende de fremtidige kursforhold mellem den 
europæiske valuta og de øvrige unionslandes valutaer. 
* * * 
I denne rapport konkluderer Kommissionen, at den fælles valuta er et 
nødvendigt supplement til det indre marked. Den Europæiske og Monetære 
Union er et passende svar på de vanskeligheder, som valutakursudsvingene 
skaber for den europæiske økonomi. Enhver anden løsning kunne risikere at 
være værre end de problemer, som den skulle løse. 
Alle anstrengelser og fremskridt i konvergensprocessen med sigte på Den 
Monetære Union bidrager allerede nu til at afbøde konsekvenserne af 
valutakursbevægelser og til at skabe en sund makroøkonomisk ramme, der 
fremmer vækst og jobskabelse. 
I. INDLEDNING 
1. På topmødet i Cannes understregede Rådet, at nden senere tids valutauro, hvis 
den fortsætter, vil kunne få konsekvenser for det fælles markeds funktion og 
hindre en fortsat harmonisk og afbalanceret vækst". Rådet opfordrede Kommis­
sionen til at "undersøge disse problemer grundigt og redegøre for sine konklu­
sioner til efteråret" (SI (95) 500, 27. juni 1995). Denne opfordring fra Rådet 
skal ses i lyset af artikel 109 M i traktaten om Den Europæiske Union, hvori 
det hedder, at "hver medlemsstat behandler sin valutakurspolitik som et 
spørgsmål af fælles interesse". 
2. Siden krisen i EMS'ens valutakursmekanisme i september 1992 er flere euro­
pæiske valutaer blevet stærkt svækket i forhold til den tyske mark. I perioden 
fra august 1992 til august 1995 kunne der således konstateres et kraftigt kursfald 
for den italienske lire (32%), den svenske krone (27%), den spanske peseta 
(25%) og det engelske pund (20%). Denne periode med valutauro var præget af 
tre markante begivenheder: for det første det engelske punds og. den italienske 
lires udtræden af EMS'ens valutakursmekanisme i september 1992, for det 
andet beslutningen i august 1993 om at udvide valutakursmekanismens 
udsvingsmarginer til 15%, og for det tredje den kraftige svækkelse af den 
amerikanske dollar i marts 1995, som også fik kurserne på flere europæiske 
valutaer til at falde. 
Deprecieringen af disse europæiske valutaer skete under pres fra finans­
markederne. Det var ikke et resultat af en politisk vilje, men markedernes 
reaktion på en utilstrækkelig makroøkonomisk styring. 
3. I teorien kan valutakursbevægelser påvirke samhandelen inden for EU på to 
forskellige måder. For det første kan kortsigtede bevægelser føre til en 
tilbagegang i samhandelen på grund af den usikkerhed, de skaber. For det andet 
kan visse bevægelser på mellemlang sigt også påvirke handelsstrømmene og den 
internationale arbejdsdeling på grund af de ændringer i konkurrenceevne, de 
fører med sig. 
4. Desuden kan valutakursbevægelser generelt få betydelige makroøkonomiske 
indvirkninger. For det første kan usikkerheden omkring valutakurserne få en 
væsentlig negativ indflydelse på investerings- og forbrugsbeslutninger og 
dermed også for vækstperspektiverne i hele EU. For det andet kan ændringer i 
valutakurserne føre til en omfordeling af økonomisk vækst og inflation mellem 
de lande, hvis valuta bliver styrket, og de lande, hvis valuta bliver svækket, og 
som på kort sigt vil opleve et opsving ikke alene i den økonomiske vækst, men 
også i inflationen. 
5. Kommissionen har set nærmere på, hvilke virkninger den seneste tids 
valutakursbevægelser vil få for det indre marked og den økonomiske vækst i 
EU og EU-landene. En undersøgelse heraf er forbundet med mange 
vanskeligheder, både af metodologisk og empirisk art. På det metodologiske 
plan er det naturligvis meget kompliceret at udskille valutakursbevægelsernes 
7 
virkninger fra de andre økonomiske begivenheder, der har spillet ind i samme 
periode. Vanskelighederne forstærkes af, at observationstidsrummet er kort og 
dermed ikke åbner mulighed for at få et overblik over samtlige virkninger. En 
vis forsigtighed er derfor på sin plads, ikke mindst fordi virksomhederne i de 
beslutninger, de træffer som reaktion på valutakursudsving, kan lægge en 
længere tidshorisont til grund. På det empiriske plan har gennemførelsen af det 
indre marked ført til et brud i handelsstatistikserierne og forlænget den tid, det 
tager at udsende dem. Indførelsen af et nyt dataindsamlingssystem har påvirket 
sammenligneligheden af de oplysninger, der foreligger om samhandelen inden 
for EU før og efter 1993. I betragtning af disse vanskeligheder har 
Kommissionen i sine undersøgelser baseret sig på et sæt indikatorer, som har 
ført til følgende resultater. 
II. VALUTAKURSUDSVING OG VIRKNINGERNE FOR VÆKST OG 
SAMHANDEL 
Makroøkonomiske virkninger for den økonomiske vækst 
6. På det makroøkonomiske plan giver den seneste tids bevægelser i EU-landenes 
valutaer i forhold til hinanden anledning til bekymring. Siden begyndelsen 
af 1995 har EU som helhed oplevet en vis afmatning af den økonomiske vækst 
og investeringsaktiviteten, som til dels kan tilskrives de rent økonomiske konse­
kvenser af disse kursbevægelser samt manglende tillid hos de økonomiske 
aktører på grund af usikkerheden omkring kursudviklingen. Denne generelle 
konstatering dækker over forskelle i udviklingen mellem de lande, hvis valuta 
er blevet svækket, og de lande, hvis valuta er blevet styrket. For de 
førstnævntes vedkommende blev den øgede økonomiske vækst ledsaget af et 
kraftigt opsving i priser og nominelle rentesatser, som til en vis grad førte til 
øget usikkerhed i de private husholdninger. For den anden gruppe lande (som 
tilsammen tegner sig for et godt stykke over 50% af EU's BNP) gik 
udviklingen i stik modsat retning, idet afmatningen i den økonomiske vækst 
blev ledsaget af en nedgang i inflationen. Det bemærkes, at disse virkninger 
gjorde sig gældende med forskellig styrke, alt efter hvor meget det enkelte lands 
valuta blev styrket eller svækket. 
Ud fra økonomiske simuleringer og på basis af de seneste oplysninger anslår 
Kommissionen, at valutauroen for 1995 har resulteret i en tilbagegang i den 
økonomiske vækst og investeringerne i EU på 0,25-0,5 point (dollareffekten 
også medregnet). For Italiens vedkommende tyder disse simuleringer på, at 
priserne er steget med yderligere 1,5 point, og at de korte nominelle rentesatser 
er steget med 2 point. For landene med en styrket valuta viser simuleringerne 
en nedgang i inflationen og de korte nominelle rentesatser på 0,5-1 point 
(simuleringerne er baseret på, at den korte realrente forbliver uændret). Disse 
antagelser bekræftes som helhed af andre internationale organisationer som 
f.eks. OECD. 
Det må understreges, at kursrelationerne mellem de europæiske valutaer til en 
vis grad kan tilskrives udviklingen i dollaren. I februar og marts 1995 faldt 
dollaren kraftigt i forhold til EU-valutaterne, hvilket førte til øgede divergenser 
mellem de europæiske valutaer og øget ustabilitet. 1 perioden 1992-1995 forløb 
udviklingen i DEM/$-forholdet og DEM/LIT-forholdet f.eks. helt parallelt 
(signifikant korrelation). Det er derfor meget vanskeligt at vurdere virkningerne 
af udsving mellem europæiske valutaer uafhængigt af dollareffekten. 
Kursbevægelser og omkostnings-konkurrenceevne 
1. I relation til virkningerne for samhandelen drejer det første spørgsmål, der må 
stilles, sig om, i hvilket omfang bevægelserne i de nominelle valutakurser har 
påvirket medlemsstaternes omkostnings-konkurrenceevne. Begrebet 
omkostnings-konkurrenceevne, som det traditionelt bliver benyttet af 
internationale organisationer, er ikke det samme som det overordnede 
konkurrenceevnebegreb. Når man taler om omkostnings-konkurrenceevne, 
interesserer man sig udelukkende for enhedslønomkostningerne i et land set i 
forhold til dets handelspartnere. En analyse af indikatorerne herfor må foretages 
på basis af et arbitrært valgt referenceår. Kommissionen har lagt sig fast på 1. 
kvartal 1987 som referenceperiode, fordi det var en periode med stabile 
valautakurser, som sluttede med krisen i september 1992. Men selv om der 
vælges en anden periode (1983), ændrer det intet ved de vigtigste konklusioner, 
der drages af denne analyse. 
8. Perioden 1987-1992 var præget af både relativt stabile nominelle valutakurser 
og en kontrasterende udvikling i inflation og produktivitet, hvilket alt sammen 
førte til en divergerende udvikling i omkostnings-konkurrenceevnen i de 
forskellige EU-lande. I perioden fra 3. kvartal 1992 til 3. kvartal 1995 oplevede 
nogle lande en stigning i den nominelle effektive kurs på deres valuta. Det var 
tilfældet med Tyskland, Danmark, Frankrig, Nederlandene, Østrig, Belgien og 
Finland, hvis valutaer blev apprecieret med fra 7% (Finland) til 15% 
(Tyskland). Derimod oplevede Italien, Sverige, Spanien, Grækenland, Det 
Forenede Kongerige, Portugal og Irland et fald i den nominelle, effektive 
valautakurs spændende fra 2% for Irlands vedkommende til 26% for Italiens. 
9. Disse ændringer i de nominelle valutakurser havde forskellige indvirkninger på 
udviklingen i omkostnings-konkurrenceevnen i de forskellige lande. I nogle 
tilfælde resulterede de i en udligning af den forbedring eller den forværring af 
konkurrenceevnen, der var sket i årene 1987-1992. I andre tilfælde var der tale 
om nettoforbedringer eller nettoforværringer af den hidtidige situation. 
10. I nogle af de lande, som havde oplevet en kraftig forværring af deres 
omkostnings-konkurrenceevne i perioden fra 1987 til 1992, har de nominelle 
kursændringer i tidsrummet fra 3. kvartal 1992 til 3. kvartal 1993 mere end 
opvejet de tab af konkurrenceevne, man tidligere havde konstateret (det gælder 
Sverige), eller til dels opvejet dette tab (Spanien). For Grækenlands og 
Portugals vedkommende førte disse nominelle ændringer ikke til nogen 
forbedring af omkostnings-konkurrenceevnen, der fortsat forværredes, hvilket 
dog ikke nødvendigvis resulterede i nogen forværring i disse landes globale 
konkurrenceevne - således fik Portugal øget sin markedsandel inden for EU. 
I Frankrig og Østrig, hvor omkostnings-konkurrenceevnen var blevet betydeligt 
forbedret i årene fra 1987 til 1992, udlignede de nominelle kursændringer, der 
fandt sted fra 1992 til 1995, i vid udstrækning de tidligere gevinster. 
Ser man på de lande, hvor omkostnings-konkurrenceevnen ikke undergik større 
ændringer i perioden 1987-1992, kan det konstateres, at ændringerne i de nomi­
nelle kurser i årene fra 1992 til 1995 førte til en betydelig forbedring af Italiens 
omkostnings-konkurrenceevne (24% over hele perioden fra 1. kvartal 1987 
til 3. kvartal 1995). Derimod var der for Tysklands vedkommende tale om et 
ret betydeligt tab af omkostnings-konkurrenceevne (20%) og et noget mindre 
tab for Danmarks (9%) og Belgien/Luxembourgs (7%) vedkommende. For Det 
Forenede Kongerige og Nederlandene var der kun tale om ret små ændringer 
i omkostnings-konkurrenceevne i hele perioden fra l. kvartal 987 til 
3. kvartal 1995. 
Endelig må det understreges, at der ikke er nogen entydig sammenhæng mellem 
nominelle udsving i valutakurser og omkostnings-konkurrenceevne. De først­
nævnte fører ikke nødvendigvis de sidstnævnte med sig, for valutakursudsving 
er ikke den eneste faktor, der påvirker omkostnings-konkurrenceevnen. 
Omkostnings-konkurrenceevnen påvirkes også af forbedringer af enhedsløn-
omkostninger i national valuta i forbindelse med produktivitetsstigninger og 
løntilbageholdenhed (tabel 1). 
Valutakursbevægelsernes indvirkning på betalings- og handelsbalancen 
11. Det andet spørgsmål, der må stilles, drejer sig om, hvilke virkninger denne 
udvikling i omkostnings-konkurrenceevnen har haft for de løbende poster på 
betalingsbalancen. De disponible tal herom dækker over perioden indtil 
udgangen af 1994 og peger ikke i retning af nogen større ændringer i 
samhandelen. Der er ganske vist sket en bedring af situationen på de løbende 
betalingsbalanceposter i de lande, hvis valuta er blevet svækket (undtagen i 
Portugal), men det er der også i de fleste af de lande, hvis valuta er blevet 
styrket, med Østrig og især Tyskland som de eneste undtagelser. For Tysklands 
vedkommende må den forværring, der har kunnet konstateres, primært 
tilskrives virkningerne af genforeningen. På denne baggrund kan det 
konkluderes, at situationen på de løbende poster ikke kun blev påvirket af 
udviklingen i omkostnings-konkurrenceevnen, men at konjunktur- og 
strukturbetonede faktorer også spillede en væsentlig rolle. Det ser som helhed 
ikke ud til, at valutakursudsvingene har haft nogen nævneværdig indvirkning på 
betal ingsbalancerne. 
Det er muligt, at udviklingen i omkostnings-konkurrenceevnen har haft en reel 
indvirkning på udviklingen i handelsbalancerne, men i så fald er den i vid 
udstrækning blevet udvisket af udviklingen i profitten. Af analyserne fremgår 
desuden, at den relative vækst i den indenlandske efterspørgsel har haft 
10 
afgørende indflydelse på handelsbalancesituationen. Den relativt lave 
indenlandske efterspørgsel i nogle af de lande, hvis valuta blev svækket (bl.a. 
Italien og Sverige), har været med til at forbedre handelsbalancesituationen i 
disse lande. I øvrigt er handelsbalancerne også blevet påvirket af det sidste tiårs 
markante begivenheder som Spaniens og Portugals optagelse i EU, den tyske 
genforening og skabelsen af det indre marked. 
Valutakursbevægelsernes virkninger i bestemte sektorer og regioner 
12. Det tredje og sidste spørgsmål, der rejser sig, drejer sig om, hvorvidt 
udviklingen i valutakurserne og i omkostnings-konkurrenceevnen i særlig grad 
har påvirket bestemte medlemsstater og/eller sektorer. Hvad industrien angår, 
bekræfter udviklingen i produktionsomkostninger, målt i ECU i perioden 
1987-1994, stort set de konklusioner, der blev draget med hensyn til 
omkostnings-konkurrenceevne. Indikatorerne produktionsomkostninger og 
omkostnings-konkurrenceevne peger således i samme retning. 
Over hele perioden fra 1987 til 1994 var det i Portugal, at produktionsomkost­
ningerne i industrien steg mest i forhold til EU-gennemsnittet (+39%). Dernæst 
kommer Grækenland ( + 8%), Tyskland (+5%), Belgien/Luxembourg (+5%) 
og Danmark (+3%). Derimod oplevede Italien (-13%) og i mindre grad 
Spanien (-4%) og Frankrig (-1%) en relativ nedgang i 
produktionsomkostningerne. I de resterende lande lå udviklingen tæt op ad EU-
gennemsnittet (tabel 3). 
13. Ser man på udviklingen i markedsandele målt i værdi i industrien, fremgår det, 
at strukturbetonede faktorer spillede en større rolle end valutakurserne i 
perioden 1987-1994. I analysen har man ikke kunnet medtage året 1995, da der 
endnu ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger. 
På markederne inden for EU oplevede Frankrig og Spanien en vedvarende 
forbedring af deres markedsandel i årene fra 1987 til 1992 - der er tale om 
2,5 point for Frankrig og 1,3 point for Spanien. Derimod tabte Tyskland i 
samme periode 3,3 point og Italien 0,8 point. Mellem 1992 og 1994 tog 
tilbagegangen i Tyskland lidt til (-3,4 point), medens Spanien fortsat fik øget 
sin markedsandel (+0,5 point). For Frankrigs vedkommende ses der efter 1992 
et brud på den hidtidige tendens, idet Frankrigs markedsandel faldt med 0,6 
point, hvilket dog kun er et lille tab i forhold til fremgangen i den foregående 
periode. For Italiens vedkommende ses der derimod ingen tendenser til et brud 
med den hidtidige, nedadgående tendens. 
På markederne uden for EU adskiller situationen sig ikke væsentlig herfra. 
Tyskland har dog tabt og Spanien vundet lidt mindre markedsandele her end 
inden for EU. I årene fra 1987 til 1992 øgede Frankrig sin markedsandel lidt 
mindre uden for EU end inden for EU, men tabte større markedsandele i 
perioden 1992-1994 uden for end inden for EU. For Italiens vedkommende har 
markedsandelene målt i værdi holdt sig stabilt i hele perioden fra 1987 til 1994, 
med en svag forbedring i årene 1992-1994 (tabel 2). 
11 
14. Den mængdemæssige udvikling i den samlede eksport af industriprodukter i 
perioden 1987-1994 er en bekræftelse af, at det ikke er udviklingen i 
produktionsomkostningerne i fælles valuta, der har været den vigtigste faktor. 
Også konjunktur- og strukturbetonede faktorer har spillet en meget væsentlig 
rolle. I forhold til EU-gennemsnittet er det Spanien og Portugal, der har oplevet 
den kraftigste eksportstigning, på henholdsvis 60% og 32%, hvilket 
hovedsagelig hænger sammen med moderniseringen af deres økonomi og 
afskaffelsen af handelsbarrierer inden for EU. Frankrig har i hele perioden 
fra 1987 til 1994 klaret sig lidt bedre (+12%) end de andre europæiske lande , 
men lidt ringere end de andre i årene fra 1992 til 1994. Derimod er den tyske 
eksport faldet med 16% i forhold til EU-gennemsnittet, og det skyldes til dels 
genforeningsprocessen, som har forstærket en mere langsigtet tendens. Endelig 
har Italiens eksport mængdemæssigt hele tiden ligget under EU-gennemsnittet 
(-2%) i perioden fra 1987 til 1994, og den positive udvikling i årene fra 1992 
til 1994 har ikke kunnet udligne nedgangen i den foregående periode (tabel 3). 
15. Der kan dog konstateres store forskelle, alt efter om man ser på markederne 
uden for eller inden for EU. I perioden 1987-1992 var den mængdemæssige 
stigning større for eksporten inden for EU end for eksporten til lande uden for 
EU (gennemsnitligt +4,7% om året mod +1,5%), medens situationen var den 
omvendte i årene fra 1992 til 1994 (+0,1% om året inden for EU og +9,2% 
om året uden for EU). Det hænger helt klart sammen med, at efterspørgslen 
inden for EU steg relativt kraftigere end i EU's partnerlande i perioden 1987-
1992, medens udviklingen gik i den modsatte retning i årene fra 1992 til 1994. 
Nogle af de lande, hvis valutaer blev svækket i årene fra 1992 til 1994, kunne 
drage fordel heraf på markederne uden for EU. Navnlig Italien (+14,2%), 
Spanien (+17,8%), Grækenland (+12,9%) og Det Forenede Kongerige 
(+12,3%) oplevede et meget kraftigt opsving i deres eksport til markeder uden 
for EU i årene mellem 1992 og 1994 (tabel 3). 
16. At de virkninger, udviklingen i produktionsomkostningerne havde for 
eksporten, kun fik begrænset indflydelse på samhandelen inden for EU, skyldes 
bl.a., at eksportvirksomhederne i de lande, der oplevede et kursfald, har øget 
deres avancer i stedet for at sænke deres eksportpriser. For alle 
industriprodukters vedkommende kan det således konstateres, at eksportørerne i 
nogle europæiske lande med svækket valuta øgede deres eksportindtjening uden 
at udnytte muligheden for at øge deres markedsandel. Det gælder specielt 
eksportvirksomheder i Italien og Spanien. 
Da der imidlertid ikke er gået så lang tid siden valautauroen (godt 2 år), er det 
ikke muligt at få overblik over alle dens virkninger. Sandsynligvis er ikke alle 
de direkte og indirekte virkninger af kursbevægelserne endnu slået igennem. I 
de lande, der har fået svækket deres valuta, kan eksportørerne tænkes at ville 
ændre deres strategi med hensyn til eksportavancer. For når først de har fået 
genopbygget deres eksportindtjening, kunne de tænkes at ville gå mere 
aggressivt til værks i forsøg på at vinde markedsandele, medmindre der på 
længere sigt - hvilket ofte er tilfældet efter en depreciering - sker en kraftig 
12 
stigning i produktionsomkostningerne (priserne på importerede varer, 
lønudviklingen). I de lande, hvis valuta er blevet styrket, vil de eksportører, der 
har sænket deres eksportavance for at bevare deres markedsandele, derimod 
hurtigt kunne få problemer med rentabiliteten. Og det kan gøre det vanskeligere 
for dem at få finansieret deres investeringer. 
17. Endelig er der også forskelle i situationen, alt efter industrisektor og grad af 
konkurrence mellem producenterne. Kommmissionen har foretaget en 
indgående undersøgelse af en række sektorer udvalgt på grund af deres 
betydning for samhandelen mellem EU-landene. Blandt disse sektorer er der 
nogle, der forekommer at være mere følsomme over for kursudsving end andre 
- der er bl.a. tale om bilindustrien, tekstil- og beklædningsindustrien (hvor små 
og mellemstore virksomheder spiller en fremtrædende rolle) og visse 
landbrugsprodukter. I disse tre sektorer har virksomheder i de lande, hvis valuta 
er blevet styrket, over for Kommissionen givet udtryk for bekymring over 
faldende eksportindtjening og tab af markedsandele for deres produkter. 
I de tre sektorer ser landene med en styrket valuta ud til at have haft vanske­
ligheder med at trænge ind på markedet i de EU-lande, hvis valuta er blevet 
svækket. Omvendt har de sidstnævnte lande derimod generelt ikke forbedret 
deres position på markeder i de EU-lande, hvis valuta er blevet apprecieret, selv 
om nogle af dem dog er kommet til at stå stærkere på markeder uden for EU. 
For bilindustriens vedkommende har eksportørerne i de store EU-lande, hvis 
valuta blev svækket i årene fra 1992 til 1994 (Italien, Det Forenede Kongerige, 
Spanien), ikke i nævneværdig grad fået øget deres markedsandel i de EU-lande, 
hvis valuta er blevet styrket. De har tværtimod øget deres avance på det 
europæiske marked. I lande uden for EU har de derimod øget deres afsætning 
betydeligt. Det hænger til dels sammen med, at eksportpriserne er steget mindre 
på markeder uden for EU end på markederne inden for EU. 
I den anden ende af spektret har eksportørerne i de lande, hvis valuta er blevet 
styrket, haft vanskeligheder i landene med en svækket valuta. Det gælder 
specielt Tysklands og Frankrigs eksport til det italienske marked, hvor de lavere 
DEM- og FRF-priser førte til en udhuling af avancen, som ikke var 
tilstrækkelig til at forhindre en nedgang i eksportmængden. Valutakurseffekten 
ser dog ud til at have spillet en langt mere markant rolle for Frankrig end for 
Tyskland, hvis eksport også blev påvirket af andre faktorer. I modsætning til 
det italienske marked har det britiske fortsat været præget af høj aktivitet 
(kraftig vækst i den indenlandske efterspørgsel), hvilket har sat de franske og 
tyske eksportører i stand til at øge deres eksport til Det Forenede Kongerige til 
trods for deprecieringen af det britiske pund. 
Det bemærkes dog, at der med den geografiske omlægning af eksporten, der 
har kunnet konstateres i perioden 1992-1994, i flere tilfælde blot har været tale 
om en videreførelse af en tendens, som allerede sås i årene 1987-1992 (det 
gælder f.eks. det italienske markeds aftagende betydning for de franske 
eksportører). 
13 
18. I beklædningsindustrien oplevede virksomhederne i nogle af de lande, hvis 
valuta var blevet svækket (Spanien, Det Forenede Kongerige, Italien) i 
årene 1992-1994 en kraftig eksportfremgang, specielt på markederne uden for 
EU. Derimod gik eksportmængden i årene 1992-1994 betydeligt tilbage for 
virksomhederne i de fleste af de lande, hvis valuta blev styrket, navnlig hvad 
angår deres eksport til andre EU-lande (det gælder specielt Frankrig og 
Tyskland). 
For beklædningsindustriens vedkommende betegner udviklingen i perioden 
1992-1994 et brud på de tendenser, der havde kunnet konstateres i årene 
1987-1992. Frankrig og Tyskland havde således i sidstnævnte periode oplevet 
en større vækst i eksporten af beklædningsprodukter end Spanien, Det Forenede 
Kongerige og Italien. 
19. For landbrugsprodukters vedkommende er situationen en helt anden end i de 
andre sektorer, hvilket hænger sammen med de institutionelle priser og støtte­
former fastsat i ECU, der findes i denne sektor, og de "grønne" kurser, der 
benyttes ved omregning til national valuta. Udviklingen i de grønne kurser 
følger i princippet udviklingen i markedskurserne, men med en vis forsinkelse i 
betragtning af den ønskede stabilitet i priser og støtte. 
Det er klart, at virkningerne af valutakursændringer afhænger af, om der er tale 
om institutionelle priser eller ej. For de produkter, der falder ind under 
interventionsordningerne, er valutakursbevægelsernes påvirkning af priserne på 
produkterne proportional, dog undertiden med en vis forsinkelse som nævnt 
ovenfor. Eftersom de institutionelle priser er ens i alle medlemsstater, påvirker 
valutakursbevægelser normalt ikke handelsstrømmene så meget, men kan dog 
undertiden gøre det på kort sigt. For de produkter, der ikke falder ind under en 
interventionsordning, udvikler priserne sig på samme måde som for produkter 
uden for landbrugssektoren. 
Udviklingen i valutakurserne påvirker landmændenes indtjening og dermed også 
landbrugsprodukternes konkurrenceevne på lang sigt. Bortset fra deres indvirk­
ning på priserne har kurserne også direkte indvirkning på støtten, der stiger 
hurtigere end inflationen, hvis valutaen bliver stærkt deprecieret, og falder ved 
en appreciering. Landmændene er dog via forskellige ordninger i mange 
tilfælde beskyttet mod en forringelse af støttens værdi i national valuta og har 
også mulighed for at få kompensation for kursbetingede prisfalds virkninger for 
deres indtjening. 
20. Kommissionen har undersøgt udviklingen i samhandelen med to produkter, der 
ikke falder ind under nogen interventionsordning, nemlig grønsager og 
svinekød. Det fremgår helt klart, at valutakursændringernes virkninger 
afhænger af strukturelle faktorer (som f.eks. opsvinget i Spanien) og stokastiske 
faktorer i relation til klimatiske forhold. For grønsagers vedkommende steg 
Spaniens eksport til Frankrig og Tyskland således, længe før pesetaen blev 
deprecieret, medens den langsigtede tilbagegang i Italiens eksport til Frankrig 
14 
og Tyskland ikke blev påvirket nævneværdigt af svækkelsen af den italienske 
lire. 
21. Endelig fremgår det af undersøgelser foretaget på lokalt plan, at de successive 
deprecieringer af den spanske peseta og den italienske lire i visse 
servicesektorer (byggeri og offentlige arbejder, handel og turisme) rejser en 
række tilpasningsproblemer i visse grænseområder. Det gælder specielt for 
Frankrig og Østrig. Forbrugerne i grænseområderne i de lande, hvis valuta er 
blevet styrket, foretager hyppigt deres indkøb på den anden side af grænsen, når 
de øgede transportomkostninger opvejes af de besparelser, de kan opnå på 
grund af prisforskelle. Byggevirksomheder i de lande, hvis valuta er blevet 
svækket, kan desuden i kraft af deres relativt lavere lønomkostninger opnå 
kontrakter i grænseområder i de lande, hvis valuta er blevet styrket. Og endelig 
kan valutakursændringer også spille ind for turister, der - når de ønsker at holde 
ferie i et bestemt område - vælger den del af det, hvor priserne er lavest. 
III. INDVIRKNING PA DEN ØKONOMISKE POLITIK 
22. Sammenlignet med stabiliteten i tidsrummet 1987-1992 har der været en 
voldsom og bemærkelsesværdig udvikling i de nominelle valutakurser siden 
september 1992. Denne udvikling har ofte været ledsaget af ændringer også 
hvad angår omkostningskonkurrenceevnen. 
Denne udvikling har givet anledning til en række problemer dels hvad angår det 
indre markeds funktion og dels den makroøkonomiske situation. Hvad angår det 
indre marked har hurtigheden og omfanget af de ændringer, der er indtruffet 
siden 1992, i visse sektorer og i visse områder (der i tidsrummet 1987-1992 var 
fordelagtigt stillet med hensyn til omkostningskonkurrenceevnen) medført 
betragtelige tilpasningsvanskeligheder. Endvidere kan den usikkerhed, der 
følger af disse ændringer, have medført en forkert ressourceallokering med 
hensyn til placering af produktionsaktiviteter og investeringsbeslutninger. Hvad 
angår den makroøkonomiske situation har der været en usikkerhed og en 
afventende holdning hos de økonomiske beslutningstagere, især efter 
kursudsvingene i 1995, der har haft en negativ virkning på investeringerne og 
væksten. Endvidere har vækstnedgangen i de lande, hvis valuta er blevet 
styrket, haft forholdsvis store følger for EU på grund af disse landes vægt i 
Unionen. 
Disse problemers indvirken på det indre markeds funktion og væksten har været 
vanskelig at håndtere, så meget mere som den europæiske økonomi i 1993 
oplevede en recession. 
23. Den registrede udvikling i handelen i hele tidsrummet 1987-1994 viser 
imidlertid, at valutakursudsvingene siden 1992 ikke hidtil har haft afgørende 
betydning på et aggregeret niveau. På lang sigt har strukturelle faktorer spillet 
en klart dominerende rolle: udvidelsen med Spanien og Portugal, Tysklands 
15 
relative mindre vægt i en eksportsammenhæng forstærket af landets 
genforening, den franske økonomis stigende orientering mod udlandet osv. 
24. De justeringsproblermer, som de voldsomme og omfangsrige valutakursudsving 
siden september 1992 har skabt, medfører en række risici for det indre markeds 
funktion. Visse virksomheder er fristet til at opstille handelshindringer, og der 
kan blive lagt pres på de offentlige myndigheder tor at hjælpe særligt berørte 
sektorer eller områder. 
25. Virksomhederne kan føle sig fristet til at indføre handelsrestriktioner for at sikre 
deres fortjeneste. I automobilsektoren har de stigende prisforskelle i medlems­
staterne, der skyldes valutakursudsving, fået forbrugere i grænseområder til at 
købe deres bil på den anden side af grænsen. Siden 1995 har Kommissionens 
tjenestegrene modtaget talrige klager om afvisning eller rationering af salg til 
ikke-nationale forbrugere. Disse klager vil blive gennemgået i lyset af de 
gældende fællesskabsregler, herunder forordningen om selektivt salg. Samtidig 
har forhandlersammenslutningerne gjort opmærksom på visse af deres medlem­
mers finansielle problemer. 
26. De offentlige myndigheder i de medlemslande, hvis valuta er blevet styrket, kan 
blive udsat for pres fra de mest berørte sektorer og områder med krav om at 
rette op på situationen. Dette gælder bl.a. for tekstil-, beklædnings- og 
skibsbygningsindustrien og automobilsektoren samt grænseområderne tæt ved 
Spanien og Italien. Et sådant pres vil blive øget, hvis der også i fremtiden 
gennemføres sådanne devalueringer. 
Enhver politik, der tager sigte på at kompensere for valutaudsving via særforan­
staltninger risikerer imidlertid for det første at medføre en række nationale 
udgifter, idet hver enkelt medlemsstat vil reagere på andre medlemsstaters 
foranstaltninger med nye nationale støtteforanstaltninger. Dette vil være 
særdeles skadeligt for de offentlige finanser og vil på sigt blot forværre de 
berørte virksomheders vanskeligheder. Udsvingene er endvidere et overvejende 
forbigående fænomen med skiftende vindere og tabere. Endelig er det, selv 
inden for en given sektor, meget vanskeligt præcist at fastslå, hvilke ulemper 
der følger af en devaluering, idet visse markedssegmenter kan blive hårdt ramt, 
mens andre bevarer afgørende komparative fordele. 
Fællesskabet og medlemsstaterne har forlængst indført strukturelle regulerings­
mekanismer for at lette overgangen for sektorer og områder, der lider under 
strukturelle vanskeligheder. Et eksempel herpå er strukturfondene og visse 
programmer under EF-initiativerne, EKSF-fondene til omstilling af visse 
industriområder, statsstøtte til redning eller omstrukturering og regionalstøtte, 
således som reguleret af Kommissionens rammebestemmelser. 
Det kan ikke udelukkes, at særlig voldsomme valutaudsving yderligere kan 
svække sektorer eller områder, der allerede lider under strukturelle vanskelig­
heder. Valutaudsving kan imidlertid ikke retfærdiggøre overtrædelse af Fælles­
skabets eksisterende regler og mekanismer. Hvis det skulle vise sig, at disse 
16 
udsving i høj grad forværrer en given sektors eller et givet områdes vanskelig­
heder, vil det være nødvendigt at undersøge de konkrete virkninger, på samme 
måde som virkningerne af en hvilken som helst anden årsag, inden for 
rammerne af Fællesskabets gældende regler og mekanismer. En sådan 
undersøgelse vil under ingen omstændigheder medføre en ændring af 
strukturfondenes ressourceallokering efter medlemsstater eller målsætninger, og 
heller ikke af programmeringsreglerne. Kommissionen vil under alle 
omstændigheder sikre en fuldstændig overholdelse af samtlige regler for det 
indre marked samt loyale konkurrenceforhold. 
Indførelse af konkurrenceforvridende praksis i form af begrænsning af parallel­
import eller statsstøtte i forbindelse med valutaudsving (med undtagelse af det i 
punkt 19 nævnte tilfælde2) vil klart være en overtrædelse af Fællesskabets 
konkurrenceregler og i modstrid med reglerne for det indre marked. Sådanne 
foranstaltninger vil faktisk kunne føre til en ny fragmentering af det indre 
marked, fald i samhandelen og en langsommere vækst i EU. Sådanne foranstalt­
ninger vil bringe bestræbelserne på at gennemføre det indre marked i fare. Og 
det indre marked er netop hovedhjørnestenen i den europæiske integration. 
Kommissionen og medlemsstaterne skal derfor styrke det indre marked og gøre 
alt for, at der ikke opstår en situation, der fører til en ny fragmentering. 
27. Kommissionen og medlemsstaterne skal derfor bestræbe sig på at indføre et 
område med relativt stabile valutaforhold , der kan sikre en harmonisk 
udvikling af det indre marked. Det kræver politisk vilje, der skal konkretiseres i 
bestræbelser både internt og eksternt. 
28. På det interne plan kræver valutastabilitet en større disciplin i medlemsstaterne. 
Erfaringen viser, at devalueringer ikke er varige successer i den økonomiske 
politik. Der er omkostninger derved i form af inflationen, risikopræmier, høje 
rentesatser og generelt manglende tillid. Det er klart, at de valutauroligheder, 
der på det seneste er set i EU, ikke er en velovervejet handling fra visse 
medlemsstaters side for at opnå en forbedret omkostningskonkurrenceevne. De 
skyldes derimod svagheder i de omhandlede økonomier, især hvad angår den 
makroøkonomiske styring. 
En løsning af de problemer, der kan tilskrives valutaurolighederne, forudsætter 
derfor først og fremmest, at der sættes ind over for disse svagheder, især den 
makroøkonomiske styring. Inden for rammerne af ØMU'en er konvergens­
processen således en nødvendighed for at bevare det indre marked. Endvidere 
vil konvergensprocessen gøre det muligt at indføre en sund makroøkonomisk 
ramme, der kan styrke væksten og arbejdsløshedsbekæmpelsen. Denne tilgang 
er et af hovedelementerne i Fællesskabets beskæftigelsesstrategi, der ligeledes 
har til formål at omsætte resultaterne af væksten til arbejdspladser ved 
mikroøkonomiske og strukturelle midler. 
Det er derfor nødvendigt at bruge det spillerum, som det nuværende opsving 
giver, til at styrke konsolideringen af de offentlige finanser. Analyserne viser 
Hvad angår landbrugssektoren, se traktatens artikel 42. 
17 
her, at der er en sammenhæng mellem valutarisk stabilitet og de offentlige 
finansers stilling, idet de lande, hvis valutas nominelle værdi er blevet svækket, 
normalt er de lande, der har den største offentlige gæld. Det er nødvendigt med 
en budgetmæssig konsolidering for at styrke tilliden og få et sundt 
vækstgrundlag. 
Opfyldelse af de betingelser, der gør det muligt at indføre en fælles valuta, er 
den eneste holdbare måde, hvorpå man kan imødegå de risici, der følger af 
valutauro på det indre marked. Som det blev understreget på topmødet i 
Cannes, er det endvidere nødvendigt at undersøge de fremtidige 
vekselkursforhold mellem den europæiske valuta og medlemsstaternes valuta. 
Kommissionen er i den henseende ved at udarbejde sit bidrag til den foreløbige 
rapport til Det Europæiske Råd i Madrid. Kommissionen understreger, at det er 
vigtigt, at sådanne vekselkursforhold tager udgangspunkt i en styrket 
konvergens. 
29. På det eksterne plan er det nødvendigt internationalt at fremme samordningen af 
og kontrollen med de økonomiske og monetære politikker. Valutauro er ikke 
kun et internt anliggende for fællesskabets økonomier, idet f.eks. en svag dollar 
har tendens til at skabe en kraftig spænding mellem medlemsstaternes valuta. 
Risikoen for en ny fragmentering af det indre marked bekræfter således 
nødvendigheden af, at Unionen taler med én stemme i internationale 
sammenhænge. 
18 
Tabel 1: Effektive nominelle valutakurser1 og omkostnings-konkurrenceevne2 
ÆNDRING I % 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 87Q1/83Q1 
Effektiv 
nominel 
kurs 
6,4 
6,2 
17,5 
-47,4 
- 12,0 
-2,8 
-6,7 
-8,1 
10,0 
11,1 
-42,8 
1,7 
-2,2 
- 14,9 Omkostnings-
konkurrence­
evne 
3,5 
21,4 
11,3 
- 15,3 
-6,4 
0,1 
- 19,0 
-4,7 
-6,3 
5,8 
-7,6 
-1,8 
3,6 
- 12,3 92Q3/87Q1 
Effektiv 
nominel 
kurs 
2,7 
0,4 
3,2 
-39,8 
11,0 
0,6 
1,4 
-6,8 
2,3 
2,3 
-9,2 
- 11,0 
-0,8 
0,3 Omkostnings-
konkurrence­
evne 
-2,6 
-3,0 
3,0 
13,1 
29,1 
- 10,4 
-23,2 
2,6 
-8,4 
- 10,4 
18,6 
- 17,3 
13,0 
6,7 95Q3/92Q3 
Effektiv 
nominel 
kurs 
9,9 
12,6 
15,0 
-14,2 
- 15,9 
11,9 
-2,1 
-26,4 
10,7 
10,7 
-7,5 
6,8 
-20,3 
-11,2 Omkostnings-
konkurrence­
evne 
10,4 
12,8 
16,5 
12,7 
- 16,0 
8,7 
-9,0 
-26,3 
4,0 
9,6 
6,8 
0,3 
-24,1 
-6,8 95Q3/87Q1 | 
Effektiv 
nominel 
kurs 
12,8 
13,0 
18,7 
-48,4 
-6,7 
12,6 
-0,7 
-31,4 
13,3 
13,2 
- 16,0 
-5,0 
-20,9 
- 10,9 Omkostnings-
konkurrence­
evne 
7,5 
9,5 
20,0 
27,5 
8,5 
-2.6 
-30,1 
-24,4 
-4,7 
-1,7 
26,6 
-17,1 
- 14,2 1 
- 0,6 1 
Den effektive nominelle kurs gør det muligt at sammenligne kursudviklingen i én medlemsstat med udviklingen i de andre medlemsstater. 
Den reale effektive kurs baseret på lønomkostninger pr. produceret enhed inden for fremstillingsvirksomhed. Tegnet (-) angiver en forbedring af 
omkostnings-konkurrenceevnen. 
Ak 
Tabel 2: EU-landenes eksportmarkedsande] 
ESTRA-EU 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 1 1 NX Sp 8 UK 
| EUR-12 ^^^^ 1987 
11,15 
1,70 
30,95 
0,75 
3,75 
15,18 
2,00 
13,22 
10,06 
1,38 
9,86 
100 1988 
10,92 
1,61 
29,82 
0,52 
3,99 
16,69 
2.06 
12,85 
9,92 
1,37 
10,25 
100 1 
1989 
10,83 
1,53 
29,42 
0,59 
4,16 
16,86 
2,14 
12,82 
10,05 
1,49 
10,12 
100 1990 
10,86 
1,60 
28,10 
0,54 
4,55 
16,93 
2,05 
13,06 
9,78 
1,61 
10,90 
100 1991 
10.53 
1.71 
27,51 
0,55 
4,92 
17,50 
2,04 
12,96 
9,23 
1,62 
11,41 
100 1992 
10,24 
1,82 
27,62 
0,60 
5,02 
17,63 
2,17 
12,43 
9,81 
1,70 
10,96 
100 1993 
11,54 
1,87 
24,89 
0,56 
5,20 
17,34 
2,35 
12,90 
9,73 
1,67 
11,96 
100 1994 1 
11.37 1 
1,72 
24,26 
0,49 j 
5,48 J 
17,03 j 
2,48 J 
12,28 | 
11,21 I 
1,55 1 
12,14 S 
100 1 
H EXTRA-EU 
| BLEU 
1 DK SD 8 GR 
1 E 8F 1 IRL 
8 l 8 Nx 8 P 
| UK 
i EUR-12 1987 
5,12 
2,99 
38,37 
0,55 
3,71 
14,65 
1,00 
13,93 
4,81 
0,73 
14,14 
100 1988 
5,45 
2,74 
36,57 
0.43 
3,81 
15,88 
1,05 
13,58 
4,96 
0,71 
14,82 
100 1989 
5,76 
2,56 
35,98 
0,53 
3,78 
16,16 
1,06 
14,36 
4,79 
0,81 
14,20 
100 1990 
5,44 
2,67 
36,40 
0,48 
3,75 
16,12 
1,07 
14,19 
4,68 
0,84 
14,36 
100 1991 
5,34 
2,57 
36,99 
0,48 
3,93 
16,47 
1,14 
13,77 
4,80 
0,79 
13,72 
100 1992 
5,21 
2,66 
36,30 
0,51 
4,04 
16,68 
1,24 
13,80 
5,50 
0,82 
13,23 
100 1993 
5,60 
2,45 
35,01 
0,52 
4,15 
15,74 
1,51 
14,08 
5,60 
0,67 
14,67 
100 1994 | 
6.00 | 
2,50 
35,16 
0,50 
4,13 
15,46 
1,53 
14,09 
5,53 
0,64 
14,46 
100J 
Kilde: COMEXT (EUROSTAT) 
Der findes ikke sammenlignelige oplysninger for perioden for de nye medlemsstater. 
Tabel 3: EU's fremstillingsvirksomhed1 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
EU PRODUKTIONSPRISEN (I ECU) 
1987 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 1992 
99,1 
99,4 
98,8 
103,8 
107,5 
97,9 
100,9 
97,6 
95,5 
138,6 
102,7 
100 1994 
105,1 
103,3 
104,7 
108,1 
96,4 
98,6 
100,2 
87,4 
102,1 
138,7 
102,9 
100 SAMLET EKSPORT 
1987 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 1992 
100,9 
110,7 
91,4 
117,6 
136,6 
118,9 
134,4 
89,7 
99,4 
137,1 
95,4 
100 1994 
113,53 
102,3 
84,3 
98,33 
159,9 
112,5 1 VÆKST I EKSPORTEN2 
1992-1994 
| intra EU 
5,8 
-4,8 
-6,3 
-11,5 
8,7 
1 -2,5 
144,93 0,1 
97,9 2,2 
110,6 9,3 
131,6 
96,1 
100 0,8 
3,6 
0,1 extra EU 
17,93 
7,3 
6,1 
12,93 
17,8 
3,6 
23, l3 
14,2 
11,7 
0,9 
12,3 
9,2 
Kilde: Europa-Kommissionen 
Data for produktionspriser og samlet eksport er indekseret i forhold til 1987 ( = 100) og i forhold til EU-gennemsnittet (EU = 100). F.eks. 
betyder tallet 105,1 for produktionsprisen i 1994 for BLEU, at denne pris i forhold til 1987 er steget med 5,1 % mere end gennemsnittet i 
EU. 
Der findes ikke sammenlignelige oplysninger for perioden for de nye medlemsstater. 
Gennemsnitlig årlig vækstrate. 
Skøn for 1994. 
v / 

ISSN 0254-1459 
KOM(95) 503 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 09 
Katalognummer : CB-CO-95-558-DA-C 
ISBN 92-77-95272-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg