22. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 328/27 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 79/112/EØF om 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for 
levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levneds­
midler (*) 
(86/C 328/11) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 29. april 1986 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for miljøbeskyttelse, sundhedsvæsen 
og forbrug, som udpegede Christiane Dore til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
1. og 2. september 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 239. plenarforsamling, den 17. september 
1986, enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Formålet med dette direktivforslag er både at 
bidrage til gennemførelsen af det interne marked og at 
opnå en bedre og mere ensartet forbrugeroplysning i 
hele Fællesskabet ved at fjerne de i direktiv 79/112/EØF 
indeholdte muligheder for nationale undtagelser på 
mærkningsområdet og ved at indføre nye horisontale 
mærkningsregler, som den tekniske, økonomiske og 
sociale udvikling har gjort nødvendige. 
1.2. Gennemførelsen af et internt marked forudsæt­
ter nemlig et meget højt informationsniveau for at sikre 
et bevidst forbrugervalg samt en retfærdig konkurrence 
mellem producenterne. 
1.3. I direktivforslaget øges det antal tilfælde, hvor 
mærkningsforanstaltninger kan vedtages efter en for­
enklet procedure. Til de i direktiv 79/112/EØF nævnte 
tilfælde (artikel 6, stk. 4, litra d; artikel 6, stk. 5, litra 
b, 2. led; artikel 7, stk. 1, 3. afsnit; artikel 8, stk. 4, 
sidste afsnit; artikel 9, stk. 4, sidste afsnit; artikel 16, 
stk. 2, sidste afsnit og artikel 19) føjes de i foreliggende 
direktivforslags artikel 1, stk. 3, 6, 8, 9, 11, 15 og 17, 
nævnte tilfælde. 
1.4. Udvalget mener, at udvidelsen af antallet af de 
foranstaltninger på mærkningsområdet, der kan vedta­
ges efter en forenklet procedure, kan begrundes med 
deres karakter af teknisk gennemførelsesbestemmelse 
til de pågældende foranstaltninger samt med nødven­
digheden af at fremskynde harmoniseringen. Det kan 
dog ikke gå ind for den i det foreliggende direktivfor­
slags artikel 1, stk. 20, indførte forenklede procedure 
og henviser i den forbindelse til bemærkningerne i pkt. 
3-6 i beretningen, der er udarbejdet af Sektionen for 
miljøbeskyttelse, sundhedsvæsen og forbrug om »Med-
(!) EFT nr. C 194 af 23. 5. 1986, s. 5. delelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parla­
mentet om gennemførelsen af det interne marked: EF-
levnedsmiddellovgivningen« (ordfører: G.H.E. Hil­
kens). 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 1, stk. 1 (udvidelse af anvendelsesområ­
det til også at gælde etablissementer) 
2.1.1. Udvalget er positivt indstillet over for denne 
bestemmelse, hvorved anvendelsesområdet for de fælles 
mærknings- og præsentationsregler udvides til også at 
omfatte levnedsmidler, der anvendes i etablissementer. 
Denne bestemmelse bidrager nemlig til at sikre gennem­
skuelige informationer om levnedsmidler i en stadigt 
voksende sektor. 
2.1.2. Det håber, at man i nærmeste fremtid kan 
fastsætte principper og fælles forbrugeroplysningsregler 
vedrørende måltider, der serveres i etablissementer, 
eftersom der er en stigning i antallet af måltider, der 
indtages uden for hjemmet. 
2.2. Artikel 1, stk. 4 og 5 (obligatorisk angivelse af 
behandling af første generations levnedsmidler, som 
udsættes for ioniserende stråling) 
Udvalget er enig i, at der ligger en fordel i den af 
Kommissionen foreslåede bestemmelse, som gør det 
muligt for forbrugerne at identificere levnedsmidler, der 
er blevet behandlet med ioniserende stråling (gamma­
stråling, røntgenstråling eller stråler af accelererede 
elektroner). 
2.2.2. Da der for tiden ikke findes nogen fælles regel, 
der tillader den form for behandling, og for at tage 
højde for de nationale lovgivninger, mener Udvalget, at 
man bør ændre formuleringen af den 7. betragtning i 
direktivet, der vedrører indførelsen af den obligatoriske 
angivelse af den form for behandling således: 
Nr. C 328/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 12. 86 
»det er tilladt at underkaste visse levnedsmidler 
ioniserende stråling i flere EF-medlemsstater, og 
forbrugerne bør informeres om den type behand­
ling«. 
2.2.2.1. Derfor bør basisdirektivets art. 6, stk. 5, litra 
b), modsat Kommissionens forslag i artikel 1, stk. 5, 
vedrørende artikel 6, stk. 5, litra b), første punktum, 
ikke ændres. 
2.2.3. Udvalget håber, at man i forbrugernes og pro­
ducenternes interesse kan fastsætte en fælles formule­
ring eller definition af den type behandling. 
2.3. Artikel 1, stk. 7 og 23 (ophævelse af muligheden 
for at anføre aromaerne i overenstemmelse med de 
nationale bestemmelser og oprettelse af en kategori 
»Aromaer« i bilag I) 
2.3.1. Udvalget tilslutter sig, at man indfører en fæl­
les regel for angivelse af aromaer. 
2.3.2. Udvalget ønsker, at artikel 1, stk. 23, formule­
res mere præcist. Den anvendte formulering, hvorefter 
betegnelsen »aroma« kan suppleres ved angivelse af 
de anvendte aromastoffers animalske eller vegetabilske 
oprindelse, forekommer ikke fuldstændigt tilfredsstil­
lende. Der bør bl.a. tages højde for det igangværende 
arbejde vedrørende definitionen af aromakategorierne 
for at afgøre, hvilke supplerende angivelser der kan 
gøre betegnelsen »aroma« mere præcis. 
2.4. Artikel 1, stk. 10 (ophævelse af forpligtelsen til 
at angive nettoindhold af krydderier og krydderurter 
på under 5 g) 
2.4.1. Udvalget opfatter denne foranstaltning som 
berettiget, fordi der er vanskeligheder med den prakti­
ske anvendelse. 
2.4.2. Det ønsker, at der snarest muligt foretages en 
undersøgelse af muligheden for at hæve grænsen til 
over 5 g for disse produkter. 
2.5. Artikel 1, stk. 12 (ophævelse af muligheden for 
at anvende benævnelsen »sidste forbrugsdag« for lev­
nedsmidler, der fra et mikrobiologisk synspunkt er let 
fordærvelige 
2.5.1. Benævnelsen »sidste forbrugsdag« som udtryk 
for mindste holdbarhed for levnedsmidler, som fra et 
mikrobiologisk synspunkt er letfordærvelige, anvendes 
i langt de fleste medlemsstater. 
2.5.2. Anvendelsen af denne formulering synes at 
indebære visse fordele for forbrugere, producenter og 
kontrolorganer. For forbrugeren har den den fordel, at 
den er strammere end benævnelsen »sidste anbefalede forbrugsdag« samt skaber større bevidsthed om visse 
levnedsmidlers ubestandige beskaffenhed. For produ­
centerne har den ikke medført særlige anvendelsespro-
blemer, og formuleringen har lettet den nøjagtige over­
vågning af produkter, der fra et sundhedsmæssigt syns­
punkt er følsomme. Hvad levnedsmiddelkontrollen 
angår, gør denne utvetydige metode til angivelse af 
mindsteholdbarheden det muligt at forbyde salg af pro­
duktet efter denne dato. 
2.5.3. Det kan bemærkes, at når de to måder at 
angive den mindste holdbarhed på, nemlig »sidste for­
brugsdag« og »sidste anbefalede forbrugsdag« i forvejen 
betyder det samme for forbrugerne (således som det 
fremgår af begrundelsen), vil en mulig løsning være 
kun at bruge »sidste forbrugsdag« som eneste mulige 
datoangivelse. Denne løsning kan imidlertid have util­
sigtede virkninger: 
— tilskyndelse til at forlænge mindsteholdbarheden for 
visse produkter, 
— øgede vanskeligheder ved at afsætte produkter, som 
har overskredet datoen for den mindste holdbarhed, 
men som stadigvæk er egnede til forbrug, hvilket 
vil skabe et stort spild. 
2.5.4. Konklusionen er, at Kommissionen i sit forslag 
nok fastsætter en fælles regel for angivelse af den mind­
ste holdbarhed, men at den ikke er helt tilfredsstillende. 
2.5.5. Udvalget foreslår derfor, at man fastholder 
muligheden for at anvende »sidste forbrugsdag« for 
produkter, som fra et mikrobiologisk synspunkt er let­
fordærvelige. Parallelt hermed kunne man ved hjælp af 
fælles bestemmelser, som hurtigt skulle vedtages, skabe 
ensartede betingelser for anvendelse af denne benævnel­
se (liste over de berørte levnedsmidler - fastsættelse af 
fristen) med henblik på for det første en bedre forbru­
geroplysning om en angivelse på etiketten, som kan 
have sundhedsmæssige følger, for det andet en bedre 
juridisk sikkerhed for producenterne og for det tredje 
en lettelse af samhandelen. 
2.6. Artikel 1, stk. 13 (ophævelse af muligheden for 
at udtrykke et levnedsmiddels mindste holdbarhedspe­
riode på anden måde end ved at angive datoen for den 
mindste holdbarhed) 
2.6.1. Dette forslag synes berettiget i lyset af det 
foregående forslag om at fastholde angivelsen af »sidste 
forbrugsdag« for levnedsmidler, som fra et mikrobiolo­
gisk synspunkt er let fordærvelige. 
22. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 328/29 
2.7. Artikel 1, stk. 14 og 22 (udarbejdelse af en enkelt 
liste over levnedsmidler, som er fritaget for datomærk­
ning) 
2.7'.1. Udvalget ser med stor tilfredshed på dette for­
slag, fordi der hermed oprettes en enkelt liste over 
levnedsmidler, som er fritaget for datoangivelse. Denne 
løsning, som fjerner mulighederne for nationale undta­
gelsesbestemmelser, synes også at være mere fordelagtig 
både for forbrugerne, som er særlig opmærksomme på 
datomærkningen, og for fabrikanterne, som vil råde 
over et sæt af juridiske bestemmelser, som letter sam­
handelen. 
2.7.2. Der kan imidlertid opstå gennemførelsespro-
blemer for industrien i de medlemsstater, som tidligere 
anvendte nationale undtagelsesbestemmelser i forbin­
delse med datoangivelsen for konsumis generelt, for 
levnedsmidler hvis minimale holdbarhed er over 18 
måneder, og for dybfrosne levnedsmidler. Herefter vil 
disse levnedsmidler ikke længere være fritaget for da­
toangivelse ifølge Kommissionens forslag, dog med 
undtagelse af konsumis, som udbydes i portions­
pakninger og normalt indtages med det samme. 
2.7.3. Udvalget mener derfor, at der bør være særlige 
frister for gennemførelsen af denne bestemmelse med 
hensyn til is, levnedsmidler med en holdbarhed på over 
18 måneder og dybfrosne levnedsmidler. Disse til­
pasningsfrister kan fastsættes på grundlag af nøjagtige 
undersøgelser, som tager højde især for den praktiske 
erfaring i de medlemsstater, som har indført datomærk­
ning for disse tre typer produkter. 
2.8. Artikel 1, stk. 16 (mulighed for kun at angive 
etikettens oplysninger i handelsdokumenterne, når det 
drejer sig om færdigpakkede levnedsmidler, som bringes 
i handelen i et tidligere handelsled end detailledet) 
2.8.1. Udvalget rejser det spørgsmål, hvad de prakti­
ske konsekvenser bliver af Kommissionens forslag i 
artikel 1, stk. 16, som tillader kun at angive etikettens 
oplysninger i handelsdokumenterne for levnedsmidlet. 
Denne nye mulighed vil f.eks. kunne lette overgangen 
af det fysiske ansvar for mærkningen fra produktions­
til distributionsledet. 
Bruxelles, den 17. september 1986. 2.8.2. Med hensyn til denne bestemmelses anvendel­
sesområde ser det ud til, at den skal gælde færdigpakke­
de levnedsmidler, der er beregnet til den endelige forbru­
ger, men som befinder sig på et tidligere handelsled end 
detailledet, hvilket rejser to problemer: 
— begrebet den endelige forbruger er ikke defineret, 
— hvilke mærkningsregler skal der gælde for færdig­
pakkede levnedsmidler beregnet til etablissementer? 
2.8.3. Denne bestemmelse kunne i teorien åbne for 
en EF-handel med færdigpakkede levnedsmidler f.eks. 
i form af dåsekonserves, dybfrost osv., som ikke bærer 
nogen af de oplysninger på etiketten, som foreskrives i 
direktiv 79/112/EØF på færdigpakningen. Dette kan 
indebære visse risici. Kontrolorganerne kan være ude 
af stand til at identificere et levnedsmiddel uden etiket, 
når der advares mod en sundhedsmæssig fare ved et 
bestemt levnedsmiddel, som kan kendes på mærk­
ningen. Ligeledes kan der opstå risiko for, at handelsdo­
kumenterne, som indeholder etikettens oplysninger, går 
tabt, og især kan der være vanskeligheder med at afgøre, 
hvilket parti ikke-mærkede levnedsmidler oplysninger­
ne og datoen i handelsdokumenterne vedrører. 
2.8.4. Udvalget mener, at Kommissionens forslag til 
artikel 1, stk. 16, ikke er vidtrækkende nok, men bør 
suppleres på tre områder: 
— nærmere bestemmelser gældende for etablisse­
menter, 
— krav om, at handelsdokumenterne med samtlige 
oplysninger for etiketten ledsager de levnedsmidler, 
de vedrører, 
— indførelse af en præcis ordning, således at man 
sikkert og let kan sammenholde de rette færdigpak­
kede levnedsmidler med de dokumenter, der inde­
holder etikettens oplysninger, således at der kan ske 
en kontrol af disse levnedsmidler på et trin forud 
for den endelige forbruger, og således at de handels­
mæssige transaktioner kan foregå i sikkerhed. 
For Det økonomiske og sociale Udvalg 
GerdMUHR 
Formand