Henstilling med henblik på

RÅDETS HENSTILLING

om den økonomiske politik i euroområdet

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION —

som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136 sammenholdt med artikel 121, stk. 2,

som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker, særlig artikel 5, stk. 2,

som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer, særlig artikel 6, stk. 1,

som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,

som henviser til konklusioner fra Det Europæiske Råd,

som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,

som henviser til udtalelse fra Udvalget for Økonomisk Politik, og

som tager følgende i betragtning:

(1)Euroområdet går ind i sit sjette år med uafbrudt økonomisk vækst, og det negative outputgab er ved at være lukket, men de fremtidige udsigter er behæftet med stigende risici, og væksten ventes at stilne af. Den potentielle vækst er væsentligt lavere end i perioden før krisen, og der er fortsat stor ulighed mellem landene som følge af markante forskelle i de enkelte medlemsstaters økonomiske resiliens. Reallønnen stiger fortsat moderat og har haltet efter produktivitetsudviklingen. Den nominelle lønvækst og kerneinflationen er begyndt at stige i lyset af løbende beskæftigelsesfremgang, men der kan fortsat iagttages en vis underudnyttelse af arbejdskraften eller stor arbejdsløshed i nogle medlemsstater. Euroområdet har i de seneste fem år kunnet registrere et stort overskud på de løbende poster, som er knyttet til dynamikken i eksporten i euroområdet og en forbedret konkurrenceevne, skønt der stadig er betydelige forskelle mellem landenes stilling i forhold til udlandet. For medlemsstater, der i en længere periode har haft store underskud over for udlandet, er nettostillingen fortsat meget negativ, hvilket gør dem mere sårbare, idet dette typisk afspejler store beholdninger af privat eller offentlig gæld. En vellykket genoprettelse af balancen i euroområdet kræver et passende konsolideringstempo, positive vækst- og inflationsforhold samt løbende produktivitetsforøgende reformer. Det er også vigtigt at få skabt en positiv efterspørgselsdynamik, samtidig med at lande med store overskud ligeledes vil kunne bidrage til genoprettelsen af balance ved at sikre bedre forhold, som understøtter lønvækst samt offentlige og private investeringer.

(2)For at styrke vækstpotentialet på længere sigt og få bugt med nationale og regionale uligheder er det nødvendigt med yderligere stigninger i erhvervsfrekvensen, vækstfremmende strukturreformer og investeringer i materielle og immaterielle goder med henblik på at øge produktivitet og innovation, navnlig i de medlemsstater, som tydeligt præsterer under gennemsnittet for euroområdet. Det er afgørende for at styrke den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i euroområdet.

(3)Det makroøkonomiske policymix i euroområdet, herunder penge-, finans- og strukturpolitikken, er nødt til at være ensartet og velafbalanceret for at sikre robust og holdbar økonomisk vækst. Den Europæiske Centralbank har i de senere år måttet anvende ukonventionelle pengepolitiske midler for at bringe inflationen tilbage på sit mellemfristede mål og samtidig understøtte vækst og jobskabelse. I lyset af den gradvise normalisering af pengepolitikken er det for fortsat at fremme vækst på mellemlang og lang sigt nødvendigt at føre en tilstrækkelig differentieret finanspolitik og fokusere på strukturreformer.

(4)Styrkelse af finanspolitisk holdbarhed i såvel euroområdet som i de enkelte medlemsstater kræver differentierede nationale politikker, som er i fuld overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten og tager hensyn til det finanspolitiske råderum. En velfungerende økonomisk og monetær union (ØMU) kræver samordning af de nationale budgetpolitikker i overensstemmelse med de fælles budgetregler. De fælles budgetregler har til formål at sikre holdbarhed i den nationale gæld og samtidig skabe plads til makroøkonomisk stabilisering. Den finanspolitiske kurs i euroområdet har været overvejende neutral i perioden 2015-2018, og ud fra Kommissionens prognose ventes den at blive en anelse ekspansiv i 2019, til trods for at outputtet ligger over potentialet. Det er særlig vigtigt at genopbygge finanspolitiske stødpuder i medlemsstater, som fortsat befinder sig i en situation med meget høje offentlige gældsniveauer. Dette vil mindske deres sårbarhed over for chok og give de automatiske stabilisatorer mulighed for at virke frit ved det næste tilbageslag. En forøgelse af de offentlige investeringer, navnlig i medlemsstater med finanspolitisk råderum, vil understøtte vækst og hjælpe med at genoprette balance.

(5)Finanspolitiske strukturreformer er fortsat afgørende for at øge den finanspolitiske holdbarhed og styrke vækstpotentialet. Bedre fungerende nationale budgetrammer, velforvaltede udgiftsanalyser og effektive og gennemsigtige offentlige udbudsprocedurer kan bidrage til, at de offentlige udgifter udnyttes mere produktivt og effektivt, og øge troværdigheden af budgetpolitikken. En bedre sammensætning af de nationale budgetter, både hvad angår indtægts- og udgiftssiden, ved bl.a. at omfordele midler til investeringer, vil styrke de offentlige finansers indvirkning på vækst og øge produktiviteten på længere sigt. For at sikre mere effektive og fair skattesystemer er det vigtigt at forenkle og modernisere skattesystemerne og sætte ind mod skattesvig, skatteunddragelse og skatteundgåelse, navnlig ved hjælp af foranstaltninger til bekæmpelse af aggressiv skatteplanlægning. For at skabe bedre rammer for erhvervslivet og øge resiliensen i euroområdet og medlemsstaternes økonomier er det afgørende at sikre, at skattesystemerne fremmer udbygningen af det indre marked og konkurrencen mellem selskaber. Det fælles konsoliderede selskabsskattegrundlag vil være et godt middel hertil.