Initiativ fra Kongeriget Danmark med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om styrkelse af samarbejdet mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union vedrørende afgørelser om rettighedsfrakendelse

(2002/C 223/08)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 31, litra a), og artikel 34, stk. 2, litra c),

under henvisning til initiativ fra Kongeriget Danmark,

under henvisning til Europa-Parlamentets udtalelse, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Det fremgår af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde den 15. og 16. oktober 1999 i Tammerfors, at Det Europæiske Råd støtter princippet om gensidig anerkendelse, der efter dets mening bør være hjørnestenen i det retlige samarbejde inden for EU på både det civilretlige og det strafferetlige område. Princippet bør efter Det Europæiske Råds opfattelse gælde for såvel domme som andre afgørelser truffet af retlige myndigheder. Herudover fastslås det i punkt 33 i konklusionerne, at en øget gensidig anerkendelse af retsafgørelser og domme sammen med den nødvendige indbyrdes tilnærmelse af lovgivningen vil kunne lette samarbejdet mellem myndighederne og fremme den retlige beskyttelse af den enkeltes rettigheder.

(2) Rådet vedtog den 29. marts 2000 en handlingsplan vedrørende forebyggelse og bekæmpelse af organiseret kriminalitet: "En EU-strategi for begyndelsen af det nye årtusind"(1). Det følger af henstilling 2 i handlingsplanen, at medlemsstaterne og Kommissionen bør sørge for, at en bydende i et offentligt udbud, der har begået lovovertrædelser i forbindelse med organiseret kriminalitet, i henhold til gældende lovgivning kan udelukkes fra at deltage i udbud, der foretages af medlemsstaterne og Fællesskabet.

(3) Rådet vedtog den 29. november 2000 et program for foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager(2). Af programmets punkt 3.4 om fortabelse af rettigheder og andre sanktioner fremgår, at det med henblik på at sikre effektivitet inden for Den Europæiske Unions område er nødvendigt, at visse sanktioner anerkendes og håndhæves i hele EU.

(4) Der eksisterer en række konventioner, der tager sigte på gensidig anerkendelse af straffedomme, herunder den europæiske konvention af 28. maj 1970 om straffedommes internationale retsvirkning, konventionen mellem De Europæiske Fællesskabers medlemsstater om gennemførelse af udenlandske afgørelser på det strafferetlige område af 13. november 1991, der blev vedtaget inden for rammerne af det europæiske politiske samarbejde, og Den Europæiske Unions konvention af 17. juni 1998 om afgørelser om frakendelse af førerretten(3).

(5) Det følger af den europæiske konvention af 20. april 1959 om gensidig retshjælp i straffesager, at de kontraherende parter skal underrette enhver anden part om alle straffedomme og påfølgende foranstaltninger, der vedrører sidstnævnte parts statsborgere, og som indføres i strafferegisteret.

(6) Det er nødvendigt, at medlemsstaterne bl.a. i lyset af gennemførelsen af princippet om fri bevægelighed for personer i Den Europæiske Union i højere grad udveksler oplysninger om domme afsagt i medlemsstaterne, herunder om rettighedsfrakendelse, der er pålagt ved dom eller som led i en dom for strafbart forhold.

(7) Der er endvidere behov for på længere sigt at muliggøre anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse i forhold til rettighedsfrakendelse, der er pålagt ved dom eller som led i en dom for et strafbart forhold.

(8) En anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på afgørelser om rettighedsfrakendelse forudsætter dog - som anført i programmet for foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager, 3.4. - at der udarbejdes en oversigt over, hvilke rettighedsfrakendelser der er fælles for alle medlemsstaterne, og som fysiske og juridiske personer pålægges ved domfældelsen eller som følge heraf.

(9) Det er imidlertid væsentligt, at medlemsstaterne allerede på nuværende tidspunkt gives mulighed for at videregive oplysninger om rettighedsfrakendelse, der er pålagt fysiske personer ved dom eller som led i en dom for et strafbart forhold, og som indskrænker den dømtes adgang til at udøve erhverv, således at medlemsstaterne får mulighed for at udstrække sådanne afgørelser til deres eget territorium i overensstemmelse med medlemsstaternes nationale ret -

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Afgørelsens anvendelsesområde

Denne afgørelse finder anvendelse på rettighedsfrakendelser, der er pålagt fysiske personer ved dom eller som led i dom for strafbart forhold, og som indskrænker den dømtes adgang til at udøve erhverv, bortset fra førerretsfrakendelser.

Artikel 2

Oprettelse af et nationalt kontaktpunkt for oplysninger om rettighedsfrakendelser

1. Hver medlemsstat opretter eller udpeger et centralt nationalt kontaktpunkt for oplysninger om rettighedsfrakendelse.

2. Det nationale kontaktpunkt har til opgave i overensstemmelse med relevante internationale aftaler og national ret at indhente og videregive oplysninger om rettighedsfrakendelse.

3. Hver medlemsstat underretter Generalsekretariatet for Rådet om sit nationale kontaktpunkt for oplysninger om rettighedsfrakendelse samt senere ændringer i medfør af denne afgørelse. Generalsekretariatet for Rådet sikrer, at medlemsstaternes underretning om de nationale kontaktpunkter videregives til medlemsstaterne og Kommissionen.

4. Hver medlemsstat drager omsorg for, at det nationale kontaktpunkt er i stand til at udføre sine opgaver på en effektiv og hurtig måde.

Artikel 3

Indhentelse af oplysninger om afgørelser om rettighedsfrakendelse

1. De nationale kontaktpunkter har i overensstemmelse med de gældende nationale og internationale regler på området adgang til nationale strafferegistre, herunder adgang til oplysninger om rettighedsfrakendelse.

2. De nationale kontaktpunkter skal på anmodning af et kontaktpunkt i en anden medlemsstat oplyse, hvorvidt en person er genstand for en rettighedsfrakendelse.

3. Videregivelse af de i stk. 2 nævnte oplysninger sker i overensstemmelse med relevante internationale aftaler og national ret. Når en anmodning om de i stk. 2, nævnte oplysninger ikke er fremsat som led i en strafferetlig forfølgning, kan medlemsstaterne gøre videregivelse af de pågældende oplysninger afhængig af, at den person, som oplysningerne vedrører, har givet samtykke til videregivelsen.

4. Såfremt nærmere oplysninger om rettighedsfrakendelsens karakter og varighed ønskes, skal den anmodende medlemsstat fremsende en anmodning herom i overensstemmelse med relevante internationale aftaler.

Artikel 4

Underretning om rettighedsfrakendelse

1. Medlemsstaterne er forpligtede til at underrette enhver anden medlemsstat om rettighedsfrakendelser, som vedrører sidstnævnte medlemsstats statsborgere.

2. Den i stk. 1 omtalte underretning skal tillige ske til en anden medlemsstat, når den medlemsstat, hvori afgørelsen om rettighedsfrakendelse er truffet, har kendskab til, at afgørelsen vedrører en person, som

a) har fast bopæl i denne anden medlemsstat, eller

b) driver virksomhed i denne anden medlemsstat.

3. Den i stk. 1 og 2 nævnte videregivelse af oplysninger sker i henhold til national ret og internationale aftaler.

Artikel 5

Underretning af kompetente nationale myndigheder om rettighedsfrakendelse

Det nationale kontaktpunkt underretter de kompetente nationale myndigheder om afgørelser om rettighedsfrakendelse, som kontaktpunktet har modtaget oplysning om i medfør af artikel 3 eller 4; med henblik på gennemførelse af afgørelsen i overensstemmelse med national ret.

Artikel 6

Sprog

Kommunikationen mellem de forskellige nationale kontaktpunkter finder sted på deres respektive sprog med en kopi på de berørte medlemsstaters fælles arbejdssprog, medmindre der er truffet anden aftale herom mellem de berørte medlemsstater.

Artikel 7

Evaluering

Rådet foretager en evaluering af gennemførelsen af denne afgørelse senest to år efter dens vedtagelse.

Artikel 8

Ikrafttræden

Denne afgørelse træder i kraft på dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Udfærdiget i ...

På Rådets vegne

...

Formand

(1) EFT C 124 af 3.5.2000, s. 1.

(2) EFT C 12 af 15.1.2001, s. 10.

(3) EFT C 211 af 23.7.1999, s. 1.