Direktiv 2014/68/EU om trykbærende udstyr, der er relevant for udstyr, hvori der f.eks. anvendes CO2, omhandler uddannelseskrav til bemyndigede organer, tredjepartsorganer og brugerinspektorater. Direktiv 2014/34/EF om materiel og sikringssystemer til anvendelse i en potentielt eksplosiv atmosfære og direktiv 1999/92/EF om forbedring af sikkerhed og sundhedsbeskyttelse for arbejdstagere er den vigtigste europæiske lovgivning, der vedrører sikkerhedskrav i forbindelse med anvendelse i en potentielt eksplosiv atmosfære og forbedring af sikkerhed og sundhedsbeskyttelse for arbejdstagere, der kan blive udsat for fare hidrørende fra eksplosiv atmosfære. Disse krav er relevante for letantændelige alternative kølemidler såsom kulbrinter eller HFO'er. Der gælder særlige uddannelseskrav for det personale, der er ansvarligt for overensstemmelseskontrol. Direktiv 1999/92/EF pålægger også arbejdsgiverne et ansvar for at sørge for passende uddannelse af personale, der udsættes for farer hidrørende fra eksplosiv atmosfære, uden specifikt at nævne alternative kølemidler, men omfatter relevante aspekter såsom information til arbejdstagerne om eksplosionsfarer, de beskyttelsesforanstaltninger, der er truffet, hvordan faren opstår, den rigtige måde at arbejde med udstyret på, de personlige værnemidler, der skal benyttes, og tilgængeligheden af betjeningsvejledninger. Forpligtelsen til at sørge for uddannelse strækker sig også til eksterne leverandører.

På EU-plan fremmer rammedirektivet om arbejdsmiljø (direktiv 89/391/EØF) foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet. Det indeholder generelle krav til uddannelse af arbejdstagere, herunder midlertidigt ansatte/kontrahenter, der arbejder i de samme lokaler. Arbejdstagerne skal modtage uddannelse ved ansættelsen (inden de påbegynder arbejdet), ved overførsel til et andet job eller ændring af et job, når der indføres arbejdsudstyr for første gang, eller når det ændres, og når der indføres ny teknologi. Selv om der er tale om generelle krav, er de naturligvis relevante for de aspekter, der vedrører alternative kølemidler, når håndteringen og anvendelsen af disse kunne medføre risici for arbejdstagerne. Indførelse af ny teknologi er af særlig relevans i den forbindelse. Bestemte arbejdsmiljøspørgsmål er også omfattet af andre særdirektiver som f.eks. dem, der vedrører trykbærende udstyr og eksplosiv atmosfære.

Siden den 1. januar 2015 har autoriserede teknikere ud over teknisk viden om og praktisk uddannelse i fluorholdige drivhusgasser også skullet råde over "oplysninger om relevante teknologier, som erstatter eller mindsker anvendelsen af fluorholdige drivhusgasser, samt sikker håndtering heraf". Hensigten er at give teknikere, der uddannes i brugen af fluorholdige drivhusgasser, en generel baggrundsviden om egenskaberne ved alternative kølemidler (dvs. CO2, ammoniak, kulbrinter og svær brændselsolie (HFO'er)) og de karakteristiske træk ved udstyr, der er beregnet til at anvende dem. Mere specifikke uddannelseskrav vedrørende alternative kølemidler (der ikke er fluorholdige drivhusgasser) indgår ikke i forordningen, da disse alternative kølemidler ikke er omfattet af dens anvendelsesområde.

Forordning (EU) nr. 517/2014 og de hertil knyttede gennemførelsesforordninger fastsætter meget specifikke krav på EU-plan for uddannelse og autorisation af teknikere, der håndterer kølemidler indeholdende fluorholdige drivhusgasser. Mange af dem er baseret på foranstaltninger, som allerede er blevet indført i henhold til den tidligere forordning (EF) nr. 852/2006 og dens gennemførelsesforordninger fra 2008. Disse krav har til formål at sikre, at drivhusgasemissioner fra udstyr begrænses.

Denne rapport blev understøttet af eksternt teknisk arbejde, der blev udført for Kommissionen, herunder et spørgeskema med henblik på at indhente bidrag fra medlemsstaternes myndigheder samt omfattende høringer af interessenter, herunder drøftelser i det konsultationsforum, der er blevet oprettet i henhold til artikel 23 i forordning (EU) nr. 517/2014.

I den forbindelse er denne rapport affødt af artikel 21, stk. 6, i forordning (EU) nr. 517/2014, hvorefter "Kommissionen senest den 1. januar 2017 offentliggør en rapport med en undersøgelse af EU-lovgivningen med hensyn til uddannelse af fysiske personer i sikker håndtering af alternative kølemidler, der skal erstatte eller mindske anvendelsen af fluorholdige drivhusgasser, og forelægger, hvis det er hensigtsmæssigt, et lovgivningsforslag for Europa-Parlamentet og Rådet for at ændre den relevante EU-lovgivning". Denne rapport indeholder en analyse af den relevante EU-lovgivning. Heri vurderes også den uddannelse, der på nuværende tidspunkt er til rådighed i alle medlemsstaterne, det tekniske personales udnyttelse af disse uddannelsesmuligheder og andre aktuelle uddannelsesinitiativer, der kan anvendes som grundlag for at fremme uddannelse i alternative kølemidler yderligere.

Mange af de alternative kølemidler har dog egenskaber, som teknisk personale og slutbrugere er mindre bekendt med, f.eks. letantændelighed eller højt tryk. For at muliggøre sikker installering og drift af udstyr, hvori der anvendes alternative kølemidler, skal der i vidt omfang stilles passende uddannelse til rådighed for det tekniske personale i hele EU, i takt med at nedtrapningen skrider frem. Hvis dette ikke sker, kan det bringe overgangen til alternative kølemidler i fare og medføre højere omkostninger end nødvendigt.

Når HFC-forsyningen mindskes, skal producenter af udstyr og produkter, hvori der benyttes HFC'er i dag, skifte til klimavenlige alternative kølemidler. Da der er sket store teknologiske fremskridt i de seneste år, er det for mange typer af udstyr og produkters vedkommende blevet muligt at skifte til egnede og energieffektive alternative kølemidler med et lavt globalt opvarmningspotentiale (GWP).

Denne nedtrapning begyndte i 2015 og vil reducere den tilladte forsyning af HFC'er, idet den vil blive reduceret med 79 % sammenlignet med perioden 2009-2012. Alene i 2030 vil nedtrapningen have resulteret i undgåede emissioner svarende til 70 mio. ton CO2-ækvivalenter. Dette er en reduktion på to tredjedele sammenlignet med status quo. Den vil således yde et væsentligt bidrag til opfyldelsen af Unionens klimamål.

Endvidere er der en række direktiver om produktsikkerhed, der omfatter krav om markedsføring af visse typer af produkter, og som skal bidrage til at fremme det indre marked. Disse er generelt møntet på producenter og pålægger dem derfor krav med hensyn til produktet og levering af oplysninger om produktet og ikke med hensyn til uddannelse af dem, der skal håndtere alternative kølemidler. Lovgivningen om produktsikkerhed, herunder direktiv 2014/35/EU, 2014/30/EU og 2006/43/EF, fastsætter ikke specifikke uddannelseskrav vedrørende anvendelse og sikker håndtering af alternative kølemidler, men krav om uddannelse af det personale, der er ansvarligt for udførelsen af overensstemmelsesvurderinger, og samarbejde om uddannelsesaktiviteter mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder med ansvar for produktsikkerhed.

Hele denne lovgivning udgøres af direktiver, og medlemsstaterne overlades således et vist råderum for gennemførelsen heraf. Derfor afviger den fremgangsmåde, der er valgt for alternative kølemidler, klart fra den fremgangsmåde, der er beskrevet i forordningen om fluorholdige drivhusgasser, som finder anvendelse umiddelbart. Eksempelvis er der ikke anført nogen specifikke EU-minimumskrav i de relevante direktiver vedrørende alternative kølemidler og ingen obligatoriske EU-autorisationsordninger. Arbejdsgiverne forventes at føre journaler over uddannelse, som tilbydes personalet, men der er ikke defineret nogen rolle på EU-plan for autorisationsorganer på køleområdet. Manglen på ufravigelige EU-minimumsstandarder og et krav om EU-autorisation kan få nogle virksomheder til at tro, at der ikke er nogen obligatoriske uddannelseskrav. Det er så afgjort ikke tilfældet.

Det er også vigtigt at bemærke, at der er fastsat ufravigelige uddannelses- og kvalifikationskrav i to EN-standarder, der finder anvendelse på kølemidler, herunder både fluorholdige drivhusgasser og alternativer hertil. Navnlig standarden EN 13313 omhandler kvalifikationer for personale, som beskæftiger sig med kølesystemer og varmepumper. Den afgrænser de aktiviteter, der er knyttet til kølekredsløb, og de hertil knyttede kvalifikationsprofiler og fastlægger procedurer og en ramme for vurdering af kvalifikationerne hos de personer, der udfører disse aktiviteter, herunder en autorisationsordning. Dette omfatter f.eks. aspekter vedrørende alternative kølemidler såsom letantændelighed, toksicitet og tryk og giver en indikation af kvalifikationsniveauet for forskellige dele af arbejdsprocesserne såsom konstruktion, installering, drift, generel vedligeholdelse, nedlukning osv. En anden afgørende standard for kølemidler er EN 378, der (i EN 378-4) indeholder uddannelseselementer, som er relevante for letantændelige alternative kølemidler.

Kort sagt viser analysen af EU-lovgivningen, at en række EU-direktiver allerede kræver passende uddannelse for personale, der arbejder med alternative kølemidler. Der er også et obligatorisk krav om at sikre, at medarbejdere, som håndterer alternative kølemidler, modtager passende uddannelse med henblik på at beskytte dem mod sikkerhedsrisici – navnlig risici i forbindelse med anvendelsen af letantændelige alternative kølemidler og risici i forbindelse med anvendelsen af højtryksudstyr. Denne lovgivning pålægger arbejdsgiverne en forpligtelse til at sikre, at risiciene vurderes korrekt, og at personalet får tilstrækkelig uddannelse som led i en risikobegrænsende proces. Kravene finder anvendelse både på produktkonstruktører, der arbejder for producenter af udstyr, og på teknikere, der udfører installering, vedligeholdelse og nedlukning, når udstyret er udtjent. Allerede i henhold til de gældende direktiver ville det være ulovligt for en arbejdsgiver at tillade en medarbejder at arbejde med systemer, der f.eks. indeholder et letantændeligt kølemiddel, medmindre de har modtaget passende uddannelse. De obligatoriske uddannelseskrav, der gælder for alternative kølemidler, er mindre bindende end dem, der gælder for fluorholdige drivhusgasser, medmindre kravene i de i tabel 1 anførte direktiver kombineret med kravene i EN 13313 udgør en god retlig ramme for uddannelseskrav5.

På mødet den 10. september 2015 drøftede konsultationsforummet derfor den nuværende lovgivningsramme som skitseret ovenfor for så vidt angår sikring af uddannelse i alternative kølemidler og den foreløbige konklusion, nemlig at den nuværende lovgivningsramme, selv om den ikke er bindende på EU-plan, udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag for tilvejebringelse af uddannelse i alternative kølemidler med henblik på at garantere sikker anvendelse heraf. Medlemmerne af konsultationsforummet var generelt enige i dette synspunkt5. Nogle interessenter påpegede imidlertid, at harmoniserede detaljerede regler på EU-plan muligvis kunne forenkle arbejdsgivernes beslutninger, og at en autorisationsproces kunne bidrage til at kontrollere, at uddannelsesmulighederne udnyttes. Andre advarede om, at eventuelle supplerende krav til alternative kølemidler kunne forhindre deres indførelse og anvendelse yderligere.

3.Adgang til uddannelse i medlemsstaterne

Det tekniske personale, der håndterer udstyr med fluorholdige drivhusgasser, vil sandsynligvis også være det personale, der skal yde disse tjenester i forbindelse med udstyr, hvori der benyttes alternative kølemidler. I henhold til kravene i den tidligere forordning om fluorholdige drivhusgasser (forordning (EF) nr. 842/2006) har alle medlemsstater foretaget underretning om autorisations- og uddannelsesordninger med henblik på at anvende udstyr indeholdende fluorholdige drivhusgasser i de relevante sektorer. På grundlag af en undersøgelse rettet mod medlemsstaternes myndigheder blev det fastslået, at 160 000 uddannede og autoriserede teknikere med speciale i fluorholdige drivhusgasser i dag arbejder med stationært køle-, luftkonditionerings- og varmepumpeudstyr og betjener i alt 40 000 autoriserede virksomheder. Der er i gennemsnit 40 uddannede teknikere med speciale i fluorholdige drivhusgasser og 10 autoriserede virksomheder pr. 100 000 indbyggere. Markedet er domineret af talrige, meget små virksomheder.

16 medlemsstater oplyste, at de råder over et centralt person- og virksomhedsregister med henblik på at få adgang til lister over de teknikere og virksomheder, der har autorisation til at håndtere fluorholdige drivhusgasser. Centrale registre er nyttige for slutbrugere, der ønsker at kontrollere, at de benytter autoriserede teknikere efter gældende regler. I medlemsstater, hvor der ikke findes et centralt register, skal denne kontrol foretages gennem det relevante autorisationsorgan.

Den aktuelle situation med hensyn til adgang til uddannelse i alternative kølemidler er sammenfattet i tabel 2. En ret stor andel (71 %) af medlemsstaterne tilbyder uddannelse i ammoniak (da dette kølemiddel allerede er blevet anvendt længe), mens adgangen til uddannelse er meget ringere for andre alternative kølemidler. Andelen af teknikere, der er uddannet i de forskellige alternative kølemidler, i procent af det samlede antal uddannede teknikere med speciale i fluorholdige drivhusgasser, er meget lille. I modsætning til fluorholdige drivhusgasser, hvor der er en obligatorisk autorisationsordning, som giver medlemsstaternes embedsmænd et middel til at opnå nøjagtige data om antallet af autoriserede teknikere, er dette imidlertid ikke tilfældet for alternative kølemidler. Det er derfor sandsynligt, at det faktiske antal teknikere, som er uddannet i alternative kølemidler, er højere end det tal, der fremgår af undersøgelsen. Mulighederne for uddannelse i alternative kølemidler synes dog fortsat kun at blive udnyttet i ringe grad.

Tabel 2: Analyse af uddannelsen i klimavenlige alternative kølemidler som erstatning for fluorholdige drivhusgasser

Ammoniak CO2 Kulbrinter: små hermetiske anlæg Kulbrinter: større anlæg (splitanlæg, kølere) HFO'er Uddannelse til rådighed i landet (% af medlemsstaterne) 71 % 52 % 48 % 35 % 20 % Andel af autoriserede medarbejdere med speciale i fluorholdige drivhusgasser, som er uddannet i alternative kølemidler 2,3 % 2,2 % 0,7 % 0,05 % 0 %

Uddannelsen omfatter teoretisk viden om samt praktisk uddannelse i det relevante udstyr. Sidstnævnte aspekt er mere omkostningsintensivt, da det kræver oprettelse af tilstrækkeligt udstyrede uddannelsescentre. Visse relevante uddannelsescentre findes allerede i medlemsstaterne, idet man i 14 af disse har identificeret ca. 90, der tilbyder teoretisk uddannelse, og ca. 50, der tilbyder praktisk uddannelse. Den geografiske fordeling viser, at adgangen til sådanne faciliteter er langt bedre i nogle medlemsstater end i andre. Strukturen i branchen, hvor mikrovirksomheder er så fremherskende, er en potentiel hindring for gennemførelse af uddannelse i klimavenlige alternativer. Det er forholdsvis vanskeligt for meget små virksomheder at finansiere den uddannelse, der kræves i forbindelse med den brede vifte af alternativer, som efterhånden findes.

En række medlemsstater har rapporteret om initiativer til fremme af udnyttelsen af uddannelsesmulighederne inden for klimavenlige alternative kølemidler. Nogle medlemsstater vil medtage aspekter af disse alternative kølemidler i deres uddannelseskvalifikationer (Det Forenede Kongerige, Spanien), andre har planer om at oprette yderligere specifikke uddannelsesfaciliteter (Tyskland, Nederlandene), og atter andre finansierer projekter vedrørende uddannelsesknowhow, fremme af alternative kølemidler og bevidstgørelse af virksomhederne om behovet for uddannelse (Bulgarien, Estland). Endvidere har nogle nationale uddannelsesorganisationer planer om at forbedre uddannelsen i alternative kølemidler.

4.Initiativer i den private sektor og andre initiativer

Til trods for manglende ufravigelige krav vedrørende alternative kølemidler på EU-plan har branchen gennemført konkrete initiativer med hensyn til uddannelse i klimavenlige alternative kølemidler, til dels på grund af retlige sikkerhedskrav og andre krav, jf. gennemgangen i afsnit 2 ovenfor. På denne måde stiller producenter af produkter, hvori der anvendes alternative kølemidler, i de fleste tilfælde selv uddannelse til rådighed samt specialiseret personale til at udføre vedligeholdelsesaktiviteter for slutbrugere. Dette er f.eks. tilfældet for de store centraliserede CO2-baserede kølesystemer i supermarkederne.