KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 18.11.1998 
KOM(1998) 649 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
OG REGIONSUDVALGET 
OM 
EN SKOVBRUGSSTRATEGI 
FOR DEN EUROPÆISKE UNION 
Indholdsfortegnelse 
Indledning 
I. PROBLEMER OG UDFORDRINGER FOR SKOVBRUGET I DEN 
EUROPÆISKE UNION 
1. Generelle bemærkninger 
- Skovressourcer 
- EU's skovbaserede industrier - struktur og konkurrencedygtighed 
- De europæiske skoves mangfoldighed 
- Trusler mod skovene 
2. En bæredygtig forvaltning af skovene er af vital betydning for naturen og 
samfundet 
3. Nøgleanliggender 
II. EN FÆLLES STRATEGI FOR EU OG MEDLEMSSTATERNE 
1. Strategiens mål og ledende principper 
2. Hvilken rolle kan og skal Den Europæiske Union spille? 
3. Medlemsstaternes rolle 
III. FÆLLESSKABETS HANDLINGSPLAN FOR SKOVBRUGET 
A. INDLEDNING 
B. EKSISTERENDE FORANSTALTNINGER OG ANVENDELSEN OG 
VIDEREUDVIKLINGEN AF DEM 
1. Forordninger vedrørende struktur- og ledsageforanstaltninger i 
tilknytning til den fælles landbrugspolitik 
2. Fællesskabsordningen for beskyttelse af skovene mod luftforurening 
3. Skovbrande 
4. Indførelse af et EF-system for information og kommunikation vedrørende 
skovbruget (EFICS) 
5. Det indre marked og samhandelen 
6. EU's skovbaserede industrier 
7. EF-støtte til skovbrugsforskning 
8. Udviklingssamarbejde 
9. Internationalt samarbejde på paneuropæisk og globalt plan 
10. Koordination 
C. SKOVBRUGSFORANSTALTNINGER INDEN FOR RAMMERNE AF 
AGENDA 2000 
1. Støtte til medlemsstaternes indsats for at fremme en bæredygtig 
forvaltning af skovene 
2. Førtiltrædelsesforanstaltninger 
D. SPECIFIKKE SKOVBRUGSRELATEREDE ASPEKTER 
1. Bevarelse af skovenes biodiversitet 
2. Træ som energikilde 
3. Klimaændringer 
4. Skovcertificering 
E. KONKLUSION 
Indledning 
Europa-Parlamentet vedtog den 31. januar 1997 på grundlag af EF-traktatens artikel 
138 B en beslutning om Den Europæiske Unions skovbrugsstrategi , hvori 
Kommissionen opfordres til at forelægge "et lovgivningsmæssigt forslag om en 
europæisk skovbrugsstrategi" i overensstemmelse med en række betragtninger og 
henstillinger. 
Den foreliggende meddelelse har et dobbelt sigte: 
- at forelægge et sammenhængende udkast til en skovbrugsstrategi for Den 
Europæiske Union 
- at imødekomme Europa-Parlamentets anmodning under samtidig hensyntagen til 
udtalelserne fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget . 
Den foreslåede strategi skal ses i sammenhæng med de vedtagne internationale 
principper og de indgåede internationale forpligtelser, navnlig inden for rammen af 
FN's konference om miljø og udvikling (f.eks. Kyoto-protokollen om 
klimaændringer) og de paneuropæiske konferencer om beskyttelse af skovene5. 
EU's skovbrugsstrategi er baseret på anerkendelse af de europæiske skoves 
mangfoldighed, deres mangesidede funktioner og behovet for økologisk, økonomisk 
og social bæredygtighed . 
I. Problemer og udfordringer for skovbruget i Den Europæiske Union 
1. Generelle bemærkninger 
Skovressourcer 
Det anslås, at 3.500 mio. hektar eller 27% af verdens samlede landareal er dækket af 
skov. Over 60% af verdens skove findes i syv lande: Den Russiske Føderation, 
Brasilien, Canada, USA, Kina, Indonesien og Congo (Zaire). 
Europa har omkring 215 mio. hektar skov eller andet trædækket terræn svarende til 
30% af kontinentets samlede areal. Skovarealet er for øjeblikket stabilt eller stigende 
og er karakteriseret ved mange forskellige klimatiske, geografiske, økologiske og 
socioøkonomiske forhold. 
A4-0414/96, EFT C 55 af 24.2.1997, s. 22 
Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Situationen og problemerne i EU's skovbrug og 
mulighederne for at udbygge skovbrugspolitikken" af 24.4.1997, EFT C 206 af 7.7.1997, s. 128 
Regionsudvalgets udtalelse om "Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU" af 
19.11.1997, EFT (CdR 268/97 endelig udg.), EFT C 64 af 27.2.1998, s. 25 
UNCED, Rio de Janeiro 1992 
Strasbourg (1990), Helsinki (1993), Lissabon (1998) 
Begrebet bæredygtig forvaltning af skovene blev i 1993 defineret på den tværeuropæiske 
ministerkonference om beskyttelse af skovene i Europa som forvaltning og udnyttelse af skove og 
skovarealer på en sådan måde, at deres biodiversitet, produktivitet, regenereringsevne og vitalitet 
bevares og deres potentiale opretholdes til nu og i fremtiden at udfylde økologiske, økonomiske og 
samfundsmæssige funktioner på lokalt og nationalt plan, uden at der sker skade på andre 
økosystemer. 
EU har et skovareal på 130 mio. hektar svarende til 36% af det samlede areal. Heraf 
udnyttes 87 mio. hektar kommercielt (de forvaltes med henblik på træproduktion og 
ikke-trærelaterede varer og tjenesteydelser). 
I sammenligning med de uhyre arktiske og tropiske skove i andre dele af verden kan 
EU's skovressourcer umiddelbart forekomme ubetydelige. Men efter Østrigs, Finlands 
og Sveriges tiltrædelse er EU blevet verdens næststørste producent af 
træindustriprodukter, den største importør af skovprodukter og den tredjestørste 
eksportør af skovprodukter. 
EU's skovbaserde industrier: struktur og konkurrencedygtighed 
• De skovbaserede industrier består af træforarbejdningsindustrier, bl.a. savskæreri, 
udskæring af træplader, fremstilling af byggekomponenter og 
emballagefremstilling; papirmasse-, papir- og papfremstilling og forarbejdning 
heraf; og længere fremme i processen trykkeri og offentliggørelse. 
• I denne industri findes der såvel internationale og regionale som lokale 
virksomheder, hvoraf nogle er store multinationale selskaber, medens 
hundredtusindvis andre er små og mellemstore virksomheder, hvoraf de fleste er 
privatejede. 
• I alt beløber værdien af EU's skovbaserede industriproduktion sig til 300 mia. 
ECU, svarende til 10% af værdien af den samlede fremstillingsindustri. Ifølge de 
officielle statistikker beskæftiger disse industrier omkring 2,2 mio. mennesker i 
den Europæiske Unions 15 medlemsstater. 
• EU har den største handel med skovprodukter og er den næststørste forbruger af 
skovprodukter i verden. Der er ganske vist et samlet overskud på handelsbalancen, 
men EU er nettoimportør af råvarer, navnlig udskåret træ, for størstedelens 
vedkommende fra de øst- og centraleuropæiske lande og CIS, og træmasse fra 
Nord- og Sydamerika og andre områder med stor væksthastighed og lave 
omkostninger. Inden for visse sektorer med et særligt højt hjemmeforbrug er EU 
storeksportør, navnlig af produkter med stor værditilvækst. 
• EU's træindustri opnår fordele ved både at anvende friske fibre og genbrugstræ og 
-papir. 
• Grundlaget for EU's skovbaserede industrier i visse områder er en fragmenteret 
skovressource, hvilket kombineret med andre ulemper gør EU-træ mindre 
konkurrencedygtigt end træ andetsteds fra. 
• Med henblik på at forblive konkurrencedygtige fremover må EU's skovbaserede 
industrier sikre sig en sikker og konkurrencedygtig råvareforsyning og på grundlag 
af en intensiv F&U-indsats fokusere på specialisering, kvalitet og innovation. 
Det fremgår af ovenstående, at skovbrugssektoren er af stor økonomisk betydning for 
EU. 
Europæiske skoves mangfoldighed 
De klimatiske, økologiske og biologiske forudsætninger for skovenes vækst varierer 
stærkt i EU. Middelhavslandene tilhører den submediterrane zone, mens de nordiske 
lande og bjergområderne ligger i den arktiske/alpine zone. 
65% af EU's skovareal er privatejet. De private skove er fordelt på 12 mio. ejere, og 
hovedparten er familiebrug på under fem hektar, og skovparcellernes gennemsnitlige 
størrelse er således relativt lav. Skovenes ejerforhold varierer stærkt. I Grækenland og 
Irland ejer staten således to tredjedele af skovarealet, medens skovene i vid 
udstrækning ejes af virksomheder og lokalsamfund i Belgien, Spanien, Italien, 
Luxembourg, Frankrig og Tyskland. 
Trusler mod skovene 
Udover den skovrydning, der skyldes byernes vækst, industriel anvendelse af skovene 
og anlæg af transportinfrastrukturer m.v., er der en række andre faktorer, der udgør en 
trussel mod skovenes sundhedstilstand : luftforurening, brande, ekstreme klimatiske 
forhold, skadedyr og sygdomme. Disse trusler kan alvorligt forringe og i nogle 
tilfælde ødelægge skovenes økosystemer. Mellem 350.000 og 500.000 hektar skov 
lægges øde af brande i EU hvert år, og det anslås, at omkring en tredjedel af de 
europæiske skove er synligt luftforureningsskadede. 
2. En bæredygtig forvaltning af skovene er af vital betydning for naturen og 
samfundet 
Traditionelt anses skovenes vigtigste funktion for at være deres funktion som 
råstofleverandør, dvs. som en vedvarende kilde til tømmer, harpiks, kork og andre 
produkter som svampe og bær. Udover den økonomiske rolle frembyder skovene 
mange andre samfundsnyttige fordele. Den øgede fritid har f.eks. medført, at skovene 
i stigende grad udnyttes til rekreative formål . Også skovenes miljøbeskyttende 
funktion tillægges stor værdi, det gælder f.eks. i forhold til biodiversiteten, lokale og 
regionale klimaforhold og vand- og jordbeskyttelse. I bjergområder beskytter skovene 
Q 
desuden mod erosion og laviner . I løbet af det seneste årti har skovenes funktion som 
opsamlingssted for kulstof fået stadig større betydning . Størsteparten af skovene 
udnyttes til flere af de ovennævnte formål, og derfor kan skovenes værdi bedst 
sammenfattes i begrebet mangesidethed. Det betyder f.eks., at selektiv hugst i en skov, 
hvis vigtigste funktion er at beskytte jordbunden, men som også har betydning for 
biodiversiteten og derudover anvendes til rekreative formål, ikke medfører, at nogen 
af de andre funktioner går tabt. 
3. Nøgleanliggender 
De vigtigste udfordringer på skovbrugsområdet er følgende: 
- fremme af skovbrugssektoren som et led i udviklingen af landdistrikter og navnlig 
med henblik på jobskabelse og -bevarelse i landdistrikterne 
Det anslås, at skovene i de nordiske lande har mindst 400 mio. besøgende årligt. 
I mediterrane skovafvandingsområder borteroderes 2-3 tons/ha/år, medens der på nøgne jorder 
borteroderes helt op til 20-30 tons/ha/år. 
Ifølge Dobris-rapporten binder de europæiske skove omkring 2,8 Gt kulstof i træer og visne blade 
plus 3-4 Gt i skovenes jordbund. 2.8 Gt kulstof svarer til emissionen af kulstof fra fossile 
brændstoffer i EU over en 4-årig periode. 
beskyttelse af det naturlige miljø og skovarven (beskyttelse af jordbunden, 
beskyttelse mod erosion, vandregulering, forbedring af luftkvaliteten, binding af 
kulstof, bekæmpelse af klimaændringer, beskyttelse af naturlige levesteder og 
biodiversiteten) samt genopretning af beskadigede skove 
opretholdelse af skovenens sociale og rekreative funktioner 
forbedring af en økologisk, økonomisk og samfundsmæssigt bæredygtig 
skovforvaltning inden for det indre markeds rammer og på linje med EU's 
internationale forpligtelser, herunder handelsregler, der er forenelige med WTO 
støtte til internationalt og paneuropæisk samarbejde om beskyttelse af skovene på 
europæisk og globalt plan (se nedenfor), navnlig for at undgå ødelæggelse af 
skovene andre steder i verden, som på lang sigt kan indvirke på skovenes og 
miljøets bæredygtighed på verdensplan 
opfyldelse af det femte miljøhandlingsprograms mål og beskyttelse af skovene mod 
afskovning, skovbrande og luftforurening 
styrkelse af skovenes kapacitet til at binde og opsamle kuldioxid, navnlig i et efter-
Kyoto perspektiv 
fremme af træs og andre skovbrugsprodukters miljøværdier 
forbedring af EU's skovbaserede industriers konkurrenceevne. 
De Forenede Nationers konference om miljø og udvikling flJNCED) og opfølgningen af den 
FN's konference om miljø og udvikling i Rio de Janeiro 1992 understregede skovenes stadig større 
betydning for en bæredygtig udvikling og beskyttelsen af miljøet. Konceptet bæredygtig 
skovforvaltning anerkendes som et grundlæggende ledende princip af alle de deltagende lande. Af de 
forpligtelser, der er indgået, er de følgende særligt vigtige : 
• den ikke-bindende autoritative erklæring om principper for en global konsensus om forvaltning, 
bevarelse og bæredygtig udnyttelse af alle skovtyper 
• Kapitel 11 i Agenda 21 (om bekæmpelse af skovrydning) - hvori der er fastsat 4 hovedprincipper: 
- opretholdelse af de mangesidede funktioner i alle skovtyper og trædækkede arealer 
- beskyttelse, bæredygtig forvaltning og bevarelse af alle skovtyper og genopretning af 
beskadigede områder ved skovrehabilitering, skovplantning, genplantning og andre 
rehabiliteringsforanstaltninger 
- fremme af en effektiv anvendelse af skovene og effektive vurderingssystemer med henblik på 
optimal udnyttelse af de varer og tjenesteydelser, der hidrører fra skovområderne 
- kapacitetsopbygning og/eller styrkelse af kapaciteten med hensyn til planlægning, vurdering og 
systematisk overvågning af skovene og skovrelaterede programmer, projekter og aktiviteter, 
herunder kommercielle aktiviteter 
• konventionerne om biologisk mangfoldighed, ørkendannelse og klimaændringer og de hertil 
knyttede protokoller og arbejdsprogrammer (bl.a. Kyoto-protokollen). 
Disse globale principper for bæredygtig udvikling skal tages i betragtning i forbindelse med 
udformningen af en skovbrugsstrategi for EU, navnlig ved at: 
- gennemføre de heraf følgende skovrelaterede forpligtelser på europæisk plan 
- bidrage til at fremme en bæredygtig udvikling inden for udviklingssamarbejdet på skovområdet på 
grundlag af gennemførelse af Det Internationale Skovpanels (IPF) forslag 
- fortsætte policy-dialogen om skove på internationalt plan med henblik på en aftale om indførelse af 
et juridisk bindende instrument gældende for alle skovtyper. 
Den paneuropæiske proces vedrørende beskyttelse af skovene 
Ministerkonferencerne om beskyttelse af skovene i Europa er et led i samarbejdet mellem europæiske 
lande på skovområdet (38 europæiske lande samt Det Europæiske Fællesskab). Med disse konferencer 
har de europæiske lande givet et fælles politisk tilsagn om at fremme en bæredygtig udvikling af 
skovressourcerne i overensstemmelse med Agenda 21 og de ikke-bindende "skovprincipper", der blev 
vedtaget af UNCED, under hensyntagen til de særlige forhold, der gør sig gældende for europæiske 
skove. 
De europæiske lande og Unionen har vedtaget følgende beslutninger på konferencerne i henholdsvis 
Strasbourg (1990), Helsinki (1993) og Lissabon (1998): 
51 : Europæisk net af områder for permanent overvågning af skovøkosystemerne 
52 : Bevarelse af skovenes genressourcer 
53 : Decentral europæisk databank om skovbrande 
54 : Tilpasning af forvaltningen af skove i bjergområder til nye miljøbetingelser 
55 : Udbygning af EUROSILVA-netværket vedrørende forskning i træernes fysiologi 
56 : Europæisk netværk for forskning i skovøkosystemer 
Hl : Generelle retningslinjer for en bæredygtig forvaltning af skovene i Europa 
H2 : Generelle retningslinjer for bevarelse af europæiske skoves biodiversitet 
H3 : Samarbejde på skovbrugsområdet med lande med overgangsøkonomier 
H4 : Strategier for en langsigtet tilpasning af Europas skove til klimaændringer 
LI Mennesker, skove og skovbrug: styrkelse af de socioøkonomiske aspekter af en bæredygtig 
skovforvaltning 
L2 : Paneuropæiske kriterier, indikatorer og tærskelværdier for bæredygtig skovforvaltning. 
Disse beslutninger omfatter de vigtigste aspekter af beskyttelse, bevarelse og bæredygtig udvikling af 
Europas skove og fastlægger retningslinjer for opnåelsen af disse tre mål, hvilket ligeledes indebærer, 
at de målsætninger, der er fastsat i konventionen om biologisk diversitet, opfyldes. Beslutningernes 
store spændvidde er en af hovedårsagerne til, at Europa-Parlamentet har understreget det 
paneuropæiske samarbejdes store betydning for EU's skovbrugsstrategi. 
II. En fælles strategi for EU og medlemsstaterne 
1. Strategiens mål og ledende principper 
Det overordnede mål for EU's skovbrugsstrategi bør være at styrke en bæredygtig 
udvikling og forvaltning af skovene i overensstemmelse med de "skovprincipper", der 
blev vedtaget på FN's konference om miljø og udvikling, og de beslutninger, der er 
vedtaget på de paneuropæiske ministerkonferencer om beskyttelse af skovene (jf. 
ovenfor). Strategien fastlægges og gennemføres inden for rammerne af 
medlemsstaternes nationale og subnationale skovprogrammer eller tilsvarende 
instrumenter og - under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet - via en indsats fra Det 
Europæiske Fællesskabs side på områder, hvor det giver en merværdi. 
En skovbrugsstrategi for Unionen bør bygge følgende ledende principper: 
- bidrage til at opfylde fællesskabspolitikkernes mål 
- bidrage til at opfylde de internationale forpligtelser, medlemsstaterne og Unionen 
har indgået 
- give plads for en fleksibel approach baseret på subsidiaritetsprincippet 
- fungere i overensstemmelse med principperne om frie varebevægelser og fri 
konkurrence og forhindre konkurrenceforvridning 
- forbedre EU's skovbrugssektors konkurrenceevne, herunder skovbrugs- og 
skovbaserede industrier 
- bidrage til at øge potentialet for større velstand og beskæftigelse i landdistrikterne 
og industrien i et bæredygtigt samfund, navnlig i mange landdistrikter med få 
økonomiske alternativer 
- styrke princippet om integrering af bæredygtig udvikling og miljøbeskyttelse i 
skovrelaterede politikker. 
2. Hvilken rolle kan og skal Den Europæiske Union spille? 
Traktaterne om Den Europæiske Union indeholder ingen bestemmelser om en fælles 
skovbrugspolitik. Forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af skovene er ikke 
desto mindre et vitalt aspekt i en række fællesskabspolitikker, såsom landbrugspolitik 
og udvikling i landdistrikter, miljø, handel, det indre marked, forskning, industri, 
udviklingssamarbejde og energipolitik. 
Handlingsgrundlaget inden for rammen af de eksisterende beføjelser i henhold til 
traktaten er følgende: 
• med deres mangesidede funktioner er skovene af afgørende betydning for 
landdistrikternes udvikling og udgør en vigtig komponent i en politik for 
integreret udvikling af landdistrikterne, navnlig på grund af deres bidrag til at 
højne indkomstniveauet og øge beskæftigelsen samt deres økologiske og sociale 
værdi 
• skovene og deres mangfoldighed er en vigtig del af det europæiske naturlige 
miljø og beskyttelsen og bevarelsen af dem er et vigtigt aspekt i en række 
fællesskabspolitikker. Beskyttelsen af skovenes mangfoldighed er endvidere 
omfattet af særlige milj øforanstaltninger såsom EU's biodiversitetsstrategi, 
Natura 2000 og gennemførelsen af konventionen om klimaændringer 
• for skovprodukter, navnlig træ (samt kork og harpiks), gælder reglerne for det 
indre marked, herunder EU's normale konkurrenceregler for statsstøtte, fusioner 
og karteller. 
En række foranstaltninger inden for de eksisterende fællesskabspolitikker har en 
væsentlig indflydelse på skovområdet. Endvidere er der en direkte og indirekte 
sammenhæng mellem Fællesskabets og medlemsstaternes skovbrugspolitik. Unionen 
har således en vigtig rolle at spille i bestræbelserne på at nå de mål, som 
medlemsstaterne og Unionen fastsætter inden for strategiens rammer. 
3. Medlemsstaternes rolle 
I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet henhører planlægningen og 
gennemførelsen af skovprogrammer og tilsvarende instrumenter under 
medlemsstaterne. Disse programmer er et vigtigt instrument for udmøntningen af de 
principper, der blev fastlagt på FN's konference om miljø og udvikling, Det 
Mellemstatslige Skovpanels (IPF) handlingsforslag, de beslutninger, der blev vedtaget 
på de paneuropæiske konferencer i Strasbourg, Helsinki og Lissabon, 
medlemsstaternes initiativer inden for rammerne af internationale konventioner 
(såsom konventionerne om klimaændringer, biologisk mangfoldighed, ørkendannelse 
og grænseoverskridende luftforurening) samt det femte miljøhandlingsprogram. 
III. Fællesskabets handlingsplan 
A. Indledning 
Samtidig med at tilgodese de eksisterende skovbrugsrelaterede EU-foranstaltninger er 
EU's handlingsplan for skovbrugsstrategien frem for alt baseret på to 
kommissionsforslag som led i Agenda 2000: forslaget om en ny forordning om støtte 
til udvikling af landdistrikterne og forslaget om en forordning om fællesskabsstøtte 
til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i 
ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden . Disse forslag til 
retsforskrifter kombineret med de eksisterende foranstaltninger er Kommissionens 
svar på Parlamentets initiativ. 
Denne meddelelse dækker ikke evalueringen af tidligere skovforanstaltninger. Der er 
fx givet en vurdering af skovbrugsforanstaltningerne i rapporten om anvendelsen af 
Nationale og subnationale programmer etablerer en overordnet ramme, inden for hvilken 
skovbrugsanliggender kan behandles som led i indsatsen for at fremme en bæredygtig 
skovforvaltning. De er redskaber for planlægning, gennemførelse og overvågning af skovbrugs- og 
skovrelaterede aktiviteter og skaber et grundlag for en koordineret gennemførelse af programmer 
og aktiviteter med deltagelse af alle berørte parter på basis af indbyrdes aftalte mål og strategier. 
KOM(1998)158 endelig udg. - Forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til udvikling af 
landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) (EFT C 
170 af 4.6.1998, s. 67) 
KOM(1998)153 endelig udg. (EFT C 150 af 16.5.1998, s. 14) 
forordning (EØF) nr. 2080/92 om støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget13, 
den nylig offentliggjorte rapport om skovenes tilstand og rapporten om EU's 
informationssystem for skovbrande . Der er også foretaaget forskellige vurderinger af 
programmer, som forvaltes af strukturfondene. 
B. Eksisterende foranstaltninger og anvendelsen og videreudviklingen af dem 
1. Forordninger vedrørende struktur- og ledsageforanstaltninger i tilknytning til 
den fælles landbrugspolitik 
En styrkelse af de følgende skovbrugsforanstaltninger er et centralt punkt i 
Kommissionens forslag om udvikling af landdistrikter inden for rammerne af Agenda 
2000, og de omtales derfor mere indgående i afsnit Cl: 
• Forordning om støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget tager sigte på at 
fremme skovrejsning som en alternativ udnyttelse af landbrugsjorden og udvikling 
af skovbrugsaktiviteter i landbruget. Denne horisontale foranstaltning er en af 
ledsageforanstaltningerne til reformen af den fælles landbrugspolitik (EUGFL-
Garantisektionen). I perioden 1993-1997 blev der gennemført skovrejsning på over 
500.000 ha landbrugsjord, og ca. 26.000 landbrugere har udnyttet ordningen til at 
forbedre deres eksisterende skovarealer gennem nye investeringer. I den 
ovennævnte rapport om forordningens anvendelse blev det understreget, at det var 
fortidligt at drage endelige konklusioner efter en kort gennemførelsesperiode, men 
samtidig var der positive kommentarer til forordningens mål, fx med hensyn til: 
- ordningens bidrag til landdistriktsudviklingen ved fremme af alsidige 
aktiviteter, dynamisk arealanvendelse og ordentlig landskabspleje, selv om 
skovrejsning sandsynligvis kun havde begrænset indvirkning på nedbringelsen 
af landbrugets overskudsproduktion 
- tiltag med henblik på miljøet, såsom forebyggelse af erosion og ørkendannelse, 
fremme af biodiversitet og regulering af vandkredsløbet 
- forordningens bidrag til den overordnede målsætning for skovbrugspolitikken 
på regionalt og nationalt plan. 
i n 
• Forordning om styrkelse af skovene som led i udviklingen af landdistrikter 
tillader støtteforanstaltninger til en lange række skovbrugsforanstaltninger med 
henblik på at styrke skovenes økonomiske, økologiske og sociale funktion som et 
led i de operationelle programmer for mål 1-, 5b- og 6-områder. Desuden kan 
regionaludviklingsforanstaltninger i mål 1- og 2-områder omfatte aktioner i 
skovbrugssektoren. EF støtter regionerne med en lang række foranstaltninger, 
såsom oprettelse og forbedring af planteskoler, foranstaltninger for bevarelse af 
jordbund og vand, udvidelse og genoprettelse af skovarealer i områder, der er truet 
af erosion og oversvømmelser, genoprettelse af skovarealer,der er beskadiget af 
Beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om anvendelsen af forordning (EØF) 
nr. 2080/92 om en fællesskabsordning med støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget 
(KOM(97)630 endelig udg. af 28.11.1997) 
De europæiske skoves tilstand, sammenfattende rapport 1998, ISSN 1020-587X 
Skovbrande i den sydlige del af Den Europæiske Union 1989-1993, ISBN 92-827-5369-7 
Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 (EFT L 215 af 30.7.1992, s. 96) 
Rådets forordning (EØF) nr. 1610/89 (EFT L 165 af 15.6.1989, s. 3) 
10 
brande eller andre naturlige fænomener, forbedringer af skovdyrkning og 
infrastrukturer og startstøtte til skovforvaltningssammenslutninger. Der gives 
prioritet til regionalprogrammer i områder, hvor fremme af skovbruget kan 
medvirke til at forbedre økonomien i det pågældende område, hvor bevarelse af 
jordbund og vand og foranstaltninger til bekæmpelse af erosion spiller en stor rolle, 
eller hvor skovenes samfundsmæssige og rekreative funktion er af særlig 
betydning. 
i o 
• Forordning om forarbejdning og afsætning af skovbrugsprodukter tillader støtte 
til den første forarbejdning af skovbrugsprodukter i forarbejdningsindustrier i mål 
5a-områder. Det drejer sig fx om fældning, afgrening, afbarkning, opskæring, 
oplagring, behandling og tørring. Finansieringen af investeringer tager først og 
fremmest sigte på investeringer i små og mellemstore virksomheder, hvis 
omstrukturering og rationalisering kan bidrage til forbedring og økonomisk 
udvikling i landbruget og landdistrikterne. 
2. Fællesskabsordningen for beskyttelse af skovene mod luftforurening 
Med denne forordning oprettes der et observationsnetværk, der tilvejebringer 
ensartede periodiske opgørelser over luftforureningens skadevirkninger på skovene. 
Hermed tilvejebringes der oplysninger om skovenes generelle tilstand og om skovenes 
beskadigelsesgrad i de forskellige områder af Den Europæiske Union. Endvidere er 
der oprettet et EU-dækkende net til permanent overvågning af skovøkosystemerne, 
der kan øge indsigten i virkningerne a luftforurening og andre belastningsfaktorer på 
skovøkosystemerne på grundlag af indsamlede data vedrørende omfanget af og 
udviklingen i en række skovforurenende stoffer tillige med detaljerede oplysninger 
om basale økologiske parametre. Kommissionen og FN/ECE offentliggør årligt en 
rapport om de europæiske skoves tilstand. I rapporten om de europæiske skoves 
tilstand, sammenfattende rapport 1998, konstateres en støt stigning i nåle-/bladtabet i 
store områder i Europa, som hovedsagelig skyldes luftforurening og lange 
tørkeperioder, navnlig i Sydeuropa. 
Det er planen, at denne ordning på længere sigt skal udvikle sig til en ramme for et 
overvågningssystem, som dækker hele spektret af potentielle skadevirkninger på 
skovøkosystemerne hidrørende fra luftforurening, klimaændringer, sygdomme, 
skadedyr og andre belastningsfaktorer. Det er endvidere hensigten at oprette en 
database, der kan skabe en solid vidensbase for beslutningstagere og forskere med 
henblik på at forbedre beskyttelsen af skovøkosystemerne. 
Kommissionen agter at afholde en workshop i 1999 med deltagelse af videnskabelige 
eksperter og andre interesserede parter med henblik på en kritisk gennemgang af den 
nuværende viden og erfaring med gennemførte aktiviteter på dette område og åbne 
nye perspektiver for ændringer af den eksisterende lovgivning i år 2001. Et af de 
vigtigste mål for denne workshop vil være at strømline fremtidige aktiviteter som led i 
den EU-dækkende overvågning for at få en mere præcis viden om virkningerne af 
luftforurening og andre belastningsfaktorer på Europas skove og skovøkosystemer og 
dermed også bidrage til gennemførelsen af IPF's handlingsforslag (nr. 50). 
18 Rådets forordning (EØF) nr. 867/89 (EFT L 91 af 6.4.1990, s. 7) 
19 Rådets forordning (EØF) nr. 3528/86 (EFT L 326 af 21.11.1986, s. 2) 
11 
Direktiv 96/62EF om vurdering og styring af luftkvalitet etablerer en ramme for 
måling, rapportering og forbedring af luftkvaliteten i EU. Direktivet understreger 
nødvendigheden af lokale og regionale handlingsplaner, som kan bidrage til at 
fremme overholdelsen af grænseværdierne. Der er planer om en gennemføre en 
regelmæssig vurdering af luftkvaliteten, herunder også i skove, som et vigtigt 
instrument for lokale myndigheder. Skove er udtrykkeligt nævnt i bilag 2 til direktivet 
som en faktor, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af grænseværdier og 
tærskelværdier for forureningsvarsling. Vurdering af data vedrørende luftforurenende 
stoffers indvirkning på skovene, herunder ozon, er vigtig og skal koordineres med 
eksisterende aktiviteter, navnlig inden for rammen af Rådets forordning (EØF) nr. 
3528/86 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1091/94. 
3. Skovbrande 
Skovbrande er en af de væsentligste hindringer for en bæredygtig udvikling af 
halvdelen af EU's skove. Unionen medfinansierer i øjeblikket foranstaltninger til 
forebyggelse af skovbrande inden for rammen af politikken for udvikling af 
landdistrikterne og gennem den særlige fællesskabsaktion til beskyttelse af skovene 
mod brande. 
Denne aktion støtter medlemsstaternes indsats for at forebygge skovbrande og giver 
endvidere mulighed for at sammenkoble skovbrugsforanstaltninger, der modtager 
støtte fra andre kilder, som f.eks. støtte til udvikling af landdistrikter i brandtruede 
risikoområder, med beskyttelsessystemer inden for rammen af globale planer for 
beskyttelse mod skovbrande. 
Samhørighedsfonden yder ligeledes støtte til rehabilitering af brandhærgede 
skovområder med henblik på at forebygge erosion og sikre vandressourcerne. 
Den særlige EF-aktion til beskyttelse af skovene mod brande vil blive videreført og 
styrket i lyset af dens positive indvirkning på beskyttelsesforanstaltningernes 
effektivitet og vigtigheden af at etablere en sammenhængende ordning for beskyttelse 
af eksisterende skove og nyplantninger. 
Der vil blive lagt vægt på et tæt samarbejde med eksperterne i Den Stående 
Skovbrugskomité, og aktionen vil være baseret på EF-informationssystemet 
vedrørende skovbrande. Dette system giver mulighed for en mere præcis vurdering af 
forebyggelsesforanstaltningerne og for om nødvendigt at ændre fastlagte prioriteter; 
som et led i opfølgningen af de paneuropæiske konferencer om beskyttelse af skovene 
i Europa og gennemførelsen af IPF-handlingsforslagene (nr. 46) bidrager systemet 
ligeledes til udviklingen af internationalt samarbejde, både på paneuropæisk plan og 
mellem Middelhavslandene indbyrdes. 
20 Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 (EFT L 217 af 31.7.1992, s. 3) 
12 
4. Forordning om et EF-system for information og kommunikation vedrørende 
skovbruget flEFICS)21 
Denne forordning, der senest er ændret ved Rådets forordning nr. 1100/98 i 
overensstemmelse med Parlamentets beslutning tager sigte på følgende mål: 
- at forbedre kvaliteten af og tilskynde til de nødvendige tilpasninger af de nationale 
skovopgørelser, således at de kan opfylde informationsbehovet med henblik på 
rapportering om bæredygtig skovforvaltning i tæt samarbejde med medlemmerne 
af "Informal Intersecretariat Working Group" (repræsentanter for Kommissionen, 
22 
Eurostat, FN-ECE, FAO, OECD og ITTO ). Særlig vægt lægges på indsamling af 
objektive, sammenlignelige data baseret på paneuropæiske kriterier og indikatorer 
og på skovejerstrukturen i Unionen. 
Derudover vil muligheden for at anvende fjernovervågnings- og GIS-teknikker 
blive undersøgt, navnlig til indhentning af rumlige data som en supplerende 
informationskilde til de konventionelle statistikker med henblik på at opnå 
standardiserede og sammenhængende oplysninger om Europas skove 
- at indsamle oplysninger og forbedre formidlingen og kommunikationen ved at 
oprette en EU-database med alle relevante oplysninger om skovbrugsrelaterede 
fællesskabsforanstaltninger samt basisinformation om medlemsstaternes nationale 
og subnationale skovpolitikker og -programmer 
- at foretage en analyse af perspektiverne for skovbrugssektorens fremtidige 
udvikling med hensyn til handel, industri, beskæftigelse og miljøanliggender. 
Disse aktioner vil bidrage til gennemførelsen af IPF-forslagene (nr. 89) 
5. Det indre marked og samhandelen 
Kommercielle skovbrugs- og skovbaserede aktiviteter varetages af den private sektor, 
og produktionen af tømmer, der er den vigtigste kommercielle funktion, styres 
primært af markedskræfterne. 
EU's skovbrugssektor kan ikke ses isoleret fra skovbrugssektoren i andre lande. 
Foranstaltningerne skal være forenelige med vore internationale forpligtelser og 
enhver anden forpligtelse, som EU har indgået. Blandt andet er WTO-bestemmelserne 
for den internationale handel, herunder handels- og miljøspørgsmål, gældende for 
samhandelen med tredjelande med alle skovbrugsprodukter. 
Finanspolitiske foranstaltninger og støtteordninger til fordel for skovbruget udformes 
og gennemføres af medlemsstaterne; enhver form for støtte til skovbruget skal være 
forenelig med det indre markeds regler og meddeles Kommissionen. EU-støtten til 
skovbruget har generelt form af økonomiske bidrag til støtteordninger, som 
medlemsstaterne har indført inden for rammerne af deres skovbrugspolitikker og -
programmer; også EU-støtten skal tage hensyn til de gældende markedsregler og må 
ikke hindre konkurrencepolitikken i at fungere efter hensigten. 
21 Rådets forordning (EØF) nr. 1615/89 (EFTL 165 af 15.6.1989, s. 12) 
Den Internationale Organisation for Tropisk Træ 
13 
En række EU-retsinstrumenter har direkte betydning for skovbrugsrelaterede 
kommercielle aktiviteter. Det drejer sig især om følgende: 
tekniske og miljømæssige standarder for skovbrugsprodukter, der tager sigte på at 
forbedre driftsbetingelserne for skovbrug og skovbrugsindustrier i Fællesskabet 
og at fjerne konkurrencefordrejninger og hindringer for det frie marked 
fælles regler om kvalitet og markedsføring af forstligt formeringsmateriale, der 
har til formål at sikre kvaliteten af dette materiale i Fællesskabet; Kommissionen 
vil i nærmeste fremtid forelægge Rådet et forslag til nyt direktiv 
plantesundhedskontrol: Fællesskabet spiller en stadig mere aktiv rolle i 
beskyttelsen af skovøkosystemernes sundhedstilstand i kraft af dets ansvar for at 
forebygge plantesundhedsrisici hidrørende fra importeret tømmer, der for 
størstedelens vedkommende stammer fra tredjelande. 
Kommissionen mener, at de eksisterende og foreslåede fællesskabsforanstaltninger 
udgør et hensigtsmæssigt grundlag for kommerciel udnyttelse af skovene inden for det 
indre markeds rammer og foreslår derfor ikke nye initiativer på dette område. 
6. EU's skovbaserede industrier 
Hvad angår EU's skovbaserede industrier, ønsker EU-industrien at bidrage til en 
bæredygtig udvikling af hele skovbrugssektoren ved at bevare dens konkurrenceevne 
over for andre materialer på verdensplan og de udfordringer, som målene på 
miljøområdet indebærer, samtidig med, at de muligheder, som informationssamfundet 
byder på, udnyttes. 
De vigtigste indsatsområder for EU's skovbaserede industrier vil blive taget op i en 
særskilt meddelelse til Rådet og Parlamentet om en bæredygtig forbedring af 
konkurrenceevnen i EU's skovbaserede industrier. 
7. Fællesskabsstøtte til skovbrugsforskning 
I det fjerde rammeprogram for forskning, teknologi og udvikling (1994-1998), 
tilgodeses skovbrugsforskning primært under særprogrammet "Landbrug og fiskeri 
(herunder agro-industri, fødevareteknologi, skovbrug, akvakultur og udvikling af 
landdistrikter)") (FAIR-programmet). Også en række andre F&U-særprogrammer og -
aktioner omhandler skovbrugsrelaterede emner, det gælder navnlig: miljø- og 
klimaprogrammet, samarbejde med tredjelande og internationale organisationer -
INCO-programmet, samarbejde om videnskab og teknologi - COST-foranstaltninger, 
uddannelse og fremme af forskeres mobilitet samt foranstaltninger til fremme af 
indførelsen af ny teknologi SMV. 
For så vidt angår FAIR-programmet, er målene at: 
i) styrke den europæiske skovsektors konkurrenceevne gennem forbedring, 
konsolidering og harmonisering af forskningsaktiviteterne i Europa 
ii) at styrke beskyttelsen, udviklingen og udnyttelsen af de europæiske skove og 
Unionens opfyldelse af sine forpligtelser med hensyn til en bæredygtig 
mangesidet forvaltning af skovene. 
Konceptet skovbrug-træ-kæde indføres og implementeres under FAIR-programmet. 
Projekterne inden for dette område har udviklet sig fra at være relativt små projekter, 
14 
både med hensyn til omfang og budget, der fokuserede på at løse specifikke 
problemer i "kæden", til nu at være integrerede projekter, der har som mål at optimere 
effektiviteten og produktiviteten i hele "produktions- og forarbejdningskæden" og at 
skabe sammenhæng mellem hensynet til en bæredygtig produktion af skovressourcer 
og industriens og markedets behov. 
Hvad angår en mangesidet forvaltning af skovene, er de prioriterede områder: 
- skovbrugssektorens socioøkonomiske situation og hertil relaterede politikker; 
udbuds- og efterspørgselsperspektiverne på kort, mellemlang og lang sigt 
- skovbrugsøkosystemernes virkemåde og samspillet mellem skovbrug og 
økosystemer 
- naturlige og menneskeskabte faktorers indvirkning; årsagerne til skovdød, 
skovenes tilpasningsevne, beskyttelse i forbindelse med skovbrug og genopretning 
af beskadigede skove 
- bæredygtig og mangesidet forvaltning af skovene, analyse, metoder og 
hensigtsmæssige indikatorer, hensigtsmæssig skovrejsning, forvaltnings- og 
driftsteknikker og -metoder, genetisk forbedring af træer, modstandsdygtighed og 
kvalitet samt optimering af kombinerede landbrugs-skovbrugssystemer 
- støtte til korkproduktionen via genetisk forbedring og forbedring af produktions-, 
forvaltnings-, sundhedsbeskyttelses- og udnyttelsesteknikker 
Miljø- og klimaprogrammet lægger vægt på de skovrelaterede miljøaspekter. Udover 
forskningen i økosystemer er der forsket i virkningerne af luftforurening, 
klimaændringer og anvendelsen af gødningsstoffer for de europæiske skove. Der er 
desuden udviklet forvaltningsstrategier for bevarelsen af skovenes funktion som 
opsamlingssted for kulstof, og virkningerne af ændringer i arealanvendelsen er blevet 
vurderet ved anvendelse af fjernovervågningsredskaber og andre avancerede 
teknologier. 
Forskningssamarbejdet om tropisk skovbrug og samarbejdet med tredjelande og 
internationale organisationer vil blive behandlet i en kommende meddelelse fra 
Kommissionen om udvikling og samarbejde (se kapitel 8). 
Hvad fremtiden angår, har Kommissionen i april 1997 fremsat et forslag til det femte 
rammeprogram for forskning, teknologi og udvikling, som skal gælde for perioden 
1998-2002. Som det hedder i forslaget, skal den europæiske forskning effektiviseres 
og i højere grad rettes mod at imødekomme sociale og økonomiske behov. Konceptet 
"nøgleaktionsområde", der er indført som en overordnet forskningsstøttekategori, 
hvorunder tværfaglige og integrerede forskningstiltag vil fokusere på problemer af 
væsentlig socioøkonomisk betydning. 
Skovbrugsforskning er integreret i nøgleaktionsområdet "bæredygtigt landbrug, 
fiskeri og skovbrug, herunder integreret udvikling af landdistrikter" under 
særprogrammet "Livskvalitet og forvaltning af livsvigtige ressourcer". Målet er at 
finde frem til metoder og instrumenter, der kan forbedre bevarelsen, beskyttelsen og 
en bæredygtig mangesidet forvaltning af skovene og dermed støtte gennemførelsen af 
fællesskabsforanstaltninger og de internationale konventioner og aftaler og samtidig 
sikre sektorens konkurrencedygtighed og optimale udnyttelse. Desuden vil der blive 
forsket i skovbrugsproduktionssystemer og forarbejdningsteknologier, som kan 
bidrage til frembringelse af nye eller forbedrede skovprodukter med stor 
15 
værdiforøgelse og mindre negativ indvirkning på miljøet. Forskningsprioriteterne 
gælder følgende områder: 
- mangesidet forvaltning af skovene; støtte til skovpolitiske emner; diversificering 
(ikke-trærelateret anvendelse, landbrugs-skovbrugs-kvægbrugssystemer), 
mangesidet og bæredygtig forvaltning, der kombinerer kvalitetsproduktion med 
bevarelse og beskyttelse. Skovøkosystemernes biologiske mangfoldighed og 
beskyttelse af skovenes jordbund. 
- bæredygtig anvendelse af skovressourcerne til flere formål: skovbrug-træ-kæden: 
strategier for bæredygtig forvaltning og anvendelse af skovressourcerne; effektive, 
miljøvenlige forarbejdnings- og genbrugsteknikker; diversificerede produkter med 
stor værdiforøgelse, der imødekommer markedsbehovene og 
forbrugerefterspørgslen. 
Skovforskning er ligeledes et hovedaspekt inden for nøgleaktionsområdet "klima, 
globale ændringer og biodiversitet" under særprogrammet "Bevarelse af økosystemet" 
Der vil blive givet prioritet til forskning i økosystemer og biodiversitet og udvikling af 
strategier til bekæmpelse af klimaændringer som led i opfølgningen af Kyoto­
protokollen. Under dette særprogram vil der endvidere blive forsket i vedvarende 
energisystemer, navnlig energiproduktion på grundlag af biomasse. 
Gennemførelsen af de ovennævnte FTU-særprogrammer omfatter også aktiviteter og 
mekanismer til fremme, spredning og udnyttelse af FTU-resultater. 
8. Udviklingssamarbejde 
Det overordnede mål for Fællesskabets udviklingssamarbejde på skovområdet er at 
fremme en bæredygtig skovforvaltning i udviklingslandene som et led i 
bestræbelserne på at fremme en bæredygtig udvikling globalt. Dette mål vil blive 
forfulgt i overensstemmelse med de juridiske og politiske forpligtelser, der er indgået 
inden for rammerne af internationale fora og aftaler. Aktiviteter i denne sammenhæng 
skal tage hensyn til skovenes rolle i den økonomiske og sociale udvikling, bevarelsen 
af den biologiske mangfoldighed, bekæmpelse af ørkendannelse, skovenes funktion 
som opsamlingssted for kulstof og dermed deres afdæmpende virkning på 
klimaændringsprocessen og til beskyttelsen af naturlige levesteder og deres 
økologiske funktion. Dette indebærer en behørig opgradering af de naturlige 
ressourcer og erkendelse af, hvilken rolle de forskellige aktører i skovbrugssektoren 
spiller. 
EF vil koncentrere sin udviklingsbistand på skovbrugsområdet om de områder, hvor 
støtten kan få den størst mulige effekt og samtidig tage hensyn til den 
socioøkonomiske, miljømæssige og kulturelle betydning af udviklingslandenes 
skovressourcer og målet om en bæredygtig udvikling. 
De prioriterede dialog- og bistandsområder er policy-reform og institutionelle 
reformer, inddragelse af aktørerne, kapacitetsopbygning og forskning i bæredygtig 
skovforvaltning samt bevarelse af skovøkosystemer. Der vil blive ydet bistand på 
nationalt, regionalt og internationalt plan, herunder støtte til at opfylde de 
forpligtelser, der er indgået inden for de relevante internationale miljøaftaler. 
Kommissionen vil i nærmeste fremtid forelægge en Rådet og Parlamentet en 
meddelelse om udviklingssamarbejde på skovbrugsområdet. 
16 
9. Internationalt samarbejde 
- på paneuropæisk plan: 
Fællesskabet vil videreføre sin aktive deltagelse i gennemførelsen af beslutninger, 
der er truffet på ministerkonferencer om beskyttelse af Europas skove og vil støtte 
udviklingen af yderligere samarbejdsaktioner/samarbejdet i denne forbindelse. Det 
vil navnlig blive udmøntet i fællesskabsaktioner vedrørende skovbeskyttelse, 
forskning,. informations- og kommunikationssystemer og gennem de eksisterende 
instrumenter vedrørende bevarelse af naturlige levesteder og genetiske ressourcer 
og den fortsatte gennemførelse af IPF's forslag om handlingsplaner. 
Der bør lægges særlig vægt på beskyttelsen af de arktiske skove i Ruslande og De 
Nye Uafhængige Stater og på bevarelsen af deres priviligerede økologiske status, 
navnlig hvad angår biodiversitet. 
- på globalt plan: 
Fællesskabet vil fortsat spille en udfarende rolle i de internationale debat- og 
forhandlingsfora med relation til skovproblematikken, navnlig IFF (Internationalt 
Skovforum), og bidrage til at fremme et globalt juridisk bindende instrument for 
forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af alle skovtyper. Fællesskabet bør 
også søge at udvikle internationale normer i skovbrugssektoren, hvor det er 
relevant. 
10. Koordination 
De forpligtelser, der er indgået i paneuropæisk og andre internationale sammenhænge, 
til at udforme nationale og subnationale skovprogrammer, understreger fordelene ved 
en effektiv koordinering mellem de forskellige politikområder, som i medlemsstaterne 
har indflydelse på skovbrugets situation. På fællesskabsplan sikres koordineringen og 
samarbejdet om skovbrugsrelaterede fællesskabsforanstaltninger fortrinsvis på 
grundlag af to samarbejdsplatforme: 
- Den Stående Skovbrugskomité , der består af repræsentanter for medlemsstaterne 
og har en repræsentant for Kommissionen som formand. Den varetager tre 
funktioner: 
• rådgivende komité, der også varetager forvaltningsmæssige opgaver i 
forbindelse med bestemte skovrelaterede foranstaltninger 
• ad hoc-konsultationsforum, der bidrager med ekspertise og overvågning af 
skovbrugsforanstaltninger og -initiativer inden for rammerne af forskellige 
fællesskabspolitikker, såsom politikken vedrørende udvikling i landdistrikter, 
miljø og forskning 
• forum for udveksling af information mellem medlemsstaterne indbyrdes og 
mellem disse og Kommissionen og forum for frivillig koordinering af 
internationale skovbrugsforanstaltninger. 
23 nedsat ved Rådets afgørelse 89/367/EØF (EFT L 165 af 15.6.1989, s. 14) 
17 
- de rådgivende komitéer, der rådgiver Kommissionen, afgiver udtalelser og fremmer 
informationsudvekslingen: 
• Den Rådgivende Komité for Skovbrug, herunder Korkproduktion24, der består 
af repræsentanter for træ- og papirindustriens europæiske organisationer, som 
udveksler oplysninger og synspunkter 
• Det Rådgivende Udvalg for Fællesskabets Politik med hensyn til Træ- og 
Papirindustrien , der består af repræsentanter for hele spektret af skovbaserede 
industrier og skovbrug i EU og har seks arbejdsgrupper. 
Koordineringen mellem de tjenestegrene i Kommissionen, der beskæftiger sig med 
fællesskabspolitikker, som berører skovbrugssektoren, vil blive sikret gennem 
mellemtjenstlige ad hoc-netværk i overensstemmelse med de spørgsmål, der 
behandles. 
C. Skovbrugsforanstaltninger inden for rammerne af AGENDA 2000 
1. Støtte til medlemsstaternes indsats for at fremme en bæredygtig forvaltning af 
skovene 
Kommissionens forslag vedrørende en politik for udvikling af landdistrikterne inden 
for rammerne af Agenda 2000 giver mulighed for at yde støtte til medlemsstaternes 
foranstaltninger til fremme af forvaltning, bevarelse og bæredygtig udvikling af 
skovene. 
Under hensyntagen til de grundlæggende principper i Agenda 2000 - jobskabelse og 
forbedring af det naturlige miljø og livskvaliteten - er hovedformålet med forslagene 
vedrørende udvikling i landdistrikter at give medlemsstaterne mulighed for på det 
mest passende geografiske niveau at udvikle integrerede programmer til fremme af 
udviklingen i landdistrikterne. Foranstaltninger til fremme af en bæredygtig 
skovforvaltning kombineret med andre initiativer til fremme af 
landdistriktsudviklingen spiller en afgørende rolle i den samlede strategi. 
Inden for rammerne af medlemsstaternes udviklingsprogrammer vil Fællesskabet 
således kunne yde støtte til gennemførelsen af nationale og subnationale 
skovprogrammer eller tilsvarende instrumenter, der er på linje med målene for 
udvikling af landdistrikterne og respekterer subsidiaritetsprincippet. 
Medlemsstaterne kan i deres regionale og nationale programmer fastlægge 
prioriteterne således, at de kan få EU-støtte til at udmønte skovbrugsstrategien og 
opfylde de forpligtelser, der er indgået inden for rammerne af de internationale 
konventioner om bl.a. biologisk mangfoldighed, klimaændringer og ørkendannelse, og 
til gennemførelse af IPF-forslagene. 
Kapitlet om skovbrug i Kommissionens forslag om støtte til udvikling af 
landdistrikterne åbner mulighed for at yde støtte til en række aktioner med henblik på 
at fremme bæredygtig forvaltning af skovene og bidrage til at løse særlige problemer i 
24 Kommissionens afgørelse 98/235/EF (EFT L 88 af 24.3.1998, s. 59) 
25 Kommissionens afgørelse 97/837/EF (EFT L 346 af 17.12.1997, s. 95) 
forbindelse med biodiversitet, klimaændringer og anvendelsen af træ som energikilde. 
Det drejer sig om følgende aktiviteter: 
- beskyttelse af skovressourcerne 
- udvikling og styrkelse af skovenes socioøkonomiske potentiale 
- bevarelse og forbedring af skovenes økologiske og beskyttende funktion og 
genopretning af beskadigede skove 
- fremme af anvendelsen af træ som råmateriale og udvidelse af skovarealerne ved 
skovrejsning 
- etablering af sammenslutninger af skovej ere 
- uddannelsesprogrammer, specielt rettet mod skovejere og -forvaltere, med fokus på 
nye muligheder og teknikker til produktion af skovbaserede varer og 
tjenesteydelser og på teknikkker, der er forenelige med landskabspleje og 
miljøbeskyttelse. 
I henhold til Agenda 2000 vil foranstaltninger til udvikling af skovbruget blive 
integreret i programmeringen af landdistriktsudviklingen og de ændrede finansielle 
regler. I områder, der er støtteberettigede under mål 1 eller det nye mål 2, kommer 
disse foranstaltninger til at indgå i de integrerede strukturfondsprogrammer. 
Evalueringen af foranstaltninger, der indgår i programmeringen af 
landdistriktsudviklingen, herunder skovbrugsforanstaltninger, skal gennemføres i 
overensstemmelse med de principper og procedurer, der er fastsat i Agenda 2000, 
hvilket betyder, at der skal foretages en forudgående, en midtvejs- og en efterfølgende 
evaluering af EF-støttede interventioners effektivitet med hensyn til at opfylde 
målsætningerne. 
2. Førtiltrædelsesforanstaltninger 
Kommissionen har forelagt et forslag til Rådets forordning om fællesskabsstøtte til 
førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i 
ansøgerlandene i Central- og Østeuropa, der især vedrører : 
a) løsning af prioriterede og særlige problemer i forbindelse med bæredygtig 
tilpasning af landbrugssektoren og landdistrikterne i ansøgerlandene; 
b) bidrag til gennemførelse af den gældende fællesskabsret vedrørende den fælles 
landbrugspolitik og beslægtede politikker. 
Støtten til landbrug og udvikling af landdistrikter kan bl.a. omfatte skovbrug, herunder 
skovrejsning, investeringer i skovbedrifter ejet af private skovejere og forarbejdning 
og afsætning af skovbrugsprodukter. 
Kommissionens forslag vil bidrage til at fremme forvaltningen, bevarelsen og en 
bæredygtig udvikling af skovene i Central- og Østeuropa, idet der navnlig må 
fokuseres på følgende problemer: 
- sundhedstilstanden i skovøkosystemer, der er ødelagt som følge af industriel 
forurening eller uhensigtsmæssige opvarmningssystemer; løsninger på disse 
miljøproblemer skal findes inden for flere forskellige politikområder, hvorimod 
skovbrugspolitikken bør tage sigte på i videst muligt omfang at bevare og 
genoprette skovarven 
19 
- spørgsmålet om tilpasning af skovsektoren til det indre markeds regler er omgærdet 
af uvished, da det endnu er uklart, hvordan f.eks. ejerskabsmønstret vil udvikle sig. 
EU bør koncentrere indsatsen om at fremme de pågældende landes mulighed for at 
etablere en bæredygtig skovforvaltningspraksis og forebygge miljøtrusler, selv om 
der kan registreres en stigende skovhugst som følge af genopsvinget på markedet 
for træ og trævarer og i økonomien generelt. EU-støtten til forarbejdning og 
afsætning af skovbrugsprodukter bør fokusere på miljøbeskyttelse med henblik på 
at sætte landene i stand til at opfylde EU's miljøstandarder og undgå 
konkurrenceforvridninger på de internationale markeder 
- der er et klart behov for at forbedre infrastrukturen og skovbrugssektorens 
funktionsmåde i ansøgerlandene. En vigtig opgave i førtiltrædelsesfasen er derfor 
at bidrage til institutions- og kapacitetsopbygning, herunder indsamling og 
bearbejdning af statistiske oplysninger om skovene, med henblik på indførelse eller 
styrkelse af bæredygtige skovforvaltningsprocedurer. For at sikre en bred 
gennemførelse af de foreslåede foranstaltninger er det nødvendigt at yde støtte til 
etablering af sammenslutninger af skovejere og andre strukturer, som kan fremme 
udbredelsen af relevant information om, hvorledes målsætningen om en bæredygtig 
skovforvaltning kan opfyldes. 
D. Specifikt skovbrugsrelaterede aspekter 
1. Bevarelse af skovenes biodiversitet 
På dette område skal der gøres en indsats på tre områder: bevarelse, bæredygtig 
anvendelse og ligelig fordeling af de fordele, der er forbundet med anvendelsen af 
skovenes genetiske ressourcer. 
Med henblik på at bevare skovenes biodiversitet er der behov for både "in situ"- og 
"ex situ"-aktioner. 
Inden for Unionen kan bevarelsen af skovenes biologiske mangfoldighed i vid 
udstrækning sikres ved passende in situ-skovforvaltningssystemer, da der kun findes 
få skovområder, som ikke udnyttes til kommercielle formål. 
Ved in situ-aktioner må der tages hensyn til to vigtige aspekter: 
a) Bæredygtige forvaltningssystemer, der hensyn til bevarelsen og forbedringen af 
biodiversiteten i skovene generelt: formålet er at sikre, at plante- og dyrearter kan 
overleve under naturlige betingelser og opretholde eller gendanne levedygtige 
populationer inden for deres spredningsområde. Det indebærer, at skovforvaltere 
skal følge en række grundlæggende retningslinjer: 
• passende foranstaltninger til tilpasning til lokalitetens økologiske forhold 
gennem diverse forstmæssige teknikker kombineret med accessoriske 
foranstaltninger (f.eks. at lade dødt træ blive liggende i skoven og ligeledes lade 
andre mikrohabitater i fred). Der bør lægges særlig vægt på hensigtsmæssige 
regenereringsmetoder for at bevare de lokale genetiske ressourcer; ved 
Se også KOM( 1998)42 endelig udg. - Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-
Parlamentet om Det europæiske Fællesskabs biodiversitetsstrategi 
20 
nyplantning bør der foretrækkes endemiske arter eller i hvert fald arter, der er 
veltilpasset til de lokale forhold og økosystemer 
• bevarelse af økosystemernes sundhed og vitalitet ved at styrke 
skovøkosystemernes regenereringsevne, modstandskraft og tilpasningsevne 
• genopretning og rehabilitering af truede områder, arter, populationer, levesteder 
og økosystemer 
• opretholdelse af traditionelle skovkvægbrugssystemer, idet det kan medføre tab 
af biodiversitet, hvis disse områder ikke længere udnyttes (f.eks. i 
Middelhavsområdet) 
• forbedring af høstteknikkerne, således at de hermed forbudne skadevirkninger 
reducerer mest muligt 
• forvaltning af skovrejsningsforanstaltninger på en måde, der ikke har negativ 
virkninger for økologisk interessante eller særligt værdifulde naturtyper, 
levesteder, økosystemer og landskaber (de valgte træer skal f.eks. være tilpasset 
de lokale forhold og økosystemer; endemiske arter eller arter af lokal oprindelse 
bør foretrækkes; når der anvendes importerede arter, må der træffes 
foranstaltninger til at beskytte og bevare endemiske plante- og dyrearter). 
Disse principper vil normalt skulle tilpasses de lokale forhold og tage hensyn til de 
pågældende skoves biogeografiske og biofysiske egenskaber såvel som til 
økonomiske og sociale aspekter. 
b) Udlægning af særligt beskyttede områder som et yderligere instrument til støtte for 
en bæredygtig forvaltning af skovene 
For at bevare de få naturlige skove, der endnu findes, og beskytte skrøbelige 
miljøer kræves der særlige initiativer i form af udlægning af beskyttede områder. 
Sådanne beskyttede områder bør kunne give et væsentligt bidrag til at fremme 
forvaltningen af alle skovtyper på et bæredygtigt grundlag og ligeledes til at styrke 
skovenes sociale, kulturelle, miljømæssige og økonomiske værdier. Når skove på 
grund af artsrigdom, truet tilstand eller særlige biologiske kriterier udpeges til 
særligt beskyttede områder, bør der anlægges en bred biogeografisk synsvinkel, 
som kombinerer målsætningen om bevarelse af biodiversiteten med en bæredygtig 
anvendelse af de biologiske ressourcer og relevante socioøkonomiske spørgsmål. 
Fuld inddragelse af alle indbyggerne i de berørte områder, herunder skovejerne, i 
såvel beslutningsprocessen som forvaltningen af de beskyttede områder er 
nødvendig, eftersom opretholdelsen af biodiversiteten i mange tilfælde er betinget 
af opretholdelsen af menneskelige aktiviteter i områderne. Effektiv information om 
forvaltningsmæssige restriktioner i sådanne områder er påkrævet. De ansvarlige 
myndigheder bør sørge for, at skovejerne inddrages i processen omkring udpegning 
og forvaltning af beskyttede områder. 
EU bidrager til ovennævnte bestræbelser gennem "NATURA 2000"-netværket, der 
27 
omfatter "særligt beskyttede områder" i henhold til fugledirektivet og særlige 
28 
bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet . 
27 Rådets direktiv 79/409/EØF af 2.4.1979 (EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1) 
28 Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 (EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7) 
21 
Foranstaltninger i henhold til disse direktiver tager sigte på at sikre genopretning 
eller opretholdelse af en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af 
fællesskabsbetydning under hensyntagen til økonomiske, sociale og kulturelle 
behov og regionale og lokale særegenheder. 
Ex situ-bevaringsforanstaltninger kan bl.a. bestå i bevarelse, beskrivelse, indsamling 
og udnyttelse af genressourcer i skovbruget i overensstemmelse med Rådets 
forordning (EF) nr. 1467/9429. 
Derudover vil det være vigtigt at: 
- fremme ensartede metoder til dataindsamling og en ensartet analyse af de 
indikatorer, der danner grundlag for vurderingen af skovøkosystemernes 
biodiversitet, gennem mere udbredt anvendelse af de paneuropæiske kriterier og 
indikatorer for bæredygtig forvaltning, der er omhandlet i EFICS-forordningen 
- fremme forskningen i forvaltningssystemernes indvirkning på den biologiske 
mangfoldighed og undersøgelser af, hvorledes skovforvaltningssystemer kan 
bidrage til at bevare og forbedre den biologiske mangfoldighed og samtidig sikre 
den økonomiske levedygtighed. 
Ifølge subsidiaritetsprincippet er det medlemsstaterne, der har det primære ansvar for 
at integrere hensynet til biodiversiteten i de nationale skovplaner og tilsvarende 
instrumenter. 
Kommissionens forslag om støtte til udvikling af landdistrikterne åbner mulighed for 
at yde fællesskabsstøtte til sådanne bestræbelser i medlemsstaterne, og i særdeleshed 
til uddannelsesaktiviteter, med sigte på at bevare og forbedre den økologiske stabilitet 
i skovene eller genoprette skadet skov i områder med alvorlige naturbetingede 
ulemper og fremme skovrejsningsforanstaltninger, der er tilpasset de lokale forhold og 
økosystemer. 
Det skal endvidere bemærkes, at de specifikke fællesskabsforanstaltninger til 
beskyttelse af skovbruget (luftforurening og skovbrande) ligeledes bidrager til at 
bevare biodiversiteten. 
De foranstaltninger, som Kommissionen foreslår i Agenda 2000 og navnlig i 
skovkapitlet i forslag til forordning om støtte til udvikling i landdistrikter, er et 
velegnet instrument til at styrke biodiversiteten; hvor effektive de praktiske 
udmøntninger af bestemmelserne bliver, vil afhænge af, hvilke programmer og 
foranstaltninger der bliver gennemført på nationalt og regionalt plan. Derfor vil 
Kommissionen løbende vurdere situationen, hvad angår biodiversiteten i skovene. På 
grundlag af konklusionerne af denne vurdering vil Kommissionen fremsætte forslag 
til foranstaltninger for bevarelse pg bæredygtig udnyttelse af skovenes biodiversitet 
overensstemmelse med tilsagnet i meddelelsen om Det Europæiske Fællesskabs 
biodiversitetsstrategi og under hensyntagen til bestræbelserne på globalt og 
paneuropæisk plan i denne sammenhæng. 
2. Træ som energikilde 
I hvidbogen om En energi 
en strategi, der vil føre til, at de vedvarende energikilders andel af det samlede -in 
I hvidbogen om En energipolitik for Den Europæiske Union foreslås det at fastlægge 
EFTL 159 af 28.6.1994, s. 1 
22 
energiforbrug stiger til 12% inden år 2010 (i øjeblikket er denne andel lidt under 6%), 
hvilket indebærer en væsentlig stigning i anvendelsen af biomasse til energiformål 
samt omfattende brug af vandkraft, vind- og solenergi. Skovenes potentiale som 
energikilde, enten ved beplantninger med kort omdriftstid eller anvendelse af 
skovrester og træ af lav kvalitet, bør fremmes. 
Ved undersøgelser af mulighederne for at øge skovbrugets energipotentiale skal 
følgende tages i betragtning: 
- den træbaserede biomasses potentiale som energikilde bør ikke overvurderes ud fra 
generelle teoretiske data om skovressourcernes tilgængelighed, da disse ressourcers 
forekomst er stærkt varierende inden for Fællesskabet, såvel hvad mængde som art 
angår, hvilket til dels forklarer vanskeligheden ved at vurdere deres reelle 
potentiale som energikilde på EU-plan 
- i øjeblikket er træ generelt dyrere at anvende som råstof til energifremstilling end 
de konkurrerende produkter. Dette problem kunne løses gennem en tilpasning af 
skatte- og afgiftsstrukturen. Eventuelle ændringer i skattesystemerne i 
medlemsstaterne eller på EU-plan bør tage behørigt hensyn til efterspørgslen efter 
træprodukter og industriens behov for bæredygtige træprodukter 
- selv om energifremstilling baseret på skovbrug med kort omdriftstid kan bidrage til 
at afdæmpe stigningen i C02. koncentrationer i atmosfæren, må man passe på, at 
det ikke får negative konsekvenser for miljøet. 
Spørgsmålet om fællesskabsstøtte til anvendelsen af træ som energikilde drøftes i 
øjeblikket inden for rammerne af Kommissionens forslag om støtte til udvikling af 
landdistrikter. 
3. Klimaændringer 
Som der er redegjort for i Kommissionens meddelelse "Klimaændringer - En EU-
T 1 
strategi efter Kyoto" , spiller verdens skove en vigtig rolle i det globale 
kulstofkredsløb. Nogle områder har et nettoindhold af C02 i atmosfæren hovedsagelig 
på grund af skovrydning og skovforringelse, medens skovene i andre områder, f.eks. 
Europa, fungerer som opsamlingssted for kuldioxid. Der foreligger imidlertid kun få 
videnskabelige undersøgelser af denne funktions potentiale i forhold til skovenes 
økosystemer, og forskningen på dette område må derfor optrappes. Det autoritative 
Mellemstatslige Panel vedrørende Klimaændringer (IPCC) anslår, at omkring 12-15% 
af kuldioxid-emissionerne fra fossile brændstoffer vil kunne absorberes frem til 2050 
ved at nedsætte afskovningstempoet, fremme skovenes regenereringsevne samt udvide 
det beplantede areal og kombinerede landbrugs- og skovbrugssystemer. Det tropiske 
Amerika har de største muligheder for at øge skovenes absorberingskapacitet, 
efterfulgt af Asien og det tropiske Afrika . Dette skal imidlertid ikke afholde 
Fællesskabet fra at tilskynde til optimering af de europæiske skoves 
absorberingskapacitet. 
Skovenes og skovjordens funktion som opsamlingssted for kuldioxid kan inden for 
Den Europæiske Union bedst forbedres gennem bæredygtig udvikling og beskyttelse 
30 EFT C 210 af 11.7.1997, s. 1 
31 KOM (1998) 353 endel.udg. 
32 FAO's rapport om verdensskovenes tilstand 
23 
af skovene, selv om det skal understreges, at Europas bidrag til det globale problem 
også fremover vil være begrænset. Desuden er imidlertid en langsigtet proces, som 
eventuelt kan få mærkbare virkninger i løbet af 20-50 år eller en endnu længere 
tidshorisont. 
Skovenes bidrag til at binde kuldioxid kan forbedres på følgende måder: 
• ved at opretholde og/eller øge den eksisterende kapacitet gennem en bedre 
beskyttelse og forvaltning af skovene 
• ved at udvide skovarealet gennem skovrejsning på landbrugsjorder og beplantning 
med arter, der er tilpasset de lokale forhold, fortrinsvis endemiske arter eller arter 
af lokal oprindelse 
• ved at erstatte fossile brændstoffer med træbaseret brændsel fra bæredygtigt 
forvaltede skove 
• ved at erstatte højenergi-produkter (stål, aluminium og beton) med industrielle 
træprodukter (fornyeligt lavenergi-råstof). 
Alle disse mål kan nås gennem en hensigtsmæssig skovforvaltnings- og 
arealanvendelsespraksis og markedsføringsforanstaltninger, en opgave, som ifølge 
subsidiaritetsprincippet primært hører ind under medlemsstaterne. 
Rapportering og verifikation er spørgsmål, som skovbrugsfolk fremtidig må lægge 
vægt på. Der er et særligt behov for et tværnationalt system baseret på de aktuelle 
opdateringsmetoder, som indebærer målinger, opstilling af modeller og brug af 
databaser, for at opfylde de krav, som gennemførelsen af Kyoto-protokollen stiller til 
gennemsigtighed og verifikation. 
Fællesskabet vil fuldt ud udnytte de disponible instrumenter 
skovbeskyttelsesforanstaltninger, forskning og udvikling og de foreslåede 
skovforanstaltninger i landdistrikter - til støtte for medlemsstaternes indsats for at 
forebygge og bekæmpe klimaændringer, hvis potentielle virkninger på vore skoves 
tilstand ikke må undervurderes. Kommissionen vil ikke udelukke muligheden af, at 
der kan komme nye instrumenter til. 
4. Skovcertificering 
Skovcertificering defineres som en procedure, der består af en verifikation, foretaget 
af en uafhængig tredjepart, af, at forvaltningen af de pågældende skove er bæredygtig. 
Den med skovcertificering forbundne mærkning kan have form af et mærke, som 
garanterer, at et bestemt træbaseret produkt er fremstillet af råmateriale fra en 
certificeret skov. 
Skovcertificering går derfor kun på skovforvaltningen og ikke på hele det træbaserede 
33 
produkts livscyklus . 
Skovcertificeringssystemer og den hermed forbundne mærkning er markedsbaserede 
instrumenter, som oprindelig tog sigte på at fremme en bæredygtig forvaltning af 
skovene og anvendelsen af skovprodukter, der hidrørte fra fornyelige og bæredygtige 
kilder. 
33 Dette aspekt er ikke dækket af Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om for tildeling 
af et miljømærke (KOM(96)0603 endelig udg., EFT C 114 af 12.4.1997, s. 9), som erstatter Rådets 
forordning (EØF) nr. 880/92 af 23. marts 1992 om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke 
24 
I Europa vil sådanne systemer især kunne bidrage til at forbedre forbrugeroplysningen 
om de miljømæssige kvaliteter ved en bæredygtig skovforvaltning og til at fremme 
anvendelsen af tømmer som et miljøvenligt, fornyeligt råstof. Hovedformålet er at 
skabe sammenlignelighed og troværdighed gennem kontrol med opfyldelsen af 
standarder og effektindikatorer. 
Medlemsstaternes skovprogrammer og -politikker er imidlertid de vigtigste 
instrumenter til at sikre, at certificeringsordninger kan fungere som et yderligere 
incitament. 
Europæiske skovcertificerings- og mærkningsordninger bør baseres på 
sammenlignelige kriterier og effektindikatorer, der er forenelige med de aftalte 
internationale principper. Derudover bør der gælde følgende generelle principper: 
anvendelsen skal være frivillig; de skal sikre pålidelighed og gennemsigtighed; de 
skal være effektive i forhold til omkostningerne; alle berørte parter skal kunne 
deltage; der må ikke diskrimineres, hvad angår skovtyper og ejere. En uafhængig 
evaluering af skovforvaltningen og overvågningskæden er af afgørende betydning for 
pålideligheden. 
Kommissionen hilser de initiativer velkommen, der iværksættes rundt om af 
regeringer, regionale myndigheder, NGO'er og den private sektor, ikke mindst på 
grund af de erfaringer de kan give. Repræsentanter for skovbrugsindustrien fra flere 
medlemsstater er for nylig begyndt at udarbejde en paneuropæisk ramme for 
skovcertificering baseret på de paneuropæiske kriterier og indikatorer for bæredygtig 
forvaltning. På baggrund af de begrænsninger, som et sådant initiativ er underlagt, 
samt risikoen for overlapninger og manglende sammenlignelighed vil Kommissionen 
undersøge, om der er brug for en supplerende indsats på EF-plan, eventuelt i form af 
et retsinstrument, som fastsætter de grundlæggende krav til frivillige certificerings- og 
mærkningsinitiativer. Et sådant instrument vil give mulighed for at indføre et EU-logo 
for bæredygtig skovforvaltning og omhandle emner som standarder for bæredygtig 
skovforvaltning, på hvilket niveau vurderingen skal foretages, kontrolorganer og 
overvågningskæde samt bilæggelse af tvister. 
E. Konklusion 
Det er Kommissionens opfattelse, at de eksisterende skovbrugsforanstaltninger 
sammen med forslagene om støtte til landdistriktsudvikling inden for rammen af 
Agenda 2000 i øjeblikket er et tilstrækkeligt grundlag for en EU-skovbrugsstrategi. En 
eventuel nyorientering eller revision af de eksisterende foranstaltninger vil følge den 
linje, der her er redegjort for. Kommissionen vil til sin tid forelægge forslag om 
yderligere foranstaltninger som feks. en fællesskabsramme for frivillige 
skovcertificerings- og mærkningsinitiativer i Unionen. 
Kommissionen opfordrer Rådet til at vedtage strategien som er præsenteret i 
nærværende Kommunikation. 
25 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 649 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 14 15 
Katalognummer : CB-CO-98-680-DA-C 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg