17. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/49 
Udtalelse om »Uddannelse, sikkerhed og miljøbeskyttelse« 
(91/C 159/15) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 29. maj 1990 i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 4, at fremsætte en udtalelse om »Uddannelse, sikkerhed og miljøbeskyt­
telse«. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for docial-, familie-, uddannelses- og kultur­
spørgsmål, som udpegede Herbert Nierhaus som ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 11. april 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 286. plenarforsamling (mødet den 24. april 
1991) enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Betydningen af faglige kvalifikationer for øget sik­
kerhed på arbejdspladsen og forbedret miljøkvalitet 
1.1. Enhver menneskelig aktivitet medfører indgreb 
i naturen og belaster således miljøet. Som følge af de 
miljøskader, som bl.a. den industrielle arbejdsdeling 
forvolder, er det af voksende betydning, at naturres­
sourcerne omgås med omtanke. Virksomhedsledelserne 
bør fremover føre strengere kontrol med de materialer, 
der forarbejdes og anvendes i produktionen for at be­
skytte miljøet, og arbejdstagerne må tage hensyn hertil 
under udøvelsen af deres aktivitet. Hvis udviklingen af 
vort industrisamfund skal foregå på en miljøvenlig 
måde, kræver det, at alle, uanset om de er beskæftiget 
med produktion eller administration, erhverver sig et 
grundlæggende kendskab til økologiske årsagssammen­
hænge. Selv om der påhviler virksomhedsledelsen et 
særligt ansvar, er det dog væsentligt, at de ansatte 
medinddrages. Orienteres de bedre om miljøforhold, 
og dette bør ske allerede under uddannelsesfasen, vil 
de kunne anvende deres indsigt og viden i praksis. 
1.2. Hvis personalet uddannes på denne måde, vil 
det medføre en generel forbedring af produktionsappa­
ratets sikkerhed og produkternes miljøvenlighed. Om­
fattende miljøkundskaber bidrager til miljøforbedrende 
nyskabelser af produkter og produktionsprocesser. Der 
påhviler såvel virksomhedsledere, arbejdstagere og for­
brugere et stort ansvar for, at produkter fremstilles, 
anvendes og omgås på en miljøbevidst måde. Uden 
den fornødne almene og faglige uddannelse kan denne 
opgave ikke bestrides med held. På samme måde påhvi­
ler ansvaret for sikkerheden ved fremstillingen, distribu­
tionen og anvendelsen af produkter såvel virksomheds­
lederen, arbejdstageren og forbrugeren, og også her 
er en relevant uddannelse nødvendig. Formidlingen af 
kendskabet til miljø- og sikkerhedsmæssige sammen­
hænge er derfor et strategisk vigtigt element i en miljø-
og sikkerhedsbevidst virksomhedsledelse, uafhængig af 
virksomhedens størrelse. med naturressourcerne. ØSU gjorde i sin udtalelse om 
forslaget til Rådets beslutning om forebyggelse af miljø­
skader gennem foranstaltninger på undervisnings- og 
uddannelsesområdet (KOM(88) 202 endelig udg. af 9. 
september 1988) opmærksom på, at formidlingen af 
tværfaglig viden og færdigheder kan føre til et større 
engagement. Miljøuddannelse skal derfor være rettet 
mod forskellige målgrupper, og ved hjælp af egnede 
undervisningsmidler skal miljøbevidstheden øges og 
skærpes. 
1.4. I ovennævnte forslag fra Kommissionen opfor­
dres medlemsstaterne til at fremme den almene og 
faglige uddannelse af specialister i miljøbeskyttelse 
inden for rammerne afgrund- og videreuddannelsespro-
grammer. På den måde kan man fremme miljøets be­
skyttelse gennem en ansvarlig holdning til naturressour­
cerne. I ovennævnte udtalelse opfordrede ØSU Kom­
missionen til at udarbejde modelprojekter i medlemssta­
terne i samarbejde med Det europæiske center for 
udvikling af erhvervsuddannelse (CEDEFOP) og Det 
europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejds­
vilkår. I den foreliggende initiativudtalelse ser man bl.a. 
nærmere på Kommissionens konkrete forslag til uddan­
nelsen af miljøspecialister. 
1.5. Ingen bestrider i dag nødvendigheden af en om­
fattende miljøuddannelse. For at bevare menneskets 
naturlige livsgrundlag og sikre fremtidige generationers 
eksistens må der gøres en målrettet indsats for at øge 
miljøbevidstheden og dette uafhængigt af lovgivnings­
indgreb og økonomiske styringsinstrumenter. Dette 
indebærer, at man allerede i skolen, men også på ar­
bejdspladsen skal gøre folk opmærksomme på vig­
tigheden af miljøets beskyttelse i deres omgang med 
industriprodukter og naturressourcer. Dette gøres mest 
hensigtsmæssigt ved at integrere de miljørelevante 
aspekter i hele erhvervsuddannelsesforløbet, herunder 
også den landbrugsmæssige uddannelse. 
1.3. Gennem større miljøbevidsthed og økologisk 
viden skal den enkelte gøres mere ansvarlig i sin omgang 1.6. En erhvervsrelateret miljøuddannelse gør det 
muligt at skabe en systematisk sammenhæng mellem 
Nr. C 159/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 6. 91 
teoretisk viden og færdigheder på den ene side og 
forståelsen af økologiske årsagssammenhænge på den 
anden. Med denne integrerede fremgangsmåde kan man 
også præcisere de områder, hvor indgrebene i naturen 
og følgerne heraf for miljøet kommer i konflikt med 
de tekniske krav og økonomiske interesser. En sådan 
konstruktiv holdning til modsætningsforholdet mellem 
økologi og økonomi og vekselvirkningen mellem natur 
og arbejde kan gennem øget miljøbevidsthed fremskyn­
de iværksættelsen af forebyggende miljøforanstaltnin­
ger. Flere mennesker vil på et tidligere tidspunkt opdage 
miljøfarerne. Derfor er miljømæssigt bevidste og skole­
de arbejdstagere en vigtig forudsætning for, at miljøkva­
liteten forbedres både i og uden for virksomheden. 
2. Miljøet som et nyt aspekt i samtlige erhvervsuddan­
nelser 
2.1. Bortset fra det sikkerhedsmæssige område har 
miljøkundskab kun spillet en yderst beskeden rolle 
inden for erhvervsuddannelsen i medlemsstaterne, øn­
sker man at øge miljøbevidstheden og give flere forståel­
se af økologiske sammenhænge, skal miljøstof indgå 
som en integrerende del af alle erhvervsuddannelser. 
Det ville være ønskeligt, om medlemsstaterne tog initia­
tiver til, at der blev fastsat uddannelsesmålsætninger for 
det miljømæssige indhold på samtlige uddannelsestrin. 
Miljøproblemer skal behandles som en helhed og ud 
fra en praktisk synsvinkel i overensstemmelse med den 
tværfaglige fremgangsmåde. Dette kræver egnede hjæl­
pemidler i undervisningen. 
Evnen til i praksis at beskytte miljøet på arbejdspladsen 
bør også indgå i eksamenskriterierne, hvilket vil stille 
visse krav til såvel lærere som elever i forbindelse med 
dette nye fag. 
Arbejdstagerne skal ligeledes kunne bevise deres evne 
til at udøve deres aktivitet uden at belaste miljøet. 
2.2. Hvis det lykkes at bibringe miljøkundskab som 
led i erhvervsuddannelsen, vil miljøbevidste arbejdsta­
gere med deres viden og erfaring medvirke til, at virk­
somhederne yder et mere effektivt bidrag til miljøets 
beskyttelse og forhindrer miljøbelastende fejl i produk­
tionsprocessen. Dette giver samtidig virksomhederne 
mulighed for at undgå eller mindske de udgifter, de 
måtte afholde til afhjælpning af miljøskader i henhold 
til forurener/betaler-princippet. En almen erhvervsrela­
teret miljøuddannelse vil således også bidrage til at 
spare unødige udgifter og skåne naturressourcerne. 
En nøjagtig cost/benefit-analyse vil klart vise, om og i 
hvilket omfang ekstraudgifterne til undervisning vil blive opvejet af lavere miljøudgifter. Miljøuddannelse 
på et tidligt tidspunkt vil således også være medvirkende 
til, at virksomhederne når bedre mål (f.eks. sikring af 
afsætningsmarkeder, fortjeneste og arbejdspladser) og 
til at forbedre virksomhedens offentlige image. 
3. Specialister i miljøbeskyttelse 
3.1. For med større held at kunne løse alle de kompli­
cerede miljømæssige problemer, som en virksomhed 
eller lignende står over for i fremtiden, er det ikke nok 
med miljøelementet i den faglige uddannelse, men der 
skal være yderligere muligheder for videreuddannelses-
foranstaltninger i virksomheden. Arbejdstagere, som 
allerede har et vist kendskab til miljøstof, kunne i deres 
arbejdstid følge efteruddannelseskurser for at blive spe­
cialister i miljøbeskyttelse. Disse specialister, hvis ud­
vælgelse og kvalificering først og fremmest påhviler 
virksomhedsledelsen i samarbejde med arbejdstagerre-
præsentanterne, kunne sammen med de tekniske miljø­
eksperter (f.eks. dem, der forestår anskaffelsen og bort­
skaffelsen af materialer) være ansvarlige for tilvejebrin­
gelsen af detaljerede miljøoplysninger til de enkelte 
afdelinger i virksomheden; de skulle bidrage til, at 
virksomheden overholder miljølovgivningen og de mil­
jømæssige krav, og som led i en forebyggende miljøbe­
skyttelse udarbejde forslag i samråd med de ansatte til, 
hvordan man i overensstemmelse med produktionsmå­
lene kan gøre produktionen og produkterne mere miljø­
venlige. 
Disse særlige miljøspecialister, som tager sig af de tvær­
faglige miljøproblemer i en afdeling af en virksomhed, 
kunne på denne måde bidrage til at forebygge miljøska­
der, uden at den enkelte medarbejders eller virksom­
hedsledelsens overordnede ansvar dermed mindskes. 
3.2. Der er en snæver sammenhæng mellem sik­
kerheden på arbejdspladsen og beskyttelsen af miljøet 
specielt i praktisk henseende. Ligesom de sikkerhedsre­
præsentanter, som allerede findes inden for industrien 
i mange EF-lande, kunne miljøspecialisterne medvirke 
til at overvåge anlæggets miljømæssige forsvarlighed og 
arbejdstagernes miljøbevidsthed, motivere sidstnævnte 
og være et bindeled til virksomhedens ledelse samt til 
sikkerhedsrepræsentanten og miljørepræsentanten i den 
pågældende virksomhed, hvis en sådan stilling findes. 
Da beskyttelsen af miljøet og af sikkerheden opviser 
en række fælles træk, er det både hensigtsmæssigt og 
nødvendigt, at sikkerheds- og miljøeksperterne arbejder 
snævert sammen. I små og mellemstore virksomheder, 
hvor produktionsmængden og arbejdsstyrkens størrelse 
17. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/51 
ikke berettiger, at der ansættes såvel sikkerheds- som 
miljøeksperter, kunne man dække sig ind ved at tilbyde 
yderligere uddannelse (i miljøbeskyttelse eller i arbejds­
sikkerhed). På denne måde kan en ansat få ansvaret for 
begge områder. 
3.3. Hvis disse forslag føres ud i livet, bør man 
ligeledes sikre virksomhedsledelserne mulighed for at 
udnytte den nødvendige miljørelevante viden i »kvali-
tetsgrupper« til at udvikle miljøvenlige produkter og 
produktionsmetoder. Dette vil gøre det lettere for virk­
somhedsledelsen at indføre en miljøkvalitetsgaranti. 
Dette udelukker ikke muligheden for, at en virksomhed 
kan søge miljørådgivning udefra (økologisk virksom­
hedsrådgivning). 
Bryssel, den 24. april 1991. 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. ØSU mærker sig vanskelighederne på landbrugs­
markederne, som skyldes den stadigt voksende produk­
tion, et stagnerende eller faldende forbrug, færre eks­
portmuligheder samt en stigende import af kornsubsti­
tutter og fedekalve. 3.4. Sluttelig er det væsentligt, at miljøspørgsmål 
behandles særskilt, dvs. inden for et internt organ, der 
er adskilt fra udvalgene for sikkerhed og hygiejne. 
De i punkt 3.3 nævnte kvalitetsgrupper kommer sikkert 
til at indtage en helt speciel stilling. Sikkerheden interes­
serer de ansatte direkte, hvorimod miljøet berører såvel 
virksomheden og dens ansatte som verden omkring 
virksomheden i form af bl.a. eventuelle underleverandø­
rer, øvrige leverandører, kunder og naturligvis den en­
delige forbruger. 
3.5. I forbindelse med gennemførelsen af ovennævn­
te forslag bør man tage højde for den konkurrencefor­
drejende effekt, de kan have på små og mellemstore 
virksomheder. Endvidere bør man ikke glemme den 
økonomiske og sociale samhørighed især i forbindelse 
med grænseoverskridende virksomhed. 
1.2. Den vanskelige situation på markederne giver 
sig udslag i faldende producentpriser og faldende eller 
stagnerende landbrugsindkomster, voksende over­
skudslagre samt stigende udgifter til eksportrestitutio­
ner og intervention. 
1.3. Alt dette har medført, at de budgetretningslinjer, Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens forslag om fastsættelse af priser for landbrugsprodukter og om 
dertil knyttede foranstaltninger for produktionsåret 1991-1992 
(91/C 159/16) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 14. marts 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emner. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for landbrug og fiskeri, som udpegede 
Rudolf Schnieders til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. april 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 286. plenarforsamling den 25. april 1991 
med et stort flertal af stemmer for, 2 imod og 8 hverken for eller imod følgende udtalelse.