BERETNING udarbejdet i henhold til Raadets beslutning 1999/296/EF om en overvaagningsmekanisme for emissionen af CO2 og andre drivhusgasser i Faellesskabet

(forelagt af Kommissionen)

INDHOLDSFORTEGNELSE

1 Resumé

2 Konklusioner

2.1 Overholdelse af rapporteringskrav

2.2 Konstaterede fremskridt i EU

2.3 Forventede fremskridt i EU

3 EF-overvaagningsmekanismen og formaalet med rapporten

3.1 EF-overvaagningsmekanismen

3.2 Formaalet med denne rapport

4 Medlemsstaternes overholdelse af rapporteringskravene

4.1 Overholdelse af rapporteringskravene hvad angaar konstaterede fremskridt

4.1.1 Opgoerelser over drivhusgasemissioner

4.1.2 Manglende data for CO2, CH4 og N2O

4.1.3 Manglende data om fluorholdige gasser

4.1.4 Manglende data om aendringer i arealanvendelsen og skovbruget

4.2 Overholdelse af rapporteringskravene hvad angaar forventede fremskridt

5 Evaluering af konstaterede fremskridt

5.1 Indledning

5.2 Fremskridt i EU

5.2.1 Fremskridt paa EU-niveau

5.2.2 Fremskridt paa medlemsstatsniveau

5.2.3 CO2-emissioner

5.2.4 CH4-emissioner

5.2.5 N2O-emissioner

5.2.6 Fluorholdige gasser

6 Vurdering af forventede fremskridt

6.1 Medlemsstaternes fremskrivninger sammenholdt med EU's byrdefordelingsaftale

6.2 Resumé af medlemsstaternes nye politikker og foranstaltninger

6.3 EU-daekkende fremskrivninger

6.4 Resumé af politikker og foranstaltninger paa EU-niveau

7 Ordliste, forkortelser og enheder

1 Resumé

Dette er den foerste statusrapport udarbejdet i henhold til Raadets beslutning 1999/296/EF om aendring af beslutning 93/389/EOEF om en overvaagningsmekanisme for emissionen af CO2 og andre drivhusgasser i Faellesskabet. I rapporten goeres der rede for evalueringsprocessen under beslutningen, og medlemsstaternes og Faellesskabets konstaterede og forventede fremskridt vurderes med hensyn til at opfylde de forpligtelser vedroerende drivhusgasemissioner, som paahviler dem ifoelge De Forenede Nationers rammekonvention om klimaaendringer (UNFCCC) og Kyoto-protokollen. Konventionen tog sigte paa at stabilisere drivhusgasniveauet (paa 1990-niveauet), medens der i Kyoto-protokollen er fastsat et maal paa -8 % (set i forhold til 1990-niveauet) for EU.

Evalueringen bygger i stort omfang paa medlemsstaternes dokumenter. Disse omfatter dokumenter, der er udarbejdet med saerligt henblik paa forelaeggelsen i forbindelse med overvaagningsmekanismen, og andre dokumenter som f.eks. nationale strategier for klimaaendring og nationale meddelelser til UNFCCC. For de forventede fremskridt har evalueringen ogsaa inddraget resultaterne af de faellesskabsdaekkende fremskrivninger af drivhusgasemissioner.

Rapporten indeholder desuden data om konstaterede drivhusgasemissioner til og med 1998 samt emissionsfremskrivninger til 2010 - midtvejs i Kyoto-protokollens foerste periode (2008 til 2012).

Kommissionen har konstateret store fremskridt i medlemsstaternes indberetning af emissionsopgoerelser og mindre fremskridt med hensyn til nationale politikker/foranstaltninger og fremskrivninger. Der maa dog fortsat goeres en indsats for at fuldstaendiggoere og forbedre paalideligheden og sammenligneligheden af data - isaer for de forventede fremskridt. Tilsynsudvalget og dettes to undergrupper arbejder for oejeblikket videre med denne opgave. Situationen forventes derfor at vaere forbedret til naeste aar.

De vaesentligste resultater:

* EU's drivhusgasemissioner faldt med 2,5% fra 1990 til 1998. Det kan dermed antages, at EU som helhed er paa vej til at opfylde sine forpligtelser i henhold til UNFCCC, dvs. at stabilisere sine emissioner paa 1990-niveauet senest aar 2000. Denne positive udvikling skyldes dog hovedsageligt store engangsbegraensninger af Tysklands og Det Forenede Kongeriges emissioner.

* Stoersteparten af medlemsstaternes emissioner ligger langt fra maalsatser, jf. Kyoto. Desuden er der for alle medlemsstater paa naer én konstateret betydelige stigninger i de emissioner, der kan henfoeres til transportsektoren, som er den hurtigst voksende kilde til drivhusgasemissioner.

* De nyeste fremskrivninger lader formode, at en viderefoerelse af de gaeldende politikker og foranstaltninger (et business as usual-scenario) i bedste fald vil resultere i et fald i EU's samlede drivhusgasemissioner frem til 2010 paa 57 mio. ton CO2-aekvivalenter, hvilket svarer til et fald paa 1,4% i forhold til 1990-niveauet, og i vaerste fald blot vil stabilisere dem paa 1990-niveauet. Endvidere opnaas de planlagte besparelser kun med ulige store bidrag fra medlemsstaterne, idet de fleste af dem langt fra har opnaaet tilfredsstillende tendenser med hensyn til emissionsreduktioner.

* Der er dermed behov for en langt stoerre indsats, hvis EU skal opfylde sine forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen, nemlig at mindske sine drivhusgasemissioner med 8% i forhold til 1990-niveauet senest i perioden 2008-2012 i henhold til byrdefordelingsaftalen.

* Yderligere politikker og foranstaltninger, som medlemsstaterne har peget paa, forventes at skabe yderligere fald naer ved 7% i forhold til 1990-niveauet. En tredjedel af disse yderligere besparelser skyldes imidlertid udelukkende forventede nedskaeringer i Tyskland og Det Forenede Kongerige. Denne udvikling boer dog ikke tages for givet af de oevrige 13 medlemsstater, eftersom hver af dem baerer ansvaret for at opfylde deres egne maal.

* Alle fremskrivninger skal tages med forbehold paa grund af den betragtelige usikkerhed paa grund af manglende data om yderligere foranstaltninger (halvdelen af medlemsstaterne har ikke forelagt data) og manglende sammenlignelighed mellem de anvendte metoder og de bagvedliggende antagelser. Der er derudover usikkerhed forbundet med gennemfoerelsen af disse politikker og foranstaltninger.

* I lyset af de vanskeligheder, som hovedparten af medlemsstaterne har med at opfylde deres forpligtelser i henhold til byrdefordelingsaftalen, vil faelles og samordnede politikker og foranstaltninger paa EU-niveau blive et stadig mere vaesentligt element til at supplere og styrke de nationale klimastrategier. Der er allerede stillet forslag om saadanne politikker og foranstaltninger dvs. om energibeskatning, vedvarende energikilder, energieffektivitet, emissioner fra biler og affaldsdeponier. Der udfoeres for oejeblikket et forberedende arbejde inden for det europaeiske klimaaendringsprogram med henblik paa at intensivere den loebende indsats og udvikle yderligere EU-foranstaltninger.

2 Konklusioner

Den foerste statusrapport, der er udarbejdet i henhold til Raadets beslutning 99/296/EF afspejler en forbedring i EF-overvaagningsmekanismens funktion. Komitéen og dens to arbejdsgrupper har fastsat retningslinjer og procedurer med henblik paa at bistaa medlemsstaterne med at opfylde de forpligtelser, som paahviler dem i foelge beslutningen. Kommissionen har derfor konstateret store fremskridt i medlemsstaternes indberetning af emissionsopgoerelser og mindre fremskridt med hensyn til nationale politikker/foranstaltninger og fremskrivninger.

Evalueringen af de konstaterede fremskridt blev gennemfoert med succes, da de vaesentligste emissionsdata forelaa for alle medlemsstater. Den afsluttende analyse blev dog praeget af, at der manglede data om fluorholdige gasser og aendringer i arealanvendelsen og skovbruget, samt af manglende gennemskuelighed med hensyn til methan- og dinitrogenoxidemissioner. Det var vanskeligere at vurdere de forventede fremskridt, da manglen paa udfoerlige oplysninger om kvantificeringen af politikker og foranstaltninger, de anvendte metoder og bagvedliggende antagelser stadig er betydelig og staerkt varierende medlemsstaterne imellem. Mere end halvdelen af medlemsstaterne har ikke forelagt en tilstraekkelig kvantificering af de forventede fremskridt. Det goer det vanskeligt at drage entydige konklusioner om, hvorvidt medlemsstaterne individuelt set og Faellesskabet som helhed kan forventes at naa Kyoto-maalet.

Overordnet set blev medlemsstaternes fremskrivninger bekraeftet af faellesskabsdaekkende fremskrivninger. Paa grund af indbyrdes forskelle i de data, medlemsstaterne forelaegger, en generel mangel paa kvantitative vurderinger af politikker og foranstaltninger og usikkerhed forbundet med de anvendte metoder (nationalt og paa EU-niveau) virker det rimeligt at anvende en "sikkerhedsmargen", naar der ses paa, hvad EU stadig skal goere for at opfylde sine Kyoto forpligtelser til at begraense emissionerne. For at sikre, at Kyoto-forpligtelsen opfyldes, boer EU derfor overveje yderligere nedskaeringer, som kraever nye tiltag.

Det viste sig at vaere vanskeligt at foretage en noejagtig vurdering af faelles og samordnede politikker og foranstaltninger og deres bidrag til at opfylde EU-maalet, da der manglede kvantitative data om disse foranstaltningers virkninger. Manglen paa data er aabenbar baade paa medlemsstats- og faellesskabsniveau, men den er ved at blive afhjulpet takket vaere en styrket aktivitet inden for EF-overvaagningsmekanismen.

Der findes mere udfoerlige konklusioner i de foelgende kapitler.

2.1 Overholdelse af rapporteringskrav

* Medlemsstaterne skal udbygge deres indsendte emissionsopgoerelser med mere fyldestgoerende data af bedre kvalitet om emissioner af fluorholdige gasser, methan og dinitrogenoxider saavel som emission eller binding som foelge af aendringer i arealanvendelse og skovbrug.

* Mange medlemsstater har behov for at forbedre den kvantitative vurdering af deres oplysninger om politikker/foranstaltninger og fremskrivninger - om muligt opdelt paa hver politik.

* Der er ogsaa behov for at forbedre andre aspekter af rapporteringen om politikker/foranstaltninger og fremskrivninger f.eks. med oplysninger om modelberegningmetoder og de antagelser, der ligger til grund herfor.

* Der er for nylig vedtaget retningslinjer for saavel emissionsopgoerelser som politikker/ foranstaltninger og fremskrivninger, og disse maa foelges saaledes, at statusrapporten for 2001 bliver mere fyldestgoerende.

* Oplysningerne til den kommende statusrapport boer opstilles klarere i dokumenterne, f.eks. ved at vedtage et faelles format for tabeller med centrale oplysninger.

2.2 Konstaterede fremskridt i EU

* Drivhusgasemissionerne i Den Europaeiske Union er faldet med 2,5% siden 1990. CO2-emissionerne blev naesten stabiliseret i perioden 1990-1998 (+0,2%), medens CH4- og N2O-emissionerne faldt med henholdsvis 16,5% og 9,9%. Disse tal tyder paa, at Den Europaeiske Union i 1998 som helhed opfyldte sine maalsatser for baade 2000 og perioden 2008-2012. Denne positive situation skyldes dog hovedsagelig store engangsbegraensninger af Tysklands og Det Forenede Kongeriges emissioner. Sammen med Luxembourg er de de eneste medlemsstater, hvis emissioner ligger vaesentligt under deres maalsatser i 1998. Frankrig og Sverige opfyldte naesten maalsatserne, men alle andre medlemsstater laa et godt stykke over deres maalsatser. Fremskridtet i EU som helhed maa derfor fortolkes med forsigtighed.

* CO2-emissioner per indbygger for EU-15 faldt lidt i perioden 1990-1998, hvilket igen hovedsageligt skyldes fald i Tyskland og i Det Forenede Kongerige. Portugal har stadig den laveste emission per indbygger, men havde den stoerste procentvise stigning i perioden 1990-1998. Det stoerste fald blev konstateret i Luxembourg.

* Der er konstateret stigninger i transportsektoren i alle medlemsstater paa naer én, og vaeksten var saerlig kraftig i Irland, Graekenland, Portugal og Spanien. Der er ogsaa konstateret stigninger i andre sektorers emissioner, bl.a. energiforsyningsindustrien, fremstillingsindustrien og smaa forbraendingsanlaeg, om end disse er lavere end stigningerne i transportsektoren.

* De manglende data om fluorholdige gasser vil sandsynligvis ikke kunne aendre tendensen for de samlede emissioner i vaesentlig grad, da bidraget fra disse gasser er relativt lille (1,6% af de samlede drivhusgasemissioner).

* Spoergsmaalet om, hvorvidt aendringer i arealanvendelsen og skovbruget paavirker emissionstendensen i medlemsstaterne og i EU, afhaenger i stort omfang af beslutningen, der traeffes paa den 6. partskonference i Haag i november 2000.

2.3 Forventede fremskridt i EU

Fremskridt paa grundlag af medlemsstaternes fremskrivninger

* Med de eksisterende politikker og foranstaltninger (business as usual) peger medlemsstaternes fremskrivninger paa et fald i de samlede drivhusgasemissioner i EU (bortset fra aendringer i arealanvendelse og skovbrug) paa 1,4% (med stigninger i CO2 og i fluorholdige gasser paa henholdsvis 2,9% og 73,4% og fald i CH4 og N2O med henholdsvis 29,8 % og 16,1 %) i perioden 1990-2010. Dette svarer til, at emissionerne skal begraenses med yderligere 6,6% for at opfylde Kyoto-maalsaetningen. Paa grund af de betydelige usikkerhedsfaktorer, som gennemfoerelsen af de anvendte politikker og metoder er behaeftet med, maa noejagtigheden af dette tal tages med forbehold.

* Andre politikker og foranstaltninger, som medlemsstaterne har peget paa, er beregnet til at give yderligere besparelser paa cirka 270 mio. ton CO2-aekvivalenter. Otte medlemsstater har dog endnu ikke i tilstraekkelig grad paapeget eller vurderet yderligere politikker og foranstaltninger. Virkningerne af disse politikker og foranstaltninger er derudover behaeftet med en betydelig usikkerhed som foelge af deres art (politikkerne befinder sig ofte paa et tidligt udviklingsstadium) og som foelge af de anvendte metoder.

* Paa grund af manglende oplysninger om forventede fremskridt i mere end halvdelen af medlemsstaterne ser det ud til, at Kyoto-maalet kun kan opfyldes ved, at Tyskland og Det Forenede Kongerige nedskaerer emissionerne ud over det, de er forpligtet til (i forhold til deres maalsaetninger jf. byrdefordelingsaftalen). Hvis de to lande kun lige opfylder deres forpligtelser i henhold til EU's byrdefordelingsaftale, ville besparelserne fra de yderligere foranstaltninger kun naa op paa 184 mio. ton dvs. cirka to tredjedele af de nedskaeringer, der er behov for. Man maa ikke regne med at kunne opfylde Kyoto-maalet ved, at nogle landes manglende opfyldelse af deres nedskaeringsforpligtelser opvejes af, at andre lande nedskaerer med mere, end de er forpligtet til.

Sammenligning af medlemsstaternes og faellesskabsdaekkende fremskrivninger

* Ifoelge medlemsstaternes fremskrivninger vil drivhusgasemissionerne falde med cirka 1% i perioden 1990-2010 som foelge af de eksisterende foranstaltninger, og de nyeste faellesskabsdaekkende fremskrivninger tyder paa, at drivhusgas emissionerne stort set vil vaere stabile i forhold til 1990-emissionerne (men med en stigning paa 4% for CO2, et fald paa henholdsvis 25 % og 12 % for CH4 og N2O samt en stigning paa 62 % for fluorholdige gasser).

* Naar der i medlemsstaternes fremskrivninger medtages "yderligere foranstaltninger", viser disse, at der frem til 2010 kan opnaas en aarlig besparelse i emissionerne paa cirka 270 mio. ton CO2-aekvivalenter. CO2 emissionerne vil blive mindsket med 3%, og CH4 og N2O emissionerne mindskes med henholdsvis 30% og 17%. Saadanne scenarier med "yderligere foranstaltninger" har endnu ikke vaeret underkastet en indgaaende politisk droeftelse. Det er ikke desto mindre interessant, at disse resultater er blevet bekraeftet af foreloebige resultater fra et reduktionsscenario, som tilstraeber at mindske drivhusgasemissionerne i Faellesskabet paa en omkostningseffektiv maade.

Faelles og samordnede politikker og foranstaltninger

* Medlemsstaterne forelagde kun i begraenset omfang en kvantitativ vurdering af de faelles og samordnede politikker og foranstaltninger. Der findes skoen over virkningerne af nogle af disse foranstaltninger paa EU-niveau. Den faellesskabsforanstaltning, der med sikkerhed faar en betydelig virkning paa CO2-emissionerne, saafremt den gennemfoeres korrekt og i fuldt omfang, er den frivillige aftale med bilproducenterne (stigningen i CO2 begraenses til 4,1% i stedet for 6,7%).

* I lyset af de vanskeligheder, som hovedparten af medlemsstaterne har med at opfylde deres byrdefordelingsmaalsaetninger, bliver faelles og samordnede politikker og foranstaltninger et vaesentligt supplement til at styrke de nationale klimastrategier. Det er dog noedvendigt at forbedre den kvantitative vurdering af disse foranstaltninger paa medlemsstats- og faellesskabsniveau for saa vidt angaar deres emissionsbegraensende virkning og deres loensomhed.

3 EF-overvaagningsmekanismen og formaalet med rapporten

3.1 EF-overvaagningsmekanismen

Overvaagningsmekanismen for menneskeskabt CO2 og andre drivhusgasser blev oprettet i juni 1993, efter at Raadet (Miljoe) vedtog Raadets beslutning 93/389/EOEF. Beslutningen blev aendret i april 1999 (Raadets beslutning 99/296/EF) for at goere det muligt at tilpasse overvaagningsprocessen til de krav om opgoerelser, der blev indfoejet i Kyoto-protokollen (KP).

Overvaagningsmekanismen er et middel, hvormed Faellesskabet noejagtigt og regelmaessigt vurderer sine fremskridt mod at opfylde forpligtelserne i FN's rammekonvention om klimaaendringer (UNFCCC) og Kyoto-protokollen. I samraad med medlemsstaterne evaluerer Kommissionen fremskridt paa grundlag af nationale programmer, medlemsstaternes ajourfoeringer som beskrevet i artikel 2, stk. 2, i Raadets beslutning 1999/296/EF, og andre relevante oplysninger. De nationale programmer boer indeholde (a) oplysninger om de konstaterede fremskridt og (b) oplysninger om de forventede fremskridt.

Medlemsstaterne skal inden den 31. december hvert aar indsende opgoerelser for de to foregaaende aar [1] og eventuelle ajourfoeringer for tidligere aar (herunder basisaaret 1990 [2]) samt deres nyeste emissionsfremskrivninger for aarene 2005, 2010, 2015 og 2020 [3]. Eventuelle ajourfoeringer af de nationale programmer, dvs. nye politiske foranstaltninger skal ogsaa rapporteres til Kommissionen inden den 31. december. Er der ikke sket aendringer, skal dette formelt meddeles Kommissionen.

[1] Medlemsstaterne skal hvert aar rapportere deres opgoerelser til Kommissionen inden den 31. december aar n:

[2] Basisaaret er 1990 med undtagelse af HFC, PFC, SF6, hvor parten kan vaelge 1990 eller 1995 som basisaar.

[3] Ifoelge beslutning 99/296/EF skal der aflaegges rapport om fremskrevne emissioner og bindinger for perioden 2008-2012 og saa vidt muligt for 2005. I tillaeg til overvaagningsmekanismen kraeves ifoelge retningslinjerne for metoder til evaluering af fremskridt mod KP-maalsaetninger og til rapportering af nationale programmer, at de fremskrevne emissioner og elimineringer for aarene 2015 og 2020 ogsaa indberettes.

Med henblik paa at lette og harmonisere indsamlingen, rapporteringen og evalueringen af data har tilsynsudvalget, der er nedsat ved Raadets beslutning 1999/296/EF, oprettet to arbejdsgrupper. Disse arbejdsgrupper har nedfaeldet retningslinjer [4] for baade indsamlingen og evalueringen af emissionsopgoerelser og nationale programmer. Tilsynsudvalget godkendte retningslinjerne den 1. september 2000. Medlemsstaternes rapporter, som denne rapport bygger paa, rummer allerede mange af retningslinjerne, men ofte kun i begraenset omfang.

[4] Retningslinjer: Del 1: Retningslinjer for medlemsstaternes og EF's aarlige opgoerelser; Del 2: Metode til evaluering af fremskridt og af de nationale programmers indhold, Bruxelles, den 1. september 2000.

3.2 Formaalet med denne rapport

I denne rapport fremlaegges resultatet af evalueringsprocessen, der er udfoert inden for EF-overvaagningsmekanismen, i form af en vurdering af medlemsstaternes konstaterede og forventede fremskridt mod at opfylde Faellesskabets forpligtelser i henhold til UNFCCC og Kyoto-protokollen.

Ifoelge artikel 4 i UNFCCC, der blev vedtaget i Rio de Janeiro i juni 1992, paatog Det Europaeiske Faellesskab sig at vedtage politikker og foranstaltninger med sigte paa individuelt eller i faellesskab at mindske deres menneskeskabte CO2- og andre drivhusgasemissioner til 1990-niveauet inden udgangen af 2000.

Siden da vedtog parterne Kyoto-protokollen paa UNFCCC's tredje partskonference (CoP 3), der blev afholdt i Kyoto i december 1997, og denne protokol indeholder bindende emissionsmaalsaetninger for et antal parter, herunder Det Europaeiske Faellesskab (EF). Med denne aftale paatog EF sig frem til 2008-2012 at begraense sine drivhusgasemissioner med 8% i forhold til 1990-niveauet. Denne generelle maalsaetning er siden blevet delt ud paa et differentieret grundlag til de enkelte medlemsstater med en "EU-byrdefordelingsaftale", som Ministerraadet naaede til enighed om i juni 1998. De aftalte maal er vist i tabel 1.

Tabel 1. Forpligtelser, som paahviler medlemsstaterne ifoelge Kyoto-protokollens artikel 4, og som Ministerraadet er naaet til enighed om (EU-byrdefordelingsaftalen, juni 1998)

Medlemsstat // Forpligtelse (%-vis aendring i emissioner i "kurven" af de seks drivhusgasser for perioden 2008-2012 i forhold til niveauet i basisaaret 1990)

OEstrig // -13

Belgien // -7,5

Danmark // -21

Finland // 0

Frankrig // 0

Tyskland // -21

Graekenland // +25

Irland // +13

Italien // -6,5

Luxembourg // -28

Nederlandene // -6

Portugal // +27

Spanien // +15

Sverige // +4

Det Forenede Kongerige // -12,5

Evalueringen af fremskridt mod at opfylde disse maalsaetninger har to hovedkomponenter:

* Evaluering af konstaterede fremskridt

Evalueringen af konstaterede fremskridt bygger paa medlemsstaternes og Faellesskabets emissionsopgoerelser og omfatter en sammenligning af opgoerelser for basisaaret med de nyeste opgoerelser saaledes, at man paa medlemsstats- og faellesskabsniveau kan klarlaegge de konstaterede emissionstendenser og sammenligne disse med emissionsmaalsaetningerne.

* Evaluering af forventede fremskridt

De forventede fremskridt vurderes ved at indsamle oplysninger om og evaluere de vedtagne og yderligere (planlagte eller droeftede) politikker og foranstaltninger paa nationalt niveau og paa faellesskabsniveau. Denne evaluering bygger paa medlemsstaternes og Faellesskabets emissionsfremskrivninger. Den omfatter en vurdering af disse fremskrivningers sammenhaeng og gyldighed samt deres underliggende, centrale antagelser og parametre i forbindelse med de nationale programmer.

Evalueringen bygger i stort omfang paa medlemsstaternes dokumenter. Disse omfatter dokumenter, der er udarbejdet med saerligt henblik paa forelaeggelsen i forbindelse med overvaagningsmekanismen, og andre dokumenter som f.eks. nationale strategier for klimaaendring og nationale meddelelser til UNFCCC. Ved evalueringen af de forventede fremskridt er der ogsaa taget hensyn til resultaterne af de faellesskabsdaekkende fremskrivninger af drivhusgasemissioner.

I rapportens foelgende kapitler evalueres, om rapporteringskravene overholdes. Dette goeres ved at sammenligne medlemsstaternes nyeste, tilgaengelige oplysninger med kravene i overvaagningsmekanismen og udkastet til retningslinjer for rapportering, som er udarbejdet af overvaagningsmekanismens to arbejdsgrupper (kapitel 4). Dernaest opsummeres resultaterne af evalueringen af de konstaterede fremskridt paa grundlag af Miljoeagenturets arbejde (kapitel 5), og de forventede fremskridt evalueres paa grundlag af de oven for beskrevne oplysninger, som forelaa i august 2000 (kapitel 6).

Baggrundsdata for rapporten med hensyn til landespecifikke data samt faelles og samordnede politikker og foranstaltninger vil blive offentliggjort i saerskilte bilag (som findes paa Kommissionens webside: http://www.europa.eu.int/comm/environment/climat/docs.htm).

4 Medlemsstaternes overholdelse af rapporteringskravene

4.1 Overholdelse af rapporteringskravene hvad angaar konstaterede fremskridt [5]

[5] Oplysninger i dette afsnit er taget fra "Annual European Community Greenhouse Gas Inventory 1990-1998, May 2000", udarbejdet af Det Europaeiske Miljoeagentur og dets europaeiske emnecenter for luftemissioner.

4.1.1 Opgoerelser over drivhusgasemissioner

Evalueringen af de konstaterede fremskridt afhaenger af, om de relevante nationale opgoerelser foreligger, saa der kan kompileres en fuldstaendig EF-opgoerelse, som omfatter alle 15 medlemsstater. Pr. 1. april 2000 har alle medlemsstater rapporteret data for 1998. Europa-Kommissionen havde dermed kunnet kompilere en fuldstaendig opgoerelse over CO2-, CH4- og N2O-emissioner for hele perioden 1990-1998. Data blev forelagt i overensstemmelse med Det Mellemstatslige Panel for Klimaaendringers (IPCC's) retningslinjer fra 1996 og - for en raekke medlemsstaters vedkommende - de nye faelles rapporteringsformater, der blev godkendt paa den 5. partskonference (CoP 5) i 1999.

4.1.2 Manglende data for CO2, CH4 og N2O

Der er anvendt en interpolationsprocedure for Luxembourg for aarene 1991-1993 for at fuldstaendiggoere opgoerelserne over CO2-, CH4- og N2O-emissionerne i perioden 1991-1998 [6].

[6] Interpolationsproceduren tog udgangspunkt i de emissioner, der blev rapporteret for det naermest liggende tidligere aar. For CO2-emissioner fra fossile braendsler bygger metoden paa medlemsstaternes nyeste oplysninger kombineret med oplysninger om de seneste aars tendenser, som er hentet fra Eurostats nyeste beregninger af CO2-emissioner fra fossile braendsler

4.1.3 Manglende data om fluorholdige gasser

I medlemsstaternes rapporter af 1. april 2000 er der fortsat betydelige mangler i oplysningerne om fluorholdige drivhusgasser (HFC, PFC og SF6), baade hvad angaar ufuldstaendige emissionsdata og manglende oplysninger om kemiske specifikationer. Det har ikke vaeret muligt at kompilere paalidelige tendenser for EU's samlede emissioner af fluorholdige gasser, og disse gasser er udeladt af analysen i kapitel 3. Der er dog opgivet vejledende skoen over emissionerne, som bygger paa de tilgaengelige data fra medlemsstaterne suppleret med resultaterne fra Kommissionens undersoegelser.

4.1.4 Manglende data om aendringer i arealanvendelsen og skovbruget

Data om CO2-, CH4- and N2O-emissioner, som anvendes i denne rapport, omfatter ikke emissioner og bindinger, der kan henfoeres til aendringer i arealanvendelsen og skovbruget. Dette har to aarsager: (a) medlemsstaternes beregningsmetoder er ikke tilstraekkelig konsekvente og (b) det er endnu ikke vedtaget, efter hvilken metode CO2-binding godkendes inden for rammerne af Kyoto-protokollen (der traeffes muligvis beslutning herom ved UNFCCC's CoP6, der afholdes i november 2000).

4.2 Overholdelse af rapporteringskravene hvad angaar forventede fremskridt

Evalueringen af de forventede fremskridt forudsaetter oplysninger om alle politikker og foranstaltninger, der er under overvejelse, og ligeledes om medlemsstaternes emissionsfremskrivninger. Politikker og foranstaltninger under overvejelse omfatter de eksisterende initiativer (som befinder sig i gennemfoerelsesfasen) og yderligere initiativer (til gennemfoerelse paa et senere tidspunkt). Fremskrivningerne omfatter skoen over de eksisterende foranstaltningers emissionsbegraensende virkninger (et business as usual-scenario) samt fremskrivninger af de yderligere foranstaltningers virkninger. I tabel 2 opstilles arten og kvaliteten af de oplysninger, som medlemsstaterne har forelagt om deres politikker og foranstaltninger, og i tabel 3 opstilles arten og kvaliteten af oplysningerne om emissionsfremskrivninger.

Tabel 2. Art og kvalitet af medlemsstaternes oplysninger om deres politikker og foranstaltninger

>TABELPOSITION>

+;++;+++ Antallet af +-tegn er proportionelt med omfanget af medlemsstaternes oplysninger.

- angiver, at der ikke foreligger oplysninger.

Foelgende konklusioner kan uddrages af tabel 2:

* Den vaesentligste informationskilde for Irland, Italien og Spanien er den anden nationale meddelelse (1997/98).

* OEstrig, Danmark, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Det Forenede Kongerige indsendte deres nyeste nationale klimaaendringsprogrammer, der er offentliggjort i 1999 eller 2000. Belgien, Finland, Tyskland, Sverige, Graekenland og Portugal udarbejdede sammenfatninger af deres nyeste politikker og foranstaltninger med saerlig henblik paa EU-overvaagningsmekanismen.

* De fleste medlemsstater forelaegger tilfredsstillende oplysninger om maalsaetninger for deres politikker og foranstaltninger samt status for gennemfoerelsen. Oplysninger, som bygger paa den anden nationale meddelelse, vil dog sandsynligvis vaere foraeldet.

* Kvantificering (maalt paa begraensning af drivhusgasemissioner i mio. ton) opdelt paa politikker og foranstaltninger (herunder eksisterende foranstaltninger og yderligere foranstaltninger) er yderst begraenset for hovedparten af medlemsstaterne. Det samme gaelder oplysninger om omkostninger ved politikkerne.

* Ti medlemsstater rapporterer om politikker og foranstaltninger med henblik paa at begraense alle gasser, fire rapporterer om CO2, CH4 og N2O, og en medlemsstat rapporterer kun om CO2.

* En tredjedel af medlemsstaterne rapporterer stadig ikke om fluorholdige gasser.

* Opdelingen af politikker og foranstaltninger paa de forskellige gasser (for saa vidt de er angivet) og sektorer er tydeligt anfoert.

Tabel 3. Art og kvalitet af medlemsstaternes oplysninger om deres fremskrivninger

>TABELPOSITION>

Foelgende konklusioner kan uddrages af tabel 3:

* Informationskilderne, som fremskrivningerne bygger paa, er meget forskellige: fem medlemsstater anvender stadig den anden nationale meddelelse (1997/98), som sandsynligvis er foraeldet. Fra fire medlemsstater stammer oplysningerne fra saerlige meddelelser til Europa-Kommissionen. Disse indeholder normalt mange oplysninger, men der mangler klarhed og sammenhaeng. Fem lande forelagde nationale klimaaendringsprogrammer, som er offentliggjort for nylig, og som indeholder de mest fyldestgoerende oplysninger, der er modtaget.

* Grundlaget for fremskrivningerne er meget forskelligt: nogle bruger kun ét scenario, medens andre bruger flere - i de fleste tilfaelde er de baseret paa forskellige antagelser. Seks medlemsstater fremlaegger et scenario "uden foranstaltninger". Syv medlemsstater fremlaegger fremskrivninger "med yderligere foranstaltninger".

* Der foreligger ingen fuldstaendige og klare oplysninger om de metoder, der er anvendt til udarbejdelse af fremskrivningerne, eller om de antagelser, der ligger til grund for scenarierne.

* Fremskrivningernes udgangspunkt er ofte ikke klart defineret.

* Enkelte lande differentierer fremskrivningerne efter gasart og sektor; fremskrivninger, som bygger paa den anden nationale meddelelse, er i reglen kumuleret.

Fremskrivningerne mangler generelt en kvantificering af de enkelte politikkers og foranstaltningers virkninger som omtalt under tabel 2. Dette giver navnlig anledning til betaenkeligheder i forbindelse med evalueringen af de forventede fremskridt.

5 Evaluering af konstaterede fremskridt [7]

[7] Oplysningerne i dette kapitel bygger paa "EC and Member States Greenhouse Gas Emission Trends 1990-1998", Topic Report 6 (July 2000), som er udarbejdet af Det Europaeiske Miljoeagentur og dets europaeiske emnecenter for luftemissioner. Medmindre andet er angivet, indeholder data om drivhusgasemissioner hverken industrielle, fluorholdige gasser (HFC, PFC og SF6) eller emission og binding fra aendringer i arealanvendelsen og skovbruget. Tallene for drivhusgasemissioner er skoen og er derfor behaeftet med en vis usikkerhed. Denne usikkerhed er lavest for CO2. Den absolutte usikkerhed i et bestemt aar er hoejere end usikkerheden i tendenserne fra aar til aar, fordi udsvingene oftest udligner hinanden. Usikkerheden i tendensen fra 1990 til 1998 anslaas vejledende til at vaere af en stoerrelsesorden paa 2 til 5%. De nationale skoen for CO2-emissioner fra fossilt braendsel er blevet sammenlignet med skoen udarbejdet af Eurostat, og der er god overensstemmelse (inden for 2%).

5.1 Indledning

Dette afsnit har til formaal at bidrage til at evaluere Faellesskabets og medlemsstaternes fremskridt mod at opfylde de forpligtelser til at begraense udledningen af drivhusgasser, som paahviler dem ifoelge UNFCCC og Kyoto-protokollen. Det har vaeret hensigten at udfoere en sammenhaengende og sammenlignelig vurdering af hver medlemsstats bidrag til at opfylde Faellesskabets maalsaetninger for drivhusgasser som helhed. Analysen sigter ikke mod at evaluere, om medlemsstaterne opfylder deres maalsatser, men derimod at evaluere deres bidrag til drivhusgasemissionerne i Faellesskabet i 1998. Evalueringen af fremskridt foretages ved at sammenligne data for Faellesskabets og medlemsstaternes drivhusgasemissioner i perioden 1990-1998 med to (hypotetiske) lineaere maalsatser: (1) UNFCCC's maalsatser for 2000 og (2) Kyoto-protokollens maalsatser for perioden 2008-2012. Ved beregning af afvigelserne fra disse maalsaetninger i 1998 kan der opnaas et maal for Faellesskabets og medlemsstaternes konstaterede fremskridt.

5.2 Fremskridt i EU

5.2.1 Fremskridt paa EU-niveau

For EU under ét udgjorde drivhusgasemissionerne 4.046 mio. ton CO2-aekvivalenter i 1998, dvs. et fald paa 104 mio. ton CO2-aekvivalenter eller 2,5% siden 1990 (se figur 1 og tabel 4). Omkring 82% af EU15's drivhusgasemissioner er CO2. CH4 og N2O udgoer hver cirka 9%. CO2-emissionerne blev naesten stabiliseret i perioden 1990-1998 (+7 mio. ton CO2-aekvivalenter eller +2%), medens CH4- og N2O-emissionerne faldt med henholdsvis 16,5% og 9,9%. Den Europaeiske Union opfyldte derfor i 1998 som helhed sine maalsatser for baade 2000 og perioden 2008-2012.

Figur 1: EU15's drivhusgasemissioner sammenlignet med maalsaetningerne for 2000 og perioden 2008-2012 (bortset fra industrielle fluorholdige gasser samt aendringer i arealanvendelsen og skovbruget)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Bemaerk: Den lineaere, maalsats er ikke ment som en tilnaermelse af tidligere og fremtidige emissionstendenser. Den er derfor ikke et maal for (en eventuel) opfyldelse af EU's maalsaetninger mht. drivhusgasser i perioden 2008-2012, men sigter mod at evaluere EU's drivhusgasemissioner i 1998 overordnet set.

5.2.2 Fremskridt paa medlemsstatsniveau

Situationen er dog anderledes paa medlemsstatsniveau. Af tabel 4 ses det, at drivhusgasemissionerne i samtlige medlemsstater (bortset fra Tyskland, Luxembourg og Det Forenede Kongerige) steg i perioden 1990-1998. De betydelige fald, der har fundet sted i Tyskland og Det Forenede Kongerige, skyldes hovedsagelig forbedret energieffektivitet, den oekonomiske omstrukturering i de nye tyske delstater og aendringer i Det Forenede Kongeriges valg af braendsler (fra kul til gas). CO2-emissionerne i ni medlemsstater steg endog kraftigere end stigningen i de samlede drivhusgasemissioner, og stigningen roeg op over 20% for tre landes vedkommende (Irland, Portugal og Spanien). Heldigvis blev denne stigning i CO2-niveauerne i det mindste delvis modsvaret af et fald i methan- og dinitrogenoxidemissioner.

Tabel 4. Drivhusgasemissioner og CO2-emissioner i EU i mio. ton CO2-aekvivalenter (eksklusive industrielle, fluorholdige gasser og aendringer i arealanvendelsen og skovbruget) [8]

[8] Medlemsstaterne forelagde deres nationale opgoerelser i henhold til FN's rammekonvention om klimaaendringer den 15. april 2000. Der kan konstateres mindre forskelle mellem disse opgoerelser og de opgoerelser, der tidligere er forelagt i henhold til beslutning 99/296/EF. Forskellene skyldes aendringer, som nogle medlemsstater har foretaget efter den 1. april, hvilket er overvaagningsmekanismens indsendelsesfrist.

>TABELPOSITION>

(1) Data er ikke korrigeret for temperaturudsving eller handel med el.

(2) Det rapporterede fald skyldes delvis, at der er anvendt forskellige metoder til fastlaeggelse af transportsektorens emissioner i 1996 og 1998.

Tabel 5 indeholder flere oplysninger om stigninger eller fald i drivhusgasemissioner inden for forskellige sektorer som f.eks. energiforsyningsindustrien (hovedsagelig elproduktion), fremstillingsindustrien, transportsektoren og smaa forbraendingsanlaeg for alle medlemsstater og for EU i alt. Syv medlemsstater (Frankrig, Graekenland, Italien, Irland, Nederlandene, Portugal og Spanien) udviser stigninger i alle sektorer. Der er konstateret stigninger i transportsektoren i 14 medlemsstater, og i syv af disse (Belgien, Graekenland, Irland, Nederlandene, Portugal, Spanien og OEstrig) var stigningen mere end 20% (fra 1990 til 1998). I de fleste medlemsstater steg emissionerne ogsaa i energiforsyningsindustrien (10 medlemsstater) og i fremstillingsindustrien (11 medlemsstater), men stigningerne var dog generelt lavere end i transportsektoren. I elleve medlemsstater steg emissionerne fra smaa forbraendingsanlaeg. (Se ogsaa kapitel 5.2.3 om CO2-emissioner.)

Tabel 5. Procentvise udsving i drivhusgasemissionerne i EU15 og medlemsstaterne i perioden 1990-1998 (eksklusive industrielle, fluorholdige gasser og aendringer i arealanvendelsen og skovbruget)

>TABELPOSITION>

I tabel 6 sammenfattes resultatet af sammenligningen af medlemsstaternes drivhusgasemissioner med deres lineaere maalsatser for 2000 og perioden 2008-2012.

I 1998 var Det Forenede Kongerige, Luxembourg og Tyskland de eneste medlemsstater, hvis emissioner laa vaesentligt under deres maalsatser (tabel 6). Fremtidige forbedringer i Det Forenede Kongerige og Tyskland vil dog sandsynligvis ikke vaere af samme stoerrelsesorden, og derfor kan det ikke forventes, at den nedadgaaende tendens kan bibeholdes. Frankrig og Sverige var taet paa at opfylde deres Kyoto maalsatser. Alle andre medlemsstater laa langt over deres emissionsgraenser og nedskaeringssatser. Irland, Nederlandene og Spanien laa mere end 10 indekspoint over deres lineaere Kyoto maalsatser i 1998.

Tabel 6. EU15's og de individuelle medlemsstaters fremskridt i 1998

>TABELPOSITION>

Note: Bedoemmelsen er foretaget paa grundlag af, hvor meget emissionerne af CO2-/drivhusgasser afveg fra den paagaeldende lineaere maalsats i 1998. Der er anvendt foelgende bedoemmelsessymboler:

( mere end 2 procentpoint under den lineaere maalsats (positivt bidrag til tendensen i EU)

( mere end 2 procentpoint over den lineaere maalsats (negativt bidrag til tendensen i EU)

o inden for en tolerance paa plus/minus 2 procentpoint fra den lineaere maalsats

5.2.3 CO2-emissioner

Tabel 4 viser, at der er store udsving i CO2-emissionstendenserne medlemsstaterne imellem. Emissionerne er kun faldet i tre medlemsstater: Luxembourg (-61,1 %), Tyskland (-12,6 %) og Det Forenede Kongerige (-6,5 %). Sammen staar disse lande for et fald paa 174 mio. ton, medens emissionerne i alle de oevrige medlemsstater i samme periode steg med 181 mio. ton. Det stoerste absolutte fald i CO2-emissionerne fandt sted i Tyskland (128 mio. ton) efterfulgt af Det Forenede Kongerige (38 mio. ton). De stoerste relative stigninger observeredes i landene omfattet af samhoerighedsfonden, Irland (+26,8 %), Portugal (+24,9 %) og Spanien (+20,8 %). De stoerste stigninger i absolutte tal var i Spanien og Italien med henholdsvis 47 mio. ton og 29 mio. ton.

Energiforbruget i form af fossilt braendsel er hoveddrivkraften bag CO2-emissionerne. To faktorer har kraftig indflydelse paa energiforbruget: oekonomisk vaekst og udendoerstemperaturer.

CO2-emissionerne faldt i begyndelse af 1990'erne som foelge af langsom oekonomisk vaekst i alle medlemsstater og som foelge af store fald i Tyskland og Det Forenede Kongerige. Emissionerne var hoejest i 1991 og 1996 - de to koldeste aar i 1990'erne. I de seneste aar ser tendenserne i CO2-emissionerne korrigeret for temperaturforskelle ud til at stige igen: i 1998 var CO2-emissionerne de tredje hoejeste i 1990'erne, men med forholdsvis milde temperaturer (figur 2).

Figur 2: EU15's CO2-emissioner og drivkraefter (vaekst i BNP i faste priser, graddage og energiforbrug)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Note: Figuren viser tendenserne i CO2-emissioner, BNP i faste priser, graddage (lav udendoerstemperatur, gennemsnitlig hoejeste antal graddage) og indenlandsk bruttoenergiforbrug som indeks, med 1990=100 (figurens venstre side) og CO2-emissioner (i ton) pr. indbygger (figurens hoejre side). Tallene for BNP i faste priser for 1998-2000 er skoen; energiforbrugsindekset for 1998 er beregnet paa grundlag af maanedlige data.

Fra 1990 til 1998 steg BNP med 17,4 % og det indenlandske bruttoenergiforbrug voksede med 8,2 %, men vaeksten i CO2-emissioner begraensede sig til 0,2%, hvilket betyder et fald i kulstofintensiteten baade i BNP og energiforbrug. De vigtigste aarsager til CO2-faldet var: (1) store forbedringer i energieffektiviteten efter den tyske forening og den hermed forbundne omstrukturering i de nye delstater; (2) aendringer i elproduktionen i Det Forenede Kongerige; (3) et generelt skift fra kul til gas, vedvarende energi og kernekraft.

Afhaengigheden i EU af fossilt braendsel er imidlertid stadig hoej, selv om andelen af det indenlandske bruttoenergiforbrug faldt en smule fra 81 % i 1990 til 79 % i 1997 (olie: 42 %, gas: 21 %, fast braendsel: 16 %). Af de resterende energikilder taeller kernekraft for omkring 15 % og vedvarende energi for yderligere 6 %.

Energiforsyningsindustrien er den stoerste CO2-udledende sektor og staar for 32 % af de samlede CO2-emissioner i 1998, selv om emissionerne er faldet med 6,2 % siden 1990. Transport er nr. to med 24 %, en stigning paa 15,3 % i forhold til 1990-niveauerne. CO2-emissioner fra smaa forbraendingsanlaeg staar for 20 % (stigning paa 3% siden 1990) og fremstillingsindustrien staar for 18 % (fald paa 5,7 % siden 1990). Der kan generelt konstateres et skift fra energiforsynings- og fremstillings industrierne til transport og smaa forbraendingsanlaeg. (Se ogsaa tabel 5 i kapitel 5.2.2).

Figur 3 viser udviklingen i CO2-emissioner pr. indbygger fra 1990 til 1998

Figur 3: CO2 pr. indbygger i EU15 pr. medlemsstat og som gennemsnit for EU

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

CO2-emissionerne pr. indbygger i EU-15 er faldet en smule, fra 9,1 tons i 1990 til 8,9 tons i 1998 (-2%). Dette skyldes atter hovedsageligt fald i Tyskland (-16%) og Det Forenede Kongerige (-10%). Der har ogsaa vaeret fald i Sverige (-2%) og saerlig markant i Luxembourg (-65%). I de oevrige medlemsstater steg emissionerne pr. indbygger fra 1990 til 1998. De hoejeste emissioner pr. indbygger i 1998 var i Finland (12,4 tons) og de laveste i Portugal (5,4 tons). Portugal, Spanien og Irland havde de laveste procentvise stingninger (henholdsvis +32%, +19% og +20%).

5.2.4 CH4-emissioner

CH4-emissionerne udviste et naesten jaevnt fald og laa 16,5 % under 1990-niveauerne i 1998. CH4-emissionerne fra landbruget blev reduceret med 6 %, men landbrugets andel i CH4-emissioner steg til 49 % i 1998. Emissionerne fra affald faldt med 24 %, og deres andel i CH4-emissioner faldt til 30 % i 1998. Flygtige emissioner fra braendsel stod for 17 % af CH4-emissionerne i 1998. De vigtigste aarsager til faldet i CH4-emissioner er emissionskontrol paa lossepladser (indsamling til afbraending eller kraftproduktion), faerre utaetheder i gasdistributionssystemet og reduktioner i kulminedrift.

Der er store udsving i tendenserne i CH4-emissioner i medlemsstaterne: medens Finland og Tyskland reducerede deres CH4-emissioner med henholdsvis 42 % og 36 %, voksede de spanske CH4-emissioner med 26 %. I absolutte tal opnaaede Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Nederlandene de stoerste reduktioner, medens CH4-emissionsstigningerne var hoejest i Spanien.

5.2.5 N2O-emissioner

N2O-emissioner var naesten 10 % lavere end 1990-niveauerne. N2O-emissioner fra landbruget blev kun reduceret ganske lidt (-2 %), men emissioner fra industriprocesser faldt med 36 % fra 1990 til 1998. Landbrugets andel i N2O emissionerne steg derfor til 61 % i 1998, medens industriprocessernes andel faldt til 20 %. En lille, men hurtigt stigende kilde til N2O-emissioner blev naesten fordoblet fra 1990 til 1998, nemlig transportsektoren efter indfoerslen af katalysatorer.

Der opnaaedes store reduktioner af N2O-emissionerne i Luxembourg (-31 %) og Tyskland (-27,5 %), medens N2O-emissionerne i Finland steg med 33,9 % fra 1990 til 1998. I absolutte tal opnaaede Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Italien de stoerste reduktioner, medens Spanien og Finland steg mest. En stor del af Tysklands reduktioner opnaaedes i 1998 efter indfoerelsen af nye metoder til reduktion af N2O-emissioner i to anlaeg til fremstilling af adipinsyre.

5.2.6 Fluorholdige gasser

Som naevnt i punkt 4.1.3 er der betydelig usikkerhed med hensyn til emissionstendenserne for fluorholdige drivhusgasser som foelge af medlemstaternes mangelfulde indberetninger. Baseret paa de ufuldstaendige data modtaget fra de medlemsstater, der har rapporteret under overvaagningsmekanismen, anslaas de indikative (ufuldstaendige) EU-emissioner af fluorholdige gasser til 37 mio. ton CO2-aekvivalenter i 1998. Fra andre undersoegelser for Kommissionen blev de samlede emissioner af fluorholdige gasser for EU15 i 1995 indikativt anslaaet til 70 mio. ton CO2-aekvivalenter. Dette svarer til 1,6 % af de samlede emissioner i EU15 af de tre gasser, der er omhandlet i dette afsnit (CO2, CH4 og N2O). Der regnes ikke med, at hovedkonklusionerne fra dette kapitel ville se vaesentligt anderledes ud, saafremt emissionerne af fluorholdige gasser blev medtaget.

6 Vurdering af forventede fremskridt

6.1 Medlemsstaternes fremskrivninger sammenholdt med EU's byrdefordelingsaftale

I dette kapitel sammenlignes medlemsstaternes seneste fremskrivninger med viderefoerelse af eksisterende foranstaltninger (business-as-usual) frem til 2010 med deres forpligtelser i henhold til EU's byrdefordelingsaftale. En saadan sammenligning kan afsloere, hvor langt der er fra de forventede resultater af eksisterende politikker og foranstaltninger til EU's forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen. Det boer dog bemaerkes, at scenarierne med eksisterende foranstaltninger ikke altid kan sammenlignes fra medlemsstat til medlemsstat, eftersom de ikke benytter samme skaeringsdato for indregning af politikker. I afsnit 6.3 sammenlignes de fremskrivninger, som medlemsstaterne har udarbejdet, med resultaterne af den seneste faellesskabsdaekkende analyse af emissionsfremskrivninger.

Tabel 7 viser en sammenfatning af den nuvaerende situation i medlemsstaterne, hvor deres forpligtelser sammenlignes med de seneste fremskrivninger med viderefoerelse af eksisterende foranstaltninger frem til 2010. Den viser ogsaa forskellen mellem fremskrivningerne med viderefoerelse af eksisterende foranstaltninger og forpligtelserne i henhold til byrdefordelingsaftalen. Ifoelge medlemsstaternes fremskrivninger tyder skulle der for EU som helhed kunne naas en 1,4% reduktion af drivhusgasser i forhold til 1990 ved hjaelp af disse foranstaltninger. Der kommer saaledes til at mangle ca. 6,6% (278 mio. ton CO2-aekvivalenter i 2010 i absolutte tal) mellem virkningerne af eksisterende politikker og Kyoto-maalet.

En mere detaljeret analyse viser imidlertid, at der er betydelige variationer fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til, hvordan de eksisterende politikker og foranstaltninger bidrager til de nationale maal i henhold til EU's byrdefordelingsaftale. Det afspejler, at der fra land til land er forskel paa, hvor langt man er naaet med at laegge sin politik (idet dog kun Det Forenede Kongerige forventer at naa laengere end sit maal med foranstaltninger, der er bekendtgjort siden Kyoto). En sammenligning af fremskrivningerne i tabellen er derfor vanskelig. Desuden er fremskrivninger forbundet med betydelig usikkerhed, baade som foelge af tvivl om, om forudsaetningerne for fremskrivningerne, f.eks. BNP-vaeksten, holder, og om, i hvor hoej grad politikker og foranstaltninger vil foere til de forventede reduktioner. Medlemsstaternes uensartede bidrag til at naa deres forpligtelser i henhold til byrdefordelingsaftalen og usikkerheden ved fremskrivningerne som saadanne rejser generel tvivl om, hvor noejagtig den beregnede forskel paa 6,6% mellem EU's byrdefordelingsaftale og de forventede emissioner i 2010 er.

Nogle af medlemsstaterne har i deres nationale programmer/oplysninger beroert denne usikkerhed, men for de flestes vedkommende er oplysningerne ikke tilstraekkelige til nogen form for kvantitativ bedoemmelse.

Tabel 7. Sammenligning af medlemsstaternes fremskrivning af de samlede emissioner "med foranstaltninger" sammenlignet med Kyoto-forpligtelserne.

>TABELPOSITION>

Tabel 8 viser resultaterne af fremskrivningerne for de enkelte drivhusgasser paa grundlag af eksisterende foranstaltninger. Det fremgaar, at for EU under ét forventes CO2-emissionerne at stige med 97 mio. ton mellem 1990 og 2010, svarende til 2,9%, mens emissionerne af methan og dinitrogenoxid begge ventes at aftage betydeligt (med henholdsvis 129 mio. ton CO2-aekvivalenter (-30 %) og 61 mio. ton CO2-aekvivalenter (-16%)). Oplysningerne om fluorholdige gasser er ikke fuldstaendige, hvilket goer det vanskeligt at drage sikre konklusioner. For de lande, der har fremlagt data, ventes der en stigning paa 37 mio. ton CO2-aekvivalenter frem til 2010, dvs. en stigning paa 73% i forhold til basisaaret [9].

[9] Fremskrivninger for fluorholdige gasser for EU som helhed er omhandlet i afsnit 6.3.

Tabel 8. Medlemsstaternes fremskrivninger "med foranstaltninger" opdelt paa de enkelte drivhusgasser

>TABELPOSITION>

6.2 Resumé af medlemsstaternes nye politikker og foranstaltninger

Det foregaaende afsnit viste, at der i medlemsstaterne er en forskel paa 6,6% mellem, hvad der forventes opnaaet i 2010 med eksisterende politikker og foranstaltninger, og EU's maal i henhold til Kyoto-protokollen. Medlemsstaternes klimaaendringsprogrammer har til formaal at udligne denne forskel ved at udarbejde og gennemfoere yderligere politikker og foranstaltninger.

Tabel 9 indeholder en sammenligning af den emissionsreduktion, der er paakraevet for at naa Kyoto-maalet, med forventede besparelser fra nye politikker og foranstaltninger (i det omfang der eksisterer kvantitative skoen). Tabellen viser, at kun 7 af medlemsstaterne (OEstrig, Danmark, Frankrig, Tyskland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige) har kvantitative tal for deres nye foranstaltninger. De oevrige 8 (Belgien, Graekenland, Finland, Irland, Luxembourg, Portugal, Spanien og Sverige) har ikke kvantitative tal for saadanne foranstaltninger.

I medlemsstaterne undet ét forventes de nye foranstaltninger at skaffe ca. 266 mio. ton CO2-aekvivalenter. De stoerste bidrag kommer fra Frankrig, Tyskland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Det Forenede Kongerige og Tyskland ventes at yde henholdsvis 66 og 17 mio. ton mere, end de er forpligtet til i henhold til EU's byrdefordelingsaftale, hvilket er ca. en tredjedel af reduktionerne fra nye foranstaltninger. Hvis Det Forenede Kongerige og Tyskland kun lige opfyldte deres forpligtelser i henhold til EU's byrdefordelingsaftale, ville besparelserne fra nye foranstaltninger kun vaere paa 184 mio ton. Derved ville der komme til at mangle 93 mio. ton CO2-aekvivalenter i forhold til Kyoto-forpligtelsen.

I de lande, der har oplyst om supplerende drivhusgasbesparelser, forventes stoersteparten af besparelserne at komme fra yderligere CO2-reduktioner. I mange af disse lande er man stadig i de indledende faser af udarbejdelsen af disse nye politikker og foranstaltninger, saa de er behaeftet med stoerre usikkerhed end tallene i foregaaende afsnit.

Der er derfor samme tvivl om noejagtigheden af tallet paa 266 mio. ton CO2-aekvivalenter. Den betydelige usikkerhed ved fremskrivningerne, saavel i "business-as-usual"-scenariet som "med yderligere foranstaltninger"-scenariet, viser, at der boer anvendes en sikkerhedsmargen paa tallene for, hvor stor en EU-emissionsreduktion der skal til for at naa Kyoto-maalet. EU boer derfor straebe efter yderligere reduktioner for at vaere sikker paa at opfylde Kyoto-forpligtelserne.

Tabel 9. Sammenligning af forskellen mellem medlemsstaternes "med foranstaltninger"-fremskrivninger og deres Kyoto-forpligtelser og deres oplyste nye foranstaltninger

>TABELPOSITION>

- ej kvant.: ingen kvantitative oplysninger for nye politikker og foranstaltninger

- ingen oplysninger om nye politikker og foranstaltninger

Tabel 10 er et resumé af, hvordan de nye politikker og foranstaltninger er fordelt i de enkelte medlemsstater. Den viser, at de fleste lande er ved at planlaegge nye foranstaltninger for at reducere drivhusgasemissionerne, og at disse foranstaltninger generelt er fordelt paa alle sektorer og kilder til drivhusgasemissioner. Manglende oplysninger om foranstaltningernes kvantitative virkninger betyder, at der for de fleste medlemsstater heller ikker er data om de kvantitative virkninger for de enkelte sektorer.

Tabel 10. Resumé af nye politikker og foranstaltninger

>TABELPOSITION>

6.3 EU-daekkende fremskrivninger

Analysen tidligere i rapporten bygger paa scenarier og emissionsfremskrivninger, som de er udarbejdet og fremsendt af medlemsstaterne, til at bedoemme, hvorledes medlemsstaterne og EU kan forventes at goere fremskridt henimod opfyldelse af deres forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen. Denne fremgangsmaade har dog flere ulemper, bl.a. at medlemsstaterne benytter vidt forskellige og undertiden helt uigennemskuelige modeller/metoder til deres fremskrivninger. Det betyder, at resultaterne i nogle tilfaelde slet ikke kan summeres (f.eks. paa grund af forskellige sektordefinitioner). Desuden kan energisystemer og -markeder have EU-dimensioner og internationale dimensioner med virkninger, der ikke slaar igennem i enkeltlandsmodeller.

Det er grunden til, at de forventede fremskridt henimod Kyoto-emissionsforpligtelserne undersoeges ved hjaelp af de seneste EU-daekkende fremskrivninger af drivhusgasemissionerne, som er taget fra en igangvaerende undersoegelse Economic Evaluation of Sectoral Emission Reduction Objectives for Climate Change [10]. Undersoegelsen har den fordel, at den benytter en ensartet metodologi for prognoser for drivhusgasemissioner i EU-15 og kan tage hoejde for paavirkning af energisystemet paa EU-niveauer.

[10] Ecofys, AEA Technology Environment og National Technological University i Athen foretager denne undersoegelse for GD for Miljoe. Den offentliggoeres senere i 2000.

Undersoegelsen har foreloebig vist, at de samlede drivhusgasemissioner forventes at ligge paa omtrent samme niveau i 2010 som i 1990 i et "business-as-usual"-scenario. Der er her taget hoejde for politikker og foranstaltninger, der var ivaerksat ved udgangen af 1997, og virkningerne af aftalen med bilfabrikanterne om at begraense CO2-emissionerne fra personbiler [11].

[11] Der er indgaaet aftaler med europaeiske, japanske og koreanske bilfabrikantsammenslutninger.

Denne fremskrivning ligger ikke helt paa linje med medlemsstaternes analyser, som tyder paa, at de samlede drivhusgasemissioner bliver godt 1% lavere i 2010 end i 1990. Sammenlignes de enkelte drivhusgasser, forventes det i de foreloebige resultater af sektormaalundersoegelsen, at CO2-emissionerne vil stige med 4,1% [12], mens medlemsstaterne naar frem til en stigning paa kun 2,9%. For CH4 and N2O ventes det baade i sektormaalundersoegelsen og i medlemsstaternes prognoser, at emissionerne vil falde betydeligt, men her er det medlemsstaterne, der forventer det stoerste fald.

[12] I dette tal er virkningerne af miljoeaftalen med bilfabrikanterne medregnet. Uden aftalen ventes CO2-emissionerne at ville vaere blevet 6,7% hoejere end i 1990.

Begge saet fremskrivninger forventer ogsaa, at emissionerne af fluorholdige gasser (som ganske vist er smaa i absolutte tal) vil stige betydeligt fra 1990 til 2010 (62% i sektormaalundersoegelsen og 73% ifoelge medlemsstaterne). Dog har medlemsstaterne som anfoert i afsnit 6.1 kun givet ufuldstaendige oplysninger om disse gasser. Det boer naevnes, at der ogsaa i sektormaalundersoegelsen er benyttet en ret grov metode til at skoenne emissionen af fluorholdige gasser. Medlemsstaternes "med nye foranstaltninger"-fremskrivninger viser en reduktion paa 3% af CO2-emissionerne fra 1990 til 2010, mens CH4- og N2O-emissionerne skulle falde med henholdsvis 30% og 17%. Sektormaalundersoegelsen ser paa, hvordan EU-15 mest omkostningseffektivt kan reducere emissionerne, saa Kyoto-maalet paa en 8% reduktion i 2010 i forhold til niveauet i 1990 bliver opfyldt. De foreloebige resultater underbygger medlemsstaternes "med nye foranstaltninger"-fremskrivninger, men naar de endelige resultater foreligger, skal medlemsstaternes og EU's fremskrivninger analyseres yderligere.

6.4 Resumé af politikker og foranstaltninger paa EU-niveau

Den foerste faellesskabsstrategi til begraensning af CO2-emissionerne og forbedring af energieffektiviteten blev praesenteret i oktober 1991 (SEC(91) 1744 endelig udgave). Det overordnede maal var at stabilisere Faellesskabets CO2-emissioner paa samme niveau i 2000 som i 1990. I juni 1992 blev der i en meddelelse fra Kommissionen (KOM(92) 246 endelig udgave) stillet forslag om en pakke af foranstaltninger og programmer. Strategien vedroerte foelgende 4 elementer:

* EF-energiteknologiprogrammer og transeuropaeiske net

* fiskale foranstaltninger

* komplementaere nationale programmer

* overvaagningsmekanisme for CO2 og andre drivhusgasser

Den foerste skitse til denne strategi blev beskrevet i Faellesskabets foerste meddelelse til FN's rammekonvention om klimaaendringer (UNFCCC). Udviklingen i gennemfoerelsen af strategien frem til november 1997 blev praesenteret i Faellesskabets anden meddelelse til UNFCCC (SEK(98) 1770). I det foelgende resumeres det, hvilken udvikling der er sket siden da, og hvilken retning de bagvedliggende politikker og programmer skal tage i fremtiden.

I maj 1999 forelagde Kommissionen en meddelelse for Raadet og Europa-Parlamentet om "Forberedelser til gennemfoerelse af Kyoto-protokollen" (KOM(1999) 230 endelig udgave), hvori det skitseredes, hvad der skulle goeres i EU for at opfylde Kyoto-bestemmelserne i fuldt omfang. Raadet reagerede paa denne meddelelse ved at fremhaeve, at der var behov for en indsats paa faellesskabsniveau, og at faelles og samordnede politikker og foranstaltninger (CCPM) med fordel kunne supplere nationale strategier. Med dette for oeje blev Kommissionen opfordret til at udarbejde en liste over, hvilke foranstaltninger og politikker der foerst og fremmest skulle gennemfoeres paa europaeisk plan. Kommissionen fremlagde en saadan liste i oktober 1999 og fremsatte forslag til, hvordan politikkerne kunne fremmes gennem et europaeisk klimaaendringsprogram (European Climate Change Programme - ECCP). Dette program er beskrevet i Kommissionens seneste meddelelse om "EU's politikker og foranstaltninger til reduktion af drivhusgasemissionerne: Mod et europaeisk klimaaendringsprogram" (KOM(2000) 88 endelig).

Kommissionens europaeiske klimaaendringsprogram har til formaal at give alle beroerte parter mulighed for at deltage i det forberedende arbejde vedroerende faelles og samordnede politikker og foranstaltninger til reduktion af drivhusgasemissionerne. Det erklaerede overordnede maal for programmet er "at identificere og udvikle alle de elementer i en europaeisk strategi for klimaaendring, som er noedvendige for at gennemfoere Kyoto-protokollen". Programmet skal gennemfoeres ved hjaelp af en struktur med arbejdsgrupper og undergrupper, som alle beroerte parter, dvs. repraesentanter for Kommissionen, medlemsstaterne, industrien og NGO'er, indbydes til at deltage i. Det er tanken, at Kommissionen kan bruge resultaterne fra de forskellige grupper til at fremskynde igangvaerende aktiviteter og hjaelpe GD'erne med at fremkomme med forslag til nye politikker.

Der foreligger allerede en raekke politikinitiativer til stoette for en overordnet klimaaendringsstrategi. Nogle af dem, f.eks. aftalen med bilfabrikanterne om personbilers energiforbrug, er en realitet. Kommissionen har for nylig faerdiggjort et direktivforslag om fremme af fornyelige energikilder i forbindelse med det indre energimarked og en handlingsplan for forbedring af energieffektiviteten i EU. Andre initiativer, f.eks. en revision af den faelles transportpolitik, en groenbog om bytransport og en revision af retningslinjerne for statsstoette til miljoebeskyttelse, er i gang. Ikke alle disse politikker sigter direkte mod en reduktion af drivhusgasserne, men vil have indirekte positive virkninger for klimaaendringerne. Tabel 11 viser skoen over den potentielle emissionsreduktion fra saadanne politikker og foranstaltninger, hvor saadanne skoen foreligger. Der vil, bl.a. som led i ECCP, blive foretaget skoen over, hvilken reduktion andre politikker og foranstaltninger vil medfoere. Skoennene bliver for den samlede virkning paa tvaers af alle medlemsstaterne.

ACEA / JAMA / KAMA-aftalen er medregnet i basisfremskrivningen i afsnit 6.3, og virkningerne af denne aftale og visse af de oevrige politikker og foranstaltninger paa EU-plan, isaer direktivet om affaldsdeponering, er medregnet i nogle af medlemsstaternes fremskrivninger.

Tabel 11. Skoen over potentielle emissionsreduktioner for EU-politikker og -foranstaltninger

>TABELPOSITION>

7 Ordliste, forkortelser og enheder

Konstaterede fremskridt De konstaterede fremskridt bygger paa medlemsstaternes og Faellesskabets emissionsopgoerelser og omfatter en sammenligning af opgoerelser for basisaaret med de nyeste opgoerelser saaledes, at man paa medlemsstats- og faellesskabsniveau kan klarlaegge de faktiske emissionstendenser og sammenligne disse med emissionsmaalsaetningerne.

Forventede fremskridt De forventede fremskridt vurderes ved at indsamle oplysninger om og evaluere de vedtagne og yderligere (planlagte eller droeftede) politikker og foranstaltninger paa nationalt niveau og paa faellesskabsniveau. Denne evaluering bygger paa medlemsstaternes og Faellesskabets emissionsfremskrivninger.

Drivhusgasser (GHG) Gasformige bestanddele af atmosfaeren, baade natur- og menneskeskabte, som optager og genudsender infraroed straaling.

Draen Enhver proces, aktivitet eller mekanisme, som fjerner en drivhusgas, en aerosol eller en praekursor for drivhusgas fra atmosfaeren.

Emissioner Udslip af drivhusgasser og/eller deres praekursorer i atmosfaeren i et givet omraade og tidsrum.

EU's byrdefordeling Kyoto-protokollen under UNFCCC indeholder bindende emissionsmaal for en raekke parter og herunder Det Europaeiske Faellesskab (EF). EF paatog sig frem til 2008-2012 at begraense sine drivhusgasemissioner med 8% i forhold til 1990-niveauet. Denne generelle maalsaetning er siden blevet delt ud paa et differentieret grundlag til de enkelte medlemsstater med en "EU-byrdefordelingsaftale", som Ministerraadet naaede til enighed om i juni 1998.

Industrielle fluorholdige gasser HFC, PFC og SF6

Kilde Enhver proces eller aktivitet, som medfoerer emission af en drivhusgas, en aerosol eller en praekursor for drivhusgas til atmosfaeren.

Kyoto-Protokollen Se: EU's byrdefordeling

Overvaagningsmekanisme Overvaagningsmekanismen er et middel, hvormed Faellesskabet noejagtigt og regelmaessigt vurderer sine fremskridt mod at opfylde forpligtelserne i FN's rammekonvention om klimaaendringer (UNFCCC) og Kyoto-protokollen.

CCPM Faelles og samordnede politikker og foranstaltninger paa faellesskabsniveau.

CH4 Methan

CHP Kraftvarme

CO2 Kuldioxid

CoP Partskonferencen

CRF Faelles rapporteringsformat.

EMA Det Europaeiske Miljoeagentur

BNP Bruttonationalprodukt

HFC Hydrofluorcarboner

IPCC Det Mellemstatslige Panel for Klimaaendringer

LUCF AEndringer i arealanvendelse og skovbrug.

N2 O Dinitrogenoxid

PFC Perfluorcarboner.

P&M Politikker og foranstaltninger

SF6 Svovlhexafluorid

UNFCCC FN's rammekonvention om klimaaendringer

t 1 ton (metrisk) = 1 megagram (Mg) = 106 g

Mg 1 megagram = 106 g = 1 ton (t)

Mt 1 megaton (Mt) = 1012 g = 1teragram