Regionsudvalgets udtalelse om:

- »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om reformen af den fælles landbrugspolitik«:

»Rådets forordning (EF) om finansiering af den fælles landbrugspolitik«;

»Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1766/92 om den fælles markedsordning for korn og ophævelse af forordning (EØF) nr. 2731/75 om fastsættelse af standardkvaliteter for blød hvede, rug, byg, majs og hård hvede«;

»Rådets forordning (EF) om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder«;

»Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for oksekød«;

»Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter«;

»Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter«;

»Rådets forordning (EF) om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte«;

»Rådets forordning (EF) om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)«;

- »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om generelle bestemmelser for strukturfondene«,

- »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for vin«, og - »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden« (1999/C 93/01)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om Agenda 2000 og lovforslagene deri: generel oversigt,

under henvisning til Kommissionens forslag til Rådets forordninger (EF) om reformen af den fælles landbrugspolitik [KOM(1998) 158 endelig udg. - 98/0112 (CNS) - 98/0107 (CNS) - 98/0108 (CNS) - 98/0109 (CNS) - 98/0110 (CNS) - 98/0111 (CNS) - 98/0113 (CNS) - 98/0102 (CNS)] (),

under henvisning til Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om generelle bestemmelser for strukturfondene [KOM(1998) 131 endelig udg. - 98/0090 (AVC)] (),

under henvisning til Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for vin [KOM(1998) 370 endelig udg. - 98/0126 (CNS)] (),

under henvisning til Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden [KOM (1998) 153 endelig udg. - 98/0100 (CNS)] (),

under henvisning til Kommissionens beslutning af 18. marts 1998 og Rådets beslutninger af 24. april og 20. juli 1998 om i henhold til artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 13. maj 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri«,

under henvisning til sin udtalelse (CdR 239/96 fin) () om »Den fælles landbrugspolitik og EU's udvidelse mod øst«, (CdR 17/96) () om »Landbrugsreformens regionale konsekvenser«,

under henvisning til Underudvalg 2's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 273/98 rev. 2), som blev vedtaget den 10. december 1998 med Reinhold Bocklet og Hannu Penttilä som ordførere -

på den 27. plenarforsamling af 13.-14. januar 1999 (mødet den 14. januar) vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledende bemærkninger

1.1. Forslagene til landbrugsdelen af Agenda 2000 blev fremlagt den 18. marts 1998. Kommissionens udspil ligger på linje med dens første overvejelser i juli 1997. En drastisk nedsættelse af støttepriserne i retning af verdensmarkedspriserne skal sikre væksten på de interne markeder og forbedre europæisk landbrugs muligheder for at deltage i udviklingen på verdensmarkedet. Sammenlignet med forslagene fra juli vil landbrugets indkomsttab i ringere omfang og kun delvis blive kompenseret med direkte støtte. Kommissionen ønsker med sine forslag også at tage de udfordringer op, som følger med østudvidelsen.

1.2. Den hidtidige støtte til landbrugsstrukturforanstaltninger (mål 5a) og til landdistrikter (mål 5b) indstilles i sin specifikke form og integreres i et nyt mål 2, som også kommer til at omfatte industriområder i tilbagegang og vanskeligt stillede byområder. Desuden foreslås en horisontal støtteforanstaltning til udvikling af landdistrikter, som vil henhøre under EUGFL - Garantisektionen.

1.3. Regionsudvalget tager stilling til nedenstående forordningsforslag vedrørende landbrugssektoren:

- Finansiering af den fælles landbrugspolitik.

- Ændring af forordning (EØF) nr. 1766/92 om den fælles markedsordning for korn og ophævelse af forordning (EØF) nr. 2731/75 om fastsættelse af standardkvaliteter for blød hvede, rug, byg, majs og hård hvede.

- Indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder.

- Den fælles markedsordning for oksekød.

- Den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter.

- Ændring af forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter.

- Fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte.

- Støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL).

- Generelle bestemmelser om strukturfondene.

- Forordning om den fælles markedsordning for vin (hører ikke til Agenda 2000, men behandles i denne sammenhæng).

- Forordning (EF) om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Landbrugsprodukterne i EU fremstilles under overholdelse af høje økologiske normer. Der må tages hensyn til de dermed forbundne omkostninger, hvis de høje normer og et højt dyrebeskyttelsesniveau skal kunne opretholdes.

2.2. De kommende WTO-forhandlinger, østudvidelsen og omlægningen af EU's finansiering gør en reform af den fælles landbrugspolitik uomgængelig. Den skal medvirke til at udvikle landdistrikterne, forbedre det europæiske landbrugs globale konkurrenceevne, sikre en miljøvenlig og ressourcebesparende landbrugsproduktion, garantere et højt niveau for fødevaresikkerhed og -kvalitet, opretholde landdistrikternes funktionsdygtighed og øge landbrugenes økonomiske rentabilitet. Dette kræver:

- en tilstrækkelig beskyttelse udadtil,

- hensyntagen til alle særtræk ved det europæiske landbrug,

- prisnedsættelser kun, for så vidt markedet absolut kræver det,

- bedre udnyttelse af mængderegulerende foranstaltninger,

- fuld kompensation ved prisnedsættelser i form af direkte støtte,

- et ubureaukratisk system og

- fremme af faglig uddannelse og videreuddannelse.

Generelt er det nødvendigt med en nøje overholdelse af subsidiaritetsprincippet indtil det regionale niveau i forbindelse med udformning og gennemførelse af de forskellige politikker, under iagttagelse af den kompetencefordeling, som der opereres med i de enkelte medlemsstater.

3. Vurdering af Kommissionens forslag om ændring af markedsordningerne

3.1. Markafgrøder

3.1.1. I lyset af den nuværende markedssituation og de gældende WTO-regler finder Regionsudvalget det ikke nødvendigt at nedsætte interventionsprisen for korn med 20 %.

3.1.2. Endvidere mener Regionsudvalget, at nedsættelsen af interventionsprisen vil slå direkte igennem på producentpriserne, især for foderkorn. Kommissionens forslag om at sætte basisbrakprocenten til 0 tyder også herpå. Producenterne bør derfor have fuld kompensation for nedsættelsen. Som følge af de foreslåede fornyelser vil lavere kornpriser, navnlig i de ugunstigt stillede områder, betyde, at den pris, der opnås for produktet, ikke engang dækker de variable produktionsomkostninger.

3.1.3. Ensilagemajs-støtten virker som en udligningsgodtgørelse i sektorerne for mælk og oksekød. Der må imidlertid også findes løsninger, som kan gøre grønfoder og græsarealer uden omdrift konkurrencedygtig over for ensilagemajs i regioner, hvor majs ikke kan dyrkes af klimatiske grunde. Det er derfor vigtigt at opretholde den særlige støtte til disse produkter, således at der stadig kan ske en diversificeret udvikling i EU's regioner.

3.1.4. Den drastiske nedsættelse af arealstøtten til oliefrø medfører en tilsvarende forringelse af denne sektors konkurrenceevne. Det er nødvendigt at opretholde den særlige støtteordning for oliefrø. Udskydelsen af støttebetalingen vil sandsynligvis give landbrugsbedrifterne rentetab og likviditetsproblemer. Med en braklægningsprocent på 0 vil den mest effektive mængdestyringsmetode blive afskaffet. Regionsudvalget er derfor modstander af, at støttebetalingerne udskydes. Fastsættelsen af en frivillig braklægningssats på 10 % fører til unødvendige indskrænkninger.

3.1.5. Der mangler målrettede foranstaltninger til at fremme anvendelsen af fornyelige råstoffer til industri- eller energiformål (f.eks. varmeværker, omstilling til biodiesel osv.). En sådan politik bør indføres via et særligt kapitel i EUGFL-forordningen.

3.1.6. Regionsudvalget kræver, at de regionale basisarealer medtages i den nye forordning om den fælles markedsordning for markafgrøder.

3.2. Oksekød

3.2.1. Forslagene vedrørende oksekødsektoren vil skærpe konkurrenceforvridningerne yderligere og ramme de traditionelle intensive opdrætsmetoder.

3.2.2. Omlægningen fra permanent intervention til frivillig intervention og privat oplagring er et skridt i den rigtige retning. Der ydes dog langt fra tilstrækkelig kompensation for den planlagte prissænkning. Forslaget om også at yde direkte støtte til kvier er ikke nogen yderligere forbedring, fordi midlerne hentes inden for de fastsatte lofter på bekostning af støtten til andre dyrekategorier.

3.2.3. Videreførelsen af de hidtidige, indviklede ordninger, suppleret med indførelsen af nye, komplekse foranstaltninger vil kraftigt øge producenternes og de nationale myndigheders forvaltningsog kontrolopgaver.

3.2.4. 90-dyrsloftet vil hæmme udviklingen af konkurrencedygtige bedrifter.

3.2.5. Øget tilskyndelse til ekstensivering i oksekødsektoren understreger produktionens miljøaspekter, hvilket Regionsudvalget anser for særlig rosværdigt. Regionsudvalget skal dog også i denne sammenhæng gøre opmærksom på de store forskelle, der er mellem produktionsområderne i EU. Ordningen vedrørende græsarealer uden for omdrift egner sig eksempelvis ikke for alle medlemsstater, idet klimaet i nogle områder betyder, at græsmarker indgår i den normale omdrift. Dette må Kommissionen tage hensyn til i sine forslag om ekstensiveringspræmier.

3.2.6. Uafhængigt heraf må EU-støtten dog også tage højde for de forskellige former for oksekødsproduktion, der findes i de enkelte regioner. Også i regioner med specialiserede kvægbrug må landmændene fortsat have passende indkomstmuligheder. Desuden må det sikres, at den støtte, der går til de enkelte medlemsstater, svarer til produktionsandelen, og at der ikke opstår konkurrenceforvridninger mellem de forskelligt orienterede produktionsregioner. I de fleste regioner med traditionel kvægopdræt er belægningsgraden betydeligt lavere end EU-lovgivningens grænseværdier, hvilket betyder, at også denne opdrætsform må anses for at være forenelig med EU's miljøpolitiske mål.

3.3. Mælk

3.3.1. Kommissionen antager, at nedsættelsen af interventionspriserne for mælk og mejeriprodukter vil øge forbruget af disse produkter og forbedre EU's konkurrenceevne. Regionsudvalget forventer dog ingen forbrugsstigning i EU, da ændringer i priserne på basisprodukter kun virker ganske svagt ind på forbruget. Endvidere risikerer kvoteforøgelsen på 2 % med det deraf følgende pristryk at underminere kvoteordningen.

3.3.2. Regionsudvalget mener, at mælkekvoteordningen har fungeret godt. Prisnedsættelser bør kun finde sted, hvis de fremtvinges af markedet. Der skal ydes fuld kompensation herfor.

3.3.3. Den foreslåede mekanisme, hvor udligningsgodtgørelserne består af fire dele (basispræmie for mælk, basispræmie for oksekød, supplerende fakultativ præmie for mælk og kød) er yderst kompliceret og ikke hensigtsmæssig, fordi den forfordeler nogle kvægracer og medfører yderligere bureaukrati. Regionsudvalget mener, at der må findes frem til løsninger, der sikrer en afbalanceret støtte i alle områder.

3.3.4. De forslag, Kommissionen fremlægger som led i kvoteordningens forlængelse for at støtte producenterne, er utilstrækkelige.

3.3.5. Det er nødvendigt, at kvoterne tildeles aktive mælkeproducenter i begyndelsen af den nye periode, at arealbindingskravene ophæves, og at producenter, der indstiller deres mælkeproduktion efter år 2000, forpligtes til at afgive deres kvoter. I øvrigt bør der tages hensyn til bjergregionernes særlige forhold. Med dette mål for øje bør der for hver medlemsstat kunne afsættes et vist antal mælkekvoter til unge landmænd, der slår sig ned i bjergområder

3.3.6. Regionsudvalget bifalder Kommissionens forslag om at forlænge kvoteordningen til 2006, da mælkeproduktionen ellers ville bryde sammen mange steder i EU. Kommissionen bør dog komme med en klar melding om, hvad der skal ske med ordningen efter dette tidspunkt. Regionsudvalget minder om, at investeringerne inden for mælkeproduktion er af langsigtet karakter, og at de beslutninger, som træffes om markedsordningen for mælk, derfor også bør gælde efter 2006.

3.4 Nationale puljer

3.4.1. Regionsudvalget godkender Kommissionens forslag om at udbetale en del af støtten fra den nationale pulje enten som betaling pr. dyr eller arealbetaling. Dette vil gøre den fælles landbrugspolitik mere fleksibel. Puljerne må så vidt muligt være afstemt efter de nuværende produktionskvoter.

3.4.2. Uanset de nationale puljer må producenterne kompenseres fuldt ud for deres indkomsttab. Kommissionen må dog være opmærksom på, at støtten fra de nationale puljer ikke forvrider konkurrencen.

3.4.3. Der må ikke forekomme konkurrenceforvridende diskriminering inden for de traditionelle produktionsmetoder i de enkelte regioner. Dette gælder eksempelvis for udligningsgodtgørelsen for dobbelt-formålsracer inden for markedsordningen for mælk, men også for de forskellige former for kvægopdræt.

3.5. Direkte støtte inden for den fælles landbrugspolitik

3.5.1. En vurdering af konsekvenserne for de enkelte regioners specifikke forhold kræver, at Kommissionen giver en mere detaljeret redegørelse for, hvorledes de forskellige kompensationsordninger er udformet. Forslagene til gennemførelsesbestemmelser må foreligge, før Rådet tager stilling til spørgsmålet.

3.5.2. Støtten til landmændene skal mindske de tilpasningsproblemer, som især de mindre gunstigt stillede områder slås med. Og samtidig må den ikke virke negativt ind på allerede konkurrencedygtige bedrifters udvikling.

3.5.3. De ændringer af den fælles landbrugspolitik, Kommissionen foreslår, kan efter Regionsudvalgets mening rejse etiske problemer især i oksekødsektoren. Den foreslåede nedsættelse af kornpriserne vil stille korn bedre i konkurrencen end grønfoder og dermed også føre til øget anvendelse af korn inden for kvægopdræt. Efter Regionsudvalgets mening bør støtteordningerne under den fælles landbrugspolitik udformes på en sådan måde, at der kan drives rentable kvægbrug i forskellige regioner med anvendelse af den type foder, som er naturlig for de pågældende dyr.

3.5.4. Forslagene om at udforme den direkte støtte degressivt er i princippet fornuftigt, men i den foreliggende form uacceptable, da de har regional slagside. Der bør fastsættes skrappere restriktioner for klart og definitivt at orientere den fælles landbrugspolitik mod producenterne, produktkvalitet, familiebedrifterne og landlige virksomheder. Især vil husdyrbrug med et stort arbejdskraftbehov blive bragt i fare af øvre grænser eller støttedegression. Den direkte støtte må derfor afstemmes efter omkostningerne.

3.5.5. En tilpasning til markedsudviklingen vil bringe den direkte støttes pålidelighed og gyldighedsperiode i fare. Støtten må sikres opretholdt i sine grundbestanddele.

3.5.6. Differentieringen af den direkte støtte skal forvaltes så enkelt som muligt, uden at der sendes et forkert signal til de bedrifter, som må rationalisere for at forbedre deres konkurrenceevne. Beskæftigelseskriteriet skal anvendes på en sådan måde, at det bidrager til beskæftigelsen i landdistrikterne.

3.6 Vin

3.6.1. Vinmarkedet har ændret sig så kraftigt siden 1987, at det haster med at få tilpasset markedsordningen for vin. Markedsligevægten må sikres gennem interventioner (særlig destillation for konsumalkohol, markedsføring af druesaft og andre vinprodukter, krisedestillation i tilfælde af usædvanlige markedsforstyrrelser og opretholdelse af støtte til privat oplagring, destillation af biprodukter og af vin af druesorter til andre formål end presning).

Regionsudvalget understreger, at det er absolut nødvendigt at skabe balance mellem udbud og efterspørgsel på europæisk plan ved at skabe balance på de regionale markeder. I dette øjemed må de berørte personer i sektoren inddrages, ligesom der må udarbejdes regionale tilpasningsprogrammer, som fastlægger realistiske økonomiske målsætninger og strukturforanstaltninger i overensstemmelse med den fælles markedsordning (nybeplantning, omlægning, modernisering, osv.)

3.6.2. Kommissionens forslag bør ændres på følgende punkter:

- der bør under bestemte vilkår indføres en obligatorisk mekanisme for udløsning af krisedestillation,

- der bør tildeles flere nye plantningsrettigheder end Kommissionen foreslår for at udnytte markedsmulighederne,

- det bør undgås, at druer eller koncentreret most indføres og forarbejdes til europæisk vin,

- plantningsrettighederne bør gælde længere end de fem år, som Kommissionen foreslår.

3.6.3. Skærpelsen af hektarudbytteordningen, som allerede omfatter detaljerede begrænsninger og obligatorisk destillation, afvises på det kraftigste. Lovkompetencen på området for kvalitetsvine må fortsat ligge hos medlemsstaterne og regionerne.

3.6.4. EU fastsætter og finansierer særlige foranstaltninger til støtte for vinavl i ugunstigt stillede regioner med klimatisk betingede problemer.

3.6.5. De ønologiske metoder skal kunne afpasses efter de regionale særtræk.

Tilsætning af saccharose bør nøje begrænses til de regioner, hvor dette er en traditionel fremgangsmåde.

3.6.6. Regionsudvalget anmoder om, at man blandt hovedmålene for den fælles markedsordning for vin medtager følgende:

- sikring af en rimelig indkomst for producenterne, samtidig med at beskæftigelsen opretholdes,

- bevarelse af vinarealerne i de traditionelle produktionsområder,

- forøgelse af efterspørgslen og forbedring af konkurrenceevnen ved hjælp af kvalitetsprodukter,

- fremme af afsætningen og bestræbelser på at finde nye afsætningsmarkeder.

3.6.7. Ovennævnte hovedmål for vinreformen skal tage hensyn til forbrugeroplysning og iagttagelse af miljøvenlige produktionsmetoder.

4. Integrering af miljøpolitikken i den fælles landbrugspolitik

4.1. Hensyntagen til miljøaspekter ved støttetildeling vil muliggøre en tilpasning til specifikke regionale miljøforhold. Konkurrenceforvridninger bør imidlertid forebygges gennem rammebestemmelser på EU-plan. Der bør sikres, at den direkte støtte er baseret på godt landmandskab. Landmændene må honoreres særskilt for miljøydelser, der ligger derudover.

Kommissionen regner med, at de faldende producentpriser vil mindske anvendelsen af gødningsstoffer og plantebeskyttelsesmidler. Der forventes dog kun at vise sig en beskeden, positiv miljøeffekt i de mere ugunstigt stillede områder.

4.2. En øko-social udformning af landbrugspolitikken kunne yde et væsentligt bidrag til:

a) langsigtet stabilisering af landdistrikterne, især i bjergegne og ugunstigt stillede områder,

b) forbedring af levnedsmidlernes kvalitet,

c) opfyldelse af landbrugets multifunktionelle opgaver, herunder de mange former for virksomhed, der udføres på landbrugsbedriften,

d) udvikling af konkurrencedygtige landbrugsstrukturer, der sikrer en- og flerfamiliebrug fremtidsmuligheder,

e) sikring af den europæiske landbrugsmodel i WTO,

f) åbning af nye perspektiver for unge landmænd,

g) forebyggelse af ørkendannelse og jorderosion.

5. Finansiering

5.1. Efter Regionsudvalgets mening vil de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse stille nye finansielle krav til EU. Spørgsmålet om nettobidragene er meget aktuelt, og Kommissionen har fremlagt en rapport om EU's finansiering, hvor der opstilles tre alternativer, som kan komme på tale, hvis der opnås enighed om, at der skal rettes op på budgetskævhederne:

- indskrænke eller afskaffe den korrektionsmekanisme, som for øjeblikket gælder for Storbritannien og/eller lade BNP-ressourcen helt eller delvis træde i stedet for andre ressourcer,

- delvis kompensere for den direkte støtte til landmændene under den fælles landbrugspolitik (medfinansiering) gennem en tilsvarende sænkning af loftet over egne indtægter,

- indføre en korrektionsmekanisme for alle medlemsstater, som er nettobidragydere.

5.2. En nyorientering af den fælles landbrugspolitik bør føre til en større inddragelse af medlemsstaterne og regionerne i ansvaret for landbrugsindkomstpolitikken.

6. Regionale indfaldsvinkler til den fælles landbrugspolitik

6.1. For at sikre en entydig cost-benefit-afvejning af politiske beslutninger og en mere enkel administrativ gennemførelse af landbrugspolitiske foranstaltninger, må selve udformningen af denne politik og den dertil hørende kompetencefordeling ske under fuld overholdelse af subsidiaritetsprincippet og den administrative opdeling i de enkelte medlemsstater. Den finansielle solidaritet mellem medlemsstaterne og regionerne i EU bør dog ikke anfægtes.

6.2. Inden for markeds- og indkomststøttepolitikken bør EU's beføjelser være rettet mod at sikre et velfungerende fælles marked.

6.3. Regionerne skal også i de vigtige landbrugspolitiske beslutninger have større ansvar for såvel strategi som gennemførelse på nationalt og EU-plan.

7. WTO-forhandlinger

7.1. På Rio-konferencen bekendte alle deltagerlandene sig til bæredygtig anvendelse af naturressourcerne som grundprincip for al aktivitet. Den derpå udarbejdede Agenda 21 drøftes for øjeblikket mange steder i EU, lige fra de kommunale kredse til erhvervslivet.

7.2. Bæredygtighed har altid været europæiske landbrugs grundprincip. At holde hus med ressourcerne samt at bevare og pleje naturens ydeevne - også at forstå som videregivelse af ressourcer til kommende generationer - er principper, der indgår i de langsigtede overvejelser.

7.3. Det er bydende nødvendigt, at alsidigheds- og bæredygtighedsprincippet anvendes som udgangspunkt og norm under fremtidige forhandlinger om international handel med landbrugsvarer. Det har hele verdens befolkning, og ikke kun europæisk landbrug, en interesse i.

7.4. Landbrugspolitikken må tage ovennævnte grundprincipper fra Rio-konferencen til sig, alliere sig med alle berørte samfundsgrupper og resolut modstå den rent økonomiske tankegang, der bygger på princippet om en så billig levnedsmiddelproduktion som muligt, uanset om der drives rovdrift på naturen eller ej.

7.5. Regionsudvalget finder det uhensigtsmæssigt, at man over for WTO-partnerne på forhånd ensidigt giver køb på de markeds- og prispolitiske foranstaltninger, der endnu er mulige inden for de eksisterende WTO-aftaler, og følgelig afvikler beskyttelsen udadtil uden at stille krav om passende og konkrete modydelser, såsom anerkendelse af fællesskabspræferenceprincippet og den alsidighed, som karakteriserer hovedparten af det europæiske landbrug.

8. Den fælles landbrugspolitik og østudvidelsen

8.1. EU's gradvise udvidelse med sine østlige naboer er af stor betydning for stabiliteten og freden i Europa. Dette gælder for befolkningen som helhed og dermed også for landbofamilierne, og dem, der er beskæftiget i landbruget.

8.2. I den forbindelse skal der især gøres opmærksom på markedsøkonomiens indførelse i de central- og østeuropæiske lande og dens betydning for disse landes socio-økonomiske sanering. Landbruget indtager her en nøgleposition.

8.3. Situationen for landbruget i de nuværende EU-medlemslande er meget forskellig fra det østeuropæiske landbrugs, og det samme gælder den hidtil førte landbrugspolitik Derfor må der i begge parters interesse opereres med en længere overgangsperiode. Det er nødvendigt med en differentieret, velovervejet og fornuftig strategi med målrettede indgreb til at imødegå kraftige prisfald. Ved fastlæggelsen af de forskellige foranstaltninger og de respektive overgangsperioder må der tages højde for den specifikke situation i hvert enkelt af de associerede lande.

8.4. Såvel de central- og østeuropæiske lande som EU-landene må forberede sig på det udvidede fælles landbrugsmarked for at undgå økonomiske og sociale skævheder.

8.5. Ifølge Kommissionens forslag bør bistanden til de central- og østeuropæiske lande primært gå til strukturudvikling, så deres landbrug får en reel chance for at udvikle sig. Dette må dog ikke føre til overkapacitet, hvor produktionen ikke kan afsættes.

8.6. I forbindelse med østudvidelsen må der under ingen omstændigheder indføres ordninger, der kan true de enkelte landbrugsregioners fremtid i det udvidede EU.

8.7. Af den grund er det vigtigt, dels at EU-15 gradvist tilpasser den fælles landbrugspolitik, dels at de central- og østeuropæiske lande overtager landbrugspolitikken.

9. Regionsudvalgets konklusioner

9.1. Forordningsforslagene vedrørende Agenda 2000's landbrugsdel imødekommer endnu ikke kravet om en fremtidsorienteret reform af landbrugspolitikken, som er Kommissionens mål. Regionsudvalget kræver, at den europæiske landbrugsmodel sikres inden for rammerne af Agenda 2000 og WTO-forhandlingerne.

9.2. Regionsudvalget ønsker en øko-social udformning af landbrugspolitikken, hvor miljøydelser, der ligger ud over godt landmandskab, som almengyldigt defineret og fastlagt på europæisk plan, honoreres særskilt, og hvor der som grundlag for regionsspecifikke problemstillinger udarbejdes handlingsorienterede målkataloger og foranstaltningsprogrammer. En sådan udformning af landbrugspolitikken vil kunne bidrage til en langsigtet stabilisering af landdistrikterne, en forbedring af fødevarekvaliteten, et alsidigt landbrug, en udvikling af konkurrencedygtige landbrugsstrukturer baseret på familiebrug og landlige virksomheder, bevarelse af den europæiske landbrugsmodel i WTO og åbning af nye perspektiver for unge landmænd i det europæiske landbrug og generelt i »landdistrikterne« forstået som leve- og arbejdssted. Især må der tages hensyn til de forskellige naturgivne vilkår for det europæiske landbrug (bjerg- og andre forfordelte områder, frodige, tørre og marginale regioner osv.).

9.3. Regionsudvalget kræver, at der tages hensyn til sammenhængen mellem EU's finansiering og udgifterne til landbrugspolitikken.

9.4. Regionsudvalget kræver desuden, at det nationale spillerum inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik øges, da EU omfatter geografisk set store og meget forskellige områder, og produktionsvilkårene i landbruget varierer. Ifølge konklusionerne fra Luxembourg-topmødet i december 1997 skal det europæiske landbrug som erhvervssektor betragtet være alsidigt, bæredygtigt og jævnt fordelt over hele EU, herunder i regioner, der slås med særlige problemer. De europæiske rammevilkår må dog være udformet på en sådan måde, at nye konkurrenceforvridninger så vidt muligt undgås.

9.5. Regionsudvalget understreger, at alsidigheds- og bæredygtighedsprincippet må være grundlaget for fremtidige forhandlinger om international handel med landbrugsvarer.

9.6. Regionsudvalget mener i henseende til østudvidelsen, at alle berørte må forberede sig grundigt på det udvidede fælles landbrugsmarked for at undgå økonomiske og sociale skævheder. Hertil hører også tilstrækkeligt lange overgangsperioder. Det primære mål er at bevare et jævnt fordelt europæisk landbrug, som udvikler sig efter multifunktionelle og øko-sociale principper. Regionsudvalget understreger endnu en gang det flere gange tidligere fremførte krav om allerede inden tiltrædelsen at forpligte de central- og østeuropæiske lande til at indføre (landbrugs-) miljøstandarder og til at anvende vedvarende råstoffer.

9.7. Regionsudvalget kræver, at strukturudviklingen i landbruget ledsages af foranstaltninger, som i kraft af en integreret udvikling af landdistrikterne som sådanne (både landbrugsmæssigt og ikke-landbrugsmæssigt) kan sikre, at disse regioners økonomiske, økologiske og sociokulturelle kvaliteter ikke bare kan bevares, men også kan øges, hvilket vil være et vedvarende bidrag til at realisere en europæisk landbrugsmodel, der bygger på familiebrug og landlige virksomheder.

9.8. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at udforme forslagene på en sådan måde, at der bevares flest mulige arbejdspladser i landbruget.

9.9. Regionsudvalget kræver, at politikken for landbrugsmarkederne fastholder principperne for 1992-reformen, og at yderligere reformer koncentreres om de områder, hvor der er behov for EU-foranstaltninger, dvs. navnlig oksekøds- og mælkeproduktionen. Landmændene skal også fremover primært kunne hente deres indtjening hjem via markedet.

9.10. Regionsudvalget anser en nedsættelse af interventionspriserne i det forslåede omfang for unødvendig på nuværende tidspunkt.

9.11. Regionsudvalget kræver, at producenterne får fuld kompensation for den ovennævnte nedsættelse af interventionspriserne.

9.12. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at fremlægge gennemførelsesbestemmelser, som præciserer udligningsgodtgørelsernes udformning.

9.13. Regionsudvalget frygter, at indførelsen af nye, komplicerede ordninger vil øge producenternes og de nationale myndigheders forvaltnings- og kontrolopgaver, og går ind for et så enkelt system som muligt.

9.14. Regionsudvalget gør opmærksom på de store forskelle mellem produktionsområderne i EU. Ved indførelsen af nye ordninger må der fremover tages mere hensyn til disse forskelle.

9.15. Regionsudvalget kræver, at mælkekvoterne tildeles aktive mælkeproducenter i begyndelsen af den nye periode, der løber til 2006, og at arealbindingskravet ophæves. Af hensyn til de langsigtede investeringer i mælkesektoren bør der allerede nu komme en klar melding om, hvad der skal ske med markedsordningen for mælk efter 2006.

9.16. Regionsudvalget mener, at de foreslåede nationale puljer bør være afstemt efter de nuværende produktionskvoter. I den forbindelse bør det sikres, at der ikke opstår konkurrenceforvridninger.

Bruxelles, den 14. januar 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() EFT C 170 af 4.6.1998, s. 85, 1, 4, 13, 38, 60, 93, 67.

() EFT C 176 af 9.6.1998, s. 1.

() EFT C 271 af 31.8.1998, s. 21.

() EFT C 150 af 16.5.1998, s. 14.

() EFT C 116 af 14.4.1997, s. 39.

() EFT C 129 af 2.5.1996, s. 15.