KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 24.1.1996 
KOM(96) 10 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
| EUROPAS FORSVARSRELATEREDE INDUSTRI OG DE UDFORDRINGER, 
1 DEN STÅR OVERFOR, ET BIDRAG TIL INDSATS PÅ EUROPÆISK PLAN 

Indholdsfortegnelse 
1. Indledning 
2. Udfordringerne 
2.1 De konomiske og industrielle udfordringer 
2.1.1. Industriens struktur og udviklingstendenser 
2.1.2. Strukturomlgning og konkurrencedygtighed 
2.1.3 Markedsopsplitning og hindringer for tvrnational integration 
2.1.4. Teknologisk samvirke mellem de civile og de forsvarsorienterede aktiviteter 
2.2 Politiske og sikkerhedsmssige udfordringer 
2.2.1. Den Europiske sikkerheds- og forsvarsidentitet 
2.2.2. Regeringskonferencen 
3 Aktrerne og aktionsmidlerne 
3.1 Den Europiske Union: fremme af samvirket mellem de forskellige aktionsmidler 
3.1.1 EF's forhndenvrende instrumenter 
3.1.2 Instrumenter i forbindelse med den files udenrigs- og sikkerhedspolitik 
3.2 Et nrmere samarbejde mellem WEU og EU 
3.2.1. Forholdet mellem EU og WEU 
3.2.2. Det Europiske Rustningsagentur 
4. Flleskabsinstrumentemes og fllesskabsaktivitetemes bidrag til den forsvarsrelaterede industri 
4.1 Det indre marked og det teknologiske grundlag 
4.1.1. Offentlige indkb 
4.1.2 Samhandelen i Fllesskabet 
4.1.3 Politikken for forskning og teknologisk udvikling (FTU) 
4.1.4 Standardisering og tekni sk harmonisering 
4.1.5 Konkurrencepolitikken 
4.1.6 Strukturfondene 
4.2 Den eksterne dimension 
4.2.1 Eksportpolitik 
4.2.2 Eksportkontrol med varer og teknologier med dobbelt anvendelsesforml 
4.2.3 Importtold p militrt udstyr 
4.2.4 Handelsforbindelser 
5. Konklusioner: 
Bilag 
Statistiske tabeller 
Liste over virksomhedssammenslutninger inden for forsvarsindustrien 
1. Indledning 
Den forsvarsrelaterede industri står overfor en økonomisk og politisk situation, som er i 
færd med at ændre sig totalt og kræver reaktioner, der rækker ud over del nationale plan. 
Den kolde krigs afslutning har ført til en betydelig formindskelse at sikkerhedsrisikoen i 
Europa og har gjort det muligt at nedskære militærbudgetterne og fremme indsatsen for at 
omstille de berørte industrier. Behovet for, at den forsvarsrelaterede industri nedtrapper 
sine aktiviteter, har haft en betydelig direkte indflydelse både på beskæftigelsen i denne 
sektor, som siden 1984 er faldet med 37% fra 1,6 mio. til 1 mio. og med særlig hård 
virkning i bestemte regioner, og på den europæiske industris produktionsgrundlag og 
innovationskapacitet som helhed. De økonomiske problemer har i hele perioden været 
vedholdende og er måske endda blevet værre. De skyldes ikke blot nedskæringen af 
militærudgifterne, men også den skærpede internationale konkurrence og frem for alt den 
anakronistiske opsplitning af det europæiske forsvarsmarked. 
Der er derfor ved at opstå en holdningsændring til fordel for en indsats fra unionens side. 
På den ene side har industriens krise fået industrifolk og industrielle beslutningstagere i 
medlemsstaterne til at tilskynde unionen, især Kommissionen, til at påtage sige et ansvar. 
På den anden side har de foranstaltninger, der træffes på grundlag af den Vesteuropæiske 
Union (WEU) og Maastricht traktatens anden grundpille åbnet mulighed for at indføre en 
europæisk rustningspolitik. Således udarbejdede en uformel FU/WEU ekspertgruppe den 
30. juni 1995 en rapport, som gør rede for en sådan europæisk rustningspolitiks 
muligheder og fremsætter forslag og henstillinger til den. I juli 1995 oprettede Coreper en 
tværfaglig ad hoc arbejdsgruppe, som skulle påpege de områder, hvor Unionen kunne sætte 
ind. Til dette formål skal den fremsætte henstillinger til opfølgning inden for Fællesskabets 
rammer eller inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) og eventuelt 
foreslå særlige foranstaltninger, uden dog at tiltage sig myndighed, som ifølge Traktaten 
om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab tilkommer Kommissionen. Denne meddelelse 
er et bidrag til dette arbejde. 
Årsagerne til den forsvarsrelaterede industris vanskeligheder er dels økonomiske, dels 
politiske. Der må derfor tages hensyn til begge disse aspekter, når denne industris 
problemer skal behandles, og når der skal fremsættes forslag til en eventuel europæisk 
indsats. 
Skønt det er oplagt, at en fælles holdning er afgørende på dette område, er det imidlertid en 
langvarig proces at skabe en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet. På den anden side 
er den forsvarsrelaterede industri i en sådan tilstand, at der er fare for, at store dele af de 
økonomiske sektorer, som er involveret i forsvarsrelaterede aktiviteter, helt kan forsvinde, 
ikke mindst i betragtning af den skærpede internationale konkurrence, med endnu større 
beskæftigelsestab til følge, med mindre der gøres noget i tide. 
Der er således stærkt behov for en europæisk reaktion. 
Hvis der desuden indføres mekanismer, som bygger på økonomisk effektivitet, især i 
forbindelse med offentlig indkøbspolitik, vil budgetmidlerne kunne udnyttes mere rationelt, 
og der kan opnås store besparelser. Det vil føre til betydelige besparelser for skatteyderne. 
Ifølge en undersøgelse kan disse besparelser komme til at ligge mellem fem og elleve mia. 
ECU om året. 
Med udgangspunkt i dette behov for indsats lægger denne meddelelse hovedvægten på 
foranstaltninger, som bygger på Fællesskabets nuværende instrumenter, og som dermed 
gælder områder, hvor Det Europæiske Fællesskab allerede har myndighed og egne 
erfaringer. Disse muligheder for handling kan eventuelt udnyttes sammen med FUSP. De 
kan derfor iværksættes på kort sigt som den første reaktion på den forsvarsrelaterede 
industris problemer og som det første bidrag til opbygningen af en europæiske sikkerheds-
og forsvarsidentitet. 
Kommissionens fremgangsmåde bygger på principperne i meddelelsen "En politik til 
forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union" (KOM (94) 319, af 
14. september 1994). 
2. Udfordringerne 
I de kommende år må Den Europæiske Union tage en række udfordringer op for at skabe 
en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet og for at bevare en konkurrencedygtig 
teknologi og et konkurrencedygtigt industrigrundlag. Industriernes overlevelse afhænger af 
evnen til at gennemføre en konsekvent strategi som svar på disse udfordringer. 
2.1 De økonomiske og industrielle udfordringer 
2.1.1. Industriens struktur og udviklingstendenser. 
Den årlige produktion af forsvarsmateriel i Den Europæiske Union vurderes på nuværende 
tidspunkt til ca. 50 mia. ECU eller ca. 3% af den samlede industriproduktion. Det er lidt 
under halvdelen af den amerikanske forsvarsindustris produktion. Fn voksende række 
forsvarsrelaterede teknologier, komponenter og tjenesteydelser har både civile og militære 
formål. Denne udvikling har gjort det stadig vanskeligere at afgrænse "den 
forsvarsrelaterede industri" og gjort det stadig mere uholdbart at isolere forsvarsindustrien 
fra den civile industri. Sammenblandingen af civile og forsvarsorienterede aktiviteter 
varierer fra virksomhed til virksomhed og fra industri til industri. I den europæiske fly- og 
rumfartsindustri tegner forsvarsaktiviteterne sig f.eks. for ca. 40% af omsætningen. 
På nuværende tidspunkt er ca. 600.000 mennesker direkte beskæftiget med udvikling og 
produktion af forsvarsmateriel i EU. Andre 400.000 arbejdspladser skyldes forsynings- og 
serviceindustrier. 
Ca. 70% af salget til forsvarsformål kommer fra fly- og rumfartsindustrien og fra den 
elektroniske industri. En stor del af våbensystemernes og det øvrige forsvarsmateriels 
værditilvækst skabes imidlertid af virksomheder, som leverer komponenter og delsystemer, 
og som i mange tilfælde er SMV. 
Ca. 90% af EU's samlede produktion af forsvarsmateriel er koncentreret på nogle bestemte 
medlemsstater: Frankrig, Det Forenende Kongerige, Tyskland, Italien og Sverige. 
En betydelig del af den europæiske forsvarsindustri er offentlig eller halvoffentlig, det 
gælder især i Frankrig, Italien og Spanien (selvom statskontrollen er af varierende 
omfang). 
Den indenlandske efterspørgsel på europæisk forsvarsmateriel har været faldende siden 
1987, hvor de Heste medlemsstater begyndte at nedskære forsvarsbudgettet. De samlede 
forsvarsudgifter faldt med 5,3% i faste priser mellem 1985 og 1994, således som del 
fremgår af tabel 1 i bilaget, mens de offentlige indkøb af tunge våben i samme tidsrum faldt 
28,5% i faste priser, således som det fremgår af diagram nr. 1 i bilaget. EU's import af 
tunge konventionelle våben fra tredjelande er imidlertid ikke faldet tilsvarende. 
Den faldende efterspørgsel fra især udviklingslandene har ifølge SIPRI's statistikker ' 
næsten halveret verdensmarkedet for våben i løbet af de sidste 10 år. Den europæiske 
industri beholdt en andel på en femtedel af eksportmarkedet for tunge konventionelle våben 
på verdensplan mellem 1984-1988 og 1993, men den absolutte størrelse er blevet halveret i 
faste priser, således som det fremgår af diagram 2 i bilaget. I sammenligning med USA har 
Den Europæiske Union imidlertid tabt terræn. 
2.1.2. Strukturomlægning og konkurrencedygtighed 
Strukturomlægningen i industrien ventes at fortsætte og medføre betydelige 
kapacitetsnedskæringer, selv om mange virksomheder allerede har truffet vidtrækkende 
foranstaltninger. 
Strukturomlægning 
At omstille en militært orienteret produktion til en civilt orienteret "på fabriksplan" anser de 
fleste virksomheder ikke for at være en holdbar strategi. Bortset fra de enorme 
investeringsomkostninger, det kræver at få adgang til det civile marked, og de 
vanskeligheder, der er forbundet med det, hindres omstillingen af forskellen mellem en 
produktion af forsvarsartikler, der drives af teknologien og statens specifikationer, og en 
produktion til det civile marked, hvis drivkraft især er priser, og hvor markedsføring spiller 
en særlig rolle. Dog har det vist sig, at det for en række virksomheder, som også har 
aktiviteter uden for forsvarssektoren, er muligt at omlægge forsknings- og 
udviklingsgrundlagel fra forsvarsorienteret arbejde til andre områder, som er teknisk 
beslægtet med det. 
En del af den generelle kapacitetsnedskæring er sket ved, at virksomhederne direkte har 
nedlagt de forsvarsorienterede aktiviteter og valgt at koncentrere sig om, hvad de betegner 
som deres hovedaktiviteter, eller at udvide den civile side af deres virksomhed. 
I de fleste tilfælde har rationaliseringen at den europæiske forsvarsindustri imidlertid krævet 
arrangementer mellem virksomhederne indbyrdes. Fusioner og overtagelser har hidtil især 
fundet sted inden for de nationale grænser, da der på forsvarsområdet stadig er betydelige 
hindringer for tværnationale erhvervelser i EU. 
Der er i EU talrige eksempler på sammenlægning ved hjælp af fusioner i den 
forsvarsrelaterede industri2) Tværnationale erhvervelser som GI AT Industrie's overtagelse 
af den belgiske producent af lette våben FN Herstal i 1991, er en undtagelse. 
2) De statistikker over våbenhandlen, som indsamle.'; og offentliggøres af 
SIPRI (Stockholm International Peace Research Institute) bygger til en 
vis grad på skøn, da de officielle tal ikke giver noget helhedsbillede. 
I Det Forenede Kongerige er en stor del af denne industri nu 
grupperet omkring British Aerospace og GEC, og der har fundet 
yderligere koncentrationer sted (GECs overtagelse af VSEL - en Barrow 
baseret u-båds producent, dvs. en skibsbygningsvirksomhed). 
I de seneste år er sammenslutningen af den forsvarsrelaterede industri gået langt stærkere i 
USA end i Europa. Efter en række "megafusioner" og overtagelser er de 10 største 
forsvarsrelaterede industrivirksomheder i USA, set i forhold til deres våbensalg, nu 
gennemsnitligt dobbelt så store som de 10 største forsvarsrelaterede virksomheder i EU. n 
De fleste af de sammenlægninger, der har formindsket generalomkostningerne, 
overskudsproduktionen og den tekniske kapacitet, er sket inden for de nationale grænser. 
Det økonomiske udbytte af yderligere national samling er forsvindende og ser nu ud til at 
være betydelig mindre end det, som kan opnås ved tværnational industriintegration. 
Konkurrencedygtighed 
Når den europæiske forsvarsrelaterede industris internationale konkurrencedygtighed skal 
vurderes, kan eksport, rentabilitet og teknologisk formåen give et vist fingerpeg om 
industriens konkurrencemæssige stilling, men det giver kun mening at tale om 
konkurrencedygtighed i forbindelse med de virksomheder og produkter, der rent faktisk 
udsættes for international konkurrence. 
I sammenligning med den amerikanske industri har den europæiske imidlertid tabt terræn 
og eksporterer nu mindre end halvt så meget som den amerikanske. Mange af ændringerne 
i eksportpræstationerne skyldes internationale politiske begivenheder, som Øst-
Vestkonfrontationens afslutning, Golfkrigen i 1990-1991 og Sovjetunionens sammenbrud. 
Ændringer af den nationale våbeneksportpolitik, herunder eksportstøtten, har utvivlsomt 
også spillet en rolle. Således begyndte den amerikanske industri, bl.a. fordi der blev udøvet 
politisk indflydelse for at hjælpe den, at øge sin eksport i sammenligning med den 
europæiske under de forholdsvis stabile internationale forhold i 1980'erne. 
Disse omstændigheder tyder også på, at noget af forandringen skyldes ændringer af den 
konkurrencemæssige stilling, det gælder således den betydelige nedskrivning af den 
amerikanske dollar i forhold til de europæiske valutaer, som har fundet sted siden 1985, og 
som har lagt en tung byrde på de europæiske forsvarsrelaterede virksomheders 
konkurrencedygtighed. 
G7 topmødet i Halifax påpegede den fare, sådanne svingninger udgør for bæredygtig, ikke-
inflatorisk vækst og fortsat udbygning af den internationale handel. EU og USA blev derfor 
tilskyndet til at sætte mere aktivt ind på at rette op på den manglende balance mellem den 
amerikanske dollar og de europæiske valutaer. I konklusionerne fra den seneste 
transatlantiske handelsdialog i Sevilla blev det understreget, at det er vigtigt at fremme 
større valutastabilitet. 
- I Tyskland spiller Daimler Benz Aerospace en nøglerolle. 
- I Italien beherskes scenen af Finmeccanica. 
- I Frankrig er den nationale sammenlægning mere jævnt fordelt på virksomhederne. 
Illustrerende eksempler på strukturomlægnings- og sammenlægningsprocessen i USA er: 
- Lockheeds erhvervelse af General Dynamics' afdeling for kampfly i 1993 
- Northop's overtagelse af Grumman i 1994 
- Den aftalte fusion mellem Lockheed og Martin Marietta i 1994 efterfulgt af erhvervelsen af Loral i 
1996 
- De seneste forhandlinger mellem Boeing og McDonnel Douglas om eventuel sammenlægning af deres 
civile- og forsvarsorienterede aktiviteter (1995). 
5 
Den amerikanske industris stærke konkurrencemæssige stilling overfor den europæiske 
illustreres bedst at tallene for de enkelte EU medlemsstaters import af forsvarsmateriel, 
dvs. den interne EU-handel medregnet: 75% af importen af tunge konventionelle våben 
kom i tidsrummet 1988-1992 fra USA. Forværringen af den europæiske forsvarsrelaterede 
industris konkurrencestilling skyldes også, at handelsbalancen mellem EU og USA for 
tunge konventionelle våben var 10/1 i USA's favør i tidsrummet 1988-92 (se tabel 4 i 
bilaget). 
Eksporten kan imidlertid ikke give et fuldstændigt billede af den internationale 
konkurrencedygtighed, især ikke når det drejer sig om et område, hvor handel og indkøb 
sjældent besluttes ud fra kommercielle og økonomiske overvejelser alene. Fra et 
virksomhedssynspunkt er det vigtigste kriterium på konkurrencedygtighed rentabilitet. 
For den europæiske forsvarsrelaterede industri er billedet temmeligt broget i så henseende. 
Ikke så få af de store våbenproducerende virksomheder har i de seneste år tabt penge på 
deres forsvarsorienterede aktiviteter, og nogle af dem har gjort det over en længere 
årrække. Andre virksomheder henter stadig udbytte på forsvarsområdet og har klaret sig 
ganske pænt på eksportmarkederne. 
Det er desuden vanskeligt at vurdere den europæiske industris teknologiske styrke og 
svagheder på forsvarsområdet, og en sådan vurdering bliver derfor i nogen grad subjektiv. 
Det amerikanske forsvarsministerium har forsøgt at sammenligne USA's og Europas 
kapacitet, når det gælder 20 såkaldte kritiske teknologier. Det amerikanske 
forsvarsministerium mener ikke, at den europæiske industri har noget "afgørende 
forspring" for USA's inden for nogen af disse sektorer, men at den er "i stand til at yde 
vigtige bidrag" inden for syv af sektorerne. ° 
De hernævnte handelstal tyder temmelig stærkt på, at den europæiske forsvarsrelaterede 
industris konkurrencedygtighed som helhed betragtet er blevet forringet i forhold til USA's 
siden 1980'erne. For sammenligneligt materiel, der fremstilles med stordriftsfordele, er 
den amerikanske industris priser generelt mere konkurrencedygtige end den europæiske 
industris, fordi dens hjemmemarked er mere end dobbelt så stort som de samlede EU-
staters og cirka syv gange større end det største nationale europæiske marked. Den 
faldende efterspørgsel og de teknologiske fremskridt og det stadig splittede europæiske 
marked øger det forspring, som denne strukturbetingede fordel således giver den 
amerikanske industri. 
2.1.3 Markedsopsplitning og hindringer for tværnational integration 
Markedsopsplitning 
Da en stærk konkurrenceevne er knyttet til muligheden for at kunne udnytte 
stordriftsfordele, kan den europæiske forsvarsrelaterede industris konkurrencemæssige 
stilling som allerede nævnt til dels forklares med det opsplittede europæiske marked for 
forsvarsmateriel. Denne opsplitning afspejler medlemsstaternes udbredte og ældgamle 
praksis med at favorisere nationale leverandører eller, hvis sådanne ikke findes, 
leverandører fra NATO-landene, når de skal indkøbe forsvarsmateriel. 
i) Kunstig intelligens og robotteknik, simulering og modellering, vabcnsysiemmiljo, jetfremdriftsystemer, 
højenergidensitetsmaterialer, kompositmaterialer og bioteknologi, lin lisle over de 20 kritiske teknologier 
findes i tabel 5 i bilaget. 
6 
Der findes knap nok noget europæisk marked for denne type forsvarsmateriel, da den 
europæiske samhandel kun tegnede sig for 3-4% af EU-medlemsstaternes indkøb mellem 
1988 og 1992. Dog er markedet for komponenter og delsystemer mere internationalt. 
Markedsopsplitningen har skabt en række konkurrencemæssige ulemper for den 
forsvarsrelaterede industri i Den Europæiske Union: 
• Den har forhindret, at stordriftsfordelene i forbindelse med våbenproduktion kan 
udnyttes fuldt ud. De nationale ordres begrænsede størrelse har gjort mange 
projekters økonomiske bæredygtighed afhængig af usikre eksportkontrakter. 
• Manglen på alvorlig konkurrence i forbindelse med mange indenlandske 
forsvarskontrakter har givet anledning til manglende effektivitet i forbindelse med 
udvikling og fremstilling af våbensystemer. Det gælder ikke mindst, når der indgås 
kontrakt på basis af regningsarbejde - en kontraktform der imidlertid er ved at gå af 
brug. 
• I forbindelse med internationale samarbejdsprogrammer, som er mere og mere 
nødvendige af teknologiske og økonomiske årsager, har ineffektiv arbejdsdeling og 
"lige for lige-aftaler" mellem landene og deres respektive "indenlandske 
leverandører" bidraget til overkapacitet og øgede omkostninger og hindret 
integrering af nationale industrier på grundlag af deres respektive fordele. 
Tværnational integrering 
Forskellige former for tværnationalt industrisamarbejde på forsvarsområdet har eksisteret i 
årtier: Virksomheder fra forskellige lande samarbejder om bestemte projekter og joint 
ventures og indgår, omend i mindre omfang, strategiske alliancer (heriblandt fuldt 
fungerende datterselskaber). Samarbejde om våbenprogrammer er nu den mest almindelige 
løsning på problemerne med de enorme omkostninger i forbindelse med rent national 
udvikling og fremstilling af store, komplekse våbensystemer i Europa. Det største 
europæiske samarbejdsprojekt på våbenområdet er Eurofighter 200, som de største fly-og 
rumfartsvirksomheder fra Det Forenede Kongerige, Tyskland, Italien og Spanien deltager 
i. Et andet vigtigt samarbejdsprojekt er udviklingen af et europæisk militært transportfly på 
grundlag af ny teknologi og med sigte på det 21. århundrede i EUROFLAG konsortiet. 
Fem lande er på nuværende tidspunkt deltagere i programmet for Fremtidens Store Fly. 
Tværnationale joint ventures er en anden form for industrisamarbejde, som er blevet mere 
almindelig inden for den europæiske forsvarsrelaterede industri siden 1980'erne. 
Ekspempler på strategiske alliancer er forbindelsen mellem Aerospatiale og Daimler-Benz 
Aerospace om udvikling, produktion og markedsføring af helikoptere (Eurocopter)" og den 
planlagte oprettelse af ESI (European Satellites Industry) og EMI (European Missiles 
Industry) inden for missil- og satelitproduktion eller Thomson's erhvervelse for nylig af 
25% af aktierne i det spanske firma Indra, som fremstiller forsvarsrelateret elektronik. 
Euromissile var det første vigtige joint venture-aglige samarbejde pa delte område. Det blev indledt i 1972 
af Aérospatiale og MBB (nu del af Deutsche Aerospace). 
7 
Joint ventures ledes som regel af industrien, men iværksættes med samtykke fra 
regeringerne i de deltagende virksomheders hjemlande. De kan være en effektiv måde at 
kombinere de forskellige virksomheders forskellige teknologisk aktiver på, men de er 
mindre effektive, når det drejer sig om at formindske udviklings og 
produktionsomkostningerne og øge produkternes præstation i almindelighed. Internationalt 
samarbejde med USA eller andre tredjelande er ofte en følge al særlige aftaler i 
købekontrakter med lande uden egen produktion. 
EU's forsvarsrelaterede virksomheders muligheder for at rationalisere og koncentrere deres 
aktiviteter ved hjælp af fusioner eller tværnationale salg begrænses af mindst fem forhold: 
• en tværnational strukturomlægning af den forsvarsrelaterede industri kræver i de 
fleste tilfælde regeringernes samtykke. Det kan næppe opnås, hvis de mener, at 
forsyningssikkerheden for nødvendigt forsvarsmateriel bringes i fare ved 
tværnationale rationaliseringer, der fører til betydelige indskrænkninger af den 
nationale forsvarsindustri eller gør den stærkt specialiseret. 
• Forholdet mellem staten og den forsvarsrelaterede industri varierer betydeligt fra 
den ene medlemsstat til den anden. I nogle lande ejes og kontrolleres en betydelig 
del af industrien af staten, i andre er der større afstand mellem dem. Denne forskel 
er til hindring for en tværnational industriintegration, som går længere end til joint 
ventures. En sådan situation skaber ikke blot forvridninger inden for eksporten, 
men berører også udviklingen af intern europæisk politik, det gælder ikke mindst 
industrisamarbejde. 
• Medlemsstaternes våbeneksportpolitik, herunder deres kontrol med våbeneksporten, 
varierer også betydeligt. En virksomheds tiltrækning som samarbejdspartner 
afhænger bl.a. af dens muligheder for at få eksporttilladelser af sit hjemlands 
regering. 
• En anden hindring er forskellen på de forskellige staters krav til det nationale 
forsvarsmateriel, herunder den tidsmæssige koordinering af ordrerne og den 
strategiske planlægning, materiellet skal indgå i. Kun en fælles definition af de 
operative krav kan fjerne denne hindring for integration af forsvarsindustrien. 
• Endelig mangler et tværnationalt retsgrundlag (som f.eks. Statut for Det Europæiske 
Selskab) og der er behov for, at tværnationale partnerskaber anerkendes som 
berettigede til finansiering over de nationale forskningsbudgetter. 
2.1.4. Teknologisk samvirke mellem de civile og de forsvarsorienterede aktiviteter 
Den Europæiske Unions indsats for at lette de forsvarsorienterede industriaktiviteters 
integration skal ikke blot tage hensyn til rustningssektorens særlige forhold, men også til 
dens vigtige og stadig stærkere bånd til den civile sektor (teknologier til dobbelte formål, 
komponenter, produkter og produktionsanlæg), hvis den skal kunne fremme udviklingen af 
et teknologisk og industrielt samvirke mellem disse to sektorer på europæisk plan. 
Det har traditionelt været fremført, at den militære FU har eftervirkninger i form af 
hurtige, billige innovationer til gavn for den civile sektor (de såkaldte "sidegevinster"). 
Siden 1960'erne har forholdet mellem de militære og civile aktiviteter imidlertid ændret 
sig, og den forsvarsrelaterede industri bygger i voksende grad på den civile sektors 
teknologiske dynamik og gør stadig større brug af teknologier, komponenter og produkter 
med civil oprindelse ("gevinsterne" har skiftet side). 
Den militære FU og den militære produktion udgør en stadig mindre del af den 
højteknologiske aktivitet, og den teknologiske præstation kommer derfor i stadig større 
grad til at afhænge af virksomhedernes evne til at sætte ind på berøringspunktet mellem den 
civile og den militære teknologi De skal være dygtigere og dygtigere til at indpasse civilt 
maskinel og programmel i forsvarsmateriel, til at tilrettelægge 1TJ programmer for 
teknologier med dobbelt anvendelsesformål og til at bringe viden og ekspertise fra den 
civile sektor over i den militære. 
Forsvarsrelaterede virksomheder, som er aktive både på det civile og det militære marked, 
har interesse i at udnytte samvirket mellem den civile og den militære sektor og vil komme 
til at spille en vigtig rolle for det. Et voksende antal af dem gør det allerede, idet de er i 
færd med at ophæve adskillelsen mellem deres civile og deres forsvarsrelaterede aktiviteter. 
En sådan adskillelse er imidlertid stadig alt for ofte en hindring for samvirket i 
virksomheder, der har tilsluttet sig europæiske strategiske alliancer for deres civile 
aktiviteters vedkommende, men ikke for de forsvarsrelaterede. Også samvirket mellem 
virksomhederne indbyrdes bør fremmes, både på nationalt og tværnationalt plan. 
Det har i mange år været blandt de prioriterede målsætninger for amerikansk forskning og 
den amerikanske politik for indkøb af forsvarsmateriel at fremme anvendelser til dobbelt 
formål, og der opstår således større integration mellem den militære og den civile sektors 
teknologi- og industrigrundlag. Den europæiske forskning- og udviklingsindsats på 
forsvarsområdet, som kun svarer til en tredjedel af den amerikanske, er aftagende og 
forholdsmæssigt mere opsplittet. Hvis Europa skal bevare et teknologigrundlag og en 
forskningskapacitet (det gælder ikke mindst dets forskerhold), som kan konkurrere og er 
tilstrækkeligt selvstændig, er det derfor vigtigt ikke blot at forbedre den militære 
forsknings og udviklings effektivitet ved hjælp af mere systematisk samarbejde og større 
indbyrdes afhængighed, men også at drage den størst mulige nytte af den civile forskning 
og udvikling ved hjælp af øget samvirke mellem den civile sektor og forsvarssektoren. 
I medlemsstaterne arbejdes der i forskelligt omfang på al fremme det teknologiske samvirke 
mellem de civile og de forsvarsorienterede aktiviteter. Dette arbejde må videreføres og 
intensiveres, også på det europæiske plan, for al lå del bedst mulige udbytte og forsknings-
og udviklingsressourcerne og fremme den forsvarsrelaterede industris strukturomlægning 
eller diversificering. Et godt eksempel på en sådan konvergens er de rumfartsrelaterede 
aktiviteter. I rumsfartsindustrien har den militære og den civile sektor en lang række 
anvendelser fælles. Den amerikanske industri har således længe udnyttet 
forsvarsprogrammerne som springbræt til erhvervsmæssige anvendelsesformål inden for 
rumfartsteknologi. Det samvirke, som ønskes, er af stor betydning for Europa og vil blive 
behandlet i en kommende meddelelse om rumfart. 
2.2 Politiske og sikkerhedsmæssige udfordringer 
2.2.1. Den Europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet 
De ændringer af den internationale situation og de strategiske perspektiver, som den kolde 
krigs afslutning førte med sig, har tvunget alle ledende parter til at revidere deres 
sikkerhedspolitik. En strukturomlægning af forsvaret er begyndt både på nationalt og 
multilateralt plan. På længere sigt skal denne proces sikre bedre udnyttelse af 
sikkerhedsressourcerne og samtidig en massiv nedskæring af forsvarsbudgettet. 
Europas sikkerhed afhænger af de vesteuropæiske landes evne til at være centrum for 
stabilitet og integration. Udbredelse af økonomisk velstand og gradvis optagelse af alle 
europæiske lande, der ønsker det, i Den Europæiske Union er forudsætningerne for at opnå 
stabilitet ved hjælp af integration. På den anden side er det også en forudsætning for et 
sådant stabilitetscenter, at Unionen udvikler en fuldt funktionsdygtig fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik. At Den Europæiske Union på længere sigt udvides til også at omfatte 
forsvarspolitik er derfor en prioritet. Et snævert rustningssamarbejde er en nøglefaktor i en 
sådan forsvarspolitik. Unionen må derfor ikke blot indføre en fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik, men også udvikle en rustningspolitik, så meget mere, som nogle af 
medlemsstaterne hører til de største producenter, eksportører og købere af 
forsvarsrelaterede produkter. 
Her kan Fællesskabets instrumenter, eventuelt i tilpasset form, anvendes på den 
forsvarsrelaterede industri. Disse instrumenter kan især tilpasses på grundlag af 
sikkerhedsbehovene og de politiske retningslinjer, der fastlægges inden for rammerne af 
FUSP. 
Det er en positiv udvikling, at den kolde krigs afslutning har gjort det muligt at nedskære 
forsvarsbudgetterne. I det lange løb har behovet for, at den forsvarsrelaterede industri 
nedtrappede sine aktiviteter og omstillede dem til civile formål, dog haft direkte betydning 
for arbejdsløsheden, især i nogle regioner. Og hvis den nødvendige strukturomlægning 
ikke gennemføres, kan det få andre følger, som i det lange løb vil føre til forringelse af den 
europæiske industris produktionsgrundlag og innovationsevne. 
Hvis Europa skal kunne bevare og udbygge et industri- og teknologigrundlag, som er 
tilstrækkelig selvstændigt og konkurrencedygtigt, til at det kan gennemføre en fælles 
forsvarspolitik, indebærer det uundgåeligt, at de forsvarsrelaterede industrier integreres. 
En sådan rationalisering vil skabe mulighed for mere effektivt samarbejde om både 
udvikling og produktion af militært materiel. De europæiske virksomheder bliver langt 
mere effektive og konkurrencedygtige, hvis de udvikler samvirke, samarbejde og 
strukturtilpasninger på grundlag af det indre marked. 
EU må fremme udvikling af sit eget grundlag for teknologier og produkter, som er 
livsvigtige for forsvaret i Europa. Den må derfor søge at sikre effektiv adgang på lige 
vilkår til markederne i tredjelande, således at den ensidige afhængighed af tredjelande 
formindskes. 
Indførelse af et Europæisk marked for forsvarsrelaterede produkter vil forbedre sektorens 
effektivitet og dermed nedskære købernes omkostninger. Det vil således være til stor fordel 
for forsvarsbudgetterne. Det må imidlertid sikres, at markedet tilbyder produkter, som 
svarer til de væbnede styrkers opgaver. 
Europa må i stigende grad udvide sin operative kapacitet med henblik på at skulle 
forebygge og styre konflikter. Som det fremgår af WEU's Petersberg-erklæring fra juni 
1992, har WEU, udover at bidrage til det fælles forsvar i overensstemmelse med NATO-
og WEU-traktaten til opgave at bevare og genoprette freden og at gennemføre evakuationer 
og humanitære hjælpeoperationer. Det kræver, at de relevante europæiske og nationale 
organisationer planlægger og udvikler det nødvendige udstyr. 
10 
Den europæiske sikkerheds- og forsvarsidenlitets lange opbygningsproces er allerede blevel 
indledt. Traktaten om Den Europæiske Union og den tilknyttede erklæring om den 
vesteuropæiske union indeholder forudsætningerne for, at der på europæiske plan kan tages 
hensyn til de politiske og sikkerhedsmæssige problemer, der må danne grundlaget for 
enhver aktion, som gælder den forsvarsrelaterede industri. Det er i denne forbindelse 
vigtigt at bemærke, at FUSP allerede udgør et grundlag og omfatter instrumenter, som kan 
benyttes ved fastlæggelsen af en sådan aktions indhold og prioriteter. WEU er i færd med 
at udvikle sine egne ressourcer med henblik på at give Europas forsvar en effektiv operativ 
kapacitet. Det er derfor vigtigt at sikre en parallelitet mellem EU's og WEU's arbejde. 
2.2.2. Regeringskonferencen 
På regeringskonferencen, som indledes i slutningen af marts 1996, skal man bl.a. drøfte 
udviklingen af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik, heriblandt også 
rustningsaspekterne. Det betyder ikke nødvendigvis, at RK's konklusioner skal afventes før 
der træffes foranstaltninger for forsvarsindustrien. Det vil tværtimod være lettere for RK at 
træffe beslutninger, hvis de parter, der er involveret i forvarsindustrien, allerede 
samarbejder, og de offentlige myndigheder allerede har truffet særlige foranstaltninger for 
denne sektor på europæisk plan. Det vil især være lettere for RK at skabe forudsætningerne 
for en europæisk rustningspolitik, hvis det i mellemtiden er lykkedes at opretholde en 
effektiv industri, som opfylder europas sikkerhedsbehov. Westendorp- rapporten, som har 
fået stærk støtte fra medlemsstaterne, påpeger, at konferencen bør overveje, hvorledes man 
fremmer udvikling af europæisk operativ kapacitet og et nærmere europæisk 
rustningssamarbejde, og hvorledes man sikrer større sammenhæng mellem militære 
aktioner og den europæiske krisestyrings politiske, økonomiske og humanitære aspekter. 
3. Aktørerne og aktionsmidlerne 
3.1 Den Europæiske Union: fremme at* samvirket mellem de forskellige 
aktionsmidler 
På rustningsmarkedet følger udbud og efterspørgsel særlige regler, som skyldes, at de 
offentlige myndigheder, der især ledes af sikkerheds- og udenrigspolitiske hensyn, spiller 
en afgørende rolle. Det betyder, at rustningsspørgsmål kan drøftes i EU's FUSP organer. 
Rustningsspørgsmålenes økonomiske dimension indebærer imidlertid uundgåeligt et samspil 
med EF-traktaten. Her må de regler, som allerede gælder, især reglerne for det indre 
marked, tages som udgangspunkt for udarbejdelse af særlige regler for rustningssektoren, 
eller de nuværende regler må anvendes således, at der tages fuldt hensyn til sektorens 
særlige karakter. Oprettelsen af et sådant indre rustningsmarked vil sammen med den 
endelige indførelse af en fælles forsvarspolitik skabe gensidig afhængighed mellem 
medlemsstaterne når det gælder forsyning med forsvarsmateriel. Det vil fremme 
medlemsstaternes forsyningssikkerhed på markedsvilkår. 
Selvom der kan oprettes et europæisk marked for forsvarsrelaterede produkter ved at 
benytte de relevante regler i EF-traktaten og afsnit V i traktaten om Den Europæiske 
Union, må det også erkendes, at et indre europæisk marked nødvendigvis må have sin egen 
identitet overfor tredjelande. Det kan ske ved at indføre særlige regler vedrørende 
toldunionen, handelspolitikken og adgangen til offentlige kontrakter. 
11 
Især må det fremhæves, at med et sådant marked for forsvarsprodukter, som havde sin 
egen identitet, ville Den Europæiske Union være bedre i stand til at sikre sine egne 
produkter effektiv adgang på lige vilkår til markederne i tredjelande under forhold, som er 
til gensidig fordel. I denne forbindelse må der, når der først er skabt normale forhold i 
toldunionen, udvikles en transatlantisk handel på grundlag af gensidig liberalisering for at 
styrke det transatlantiske rustningssamarbejde, herunder også begrænsning af eksporten af 
"inhumane" våben (antipersonel miner). Oprettelse af et sådant afbalanceret forhold 
indebærer også oprettelse af mekanismer, hvormed handelsmængden kan bedømmes og 
den effektive adgang til markederne på lige vilkår håndhæves i praksis, når det er 
nødvendigt. 
3.1.1 EF's forhåndenværende instrumenter. 
For det første har fællesskabsmyndighederne en række instrumenter, der gælder 
rustningens industrielle sider. For det andet giver fællesskabets rammer frem for alt 
mulighed for at anvende bindende regler, der tager hensyn til sektorens særlige karakter, 
garanterer de impliceredes retssikkerhed og sikrer rimelige vilkår over alt på fællesskabets 
marked. 
Da disse instrumenter er vigtige, vil der i denne meddelelse blive lagt vægt på de af Det 
Europæiske Fællesskabs aktionsmidler, som kan iværksættes på kort sigt. En mere 
detaljeret analyse af disse muligheder, som tager hensyn til sektorens særlige karakter, 
findes derfor i kapitel 4. 
Disse betragtninger vil utvivlsomt spille en uhyre vigtig rolle, når det skal sikres, at 
medlemsstater ikke længere fortolker undtagelserne i EF-traktatens artikel 223 så bredt. 
Især EF-traktatens 223 har sat grænser for fællesskabets virke ved at tillade undtagelse fra 
traktatens bestemmelser for "fabrikation af eller handel med våben, ammunition og 
krigsmateriel". Denne undtagelse gælder imidlertid kun på særlige betingelser, da den 
samme artikel tilføjer, at de pågældende nationale foranstaltninger skal være "nødvendige 
til beskyttelse af [medlemsstatens] væsentlige sikkerhedsinteresser" og ikke må "forringe 
konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet for varer, som ikke er bestemt til militære 
formål." Desuden indeholder artikel 225 procedurer, hvorefter Domstolen kan overvåge 
nationale foranstaltninger, der træffes på grundlag af artikel 223. Endvidere anfører artikel 
223, at de nationale undtagelser kun gælder produkter, som står opført på Rådets liste fra 
1958. Denne liste blev vedtaget af Rådet den 15. april 1958 og er aldrig siden blevet 
ændret. Artikel 223 giver derfor ikke medlemsstaterne nogen generel eneret. Den giver 
dem i stedet mulighed for at benytte en undtagelse fra traktatens bestemmelser på de her 
beskrevne vilkår og under Domstolens tilsyn. 
Medlemsstaterne har hidtil anlagt ret brede og indbyrdes afvigende fortolkninger af denne 
artikel og dermed fremhævet opsplitningen af det europæiske Ibrsvarsmarked. Undtagelsen 
er blevet benyttet på en lang række produkter uden henvisning til 1958-listen. 
Kommissionen har aldrig gjort sin myndighed gældende for at få denne liste ændret. 
Desuden har mange medlemsstater betragtet artikel 223 som udtryk for det princip, at 
områder, der berører national sikkerhed, ikke omfattes af traktaten. Kommissionen har 
altid bestridt dette synspunkt og Domstolen har for nylig bekræftet denne holdning i to 
domme. I sagerne C-70/94 og C-83/94 afsagde Domstolen kendelse om Fællesskabets 
enekompetence i henhold til traktatens artikel 113 og om varer med dobbelt 
anvendelsesformål. 
12 
Den fandt, at det fulde handelspolitiske ansvar er blevet overdraget til Fællesskabet, og at 
nationale handelspolitiske foranstaltninger derfor kun kan tillades, hvis de har 
Fællesskabets særlige godkendelse, og hvis det pågældende produkt ikke ligger uden for 
den fælles handelspolitiks anvendelsesområde på grund af sin strategiske natur. På dette 
grundlag kan medlemsstaterne ifølge artikel 11 i forordning (EØF) ur. 2603/69 om 
fastlæggelse af en fælles udførselsordning indføre restriktive nationale foranstaltninger for 
at undgå alvorlig forstyrrelse af de udenrigspolitiske forbindelser eller den fredelige 
sameksistens mellem nationerne til risiko for medlemsstatens sikkerhed. Desuden kan en 
foranstaltning, der forhindrer eller begrænser eksporten af bestemte produkter, ikke 
betragtes som liggende uden for den fælles handelspolitiks anvendelsesområde, blot fordi 
dens formål er udenrigspolitisk eller sikkerhedspolitisk. 
3.1.2 Instrumenter i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik 
Traktaten om Den Europæiske Union skabte en ny situation, da den indførte en fælles 
udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), som "omfatter alle spørgsmål vedrørende Den 
Europæiske Unions sikkerhed, herunder udformningen på langt sigt at en fælles 
forsvarspolitik, som med tiden vil kunne føre til et fælles forsvar". 
Sikkerhed er et generelt begreb. Det omfatter derfor også rustningsspørgsmål. Samtidig 
har Maastricht-traktaten indført begrebet vigtige interesser, som er fælles for 
medlemsstaterne. Unionen gennemfører gradvis fælles aktioner på de områder, hvor 
medlemsstaterne har vigtige fælles interesser. Hvad sikkerhed angår, blev disse vigtige 
fælles interesser fastlagt i forbindelse med forberedelserne til traktaten om Den Europæiske 
Unions ikrafttrædelse (se konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i København om 
det forberedende arbejde vedrørende sikkerhed). Tanken om fælles sikkerhedsinteresser vil 
gøre det lettere at fastsætte betingelserne for iværksættelse af den nødvendige aktion for 
rustningssektoren inden for rammerne af FUSP. 
I erklæringen om ikke-spredning og våbeneksport, som Det Europæiske Råd vedtog i juni 
1991 og supplerede i juni 1992 gav stats- og regeringscheferne udtryk for ønsket om at nå 
frem til en fælles holdning, der kunne føre til harmonisering af den nationale politik for 
våbeneksport på grundlag af otte fælles kriterier for våbeneksportpolitik. 
Det Europæiske Råd påviste på sit møde i Maastricht de områder, hvor der kan træffes 
fælles foranstaltninger som led i den fremtidige fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. De 
omfatter sikkerhedens økonomiske aspekter, ikke mindst kontrol med overførsel af militær 
teknologi til tredjelande og kontrol med våbeneksport. 
I 1995 traf EU, på grundlag af artikel J.3 i Traktaten om Den Europæiske Union, en fælles 
foranstaltning, der bl.a. drejede sig om udvidelse af traktaten om ikke-spredning af 
kernevåben og om antipersonel miner. I sidstnævnte tilfælde blev der indført et forbud mod 
eksport af miner fra Unionen ud fra såvel humanitære som udenrigs- og sikkerhedspolitiske 
hensyn. 
Den nuværende lovgivning og FUSP's målsætninger giver derfor grundlag for, at EU kan 
udvikle en politik og træffe foranstaltninger ved at udnytte de instrumenter, der allerede 
findes inden for Fællesskabets og FUSP's rammer, til fordel for den forsvarsrelaterede 
industri. 
13 
Den Europæiske Union har en fælles institutionel ramme, som sikrer, at de aktiviteter, der 
udføres for at nå Unionens mål, har sammenhæng og kontinuitet, samtidig med at de både 
bygger på og opfylder en eksisterende fællesskabslovgivning. Navnlig sikrer Unionen, at 
dens eksterne aktiviteter indgår i en konsekvent sammenhæng med dens eksterne politik, 
sikkerhedspolitik, økonomiske politik og udviklingspolitik. Rådet og Kommissionen har 
ansvaret for, at denne sammenhæng sikres. De sikrer gennemførelsen af disse forskellige 
former for politik inden for deres respektive kompetenceområder (artikel C i traktaten om 
Den Europæiske Union). Indenfor et økonomisk område uden indre grænser og med fælles 
sikkerhedsinteresser betyder denne sammenhæng, at unionens institutioner gennemfører en 
politik, som i højere grad kombinerer institutionernes myndighed med unionens forskellige 
grundpiller. 
3.2 Et nærmere samarbejde mellem WEU og EU 
3.2.1. Forholdet mellem EU og WEU 
I den erklæring om den vesteuropæiske union, som er knyttet til traktaten om Den 
Europæiske Union, er WEU's medlemsstater blevet enige om, at der er behov for at 
udvikle en ægte europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet og en større europæisk 
ansvarsbevidsthed i forsvarsanliggender. WEU skal udvikles til Den Europæiske Unions 
forsvarsled og styrke det europæiske element i den atlantiske alliance. 
På deres møde i Bonn i december 1992 besluttede forsvarsministrene for de 13 lande, som 
dengang deltog i den Uafhængige Europæiske Programgruppe (IEPG) fra 1976, at 
overdrage gruppens funktioner til WEU i overensstemmelse med de målsætninger, der blev 
opstillet i Maastricht. 
Den Vesteuropæiske Rustningsgruppe (WEAG), tidligere IEPG, der bestod af 13 lande, 
blandt dem to uden for EU, blev således oprettet og knyttet til WEU som organ, der skulle 
varetage samarbejdet om rustningsspørgsmål inden for WEU. WEAG's målsætninger er at 
åbne de nationale forsvarsmarkeder for konkurrence, at styrke det europæiske teknologi- og 
industrigrundlag i forsvarssektoren og at skabe et snævert samarbejde om forskning og 
udvikling. På WEU-rådets møde i Noordwijk den 14. november 1994 tog WEAG-landencs 
forsvarsministre til efterretning, at der var blevet oprettet et rustningssekretariat i WEU. 
Efterhånden som dets praktiske rolle udvikler sig, vil WEU/WEAG sandsynligvis påtage 
sig aktiviteter inden for områder, som EU beskæftiger sig med på grundlag af fællesskabets 
forskellige former for politik. Da EU og WEU/WEAG har fælles politiske mål, hvor deres 
aktiviteter dækker de samme områder, kan der opnås klare fordele i form af effektivitet, 
omkostningsbesparelser og sammenhæng ved at udveksle oplysninger og indgå et nærmere 
samarbejde. 
Samarbejdet mellem EU's institutioner og WEAG vil blive fremmet, hvis der skabes 
forbindelser mellem de europæiske institutioner, der beskæftiger sig med forsvarsmarkedet. 
Et sådant samvirke og sådanne forbindelser kan etableres hurtigt og praktisk på grundlag af 
Rom-traktatens afsnit V (f.eks. ved at udbygge de nuværende oplysnings- og 
samrådsprocedurer mellem WEU og Kommissionen). 
14 
3.2.2. Det Europæiske Rustningsagentur 
Ifølge erklæringen om Den Vesteuropæiske Union, som er knyttet til traktaten om Den 
Europæiske Union, skal samarbejdet mellem medlemsstaterne på rustningsområdet øges 
med henblik på at oprette et europæisk rustningsagentur. Skønt der er gjort store fremskridt 
med at fastlægge agenturets opgaver og status, har grundarbejdet vist, at der stadig er store 
uoverensstemmelser, når det gælder principper og prioriteringer i forbindelse med 
agenturets aktiviteter. 
WEAG's beslutning om at oprette agenturet er derfor blevet forsinket. På denne baggrund 
bør Kommissionen overveje, om den kan bidrage til dette agenturs oprettelse og til 
fastlæggelse og udførelse af dets opgaver. 
Desuden har Frankrig og Tyskland besluttet at oprette en fælles ruslningsstruktur i 1996 
for at skabe et mere rationelt samarbejde og bidrage til et effektivt og hensigtsmæssigt 
industri- og teknologigrundlag. De to landes ministre erklærede, at dette skridt er led i 
oprettelsen af den fælles sikkerhedspolitik, Maastricht-traktaten foreskriver og navnlig et 
konstruktivt skridt i retning af oprettelsen af Det Europæiske Rustningsagentur. 
Ifølge Maastricht-traktaten skal WEU som Den Europæiske Unions forsvarsled "udforme 
en fælles europæisk forsvarspolitik og fremme dennes konkrete gennemførelse i kraft af en 
yderligere udvikling af sin egen operationelle rolle." Samvirket, omkostningerne og de 
fælles sikkerhedsopgaver vil i stigende grad medføre, at der stilles fælles krav til det 
udstyr, som benyttes af styrker, der deltager i WEU. Hvis WIT) fastlægger operationelle 
krav til de europæiske styrker, vil det være et afgørende skridt hen i mod en europæisk 
rustningspolitik. Stort set fælles krav til våbenmateriel fra WEU-staterne ville sætte EU i 
stand til at fastsætte de nærmere regler for det indre marked for forsvarsmateriel, herunder 
import og indkøb. Også her er samarbejdet mellem EU og WEU afgørende. 
4. Fælleskabsinstrumenternes og fællesskabsaktiviteternes bidrag til den 
forsvarsrelaterede industri 
4.1 Det indre marked og det teknologiske grundlag 
4.1.1. Offentlige indkøb 
Kommissionen er overbevist om at forsvarssektoren med ikke ringe fordel kunne benytte 
sig af indkøbsprocedurer, som i vid udstrækning er inspireret af dem, der anvendes i EU's 
civile sektor. Kommissionen erkender, at forsvarssektoren, der omfatter vigtige nationale 
sikkerhedsinteresser, har en særlig karakter, som kræver tilpasning af procedurerne i 
Fællesskabets direktiver for offentlige indkøb. Det er imidlertid vigtigt, at disse reglers 
hovedindhold anvendes i videst muligt omfang. 
Fællesskabets regler for offentlige indkøb bygger hovedsagelig på følgende principper: 
almindelige og principiel ligestilling uden forskelsbehandling, åben licitation, åbne, 
gennemsigtige procedurer på grundlag af objektive udvælgelses- og tildelingskriterier og 
en håndhævelsesstruktur, der giver forurettede leverandører retsmidler og omfatter en 
uafhængig håndhævelsesmyndighed, der har efterforskningsret og kan træffe korrigerende 
foranstaltninger. 
15 
Ifølge en undersøgelse af udgifterne til indkøb af forsvarsmateriel", som Kommissionen lod 
foretage i 1992, var udgifterne til forsvarsmateriel i EU på ca. 65-70 mia. om året i 1990. 
Effektive indkøbsmetoder kan føre til besparelser på 5-11 mia. om året i denne sektor og 
betyde, at en omfattende overlapning i forbindelse med produktion af fly, helikoptere, 
missiler, tanks og krigsskibe kan undgås. 
Disse principper er blevet yderligere udviklet af Rådet i seks direktiver, som fastlægger de 
nærmere bestemmelser for offentlige indkøb af varer og tjenesteydelser og iværksættelse af 
offentlige arbejder og opstiller minimumskravene i forbindelse med retsmidler. Disse 
bestemmelser gælder kun offentlige indkøb over en vis pengeværdi. Det er imidlertid 
vigtigt at huske, at de nævnte principper gælder for alle kontrakter, uanset deres værdi. 
Hvis et lignende retsgrundlag benyttes i forsvarssektoren, vil medlemsstaterne kunne få det 
fulde udbytte af de besparelser, effektive indkøbsprocedurer fører med sig, og samtidig 
være sikre på, at deres partnere følger de samme regler og er underkastet de samme 
forpligtelser. 
Selvom hovedindholdet i Fællesskabets regler for offentlige indkøb således også bør 
anvendes i forsvarssektoren, er det alligevel nødvendigt at foretage visse tilpasninger af 
hensyn til sektorens særlige karakter. Det vigtigste problem i så henseende er behovet for 
at sikre fortroligheden af oplysninger, "hvis udbredelse efter medlemsstaternes opfattelse 
ville stride mod deres væsentlige sikkerhedsinteresser", og behovet for at bevare sikre 
forsyningskilder. 
Fællesskabets direktiver for offentlige indkøb tillader tre forskellige former for 
indkøbsprocedurer, nemlig åbne, begrænsede og aftalte. Offentlige værker kan frit vælge 
mellem disse tre muligheder, men offentlige myndigheder bør normalt benytte åbne 
procedurer, medmindre der er vigtige grunde til at bruge en af de andre. Kommissionen 
kan udmærket forestille sig, at de offentlige myndigheder i forbindelse med visse strengt 
begrænsede indkøb af forsvarsmateriel kun vil overveje tilbud fra virksomheder, som er 
blevet udvalgt på forhånd ud fra objektive kriterier, fordi de er villige til og i stand til at 
bevare følsomme oplysningers fortrolighed. Det er naturligvis vigtigt at sikre, at denne 
proces ikke bliver et skalkeskjul for fravælgelse af bestemte leverandører. 
Hvad angår behovet for at bevare sikre forsyningskilder, især i tider, der præges af krig 
eller international spænding, mener Kommissionen, at den nuværende ordning giver 
tilstrækkelig mulighed for at tage hensyn til det. Køberen kan først og fremmest udvælge 
leverandørerne efter deres evne til at sikre forsyningerne under praktisk talt alle forhold. 
Desuden kan køberen indgå multilaterale kontrakter, dvs. kontrakter med flere 
leverandører, om en bestemt type produkter eller tjenesteydelser. Der vil så opstå en 
rangorden mellem de forskellige leverandører. Kan leverandør nr. 1 ikke levere produktet 
inden for en bestemt tid, købes det af den næste i rækken og så fremdeles. 
Hvis en medlemsstat mener, at dets behov opfyldes bedre af en virksomhed, som ikke er 
hjemmehørende i EU, men hvis tilbud alt i alt giver mere for pengene, er der strengt taget 
ikke tvingende grunde til at forlange, at denne medlemsstat skal vælge et mindre 
tilfredsstillende tilbud, alene fordi det kommer fra en leverandør i Fællesskabet. 
I 1990 var udgifterne til indkøb af forsvarsmateriel i EU på 65-70 mia. ECU om året, hvoraf udgifterne til 
artikel-23 produkter anslås til 40 mia. 
16 
Det betyder naturligvis ikke, at den fremmede leverandør kan påberåbe sig nogen ret til 
overhovedet at blive taget i betragtning som leverandør. Kommissionen mener, at denne ret 
og de dertil hørende retsmidler på nuværende stadium bør forbeholdes leverandører fra 
Fællesskabet. 
Kommissionen har i sinde at udforske disse ideer nærmere sammen med andre, som 
eventuelt fremsættes af de andre institutioner og af medlemsstaternes repræsentanter, idet 
der dog skal tages hensyn til ønsket om en dynamisk forbedring af den europæiske 
forsvarsrelaterede industris konkurrencedygtighed. Hvis dette fører til 
lovgivningsforanstaltninger, er det klart, at de skal være bindende for samtlige 
medlemsstater. 
For at give medlemsstaterne et vist spillerum i ydertilfælde, der angår den nationale 
sikkerhed, bør disse foranstaltninger imidlertid indeholde en beskyttelsesklausul. Denne 
klausul skal kunne benyttes på betingelse af, at Kommissionen og de øvrige 
medlemsstaterne straks bliver underrettet, når der træffes beslutning om at foretage indkøb 
uden at følge de fælles regler. Der bør gives tilstrækkeligt udførlige oplysninger om 
begrundelsen. 
4.1.2 Samhandelen i Fællesskabet 
Det indre marked er ikke blot et samhandelsområde, som fremmer større 
konkurrencedygtighed, det er også grundlag for et stærkere samarbejde mellem de 
europæiske industrier. Ved at lette samhandelen i Fællesskabet ville oprettelsen af et 
"europæisk marked for forsvarsmateriel" også fremme både samarbejde og integration i 
Europas forsvarsrelaterede industri. 
Hvad EU-rammerne angår, kræver den gradvise åbning af Europas indre grænser især en 
minimal konkurrencepolitisk standard og på længere sidt en harmonisering af 
eksporlbestemmelserne. Desuden indebærer den, at staternes kontrol med Fællesskabets 
indre samhandel forenkles og rationaliseres overalt, hvor del overhovedet er muligt. For at 
nå dette mål og for at koordinere kontrolmetoderne og gøre resultaterne mere 
gennemsigtige, må en række fællesskabsinstrumenter, som bygger på administrativt 
samarbejde, bringes på plads. 
Behovet for at forenkle de nationale kontrolprocedurer for handel med forsvarsprodukter er 
endnu større, når denne handel finder sted på grundlag af industrielle samarbejdsaftaler. 
Princippet gensidig anerkendelse, som bygger på EF-traktaten, kan imidlertid benyttes som 
udgangspunkt for tekniske specifikationer for forsvarsrelaterede produkter, enten på et 
mellemstatsligt grundlag eller på Kommissionens initiativ. 
I sidste instans vil samhandel inden for Europas grænser ikke blot bidrage til at fjerne 
konkurrenceforvridninger, men også fremme industrielt samarbejde og industriel 
integration uden at skade de beskyttelsesforanstaltninger, som er nødvendige for 
medlemsstaternes nationale sikkerhed. 
17 
4.1.3 Politikken for forskning og teknologisk udvikling (FPU) 
Selv om Fællesskabets forskningsprogrammer sigter mod civile mål, er de ligesom de 
civile forskningsaktiviteter på nationalt plan af voksende interesse for forsvarsteknologien, 
fordi: 1) den civile og den militære sektors behov på en lang række områder nærmer sig 
eller overlapper hinanden (teknologier til dobbelte formål), og 2) de civile markeder spiller 
en førende rolle for udviklingen af en stadig større række af disse teknologier til dobbelte 
formål. 
Da industriens konkurrencedygtighed er blandt de vigtigste målsætninger for Fællesskabets 
FTU-politik, støtter Fællesskabets programmer forskning på en lang række teknologiske 
områder, hvor anvendelsesformålet er dobbelt (produktionsteknologi, avancerede 
materialer, informationsteknologi, kommunikationsteknologi, telematik, fly- og 
rumteknologi, energioplagring, energiomdannelse osv.) 
Det er blevet anslået, at de teknologiområder, hvis anvendelsesformål potentielt er dobbelt, 
tegner sig for helt op til en tredjedel (dvs. ca. 1 mia. ECU om året) af Fællesskabets 
samlede forskningsbudget. Det er derfor ikke overraskende, at en række virksomheder og 
forskningsinstitutter, der er engageret i forsvarssektoren, deltager i Fællesskabets 
programmer, og at nogle medlemsstater opmuntrer dem til at gøre det. Nogle af disse 
virksomheder er inden for rammerne af Kommissionens Task Forces blevet rådspurgt om, 
hvorledes forbindelserne mellem forskning og industri (f.eks. fly- og rumfartsteknologi) 
kan forbedres. 
Fællesskabets FTU-programmer kan bidrage til den forsvarsrelaterede industris 
teknologigrundlag på flere måder: 1) ved generelt at styrke Europas forskningsinfrastruktur 
og videnskabelige grundlag; 2) ved at støtte FU-projekter, hvis resultat efter en 
videreudvikling bliver produkter, processer, standarder eller bedre kvalitet, som også kan 
bruges i forsvarssektoren; 3) ved at støtte FU-projekter for generiske teknologier, som 
efter en videreudvikling fører til anvendelse til bestemte civile eller militære formål. 
Desuden kan Fællesskabets programmer støtte forskning, der udiores af forsvarsrelaterede 
foretagender, således at den militære teknologi kan udvikles til civile formål. 
Da det tværnationale FU-samarbejde får stadig større betydning i Europa, er tiden inde til 
at overveje, hvorledes og i hvilken udstrækning øget samvirke mellem den civile og den 
militære sektor kan fremmes på europæisk plan for at få det størst mulige samlede udbytte 
af forsknings- og udviklingsarbejdet. 
Kommissionen mener, at Fællesskabets forskningsprogrammer ganske vist bør beholde 
deres civile sigte, men at alle disse spørgsmål bør tages op til behandling, og at det 
passende kan gøres ved at 
skabe samarbejdsforbindelser mellem EF's og WEAG's forskningsprogrammer for at 
undgå overlapninger, sikre komplementaritet og fremme den bedst mulige udnyttelse al 
forskningsresultaterne 
- samarbejde med WEAG og industrien om at finde vigtige teknologiområder, som har 
dobbelt anvendelsesformål, men hvor den europæiske kapacitet er svag eller ikke 
tilstrækkelig selvstændig og bør styrkes 
- afgøre på grundlag af de erfaringer og den viden, som kan hentes fra de to første 
aktioner, om dobbelt anvendelsesformål bør tages med i betragtninger, når fremtidige 
fællesskabsprogrammer (det femte rammeprogram) skal udarbejdes, og i hvilken 
udstrækning, det skal ske. 
18 
4.1.4 Standardisering og teknisk harmonisering 
Standardisering har i de seneste år ændret sig fra at være et marginalområde til at være højt 
prioriteret af den europæiske industri som middel til begrænsning af omkostningerne og 
fremme af konkurrencedygtigheden. Standardiseringens strategiske betydning for det indre 
markeds effektivitet er almindeligt anerkendt. 
Den unionsomspændende standardiseringspolitik har betydning for den forsvarsrelaterede 
industri på nøgleområder som informationsteknologi, telekommunikation, energiforsyning, 
laserteknologi, nye materialer, fly- og rumfartsteknologi, kvalitetssystemer og 
konformitetsvurdering. På mange af disse områder går den civile standardisering hurtigere 
end den tilsvarende militære, og civile standarder anvendes i stigende omfang i forbindelse 
med indkøb af forsvarsmateriel. 
Det bør derfor være en af de vigtigste målsætninger for en EU-politik for den 
forsvarsrelaterede industri at skabe yderligere tilnærmelse mellem det civile og det militære 
standardiseringsarbejde for at gøre det økonomiske udbytte størst muligt og dobbeltarbejde 
og spild af knappe tekniske ekspertressourcer mindst muligt. 
Hvis militæret gør større brug af de eksisterende standardiseringsmekanismer og af 
virksomhedsgodkendelse på internationalt og europæisk plan, vil det få de samlede fordele 
ved lavere udgifter til indkøb, større konkurrence i forbindelse med leverancer og i nogle 
tilfælde kortere gennemløbstid ved udarbejdelse af standarder. 
Skønt mulighederne for at udnytte civil standardisering stadig vil være begrænsede eller 
endda helt udelukkede, når det gælder en række sikkerhedsfølsomme områder som f.eks. 
våbenfremstilling, kan standardisering på andre områder udgøre et fælles grundlag, som 
militæret om nødvendigt kan benytte til udvikling med henblik på andre, ikke-
standardiserede behov. Unødig overlapning mellem det civile og det militære 
standardiseringsarbejde bør undgås af hensyn til den industrielle effektivitet og for at opnå 
besparelser på budgettet. 
Kommissionen mener, at følgende skridt kunne være nyttige for at skabe tilnærmelse 
mellem det civile og det militære arbejde på dette område: 
- et samarbejde med de europæiske standardiseringsorganer og NATO's 
standardiseringseksperter for at finde de områder inden for deres nuværende aktiviteter, 
som er af fælles interesse eller overlapper hinanden, måske ved hjælp af en fælles 
rapport 
- en indsats fra de militære myndigheders side for at finde frem til 
standardiseringsarbejde, som allerede er planlagt i den civile sektor, men også kunne 
være af interesse for den militære, eventuelt med støtte fra Fællesskabet i form af 
standardiseringsmandater, hvor det er relevant 
indførelse af en ordning for regelmæssig informationsudveksling mellem NATO og de 
europæiske standardiseringsorganer for at mindske risikoen for dobbeltarbejde i 
fremtiden. 
Blandt eksemplerne på sådanne initiativer, som allerede er blevet iværksat, er udviklinger 
inden for CALS (Continuous Aquisition and Life Cycle Support) hvor et samarbejde 
mellem den civile og den militære struktur netop er ved at blive indledt. 
19 
Der har for nylig været ført drøftelser mellem Europa-Kommissionen og den europæiske 
flyindustri for at opnå større integration mellem militære og civile standarder. 
NATO har også vist sig interesseret i at oprette et standardiseringsorgan (NSO). Disse 
initiativer griber ikke ind i Fællesskabets forpligtelse til at sikre, at europæisk 
standardisering, overalt hvor det er muligt, bygger på internationale standarder. 
4.1.5 Konkurrencepolitikken 
Da der som følge af fælles forsvarsprogrammer, europæiske alliancer og den nødvendige 
strukturomlægning er ved at opstå et fællesskabsmarked for forsvarsindustrien, må 
Fællesskabets konkurrencepolitik også have sin berettigelse her. Takket være utvetydige 
rammer og hurtige beslutninger kan den lette virksomhedssammenslutninger og 
virksomhedssamarbejde, hvor effektiv konkurrence ikke kan betvivles. Streng kontrol med 
statsstøtte giver desuden mulighed for at skelne mellem støtte til strukturomlægning, da den 
fremmer forandring, opmuntrer forskning, udvikling og innovation og begrænser 
omlægningernes sociale følger, og støtte, som nogle medlemsstater kan være tilbøjelige til 
at give af beskyttelseshensyn for at undgå de nødvendige strukturomlægninger og således 
vælte omkostningerne i forbindelse med produktions- og beskæftigelsestilpasninger over på 
andre medlemsstater. Kontrollen med statsstøtte bør også kunne sikre mere effektivt end i 
dag, at nogle virksomheder ikke udnytter støtte til den forsvarsrelaterede industri til 
underbygning af deres civile produktion.I en sektor som den forsvarsrelaterede industri 
ville indførelse af effektiv konkurrence derfor give et betydeligt produktivitetsudbytte i 
form af lavere omkostninger og øget innovation, som kunne forbedre industriens 
eksportevne. 
Kommissionen mener, at retsgrundlaget for Fællesskabets konkurrencepolitik også er et 
hensigtsmæssigt grundlag for konkurrencespørgsmål i forbindelse med Europas 
forsvarsrelaterede industri. 
Når konkurrencelovgivningen anvendes på den forsvarsrelaterede industri, må der 
imidlertid tages hensyn til denne industris særlige forhold. Der skal desuden være 
overensstemmelse med målsætningerne for Fællesskabets øvrige politik og åbenhed over 
for oplysninger og bemærkninger fra medlemsstaternes forsvarsministerier (FM), der jo er 
den forsvarsrelaterede industris vigtigste kunder, og medlemsstaterne skal kunne træffe de 
foranstaltninger, som er nødvendige for at beskytte den nationale sikkerhed, i tilgift til de 
foranstaltninger, Kommissionen træffer for at bevare og udvikle en effektiv konkurrence. 
Konkurrencepolitikken bør indføres gradvis i den forsvarsrelaterede industri, ikke mindst 
når det gælder statsstøtte, aftaler og samordnet praksis, da Kommissionen hidtil har været 
forsigtig med at udøve sin kompetence på disse områder. Emdelig er det klart, at 
Kommissionen, når den anvender sin konkurrencepolitik på den forsvarsrelaterede industri, 
vil tage hensyn til, hvorledes især regeringerne i våbenproducerende tredjelande udformer 
og anvender konkurrencelovgivning på deres egen industri. 
Kommissionen har hidtil godkendt/anmeldt sammenslutning (se tabellen i bilaget) af 
forsvarsrelaterede industrier efter følgende retningslinjer: 
På nuværende tidspunkt forbliver de geografiske markeder for forsvarsrelaterede 
produkter og tjenesteydelser som regel nationale, når der findes en indenlandsk 
leverandør, fordi FM stadig er tilbøjelige til at foretrække nationale leverandører. Hvis 
20 
der ikke er nogen indenlandsk leverandør, konkurrerer leverandørerne af 
forsvarsrelaterede produkter og tjenesteydelser med hinanden på verdensplan, 
medmindre andre hindringer, som eksportrestriktioner og nationale præferencer, gør sig 
gældende. På grund af de amerikanske konkurrenters overvægt på dette område vil man 
dog næppe se europæiske virksomheder indtage nogen dominerende stilling på 
verdensplan. Hvis det geografiske marked er nationalt, bliver en eventuel dominerende 
stilling som regel heller ikke styrket, da markedsandelene ikke vokser, medmindre der 
sker en fusion mellem to nationale leverandører. 
Når en forsvarsindustriel virksomheds markedsstilling skal vurderes, må den vigtigste 
kundes, dvs. den pågældende stats forsvarsministeriums (FM's) forhandlingsposition 
tages i betragtning. FM formulerer som regel udstyrets tekniske specifikationer og 
driftskravene til det. På grund af nedskæringen af de nationale forsvarsbudgetter er FM 
også tilbøjelige til at kræve mere avancerede tekniske specifikationer med mindre 
arbejdskraft og lavere samlede omkostninger og er uvillige til at bære risikoen i 
forbindelse med RI. 
Kommissionen anser det pågældende FM's generelle synspunkter for relevante, når det 
pågældende tilfælde skal bedømmes. 
En vurdering af fusionspolitikkens virkninger på konkurrencevilkårene afhænger helt af, i 
hvilken udstrækning det er lykkedes at gennemføre et fælles marked for forsvarsmateriel. Så 
længe markederne forbliver nationale, kan yderligere sammenslutninger forværre 
monopolistisk ineffektivitet, som kan brede sig til virksomhedernes civile aktiviteter. 
Hvis der sker fremskridt i retning af et fælles marked for forsvarsmateriel, og hvis 
konkurrencebetingelserne bevares, kan virksomhedssammenslutning på den anden side 
bidrage positivt til Europas konkurrencedygtighed på verdensmarkedet. 
Endelig giver fusionsforordningen medlemsstaterne ret til at træffe de nødvendige 
foranstaltninger for at beskytte den offentlige sikkerhed0 Denne klausul, som bekræfter 
medlemsstaternes mulighed for enten at forbyde en sammenslutning eller stille yderligere 
betingelser og krav til dem, hvis de kan forenes med Fællesskabets lovgivning, har en enkelt 
gang været benyttet af en af medlemsstaterne2) 
Hvad aftaler og statsstøtte angår, har Kommissionen altid godkendt de anmeldte tilfælde. 
Kommissionen er klar over, at samarbejdsprogrammer er nødvendige i den 
forsvarsrelaterede industri, fordi nogle projekter på grund af deres størrelse kræver 
betydelige finansieringsmidler og mange, vidt forskellige former for kompetence. I den 
udstrækning medlemsstaternes finansiering af militær R) er nødvendig, tager 
Kommissionen hensyn til, at forsvarsrelaterede aktiviteter præges al særlige træk som et 
højteknologisk produktionsgrundlag, hojc omkostninger og en meget lang udviklingseyklus, 
der i vid udstrækning kræver offentlig finansiering. Hvor det drejer sig om støtte for at 
redde eller omstrukturere virksomheder, der er i vanskeligheder, bør der især lægges vægt 
på social- og regionalpolitiske hensyn. 
Jf. forordningens artikel 21, stk. 3. 
Se XXIII beretning om konkurrencepolitikken, pkt. 321 
31 
4.1.6 Strukturfondene 
1 1992 lod Kommissionen foretage en undersøgelse af, hvilke økonomiske og sociale følger 
nedskæringer af forsvaret og forsvarsudgifterne havde for Fællesskabets regioner. Denne 
undersøgelse viste, at ca. halvdelen af de regioner, hvor de forsvarsrelaterede aktiviteter er 
anbragt, ikke hører til de regioner, der kan få støtte over strukturfondene (formål 1, 2 eller 
5b-regioner). Efter en ændring af strukturfondforordningerne i 1993 kom nogle af disse 
områder (i UK, Frankrig og Italien) til at høre til blandt formål 2-regionerne. Over 
halvdelen af de områder, der er afhængige af forsvaret, er derfor nu blandt de områder, 
som modtager støtte. Det skal imidlertid bemærkes, at støtte over strukturfondene ikke står 
til rådighed for investering i den forsvarsrelaterede industri, selv ikke i de områder, der 
ellers modtager støtte. Strukturfondenes rolle er derfor begrænset til at støtte den generelle 
økonomiske udvikling (herunder støtte til omstilling) på grundlag af Fællesskabets 
støttestruktur i regionerne, og til KONVER-initiativet. 
I denne forbindelse har den europæiske socialfonds formål 4 og fællesskabsinitiativet 
ADAPT skabt et horisontalt syn (dvs. at sigtet ikke på forhånd er rettet mod bestemte 
industrier eller sektorer) på strukturændringer og deres virkning på beskæftigelsen. Under 
visse omstændigheder kan der gives bistand til omskoling af arbejdstagere, der risikerer at 
blive arbejdsløse, fordi industrien eller produktionssystemerne ændrer sig. Der lægges især 
vægt på at forudse arbejdsmarkedets tendenser og forbedre disse arbejdstageres 
kvalifikationer og beskæftigelsesmuligheder. 
Som svar på en opfordring fra Europa-Parlamentet vedtog Kommissionen Perifra I (1991) 
og Perifra II (1992). Disse særlige foranstaltninger omfattede støtte til 
demonstrationsprojekter, der kunne benyttes som model for omstilling af militære anlæg. I 
overensstemmelse med Parlamentets holdning blev KONVER vedtaget i 1993 som et 
fællesskabsinitiativ til støtte for regioner, der er blevet svækket som følge af nedskæring af 
forsvarsindustrien og de militære anlæg. Det etårige program, som blev indført i 1993, er 
blevet forlænget på et flerårigt grundlag til slutningen af 1997. 
KONVER's formål er at støtte økonomisk spredning i områder, som er stærkt afhængige af 
forsvarsrelaterede aktiviteter, ved at fremme økonomisk bæredygtige aktiviteter uden 
forbindelse med forsvaret. 
De støtteberettigede områder kan ligge hvor som helst i EU, men mindst 50% af 
KONVER's budget for 1994-97 skal benyttes i områder, der modtager støtte over EFRU 
(formål 1, 2 eller 5b). De støtteberettigede områder er små geografiske regioner, hvor den 
faktiske eller bebudede nedskæring af forsvarsrelaterede arbejdspladser efter 1990 beløber 
sig til 1 000 eller derover. Andre områder, som er stærkt alhængige af forsvaret, kan også 
godkendes som støtteberettigede regioner, hvis de præges af stor arbejdsløshed, dårlige 
miljøforhold eller isolation eller afsides beliggenhed. 
En lang række omstillingsforanstaltninger, som omfatter finansiering af både materielle og 
immaterielle investeringer i alternative økonomiske aktiviteter, modernisering af 
infrastruktur i forbindelse med den økonomiske genrejsningsstrategi for det pågældende 
område, og foranstaltninger til fordel for miljø og turisme kan finansieres gennem 
KONVER. Programmets budget er på 130 mio. ECU for 1993 og 500 mio. ECU for 
tidsrummet 1994-97. En reserve på 245 mio. ECU, som skal benyttes til støtte for 
produktinnovation, udvikling af miljøteknologi og støtte til SMV, blev afsat til KONVER-
initiativet den 4. oktober 1995. KONVER blev desuden forlænget til slutningen af 1999. 
Der kan også ydes lån fra den europæiske investeringsbank. 
22 
Også mulighederne og de nærmere regler for finansiering fra andre EU-kilder kan 
undersøges i lyset af rustningspolitikkens prioriteter. 
4.2 Den eksterne dimension 
4.2.1 Eksportpolitik 
I Den Europæiske Union har der traditionelt været stor forskel på medlemsstaternes politik 
for våbeneksport, der har strakt sig lige fra totalt forbud til en volontaristisk indstilling, 
hvor våbeneksport betragtes som livsvigtig, ikke blot af strategiske og politiske hensyn, 
men også for at sænke produktionsprisen pr enhed og bevare et bredt forsvarsindustrielt og 
teknologisk grundlag på nationalt plan. Ikke mindre vigtigt er det, at risikoen ved eksport 
til bestemte steder i forbindelse med udenrigspolitiske overvejelser traditionelt er blevet 
vurderet på nationalt plan. Den forskel mellem medlemsstaterne, dette fører med sig, er 
ikke uden omkostninger: nationale bekymringer over en alt for restriktiv eller alt for liberal 
holdning til våbeneksport i en eller flere af de andre medlemsstater, eller når det gælder 
våbeneksport til bestemte steder, har ikke ligefrem været til gavn for europæisk 
industrisamarbejde eller integration. Forskelle i eksportpolitik er således til hindring for 
udvikling af en intern europæisk politik. Udvikling af en fælles politik for at sikre 
industrigrundlaget i Den Europæiske Union må derfor suppleres af en tilsvarende 
harmonisering af medlemsstaternes eksportpolitik og eksportkontrolordninger. 
Det Europæiske Råd tog det første skridt til en fælles holdning til våbeneksport, da det i 
juni 1991 (Luxembourg) og juni 1992 (Lissabon) vedtog 8 kriterier, som medlemsstaterne 
går ud fra, når de skal udstede tilladelse til en bestemt eksport. Medlemsstaterne udveksler 
oplysninger om den konkrete anvendelse af kriterierne med hinanden for at harmonisere 
deres fortolkning af dem. 
Da det er vanskeligt at udvikle et fælles grundlag for harmonisering af våbeneksporten, bør 
man gå gradvis til værks og benytte en totrinsprocedure. På det første trin skal 
medlemsstaterne regelmæssigt udveksle oplysninger om våbeneksport (det eksporterede 
materiels art, mængde, bestemmelsessted og formål). I forbindelse med 
samarbejdsprogrammer, som i øvrigt bør fremmes, kan der opnås fremskridt på grundlag 
af de nuværende erfaringer ved at følge det princip, at eksportbestemmelserne i 
hovedleverandørens hjemland skal være gældende. 
På det andet trin bør der indføres en praktisk ordning, som kan ophæve de forvridninger, 
de forskellige nationale ordninger fører med sig. For at en sådan ordning kan blive 
effektiv, må den udformes, så dens omfang og principper bygger på erfaringerne med 
eksportkontrolordningen for varer og teknologier med dobbelt anvendelsesformål (se 
følgende afsnit) og så der tages hensyn til eventuelle behov for forbedringer. 
4.2.2 Eksportkontrol med varer og teknologier med dobbelt anvendelsesformål 
For at løse et af de vanskeligste problemer, der står i vejen for gennemførelsen af det indre 
marked, nemlig problemet med at kontrollere Fællesskabets samhandel med varer med 
dobbelt anvendelsesformål, vedtog Rådet efter to års intense drøftelser et forslag fra 
Kommissionen om at oprette en fællesskabseksportkontrolordning. 
23 
Den bygger på to retsinstrumenter, en artikel 113-forordning0 og en fælles aktion under den 
fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik2), som tilsammen udgør en integreret ordning. Begge 
tekster blev formelt vedtaget af Rådet den 19. december 1994 og gælder fra den 1. juli 1995. 
Formålet med den integrerede ordning er at sikre, at alle medlemsstater forer effektiv 
kontrol efter fælles regler med eksport fra fællesskabet af varer, som er underkastet særlige 
bestemmelser. 
To af den integrerede ordnings vigtigste træk er: 
en fælles liste over teknologier og varer med dobbelt anvendelsesformål, som er 
underkastet eksportkontrol i alle medlemsstater, og en liste over modtagerlande 
fælles kriterier, som medlemsstaterne skal anvende, når de afgør, om eksport fra 
Fællesskabet skal tillades eller ikke. 
Ordningen er led i det internationale samfunds forsøg på at styrke og samordne kontrollen 
med eksport af følsomme varer. Således indgik 28 lande, blandt dem alle EU's 
medlemsstater "Wassenaaraftalen" i 1995. Denne aftale afløser COCOM-ordningen for 
eksportkontrol med våben og varer med dobbelt anvendelsesformål. Der er oplagte 
berøringspunkter mellem denne aftale og EU's ordning, som kræver tilpasning af EU's liste 
over varer med dobbelt anvendelsesformål. 
På et så følsomt område, hvor både det indre markeds, handelens og udenrigs- og 
sikkerhedspolitikkens interesser berøres, kan en integreret eksportkontrolordning ikke 
gennemføres fra den ene dag til den anden. Der er derfor fastsat en overgangsperiode, som 
skal sikre, at ordningen fungerer effektivt. I denne overgangsperiode skal 
kontrolordningerne i medlemsstaterne strammes, hvor det er nødvendigt, og det 
administrative samarbejde mellem de kompetente myndigheder skal styrkes. 
Den nye ordning indebærer en klar identificering af varer og teknologier med dobbelt 
anvendelsesformål (en fælles liste) og danner grundlag for en begrænsning og senere 
ophævelse af forskellene mellem medlemsstaternes politik. Fælles eksportprojekter, som 
iværksættes af virksomheder i Fællesskabet, lettes af, at en eksportlicens, der udsteder af en 
medlemsstat, nu er gyldig i hele Unionen. 
Indførelsen af en EU-ordning for kontrol med eksport af varer med dobbelt 
anvendelsesformål er en vigtig forbedring af den europæiske forsvarsrelaterede industris 
retsgrundlag, som vil fremme strukturtilpasninger og således øge virksomhedernes 
konkurrencedygtighed. Hele ordningen skal derfor gennemføres effektivt. Når 
Kommissionen fremsætter forslag til en ny ordning, vil den tage hensyn til, at varer med 
dobbelt anvendelsesformål ifølge Domstolens dom i sag C-83/94 omfattes af den fælles 
handelspolitik, således som den defineres i artikel 113. 
i) 
2) Rådets forordning (EF) nr. 3381/94 af 19. december 1994 om en 
fællesskabsordning for kontrol med udførslen af varer med dobbelt 
anvendelse, ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 837/95 af 10. april 
1995, EFT L 367 af 31. december 1994 og EFT L 90 af 21. april 1995. 
Rådets afgørelse 94/942/FUSP af 19. december 1994 om en fælles aktion 
vedtaget af Rådet på grundlag af artikel J.3 i traktaten om Den 
Europæiske Union vedrørende kontrol med udførsel af varer med dobbelt 
anvendelse, ændret ved Rådets afgørelse 95/137/FUSP af 10. april 1995 
og Rådets afgørelse 95/128/FUSP af 10. april 1995, EFT L 367 af 31. 
december 1994 og EFT L 90 af 21. april 1995. 
<M 
4.2.3 Importtold pa militært udstyr 
Ifølge den fælles toldtarif er der importtold på det meste militære udstyr og det meste 
udstyr med både civilt og militært formål, som importeres fra tredjelande. Kun for nogle 
produkter er der særlige undtagelser, i de fleste tilfælde som følge af GATT-
forhandlingerne. Der er desuden blevet indrømmet enkelte undtagelser i forbindelse med 
præferenceordninger med bestemte tredjelande, således EFT A-landene. Andet militært 
udstyr og produkter med dobbelt anvendelsesformål er i princippet toldpligtigt, selv om 
toldens størrelse er blevet sænket betydeligt i forbindelse med de multilaterale 
handelsforhandlinger. 
På denne baggrund forlagde Kommissionen i 1988 Rådet et forordningsforslag om 
midlertidig ophævelse af importtolden på visse typer våben og militært udstyr0, formålet 
var en ensartet reaktion fra Fællesskabets side på visse nationale behov i forbindelse med 
indkøb af forsvarsmateriel, fordi disse behov havde ført til, at nogle medlemsstater ensidigt 
indrømmede undtagelser fra importtolden. Kommissionen mente dengang og mener stadig, 
at toldordninger for importerede produkter, også militært udstyr eller udstyr med dobbelt 
anvendelsesformål, udelukkende hører under fællesskabets kompetence, og at traktatens 
artikel 28 derfor er det eneste retsgrundlag for autonome suspensioner. Afvigende nationale 
holdninger er derfor, bortset fra at de ikke er begrundede i Fællesskabets lovgivning, 
uforenelige med Toldunionens og Det Indre Markeds principper. 
Forordningsforslagets anvendelsesområde blev fastlagt ud fra ønsket at skabe ligevægt 
mellem behovet for at give de nationale væbnede styrker let adgang til det teknologisk set 
mest avancerede udstyr og behovet for at tage hensyn til Fællesskabets forsvarsrelaterede 
industris interesser. Det omfatter derfor udstyr, som "ifølge sagens natur" er militært, og 
dele til det. Under drøftelserne i Rådet anmodede en række medlemsstater om, at listen 
blev udvidet med bestemte typer udstyr, der ikke blot indebærer kontrol med, at import af 
denne type udstyr med dobbelt anvendelsesformål uden opkrævning af told ikke ødelægger 
ligevægten, men også en definition af, hvad der for deres vedkommende skal forstås ved 
"militære formål". 
Disse drøftelser kunne genoptages i forbindelse med denne meddelelse for at få opstillet en 
liste over de produkter, som bedst opfylder en europæisk forsvarspolitiks forskellige 
målsætninger. Det vil også, som foreslået af Kommissionen allerede i 1988, medvirke til at 
løse de tidligere omtalte problemer. 
4.2.4 Handelsforbindelser 
Hvis der udvikles et europæisk marked for forsvarsmateriel, som fører til større 
selvforsyning inden for de forskellige markedsafsnit, kan det få vidtrækkende konsekvenser 
for forholdet til tredjelande, især til USA, som blandt tredjelandene er den vigtigste 
leverandør af våben til Den Europæiske Unions medlemsstater. 
Udnyttelse af fællesskabsdimensionen i forbindelse med indkøb af forsvarsmateriel betyder 
ikke, at forsvarsmarkedet ensidigt åbnes for leverandører fra tredjelande. 
i) KOM(88)502 endelig udg. - EFT C 265 af 12.10.88, s.9. 
25 
På grund af undtagelserne til den multilaterale handelsordning, heriblandt aftalen om 
offentlige indkøb, som er blevet fastsat inden WTO, skal EU's handelspartnere endnu ikke 
benytte offentlige udbud i forbindelse med indkøb af forsvarsmateriel. De enkelte 
medlemsstater kan derfor selv frit afgøre, om tilbud fra virksomheder uden for EU skal 
tages i betragtning. 
Der bør føres forhandlinger, for at fastlægge betingelserne for, at leverandører fra 
tredjelande får samme rettigheder, når det gælder offentlige indkøb og markedsadgang i 
rustningssektoren, som Fællesskabets leverandører har, hvis leverandører fra EU til 
gengæld får adgang på lige vilkår til markederne i de pågældende lande, og alle parters 
sikkerhedsinteresser tilgodeses. 
5. Konklusioner: 
Kommissionen erkender, at spørgsmål, der drejer sig om våbenproduktion og våbenhandel, 
er forbundet med medlemsstaternes forsvars- og udenrigspolitiske overvejelser og med 
udviklingen af en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet. Imidlertid er det også en 
forudsætning for en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet, at Europa sikrer en 
konkurrencedygtig forsvarsrelateret industri. 
Der er derfor et stærkt behov for, at den forsvarsrelaterede industris situation erkendes, og 
at erkendelsen følges af konkret handling, hvis ikke situationen skal forværres med 
omfattende tab af beskæftigelse og teknologiske færdigheder som resultat og med alvorlige 
følger for den civile sektor . 
En lang række spørgsmål, som vedrører efterspørgselssiden (f.eks. harmoniseringen af 
udstyr), kan kun drøftes i forbindelse med forberedelserne til udvikling af en europæisk 
sikkerheds- og forsvarsidentitet. På kortere sigt indeholder FUSP imidlertid mekanismer og 
procedurer, der kan bane vejen for de mest nødvendige foranstaltninger. 
Mange andre problemer, som især drejer sig om virksomhedernes konkurrencedygtighed, 
kan løses inden for det europæiske fællesskabs rammer. 
Faktisk findes der allerede nu en række sammenhængende fællesskabsinstrumenter, 
hvormed der kan indføres et fælles marked og skabes konkurrencedygtige industrier. Der 
kan tages tilstrækkeligt hensyn til denne industris særlige karakter, når disse instrumenter 
skal tages i brug. De foranstaltninger, der foreslås i dette dokument, kan med udbytte 
suppleres af foranstaltninger inden for den vesteuropæiske union, ikke mindst oprettelse af 
det europæiske rustningsagentur, som omtales i WEU-erklæringen af 10. december 1991. 
Rådet anmodes om at afgive udtalelse om denne analyse og om forslagene til, hvorledes 
fællesskabets instrumenter kan bidrage. 
På grundlag af Rådets arbejde vil Kommissionen tage de fornødne skridt i form af særlige 
forslag eller andre foranstaltninger. 
26 
Tabel 1* : Militære udgifter i faste priser 1985-1994 
Tallene er i mio. US $ i 1990-priser og til 1990-valutakurser 
1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 
Nordamerika 
Canada 11.014 11.233 11.488 11.631 11.536 11.547 10.413 10.482 10.433 10.1 
USA 313.307 335.048 331.215 323.860 320.427 306.170 268.994 284.116 269111 252.3 
Europa 
Belgien 
Danmark 
Frankrig 
Tyskland 4.789 
2.613 
39.918 
38.824 
Grækenland 4.524 
Italien 1-9.538 
Luxembourg 74 
Nederlandene 7.350 
Norge 
Portugal 
Spanien 
Tyrkiet 
UK 
Østrig 
Finland 
Irland 
Sverige 3.339 
1.336 
9.058 
4.011 
43.549 
1.644 
1.826 
556 
5.234 4.984 
2.520 
41.081 
39.889 
3.861 
20.187 
78 
7.461 
3.234 
1.504 
8.827 
4.532 
42.867 
1.726 
1.975 
571 
5.387 5.017 
2.662 
42.284 
40.570 
3.856 
22.699 
89 
7.598 
3.442 
1.563 
9.995 
4.316 
42.561 
1.612 
1.989 
533 
5.499 4.806 
2.714 
42.243 
40.242 
4.078 
24.113 
101 
7.561 
3.279 
1.738 
9.345 
3.802 
40.646 
1.546 
2.085 
530 
5.573 4.732 
2.648 
42.793 
40.146 
3.819 
24.304 
93 
7.636 
3.369 
1.824 
9.668 
4.398 
40.792 
1.622 
2.058 
525 
5.762 4.644 
2.650 
42.589 
42.320 
3.863 
23.376 
97 
7.421 
3.395 
1.875 
9.053 
5.315 
39.776 
1.542 
2.116 
596 
5.909 4.579 
2.697 
42.875 
39.216 
3.663 
23.706 
107 
7.161 
3.293 
1.925 
8.775 
5.463 
41.087 
1.550 
2.447 
623 
5.540 3.760 
2.648 
41.502 
37.697 
3.808 
23.004 
111 
7.088 
3.569 
1.977 
8.113 
5.747 
37.141 
1.507 
2.499 
617 
5.392 3.571 
2.653 
41.052 
33.486 
3.716 
23.187 
102 
6.548 
3.385 
1.914 
8.823 
6.355 
36.312 
1.502 
2.356 
592 
5.273 3.5 
2.6 
41.2 
31.2 
3.7 
23.4 
1 
6.2 
3.5 
1.9 
8.1 
6.1 
35.0 
1.5 
2.1 
6 
5.2 
V.V 180.833 182.921 188.527 187.321 188.422 187.827 185.951 176.856 171.087 173.1 
Note: Disse tal bygger på tal, som er opgivet i lokal valuta, nedsat til 1990-prisniveau og omregnet til 
dollars efter den gennemsnitlige valutakurs i 1990. De lokale forbrugerprisindekser (FPI) er så vidt 
muligt taget fra International Financial Statistics (IFS) (den internationale valutafond: Washington, 
DC). For det seneste år er FPI et skøn på »rundlag af årets første 6-10 måneder. De gennemsnitlige 
valutakurser er så vidl muligl taget fra MS. 
* SIPRI Yearbook 1995, s. 440-441 
27 
Tabel 2: De vigtigste udgifter til våbenindkøb, 1983-1992 
Tallene er i mio. US $ i faste priser (1991) 
1983 1984 1985 1986 19X7 I9XX 19X9 1990 1991 1992 
Nordamerika 
Canada 2.100 2.350 2.226 2.355 2.568 2.521 2.313 2.129 2.020 2.053 
USA 68.635 76.442 83.997 90.105 91.461 84.956 84.271 79.337 74.757 66.140 
Europa 
Belgien 705 646 615 650 664 583 474 371 379 322 
Danmark 448 416 357 349 393 387 344 39! 422 430 
Frankrig 9.613 9.491 9.888 10.305 11.235 11.057 11.347 10.615 10.077 9.869 
Tyskland 7.884 7.805 7.825 8.191 8.218 7.826 7.685 7.545 4.347 3.562 
Grækenland 633 724 681 634 689 987 870 859 773 828 
Italien 3.642 3.505 3.946 3.942 4.994 5.075 5.112 4.202 3.967 3.247 
Luxembourg 1 I 32334465 
Nederlandene 1.700 1.774 1.739 1.531 1.367 1.561 1.359 1.344 1.130 1.208 
Norge 637 527 834 668 704 619 838 769 727 846 
Portugal 76 69 48 104 173 200 238 212 180 131 
Spanien 1.970 2.591 1.581 2.164 2.565 2.009 1.838 1.214 1.176 1.492 
Tyrkiet 411 519 573 847 1.010 888 785 1.103 1.287 1.488 
UK 11.467 12.263 12.259 11.505 11.004 10.842 9.575 7.798 8.118 7.359 
De europæiske 
Natolande i alt 39.189 40.333 40.349 40.894 43.021 42.038 40.468 36.427 32.587 30.787 
NATO i alt 109.923 119.125 126.572 133.354 137.050 129.514 127.052 117.892 109.364 98.979 
I vi "s 
medlemslande 38.154 39.314 38.965 39.416 41.330 40.570 38.865 34.574 30.591 28.470 
Kilde: NATO, Financial and Economic Data Relating to NATO Defence (NATO : Bruxelles, årligt); 
forfatterens beregninger. Tallene for Frankrig bygger på nationale data. 
28 
Tabel 3: EU's import og eksport af tunge konventionelle våben, 1984-1993 
Trend-indikatorværdier udtrykt i mio US $ i faste (1990) priser 
I 'TJ -import Verden i alt U I-eksport Verden i alt 
1985 
1986 
1987 
1988 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 2.126 
3.118 
2.942 
4.162 
4.827 
3.865 
5.463 
6.190 
3.766 
3.766 39.713 
44.118 
46.377 
38.585 
37.798 
30.891 
25.527 
24.776 
24.494 
21.725 8.514 
8.001 
7.372 
6.129 
7.696 
6.160 
5.637 
4.611 
5.108 
6.548 39.713 
44.118 
46.377 
38.585 
37.799 
30.891 
25.527 
24.777 
24.494 
21.725 
Kilde: SIPRI Yearbook 1995, s. 510-511 
Fabel 4: EU-medlemsstaterncs import af tunge konventionelle våben, 1988-92 (i mio. 
US-dollars i faste 1990-priser) 
Leverandør: USA D NL UK Andre lait 
Modtager 
Belgien 709 
Danmark 204 
Tyskland 4.279 
Grækenland 3.309 
Spanien 3.040 
Frankrig 1.577 
Irland 23 
Italien 494 
Nederland- 1.734 
ene 
Portugal 449 
UK 2.074 54 
12 
67 
1.365 
372 
17 
36 
121 49 
987 
30 
58 
14 
836 
32 69 
15 
126 32 
254 286 
80 
24 
19 
13 
30 
43 
33 102 
43 
15 
244 
159 
36 
16 
119 
13 
65 933 
596 
4.473 
6.197 
3.747 
1.626 
71 
688 
1.765 
1.374 
2.326 
EU 12 i alt 17.892 2.044 2.006 213 362 465 812 23.795 
USA 429 199 543 669* 1.843 
* Heraf mindst 128 mio. $ fra tredjelande 
Kilde: SIPRI Yearbook 1994 
29 
Tabel 5: Kritiske teknologier 
Kritiske teknologier 
1 
2 
3 
4 
5 
6 
7 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14 
15 
16 
17 
18 
19 
20 Halvleder materialer og mikroelektroniske 
kredsløb 
Programmel fremstilling 
Parallelle datamatarkitekturer 
Maskinintelligens og robotteknik 
Simulering og modellering 
Fotonik 
Sensitiv radar 
Passive sensorer 
Signalbehandling 
Signaturkontrol 
Våbensystemmiljø 
Datafusion 
Væskestrømningsberegning 
Jetfremdriftsystemer 
Impulsfremdriftsystemer 
Højhastighedsprojektiler 
Højenergitæthedsmaterialer 
Kompositmaterialer 
Superledere 
Bioteknologiske materialer og processer 
Evne til at bidrage til de pågældende teknologier: 
4 Afgørende førerstilling i nogle teknologiske 
nicher 
3 Evne til at levere større bidrag 
2 Evne til at levere nogle bidrag 
1 Ikke i stand til at levere umiddelbare bidrag Dobbelt 
formål 
V 
V 
' V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V NATO 
allierede 
2 
2 
2 
3 
3 
2 
2 
2 
2 
2 
3 
2 
2 
3 
2 
2 
3 
3 
2 
3 
Kilde: Tilrettelagt efter Office of Technology Assessment, 1990 
30 
Diagram 1 EU's vigtigste udgifter til vahciiiudkob 
mio US$ 
1987 1988 1989 1990 1991 1992 
Diagram l bygger på tabel 3, NATO's og EF's vigtigste udgifter til våbenindkob 1983-1992, og tabel 4, i EU's 
import og eksport af tunge konventionelle våben 1984-1993. 
Diagram 2 Eksport af tunge konventionelle våben 
1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Diagram 2 bygger på tabel 3. 
Diagram 2a 
Europas andel at den samlede våbeneksport 
' Samlede leverance 
Samlede leverancer 
20 (mia US$ i 1985-priser) 
1987 1988 1989 1990 1991 
Kilde : Convetionnal arms transfers to the Third World 1986-19963, KF Grimmett, Congressional Research 
Service, Library of Congress, Washington D.C. 1994, pp 87-88 
31 
Diagram 3 Eli-medlemsstaternes import af tunge konventionelle våben 
7000 T 
O Import i alt 
• USA's import 
mio US$ 
B DK D GR E F IRL I NL P UK 
Diagram 3 er udledt af tallene i tabel 5 
Diagram 4 EU's import og eksport af tunge konventionelle våben 
12000 
1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Diagram 4 er udledt af tallene i tabel 4 
32 
Liste over virksomhedssammenslutninger inden for forsvarsindustrien, som har fundet 
sted på fællesskabsplan, siden forordningen om virksomhedssammenslutninger trådte i 
kraft" 
Sammenslut­
ningens reference­
nummer 
IV/M. 17 
I V/M.86 
IV/M.272 
1V/M.318 
IV/M.275 
IV/M.527 
IV/M.528 
IV/M.529 
IV/M.571 
I V/M.598 
IV/M.620 De involverede 
virksomheder De involverede 
virksomheders 
nationalitet 
MRR/ Aerospatiale Tyskland/Frankrig 
Thomson/Pilkingto 
n 
Matra/Cap Gemini 
Sogeti 
Thomson/Short 
Aerospatiale/SNPE Frankrig/UK 
Frankrig/Frankrig 
Frankrig/UK 
Frankrig/Frankrig 
Thomson/Deutsche Frankrig/Tyskland 
Aerospace 
British UK/UK 
Aerospace/VSEL 
GEC/VSEL 
CGI*/Dassault UK/UK 
Frankrig* ""/Fran­
krig 
Tyskland/Tyskland Daimler Benz/Karl 
/.c i ss 
Thomson/ Teneo/ln Frankrig/Spanien 
dra De involverede 
aktiviteter 
Helikoptere 
Oploelektronik 
Forsvarsinforma-
tion 
Missiler 
Missilmotorer 
Fremdriftssystemer 
lil missiler 
Flådefartøjer 
Flådefartøjer 
Forsvarsinformatik 
Oploelektronik 
Forsvarselektronik Status i forhold til 
forordningen om 
virksomhedssam­
menslutninger 
godkendt den 
25.2.91 
godkendt den 
23.10.91 
godkendt den 
17.3.93 
godkendt den 
14.4.93 
ikke anmeldt i 
henhold til artikel 
223 
godkendt den 
2.12.94 
godkendelse ikke 
opnået, ikke 
anmeldt i henhold 
til artikel 223 
ikke anmeldt i 
henhold til artikel 
223 
godkendt den 
24.3.95 
godkendt den 
27.6.95 
godkendt den 
22.8.95 
* Datterselskab af IBM 
** Moderselskabet har hovedkvarter i USA 
Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 al 21. december 1989 om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger trådte i kraft den 21. september 1990. Kun større sammenslutninger med 
fællesskabsdimension omfattes af forordningen, og de defineres efter de involverede virksomheders 
omsætning (se forordningens artikel 1). 
33 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 10 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-96-029-DA-C 
ISBN 92-77-99756-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg oy\