Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet vedrørende levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er godkendt til behandling med ioniserende stråling i Fællesskabet"

(2002/C 48/21)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 8. august 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Johannes M. Jaschick til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. november 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 386. plenarforsamling, mødet den 28. november 2001, følgende udtalelse med 104 stemmer for, 4 imod og 5 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Det er sjældent, at levnedsmidler indtages på det tidspunkt og det sted, hvor de bliver dyrket eller fremstillet. Under den typisk nødvendige transport og oplagring er levnedsmidler udsat for påvirkninger, der kan forringe kvaliteten eller endog medføre fordærvelse.

1.2. De traditionelle metoder til forhindring af dette er bl.a. tørring, varmebehandling, nedkøling og røgning samt dybfrysning eller lagring under kontrolleret atmosfære (CA). Levnedsmiddelbehandling med ioniserende stråling sigter også mod at nedbringe forekomsten af mikroorganismer og parasitter og hæmmer spiring. Derudover kan behandling med ioniserende stråling tjene til at opfylde karantænekrav i forbindelse med frugt (USA) eller honning (Sydafrika) for at undgå, at insekter eller sygdomskim indføres i områder, hvor de ellers ikke findes.

1.3. Siden marts 2001 har alle strålebehandlede levnedsmidler været omfattet af bestemmelserne i direktiverne 1999/2/EF og 1999/3/EF. I henhold til direktiv 1999/2/EF skulle Kommissionen inden udgangen af 2000 fremsætte et forslag for at fuldende EU's positivliste over levnedsmidler, som må strålebehandles. I henhold til artikel 4, stk. 4, i direktiv 1999/2/EF, der stadig gælder, kan medlemsstaterne på visse betingelser opretholde gældende tilladelser til bestråling af levnedsmidler, så længe positivlisten ikke er endeligt opstillet.

1.4. I henhold til dette direktiv må behandling af levnedsmidler og ingredienser med ioniserende stråling kun tillades, hvis der er et teknologisk behov, hvis der ikke er nogen sundhedsmæssige betænkeligheder, og hvis der er en fordel for forbrugerne. Bestråling må ikke træde i stedet for god hygiejnepraksis.

1.5. Mange eksperter og repræsentanter for forbrugerorganisationer og industriorganisationer, videnskab og forskning samt internationale organer er allerede blevet hørt. Resultaterne af høringen er komplekse og kontroversielle.

1.5.1. Forbrugerorganisationerne anser ikke bestråling af levnedsmidler for nødvendig, hvis man følger god hygiejnepraksis. Hvis teknikken i det hele taget skal anvendes, skal det være så restriktivt som muligt.

1.5.2. Mange levnedsmiddelproducenter modsætter sig, at deres produkter optages på positivlisten. De frygter, at deres produkter ville få et dårligere image.

1.5.3. FAO/WHO's internationale rådgivende gruppe vedrørende levnedsmiddelbestråling, forskellige forskningsinstitutioner og bestrålingsindustrien slår derimod til lyd for, at man tillader bestråling af alle de produkter, som Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler har udtalt sig positivt om. Bestråling hævdes således at være "den bedste erstatning for gasdesinfektion af frugt og grønsager" og "en potentiel erstatning for skadelige kemikalier". USA's regering gav i sin stillingtagen i forbindelse med EU-høringen klart udtryk for, at der ikke er nogen videnskabeligt funderet og påviselig begrundelse for at begrænse bestrålingen af levnedsmidler. Denne påstand kritiseres dog stærkt i udtalelsen fra Food Commission (UK) Ltd.

1.6. Nu ønsker Kommissionen at føre en endnu bredere debat på grundlag af den foreliggende meddelelse(1).

2. Generelle bemærkninger

2.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU) hilser Kommissionens meget informative meddelelse velkommen. Den redegør på udmærket vis for reaktionerne på Kommissionens høringsoplæg og gengiver de adspurgte gruppers holdninger.

2.2. ØSU henholder sig til sin principielle udtalelse af 31. maj 1989(2) og bekræfter de synspunkter, det gav udtryk for:

"Under disse omstændigheder finder ØSU det ikke tilrådeligt at bifalde indførelsen af EF-rammebestemmelser om bestråling af levnedsmidler, bortset fra bestråling af krydderier, så længe Kommissionen ikke har fremlagt overbevisende dokumentation for denne konserveringsmetodes nødvendighed og sundhedsmæssige ufarlighed."

2.2.1. Kravet om et teknologisk behov: Den fremherskende mening blandt videnskabsfolk er, at bestråling af levnedsmidler kun er teknologisk nødvendig og hensigtsmæssig, hvis man hidtil har anvendt en kemisk behandling med samme formål. Bevidste forbrugere forholder sig nemlig kritisk til anvendelsen af kemikalier på grund af potentielle kemikalierester i produktet.

2.2.2. Kravet om sundhedsmæssig ufarlighed: Bestråling af levnedsmidler indebærer ikke, at de bestrålede levnedsmidler bliver radioaktive (de bestrålede levnedsmidler vil altså ikke selv udstråle radioaktivitet). En tilstrækkelig bestråling af levnedsmidler vil derimod ødelægge skadelige organismer (forrådnelsesbakterier, patogener, parasitter) og således bidrage til at forbedre forbrugerbeskyttelsen. Bestråling er ifølge den fremherskende videnskabelige vurdering en sikker behandling. Også WHO har flere gange udtalt, at strålebehandling af levnedsmidler ikke rejser sundhedsmæssige betænkeligheder.

2.2.3. I udtalelsen af 31. maj 1989 bad ØSU Kommissionen om en redegørelse for bestemte internationale organisationers vurdering af levnedsmiddelbestråling.

2.2.3.1. Forbrugerorganisationerne (BEUC, CI) stiller sig meget kritisk til bestråling af levnedsmidler. Hvis man følger god hygiejnepraksis, skulle bestråling af levnedsmidler ikke være teknologisk begrundet eller på anden måde nødvendig. Hvis teknikken overhovedet anvendes, skal det være så restriktivt som muligt.

2.2.3.2. WHO går ind for bestråling for at mindske forekomsten af levnedsmiddelbårne patogener.

2.2.3.3. JEFCI (Joint Expert Committee on Food Irradiation) og Codex Alimentarius mener ikke, at der er behov for at begrænse strålebehandlingen til bestemte levnedsmidler.

2.2.3.4. Med den dosis, der er passende for at opnå det teknologiske formål, er FAO/IAEO/WHO af den opfattelse, at bestrålede levnedsmidler er både sikre at indtage og ernæringsmæssigt i orden.

2.2.4. ØSU havde anmodet om en redegørelse for videreudviklingen af alternative konserveringsmetoder. En sådan redegørelse foreligger ikke, da der endnu ikke er udviklet nogen alternative konserveringsmetoder, som er klar til brug.

2.2.5. ØSU bad endvidere om en redegørelse for mulighederne for at påvise bestråling. I mellemtiden er der udviklet analysemetoder til påvisning af bestråling af levnedsmidler til brug i stort set alle tilfælde. Fem metoder er allerede standardiseret af CEN, andre er i efterprøvningsfasen(3).

2.2.6. ØSU efterlyste en redegørelse for international bestrålingspraksis, men en sådan findes ikke. Det skønnes, at der på verdensplan bestråles 200000 t levnedsmidler om året.

2.2.7. ØSU anmodede også om en redegørelse for importen af produkter, der ofte er bestrålede. Ordføreren har ikke kendskab til en sådan redegørelse. Det er velkendt, at Frankrig f.eks. har importeret bestrålede frølår fra tredjelande. Efter gældende ret vil Kommissionen først i fremtiden selv kunne foretage undersøgelser.

2.2.8. Der blev ligeledes bedt om en redegørelse for kapaciteten i de anlæg i EU, der er egnede til at foretage bestråling. I henhold til gældende ret skal alle medlemsstater foretage indberetning af alle godkendte anlæg. Der foreligger allerede en første liste over sådanne anlæg(4).

2.2.9. Endelig bad ØSU om en redegørelse for, hvor langt man er nået i drøftelserne i medlemslandene, Kommissionen og Rådet. Ordføreren har ikke en sådan detaljeret redegørelse til rådighed. At drøftelserne ikke forløber helt tilfredsstillende, fremgår dog af meddelelsen fra Kommissionen, der på nuværende tidspunkt ikke ser sig i stand til at opstille den positivliste, der kræves i direktiv 1999/2/EF.

3. Henstillinger

3.1. I udtalelsen af 31. maj 1989 (se punkt 2.2) fandt ØSU det ikke tilrådeligt at bifalde indførelsen af EU-rammeforskrifter om bestråling af levnedsmidler, bortset fra bestråling af krydderier, så længe der ikke var fremlagt nogen overbevisende dokumentation og en række redegørelser.

3.2. En del af den dokumentation og de redegørelser, ØSU efterlyste (se punkt 2.2.1-2.2.9), foreligger nu.

3.3. Det er obligatorisk at mærke levnedsmidler, der er bestrålet eller indeholder bestrålede ingredienser. Der findes brugbare analysemetoder til påvisning af en sådan bestråling. Velinformerede forbrugere, herunder forbrugere, der er interesserede i et bæredygtigt forbrug, er derfor i stand til at træffe ansvarsbevidste beslutninger om køb eller til at give afkald på forbrug.

3.4. Efter ØSU's opfattelse bør man være tilbageholdende med generel bestråling af levnedsmidler på grund af frygt og forbehold i dele af befolkningen. Der skal dog tages hensyn til, at det er den fremherskende holdning blandt videnskabsmænd, at levnedsmiddelbehandling med ioniserende stråling ikke indebærer risici for forbrugerne.

3.5. Det skal understreges, at de kommende bestemmelser har stor betydning for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og ØSU går ud fra, at den brede, åbne debat, der finder sted i EU, også føres i de andre EØS-lande.

Bruxelles, den 28. november 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2001) 472 endelig.

(2) EFT C 194 af 31.7.1989, s. 14; ordfører: Kenneth J. Gardner.

(3) At sådanne metoder er til rådighed i så rigt omfang skyldes bl.a., at disse og andre metoder er vedtaget som DIN-normer i Tyskland og anvendes i praksis af kontrolinstanserne.

(4) Efter eksperters udsagn udsættes medarbejdere i bestrålingsanlæg normalt for en lavere bestråling end i fri luft (som følge af betonafskærmningerne).