DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/136

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om statusrapport om vedvarende energi: Kommissionens rapport i henhold til artikel 3 i direktiv 2001/77/EF og artikel 4, stk. 2, i direktiv 2003/30/EF og om gennemførelsen af EU's handlingsplan for biomasse KOM(2005) 628

KOM(2009) 192 endelig

(2010/C 128/26)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 24. april 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Statusrapport om vedvarende energi: Kommissionens rapport i henhold til artikel 3 i direktiv 2001/77/EF og artikel 4, stk. 2, i direktiv 2003/30/EF og om gennemførelsen af EU's handlingsplan for biomasse, KOM(2005) 628

KOM(2009) 192 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Lavinia ANDREI til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 12. oktober 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 457. plenarforsamling den 4.-5. november 2009 (mødet den 4. november) med 97 stemmer for, 2 imod og 4 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og henstillinger

1.1. EØSU mener, at klimaændringerne repræsenterer en af de største miljømæssige, sociale og økonomiske trusler, som jorden står overfor, og udvalget har den holdning, at kun en hurtig og ansvarlig indsats fra alle lande kan afbøde følgevirkningerne. Imidlertid bør EU og dets medlemsstater fortsat være drivkraften bag en ambitiøs klimapolitik. Anvendelsen af vedvarende ressourcer kan udgøre et af de vigtigste redskaber til reduktion af udledningen af drivhusgasser og til sikring af europæisk uafhængighed og forsyningssikkerhed på energiområdet.

1.2. Udvalget er bekymret over, at EU sandsynligvis ikke kan opfylde de 2010-mål, der blev fastlagt i direktiverne 2001/77/EF og 2003/30/EF og opfordrer medlemsstaterne til at iværksætte ansvarlige foranstaltninger og gøre en helhjertet indsats for at opfylde de aftalte mål inden 2010.

1.3. EØSU fremhæver behovet for en samlet overordnet langsigtet energistrategi i EU. Derudover er det nødvendigt at udforme en stabil og forudsigelig langsigtet lovgivningsmæssig ramme for elektricitetsmarkedet.

1.4. Sektoren for vedvarende energi vil give mange muligheder for jobskabelse og regional udvikling i Europa.

1.5. Der bør imidlertid foretages en bedre evaluering af det øgede finansielle pres, som de private husholdningers budget vil blive udsat for.

1.6. Landmænd og SMV'er kan spille en nøglerolle i sektoren for vedvarende energi.

1.7. Udvalget gentager, at energieffektivitet bør have førsteprioritet i transportsektoren. Eventuelt med anvendelsen af biobrændstoffer som andenprioritet, når denne produktionsmetode er bæredygtig.

1.8. Med henblik på at opfylde deres mål bør medlemsstaterne differentiere den anvendte teknologi vha. nye motorer i transportsektoren og større investeringer i alternative brændstoffer, såsom biobrændstoffer af anden og tredje generation, hvorved der ydes støtte til en forstærket F&U-indsats.

1.9. Med henblik på at gennemføre en overordnet vurdering af biobrændstoffernes potentiale og undgå at anvende værdifuld landbrugsjord og områder med stor biodiversitet foreslår EØSU, at hver medlemsstat udarbejder et frit tilgængeligt nationalt kort, der viser, hvilke områder, der er velegnede til dyrkning af energiafgrøder.

1.10. Af hensyn til det pres, der vil blive lagt på skovbruget, anbefaler EØSU, at vidtrækkende tiltag og afgørelser vedrørende brugen af biomasse i energiproduktion først træffes, når et passende overvågningssystem er etableret.

1.11. Kommissionen bør overveje at afsætte tilstrækkeligt med finansielle midler til at øge offentlighedens bevidsthed og uddanne EU-borgerne i energispørgsmål. Yderligere midler vil blive afsat med det formål at sikre, at der vil være adgang til ekspertbistand på områderne energieffektivitet og vedvarende energiproduktion.

Der bør fremsættes og genfremsættes forslag, der sikrer, at F&U-budgetterne for vedvarende energi på trods af finanskrisen fastholdes på det nuværende niveau eller øges såvel i medlemsstaterne som i EU for ikke helt at miste autonomien i forhold til andre magter om kort tid.

1.12. Med henblik på de næste fremskridtsrapporter bør Kommissionen også overveje muligheden for at overvåge og aflægge rapport om behandlingen og genanvendelsen af udstyr til produktion af vedvarende energi, når dets livscyklus er afsluttet.

2. Indledning

2.1. Den 24. april 2009 vedtog Kommissionen sin meddelelse KOM(2009) 192 endelig »Statusrapport om vedvarende energi« ledsaget af et mere detaljeret arbejdspapir SEK(2009) 503 endelig. »Meddelelsen minder om den europæiske politiske ramme for vedvarende energi: vedvarende energis betydning, hvad angår muligheden for at opfylde målene for klimaændringer og bæredygtighed, forbedre sikkerheden i vores energiforsyning og udvikle en innovativ europæisk industri for vedvarende energi, der kan skabe beskæftigelse og velstand i Europa«.

2.2. Med direktiverne 2001/77/EF og 2003/30/EF fastsatte Kommissionen 2010-målene for andelen af elektricitet, der skal komme fra vedvarende energi og vedvarende energis andel af transportsektoren. Disse direktiver kræver, at EU's medlemsstater aflægger årlige rapporter, der indeholder en analyse af de fremskridt, der er opnået med henblik på opfyldelsen af de nationale vejledende mål. Derudover skal Kommissionen hvert andet år evaluere indsatsen. Endvidere vedtog man en handlingsplan for biomasse i 2005 (1), der havde til formål at skærpe opmærksomheden om behovet for, at medlemsstaterne udvikler Europas biomasseressourcer.

2.3. Medlemsstaterne kunne frit vælge den støttemekanisme, som de fandt mest velegnet til fremme af de opstillede mål.

2.4. Den seneste statusrapport påpeger de beskedne fremskridt, der er realiseret gennem de seneste to år, hvor kun to medlemsstater har opfyldt målene. Dette bekræfter den tidligere analyse, der indikerede, at det er usandsynligt, at EU vil nå 2010-målene. EU kan ende med en andel på 19 % af elektricitetsforbruget fra vedvarende energi i stedet for 21 % og en andel på 4 % i stedet for 5,75 % fra vedvarende energikilder i transportsektoren.

2.5. Rapporten analyserer årsagerne hertil og konkluderer, at det nye direktiv om vedvarende energi (2009/28/EF) (2), der indgik i klima- og energipakken, tager hånd om alle de tvivlsspørgsmål, som fremhæves i rapporten, og skaber et solidt grundlag for overvindelsen af barrierer og større anvendelse af vedvarende energi i løbet af de kommende 10 år.

3. Kommissionens dokumenter

3.1. Vedvarende energi i elektricitetssektoren

3.1.1. Kommissionens meddelelse giver informationer om fremskridtsrapporterne med fokus på data fra 2004 til 2006 for elektricitetens vedkommende og 2007 for biobrændstoffer.

3.1.2. Datamaterialet viser, at 15,7 % af EU's samlede elektricitetsforbrug kom fra vedvarede energikilder i 2006, hvilket er en stigning set i forhold til en andel på 14,5 % i 2004. 2010-målet på 21 % vil ikke kunne opfyldes, uden at der gøres en betydelig ekstra indsats. Kun to lande, Ungarn og Tyskland, opfyldte deres 2010-mål. Seks medlemsstater havde gjort større fremskridt i retning af 2010-målene end det europæiske gennemsnit, men i syv lande var andelen stagneret eller reelt faldet.

3.1.3. Diversiteten i de anvendte teknologier har været begrænset. Den højeste vækst har brugen af biomasse og vindenergi tegnet sig for.

3.1.4. Der er registreret et ulige tempo i fremskridtene, som følge af de 27 forskellige støtteordninger, som er blevet anvendt, og som består af forskellige politiske virkemidler, herunder leveringstariffer, prisfordele, grønne certifikater, skattefritagelser, krav til brændstofleverandører, offentlige indkøbspolitikker samt forskning og udvikling. Manglende konsekvens og hastige ændringer i politikker og budgetter lægger hindringer i vejen for udviklingen af projekter for vedvarende elektricitet.

3.1.5. Det påpeges, at de største problemer for gennemførelsen findes på området forvaltningsmæssige barrierer og adgang til nettet: utilstrækkelig netkapacitet, uigennemskuelige procedurer for nettilslutning, høje tilsluttelsesomkostninger og lange ventetider for at opnå tilladelse til en nettilslutning. Disse alvorlige barrierer skyldes oftere begrænsninger i forvaltningsmæssige eller andre ressourcer end teknologiske restriktioner.

3.1.6. Derudover er det i nogle medlemsstater stadig således, at omkostningerne ved nettilslutning og -udvidelse samt de afgiftsmodeller, der anvendes af nogle transmissions- og distributionsnetoperatører, fungerer til fordel for eksisterende producenter og diskriminerer mod nye, ofte decentraliserede, mindre producenter, der leverer elektricitet fra vedvarende energikilder. Dette lægger hindringer i vejen for jobskabelse og vækst på lokalt og regionalt niveau.

3.1.7. Oprindelsesgarantiordningen er stadig ikke gennemført fuldt ud i alle medlemsstater på grund af problemer med pålidelighed, dobbelttælling og risikoen for, at den samme energimængde tildeles to forskellige forbrugergrupper. Dette har generelt virket undergravende for markedet for vedvarende elektricitet.

3.2. Vedvarende energi i transportsektoren

3.2.1. Ifølge direktivet om fornyelige brændstoffer til transport (direktiv 2003/30/EF) skulle medlemsstaterne opstille mål for andelen af vedvarende energi til erstatning af benzin og diesel til transport i 2005 og 2010, idet de skulle tage referenceværdier på henholdsvis 2 % og 5,75 % som udgangspunkt. Statusrapporten fra januar 2007 (3) viste, at biobrændstoffer i 2005 tegnede sig for en andel på 1 % i EU, idet kun Tyskland og Sverige nåede referencemålene.

3.2.2. Medlemsstaternes rapporter viser, at 8,1 Mtoe (2,6 %) af det samlede brændstofforbrug i EU's transportsektor kom fra biobrændstoffer i 2007. I 2007 tegnede biodiesel sig for 6,1 Mtoe eller 75 % af de vedvarende brændstoffer til transport, hvoraf 26 % blev importeret. Bioethanol tegnede sig for 1,24 Mtoe eller 15 %, hvoraf 31 % blev importeret. De resterende 10 % bestod af ren planteolie, som blev brugt i Tyskland, Irland og Nederlandene, og biogas i Sverige.

3.2.3. Tyskland, Frankrig, Østrig, Sverige og Det Forenede Kongerige var forsat de fem største aftagere af biobrændstoffer i 2006 og 2007 med et forbrug, der tegnede sig for henholdsvis 87 % og 81 % af det samlede forbrug af biobrændstoffer i EU. Der er ikke rapporteret om anvendelse af andre former for vedvarende energi i transportsektoren. Anvendelsen af hydrogen, uanset kilde, er ubetydelig og anvendelsen af elektricitet fra vedvarende energikilder til vejtransport er beskeden.

3.2.4. Nettoimporten af bioethanol steg fra 171 Ktoe i 2005 til 397 Ktoe i 2007, og EU's andel af biodieselproduktionen har været faldende. EU's handelsbalance for biodiesel ændrede sig fra at være positiv i 2005 (355 Ktoe eksporteret) til negativ i 2007 (1,8 Mtoe importeret). En vigtig årsag til denne ændring var billigere sojaolie-methylester fra USA og ethanol produceret af tropisk sukkerrør fra Brasilien og Argentina.

3.2.5. Skattelempelser og biobrændstofforpligtelser har været de to virkemidler, medlemsstaterne oftest har benyttet til at fremme biobrændstoffer. I 2005-2006 benyttede alle medlemsstaterne, undtagen Finland, sig af fritagelser fra punktafgifter som den vigtigste støtteforanstaltning, mens kun 3 lande anvendte biobrændstofforpligtelser. Siden 2007 har over halvdelen af medlemsstaterne indført forpligtelser til, at der produceres blandede brændstoffer med et bestemt indhold af biobrændstoffer, som oftest kombineret med delvis beskatning, men med stigende afgiftsniveauer. Nogle lande anvender en kvoteordning kombineret med udbud.

3.2.6. Derudover støtter enkelte medlemsstater anvendelsen af biobrændstoffer gennem specifikke foranstaltninger. Disse politiske virkemidler omfatter foranstaltninger på landbrugsområdet, såsom dyrkning af afgrøder til fremstilling af biobrændstoffer, og i industrien, hvor den nødvendige bearbejdning foregår, tiltag til fremme af distributionen af biobrændstoffer samt køb og vedligeholdelse af biler og andre køretøjer, der kører på biobrændstoffer.

3.3. Økonomiske og miljømæssige konsekvenser

3.3.1. Set fra et økonomisk synspunkt har den øgede brug af biobrændstoffer bidraget til forsyningssikkerheden ved at mindske afhængigheden af fossile brændstoffer og differentiere brændstofforbruget i EU.

3.3.2. Biomasse- og biobrændstofsektoren har også bidraget til EU's økonomi gennem skabelsen af yderligere arbejdspladser. I 2005 tegnede anvendelsen af biomasse uden nettilslutning sig for 600 000 arbejdspladser, biomasse med nettilslutning og biobrændstoffer bidrog med over 100 000 arbejdspladser og biogas stod for ca. 50 000 arbejdspladser. Desuden spiller landbrug og skovbrug en vigtig rolle som leverandør af brændstof til biomasseteknologien.

3.3.3. Drivhusgasbesparelserne (netto) i EU som følge af markedsføring og forbrug af biobrændstoffer i 2006 og 2007 beløb sig til henholdsvis 9,7 og 14,0 Mt CO2-ækv. Dette forudsætter, at biobrændstofforbruget i EU er baseret på fornyet anvendelse af nyligt opgivne landbrugsarealer eller af arealer, som ellers ville være opgivet.

3.3.4. Introduktionen af biobrændstoffer forbliver mere omkostningskrævende end teknologier til CO2-reduktion i andre sektorer, men med de nuværende teknologier er der stadig tale om en mulig løsningsmodel til begrænsning af transportsektorens voksende CO2-emissioner.

3.4. Overtrædelsesprocedurer

3.4.1. Kommissionen har siden 2004 indledt 61 retssager mod medlemsstater for manglende efterlevelse af direktiv 2001/77/EF om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder på det indre marked for elektricitet. 16 af disse sager er endnu ikke afgjort. På grundlag af direktiv 2003/30/EF om vedvarende energi i transportsektoren har Kommissionen siden 2005 indledt 62 retssager mod medlemsstaterne, heraf mange for manglende overholdelse af rapporteringsforpligtelserne eller manglende opstilling af nationale mål i overensstemmelse med direktivets referenceværdier.

3.5. Anvendelse af vedvarende energi til opvarmning og køling

3.5.1. Denne sektor tegner sig for ca. 50 % af det samlede energiforbrug og for 60 % af det samlede forbrug af vedvarende energi. Den domineres af biomasse, men omfatter også solvarmeenergi og geotermisk energi.

3.5.2. Biomasse kan bruges til opvarmning og produktion af elektricitet samt som »biobrændstoffer«, dvs. biomasse, der anvendes til transport. Dette er grunden til, at EU udarbejdede handlingsplanen for biomasse i 2005 indeholdende 33 foranstaltninger, der fremhævede behovet for en koordineret politik, og årsagen til, at statusrapporten evaluerer fremskridtene i biomassesektoren.

3.5.3. En stigende anvendelse af biomasse konfronteres med problemer, der omfatter forvaltningsmæssige og ikke-markedsrelaterede hindringer, såsom behovet for mere præcise og harmoniserede definitioner af leveringsvilkår samt flaskehalse, der opstår som følge af lange og juridisk komplicerede procedurer for udstedelsen af tilladelser.

3.5.4. Der er stadig adskillige forvaltningsmæssige barrierer for etableringen af bioenergianlæg i EU's medlemsstater. Kommissionen gennemførte en undersøgelse, der havde til formål at foretage en benchmarking af tildelingen af bioenergitilladelser, og som analyserede det tidsmæssige aspekt i EU samt de faktorer, som afgjorde om en tilladelse blev givet eller ej.

4. Generelle bemærkninger

4.1. EØSU bifalder Kommissionens meddelelse, som fremhæver, at der fortsat er et behov for en ny og stærkere lovramme, der omfatter løbende overvågning og rapportering. Nogle af de udpegede barrierer er allerede blevet taget med i betragtning under udarbejdelsen af det nye direktiv for vedvarende energi og retningslinjerne for de nationale handlingsplaner.

4.2. EØSU understreger, at man entydigt bakker op om anvendelsen af vedvarende energi, og at man også er bevidst om, at der på mellemlangt og langt sigt er brug for en langt højere andel end de adviserede 20 % inden 2020, hvis Rådets ambitiøse mål (minus 60-80 % CO2 samt en højere grad af selvforsyning på energiområdet) skal nås (4).

4.3. EØSU fremhæver behovet for en samlet overordnet langsigtet energistrategi i EU.

4.4. Med henblik på at nå Fællesskabets mål om, at en større andel af elektriciteten skal være produceret fra vedvarende energikilder, er der behov for større offentlig opmærksomhed og flere oplysningskampagner, så borgerne bakker op initiativet. Derfor kan nationale programmer, der støtter udviklingen i sektoren for vedvarende energi, spille en vigtig rolle.

4.5. Sektoren for vedvarende energi skaber mange beskæftigelsesmuligheder i Europa. WWF-undersøgelsen »Low carbon jobs for Europe (5)« viser, at mindst 3,4 millioner europæiske arbejdspladser har en direkte relation til vedvarende energi, bæredygtig transport samt energieffektive varer og tjenesteydelser.

4.6. Produktionen af vedvarende energi afhænger ofte af lokale eller regionale små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og landmænd. De muligheder for vækst og beskæftigelse, som regionale og lokale investeringer i vedvarende energi skaber i medlemsstaterne og deres regioner, er betydelige. EØSU anbefaler, at der træffes regionale udviklingsforanstaltninger. Udvalget opfordrer til, at lokale og regionale udviklingsinitiativer udveksler bedste praksis for produktion af vedvarende energi og støtter brugen af EU-midler på dette område.

4.7. I de seneste år har Kommissionen afsat betydelige midler til udviklingen af andengenerationsteknologier til fremstilling af biobrændstoffer under det 6. og 7. rammeprogram (6). I programmet »Intelligent energi i Europa II« blev der ligeledes peget på god praksis for fremme af bioenergi i EU's medlemsstater. For nærværende bør EU gå fra at præsentere innovative eksempler til en udbredelse af bedste praksis (7) på den mest effektive måde.

4.8. Det er nødvendigt at støtte forskning i nye motorer og andengenerationsbiobrændstoffer samt andre fornyelige brændstoffer. Det anbefales ligeledes, at der træffes foranstaltninger for at gøre alternative brændstoffer mere tilgængelige på markedet (8).

4.9. Med henblik på de næste fremskridtsrapporter bør Kommissionen også overveje muligheden for at behandle og genanvende udstyr til produktion af vedvarende energi, når dets livscyklus er afsluttet. Et godt eksempel på dette område er sammenslutningen PV Cycle, der etablerer et frivilligt tilbagetagelses- og genanvendelsesprogram for udtjente moduler, og som tager ansvar for PV-moduler gennem hele produktets værdikæde ved at skabe redskaber til overvågning, rapportering og udvikling af bedste praksis på området.

5. Særlige bemærkninger

5.1. Vedvarende energi i elektricitetssektoren

5.1.1. Det bekymrer udvalget, at det er usandsynligt, at EU vil nå 2010-målene i de to direktiver. Vi opfordrer derfor medlemsstaterne til at træffe ansvarlige foranstaltninger og gøre, hvad der er nødvendigt for at opfylde de aftalte mål, selv om disse ikke var forpligtende. Som Stern-rapporten påpegede, vil det på langt sigt blive langt dyrere ikke at foretage sig noget.

5.1.2. I dag findes der 27 forskellige nationale støtteordninger, og der er en risiko for, at medlemsstaterne vil overbyde hinanden for at opfylde målene, hvilket vil gøre indsatsen dyrere end nødvendigt. Med henblik på at opfylde målsætningerne bør medlemsstaterne differentiere den anvendte teknologi, fremme og støtte F&U (9) samt passende uddannelse og videreuddannelsestiltag (10). Et godt eksempel på fremme af F&U med finansiel støtte fra staten er IMEC-centret i Belgien (www.imec.be).

5.1.3. EØSU understreger igen behovet for en fælles strategi for medlemsstaternes energipolitik, som er baseret på en cost-benefit-analyse. Mange organer, herunder EØSU, har opfordret til, at EU taler med én stemme. Men så længe nogle medlemslande hovedsageligt varetager egne interesser, vil den europæiske energisektor være svagere, mere sårbar og mindre effektiv, end den i virkeligheden behøver at være. Jo større medlemsstat, desto større indflydelse (11). Apropos ovenstående fremlagde Kommissionen ultimo juni retningslinjerne for de nationale handlingsplaner (12) for vedvarende energi, der skal fremme en fælles forståelse for anvendelsen af denne.

5.1.4. Med henblik på at overvinde de største barrierer for adgang til nettet, som kortlagt i rapporten, er der et behov for omfattende støtte til integration af forsyningsnettet for vedvarende energi samt brugen af midlertidige energiopbevaringssystemer (såsom batterier) til integrerede produktionssystemer for vedvarende energi. Hvad angår de forvaltningsmæssige barrierer bør medlemsstaterne seriøst overveje at følge Kommissionens henstilling om et fælles forvaltningsorgan med ansvar for alle nødvendige tilladelser, som arbejder på en mere gennemskuelig måde (13). Derudover har elektricitetsmarkedet brug for en stabil og forudsigelig langsigtet lovgivningsmæssig ramme og en bedre harmonisering af medlemsstaternes incitamentsprogrammer.

5.1.5. En korrekt gennemførelse af oprindelsesgarantiordningen i alle medlemsstater kan bidrage til en mere omkostningseffektiv opfyldelse af målet på europæisk niveau.

5.2. Vedvarende energi i transportsektoren

5.2.1. EØSU er enig i Kommissionens udsagn om at »introduktionen af biobrændstoffer forbliver mere omkostningskrævende end andre CO2-begrænsende teknologier i andre sektorer«, men udvalget kan ikke være enig i at »det forbliver et af de få mulige svar på de voksende CO2-emissioner i transportsektoren«, så længe programmer for bæredygtig transport ikke gennemføres på effektiv vis i alle medlemsstater.

5.2.2. Behovet for energieffektivitet i transportsektoren er uomgængeligt: et bindende mål for den procentvise andel af vedvarende energi må forventes at blive stadigt vanskeligere at realisere på bæredygtig vis, hvis den samlede efterspørgsel efter energi til transportformål fortsat vil være stigende. Udvalget har flere gange gjort opmærksom på, at dette problem bør imødegås ved hjælp af en politik, der søger at reducere trafikmængden og ændre fordelingen på transportformer samt etablere markedsincitamenter i retning af mere miljøvenlige transportformer som lokal kollektiv trafik og skibsfart (4).

5.2.3. Den europæiske produktion fra vedvarende energikilder til transportsektoren er for indeværende næsten udelukkende begrænset til biobrændstoffer, som dækker 2,6 % (2007) af energibehovet til transport i Europa. I udtalelsen (14) om de fremskridt, der er sket med hensyn til anvendelse af biobrændstoffer, gik EØSU ind for at tage den hidtidige politik op til revision og beslutsomt sigte mod anvendelse af andengenerationsbiobrændstoffer. Samtidig er det nødvendigt at fremme og støtte udviklingen af transformationsteknologier af anden generation, som kan udnytte råstoffer udvundet af hurtigt voksende afgrøder, først og fremmest græs- og skovbrugsprodukter eller biprodukter fra landbruget, hvorved man undgår at anvende de mere værdifulde konsumegnede kornsorter (15).

5.2.4. Med det formål at hindre, at landbrugsjord og områder med stor biodiversitet anvendes til produktion af biobrændstoffer, foreslår EØSU, at hver medlemsstat bør udarbejde et nationalt kort over de områder, hvor der dyrkes energiafgrøder. Denne foranstaltning vil også bidrage til, at det bliver lettere at vurdere biobrændstoffernes potentiale på europæisk niveau.

5.3. Økonomiske og miljømæssige konsekvenser

5.3.1. Kommissionens dokument om de økonomiske og miljømæssige konsekvenser er forholdsvist optimistisk og fokuserer hovedsageligt på de positive følgevirkninger, mens man ser bort fra biobrændstoffernes indvirkning på fødevarepriserne. Med henblik på at imødegå stigende fødevarepriser anbefaler EØSU derfor, at landbrugets produktion af kvalitetsfødevarer bør vægtes højere end dets produktion af energiafgrøder. EU bør træffe foranstaltninger til at fremme bæredygtighedskriterier for biobrændstoffer og udviklingen af biobrændstoffer af anden- og tredjegeneration. Ved at tage initiativ til et certificeringssystem for biobrændstoffer vil EU gå forrest i indsatsen for at fremme bæredygtige dyrkningsmetoder (herunder ændringer i arealanvendelsen og beskyttelse af biodiversitet) inden for og uden for Fællesskabets grænser.

5.3.2. Hvad angår anvendelsen af vedvarende energikilder, vurderer Kommissionens dokument ikke de dermed forbundne økonomiske og sociale følger for slutbrugernes budget.

5.4. Anvendelse af vedvarende energi til opvarmning og køling

5.4.1. På grund af anvendelsen af biomasse til produktion af opvarmning og elektricitet samt i form af »biobrændstoffer«, forudser udvalget, at skovene vil blive udsat for et stort pres. Derudover gør den kendsgerning, at resultaterne fra mere end 70 undersøgelser (16), som Kommissionen har finansieret vedrørende det samlede 2020-potentiale for EU-27, udviser betydelige forskelle (76 Mtoe. – 480 Mtoe), at udvalget nærer en stigende bekymring for skovenes forvaltning og det pres, som skovbruget vil blive udsat for. Vigtige tiltag og afgørelser vedrørende anvendelsen af biomasse til energiproduktion vil først blive truffet, efter at et passende kontrolsystem er på plads. Udvalget ser derfor frem til at modtage Kommissionens planlagte rapport om biomassens bæredygtighed (17).

Bruxelles, den 4. november 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2005) 628 »Handlingsplan for biomasse«.

(2) EUT L 140 af 5.6.2009, s. 16.

(3) KOM(2006) 845 »Statusrapport om biobrændstoffer«.

(4) EØSU-udtalelse om »Anvendelsen af vedvarende energikilder«, EUT C 77 af 31.3.2009, s. 43-48.

(5) http://assets.panda.org/downloads/low_carbon_jobs_final.pdf.

(6) Over 109 millioner EUR ifølge rapporten.

(7) BAP Driver – European Best Practice Report, tilgængelig på: http://www.bapdriver.org/.

(8) EØSU-udtalelse om »Udvikling og fremme af alternative brændstoffer for vejtransport i EU«, EUT C 195 af 18.8.2006, s. 75-79.

(9) EØSU-udtalelse om »Håndtering af udfordringerne knyttet til olie«, CESE 46/2009 (punkt 5.8).

(10) EUT C 277 af 17.11.2009, s. 15-19.

(11) EUT C 228 af 22.9.2009, s. 84-89.

(12) Kommissionens afgørelse C(2009) 5174 – 1/30.6.2009.

(13) EUT C 182 af 4.8.2009, s. 60-64 (punkt 4.7).

(14) EØSU-udtalelse om »Statusrapport over biobrændstoffer«, EUT C 44, 16.2.2008, s. 34-43.

(15) EUT C 162 af 25.6.2008, s. 52-61.

(16) Status of Biomass Resources Assessments Version 1, december 2008: http://www.eu-bee.com/.

(17) Artikel 17 i direktiv 2009/28/EF.