besluttede Rådet at indrømme HKG visse af de i bilag III til Euratom-traktaten nævnte fordele, navnlig fritagelse for visse skatter. Fordelene blev indrømmet for en periode på indtil tre år efter virksomhedens endelige overtagelse af anlægget.

–kernekraftanlægget skulle opføres af et konsortium af virksomheder fra Fællesskabet, og at der skulle anvendes elementer, der næsten udelukkende hidrørte fra Fællesskabet

Da Rådet, på forslag fra Kommissionen, mente, at HKG's vedtægter var forenelige med Euratom-traktatens bestemmelser om fællesforetagender, og at HKG-projektet på daværende tidspunkt var af ganske særlig betydning for kernekraftindustriens udvikling i Fællesskabet, gav det HKG status som fællesforetagende i henhold til Euratom-traktaten. Ordningen skulle gælde i 25 år fra den 1. januar 1974.

Virksomheden Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) havde til formål at opføre, indrette og drive et kernekraftanlæg i Uentrop (Landkreis Unna) i Forbundsrepublikken Tyskland. Det drejede sig om en prototype af en thoriumhøjtemperaturreaktor med en effekt på ca. 300 MW (THTR 300). For at kunne realisere dette mål anmodede HKG om at blive oprettet som fællesforetagende.

Som begrundelse for anmodningen anførte HKG, at den erfaring, som kunne høstes i forbindelse med den definitive indstilling af driften og afviklingen, var af stor betydning for kernekraftindustrien såvel i Tyskland som i Europa og i resten af verden. HKG henviste til, at THTR 300 var den største i verden af denne type reaktorer, og at anlæggets særlige konfiguration, navnlig i henseende til indeslutningen, frembød en enestående lejlighed til at indsamle viden om indeslutning og de dermed forbundne omkostninger.

Den 30. marts 1998 anmodede HKG Kommissionen om at få forlænget sin status som fællesforetagende for en ny periode på 25 år.

Rådet mente endvidere, at der burde ydes støtte til HKG i form af en lettelse af de finansielle byrder, således at HKG kunne gennemføre de nævnte programmer, og at ordningen med indrømmelse af fordele derfor burde forlænges.

Rådet mente, at der ikke fandtes andre tilsvarende programmer i Fællesskabet, og at gennemførelsen af disse programmer var vigtig, da der kunne høstes erfaringer, som var nyttige for kernekraftindustrien og for den fremtidige udvikling af kerneenergi i Fællesskabet.

HKG var i færd med at gennemføre et program for afvikling af kernekraftanlægget indtil indeslutningsfasen og ville derefter iværksætte et program for overvågning af de berørte nukleare anlæg.

Økonomiske, tekniske og forsyningsmæssige vanskeligheder, efterfulgt af problemer med at opnå tilladelse til at genoptage driften (på grund af økonomisk usikkerhed), førte til, at der den 1. september 1989 blev truffet beslutning om øjeblikkelig og definitiv indstilling af driften.

vedtog Rådet i februar 1984 følgende to beslutninger for at tilpasse beslutningerne fra 1974 til den situation, der var opstået efter HKG's kapitaludvidelse:

–udvidelsen af fritagelsen kunne begrænse de økonomiske risici, der var forbundet med et sådant foretagende, ved at reducere de finansielle byrder,

Endvidere anmodede fællesforetagendet om en udvidelse af den i 1974 indrømmede fritagelse for "Kapitalverkehrsteuer" (kapitaloverførselsskat) til også at omfatte de kapitalindskud, der svarede til ovennævnte kapitaludvidelse.

HKG oplyste endvidere, at Forbundsrepublikken Tyskland, delstaten Nordrhein-Westfalen samt HKG og dens selskabsdeltagere den 13. november 1989 havde indgået en rammeaftale om gennemførelsen af slutfasen af THTR 300-projektet. Denne aftale samt et tillæg af 18. december 1996 regulerede de forskellige faser, der fulgtes indtil 2009, herunder finansieringen af HKG's virksomhed.

Den tyske regering støttede HKG's anmodning og oplyste, at forbundsregeringen var positivt indstillet over for bibeholdelsen af de skattemæssige fordele.

Ud fra de oplysninger, som Kommissionen modtog, skønnede den, at de argumenter, som Rådet accepterede i 1992 stadig var gyldige, herunder navnlig, at virksomhedens opgaver og de vilkår, hvorunder de skulle udføres, forblev uændrede.

Da aftalen mellem Forbundsrepublikken Tyskland, delstaten Nordrhein-Westfalen samt HKG og dens selskabsdeltagere om finansiering af HKG's aktiviteter dog kun var gældende frem til 31. december 2009, foreslog Kommissionen, at Rådet – jf. den periode, der var aftalt mellem de tyske myndigheder og HKG – skulle godkende en forlængelse af HKG's status som fællesforetagende med dertil hørende indrømmede fordele frem til den 31. december 2009.

På grundlag af Kommissionens forslag forlængede Rådet den 7. maj 2002 HKG's status som fællesforetagende med dertil hørende indrømmede fordele frem til den 31. december 2009.

Ved brev af 26. april 2010 anmodede Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) om en yderligere forlængelse af sin status som fællesforetagende, der oprindelig var tildelt ved beslutning 74/295/Euratom og allerede forlænget ved Rådets beslutning af 7. maj 2002 med en periode på 11 år med virkning fra den 1. januar 1999. Denne forlængelse skulle også omfatte fritagelsen fra skat ved køb af fast ejendom (Grunderwerbsteuer), ejendomsskat (Grundsteuer) og erhvervsskat af renter af langfristet gæld (Gewerbesteuer), som var indrømmet på samme tid.

HKG anmodede om, at få sin nuværende status forlænget med yderligere 25 år fra den 31. december 2009. I sin begrundelse fremførte HKG navnlig følgende punkter:

Med prototypen på et kernekraftværk med en throriumhøjtemperaturreaktor (THTR) i Hamm-Uentrop havde HKG påtaget sig at udføre økonomisk prøvning og afprøvning i industriel skala af højtemperaturreaktorteknologi med sigte på at sikre Tysklands fremtidige og langsigtede energiforsyningssikkerhed.

Den viden, der indsamles fra erfaringerne med elproduktion fra kernekraft, kan ikke begrænses til kun at omfatte konstruktion og drift. Af hensyn til fuldstændigheden må der også indsamles viden om standsningsplanlægningen, selve standsningen af reaktoren, sikkerhedsindeslutning og afvikling (i dette tilfælde inden for højtemperaturreaktorteknologi).

Ifølge HKG ville viden, som indsamles i den periode, hvor der skal opretholdes en sikker indeslutning (indeslutningsfasen), og den efterfølgende afvikling, være af stor vigtighed for kernekraftindustrien i Europa og resten af verden, navnlig i en tid, hvor højtemperaturreaktorteknologien blev taget op igen i forbindelse med udviklingen af generation IV-reaktorer, sammen med de forskellige faser af reaktorstandsningen, der også bør indgå i det overordnede billede (livscyklusomkostningerne).

THTR 300-anlægget var verdens største pebble-bed-reaktor (PBR) med en forstærket betonreaktortrykbeholder (RCRPV) og indbygget reflektor, inderbeholder og isolering af varmgasrør i keramik.

Det sikkerhedsindesluttede anlægs særlige natur gav en enestående mulighed for at beregne data og omkostninger for en "kvasipassiv" sikkerhedsindeslutning af et anlæg med RCRPV, navnlig i forbindelse med energiomkostninger (ventilation, lufttørring osv.), driftsomkostninger, periodisk afprøvning og reparationer.

HKG forventede sig vigtige resultater af den endelige afvikling af anlægget, både fra fjernstyret og manuelt afviklingsarbejde i reaktorkernen. Derudover ville fjernelsen af belægningen i RCRPV'en (spændkablerne kan ikke nødvendigvis alle afspændes) og demonteringen af 550 Mg strålingsforurenede keramiske komponenter inde i RCRPV'en give ny viden om afviklingen af højtemperaturreaktorer.

Det var HKG's hensigt fortsat at stille resultaterne til rådighed for EU-medlemsstaterne.

Det var stadig usikkert, hvornår afviklingen kunne finde sted — en vigtig forudsætning her var, at der var forberedt et egnet opbevaringssted, som ville være klar til at modtage materialet — og det er grunden til, at fællesforetagendet anmodede om at få sin status forlænget med 25 år.

Den overordentlig store betydning for kernekraftindustriens udvikling inden for Fællesskabet, som er en forudsætning for at få status som "europæisk fællesforetagende", blev allerede godkendt med Rådets beslutning af 16. november 1992 om forlængelsen af de fordele, som var indrømmet fællesforetagendet HKG — dvs. på et tidspunkt, hvor THTR 300-anlægget havde standset driften. Det blev også anerkendt, at der ikke var noget sammenligneligt i Fællesskabet for så vidt angår programmerne fra standsning af kernekraftanlægget og frem til sikkerhedsindeslutningsfasen og vedrørende bibeholdelsen og overvågningen af et anlæg i sådan en "sikkerhedsindesluttet" tilstand. Det blev også fastslået, at gennemførelsen af disse programmer ville medføre nyttige erfaringer til kernekraftindustrien og den fremtidige udvikling af kernekraft i Fællesskabet.

THTR 300-projektet ville fortsat modtage betydelig støtte fra Forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Nordrhein-Westfalen. Dette blev fastsat i kontrakten om kontrolleret afvikling af THTR 300-projektet, som blev indgået i 1989, og på grundlag af hvilken bl.a. standby-driften af THTR 300-anlægget efter den 31. december 2009 betaltes.

I sin meddelelse til Europa-Kommissionen støttede Tyskland HKG's anmodning om forlængelsen af sin status som fællesforetagende. Forlængelsen skulle dog kun gælde til 31. december 2017 og ikke i 25 år yderligere, som HKG havde anmodet om, eftersom finansieringsaftalen med Forbundsrepublikken Tyskland var begrænset til denne dato.

Ved sin afgørelse af 17. juni 2011 om forlængelse af Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)'s status som fællesforetagende (2011/362/Euratom) besluttede Rådet følgende:

Forlængelsen af Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)'s status som fællesforetagende i henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab blev godkendt for en periode på otte år med virkning fra den 1. januar 2010.