DA Den Europæiske Unions Tidende C 77/143

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Styreformer og partnerskab på nationalt og regionalt niveau og et grundlag for projekter inden for regionalpolitikken (Anmodning om udtalelse fra Europa-Parlamentet)«

(2009/C 77/30)

Europa-Parlamentet besluttede den 22. april 2008 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Styreformer og partnerskab på nationalt og regionalt niveau og et grundlag for projekter inden for regionalpolitikken.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium henviste den 25. maj 2008 det forberedende arbejde til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed. Forslaget til udtalelse var udarbejdet af ordføreren, Joost van Iersel, og medordføreren Miklós Pásztor.

På grund af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin 447. plenarforsamling den 17.-18. september 2008, mødet den 18. september, Joost van Iersel til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 96 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 EØSU glæder sig over Europa-Parlamentets initiativ vedrørende styreformer på EU-, nationalt og regionalt niveau og partnerskaber i regionalpolitik.

1.2 Efter EØSU's mening er »forvaltning på flere niveauer« og partnerskaber med repræsentanter for det organiserede civilsamfund på det regionale plan en forudsætning for god ledelse.

1.3 EØSU er derfor enigt med Rådet og Kommissionen i, at det er ønskeligt med en effektiv »forvaltning på flere niveauer« samt en bedre styring af EU's midler og politikker. Spørgsmålet er ikke »om«, men »hvordan«. Det er et spørgsmål om finjustering af »bottom-up«-initiativer og »top-down«-rammevilkår.

1.4 EØSU støtter Parlamentets forslag om at etablere et formelt råd for territorial udvikling i EU. Det vil sætte fokus på »forvaltning på flere niveauer« og gøre drøftelser og aftaler mere forpligtende.

1.5 Set fra EØSU's synspunkt består »forvaltning på flere niveauer« af en fleksibel struktur for relationerne mellem Kommissionen, regeringerne og regionale og lokale myndigheder, der er skræddersyet til specifikke situationer og baseret på tematiske overvejelser, og ikke af en hierarkisk ramme af kompetencer mellem forskellige myndighedsniveauer. God ledelse er karakteriseret ved åbne relationer og en mindre stram anvendelse af nærhedsprincippet.

1.6 Europa har brug for selvbevidste, modstandsdygtige og bæredygtige regioner og byer. Som en række eksempler viser, påvirkes regioner og byer ofte positivt af den dynamik, som den økonomiske internationalisering fører med sig. De må finde nye måder, hvorpå de effektivt kan profilere sig.

1.7 Til trods for de store og ofte komplicerede forskelle i medlemsstaternes administrative strukturer slår EØSU til lyd for, at der fremover anvendes procedurer og arbejdsmetoder, som fremmer regioners og byers ansvarsfølelse og redegørelsespligt (1).

1.8 Praksis viser, at en decentralisering af ansvar og redegørelsespligt fremmer lederskab og visioner. Disse udgør almindeligvis et solidt grundlag for partnerskaber mellem to offentlige instanser samt for partnerskaber mellem det offentlige og en række aktører som f.eks. arbejdsmarkedets parter, handelskamre, virksomheder, udviklingsagenturer, boligselskaber, halvofficielle organer, miljøorganisationer, sociale organisationer, uddannelsesfaciliteter på alle niveauer, arkitekter og kunstnere.

1.9 Repræsentanter for det organiserede civilsamfund på regionalt plan bør derfor have mulighed for på en ansvarlig og gennemsigtig måde at blive inddraget i arbejdet med at definere og gennemføre EU's regionalprogrammer. Det vil bidrage til borgernes accept af EU's værdier, hvis lokale og regionale (ikke-statslige) synspunkter inddrages.

1.10 Efter EØSU's opfattelse kan velstrukturerede høringer resultere i vellykkede partnerskaber med ikke-statslige aktører i forløbet med at udforme, overvåge og evaluere regionalpolitikken (2).

1.11 En fleksibel »forvaltning på flere niveauer« og gode styreformer samt tilsvarende synergieffekter, der fokuserer på skræddersyede løsninger, kan være yderst nyttige redskaber til opfyldelse af det endelige mål med EU's og den nationale regionalpolitik, som er at aktivere eksisterende kræfter og skjult potentiale i regioner og byer.

1.12 Der kan etableres et europæisk udvekslingsprogram for embedsmænd i regioner og byer samt et velstruktureret system til udveksling af erfaringer og udbredelse af bedste praksis. Specialiserede forskningsinstitutter og universiteter kan udfylde en støttefunktion.

2. Baggrund

2.1 Siden 2001 har »styreformer« med rette været i fokus på grund af det voksende behov for at koble EU's politikker mere direkte sammen med medlemsstaternes efterlevelse og gennemførelse af disse (3).

2.2 Set i samme perspektiv bifalder EØSU Europa-Parlamentets kommende betænkning om styreformer og partnerskab på nationalt og regionalt niveau (4). Det er et positivt signal, at Europa-Parlamentet som EU-institution viser en stigende interesse for den måde, hvorpå regionalpolitikken konkret udformes i medlemsstaterne.

2.3 Mere generelt viser Europa-Parlamentets betænkning, at den dynamiske udvikling, herunder den økonomiske internationalisering og de løbende forandringer, uundgåeligt kræver en tilpasning af den ufleksible anvendelse af nærhedsprincippet. Der er behov for et mere fleksibelt samspil og synergieffekter mellem de forskellige myndighedsniveauer for at kunne følge med udviklingen på verdensplan og sikre en vellykket gennemførelse af de europæiske politikker, man i fællesskab er nået til enighed om. De ændrede procedurer for Lissabon-strategiens realisering, hvor Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne deler ansvaret, er et godt eksempel på et sådant samspil og en sådan gennemførelse.

2.4 »Forvaltning på flere niveauer«, hvor Kommissionen, de nationale forvaltninger og regeringer samt de regionale og lokale myndigheder har hvert deres område og også deler ansvaret inden for en fælles ramme, er et udtryk for samme dynamik.

2.5 Regionale politikker og projekter udformes inden for rammerne af nationale og regionale forvaltningsmetoder, der som regel er utroligt komplicerede og meget forskellige. Men det er klart i borgernes og virksomhedernes interesse, at politikker og projekter gennemføres på korrekt og ensartet vis i hele EU.

2.6 Europa-Parlamentets interesse for dette emne, samt de mange udestående spørgsmål i forbindelse med målet om at sikre en optimal gennemførelse af regionalpolitikkerne gennem en tilnærmelse af medlemsstaternes nationale praksis, munder ud i de samme overvejelser, som man finder i dokumenter fra Kommissionen og Rådet.

2.7 En række af disse overvejelser og dermed forbundne principper behandles i Kommissionens arbejdsdokument »Innovation og regionalpolitik«, der indgik i forberedelserne til det uformelle ministermøde om territorial samhørighed og regionalpolitik på Azorerne (5) (6). De er allerede anvendt og til en vis grad gennemført i perioden 2000-2006. Kommissionen har gentagne gange argumenteret for, at en forbedring af »konkurrenceevnen ikke kan realiseres af individuelle medlemsstater eller regioner alene: der er behov for et tæt samarbejde mellem alle relevante offentlige myndigheder, erhvervslivet, borgerne og sociale partnerskaber med Kommissionen og de europæiske institutioner som partnere« (7). Desuden kræver en vellykket evaluering, at der forefindes en opdateret administrativ og institutionel struktur.

2.8 Kommissionen argumenterer for, at det kun vil være muligt at gøre fremskridt ved at udvikle systemer til innovativ forvaltning på flere niveauer, der inkluderer strategisk koordinering og et passende valg af strategier for hver region — der findes ingen enkelt »mirakelstrategi« — hvor netværk, klynger og ekspertisecentre udpeges og eventuelt støttes af regionale agenturer.

2.9 I programperioden 2007 — 2013 uddybede Kommissionen sine mål i Fællesskabets strategiske retningslinjer vedrørende samhørighed med fokus på konkurrenceevne, vækst og menneskelige ressourcer. Den udviklede et europæisk territorialt mål rettet mod »samarbejde over grænserne gennem fælles lokale og regionale mål og initiativer, transnationalt samarbejde med henblik på territorial udvikling og integreret samarbejde og udveksling af erfaringer« (8).

2.10 Ministrene med ansvar for territorial samhørighed og regionalpolitik udarbejdede en dagsorden for regioner og byer i form af Leipzig-charteret og den territoriale dagsorden (9). På Azorerne tog det uformelle ministermøde det næste skridt ved at definere, hvordan dagsordenen for regioner og byer skal gennemføres. Ministrene fremhævede i det første handlingsprogram (10) klart deres »tro på, at forvaltning på flere niveauer er et grundlæggende redskab til at sikre en afbalanceret fysisk planlægning i EU, og vi tilbyder at møde udvalgte aktører samt lokale og regionale myndigheder med henblik på at drøfte gennemførelsen af den territoriale dagsordens prioriteter«.

2.11 I dette program understregede ministrene derudover, at målene i den territoriale dagsorden bedst opfyldes »under hensyntagen til de institutionelle forhold i hver enkelt medlemsstat, ved hjælp af en omfattende inddragelse af nationale, regionale og lokale kræfter og aktører samt en dialog med Kommissionen og de andre europæiske institutioner« (11). Igen noterer man sig, at behovet for gensidig dialog, støtte og handling mellem alle niveauer i forvaltningskæden fremhæves, fra lokale aktører i hele EU til Kommissionen og omvendt.

2.12 I de fem aktionslinjer fremhævede ministrene behovet for at styrke den territoriale forvaltning på flere niveauer, nye former for partnerskaber og territoriale styreformer samt behovet for at give sektorpolitikkerne en territorial/bymæssig dimension.

2.13 Det er ikke desto mindre skuffende — hvis ikke ligefrem typisk — at ansvaret for den konkrete gennemførelse i handlingsplanen, i hvert fald definitionsmæssigt, stort set forbliver hos medlemsstaterne, mens de regionale og lokale myndigheder og andre aktører sjældent nævnes som en uundværlig del af processen. Den traditionelle opfattelse af »nærhed« dominerer forsat.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Der findes en række hindringer for åbenhed, konsekvens og effektivitet i forbindelse med regionalpolitikkens planlægning og gennemførelse. Disse skyldes til dels organisation og arbejdsmetoder i og mellem generaldirektorater og fonde på EU-niveau. For en stor dels vedkommende skyldes de imidlertid mangler og huller i den måde, »forvaltningen på flere niveauer« fungerer på, og i gennemførelsen af politikker og programmer.

3.2 I Europa-Parlamentets udkast til betænkning påvises det med rette, at der er iværksat en række positive initiativer til at forbedre forvaltningen på EU-niveau, f.eks. URBAN I og II, LEADER og Urbact.

3.3 Efter EØSU's mening er nogle af initiativerne imidlertid ret vage, herunder den territoriale dagsorden. Derudover er det ikke konkret dokumenteret, i hvor stor udstrækning »forvaltning på flere niveauer« yder et positivt bidrag til ovennævnte programmer.

3.4 Selvom »forvaltning på flere niveauer« i stadig højere grad bliver accepteret praksis i EU, mangler der stadig gennemsigtige og konsekvente arbejdsmetoder samt kommunikation. Dette skyldes i vid udstrækning, at EU ikke fungerer som en enhedsstat.

3.5 Nationale regeringer og aktører, herunder decentrale myndigheder, har i øvrigt somme tider en meget forskellig opfattelse af EU's rolle i et system med »forvaltning på flere niveauer«, som afhænger af nationale interesser og kulturelle traditioner.

3.6 Et tredje muligt problem med »forvaltning på flere niveauer« er den brede vifte af administrative og politiske begreber i medlemsstaterne selv, der er dybt rodfæstede og sædvanligvis ikke nemme at forandre.

3.7 Disse overvejelser viser med al tydelighed, at det er næsten umuligt at anvende en standardløsning på EU-niveau i forbindelse med regional planlægning og programplanlægning. Nationale og ofte også regionale strukturer, strategier og holdninger er afgørende. Ikke desto mindre kan praktiske omstændigheder som f.eks. en faktisk international finansiel og socioøkonomisk udvikling gøre det nødvendigt at tage procedurerne op til fornyet overvejelse for at gøre regionerne modstandsdygtige og forandringsorienterede.

3.8 EU's regionalpolitik er en proces, som bør være såvel bottom-up som top-down. Bottom-up fordi regionerne er nødt til at identificere og forbedre deres sociale, økonomiske, miljømæssige og konkurrencemæssige vilkår, og fordi den europæiske (og nationale) regionalpolitik nødvendigvis skal gennemføres lokalt. Top-down på grund af de finansielle ressourcer og rammebetingelser, der opstilles og defineres på EU- og nationalt niveau. Der er aldrig tale om en ensrettet trafik.

3.9 Initiativerne på EU-niveau og medlemsstaternes gode intentioner om at fremme mere effektive og ensartede administrative strategier på europæisk plan må vurderes positivt. God ledelse i regionalpolitikken kræver imidlertid først og fremmest, at der gennemføres en tilpasning af ufleksible former for »forvaltning på flere niveauer«, hvilket er ensbetydende med en tilpasning af forvaltningspraksis og mentalitetsændringer.

3.10 De ovennævnte dokumenter i kapitel 2 viser, at Rådet i vidt omfang deler denne holdning. Dette er bestemt et stort skridt fremad. Men der er ofte lang vej fra papir til praktisk gennemførelse.

3.11 Effektiv gennemførelse er nemmere at realisere i lande og regioner med en tradition for decentralisering end i administrativt centraliserede systemer. Yderligere komplikationer opstår i nogle medlemsstater, hvor en finjusteret regionalpolitik ikke eksisterer, og hvor regionale myndigheder endnu ikke er fuldt etablerede.

3.12 EØSU understreger behovet for bedre og nøjagtige statiske data på EU-plan som en grundlæggende forudsætning for en effektiv regionalpolitik.

3.13 EØSU støtter alle bestræbelser på at forbedre den europæiske forvaltning. Indsatsen bør resultere i en bedre og mere gennemskuelig sammenhæng mellem »politik« og udførelse. Det er en ufravigelig forudsætning for gennemførelsen, at de regionale og lokale aktører, offentlige såvel som private, deltager. Deres deltagelse skal være mere synlig. Inddragelse resulterer sædvanligvis i et fælles engagement og en fælles ansvarsfølelse. EØSU mener, at dette har afgørende betydning.

4. »Forvaltning på flere niveauer«: samspil mellem Kommissionen, regeringerne og regionerne

4.1 Hvad Kommissionen angår, bør præsentationen af de forskellige regionalpolitiske fællesskabsmidler blive mere sammenhængende. Det generelle billede af principper, milepæle og målsætninger for Fællesskabets politikker på dette område er temmelig forvirrende for udenforstående.

4.2 Der er vigtigt, at Kommissionens generaldirektorater når til enighed om en fælles strategi. I den henseende kan den tværgående gruppe om byanliggender (12) udøve en meget nyttig hjælpefunktion.

4.3 En mere sammenhængende præsentation og synliggørelse af en fælles strategi på EU-niveau kan ligeledes være et forbillede for regeringer og ministerier, så disse kan udarbejde integrerede strategier for regioner og byer, hvor disse sædvanligvis mangler på nationalt plan. Det vil under alle omstændigheder være nyttigt til en vis grad at mindske afstanden mellem EU-niveauet og regioner og byer.

4.4 En fleksibel gennemførelse af »forvaltning på flere niveauer« med tilhørende synergieffekter kan være et velkomment incitament til at foretage en justering af den administrative praksis i medlemsstaterne. Eftersom det ultimative mål med regionalpolitikken er at realisere regionernes og byernes (skjulte) potentiale i videst muligt omfang, må de forvaltningsmæssige strukturer organiseres på en gennemskuelig og sammenhængende måde.

4.5 EU-midlerne skal i tæt samarbejde med nationale programmer tilbyde stimulerende incitamenter til at udvikle dette potentiale.

4.6 Kommissionen har også en mere omfattende rolle, der går ud på at knytte bånd mellem EU og regionerne og byerne og støtte selvbevidste, modstandsdygtige og bæredygtige regioner og byer. Dette skal realiseres ved også på det decentrale niveau at redegøre for Lissabon-traktatens betydning (som der indtil nu kun er få, der forstår). Derudover skal Kommissionen skabe opmærksomhed om byers og storbyområders fremtidige rolle og udbrede vellykkede strategier over hele Europa (13). Specialiserede forskningsinstitutter og universiteter kan udfylde en støttefunktion.

4.7 Set fra EØSU's synspunkt betyder dette bestemt ikke, at der skal indføres nye bureaukratiske procedurer. Tværtimod skal der være mindre bureaukrati samt en målrettet og konsekvent decentralisering.

4.8 Efter EØSU's opfattelse er decentralisering yderst lovende, idet denne proces fokuserer på de regionale og lokale myndigheders ansvar og fremmer redegørelsespligten.

4.9 Ansvar og redegørelsespligt spiller en afgørende rolle. Det er de grundlæggende elementer i enhver regional udvikling, hvis forudsætninger er lederskab, visioner og konsekvens. Der er glimrende europæiske eksempler herpå (14).

4.10 EU og de nationale regeringer bør være opmærksomme på de mekanismer og arbejdsmetoder, der anvendes i regioner og byer, herunder storbyer, som har skabt gode resultater. Disse er ikke mikro-»stater«. De har andre karakteristika — deres forvaltning adskiller sig grundlæggende fra forvaltning på statsligt niveau.

4.11 Deres strategi er ofte inspireret af konkrete målsætninger, som er drivkraften bag den generelle udvikling (15); deres image bestemmes for det meste af forbedrede betingelser for (fremmede) investeringer, klynger og menneskelige ressourcer. Samtidig står bæredygtig udvikling nu højt på dagsordenen ligesom social integration, arbejdets kvalitet og levevilkår.

4.12 Der kan etableres et europæisk udvekslingsprogram for embedsmænd i regioner og byer. Et grænseoverskridende kendskab til andres tiltag og strategier, f.eks. med hensyn til fysisk planlægning, fremme af økonomisk tiltrækningskraft og sociale boligprogrammer vil være yderst nyttigt.

4.13 EØSU foreslår, at der etableres partnerskabsprogrammer mellem regioner og byer i hele Europa som dem, der allerede findes på en række andre politikområder, så disse regioner får kendskab til decentraliserede programmer og procedurer.

4.14 En sådan velstruktureret udveksling inden for EU kan fremme en mentalitetsændring og et holdningsskift, der kan bidrage til at forbedre regioners og byers profileringsevne og modstandsdygtighed. Som en række eksempler viser, påvirkes regioner og byer ofte positivt af den dynamik, som den økonomiske internationalisering fører med sig. De finder nye måder at markere sig på.

4.15 Fællesskabsprogrammer kan støtte denne bevidstgørelse, enten gennem projekter der samfinansieres af EU's fonde eller ved hjælp af kommunikationstiltag og rådgivning, der ydes af Kommissionens embedsmænd. De kan få støtte fra specialiserede rådgivende organer, der arbejder på tværs af grænserne. Støtte fra Europa-Parlamentet til denne proces, der allerede er i gang, vil ligeledes være yderst velkommen.

4.16 EØSU støtter Europa-Parlamentet forslag om at etablere et formelt råd for territorial udvikling i EU. Det vil understrege betydningen af »forvaltning på flere niveauer«, udgøre en god platform for udvikling af idéer til en helhedsstrategi for regioner og byer og gøre drøftelser og aftaler i Rådet mere forpligtende.

4.17 På basis af det første handlingsprogram (2007) (16) kan der påbegyndes en europæisk debat om moderniseringen af de administrative systemer og praktikker med fokus på forholdet mellem staten og regionerne/byerne. Målsætningerne bør være: reduktion af bureaukratiske procedurer, tillidsskabende foranstaltninger, fremme af modstandsdygtige og bæredygtige regioner og byer, åbenhed, etablering af kortere afstande mellem de decentrale niveauer og EU.

4.18 Disse forslag skal ses som en del af en bedre »forvaltning« af relationerne mellem de offentlige myndigheder på alle niveauer. Disse bør ikke eller ikke længere ses inden for rammerne af et hierarki af kompetencer mellem myndighedsniveauer. Set fra EØSU's synspunkt består »forvaltning på flere niveauer« derimod af en fleksibel model for relationerne mellem Kommissionen, de nationale regeringer samt regionale og lokale myndigheder, der er skræddersyet til specifikke situationer og baseret på tematiske overvejelser.

5. Gode styreformer indebærer partnerskaber med det organiserede civilsamfund

5.1 Efter EØSU's opfattelse er forudsætningen for moderne lokal og regional ledelse, at de forskellige dele af lokal- og regionalsamfundene inddrages aktivt. Disse kan bidrage med forskellige kompetencer og holdninger i overensstemmelse med specifikke behov. Dette anerkendes også, eksplicit eller implicit, i en række af Rådets betragtninger (17).

5.2 Den centrale reference vedrørende »partnerskaber« er artikel 11 i de generelle bestemmelser for strukturfondene, som opfordrer til partnerskaber, dvs. høring og medinddragelse af arbejdsmarkedets organisationer og det organiserede civilsamfund (18).

5.3 Efter EØSU's opfattelse er det en forudsætning for gode styreformer i regionalpolitikken, at repræsentanter for det legitime civilsamfund, bestående af veldefinerede aktører på regionalt plan, deltager på en ansvarlig og gennemsigtig måde. Der bør foretages høringer og medinddragelse i forbindelse med definition, planlægning og evaluering af regionale projekter. Dette samarbejde bør også gennemføres i tilfælde af tværregionale og grænseoverskridende projekter, bl.a. inden for rammerne af en europæisk gruppe for territorialt samarbejde (19).

5.4 EØSU mener mere overordnet, at decentralisering er gavnlig, idet den fremmer ansvarlighed og redegørelsespligt hos de lokale og regionale myndigheder, hvilket også vil aktivere ikke-statslige interessenter som arbejdsmarkedets parter, handelskamre, virksomheder, udviklingsagenturer, boligselskaber, halvofficielle organer, miljøorganisationer, sociale organisationer, uddannelsesfaciliteter på alle niveauer, sundhedspleje, arkitekter og kunstnere.

5.5 Trods de hensigter, Rådet har givet udtryk for, og en fortsat dialog mellem Kommissionen og medlemslandene og regionerne om at fremme sådanne partnerskaber, er disse stadig kun en realitet i få tilfælde (20). I mange tilfælde eksisterer de ganske simpelt ikke. Gode eksempler bør offentliggøres.

5.6 For så vidt angår repræsentative civilsamfundsorganisationer, bør disse organiseres tilfredsstillende på regionalt plan og være i besiddelse af de rette kompetencer. Disse betingelser er ikke nemme at opfylde i de tilfælde, hvor civilsamfundet ikke er særlig veludviklet, eller når det afspejler en bred vifte af undertiden modstridende interesser.

5.7 Kommissionen bør have mulighed for at agere som katalysator for og fremme læringskurver i den decentrale forvaltning.

5.8 Bevidstheden og visionen om behovet for forandring og tilpasning i regioner og byer kan også bane vejen for flere og bedre partnerskaber. Erfaringerne viser, at en vedholdende vision hos de offentlige myndigheder skaber forudsætninger for et mere indgående samarbejde med andre aktører. Artikel 11 om partnerskab i de generelle bestemmelser for strukturfondene bør ses i samme perspektiv.

5.9 Der er mange muligheder. Bedre forvaltning på lokalt plan vil som helhed gøre virksomhederne mere modstandsdygtige og parate til fremtiden.

5.10 Set i lyset af, at Kommissionen har til hensigt senere i år at offentliggøre et dokument specifikt om partnerskaber inden for rammerne af EU's samhørighedspolitik, foreslår EØSU, at man vender mere detaljeret tilbage til denne sag i en særskilt udtalelse.

Bruxelles, den 18. september 2008 Dimitris DIMITRIADIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Set fra EØSU's synspunkt er »regioner« og »byer« ikke nødvendigvis lig med eksisterende administrative enheder. Der er snarere tale om et dynamisk koncept bestående af integrerede socioøkonomiske områder, der omfatter netværksregioner, byer og deres omgivelser, forbundne kommuner og storbyområder.

(2) Se EØSU's udtalelse »Et partnerskab til gennemførelse af strukturfondene« (EUT C 10 af 14.1.2004, s. 21).

(3) »Nye Styreformer i EU« (KOM(2001) 428 endelig) indeholdt blandt andet en ny vision for, hvordan EU kunne og burde fungere med henblik på bedre inddragelse og større åbenhed og understregede kraftigt koblingen mellem politikker, lovgivning og konkret udførelse. Formålet var eksplicit at bringe EU tættere på borgerne.

(4) PE409.539v01-00 — Ordfører: Jean-Marie Beaupuy.

(5) SEK(2007) 1547 af 14.11.2007.

(6) Møde under det portugisiske formandskab den 23. og 24. november 2007.

(7) Ibid, s. 6. Se også s. 18: afgørende faktorer for en succesrig region.

(8) Ibid, s. 17.

(9) »Leipzig-chartret om bæredygtige europæiske byer« og »En territorial dagsorden for EU — Hen imod et mere konkurrencedygtigt og bæredygtigt Europa med forskelligartede regioner« vedtaget under det uformelle ministermøde om byudvikling i Leipzig den 24.-25. maj 2007.

(10) »Første handlingsprogram for gennemførelsen af EU's territoriale dagsorden« den 23. november 2007.

(11) Ibid, s. 8.

(12) Den tværgående gruppe om byanliggender blev oprettet i 2007. Alle generaldirektorater, som beskæftiger sig med byområders specifikke interesseområder, er repræsenteret i gruppen.

(13) Kommissionen har bidraget med ekspertise til 26 regioner i Frankrig i form af benchmarking.

(14) Et glimrende eksempel er Bilbao, hvor 20 år med lederskab, visioner og konsekvens har skabt en moderne, fremtidsorienteret storby i en region, der var fuldstændig kriseramt og stod over for alvorlige problemer i begyndelsen af 1980'erne. Dette lederskab i Bilbao fik finansiel støtte fra centralregeringen og den baskiske regering og region og var dermed et eksempel på et effektivt partnerskab mellem offentlige instanser og mellem det offentlige og det organiserede civilsamfund og den private sektor.

(15) Blandt interessante eksempler kan nævnes knudepunktet for højhastighedstog i Lille, OL og 500 års-jubilæet for Columbus' opdagelse af Amerika i Barcelona samt et fremtidsorienteret nyt bycentrum i Birmingham. I alle tre tilfælde gav disse mål startskuddet til en ny udvikling.

(16) Jf. det første handlingsprogram, s. 5: »Der er behov for nye former for regionale styreformer til fremme af en mere integreret strategi og et fleksibelt samarbejde mellem forskellige regionale niveauer«.

(17) Se kapitel 2.

(18) Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006, juli 2006, som finder anvendelse for alle EU-programmerne under samhørighedspolitikken for 2007 til 2013. Det siger sig selv, at partnerskaber på nationalt niveau, hvor vigtige de end er, ikke kan træde i stedet for partnerskaber med det regionale civilsamfund.

(19) Forordning (EF) nr. 1082/2006, juli 2006. Denne forordning vedrørende grænseoverskridende aktiviteter ser udelukkende på den administrative praksis.

(20) Ved adskillige lejligheder har EØSU været fortaler for brugen af partnerskaber ved gennemførelse af regionalpolitik, f.eks. »Et partnerskab til gennemførelse af strukturfondene«EUT C 10 af 14.1.2004, s. 21, og »Civilsamfundsorganisationernes rolle i forbindelse med gennemførelsen af EU's politik for samhørighed og regional udvikling«, EUT C 309 af 16.12.2006, s. 126. Regionale partnerskaber bør garanteres på andre områder, f.eks. inden for rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne og det syvende rammeprogram, jf. EØSU's udtalelse om »Territorial styring af industrielle ændringer: Arbejdsmarkedsparternes rolle og betydningen af rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne«, EUT C 318 af 23.12.2006, s. 12.