DA Den Europæiske Unions Tidende C 302/90

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Tekstil- og beklædningsindustriens fremtid i det udvidede EU«

KOM(2003) 649 endelig

(2004/C 302/19)

Den 28. oktober 2003 besluttede Kommissionen at høre Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg i overensstemmelse med artikel 262 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab om det ovennævnte emne.

Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som var ansvarlig for at forberede udvalgets arbejde om emnet, vedtog sin udtalelse den 4. maj 2004. Ordfører var Antonello Pezzini og medordfører Michel Nollet.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 410. plenarforsamling den 30. juni-1. juli 2004 (mødet den 1. juli) følgende udtalelse med 81 stemmer for og 1 imod.

1. Indledning

1.1 Den kendsgerning, at den europæiske tekstilindustri beskæftiger 2,1 mio. mennesker, er et tegn på sektorens enorme vitalitet og store potentiale. Dette tal stiger med over 500 000, når arbejdstagere fra de nye medlemsstater lægges til. I kraft af en ihærdig proces- og produktinnovation bidrager industrien til den europæiske velstand med en årlig omsætning på mere end 200 mia. EUR, uden at medregne aflede virkninger, og en stærk vækst, især i den »ikke-konventionelle« sektor (højteknologiske tekniske tekstiler (1)), der nu står for næsten 30 % af den samlede produktion, og hvor udgifterne til i forskning og udvikling nærmer sig 8-10 % af omsætningen.

1.2 Den Europæiske Union er den største aktør i tekstil- og beklædningsindustrien på verdensplan. Formodningen om, at globaliseringen uvægerligt ville få de industrialiserede landes tekstilindustrier til at sakke bagud, har vist sig at være forkert, og det er helt sikkert ikke tilfældet for Europas vedkommende. Det europæiske kontinent er stadig den største eksportør af tekstilprodukter i verden, og den næststørste eksportør af beklædningsgenstande på et verdensmarked med en samhandel på over 350 mia. EUR i 2002 inden for denne sektor (6 % af verdenshandelen).

1.2.1 Det er i denne forbindelse værd at huske på, at Kina er verdens største eksportør af beklædningsgenstande.

1.3 Europa har hidtil formået at drage nytte af sine aktiver, hvad angår kvalitet og organisation: små kollektioner, modesystem, meget kreativ haute couture, hurtig tilpasning til efterspørgslen, korte produktions- og leveringstider. Europa har også udviklet nyheder inden for processer og materialer: intelligente materialer takket være nanoteknologi og nye fibre, dvs. tekniske tekstiler, som er meget konkurrencedygtige og har et voksende handelsoverskud. Der er blandt andet udviklet nye produkter ved at anvende nye kemiske processer i forbindelse med tekstiler. Det bør i denne forbindelse påpeges, at de globale vilkår for markedsadgang varierer betydeligt i sektoren. EU anvender toldtariffer på mindre end 9 % i gennemsnit, mens mange andre lande anvender tariffer på op til 30 % sammen med strenge ikke-toldmæssige hindringer.

1.4 Den europæiske tekstil- og beklædningsindustri har været i stand til at håndtere en række voldsomme ændringer og har hurtigt kunnet drage nytte af den nye teknologi til at finde løsningen på de forskellige produktionsomkostninger og har omgående reageret på fremkomsten af nye globale konkurrenter. Den europæiske industris reaktion har på den ene side været at gøre en stor indsats for at modernisere ved hjælp af konkurrencemæssig omstrukturering og anvendelse af ny teknologi, og på den anden side at indtage en ny markedsposition ved at udnytte netværksmuligheder inden for produktion, distribution, innovation og teknologisk markedsføring.

1.5 I 2002 lå bruttoinvesteringerne på ca. 9 % af sektorens merværdi, hvilket svarer til ca. 5 mia. EUR. Næsten 70 % heraf går til tekstilsektoren, mens beklædningssektoren modtog omkring 30 %. Tekstilsektoren har en positiv handelsbalance, mens importen oversteg eksporten i beklædningssektoren. Endvidere er tekstil- og beklædningssektoren, som også omfatter fodtøj, en meget alsidig og sammensat industri med en lang række produkter lige fra højteknologiske syntetiske fibre til uldbehandling, fra bomuld til industrielle filtre, fra klude til seneste mode og fra sutsko til fodtøj, som beskytter mod ætsende kemikalier.

1.6 Tekstil-, beklædnings- og fodtøjsindustrien er koncentreret i de fem mest befolkede lande i Den Europæiske Union, og deres virksomheder står for over tre fjerdedele af den europæiske produktion i sektoren. Merværdien samler sig også i disse lande, hvoraf Italien er langt det vigtigste efterfulgt af Det Forenede Kongerige, Frankrig, Tyskland og i mindre grad Spanien. Blandt de mindre lande er Portugal, Belgien og Grækenland særligt vigtige med hensyn til merværdi. Belgien er særligt aktiv inden for tekniske og intelligente tekstiler. For de nye medlemsstaters vedkommende har sektoren særlig betydning i Polen, Estland og Litauen, såvel som i kandidatlandene Tyrkiet, Rumænien og Bulgarien.

1.7 Beskæftigelsen er faldet med gennemsnitligt 2,6 % om året i de seneste fem år. Spanien og Sverige er de eneste lande, som ikke oplever denne udvikling, men derimod en stigning i beskæftigelsen i sektoren mellem 1995 og 2002 på 2 %. Den europæiske tekstilindustri er en fuldgyldig aktør i globaliseringen af sektorens markeder, og virksomhederne har gennemgået en gennemgribende omstrukturering og strømlining, hvor de mest arbejdskraftintensive aktiviteter er blevet outsourcet, og der er blevet fokuseret på mere kvalifikationskrævende produktionsprocesser. Anvendelsen af informations- og kommunikationsteknologi, ny teknologi samt mere effektive produktionsmetoder har også spillet en rolle i denne forbindelse.

1.8 For så vidt angår handelen forsvinder importkvoterne, når multifiberaftalen udfases i 2005. Dette betyder, at alle parter grundigt skal overveje nye ideer til handelsbetingelser for tekstilprodukter, således at den europæiske tekstilindustri kan hamle op med den internationale konkurrence, og således at de fattigste og særligt følsomme lande sikres retfærdige vilkår. Det står i stigende grad klart, at gennemførelsen af Barcelona-processen bør prioriteres. Dette vil skabe et frihandelsområde mellem Europa og hele Middelhavets sydkyst og dermed føre Euro-Middelhavsområdet ud i livet.

2. Kommissionens forslag

2.1 I Kommissionens meddelelse søger man at løse det komplicerede problem omkring tekstil- og beklædningssektoren for at forbedre sektorens konkurrenceevne og dynamik ved at anvende Lissabon-strategien specifikt på denne sektor.

2.2 I meddelelsen foreslår Kommissionen industri- og handelspolitiske foranstaltninger, med særlig fokus på beskæftigelse, forskning og teknologisk udvikling, innovation, erhvervsuddannelse, regional udvikling, bæredygtig udvikling, virksomhedernes sociale ansvar, folkesundhed, forbrugerbeskyttelse, bekæmpelse af forfalskninger, patenter samt industrielle og intellektuelle ejendomsrettigheder, konkurrencepolitik og statsstøtte.

2.3 Kommissionen foreslår nogle områder, hvor de industripolitiske tiltag bør være mere effektive, herunder især: — forskning, udvikling og innovation, nye materialer og intelligente materialer, nanoteknologi, nye produktionsprocesser og renere teknologi, fokus på mode og fremme af kreativiteten; — virksomhedernes sociale ansvar: overholdelse af internationale arbejds- og miljønormer, ansvarlig håndtering af industrielle ændringer, høring af arbejdstagerne; — uddannelse: lettere adgang til finansiering for SMV'ere gennem strømlinede procedurer, udbredelse af oplysninger, koordinering af foranstaltninger; — udvikling af netværkspotentiale og -kapacitet; — Doha-programmet: reduktion og harmonisering af toldtariffer og fjernelse af ikke-toldmæssige handelshindringer — gennemførelse af Euro-Middelhavsområdet inden 2005 med henblik på at skabe fri bevægelighed for tekstilprodukter i lande med enslydende regler vedrørende oprindelse samt en fælles ordning for administrativt samarbejde; — mærkningsordninger med henblik på adgang til EU: undersøgelse af anvendelse af mærkning til varer/produkter i henhold til internationale arbejds- og miljønormer; — EU's handelspræferencer: fokus på de 49 fattigste lande (mindst udviklede lande) (2) og tildeling af præferencestatus til mellemprodukter inden for beklædningsindustrien; — bekæmpelse af svig og forfalskninger, styrkelse af de eksisterende foranstaltninger og vedtagelse af nye foranstaltninger med henblik på at beskytte industriel og intellektuel ejendom, kontroller med henblik på at undgå uretfærdig handelspraksis, styrkelse af det fælles toldsystem; — »Made in Europe«-mærkning med henblik på at markedsføre europæiske kvalitetsprodukter og beskytte forbrugerne. — strukturfondene: anvendelse og nye retningslinjer, navnlig inden for rammerne af de finansielle overslag for 2007-2013;

2.4 Endvidere foreslår Kommissionen i sin meddelelse nogle muligheder, som bør undersøges: — foranstaltninger på interessentplan; — foranstaltninger på medlemsstatsplan; — foranstaltninger på EU-plan.

2.4.1 Den foreslår, at der oprettes en gruppe på højt plan med repræsentanter fra Kommissionen, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter med henblik på at kontrollere initiativerne og deres gennemførelse på de forskellige planer. I meddelelsen fastlægges det også, at der skal udarbejdes rapporter i perioden mellem foråret 2005 og udgangen af 2006.

3. Tekstilbranchens synspunkter

EØSU afholdt den 21. januar 2004 en høring for repræsentanter for tekstilbranchen i sin bygning i Bruxelles. De synspunkter, der gives udtryk for i dette afsnit, afspejler de modtagne skriftlige indlæg samt de udtalelser, der blev afgivet under høringen (3).

3.1 De tilstedeværende sociale aktører — arbejdsgivere, fagforeningsrepræsentanter og lokale administratorer — opfordrede samstemmende til hurtig handling for at imødegå de øjeblikkelige negative indvirkninger, som importen fra en række lande, særlig Kina, Indien og Pakistan, har på sektorens europæiske virksomheder.

3.2 Eftersom afskaffelsen af kvotesystemet i 2005 nærmer sig, blev der foreslået følgende hasteforanstaltninger: — muligheden for at tage nye finansielle midler i brug, — indførelse af en særlig interventionsforanstaltning inden for strukturfondenes rammer, — investering i uddannelse og dermed i menneskelige ressourcer, — obligatorisk oprindelsesmærkning af industriens produkter i alle medlemsstater, — obligatorisk sporbarhed på alle produktionstrin, — øget opmærksomhed omkring forbrugersundhed ved hjælp af relevant mærkning af risikofrie produkter, — gensidighed i fastsættelsen af toldtariffer over for lande, hvor sektoren udvikler sig hurtigt, — gennemgang af aftaler med tredjelande, idet toldindrømmelser til lande, der ikke overholder handelsregler, sociale standarder og kriterierne for bæredygtig udvikling, eller som fremstiller atomvåben, fjernes, — gennemgang af de europæiske toldsatsers udformning med henblik på at forenkle disse og sikre en mere direkte kontrol for at mindske svindlen, der i øjeblikket ligger på et uholdbart niveau, — stærkt tilsagn om at yde økonomisk støtte til forskning og innovation samt bistand til virksomheder, herunder især små og mellemstore virksomheder, så de bliver i stand til at udvide produktionen til også at omfatte tekniske og intelligente tekstiler.

3.3 Den italienske tekstil- og beklædningssektor, der er en af de mest sårbare i EU, fremlagde et fælles dokument, der var blevet vedtaget af alle landets producenter, store som små, foruden repræsentanter for fagforeningerne, i hvilket de fremhævede en række målsætninger og anbefalede, at disse blev omsat til praktiske, effektive og rettidige foranstaltninger. Ifølge dokumentet kan manglende handlekraft på nuværende tidspunkt medføre store sociale og økonomiske omkostninger for Europa.

3.3.1 Dokumentet indeholdt følgende hovedpunkter:

3.3.2 Kun 22 lande har indført nultold for fællesskabsprodukter, mens andre markeder pålægger EU's produkter gennemsnitlige toldsatser på mellem 15 og 60 %. Desuden er EU-produkterne ofte oppe imod et væld af ikke-toldmæssige hindringer. Særligt fra 2005 vil tekstil- og beklædningssektoren ikke længere være i stand til at modstå de privilegier, der i øjeblikket gives til EU's væsentligste konkurrenter (Kina, Indien, Pakistan og Indonesien). Sådanne privilegier burde under alle omstændigheder begrænses til de mindst udviklede lande og til mindre tekstil- og beklædningsproducerende lande, der selv i 2005 vil komme til at stå i en særdeles sårbar position.

3.3.3 Det er håbet, at man i forbindelse med mærkning vil afholde sig fra at anvende generiske formuleringer som »Made in the EU« til fordel for mere præcise formuleringer som »Made in Italy — EU«»Made in France — EU« mv. Mere end 60 % af de produkter, der er på markedet, forsynes allerede nu på frivillig basis med oprindelsesmærkning. Hvis denne ordlyd blev gjort obligatorisk, ville overtrædelse heraf kunne kontrolleres. Med det store spillerum, der er tilladt i øjeblikket, åbnes dørene for varemærkeforfalskninger og svindel, hvilket påfører den europæiske industri dobbelt så meget skade. Endvidere befinder europæiske forbrugere sig i en ufordelagtig position i forhold til amerikanske, japanske, kinesiske eller australske forbrugere. Der er ingen grund til, at de europæiske forbrugere ikke ved hjælp af obligatorisk mærkning får de samme informationer som andre forbrugere. Hvis europæiske forbrugere havde kendskab til et produkts oprindelse, kunne de effektivt vurdere ikke alene prisen, men også forholdet mellem pris og kvalitet, og sammenholde disse forhold med deres egne krav til produktet.

3.3.4 Sammenhængen mellem tekstiler og sundhed er blevet påvist gentagne gange. Mange hudsygdomme skyldes anvendelsen af tekstilprodukter af dårlig kvalitet. Dette er en yderligere grund til at lade forbrugerne vælge, hvor produkterne skal komme fra.

3.3.5 Den ulovlige import af beklædningsgenstande har nået et alarmerende højt niveau, og forfalskede »Made in…«-mærker udbredes på de internationale markeder. Her efterlyses iværksættelse af en skærpet kontrol og strengere sanktioner.

3.3.6 Udviklingen af nye materialer, produktionsprocesser og rene teknologier, som kan bidrage til en bæredygtig udvikling, er særlig vigtig for tekstil- og beklædningssektoren.

3.3.7 Arbejdsgivere og fagforeningsforbund understregede, at de altid har tilsluttet sig de grundlæggende principper i tekstil- og beklædningssektorens »adfærdskodeks«, som rent faktisk er direkte indarbejdet i medlemsstaternes nationale kollektive overenskomster. Kommissionen anmodes derfor om at indarbejde den sociale dimension i de internationale aftaler.

3.3.8 Social dumping (dvs. varefremstilling på grundlag af, at man ved hjælp af børne- og tvangsarbejde tvinger lønomkostningerne ned på bekostning af arbejdstagernes rettigheder) er moralsk forkasteligt, men kan ikke bekæmpes direkte ved indførelse af antidumpingtold. De industrialiserede lande, særligt de europæiske, burde derfor yde en langt mere ihærdig indsats for at bekæmpe social dumping ved hjælp af strengere antidumping-bestemmelser og i særdeleshed ved hjælp af den generelle præferenceordning (4). Også økologisk dumping mindsker produktionsomkostningerne til skade for miljøet.

3.3.9 Med støtte fra de industrialiserede lande burde internationale organisationer iværksætte målrettede projekter med henblik på at delagtiggøre udviklingslandene i den knowhow, der udvikles på baggrund af princippet om bæredygtig udvikling, således som Fællesskabet gør det med de nytiltrådte lande.

3.3.10 Det er sandsynligt, at anvendelsen af mærker, der angiver, at et produkts adgang til EU's marked kræver, at de internationale miljøstandarder bliver overholdt, kan fremme opfyldelsen af denne målsætning.

3.3.11 De mål, der skal forsøges opfyldt, er beskyttelse af miljøet og sikring af realistiske drifts- og konkurrencevilkår for de europæiske virksomheder gennem en gennemgribende revision af aftalerne.

4. EØSU's bemærkninger

4.1 EØSU har, navnlig i de seneste år, fulgt Kommissionens arbejde med atter at gøre tekstil- og beklædningsindustrien til et prioriteret område i Fællesskabet. EØSU bemærker især, at beskrivelserne af bedste praksis inden for de forskellige innovations- og markedsføringsområder gav de mange mennesker, som deltog i de konferencer, som var tilrettelagt af de forskellige generaldirektorater i Bruxelles (5), stof til eftertanke.

4.2 Desværre levede disse tankevækkende initiativers indvirkning på det lokale plan ikke op til forventningerne. Dette får os til igen at overveje, hvordan vi kan skaffe viden og oplysninger og udbrede det til alle interessenter.

4.2.1 Arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationerne bør inddrages på alle planer, og dette bør foregå parallelt med og udgøre rammen for hele innovationsprocessen.

4.2.2 Det er kun via en gennemprøvet samarbejdspolitik for arbejdsmarkedets parter, herunder de bilaterale agenturers (6) erfaringer og en fælles indsats for at støtte sektorens vækst, at vi kan håndtere globaliseringen, som navnlig i denne sektor »giver anledning til stor bekymring«, som kommissær Pascal Lamy for nylig med rette påpegede.

4.3 Den 27. november 2003 beskrev Rådet (industri) industriel konkurrenceevne som et af de nøgleområder, hvor såvel Den Europæiske Union som medlemsstaterne skal spille en aktiv rolle for at nå målene i Lissabon-strategien (EFT C 317 af 30.12.2003, s. 2). Tekstilsektoren er utvivlsomt i øjeblikket den sektor, som er mest udsat for den afindustrialisering, som de nye aspekter af verdenshandelen medfører.

4.3.1 Tekstilsektoren står hovedsagelig af disse grunde over for en løbende omstrukturerings- og moderniseringsproces, som også skyldes et markant fald i den økonomiske aktivitet, produktionen og beskæftigelsen. Den er imidlertid en strategisk sektor, som fortsat skaber beskæftigelse, navnlig for kvinder. I ovennævnte konklusioner opfordrer Rådet, som er klar over sektorens værdi, Kommissionen til inden udgangen af juli 2004 at rapportere tilbage om initiativer, som kan tage form af en handlingsplan for tekstilsektoren.

4.4 EØSU mener, at Kommissionen bl.a. i lyset af oplysningerne i sin meddelelse straks bør genoverveje følgende spørgsmål:

4.4.1 Genoptagelse af forhandlingerne i forbindelse med Doha-udviklingsdagsordenen, styrkelse af Kommissionens eget dokument (KOM(2003) 734 af 26.11.2003) efter en række klare signaler fra arbejdstagere, arbejdsgivere og forbrugere (7).

4.4.2 Toldvæsenets rolle i den integrerede forvaltning af de ydre grænser (8) med inddragelse af de betragtninger og forslag, der indgik i EØSU's udtalelse.

4.4.3 Oprindelsesreglerne i præferencehandelsordningerne (KOM(2003) 787) med henblik på at stabilisere niveauet for de fremtidige toldtariffer, som vil blive fastlagt gennem den nye multilaterale forhandlingsrunde, frihandelsaftaler og støtte til bæredygtig udvikling. Som det også gentagne gange anføres i denne udtalelse: »Desuden bør der fastlægges forvaltningsprocedurer og kontrol- og bevaringsmekanismer for at sikre en korrekt anvendelse af præferenceordningerne, således at erhvervslivet bevares og de finansielle interesser, der står på spil, beskyttes mod misbrug« (9).

4.4.4 Vilkårene for partnerskabet med Kina (10), hvor forskellige fællesskabsressourcer er blevet øremærket til at øge konkurrencen mellem Kina og EU (»Junior Managers Training Programme«, udvikling af erhvervsuddannelse, under afsnit B7-3).

4.4.5 Indførelse af et tilstrækkeligt finansieret fællesskabsprogram til støtte for forskning, innovation (ikke kun teknologisk) og erhvervsuddannelse i sektoren (de små arbejdsgiveres og særligt arbejdsstyrkens kapacitet til at tilpasse sig den nye internationale ramme og forbrugernes krav). Europa-Parlamentet har også klart givet udtryk for dette princip i sin beslutning om fremtiden for tekstil- og beklædningssektoren, som blev vedtaget i februar 2004.

4.4.6 Forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger. Forbrugerne er i stigende grad bekendt med de mulige sundhedsrisici ved nogle produkter, som er i hyppig berøring med huden, bl.a. i forbindelse med spredningen af kontaktallergi og andre hudlidelser (11). I lyset af udviklingen i den europæiske lovgivning vedrørende gennemsigtighed i fødevaresektoren bør der vedtages lignende lovgivning om obligatorisk mærkning med henblik på oplysning af forbrugerne om de anvendte materialers oprindelse, og hvor det færdige produkt er produceret.

4.5 Indførelsen af obligatoriske »Made in…«-mærker kunne bidrage til at øge forbrugernes tillid til, at den pris, de betaler, når de køber en beklædningsgenstand, er udtryk for, at de standarder for fremstilling og stil, der gælder i oprindelseslandet, er overholdt, idet der som oprindelsesland skal angives konfektionslandet og ikke et fremstillingsland, men Kommissionens forslag om et »Made in Europe«-mærke er ikke overbevisende. Et fælles europæisk mærke ville ikke kunne tage hensyn til de særlige og fremtrædende egenskaber ved de enkelte landes produkter — »forenet i mangfoldighed«.

4.5.1 For så vidt angår de alternativer, der er beskrevet i Kommissionens forslag om oprindelsesmærker, opfordrer EØSU indtrængende til at vælge obligatorisk mærkning af såvel importerede produkter som af produkter, der er produceret på det indre marked, når de sælges inden for Den Europæiske Union. Et af resultaterne heraf kunne være, at det blev gjort lettere at få drejet forbrugerne i retning af »etiske« produkter med hensyn til både deres iboende kvalitet og overholdelsen af arbejdstagernes rettigheder i produktionsprocessen.

4.6 Kulturen omkring virksomheders sociale ansvar bør konsolideres som en europæisk model, men den skal også udvides til at omfatte udviklingslandene gennem specifikke instrumenter, som kan kontrolleres på forbrugerplan, og hvis handelsrelaterede aspekter derfor ville være væsentlige (12).

4.7 Den gældende miljø- og arbejdssikkerhedslovgivning i industrien skal gøres mere synlig for forbrugerne med henblik på at fremme den konkurrencemæssige fordel.

4.7.1 Unionens klare holdning til bæredygtig udvikling og dermed til overholdelse af Kyoto-protokollens tidsplan kan møde succes og blive hilst velkommen af den europæiske fremstillingssektor, hvis den ledsages af en anerkendelse af de tiltag, disse forpligtelser nødvendiggør. Det vil hæmme spredningen af en fremskridtskultur blandt de europæiske arbejdsgivere og -tagere, hvis der ikke tages højde for illoyal konkurrence eller gøres noget for at undgå det. Endvidere kunne det fremskynde afindustrialiseringen i Europa, hvilket kun ville være til fordel for nogle multinationale virksomheder (13), som kan producere i lande, hvor dette princip er knap så udbredt, hvilket er et billede på den »sociale markedsøkonomi«.

4.7.2 Kommissionens bestræbelser på at reducere energiforbruget, bl.a. gennem fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energiforbrugende produkter (14), kan med tiden opfylde målet, hvis de europæiske industrier — navnlig tekstil og beklædning — stadig har et marked at producere til og dermed værktøjerne at producere med. Ellers kunne forslaget lige så godt udvides til at omfatte nogle formodede udviklingslande, således at de kan forbedre energiforbruget på anlæg, der anvendes til at fremstille deres produkter.

4.8 EØSU opfordrer indtrængende til, at der også på europæisk plan konstant fokuseres på mikrovirksomheder og små virksomheder, som er meget udbredte i denne sektor. Der bør rettes særlig opmærksomhed mod det nuværende finansielle system, som har tendens til at favorisere de store virksomheder. EØSU anerkender endvidere Kommissionens arbejde for at fremhæve de problemer, som mikrovirksomheder og små virksomheder har, og fremme iværksætterånden inden for den europæiske kultur (15).

4.9 EØSU kræver en reduktion i antallet af lande, som gør brug af den generelle præferenceordning, som anført tidligere. I denne forbindelse finder EØSU, at de toldsatser, der i øjeblikket anvendes af EU — som er blandt de laveste i verden — ikke bør reduceres yderligere, før toldsatserne i de lande, som har en meget konkurrencedygtig tekstil- og beklædningseksport, når ned på et tilsvarende niveau. I sin beslutning om fremtiden for tekstil- og beklædningssektoren i Den Europæiske Union af 29. januar 2004 anbefaler Europa-Parlamentet ligeledes, at man anvender gensidighedskriteriet eller »markedsadgang på verdensplan, som er sammenlignelig med de importbetingelser, som EU vil bringe i anvendelse fra 2005«. Udvalget går ind for liberalisering af samhandelen, men er imod envejsliberalisering. Andre lande bør også være rede til at åbne deres markeder for EU's tekstil- og beklædningsindustri.

4.9.1 For at løse de alvorlige problemer med piratkopiering og forfalskning bør toldkontrollen ved de ydre grænser optrappes, idet der bør etableres et decideret toldsamarbejde med særlige foranstaltninger til støtte for de nye medlemsstater.

4.9.2 EØSU deler de alvorlige bekymringer, som de sektorer, der påvirkes af svindel, har, og mener, at alle mulige foranstaltninger bør træffes for at bekæmpe det. Toldmyndighederne har gentagne gange påpeget, at de har for lidt personale til at kontrollere transitvarer, navnlig i havne. Der ankommer f.eks. i gennemsnit 1 000 containere dagligt til havnen i Napoli, hvor der kun er tre medarbejdere til at kontrollere dem: Gennemsnitligt åbnes mindre end 1 % af disse (og de åbnes kun. De undersøges ikke).

4.9.3 I lyset af denne situation, som forværres af den organiserede svindel, der udføres af kriminelle grupper, og som påvirker erhvervsaktiviteterne i mange europæiske havne, kunne man forestille sig en løsning, hvor særlige produkter koncentreres på særligt udstyrede havne, hvor de pågældende kategorier ville være repræsenteret, og hvor toldmyndighederne ville udføre strengere kontrol.

4.9.4 I punkt 11 i Europa-Parlamentets beslutning tilslutter Parlamentet sig i det væsentligste denne fremgangsmåde og anmoder Kommissionen om at tilskynde producenterne til og hjælpe dem med at etablere et overvågnings- og informationsnetværk med henblik på at identificere kilderne til forfalskede eller piratkopierede produkter og fjerne dem fra markedet.

4.9.5 En anden løsning kunne være at fordele de forseglede containere på destinationsområderne. Dette ville drastisk nedbringe antallet af containere, som skal kontrolleres, og give mulighed for grundigere kontrol.

4.10 Varernes oprindelseslande skal også anmodes om at forbedre kontrollen. Lande, som ser igennem fingre med svindel ved at have ineffektive kontrolmekanismer bør midlertidigt fratages deres gunstige eksportbetingelser. Den generelle præferenceordning, som anvendes meget i tekstil- og beklædningssektoren, koster alene EU 2,2 mia. EUR årligt i mistede toldindtægter. Omvendt får de deltagende lande en årlig gevinst på samme beløb. Hvis EU uddeler fordele af dette omfang, er Unionen berettiget til at pålægge de lande, der modtager disse fordele, vilkår og betingelser.

4.10.1 EØSU er klar over, at EU's egentlige grænser ikke nødvendigvis er de samme som medlemsstaternes fysiske grænser: De ligger ofte inden for territoriet for de lande, hvor importen kommer fra. EØSU har udarbejdet en udtalelse om dette spørgsmål.

4.11 De eksisterende oprindelsesregler er for komplekse og vanskelige at anvende. De er lette at misforstå og kræver stor viden om en lang række juridiske tekster. De udgør nu en hindring for handelen og ansporer kraftigt til svindel. De berettigede lande fungerer ofte blot som formidlere for produkterne fra de lande, som ikke er berettiget til præferencebehandling.

4.12 For så vidt angår de fordele, der skal tildeles udviklingslandene, opfordrer EØSU indtrængende Kommissionen — navnlig GD for Handel — til at fastlægge klare normer, herunder især for beskyttelse af arbejdstagerrettigheder, miljøbeskyttelse, bekæmpelse af narkohandel, overholdelse af de grundlæggende menneskerettigheder, bæredygtig udvikling og andre vigtige aspekter vedrørende forbrugerbeskyttelse og dyrevelfærd.

4.13 Med hensyn til den fælles toldtarif (FTT) bemærker EØSU, at den nylige forordning 1789/2003 om ændring af forordning 2658/87, som trådte i kraft den 1. januar 2004, også er et resultat af en række kompromiser vedrørende niveauet for FTT. Disse kompromiser gør gennemførelsen vanskelig og kompliceret og letter dermed svindel og unddragelse. Afsnittet »Beklædningsgenstande og tilbehør til beklædningsgenstande«, som angives ved kode 61, 62 og 63, omfatter 466 varer, hvoraf 398 pålægges en told på 12 %, og de resterende 68 enten ikke pålægges told eller pålægges en told på 2 %, 4 %, 5,3 %, 6,2 %, 6,3 %, 6,5 %, 6,9 %, 7,2 %, 7,5 %, 7,6 %, 7,7 %, 8 %, 8,9 %, 10 % og 10,5 %. Andre koder: 64 (Fodtøj, gamacher o.lign.), 65 (Hovedbeklædning og dele dertil), 66 (Paraplyer) og 67 (Fjer og kunstige blomster) pålægges told på 1,7 %, 2,2 %, 2,7 %, 4,7 %, 5 %, 5,2 %, 7 % og 8 %.

4.13.1 Der findes flere end 20 toldsatser for de i alt 1.516 afsnit, som er omfattet af kode 50-67 i den kombinerede nomenklatur (KN). Et sådant stort antal meget ensartede toldsatser skaber kun problemer og er et tegn på svaghederne i et system, som kunne være mere rationelt og mindre sårbart over for pres fra økonomiske interessecentre, som maksimerer deres indtjening, men ikke skaber andet end vanskeligheder for mange virksomheder. EØSU mener, at et begrænset antal toldsatser, højst tre eller fire, ville reducere omfanget af svindel og forenkle systemet væsentligt.

4.14 EØSU tillægger fremme af overholdelse af arbejdsnormerne og retfærdig handelspraksis, miljøbeskyttelse og bekæmpelse af narkohandel særlig stor betydning. Den eksisterende generelle præferenceordning reducerer FTT-satserne med 40 %, hvilket giver alle udviklingslandene mulighed for at eksportere deres tekstil-, beklædnings- og fodtøjsprodukter til EU-lande med en toldsats på mindre end 5 % forudsat de lover at overholde sociale bestemmelser og miljøregler, men det har ikke desto mindre vist sig som en ikke særlig vellykket moralsk kampagne. De særlige incitamenter, som har haft til formål at bekæmpe narkotikahandel, og som 12 lande har draget fordel af, har heller ikke haft nogen indvirkning med hensyn til at begrænse narkotikahandelen. På den anden side har mange små europæiske virksomheder måttet bukke under som følge af ubæredygtig konkurrence, hvilket er resultatet af de generelle produktionsomkostninger, som slet ikke kan sammenlignes med de omkostninger, som genereres af regulering, der sigter mod bæredygtig udvikling (16).

4.15 EØSU mener, at Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet bør udelukke alle de lande, som skal eksportere deres tekstil-, beklædnings- og fodtøjsprodukter til EU, men som ikke respekterer de grundlæggende ILO-rettigheder (17) (Den Internationale Arbejdsorganisation) (18) fra den generelle præferenceordning.

4.16 EØSU er overbevist om, at BNP pr. indbygger ikke kan være det eneste kriterium for, hvorvidt et land er berettiget til reduktioner i henhold til den generelle præferenceordning i tekstilsektoren. EØSU deler også den bekymring, der er givet udtryk for fra mange sider, om, at en urimelig andel af fordelene i øjeblikket gives til de nationer, som har mindst brug for dem. For at sikre, at støtten under den generelle præferenceordning tildeles til de lande, der har størst behov herfor, anbefaler EØSU, at følgende landekategorier udelukkes fra systemet: — lande, som er medlem af OPEC (19); — lande, som ikke defineres som »udviklingslande« af FN; — lande, som har atomprogrammer; — lande, som fungerer som skattely; — lande, som har bilaterale eller regionale aftaler med EU (20) — lande, som ikke overholder grundlæggende ILO/BIT-rettigheder (21).

4.17 De teknologiske poler og innovationscentre — som er udbredt i EU — skal bidrage til at forbedre netværkssamarbejdet og spredningen af erfaringer blandt iværksættere i industrien, på universiteterne og i civilsamfundsorganisationerne.

4.18 Tekniske og højteknologiske tekstiler og teknisk fodtøj får større og større markedsandele i Europa og globalt. Takket være deres solide praktiske erfaring kan de små og mellemstore europæiske virksomheder både nu og i fremtiden spille en vigtig rolle i forbindelse med produktion af beklædningsgenstande, som gør brug af de nye kemiske processer, og udvikle ny teknologi.

4.19 EØSU mener, at der er behov for forsøgsvise fælles foranstaltninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne med henblik på at finansiere og støtte en række avancerede tjenester, som kan forbedre virksomhedernes resultater og dermed bidrage til en balance mellem udbud og efterspørgsel for innovative beklædningsgenstande.

4.19.1 Den Europæiske Socialfond (ESF) og det sjette rammeprogram for forskning og udvikling bør anvendes til at forbedre og udvikle uddannelsesfaciliteter med henblik på at skabe en ny type profil, som har specifikke kompetencer inden for teknik og drift, og som i henhold til en passende plan kan fungere som katalysator for innovationen i små og mellemstore virksomheder. Opmærksomheden bør særlig henledes på de EU-lande, hvor tekstil- og beklædningssektoren har strategisk betydning.

4.19.2 De faglige profiler, som kan hjælpe virksomhederne med at forbedre og udvide produktionen af tekniske tekstiler og fodtøj, omfatter: teknologirevisionskonsulenter, formidlere af omstruktureringsplaner og personer, der er uddannet til at udsøge forretningsmuligheder.

4.19.3 EØSU er overbevist om, at ved at udnytte de eksisterende lokale muligheder — teknologipoler, universiteter, struktureret dialog mellem arbejdsgivere, arbejdstagere og de lokale myndigheder — kan virksomheder, navnlig SMV'er, drage fordel af samarbejdet mellem disse nye typer faglærte profiler med henblik på at komme op på et højere konkurrencemæssigt teknologiniveau (22).

4.20 EØSU er også, ligesom Kommissionen og Europa-Parlamentet, bekendt med, at små virksomheder (med mindre end 50 medarbejdere) står for ca. 70 % af EU's tekstil-, beklædnings- og fodtøjsindustri. Ca. 20 % af virksomhederne har mellem 50 og 249 medarbejdere, og de resterende 10 % har 250 eller flere. Sektoren har en højere koncentration af kvindelige medarbejdere end andre industrier, hvilket til dels skyldes den måde, hvorpå små virksomheder er fordelt i lokalområderne. Bestræbelserne på at fremme innovations- og teknologiopgraderinger bliver tydeligvis hæmmet af den høje grad af virksomhedsfragmentering i Europa.

4.21 EØSU, hvis repræsentanter har et direkte forhold til det organiserede civilsamfund, har ved flere lejligheder fordømt de skamløse tilfælde af svindel, som omfatter en lang række varer på tværs af Fællesskabets grænser. De mest fremtrædende eksempler på svindel omfatter: — toldangivelser, som ikke er i overensstemmelse med de produkter, som er blevet fortoldet (23); — varer uden overensstemmelseserklæring, som ofte er farlige for forbrugerne; — producerede varer, som ikke respekterer intellektuelle ejendomsrettigheder; — varer, som er underlagt tresidede procedurer mellem forskellige stater (24); — varer, som ikke overholder oprindelsesreglerne (25) — varer, der er forfalskede eller piratkopierede.

4.21.1 Der er for nylig blevet udført statistiske undersøgelser af dette fænomen. EØSU glæder sig over, at Den Europæiske Union endelig har vedtaget en forordning, som indeholder bestemmelser om, at varemærkeforfalskede produkter skal brændes og tilintetgøres af toldmyndighederne (26).

4.21.2 EØSU mener imidlertid, at der kun er sket begrænsede fremskridt på dette område.

4.21.3 Toldmyndighedernes chefer klager over manglerne i fællesskabsretten (som burde kompensere for den fragmenterede nationale lovgivning) og manglen på personale og ressourcer til at håndtere et så stort og aktivt marked.

4.21.4 I første halvdel af 2003 blev over 50 millioner varemærkeforfalskede og piratkopierede produkter opsnappet af de europæiske toldmyndigheder (27). Svindlen i tekstilsektoren er fordoblet i tidsrummet 2000-2002 og er tredoblet for parfumes og kosmetiks vedkommende (28). Dette er imidlertid kun toppen af isbjerget i forhold til de mængder, der er sluppet igennem.

4.21.5 For så vidt angår disse produkters oprindelse, stammer 66 % fra Asien, navnlig Kina og Thailand. Ifølge kommissær Bolkestein sker forfalskninger ikke længere kun med luksusvarer: Alle hverdagsprodukter er nu potentielle mål for varemærkeforfalskning og piratkopiering. Forfalskninger går direkte ud over mindre virksomheder (29).

4.21.6 Alene omfanget af dette fænomen lægger pres på de europæiske virksomheder, hvilket ofte tvinger de små virksomheder til at indstille deres aktiviteter ved at gøre det umuligt for dem at blive på markedet.

5. Særlige bemærkninger

5.1 Siden 1971 har Det Europæiske Fællesskab — til at starte med via GATT og siden via WTO (Verdenshandelsorganisationen) — flere gange gennemført nedsættelser af Fællesskabets fælles toldtarif (FTT) over for udviklingslandene.

5.1.1 Varer, der er klassificeret som ikke-følsomme, og som eksporteres fra udviklingslandene til EU, er fritaget for told.

5.1.2 For varer, der er klassificeret som følsomme — hvorunder hører tekstiler, beklædningsgenstande og fodtøj — nedsættes toldsatsen med 20 % (den generelle ordning), mens den nedsættes med 40 % for varer, der er omfattet af særlige ordninger (30).

5.1.3 I 2003 anerkendte FN 116 udviklingslande. I praksis nyder 179 lande dog fordel af EU's toldnedsættelser (31).

5.1.4 Asien er klart det område, der nyder størst fordel af præferencevilkårene, idet området tegner sig for næsten 70 % af de samlede indrømmelser i 2002. Kina alene står for omkring 25 %.

5.1.5 For TBF-sektorens vedkommende (tekstiler, beklædning og fodtøj) pålægges de ovennævnte lande en gennemsnitlig EU-toldsats på 4,8 %. USA, Japan og Canada pålægger toldsatser på henholdsvis 8,9 %, 6,6 % og 12 %. I Kina er den pålagte toldsats 20 %, i Thailand 29 %, i Indien 35 % og i Indonesien 40 % (32).

5.2 Producenter af tekstiler, beklædning og fodtøj i Euro-Middelhavsområdet løber fortsat ind i forhindringer, når de forsøger at få adgang til de asiatiske markeder. For at hindre samhandelen har disse markeder indført ikke-toldmæssige hindringer, der udgør et alvorligt problem for den europæiske industri som helhed (33).

5.3 Tekstilindustriens andel af den samlede værditilvækst i fremstillingsindustrien på EU-plan udgør ca. 2,5 % (34). I nogle lande er niveauet dog relativt højere: 8,7 % i Luxembourg, 6,3 % i Portugal, 5,1 % i Grækenland, 4,6 % i Italien og 4,3 % i Belgien (35). I de nye EU-medlemsstater er tekstil- og beklædningsindustrien endnu vigtigere: Litauen 16,1 % (36), Estland 10,5 (37) osv.

6. Konklusioner

6.1 Sektorens mange europæiske iværksættere oplever den nuværende situation som uretfærdig og afstraffende. De tvinges ofte til at lukke, fordi de nogle gange befinder sig i en konkurrencemæssig situation, der hverken synes at være rimelig, at afspejle deres evner som iværksættere eller at respektere menneskerettigheder på arbejdspladsen. Både erhvervslivet, lønmodtagerne og EU's politiske beslutningstagere på de forskellige niveauer bør tværtimod anlægge et mellem- og langfristet syn på en konkurrencedygtig og avanceret europæisk tekstil- og beklædningssektors fremtid.

6.1.1 Respekten for de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, som kommer til udtryk i ILO's grundlæggende normer, bør styrkes gennem særlige ILO-kontrolprocedurer og et snævert samarbejde mellem ILO og WTO. EU bør forstærke sin indsats for at sikre, at ILO's principper om beskyttelse af arbejdstagerne bliver en mærkesag for WTO.

6.2 Præferencetoldsatserne bør eventuelt kun finde anvendelse på de 49 mindst udviklede lande. De forhandlinger, der blev indledt i Doha, bør føre til en øget gensidighed mellem Euro-Middelhavsområdet på den ene side og de asiatiske lande på den anden. I Doha-runden bør der indgås en verdensomspændende aftale om, at alle toldsatser i tekstil- og beklædningsindustrien skal nedsættes inden for et givent tidsrum, f.eks. inden for fem år, til ét enkelt niveau på højst 15 %.

6.3 EU's grænsekontrol skal styrkes for hurtigst muligt at opnå et fælles toldsystem, der er i overensstemmelse med lovgivningen om det indre marked.

6.4 Med henblik på at bekæmpe forfalskninger og svig og give forbrugerne en bedre information kunne man overveje en ordning med et oprindelsesmærke (geografisk, socialt, miljømæssigt).

6.4.1 Af samme grund henstiller EØSU, at man eventuelt overvejer at sætte skub i tekstilers sporbarhed, hvilket vil kunne bidrage til at mindske svindel i forbindelse med lovgivning om oprindelsesregler (38) og forfalskede varer.

6.5 EØSU støtter Kommissionens bestræbelser på at sikre mere effektive instrumenter til beskyttelse af handelen samt antidumping- og antisubsidieforanstaltninger. EØSU opfordrer ligeledes Kommissionen til at iværksætte sikkerhedsforanstaltninger, især i tilfælde, hvor der er blevet konstateret og bekræftet svindel. EU bør under Doha-forhandlingerne prøve at opnå meget strengere disciplin med hensyn til brugen af beskyttelsesforanstaltninger, antidumpingforanstaltninger og andre beskyttelsesmetoder, såsom ændringer i oprindelsesregler osv.

6.6 Kommissionen bør forstærke sin indsats for at sikre, at WTO garanterer TRIPS-aftalen (aftale om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder), og at medlemsstaterne overholder aftalen.

6.7 Virksomhedernes innovationskapacitet bør øges — især hvad angår de små og mellemstore virksomheder — ved hjælp af projekter og programmer på lokalt plan. Alle arbejdsmarkedets parter bør deltage og forskningscentrene bør inddrages. Der findes i Europa en række traditionsrige institutter i tekstilsektoren. Det ville være en stor fordel, om der blev etableret et ekspertisenetværk, hvor man gennem snævre forbindelser med erhvervslivet og arbejdsmarkedet udnytter de muligheder, som det sjette rammeprogram indebærer, og opstiller teknologiske prognoser med sigte på den teknologiske udvikling inden for branchen.

6.7.1 En af den europæiske tekstilsektors stærke sider ud over flotte og moderne produkter bør være evnen til at innovere og anvende nye fibre og nye sammensatte stoffer, som forbedres efter nanoteknologiske studier, som kan gøre produkterne mere praktiske og sikre, øge den termiske beskyttelse og gøre dem lettere at bære.

6.7.2 Særlige stoffer, som behandles med kemiske produkter, der fungerer som klæbemidler, vinder udbredelse i stadig flere sektorer: idræt, byggeerhverv, flyteknik, transportmidler osv., og som nævnt er der tale om et marked i stadig vækst, hvor der bør gennemføres en produktspredning, der kan bane vej for den fremtidige udvikling (39).

6.8 Det rådgivende udvalg for industrielle ændringer, som bygger på årtiers erfaringer med forvaltningen af problemer i forbindelse med udviklingen på kul- og stålmarkedet (40), kan spille en vigtig rolle i forholdet mellem Kommissionen og tekstilbranchen med henblik på at gøre det lettere at diversificere produktionen.

6.8.1 Det er nødvendigt at omskole medarbejdere, der mister deres arbejde som følge af omstruktureringer. Man bør blandt iværksættere skabe interesse for disse nye composit-produkter. En bæredygtig udvikling fremover er kun mulig, hvis de unge får kendskab til og mulighed for at påskønne nye produkter og relatere dem til miljøbeskyttelsen. Dette vil bedst kunne opnås med bistand fra europæiske organisationer, såsom det rådgivende udvalg for industrielle ændringer, der råder over både social og teknisk erfaring.

6.9 Tekstil-, beklædnings- og lædersektoren er den første sektor, der bliver omfattet af Europa-Kommissionens netop iværksatte vertikale industripolitik, der supplerer de eksisterende horisontale politikker. Alle observatører, i særdeleshed arbejdstagere og arbejdsgivere i sektoren, er enige om, at det er altafgørende, at det i samarbejde med medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter lykkes for Kommissionen at bistå sektoren i gennemførelsen af en teknologisk modernisering og tacklingen af globaliseringens udfordringer.

6.9.1 Ud over de teknologiske platforme, som der allerede er peget på inden for EU's politikker (41), kunne der opereres med en fjerde platform med tilknytning til de mangfoldige innovative aspekter inden for moderne tekstiler.

6.10 I de lande, der er længst fremme i udviklingen, er afindustrialiseringen i gang. I EU er den tertiære sektors merværdi steget til 70 % af det samlede BNP (22 % for industrien, 5 % for bygge- og anlæg og 3 % for landbruget) (42). Der bør dog ikke tilskyndes til en fortsættelse af denne udvikling, da en stor del af værditilvæksten kanaliseres videre til eller stammer fra virksomheder: handel og transport: 21,6 %, finansielle tjenesteydelser og virksomhedstjenesteydelser: 27,2 %, offentlig forvaltning: 21,6 % (43).

6.11 EØSU mener, at hele den europæiske vision om en »social markedsøkonomi« må tages i anvendelse i forbindelse med en ændring af WTO's regler i den bedst mulige retning. I øjeblikket tillader reglerne kun forbud mod import af produkter, hvis de udgør en fare. Man bør snarest sørge for overholdelse af en række sociale, miljømæssige og økonomiske prioriteter, da EU som økonomisk aktør betragtet kan »gøre den globale styring mere effektiv ved at udbrede bæredygtig udvikling over hele jorden gennem en kombination af internationalt samarbejde og gode interne politikker« (44).

6.11.1 De omkostninger, som udviklingslandene støder på ved gennemførelsen af disse politikker, kunne delvis dækkes via programmer om udviklingssamarbejde, som har til formål at forbedre den kommercielle adfærd, og som regelmæssigt tages op til fornyet overvejelse.

6.12 Vi er sandsynligvis nået til en fase i globaliseringsprocessen, hvor vi i højere grad må rette fokus mod de kollektive præferencer og de overvejelser, offentligheden gør os opmærksom på, for herigennem at mindske de internationale spændinger og standse de ideologiske »handelskrige«, der er i fremmarch, og som ikke kan løses ved hjælp af de eksisterende mekanismer og regler.

Bruxelles, den 1. juli 2004 Roger BRIESCH Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) »Tekniske tekstiler« anvendes i stadigt stigende omfang inden for følgende områder: beklædning, agro-teknik, byggeteknik, geoteknik, husholdningsteknik, industriteknik, medikoteknik, transportteknik, miljøteknik, emballageteknik, beskyttelsessystemer og sportsteknik (jf. bilag).

(2) Der er 49 mindst udviklede lande, hvoraf 40 er AVS-lande (Afrika, Vestindien, Stillehavsregionen) og ni ikke er AVS-lande: Afghanistan, Bangladesh, Bhutan, Cambodja, Laos, Myanmar, Maldiverne, Nepal, Yemen.

(3) Høringen havde deltagelse af Concepció Ferrer i Casals, MEP og formand for Forum for Textiles, Clothing and Leather. Europa-Kommissionen var repræsenteret af Luis Filipe Girão, kontorchef i GD for Erhvervspolitik, og Ghazi Ben Ahmed fra GD for Handel. Til stede var ca. 60 personer, bl.a. fra Italien, Tyskland, Frankrig, Tyrkiet, Litauen og Belgien.

(4) EØSU's udtalelse CESE 313/2004 (REX/141).

(5) Konference den 15. oktober 2002 med titlen »The European apparel business goes high-tech« i Borschette-centret, Bruxelles. Konference den 20. marts 2003 med titlen »The future of the textile and clothing industry in an enlarged Europe«. Konference den 5.-6. maj 2003 med titlen »The future of textiles and clothing after 2005«: Charlemagne, Bruxelles.

(6) De bilaterale agenturer omfatter repræsentanter fra små virksomheder og arbejdstagere, som i henhold til princippet om gensidighed yder finansiering til støtte-, genopfrisknings- og innovationskurser for arbejdstagere og ejere af mikrovirksomheder og små virksomheder.

(7) Jf. høringen af 21.1.2004 og konklusionerne i punkt 13.

(8) KOM(2003) 452 af 24.4.2003.

(9) KOM(2003) 787 af 18.12.2003.

(10) KOM(2003) 533 af 10.9.2003.

(11) Der er tale om ca. 1 000 kemiske stoffer ud af de i alt 5 000, som benyttes i tekstilsektoren. Hertil skal føjes en ukendt mængde forskellige blandinger af stoffer, hvoraf nogle er giftige. De benyttes til farvning og anden for form for forarbejdning. I EU fjernes eller behandles giftige stoffer i overensstemmelse med miljø- og sundhedsbestemmelserne. De europæiske virksomheder afholder omkostningerne herved.

(12) Jf. KOM(2004) 101 af 10.2.2004. Kommissionens meddelelse: Fremtiden skaber vi i fællesskab. EU som global partner, punkt C.

(13) Jf. Eurostat, verdens BNP. Af verdens samlede BNP, som i 2002 androg 34 000 mia. euro, tegnede ca. 45 000 multinationale virksomheder sig for over 55 %.

(14) Forslag til direktiv, KOM(2003) 453 af 1.8.2003.

(15) Jf. bl.a. følgende dokumenter: KOM(2001) 98 af 1.3.2001, KOM(2001) 366 af 18.7.2001, KOM(2003) 21 af 21.1.2003, KOM(2002) 345 af 1.7.2002, KOM(2001) 122 af 7.3.2001, KOM(2002) 68 af 6.2.2002 og KOM(2003) 27 af 21.1.2003.

(16) Jf. udtalelse om generelle toldpræferencer REX/141, punkt 6.6.2, 6.6.2.1, 6.6.2.2, 6.6.2.3.

(17) C29 om tvangsarbejde; C87 om fagforeningsfrihed og beskyttelse af retten til at danne fagforeninger, C98 om retten til at organisere sig og til at indgå kollektive aftaler, C100 om lige løn, C105 om afskaffelse af tvangsarbejde, C111 om forskelsbehandling (erhverv), C138 om mindstealder, C182 om de værste former for beskæftigelse af mindreårige.

(18) Jf. udtalelse om generelle toldpræferencer (REX/141, punkt 6.6.2.3.

(19) Venezuela, Algeriet, Nigeria, Libyen, Saudi-Arabien, De Forenede Arabiske Emirater, Quatar, Kuwait, Irak, Iran, Indonesien.

(20) (Generel præferenceordning) punkt 6.6.1.2.

(21) Ibidem.

(22) Små virksomheder ønsker ofte at skifte fra fremstilling af beklædningsgenstande, som er fremstillet af traditionelle produkter, til nye beklædningsgenstande, som er fremstillet af tekniske eller intelligente tekstiler, men de mangler de nødvendige oplysninger og den nødvendige viden om tekniske og kommercielle processer.

(23) Toldsatsen afhænger af den type produkt, der importeres. De opgives ofte som forskellige produkter med lavere satser end de produkter, der faktisk importeres.

(24) Grønbog: Fremtiden for oprindelsesreglerne i præferencehandelsordningerne, KOM(2003) 787, punkt 1.2.2.

(25) Ibid.

(26) Forordning (EF) 1383/2003 af 22.7.2003; træder i kraft den 1. juli 2004.

(27) IP 03/1589 af 24.11.2003.

(28) Ibidem.

(29) Ibidem.

(30) Den særlige ordning til beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder, den særlige ordning til beskyttelse af miljøet og den særlige ordning til bekæmpelse af produktion af og handel med narkotika.

(31) Bilag I til forordning 2501/2001.

(32) Kilde: Kommissionen.

(33) De mest anvendte ikke-toldmæssige handelshindringer er: yderligere skatter eller afgifter, minimumsimportpriser — en toldværdiansættelsespraksis, der ikke er baseret på den pris, der er betalt for den importerede vare — urimelige og diskriminerende krav til mærkning og varemærker, importtilladelsesordninger og besværlige godkendelsesprocedurer.

(34) Klas. fra 17.1. til 17.6.

(35) Kilde: Eurostat, Manufacturing industry in the EU 1992-2002.

(36) Litauens statistiske kontor, 2003.

(37) Estlands statistiske kontor, 2003.

(38) Grønbog: Fremtiden for oprindelsesreglerne i præferencehandelsordningerne, KOM(2004) 787 af 18. december 2003.

(39) Stoffer af kulfiber og kevlar er mere modstandsdygtige end traditionelle metaller og er endvidere lettere og nemmere at forarbejde.

(40) Der sigtes til virksomheden i det rådgivende EKSF-råd og det rådgivende udvalg for industrielle ændringer.

(41) Luftfartsvæsen, transportmidler og stål.

(42) Kilde: Eurostat, Structure of gross value added, 2002.

(43) Kilde: Eurostat.

(44) KOM(2004) 101 endelig af 10.2.2004»Fremtiden skaber vi i fællesskab«, side 25 i den danske udgave.