Nr. C 332/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om stoffer, der nedbryder ozonlaget (l) 
(90/C 332/03) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 10. April 1990 under henvisning itl 
EØF-trakteatens artikel 130 S at anmode Det økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø, sunheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede John A. de Normann til ordfører og Klaus Boisserée og Sergio Colombo 
til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. september 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 279. plenarforsamling den 19. september 
1990 enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Generelt 
1.1. ØSU ser med tilfredshed på den internationale 
indfaldsvinkel, der anlægges i den foreslåede rådsfor­
ordning, som omhandler import, eksport, produktion 
og således forbruget af chlorflourcarboner (CFC, andre 
fuldstændigt halogenerede CFC'er, haloner, tetrachlor-
methan og 1,1,1-trichlorethan. 
1.2. ØSU støtter den foreslåede forordning og mær­
ker sig, at industri- og videnskabskredse har rådet Kom­
missionen til at foretage dette skrappe indgreb, da det 
er nødvendigt og gennemførligt. Kommissionen mener 
at have fundet den optimale balance mellem nødven­
digheden af at eliminere udslippet af skadelige produk­
ter i atmosfæren og konsekvenserne heraf og elimine-
ringstidsplanen for de industrier, som fremstiller og 
anvender disse stoffer, de økonomiske og sociale virk­
ninger for de arbejdstagere, som fremstiller og forælder 
dem, og for de forbrugere, som benytter sig af dem 
af hensyn til sundheden, hygiejnen og den generelle 
livskvalitet. 
1.3. De restriktioner, der er tale om, hører ikke til 
de strengeste, som foreslås i medlemsstaterne. ØSU 
mærker sig, at Forbundsrepublikken Tyskland har 
skrappere elimineringsplaner under overvejelse. 
1.4. Montreal-protokollen blev revideret på et FN-
møde i London den 29. juni 1990. De vedtagne ændrin­
ger træder i kraft den 1. januar 1993 eller før. Nogle 
ændringer vedrører tidsplanen for kontrol med CFC og 
haloner, der allerede er omfattet af protokollen: de er 
obligatoriske for alle parter. I andre ændringer medta­
ges nye stoffer, eller der laves om på bestemmelser 
såsom den, der vedrører handel eller udviklingslandene; 
disse vil kun gælde for de parter, som ratificerer den 
reviderede protokol. På mødet blev der ligeledes vedta­
get resolutioner om andre stoffer. 
1.5. ØSU har noteret sig, at Kommissionen vil støtte 
hele den reviderede protokol. I nogle henseender gås 
der i den foreslåede forordning imidlertid noget skrap­
pere til værks over for CFC. Kravene til 1,1,1-tri-
(!) EFT nr. C 86 af 4. 4. 1990, s. 4. chlorethan og tetrachlormethan er dog omtrent de 
samme i den reviderede protokol som i Kommissionens 
forslag. 
1.6. ØSU støtter Kommissionens forlag med forbe­
hold af nedenstående detaljerede bemærkninger og for­
slag til praktiske forberedninger. 
1.7. Såfremt revisionen af Montreal-protokollen 
fører til ændringer i Kommissionens forslag, forbehol­
der ØSU sig ret til at afgive en tillægsudtalelse om det 
reviderede forslag. 
2. Baggrund 
2.1. Nedbrydningen af ozonlaget betragtes som et 
globalt problem, hvis løsning kræver en verdensom­
spændende indsats. 
2.2. Montreal-protokollen om stoffer, der nedbryder 
ozonlaget, er et supplement til Wienerkonventionen og 
trådte i kraft den 1. januar 1989. Ca. 55 lande og EF 
har ratificeret den. 
2.3. Det var nødvendigt, at der blev gjort en indsats 
på EF-plan for at opfylde EF's forpligtelser i henhold 
til konventionen og protokollen, herunder især kontrol 
med produktionen og forbruget af chlorflourcarboner 
(CFC og haloner), der går under betegnelsen »kontrol­
lerede stoffer« i bilag A til Montreal-protokollen. Rå­
dets forordning (EØF) 3322/88 blev derefter vedtaget 
den 14. oktober 1988. 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/15 
2.4. ØSU (*) godkendte i en udtalelse denne forord­
ning, men mente ikke, at de påtænkte foranstaltninger 
var tilstrækkelige til at løse det alvorlige problem, som 
nedbrydningen af ozonlaget udgør. ØSU forudså en 
revision af Montreal-protokollen som svar på, at der 
er nye videnskabelige beviser for, at det er nødvendigt 
med en hurtigere nedbringelse af CFC-produktionen. 
Artikel 6 i protokollen indeholder bestemmelser om en 
sådan revision, som nu foretages efter en fremskyndet 
tidsplan, der kulminerede med parternes andet møde i 
London i juni 1990. 
2.5. Det blev understreget i udtalelsen, at den struk­
turomlægning, som det ville blive nødvendigt at foreta­
ge i industrien i forbindelse med en mindskelse af pro­
duktionen og anvendelsen af CFC og haloner, måtte 
udføres på en socialt acceptabel måde. Industrien og 
medlemsstaterne opfordredes til rettidig at træffe de 
nødvendige foranstaltninger, således at overgangen til 
andre produkter kunne forløbe glat. 
2.6. ØSU fastholder denne tidligere udtalelse ud fra 
den overbevisning: 
— at der ikke findes videnskabelige smutveje til sikre 
erstatningsprodukter, 
— at uanset hvor entusiastisk den kemiske industri 
tager denne udfordring op, kan problemet kun løses 
gennem et samarbejde på internationalt plan mellem 
regeringerne og industrien som helhed, 
— at uanset udfaldet af enhver afgørelse om at udvide 
Montreal-protokollen vil denne ikke blive gennem­
ført på tilfredsstillende vis, medmindre såvel rege­
ringerne som industrien påtager sig internationale 
forpligtelser, 
— at det ville være meget bedre for miljøet, om man 
blev enige om at iværksætte en praktisk gennemfør­
lig eliminering fremfor at forsøge nedskæringer i 
et langt hurtigere tempo med risiko for usikre og 
uigennemførlige løsninger. 
2.7. Nylige videnskabelige undersøgelser har peget 
på, at de kontrolforanstaltninger, der er fastsat i proto­
kollen, ikke længere er tilstrækkelige. Til støtte for 
drøftelserne på London-konferencen om » Red ozonla­
get« foreslår Kommissionen en revideret rådsforord­
ning, der tager sigte på at indføre en strengere kontrol 
med CFC og haloner med henblik på en eliminering af 
disse stoffer ved udgangen af henholdsvis 1997 og 1999 
samt kontrol med tetrachlormethan, 1,1,1-trichlorethan 
og andre fuldstændigt halogenerede CFC'er. 
I1) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988. 2.8. På det andet møde mellem parterne i Montreal­
protokollen i London i juni 1990 blev der truffet afgørel­
ser om at revidere protokollen. Kommissionen deltog 
her aktivt. Afgørelserne understregede nødvendigheden 
af at få godkendt protokollen verden over. ØSU god­
kender dette, eftersom det miljømæssige mål, som er at 
komme ned på de niveauer for chlor i atmosfæren, der 
fandtes før hullet over Antarktis opstod, ikke kan nås 
med et unilateralt indgreb, uanset hvor strengt dette 
end måtte være. 
2.9. ØSU mærker sig, at den europæiske producent-
og brugerindustri er enig i, at man må tilstræbe global 
efterlevelse af en passende styrket protokol i overens­
stemmelse med de generelle linjer i EF-Kommissionens 
forslag til De forenede Nationers Miljøprogram. 
3. Aktionsniveauer 
3.1. ØSU sondrer mellem de tre aktionsniveauer, der 
er mulige. 
3.2. Det mest effektive og sikre er at gå globalt til 
værks og anvende Montreal-protokollen, hvilket vil 
sikre, at protokollens krav i videst muligt omfang efter­
kommes. 
3.3. På EF-plan er det rigtigt at overveje at sætte ind 
før den reviderede protokol træder i kraft for at foregå 
resten af verden med et eksempel og udtrykke anerken­
delse af den rolle, som nogle af udviklingslandene spil­
ler. Kommissionen har lagt sig i spidsen, ikke blot via 
det foreliggende forslag, men også ved at gå ind for 
princippet som supplerende støtte, hvor der stilles særli­
ge supplerende midler til rådighed som et incitament for 
at få udviklingslandene til at underskrive protokollen. 
3.4. ØSU godkender anvendelsen af artikler 113 og 
130 S som retsgrundlag for denne forordning. Det er 
klar over, at der normalt ikke anvendes forordninger 
i forbindelse med miljøspørgsmål, men problemet er 
presserende og fortjener denne effektive, hurtige ind­
sats, som ligeledes sikrer en konsekvent behandling af 
de få europæiske virksomheder (der er beliggende i 
forskellige medlemsstater), som direkte imfattes af for­
ordningen. 
4. Produkter som er omfattet af forordning 
4.1. ØSU godkender, at forordningens (og formo­
dentlig også Montreal-protokollens) anvendelsesområ­
de udvides til at omfatte tetrachlormethan, og at man 
Nr. C 332/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
tilføjer andre fuldstændigt halogenerede carboner til 
definitionerne i artikel 2. Disse erstatningsstoffer har 
en levetid i atmosfæren og et ozonnedbrydende potenti­
ale, der svarer itl de CFC'er, der for øjeblikket er 
omfattet af artikel 2. ØSU bifalder endvidere, at 1,1,1-
trichlorethan medtages i forordningen med en tidsplan, 
hvor det erkendes, at dette stof har et langt mindre 
ozonnedbrydende potentiale (ONP) end de øvrige stof­
fer, og at det anvendes i mange små og mellemstore 
virksomheder (SMV), som har brug for tid til at foretage 
de nødvendige, vanskelige tilpasninger. 
5. Planer for nedbringelse af produktion og forbrug 
5.1. ØSU godkender, at der foreslås en kontrol med 
produktionen og forbruget i stedet for med anvendel­
sen. Dette er administrativt set effektivt, da man dermed 
tager fat om problemets rod og sørger for, at for­
ordningen kan gennemføres fuldt ud og håndhæves. 
Den kommer således kun til at vedrøre nogle få virks­
omheder i EF og vælter ikke nogen administrativ byrde 
over på de mange tusinde brugervirksomheder (hvoraf 
mange er SMV'er) og de individuelle forbrugere, der 
anvender CFC'er og de andre kontrollerede stoffer. 
5.2. I henhold til denne forordning er forbruget lig 
med producenternes plus importørernes salg, hvilket 
svarer til produktion plus import minus eksport som 
defineret i artikel 3 i Montreal-protokollen (under hen­
syntagen til definitionen på produktion i artikel 1 i den 
reviderede protokol). 
5.3. I forordningsforslaget opstilles der nye niveauer 
for produktion og forbrug, som udgør procentdele af 
1986-produktionen med henblik på inden 1988, fuld­
stændigt at eliminere de forskellige brugsformer af de 
fem CFC'er, der er anført i bilag I, samt visse andre 
fuldstændigt halogenerede chlorflourcarboner og te-
trachlormethan (undtagen som råvarer, hvor stofferne 
forarbejdes og således ikke kan passere over i miljøet). 
5.4. Endvidere foreslås en fastfrysning af niveauet 
for produktionen af haloner og 1,1,1-trichlorethan i 
1992, efterfulgt af en reduktion af halonerne og en 
eliminering heraf inden den 31. december 1999 og en 
reduktion af 1,1,1-trichlorethan til 40% i år 2000. 5.5. ØSU støtter disse reviderede og supplerende for­
slag, men bemærker, at visse industrisektorer, især bru-
gervirksomhederne og SMV, vil blive hårdt ramt i 
1990'erne, hvor de skal foretage de nødvendige til­
pasninger. Dette vil især være tilfældet på de sidste 
stadier af elimineringsprocessen, hvor de miljømæssige 
fordele vil være mindst og de sociale og økonomiske 
omkostninger størst. 
5.6. ØSU bemærker, at » beregnet niveau « for pro­
duktion og forbrug defineres som det rent faktiske 
niveau multipliceret med det ozonnedbrydende potenti­
ale (ONP) som er angivet i bilag I, ONP er ikke ændret 
siden 1988-forordningen, men bør revideres i lyset af 
den yderligere videnskabelige viden, der nu foreligger. 
5.7. ØSU bemærker, at Kommissionen har valgt en 
elimineringsstrategi, som industrien nok anser for at 
være gennemførlig, men som reelt vil vise sig yderst 
vanskelig at føre ud i livet. 
5.8. Elimineringen af den sidste lille procentdel vil 
efter ØSU's mening få de største økonomiske og sociale 
konsekvenser. Det kan blive nødvendigt at anvende 
undtagelsesbestemmelserne fleksibelt på dette sidste 
stadium for at undgå unødvendige sociale problemer, 
som ikke giver miljømæssige fordele. 
5.9. ØSU mærker sig, at industrien nok vil kunne 
klare denne fremskyndelse af den største del af pro­
grammet, forudsat at Kommissionen i rette tid fremlæg­
ger et acceptabelt forslag vedrørende tilrettelæggelsen 
af den sidste fase. 
5.10. ØSU går imod enhver unødvendig forlængelse 
af elimineringsperioden. Det erkender imidlertid, at den 
igangværende forskning i alternative produkter, som 
ikke blot vedrører de processer, de enkelte producenter 
og de industrielle brugere anvender, men også 
spørgsmålet om miljøkompatibilitet og beskyttelse af 
menneskets sundhed og sikkerhed, er både dyr og umu­
lig at fremskynde som følge af selve karakteren af de 
nødvendige undersøgelser. 
5.11. Forordningen anslås at komme til at koste 
hovedproducenterne i EF ca. 1,5 milliard US dollar og 
brugervirksomhederne yderligere 15 milliard US dollar. 
5.12. Der kan blive tale om større omkostninger, 
medmindre den sidste procentdel elimineres på optimal 
vis, hvor omkostningerne i så fald vil blive mindre. 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/17 
5.13. De CFC-producenter, som er parate til at af­
sætte betydelige ressourcer til at udvikle alternative 
produkter, vil kræve et kommercielt afkast af deres 
investeringer og først og fremmest et positivt signal om 
at investere. 
5.14. Der må tages skridt til at støtte de industrier, 
som forsker i og udvikler alternative produkter. Rådet 
bør anmode Kommissionen om at betragte dette som 
et positivt krav, der bør vies opmærksomhed. 
6. Industriens holdning 
6.1. Verdensproduktionen af CFC'er lå på ca. 1 mil­
lion ton i 1986, hovedsaglig fordelt på EF, USA og 
Japan, mens en mindre del blev produceret i Central-
og Sydamerika, Østeuropa, Det Fjerne Østen og Austra­
lien. 
6.2 Ef tegner sig for ca. 40 % af verdensproduktionen 
og 1/3 af verdensforbruget. 
6.3. De ni EF-producenter af CFC og haloner, som 
er fordelt på 6 medlemsstater, er medlemmer af Det 
Europæiske Tekniske Udvalg for Flourcarboner 
(EFCTC), som er en sektorgruppe under Det Europæi­
ske Råd for Sammenslutningen af Kemiske Industrier 
(CEFIC). 
De fire EF-producenter af 1,1,1-trichlorethan og de 
adskillige EF-producenter af tetrachlomethan er med­
lemmer af Den Europæiske Sammenslutning af Produ­
center af Chloropløsningsmidler (ECSA), som ligeledes 
er en sektorgruppe under CEFIC. 
6.4. Af hensyn til arbejdsmarkeds parter og forbru­
gerne er det efter ØSU's opfattelse vigtigt at sikre en 
velordnet overgang fra gammel teknologi, hvor der vil 
være tilstrækkeligt mange sikre erstatningsprodukter 
eller processer eller teknologier til at dække samfundets 
behov. 
6.5. Selv om den foreslåede forordning ikke indebæ­
rer kontrol med anvendelsen af de pågældende stoffer, 
har erhvervsorganisationer i både EF's medlemsstater 
og staterne af Den europæiske Frihandelssammenslut­
ning (EFTA) tilbudt at indgå frivillige aftaler med Kom­
missionen. Dette vil føre til en reduktion på 90% i 
anvendelsen af CFC i aerosoler inden udgangen af 1990 
og en fuldstændig eliminering senest i 1997. Der er 
blevet foreslået en aftale om anvendelsen i skumplast 
og en anden aftale om anvendelse i kølesystemer samt 
oplæring i vedligeholdelse af store anlæg. ØSU opfordrer Kommissionen til at godkende disse 
aftaler. Ratificerede frivillige aftaler vil styrke Kommis­
sionens internationale forhandlingsposition, idet de 
viser, at EF-industrien, arbejdsmarkedets parter og for­
brugerne i EF forpligter sig til at nå de miljømæssige 
mål i rette tid. 
6.6. Producentindustrien må gennemrationaliseres i 
hele EF, for at vigtige brugervirksomheder ikke skal 
komme til at mangle forsyninger, før alternative mu­
ligheder foreligger, og for ikke at påføre disse virksom­
heder og forbrugerne unødvendige omkostninger. Hvis 
denne rationalisering ikke bliver foretaget, vil EF's kon­
kurrenceevne over for de vigtigste samhandelspartnere 
bliver svækket. 
6.7. Med en reduktion på 85% af produktion og 
forbrug efter den 31. december 1995 vil der være meget 
få og måske kun én enkelt CFC-virksomhed i drift i 
EF. 
6.8. Industrien har foreslået et rationaliseringspro-
gram. Hvis det godkendes, kan de pågældende virksom­
heder drives rentablet. I modsat fald bliver de måske 
nødt til at mindske kapaciteten på et tidligere tidspunkt. 
6.9. En eller to virksomheder vil vedblive med at 
fremstille » kontrollerede « produkter. Hermed vil bru-
gervirksomhederne blive udsat for en stor risiko adskil­
lige år før datoen for produktionens endelige afvikling, 
nemlig dersom de resterende producentvirksomheder 
giver efter for et politisk pres. 
6.10 I EF's forordning foreslås en nedbringelse af 
importen efter samme tidsplan som for produktion og 
forbrug. USA tillader en import, som helt eller delvist 
erstatter produktionen, så længe summen af produktion 
plus import er i overensstemmelse med det niveau, 
protokollen tillader. 
6.11. Brugerindustrien og forbrugerne i EF rammes 
således, hvis de i tilfælde af en for tidlig lukning af EF-
virksomheder ikke i stedet kan importere, således som 
den amerikanske industri kan gøre for at sikre leveran­
cerne til brugervirksomhederne. 
6.12. Denne gradvise reduktion vil endvidere medfø­
re en hurtigere nedskrivning af eksisterende virksom­
heder og yderligere omkostninger ved et mindre udbud 
af de kemikalier, der samtidig fremstilles (f.eks. Chloro-
form, saltsyre, kautisk soda), ligesom virksomhederne 
i de efterfølgende led vil komme i en mangelsituation. 
Nr. C 332/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
7. Råvarer til producentvirksomheder 
7.1. Montreal-protokollen samt eksisterende og fo­
reslåede ordninger omhandler ikke råvarer, da disse 
ikke slipper ud i atmosfæren. De er heller ikke omfattet 
af dette forslag. 
7.2. Hvad især tetrachlormethan angår, vil der med 
lukning af de pågældende virksomheder blive fjernet et 
vigtigt sikkert » bassin « for chlor-reststoffer, som hidtil 
er blevet destrueret på forsvarlig vis ved at blive omdan­
net til tetrachlormethan. Dette kombineret med den 
»ufrivillige« produktion af tetrachlormethan som bi­
produkt i andre processer vil skabe behov for øget 
forbrændingskapacitet i hele EF. Det vil være nødven­
digt med en rimelig overgangsperiode til omhyggeligt 
at planlægge, godkende og opføre disse nye anlæg. 
7.3. 95 % af tetrachlormethan-produktionen anven­
des for øjeblikke som råvare i CFC'er, som jo vil blive 
afviklet. Forordningsforslaget omhandler kun de få 
resterende spredte anvendelsesmuligheder, tetrachlor­
methan har. 
7.4. Disse er ikke desto mindre vigtige. ØSU mærker 
sig, at brugerindustrien har accepteret afviklingen af 
denne produktion, men så gerne gerne, at datoen for 
den fuldstændige eliminering blev rykket fra den 31. 
december 1997 til ikke senere end den 31. december år 
1999. 
7.5. Et særligt eksempel er anvendelsen af tetrachlor­
methan i produkter til rustbeskyttelse af skibe og broer 
og til fremstilling lægemidler til behandling af gigt og 
AIDS. 
7.6. Som et alternativ kunne særlige anvendelser 
efter den 31. december 1997 være underkastet en tidsbe­
grænset undtagelsesbestemmelse med artikel 10-udval-
get som ansvarlig herfor. 
7.7. Rådet opfordres til at få Kommissionen til at 
overveje dette alternativ. 
8. Kortsigtede foranstaltninger for at styrke afviklings­
fasen 
8.1. ØSU anmoder Kommissionen om her og nu at 
tage skridt til at fremme de enkelte anvendelser af de 
mest miljøvenlige produkter. 
I 1988 blev eksempelvis 30% af CFC-produktionen i 
EF anvendt i aerosoler. Ved udgangen af 1990 vil der 
kun være tale om 3 %. 8.2. ØSU opfordre Kommissionen til at vedblive med 
at indgå frivillige aftaler med de erhvervsorganisationer, 
som repræsenterer de enkelte anvendelsesområder, og 
til at offentliggøre dem i EF-Tidende. Dette vil sikre 
dem grundig omtale og fremme kontrollen. 
8.3. Hvad angår de produkter, for hvilke der endnu 
ikke er blevet udviklet alternative, miljømæsigt accepta­
ble produkter, noterer ØSU sig, at 30 % af den nuværen­
de efterspørgsel nok kan dækkes gennem bevaringsfor­
anstaltninger, som tager sigte på en bedre og mere 
effektiv anvendelse af de CFC'er, der for øjeblikket 
bruges, herunder eliminering af uøkonomiske og unød­
vendige anvendelser, forebyggelse af udsivning, bedre 
håndtering og genanvendelse. 
8.4. Industrien har indført teknikker til at genvinde 
og genanvende CFC, og disse bør fremmes. 
8.5. Dette er vigtigt ud fra såvel et økonomisk som 
et miljømæssigt synspunkt, eftersom en nedgang i pro­
duktionen uvægerligt vil få omkostningerne til at stige. 
Der må nødvendigvis forefindes lignende faciliteter for 
at fremme den mest effektive anvendelse af de dyere 
erstatningsprodukter. 
8.6. ØSU mener, at dette er to områder, hvor Kom­
missionen kan yde industrien bistand. 
8.6.1. Kommissionen bør være med til at oplyse om 
behovet for genanvendelse og genindvinding. Industrien 
kører her nogle ordninger, men responsen er ringe. 
8.6.2. Det foreliggende forslag indeholder en ano­
mali, som hæmmer genindvinding og genanvendelse. 
8.6.2.1. Producenterne bliver nødt til at anvende 
deres importkvoter for at få materialer ind i EF i genan-
vendelsesøjemed, og de er derfor mindre tilbøjelige til 
at hjælpe de ikke-producerende udviklingslande ved at 
tage brugte produkter tilbage (hvilket ligeledes ville 
mindske efterspørgslen efter ny produktion i EF). Denne 
anomali skyldes, at import og indenlandsk produktion 
behandles særskilt i gældende og foreslåede bestemmel­
ser, omend andre parter har gennemført Montreal­
protokollen uden at indføre denne hæmmende son­
dring. 
8.6.2.2. Dette betyder, at EF-producenterne skal tage 
højde herfor i deres produktionsplan, således at den ti­
årige respit, som udviklingslandene gives i artikel 5 i 
Montreal-protokollen, kan overholdes. 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/19 
8.6.2.3. I USA er det muligt at veksle mellem import-
og produktionsordninger, således at der kan importeres, 
hvis en virksomhed lukkes. 
8.6.2.4. Rådet opfordres indtrængende til at anmode 
Kommissionen om her og nu at foreslå en indsats på 
den ovennævnte område. 
9. Rationalisering af produktionen 
9.1. ØSU må konkludere, at der efter 1995 kun vil 
være økonomisk grundlag for ét produktionsanlæg. 
Følgelig må de producerende virksomheder lukkes. 
Dette vil skabe betydelige problemer for de virksom­
heder, der anvender disse produkter, og som til den tid 
endnu ikke har fundet frem til erstatningsprodukter. 
9.2. ØSU mener, at Kommissionen bør foreslå en 
alternativ fremgangsmåde, hvorved artikel 10-udvalget 
får beføjelser itl at tilråde undtagelser fra en tidsfrist 
for anvendelser, til hvilke der endnu ikke findes er­
statningsprodukter. 
9.3. ØSU mener endvidere, at tiden allerede nu er 
inde til, at Kommissionen udarbejder en rationalise-
ringsplan, som går videre end til EF's grænser og med­
lemsstater. 
10. Brugervirksomhederne 
10.1. Ofte passerer CFC'er ikke direkte fra produ­
cent til endelig forbruger og dermed til atmosfæren. De 
anvendes i vid udstrækning i produktionen inden for 
en række forskellige områder, især kølesystemer, kli­
maanlæg, affedtende opløsningsmidler, produktion af 
isoleringsskum samt essentielle aerosoler. 
10.2. Dise virksomheder skal holdes i live i over­
gangsperioden i henseende til forsyninger, beskæftigel­
se, markedsandel og økonomisk grundlag. 
10.3. Nogle af disse virksomheder har ikke de samme 
tekniske, industrielle og finansielle ressourcer som de 
producerende virksomheder. Nogle af dem er små og 
mellemstore virksomheder. 
10.4. De vil få brug for støtte. ØSU mener, at Kom­
missionen bør undersøge, hvorledes en sådan kan ydes. 
10.5. Navnlig kan manglende planlægning i sidste 
ende være ødelæggende for SMV'er så som metalforar-
bejdsningvirksomheder med mellem 10 og 100 ansatte, 
som har en lille overlevelsesmargen. 10.6. De sociale og økonomiske omkostninger ved 
en sådan støtte kunne nedbringes betydeligt, hvis den 
foreslåede forordning var tilbageholdende med at frem­
skynde tidsplanen for eliminering af de sidste brøkdele 
af hvert stof, eller hvis der fastsattes passende bestem­
melser om indrømmelse af midlertidige undtagelser for 
en begrænset periode efter de foreslåede afviklingsfri-
ster, for således at imødekomme de særlige behov i 
visse sektorer af brugerindustrien. 
10.7. ØSU understreger, at visse essentielle anvendel­
ser nødvendigvis må undtages — især haloner til vigtige 
brandsikringsudstyr med CFC til astmapatienter, indtil 
der kommer erstatningsprodukter på markedet. I 1996, 
når produktionen er skåret ned med 85 %, og der måske 
kun vil være ét produktionsanlæg i drift i EF, kan 
det blive nødvendigt, at Kommissionen i samråd med 
medlemsstaterne træffer afgørelse om definitionen på 
essentielle anvendelser. 
10.8. Man må forsøge at undgå, at større installatio­
ner hos de endelige forbrugere bliver forældede for 
tidligt (f.eks. kølesystemer, kølerum og klimaanlæg). 
11. Endelige forbrugere 
11.1. ØSU understreger betydningen af planlægning 
for at tage hensyn til de endelige forbrugeres behov. 
Borgerne i almindilighed er afhængige af en passende 
nedkøling af fødevarer i kølerum og supermarkeder 
såvel som i deres egne køleskabe. Ethvert sammenbrud 
i systemet for leverancer og vedligeholdelse af dette 
udstyr kan være sunhedsfarligt. 
11.2. Det samme gælder for brandsikring, især i fly. 
Mangel på haloner kan udgøre en trussel mod lufttra­
fikken. 
12. Importordning 
12.1. Importen dækker omkring 0,5 % af det samlede 
forbrug i EF. 
12.2. Importordningen vedrører import fra tredje­
lande, som er parter i protokollen, og den er underlagt 
de kvantitative restriktioner, der er fastsat i bilag III. 
Disse kan ændres af Kommissionen efter produren med 
høring af det rådgivende udvalg. 
12.3. Import fra tredjelande, som ikke er parter i 
protokollen, er forbudt, med forbehold af undtagelses­
bestemmelserne, som er uændrede. 
Nr. C 332/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
12.4. ØSU støtter denne importordning, forudsat at 
Kommissionen i lyset af mulige anklager for indførelse 
af handelssanktioner, undersøger de krav, der gælder 
inden for Den almindelige overenskomst om Told og 
Udenrigshandel (GATT). 
13. Plan for indførelse af erstatningsprodukter 
13.1. Det er planen, at industrien skal erstatte 
CFC'er med nye produkter, der er mere miljøvenlige, 
ugiftige og sikre, men hvis egenskaber liger så tæt som 
muligt op ad de produkter, de skal erstatte. 
13.2. Jo bedre dette lykkes, desto mindre forstyrrel­
ser vil brugervirksomhederne blive udsat for. 
13.3. I ca. 40% af de tilfælde, hvor der anvendes 
CFC, må nye produkter udvikles, afprøves og bringes i 
kommerciel produktion. For de resterende 60%'s ved­
kommende bør behovet dækkes via besparelsesforan-
staltninger (genindvinding, genbrug og processer, hvori 
der ikke indgår fluorcarbon. 
13.4. I alle tilfælde vil brugervirksomhederne være 
nødt til at foretage ændringer i deres design, produk­
tionsanlæg, invensteringer og sandsynligvis i deres mar­
kedsføring. 
13.5. På grundlag af miljøvidenskabens og den tekni­
ske og toksikologiske videns nuværende stade forekom­
mer hydrofluoralkanerne (HFA) at være den mest an­
vendelige gruppe af alternative produkter, som sandsyn­
ligvis vil være til rådighed i de næste årtier. 
13.6. Kommissionen har anerkendt den afgørende 
rolle, som HFA spiller for den fuldstændige eliminering 
af CFC, både på arbejdsgruppemøder inden for UNEP 
og i den foreslåede forordning, ved at undlade at foreslå 
kontrolforanstaltninger, som vil hæmme udviklingen af 
HFA og dermed bremse en hurtigere eliminering af 
CFC og reduktion af atmosfærens indhold af klorfor­
bindelser. 
13.7. Hvis programmet for en fuldstændig elimine­
ring af CFC og for deres erstatning skal gennemføres 
inden udgangen af år 2000, er ØSU overbevist om, at 
valget af den nye kategori af produkter, som skal udvik­
les, må foretages nu, og det kan ikke udsættes eller 
ændres. 
13.8. ØSU er overbevist om, at enhver trussel mod 
HFA som produktkategori ville være et signal til produ­
centerne om ikke at sætte flere midler på spil, og 
programmet for produktionsafvikling ville dermed blive 
bragt i fare. 
13.9. ØSU ønsker passende henvisning til dette for­
hold i den foreslåede forordning. 13.10. ØSU advarer imidlertid mod overdreven opti­
misme. De tidsplaner for produktionsafvikling, som 
Kommissionen forslår, bygger på den antagelse, at de 
erstatningsprodukter, der i dag foreslås, også vil vise 
sig at være acceptable. 
13.11. Der findes i dag seks førende erstatningspro­
dukter, som det har kostet flere hundrede millioner US 
dollar at udvikle til det nuværende stadium, og der er 
anvendt over 50 millioner US doller alene på toksikolo­
giske, miljøvidenskabelige og toleranceundersøgelser. 
Disse produkter alene kan ikke dække det samlede 
behov for erstatningsprodukter, som dette forslag inde­
bærer. 
14. Harmonisering af normer og afprøvningsmetoder 
14.1. ØSU påpeger atter nødvendigheden af, at Kom­
missionen forbereder indførelsen af disse ny produkter 
ved at tage fat på harmonsieringen af normer og af­
prøvningsmetoder (*), f.eks. hvad angår sunheds- og 
sikkerhedstests. På denne måde vil man spare tid, når 
de markedsføres i EF. 
15. Sociale arbejdsmæssige følger 
15.1. ØSU understreger, at den foreslåede forordning 
— hvis den vedtages i sin nuværende form — vil få 
uundgåelige sociale og arbejdsmarkedsmæssige konse­
kvenser i form af tab af arbejdspladser, ændringer i 
arbejdsvilkårene og i arbejdstagernes og forbrugernes 
sikkerhed. 
15.2. Disse konsekvenser må Kommissionen vurdere 
ved hjælp af overensstemmelse med et passende 
peogram for høring af både arbejdsmarkedets parter og 
de endelige forbrugere. 
15.3. ØSU opfordrer Rådet til at anmode Kommis­
sionen om straks at påbegynde udarbejdelsen af et 
program vedrørende disse aspekter sideløbende med 
industriens plan og med tilsvarende tidsprister. 
15.4. Dette vil ikke kunne gennemføres, medmindre 
der fra starten sørges for fyldestgørende høring af ar­
bejdsgivere og arbejdstagere under inddragelse af hen­
sigtsmæssige mekanismer baseret på gensidig tillid og 
ledsaget af rettidig information og situationsrapporter. 
15.5. ØSU henleder især opmærksomheden på beho­
vet for at vurdere foreslåede aktioners indvirkning på 
(*) Jf. ØSU's udtalelse om rammeprogrammet for F&U (EFT 
nr. C 56 af 7. 3. 1990). 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/21 
beskæftigelsen inden for alle infrastrukturområder. 
Dernæst må der fremlægges forslag om foranstaltnin­
ger, der kan afbøde et eventuelt fald i beskæftigelsen. 
15.6. Dette arbejde må planlægges sideløbende med 
nuværende forslag og ikke udskydes til et senere tid­
spunkt, som om det var af underordnet betydning. 
16. Mindre udviklede land (LDC) 
16.1 EF erkender, at de udviklingslande, hvis er­
hvervsliv er afhængig af import af CFC, og som traditio­
nelt får deres leverancer fra EF's industri, kræver særlige 
hensyn. De vil få brug for tid og teknisk bistand, hvis 
de skal gå over til at anvende erstatningskemikalier på 
en sikker måde og samtidig bevare deres markeder og 
finansielle levedygtighed. 
16.2. De vil ikke kun modtage teknologisk bistand 
fra producentlandene, før disse lande selv har indarbej­
det den nye teknologi; endvidere er det en forudsætning, 
at udviklingslandene får udviklet den nødvendige infra­
struktur til en sikker og rentable anvendelse af de nye 
teknologier med de dertil knyttede risici. 
16.3. Kommissionen erkender dette og foreslår, at 
man vedbliver med at levere CFC til udviklingslandene 
i ti år efter den endelige produktionsindstilling som 
fastsat i artikler 2 og 5 i Montreal-protokollen. 
16.4. ØSU opfordre Kommissionen til at gøre alt for 
at sikre, at der i den reviderede Montreal-protokol 
fortsat vil være opbakning bag dette forslag. 
16.5. ØSU er opmærksom på problemet med anven­
delsen af forordningen på lande, som nægter at under­
tegne protokollen. ØSU mener, at der må træffes nogle 
foranstaltninger, som kan tilskynde de pågældende 
lande til at undertegne protokollen. 
16.6. I henhold til Montréal-protokollen skal der 
overføres teknologi til udviklingslandene. Men det er 
ikke parterne i protokollen, der ejer teknologien. Den 
ejes af virksomhederne. 
16.7. Når virksomhederne således forpligtes til at 
overføre teknologi, må medlemsstaternes regeringer på 
deres side have pligt til at indføre passende mekanismer 
for at fremme denne overførsel. 
16.8. Erhvervslivet kan kun overføre teknologi på et 
erhvervsmæssigt grundlag. Medlemsstaterne må bistå 
udviklingslandene således, at de bliver i stand til at 
betale herfor. 16.9. ØSU mener, at det må være op til de enkelte 
medlemstaters regeringer at vælge den konkrete finan­
sieringsmekanisme. Nogle kan — som Danmark har 
gjort — tænkes at vælge en særlig beskatning; nogle 
foretrækker måske andre mekanismer som for eksempel 
støtte ydet over statsbudgettet. 
17. Konkurrence 
17.1. Industriens plan indebærer et samarbejde mel­
lem producent- og brugervirksomheder i EF. Den nøjag­
tige specifikation af produktionsprocesserne for de er­
statningsprodukter, som udvikles af hver enkelt produ­
cent, vil være fortrolig. 
17.2. I forbindelse med de industrielle rationaliserin­
ger, som producenterne tager skridt til i det omfang, 
dette er tilladt i henhold til den reviderede Montreal­
protokol opfordres Rådet til at anmode Kommissionen 
om at undersøge situationen, hvis der opstår frygt for, 
at konkurrencen på den ene eller den anden måde 
begrænses; endvidere skal der opstilles klare grundlæg­
gende bestemmelser. 
18. Artikel 10 — Udvalget 
18.1. Ifølge den foreliggende forordning nedsættes 
der et udvalg af type II A (l) under forsæde af en 
repræsentant for Kommissionen og bestående af en 
uspecificeret antal repræsentanter for medlemsstaterne. 
Udvalgets udtalelse vedtages med et vægtet flertal som 
fastsat i Rådets afgørelse. 
18.2. Kommissionen forelægger udvalget forslag til 
ændring af forordningen. Hvis udvalget ikke er enigt 
med Kommissionen, har Rådet en måned til at overveje 
udvalgets holdning. 
18.3. ØSU er af den opfattelse, at antallet af repræ­
sentanter for medlemsstaterne bør fastlægges. Det bør 
sikres, at de synspunkter, som arbejdsmarkeds parter i 
hver enkelt medlemsstat står for, kommer direkte til 
udtryk i dette udvalg. 
18.4. ØSU mener endvidere, at de spørgsmål, som 
Kommissione skal høre udvalget om, klart skal fastlæg­
ges i en artikel. 
19. Artikel 11 — Indbetaling af data 
19.1. ØSU understreger, at de foreslåede indbe­
retninger af data er påbudte i henhold til Montreal­
protokollen, og går ud fra, at dette krav også vil omfatte 
(J) Rådets afgørelse af 13. juli 1987 om Kommissionens gennem­
førelsesbeføjelser, procedure II, variant a) (EFT nr. L 197 af 
18. 7. 1987). 
Nr. C 332/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
de stoffer, der er blevet tilføjet ved revisionen af proto­
kollen i London i juni 1990. ØSU understreger endvidere 
den økonomiske betydning af, at disse data behandles 
fortroligt (jf. artikel 11, stk. 4.) 
20. Bilag I 
20.1. ØSU henstiller til Kommissionen, at den revide­
rer og omredigerer bilag I, » Stoffer, der er omfattet af 
forordningen «, for at præcisere, korrigere fejl og skrive 
de kemiske betegnelser i nomenklaturen på traditionel 
måde. 
21. Fremme af bevidstgørelsen i EF 
21.1. ØSU betragter Kommissionen som en mæglen­
de instans med ansvaret for at overvåge miljøet, vurdere 
Bryssel, den 19. september 1990. data i lyset af den nyeste viden og dernæst fremsætte 
handlingsforslag til Rådet. 
21.2. Disse forslag må formentlig blive et kompromis 
mellem konkurrerende behov for forebyggende og kom­
penserende aktioner; mellem forsøg på at undgå foran­
dringer og betræbelser på at tilpasse sig dem. 
21.3. Kommissionens forslag må være velafbalance­
rede, acceptable for alle partner og forståelige. 
21.4. Kommissionen har endvidere pligt til at gå i 
spidsen for at opmuntre medlemsstaterne til at informe­
re, opdrage og oplære deres borgere (især de unge) til 
at acceptere og yde deres bidrag til de beskyttelsesforan­
staltninger, der skal vedtages. 
Et sådant program skal være baseret på enkle og klare 
budskaber. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg