Udtalelse om Kommissionens hvidbog »Vaekst, Konkurrenceevne, Beskaeftigelse« - De sociale aspekter (94/C 295/11)

Det oekonomiske og sociale Udvalg besluttede den 20. december 1993 i henhold til forretningsordenens artikel 20, stk. 4 at fremsaette udtalelse om Kommissionens hvidbog Vaekst, Konkurrenceevne, Beskaeftigelse - De sociale aspekter.

Det forberedende arbejde henvistes til OESU`s Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspoergsmaal, som udpegede Roger Burnel til ordfoerer. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. maj 1994.

Det oekonomiske og sociale Udvalg vedtog paa sin 316. plenarforsamling af 1. og 2. juni 1994, moedet den 1. juni 1994, med et flertal af stemmer for og 6 hverken for eller imod, foelgende udtalelse.

1. Fakta og generelle bemaerkninger i hvidbogen om den aktuelle arbejdsloeshedssituation

1.1. Der er nu 19 millioner registrerede arbejdsloese i Den Europaeiske Union, svarende til 11 % af arbejdsstyrken. Ledigheden er en af hovedaarsagerne til den sociale udstoedelse, som i oejeblikket rammer over 50 millioner personer (enlige og familier) eller 13 % af befolkningen - tal, der taler deres tydelige sprog om dette ondes omfang.

1.1.1. Ud over at vaere et alvorligt socialt og oekonomisk problem er den strukturelle ledighed (langtidsledigheden/gentagne ledighedsperioder) nu blevet et saerdeles alvorligt samfundsproblem. Hvis ofrene for disse former for ledighed ikke kan hente moralsk stoette hos familie eller omgivelser og heller ikke modtager tilstraekkelig oekonomisk stoette, er der meget stor risiko for, at de - og deres familie - kommer ud af balance, og at deres helbred og vaerdighed faar et knaek. Langtidsledighed nedbryder personligheden hos den, den rammer. Den slukker haabet.

OESU`s rapport om »Fattigdommen i Europa« (1) viser, at ledighed og marginalisering indgaar i et selvforstaerkende samspil og kan true vore samfunds og kulturers fundament.

1.2. Arbejdsloesheden i Den Europaeiske Union ytrer sig paa mange forskellige maader i medlemsstaterne, i regionerne, i byerne, alt afhaengig af, hvilke erhvervssektorer og jobkategorier det drejer sig om. I visse regioner og produktionsgrene er situationen ganske enkelt katastrofal.

1.3. Der er ogsaa andre forskelle:

1.3.1. 12,6 % af de erhvervsaktive kvinder er uden arbejde mod 9,8 % af maendene.

1.3.2. Over 20 % af de unge mellem 18 og 25 aar er uden arbejde, procenten varierer dog fra land til land. Derudover mister mange maend og kvinder deres beskaeftigelse et godt stykke tid, foer de skal gaa paa pension, selv om de er fuldt erhvervsdygtige.

1.3.3. I visse medlemsstater er der en tendens til at fravaelge udenlandske jobansoegere.

1.3.4. Selv om ingen i dag kan sige, at de i kraft af deres uddannelse ikke behoever at frygte arbejdsloeshed, saa er uddannelse helt klart et uundvaerligt adgangskort til arbejdsmarkedet.

1.4. Den blotte talmaessige sammenligning af arbejdsloeshedens omfang i Den Europaeiske Union med omfanget i andre regioner eller stater giver ikke et daekkende billede, hvis man ikke samtidig inddrager elementer som arten og indholdet af de paagaeldendes job, trygheden i jobbet samt ikke mindst den sociale og sundhedsmaessige sikrings udformning og niveau. Omend det er vanskeligt at saette tal paa sort arbejde hvad angaar dets vaegt oekonomisk og socialt, maa det drages med ind i billedet, hvis der skal gaas serioest til vaerks.

2. Generelle bemaerkninger til hvidbogen

2.1. Hvidbogen foreslaar, at man bryder med visse gamle metoder. Den er nyskabende, hvad angaar grundlaget og formen for debatten om arbejde og arbejdsloeshed.

»Det er vor overbevisning, at de europaeiske oekonomier har en fremtid«.

»Med andre ord har vi et umaadeligt stort ansvar for at finde en ny faellesnaevner for samfundets maal - arbejdet som social integrationsfaktor, lige muligheder - og oekonomiens krav - dvs. konkurrenceevne og jobskabelse -, samtidig med at vi forbliver tro mod de idealer, der har skabt Europas saerpraeg«.

»Denne store udfordring angaar os alle«.

2.2. OESU tilslutter sig dette og haaber meget, at der goeres en hurtig og resolut indsats for at sikre den politiske vilje og de ressourcer, der skal til for at tage udfordringen op.

2.3. OESU beklager, at hvidbogens forfattere ikke har henvist til Rom-Traktaten, isaer dennes Afsnit III, som har afgoerende betydning paa omraadet beskaeftigelse og sociale og arbejdsmarkedsmaessige rettigheder.

2.4. OESU beklager ligeledes, at Kommissionen ikke fra de foerste sider i hvidbogen har gjort status over sin indsats ved at stille tidligere forslag vedroerende beskaeftigelse, ledighed, social sikring og uddannelse op over for den politiske modtagelse, de har faaet, samt de resultater, der er opnaaet.

2.5. Den lange raekke forslag fremsat af Kommissionen kraever for klarhedens skyld, at nogle af dem knyttes til tidligere eller nuvaerende politikker, enten for at bekraefte kontinuiteten i aktionerne eller for at markere behovet for at skifte kurs. Dette kan kun styrke trovaerdigheden i offentlighedens oejne. Naar man skal koncentrere alle kraefter om at naa et bestemt maal, er objektiv information et afgoerende tillidsskabende moment.

3. Saerlige bemaerkninger til hvidbogen

Vaekst: et noegleelement i kampen mod arbejdsloesheden

3.1. OEkonomisektionen og Industrisektionen behandler henholdsvis de oekonomiske og industrielle aspekter af vaekstproblematikken i deres respektive udtalelser.

3.1.1. Socialsektionen belyser problemet ud fra den saerlige synsvinkel, den anlaegger i kraft af den mission, den har i OESU, vel vidende i oevrigt, at man ikke kan se bort fra de taette relationer og samspil, der er mellem det oekonomiske og det sociale omraade.

3.1.2. OESU noterer med glaede den rolle, Kommissionen giver vaeksten som middel til at rette op paa beskaeftigelsessituationen. OESU stoetter de saerlige faellesskabsinitiativer, der beror paa vaekstfremmende investeringer.

3.2. Uanset hvor noedvendigt det er med vaekst, er vaekst ikke tilstraekkeligt. Man kan altsaa ikke satse paa vaekstfaktoren alene, hvis man vil goere noget ved arbejdsloeshedssituationen. F.eks. spiller dialogen og forhandlingerne paa arbejdsmarkedet - hvis noedvendighed Raadet klart har understreget, og som det oensker at fremme (1) - en afgoerende rolle som midler til bevidstgoerelsen om og forebyggelse af arbejdsloesheden og til ivaerksaettelse af loesninger, som situationen kraever.

3.3. I dag er der flere tegn paa, at der kan ventes et mindre opsving, som allerede saa smaat kan maerkes (i USA, Canada og nogle af EU`s medlemsstater). Hvor positivt dette end er, saa er vaeksten paa et niveau, der ligger langt under, hvad der er noedvendigt for en effektiv bekaempelse af arbejdsloesheden.

3.4. Vaekst og forbrug

3.4.1. Vaekst skabes ikke ved lovgivning. Den fremstaar som et produkt af adskillige komponenter, betingelser og faktorer, heriblandt ogsaa den menneskelige og samfundsmaessige faktor.

3.4.2. Vaeksten skal traekkes af forbruget, som imidlertid stagnerer, ja falder, paa grund af arbejdsloesheden, som reducerer den enkeltes og husholdningernes indtaegt, samtidig med, at frygten for at miste jobbet foerer til, at folk bliver forsigtige og sparer op. Forbrugerne retter deres indkoeb mod billigere produkter, som ofte kommer fra lande uden for Faellesskabet.

Ud over en undertiden drastisk nedgang inden for visse former for forbrug sker der en aendring i forbruget af visse varer.

3.4.3. Man skal altsaa ikke undervurdere efterspoergslens rolle og udelukkende saette ind paa udbudssiden.

3.5. Vaekst, teknologi og beskaeftigelse

3.5.1. Alt for ofte er styrkelsen af konkurrenceevnen, hvor noedvendig den end er, baseret paa, at der nedlaegges et stort antal arbejdspladser (koncentration af ressourcer, virksomhedsudflytninger, omstrukturering m.m.).

3.5.1.1. Kommissionen haevder, at industrisamfundet »ustandseligt aendrer sig og integrerer de tekniske fremskridt omend ikke altid uden problemer«. Kommissionen konstaterer altsaa, at fremskridt i virkelighedens verden ikke altid er ensbetydende med en positiv udvikling.

3.5.1.2. Nedlaeggelse af arbejdspladser er en barsk kendsgerning, selv om Kommissionen understreger, at »f.eks. er beskaeftigelsessituationen gennemsnitligt bedre i de virksomheder, der er gaaet over til at bruge mikroelektronik end i de virksomheder, der endnu ikke har gjort det«. Man skal vogte sig for vurderinger baseret paa gennemsnit. Det ville have vaeret mere logisk at praecisere, at det ofte drejer sig enten om dynamiske eller om beskyttede virksomheder, som selv raader over betydelige midler til investeringer i teknologi og uddannelse samt virksomheder, som har kunnet give deres medarbejdere nye opgaver.

3.5.2. Kommissionen bekraefter: »at det ville vaere destruktivt og urealistisk at kraeve en pause i den teknologiske udvikling, som paa laengere sigt vil vaere til gavn for beskaeftigelsen (uddannelse, marked, tilrettelaegning af arbejdet m.m.).«

3.5.2.1. Alle disse bemaerkninger er rigtige. Men problemet er, at arbejdsloesheden er en umiddelbar realitet her og nu, og der er ikke tid til at vente laenge paa loesninger. Det er ikke nok hverken for de ledige eller for de truede virksomheder at vide, at situationen muligvis med tiden bliver langt bedre. Det svarer til at fortaelle en doeende, at den sygdom han lider af, helt sikkert vil kunne kureres en gang i fremtiden !

3.5.2.2. Derfor er det noedvendigt at ivaerksaette hurtigtvirkende og maerkbare initiativer mod nedlaeggelsen af arbejdspladser.

3.5.2.3. Kommissionen praeciserer, at: »Denne udvikling rummer dog ogsaa muligheder for vaekst og beskaeftigelse. Vel at maerke, forudsat at vi aendrer vores udviklingsmodel: vi skal forsoege at imoedekomme de behov, der opstaar som foelge af omvaeltningerne i samfunds- og familielivet, isaer i byerne, og som foelge af nye forbrugsmoenstre; vi skal beskytte vore landdistrikter, forbedre miljoeet og haege om den kapital, som naturen ogsaa er. Saadan kan vi forberede os til det 21. aarhundrede«. Det er en vision, som OESU tilslutter sig. Saadanne reformer kraever en baade individuel og kulturel holdningsaendring.

3.6. Den teknologiske innovation og dialogen paa arbejdsmarkedet

3.6.1. Effekten af teknologisk innovation og udvikling vil vaere saa meget desto mere positiv, som den indfoeres efter forudgaaende dialog paa arbejdsmarkedet. Dette er et absolut krav.

3.6.2. OESU har laenge anbefalet, at der forud for initiativer, der foerer til anvendelse af ny teknologi eller fremstilling af nye produkter, skal formidles saglig information og, om noedvendigt, afholdes samraad mellem arbejdsmarkedets parter i virksomheden med henblik paa at undersoege og vurdere, hvordan disse aendringer vil paavirke arbejdets tilrettelaeggelse og arbejdsvilkaarene, samt behovet for uddannelse og eventuel omskoling af visse medarbejdere.

3.6.3. OESU har ogsaa foreslaaet, at de forbrugsmaessige virkninger af en ny tjenesteydelse eller et nyt produkt forudgaaende skal droeftes med forbrugerorganisationerne for at undgaa, at man senere stilles over for problemer opstaaet som foelge af forkert brug af visse produkter eller problemer med at tilpasse disse til markedet - hvilket eventuelt kunne faa konsekvenser for virksomheden og dens udvikling og dermed for beskaeftigelsen.

3.7. Vaekst, SMV, haandvaerksvirksomheder og liberale erhverv

3.7.1. SMV, haandvaerksvirksomhederne og de liberale erhverv er i stand til at skabe arbejdspladser. Og nogle af dem er parate til at goere det. Men de kraever aendringer paa visse omraader saasom en forenkling af de administrative procedurer, skattemaessige begunstigelser, stoette til finansiering af arbejdsmarkedsbidrag, stoette til uddannelse, stoette til ivaerksaettere, der ansaetter folk i deres virksomhed.

3.8. Vaekst, samhandel og import

3.8.1. Hvidbogen advarer med rette medlemsstaterne imod »enhver form for protektionisme med det angivelige formaal at forsvare beskaeftigelsen«. OESU er enig med Kommissionen i, at dette ville vaere en »politisk katastrofe«. OESU anmoder om, at man via information og kommunikation soerger for at komme ud til Unionens borgere, der har svaert ved at forstaa og acceptere den konkurrence, der kommer fra mere offensive lande.

3.8.2. Der henvises til OESU`s udtalelse (1) om »Tredje beretning fra Kommissionen til Raadet, Europa-Parlamentet og Det oekonomiske og sociale Udvalg om gennemfoerelsen af Faellesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlaeggende Arbejdsmarkedsmaessige og Sociale Rettigheder«, punkt 5.1.:

»OESU oensker at faa indfoert en »social klausul« inden for GATT (og Verdenshandelsorganisationen) under henvisning til etablerede ILO-normer vedroerende:

- forbud mod tvangsarbejde (konvention nr. 29 og 105),

- foreningsfrihed og ret til kollektive forhandlinger (konvention nr. 87 og 98),

- minimumsalder for arbejde og afskaffelse af boernearbejde (konvention nr. 138),

- lige muligheder for og ligebehandling af maend og kvinder (konvention nr. 100 og 111).«

3.9. Hvidbogens maal: 15 millioner nye arbejdspladser inden udgangen af aarhundredet

3.9.1. Kommissionen argumenterer for dette maal saaledes: »Skal arbejdsloeshedstendensen i vores samfund vendes, skulle Den Europaeiske Union gerne kunne oprette 15 millioner arbejdspladser inden aarhundredets udgang«. At Kommissionen udtrykker sig i oenskeform om antallet af arbejdspladser er tegn paa forsigtighed. Kommissionen skal ganske vist tilskynde til og lette oprettelsen af nye arbejdspladser, men den kan ikke traeffe de konkrete beslutninger om oprettelse af nye arbejdspladser. Ganske vist er hjaelp og stoetteordninger til jobskabelse noedvendige. Men en arbejdsgiver ansaetter kun folk, hvis han kan garantere dem en loen, hvilket ogsaa indebaerer social sikring. Der skal ogsaa vaere arbejde at udfoere samt kunder til at aftage produktionen.

3.9.2. Paa den baggrund har OESU to bemaerkninger til de maal, Kommissionen oensker at naa:

- Kommissionen boer goere rede for de foretagne beregninger og paavise deres paalidelighed,

- det er frem for alt noedvendigt at bremse nedlaeggelsen af arbejdspladser, idet sagen jo netop drejer sig om at skabe 15 millioner job netto.

4. Arbejdskraftomkostninger

Hvidbogen angiver rigtigt nok, at en af hindringerne for oprettelsen af arbejdspladser er de byrder, der knytter sig til de indirekte loenomkostninger.

4.1. Diskussionen om »arbejdskraftomkostningerne« udloeser noedvendigvis nogle grundlaeggende overvejelser vedroerende:

- omkostningerne til sociale sikringsordninger og mere generelt alle loenrelaterede byrder,

- maader at finansiere den sociale sikring paa.

4.2. OESU bekraefter noedvendigheden af at fastholde de etiske principper, ud fra hvilke den arbejds- og sundhedsmaessige sikring af loenmodtagerne og deres familie og af pensionister er grundlagt, idet dette vil bevare den retfaerdighed og solidaritet, som vores europaeiske samfundskultur bygger paa.

4.2.1. De aktuelle vaekstrater samt den demografiske struktur i de fleste af EU`s medlemsstater udgoer muligvis en risiko for at skabe et meget stort skel mellem dem, der har fast arbejde og udsigt til en tilsvarende pension, og dem, der er udstoedt af arbejdsmarkedet med de konsekvenser, denne udstoedelse har umiddelbart og paa sigt (social sikring, pensionsordning). Det er alt i alt en situation, der ud fra et etisk synspunkt foruroliger os.

4.3. Socialsektionen har en initiativudtalelse under udarbejdelse om »Finansieringen af social sikring« (1), hvis konklusioner man selvsagt ikke kan foregribe.

OESU vil imidlertid forudskikke den bemaerkning, at der - i lyset af de forskellige risici, der skal daekkes - maa vaere en vis logik mellem ydelserne og selve finansieringen af den sociale sikring.

4.4. OESU advarer om, at en saenkning af de loenrelaterede sociale bidrag kan foere til en forringelse af den sociale beskyttelse - ikke mindst for de lavest loennede. Der er ingen holdepunkter for at antage, at saadanne tiltag vil blive modsvaret af jobskabelse.

5. Generel nedsaettelse af arbejdstiden

5.1. Kommissionen finder det urealistisk at nedsaette arbejdstiden generelt og begrunder sit synspunkt ved at paapege, at »Foelgen heraf ville blive et produktionsfald, fordi det er vanskeligt at finde en passende balance mellem efterspoergslen efter kvalificeret personale, optimal anvendelse af anlaeggene og udbuddet af arbejdskraft«. OESU bestrider ikke, at udbuddet af arbejdskraft i visse tilfaelde ikke svarer til efterspoergslen, men paapeger, at mange velkvalificerede arbejdsloese kunne besaette de ledige stillinger.

5.1.1. OESU finder det forkert saa kategorisk at afvise muligheden af en nedsaettelse af arbejdstiden. Arbejdstidsnedsaettelse kan indgaa som ét af midlerne til at bekaempe arbejdsloesheden - forudsat det ikke forringer konkurrenceevnen og dermed medfoerer negative virkninger for beskaeftigelsen paa laengere sigt.

5.2. OESU mener paa baggrund af erfaringerne, at der boer saettes ind med saerlige virksomheds- eller brancheorienterede foranstaltninger for at hindre nedlaeggelsen af arbejdspladser.

5.2.1. Der er en raekke eksempler - blandt andet fra Volkswagen i Tyskland for nylig, meu ogsaa fra andre lande - paa, at forhandling med arbejdsmarkedets parter om at undgaa nedlaeggelse af arbejdspladser kan give positive resultater baseret paa konsensus.

5.2.2. Dette kan kun opnaas, hvis arbejdsmarkedets parter undersoeger og forhandler om alle loesningsmuligheder forinden. Noedvendigheden af forhandling mellem arbejdsmarkedets parter understreges i hvidbogen og bekraeftes af Det Europaeiske Raads moede i Bruxelles den 10. og 11. december 1993:

»En forudsaetning for, at handlingsplanen kan lykkes, er, at alle bakker op om den for at sikre den sociale samhoerighed; dette vil blive fremmet gennem en dialog paa alle relevante niveauer om maalene og de midler, der skal bringes i anvendelse. I den forbindelse opfordrer Det Europaeiske Raad Kommissionen til fortsat at virke som initiativtager i den sociale dialog og til fuldt ud at udnytte de nye muligheder, der ligger i unionstraktaten, med forbe-hold af den hertil knyttede protokol, og arbejdsmarkedets parter til at reagere konstruktivt paa opfordringen.«

OESU stoetter denne holdning.

5.3. OESU gaar derfor staerkt ind for, at arbejdsmarkedets parter fortsat soeger loesninger i form af arbejdstidsomlaegning, som frembyder muligheder for, at arbejdspladser kan bevares eller oprettes. Der taenkes f.eks. paa foranstaltninger, der aabner mulighed for forskellige former for »selvvalgt arbejdstid«, som har den fordel, at erhvervsaktivitet, foraeldrefunktion, uddannelse og kulturelle aktiviteter o.l. kan forenes med bevarelsen eller oprettelsen af arbejdspladser.

5.3.1. Disse foranstaltninger, der er baseret paa frivillighed og derfor paa ansvarlige og realistiske valg, beskytter og styrker beskaeftigelsen, men bidrager ogsaa til at forbedre arbejdstagernes livskvalitet, samtidig med at produktionsmaengden som helhed fastholdes paa gensidigt accepterede betingelser.

5.3.2. OESU slaar staerkt til lyd for Kommissionens forslag om oprettelse af en »socialpagt«, som gennem oekonomisk optimering skal naa frem til en reel balance mellem arbejdsindkomst, arbejdets tilrettelaeggelse og bevarelse af beskaeftigelsen.

6. Arbejdets fleksibilitet

6.1. Kommissionen argumenterer for fleksibilitet paa arbejdsmarkedet. Den foreslaar bl.a.:

- smidiggoerelse af lovgivningen om afskedigelse af arbejdstagere med tidsubestemte arbejdskontrakter, »hvilket vil bidrage til at begraense antallet af loese ansaettelsesforhold«, samt

- »bekaempelse af sort arbejde gennem nedskaering af visse arbejdsloeshedsydelser og reduktion af den direkte beskatning af de laveste loenninger«.

6.2. OESU staar bag Kommissionen, naar den f.eks. forsigtigt bemaerker, at der er en graense for, hvor meget man kan nedskaere arbejdsloeshedsydelserne, »hvis man skal undgaa, at dette foerer til fattigdom«.

6.3. OESU kraever, at bevarelsen af de grundlaeggende sociale principper sikres. Omgaas disse, fjerner man sig fra de europaeiske samfundsmodeller og skader samfundsdialogen, der er en noedvendighed.

7. Udvikling af serviceordninger for borgerne, beskyttelse af livskvaliteten og miljoeet

7.1. Der vil i fremtiden blive skabt nye arbejdspladser for at opfylde behov, som ikke tilfredsstilles i dag, skoent de er store socialt set. Disse job kraever ikke naevnevaerdige investeringer og ikke er udsat for international konkurrence. OESU tilslutter sig Kommissionens analyse.

7.1.1. Visse funktioner, som der oekonomisk, socialt og kulturelt er et reelt behov for, varetages ikke, eller ikke mere. Det gaelder f.eks. hjaelp til kunder eller brugere inden for visse handelssektorer, offentlige myndigheder og tjenesteydelser, eller det kan vaere boernepasning, daglig ledsagelse af boern mellem hjem og skole, hjaelp med personlig hygiejne og socialt samvaer til handicappede og aeldre, hjaelp til jobsoegende og indvandrere, beskyttelse af miljoeet og naturvaerdierne samt mere generel forbedring af livskvaliteten paa omraader som information, kultur, sundhed, sikkerhed, sport, fritid o.l.

7.2. OESU mener, at disse behov skal tages alvorligt, ikke bare i teorien, men i praksis, dvs. at befolkningen og specialiserede organer og organisationer skal spoerges.

7.3. Disse tjenesteydelser skal fremstaa som rigtige jobs. Det er de ogsaa, hvis de, der udfoerer dem, opfatter dem saaledes ud fra en konkret konstatering af, at de varetager en nyttig, effektiv og respekteret funktion.

7.4. Finansieringen af disse job er naturligvis et problem, der melder sig. Hvor det er muligt, og alt efter disse jobs art og maalgrupper, boer brugerne deltage i finansieringen, ligesom det offentlige (kommuner, sociale kasser) boer yde tilskud.

8. En aktiv beskaeftigelsespolitik

8.1. Kommissionen konstaterer, at »ca. to tredjedele af udgifterne til de arbejdsloese gaar til dagpenge og resten til aktiveringsforanstaltninger«.

8.1.1. Udgifterne til stoetteforanstaltninger er knyttet til antallet af arbejdsloese og arbejdsloeshedens varighed. Det er ofte meget vanskeligt at nedskaere stoettebeloebet eller at forstaerke effekten af de aendringer, der allerede er foretaget paa forskellige omraader. Det er til gengaeld oenskeligt at give de arbejdsloese en social ramme og investere i deres uddannelse og genindtraeden paa arbejdsmarkedet. Saadanne foranstaltninger har en noedvendig og gunstig menneskelig og social virkning og nedbringer samtidig de samlede udgifter til ydelser og bistand. De er derfor et eksempel paa positiv udnyttelse af offentlige og sociale midler.

8.1.2. OESU bakker Kommissionen op i oensket om, at »de arbejdsloese deltager i den sociale dialog, fordi det fremmer deres genindtraeden paa arbejdsmarkedet og giver dem ansvaret for deres eget liv«. Fagforeningerne har her deres del af rollen.

8.2. OESU er ogsaa enig i, at arbejdsformidlingerne skal stoettes i at goere mere end blot forvalte arbejdsloesheden, de skal paatage sig vigtige opgaver som »information, raadgivning, formidling og opfoelgning«.

8.3. Kommissionen opfordrer til, at der goeres mere for de langtidsledige, »en vanskelig, men dog ikke umulig opgave«. Den opfordrer flere til at goere som de medlemsstater, der har taget initiativ til at skabe job for de langtidsledige i samarbejde med lokale myndigheder, erhvervs- og fagorganisationer og foreninger. Erfaringerne med disse tiltag boer videreformidles.

8.3.1. OESU stoetter denne opfordring. Det understreger alvoren i problemerne omkring hyppige arbejdsloeshedsperioder, der typisk rammer unge uden uddannelse. Der boer ivaerksaettes saerlige programmer for denne gruppe med paedagogisk og social bistand.

9. Uddannelse

9.1. Almen uddannelse, erhvervsuddannelse og videreuddannelse er fundamentale behov. Al uddannelse boer have to formaal: at kvalificere umiddelbart eller hurtigt til et arbejde og i sidste instans forberede vedkommende paa den teknologiske udvikling.

9.2. Kommissionen anbefaler, at »Alle, der forlader skolen foer 18 aar uden et erhvervsuddannelsesbevis, boer garanteres en »foerste chance«». OESU har tidligere stillet samme forslag. Hvis »chancen« skal give resultater, skal der forinden anlaegges en intellektuel og psykologisk vurdering, og det kraever undervisere og andre, der er forberedt paa opgaven.

9.3. OESU kan bekraefte, at praktisk orienterede erhvervsuddannelser og laerlingeuddannelser er en god adgangsbillet til beskaeftigelse, forudsat at de er paedagogisk tilrettelagt og har et kompetencegivende sigte, og praktikken paa arbejdspladsen goer overgangen til arbejdslivet lettere.

9.3.1. Laerlingeuddannelserne boer hverken af de unge eller af deres foraeldre betragtes som sidste udvej efter et skoleforloeb praeget af nederlag. Resultaterne i visse medlemslande beviser vaerdien af denne form for erhvervsuddannelse, naar den er vel tilrettelagt og ikke fraviger princippet om umiddelbar nytte og et erhvervsmaessigt fremtidsperspektiv.

9.4. OESU har tidligere paapeget, at manuelt arbejde boer rehabiliteres. Det kan blive en realitet, hvis man samtidig overvejer, hvorledes alle faar adgang til kulturen og del i dens vaerdier og tilbud, saaledes at de manuelt arbejdende ikke foeler, at de tilhoerer en samfundsgruppe paa et lavere kulturelt og socialt niveau.

9.5. Skole- og erhvervsvejledningen maa opprioriteres. Den er en vigtig forudsaetning for et vellykket skoleforloeb.

9.5.1. »Fejltagelser« skal betragtes som en grundlaeggende ret og boer ikke systematisk fremstilles som et nederlag for de unge og derigennem for deres foraeldre.

9.6. Det understreges i hvidbogen, at undervisningen og underviserne skal integreres i dagliglivet. Forholdet mellem skole, foraeldre og arbejdsliv skal derfor prioriteres. Den tid, underviserne bruger paa at tale med foraeldrene og tage kontakt med arbejdslivet, boer saaledes vaere en del af deres arbejde og loennes derefter.

10. Det saerlige kvindearbejdsloeshedsproblem

10.1. Dette problem skal have saerlig bevaagenhed. Maend og kvinders lige ret til beskaeftigelse boer virkeliggoeres. Det er langtfra tilfaeldet endnu. Det viser ledighedsstatistikken.

10.1.1. Maend og kvinder boer loennes ens for samme arbejde, ansvar og kvalifikationer.

10.1.2. Selv om vi vaegrer os ved at indroemme det, lever vi stadig i en verden, der er skabt og organiseret af og for maend, paa trods af de forbedringer, kvinderne har tilkaempet sig gennem aarene.

10.2. De ordninger, der skal goere det lettere for foraeldre at varetage deres rolle og ansvar for pasning og opdragelse af deres boern, skal dels vaere til gavn for barnet, dels give foraeldrene en reel valgmulighed. Retten til en erhvervsaktivitet skal under alle omstaendigheder respekteres, ikke mindst for kvindelige familieforsoergere. Der boer vaere foranstaltninger, som goer det muligt for kvinder, der afbryder deres erhvervsaktivitet for at opdrage deres boern, dels at vende tilbage til deres arbejde, dels at vedligeholde deres erhvervskvalifikationer gennem kurser under orloven.

10.3. Vi maa passe paa, at nye foranstaltninger til bekaempelse af kvinders arbejdsloeshed ikke i virkeligheden gaar imod kvindernes interesser, fordi de laegger reelle eller imaginaere kvindelige egenskaber til grund. Kun en reel gennemfoerelse af lige rettigheder kan skabe balance mellem koennene.

11. Forskelle mellem EU-borgere og statsborgere fra tredjelande

11.1. Det kan hverken ignoreres eller forties, at EU-borgere og tredjelandeborgere er forskelligt stillet i beskaeftigelsesmaessig henseende.

11.2. De individuelle rettigheder skal respekteres, og der skal traeffes forholdsregler for at undgaa, at situationer praeget af udstoedelse, ghettodannelse og fremmedfjendtlige holdninger udvikler sig eller forvaerres. Lovgivning er én ting - personlige holdninger og den offentlige mening noget andet ... Det viser den seneste debat om unionsborgerskabet med al oenskelig tydelighed.

11.3. Indvandrere skal have adgang til uddannelse i sprog og erhvervsteknologier og samtidig have mulighed for at bevare deres egen kultur.

12. Afsluttende bemaerkninger

12.1. Retten til et arbejde, til grunduddannelse, videreuddannelse, kultur, social beskyttelse, sundhedsydelser osv. er alle vaesentlige rettigheder, som det enkelte menneske har del i, fordi de er knyttet til respekten for menneskets vaerdighed.

12.2. Med sit meget hoeje niveau gennem adskillige aar foerer arbejdsloesheden til stor ulighed og uretfaerdighed, som rammer personer og familier og medfoerer marginalisering og udstoedelse. Over 50 millioner personer i Den Europaeiske Union - mere end én ud af syv - lever saaledes i stor fattigdom.

12.3. Ledighedsperiodernes laengde og antallet af personer, som rammes - navnlig unge - har gjort arbejdsloesheden til det alvorligste aktuelle og langsigtede samfundsproblem, baade for de arbejdsloese og deres familier og for vore samfund og kulturer.

12.4. Udover lovgivningsmaessige, administrative og tekniske bestemmelser, som maa aendres, fordi de har vist deres begraensninger og ineffektivitet, og nye paakraevede tiltag, er det noedvendigt at koncentrere alle bestraebelser om bekaempelsen af arbejdsloesheden - uden unoedig toeven og uden forfordeling.

12.5. Der tilkommer derfor arbejdsmarkedet en central rolle: social dialog og forhandling er noeglen til retfaerdige, realistiske og effektive loesninger.

12.6. Det er fundamentalt vigtigt, at de politiske beslutningstagere udviser mod, og her skal man vide, at det politiske mod, borgerne kan opvise, ofte smitter af paa politikerne.

Bryssel, den 1. juni 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det OEkonomiske og sociale Udvalg

(1) Dok. OESU 421/88 fin af 15. 3. 1989.

(2) Moede i Bruxelles - december 1993.

(3) Dok. KOM(93) 668 endelig udg. - udtalelse fra OESU`s Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspoergsmaal, dok. OESU 429/94 fin af 19. 5. 1994.

(4) Dok. OESU 466/94 fin.