A4-0250/97

Beslutning om behovet for en europaeisk kampagne til bekaempelse af accepten af vold mod kvinder

Europa-Parlamentet,

- der henviser til forslag til beslutning af David Martin om behovet for ivaerksaettelse af en EU-daekkende kampagne for en total afvisning af vold mod kvinder (B4-0047/94),

- der henviser til FN's konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder fra 1979 (CEDAW), og FN's erklaering om afskaffelse af vold mod kvinder fra 1993,

- der henviser til rapporten fra FN's konference om menneskerettigheder i Wien i 1993 og handlingsplanen fra FN's kvindekonference i 1995,

- der henviser til erklaeringerne og resolutionerne fra Europaraadets tredje europaeiske ministerkonference om ligestilling af maend og kvinder og dets henstillinger om vold i familien fra 1985 og 1990,

- der henviser til de fremragende rapporter fra FN's saerlige ordfoerer om vold mod kvinder, fru Coomaraswamy,

- der henviser til Faellesskabets fjerde handlingsprogram om lige muligheder for maend og kvinder (1996-2000) (KOM(95)0381),

- der henviser til sin beslutning af 11. juni 1986 om vold mod kvinder ((EFT C 176 af 14.07.1986, s. 73.)),

- der henviser til sin beslutning af 17. december 1993 om pornografi ((EFT C 20 af 24.01.1994, s. 546.)),

- der henviser til sin beslutning af 6. maj 1994 om kraenkelser af kvinders frihedsrettigheder og andre grundlaeggende rettigheder ((EFT C 205 af 25.07.1994, s. 489.)),

- der henviser til sin beslutning af 18. januar 1996 om menneskehandel ((EFT C 32 af 05.02.1996, s. 88.)),

- der henviser til forretningsordenens artikel 148,

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Kvinders Rettigheder (A4- 0250/97),

A. der henviser til, at ifoelge artikel 1, 3 og 5, i verdenserklaeringen om menneskerettighederne er enhver form for vold mod kvinder, som kan fortolkes som en trussel mod liv, frihed eller personlig sikkerhed, eller som betegnes som tortur eller grusom, umenneskelig eller nedvaerdigende behandling, en overtraedelse af verdenserklaeringen, og at medlemsstater, der ikke foerer en politik, der forhindrer og kriminaliserer vold mod kvinder, foelgelig ikke overholder deres internationale forpligtelser i henhold til verdenserklaeringen,

B. der henviser til, at vold mod kvinder i FN's handlingsplan fra kvindekonferencen i Beijing defineres som enhver form for koensbaseret vold, som paafoerer eller kan paafoere kvinder fysiske, seksuelle eller psykiske skader eller lidelser, herunder trussel om saadanne handlinger, tvang eller summariske frihedsberoevelser,

C. der henviser til, at vold begaaet af maend mod unge piger og kvinder i familien, paa arbejdspladsen eller i samfundet bl.a. omfatter mishandling, korporlig afstraffelse, lemlaestelse af koensdelene, incest, sexchikane, sexmisbrug, handel med kvinder og voldtaegt,

D. der henviser til, at vold mod kvinder er en kraenkelse af offerets ret til liv, sikkerhed, frihed, vaerdighed og fysisk og psykisk integritet og dermed en hindring for udviklingen af et demokratisk samfund,

E. der henviser til, at vold mod kvinder generelt utvivlsomt skyldes de ulige magtforhold mellem koennene paa det sociale, oekonomiske, religioese og politiske omraade til trods for, at ligestillingsprincippet indgaar i baade den nationale og internationale lovgivning,

F. der henviser til, at ifoelge FN's statistikker er stoersteparten af de personer, der udsaettes for kraenkelse af deres personlige rettigheder, kvinder og boern,

G. der er klar over, at vold mod kvinder i Unionen hovedsageligt og vedvarende foregaar i hjemmet, og at der ikke eller kun i utilstraekkelig grad findes retslige instrumenter paa nationalt plan, som kvinder kan ty til i deres forsvar mod voldelige maend,

H. der henviser til, at alle former for koensbaseret vold, som falder ind under CEDAW-definitionen, boer betragtes som kriminelle handlinger,

I. der henviser til, at alle kontraherende parter i konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder ogsaa specifikt er forpligtede til at gribe ind mod privatpersoner, virksomheder og organisationer, som udoever vold mod kvinder,

J. der henviser til, at stoerstedelen af alle tilfaelde af mishandlinger ikke rapporteres til politiet, hovedsagelig fordi der ikke findes nogen egentlige retlige, sociale og oekonomiske instrumenter, der beskytter ofrene, med det resultat, at vold mod kvinder stort set er en skjult forbrydelse,

K. der henviser til, at der i de fleste medlemsstater ikke findes sammenlignelige statistikker og forskning vedroerende vold mod kvinder i og uden for familien, resultaterne af de forskellige former for antivoldspolitik og de oekonomiske og sociale omkostninger, der er forbundet hermed,

L. der henviser til, at de statistikker, der findes, viser, at volden er endemisk i vore samfund, og at kvinder dagligt udsaettes herfor,

M. der henviser til, at de maend, som udsaetter kvinder for vold, kommer fra forskellige aldersgrupper, miljoeer, kulturer og sociale lag,

N. der henviser til, at maends vold mod kvinder stadigvaek er omgivet af myter, f.eks. at vold i hjemmet er et privat anliggende, eller at kvinder selv er skyld i, at maend optraeder voldeligt over for dem,

O. der henviser til, at der ikke er foretaget tilbundsgaaende undersoegelser af de sociale omkostninger ved og konsekvenser af maends vold mod kvinder, det gaelder isaer udgifterne til boliger, social bistand, sundhedspleje, politibeskyttelse, domstolsbehandling og forsikringer,

P. der henviser til, at den seksuelle vold mod kvinder har baade fysiske og psykiske foelger, som er yderst skadelige for kvinderne, og at der boer etableres hensigtsmaessige hjaelpefaciliteter,

Q. der henviser til, at det af en undersoegelse foretaget for nylig paa initiativ af de hollandske myndigheder fremgaar, at de samlede aarlige »udgifter« som foelge af vold mod kvinder alene i Nederlandene kan anslaas til over 145 mio ecu,

R. der henviser til, at medlemsstaternes besvarelser viser, at den vigtigste udvikling med hensyn til maends vold mod kvinder i de seneste ti aar inden for lovgivningen isaer er, at de fleste medlemsstater har indfoert bestemmelser om og forbudt seksuel vold i aegteskabet,

S. der henviser til, at der blandt dem, der arbejder med voldsramte kvinder, f.eks. politiet, socialarbejdere, jurister, lovgivere og andre offentligt ansatte og organer, stadig er et ringe kendskab til disse kvinders saerlige behov,

T. der henviser til, at personer, der konstant udsaettes for vold, havner i en tilstand af underkastelse og handlingslammelse,

U. der mener, at der boer goeres en indsats for at fremme forskningen vedroerende pornografiens og prostitutionens betydning for maends vold mod kvinder,

V. der finder, at lemlaestelser af koensdelene ikke boer tolereres og er kriminelle handlinger,

W. der henviser til, at voldtaegt anvendes som et middel i aktiv krigsfoerelse og i statutten for FN's Saerlige Domstol for Krigsforbrydelser i Det Tidligere Jugoslavien betegnes som en forbrydelse mod menneskeheden,

X. der henviser til, at alkohol ofte er en medvirkende faktor til voldshandlinger mod kvinder,

Y. der henviser til, at vold mod kvinder i hjemmet og samfundet baade direkte og indirekte paavirker boern og ofte skaber en cyklus af vold og misbrug, som viderefoeres gennem generationer,

Z. der henviser til, at vold mod kvinder har varige negative foelger for boerns foelelsesmaessige og mentale sundhedstilstand,

1. opfordrer Kommissionen og FN's medlemsstater til at arbejde for at goere Beijing-erklaeringen til en konvention, der er bindende for alle kontraherende parter;

2. mener, at koensbaseret vold ikke kun afspejler de ulige magtforhold mellem koennene i vort samfund, men ogsaa er en vaesentlig hindring for gennemfoerelsen af ligestillingen mellem kvinder og maend;

3. understreger, at det er vigtigt at fjerne hemmelighedskraemmeriet omkring vold i samfundet og navnlig tabuet omkring debatten om vold i familien; understreger, at eventuelle droeftelser af vold mod kvinder maa foeres ud fra kvindernes perspektiver og skal sigte mod at forbedre kvinders magtstilling;

4. opfordrer alle medlemsstater, som ikke allerede har gjort vold mod kvinder til en kriminel handling i henhold til CEDAW-definitionen, til at goere det og foere en politik, som opfylder alle forpligtelserne i konventionen;

5. opfordrer medlemsstaterne til at gennemfoere en saerlovgivning uden for den egentlige straffelov for at beskytte ofrene for koensbaseret vold, f.eks. ved inden for familieretten at gennemfoere forenklede skilsmisseprocedurer, aendre bestemmelserne om foraeldremyndigheden over boernene og fastsaette finansiel kompensation samt indfoere saerlove mod personforfoelgelse;

6. anmoder Kommissionen om at gennemfoere en sammenlignende undersoegelse af de nationale og private socialsikringsordninger og eventuelle forsikringer i medlemsstaterne, hvor der ikke ydes ofre for koensbaseret vold fuldstaendig eller delvis beskyttelse;

7. opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til i deres politik at vaere saerlig opmaerksomme paa situationen for indvandrerkvinder, der udsaettes for koensbaseret vold;

8. understreger betydningen af uddannelse for alle, som arbejder med voldsramte kvinder, hvad enten det drejer sig om politiet, retsvaesenet, sundhedsvaesenet eller bolig- og socialvaesenet; mener, at en saadan uddannelse skal vaere obligatorisk for dommere, som doemmer sager om koensbaseret vold;

9. er foruroliget over, at forbindelsen mellem vold i hjemmet og beskyttelsen af boern ofte negligeres, og at mange kvinder derfor udsaettes for vedvarende vold, fordi retten via retskendelser muliggoer kontakt mellem en voldelig partner eller ekspartner og hans boern; paapeger, at foranstaltninger for at beskytte boern i saadanne tilfaelde ogsaa boer beskytte den ikke-voldelige foraeldrepart;

10. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at undersoege sammenhaengen mellem vold mod kvinder og vold mod boern og den voldscyklus igennem generationer, som kan blive resultatet heraf;

11. er foruroliget over, at retsprocedurerne i mange medlemsstater ofte afholder kvinder fra at anlaegge sag mod deres mishandlere; opfordrer medlemsstaterne til at revidere forvaltningen af retsprocedurerne og fjerne hindringerne for, at kvinder kan faa retsbeskyttelse;

12. understreger, at mens sexchikane paa arbejdspladsen meget ofte indebaerer overordnedes magtmisbrug, saa udsaettes kvinder ogsaa ofte for sexchikane fra kolleger og kunder, og er mere saarbare over for chikane, naar de befinder sig i usikre beskaeftigelsesforhold eller arbejdsforhold, som medfoerer arbejde uden for arbejdspladsen;

13. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at tage initiativ til et program for skoler med det formaal at oege kendskabet blandt piger og drenge til virkningerne af koensbaseret vold og udvikle forskellige samarbejdsformer til loesning af konflikter for at modvirke holdninger og adfaerd, som bl.a betragter kvindens krop som en vare, og som uundgaaeligt affoeder vold;

14. opfordrer medlemsstaterne til at intensivere deres indsats mod organisationer og personer, der er involveret i handelen med kvinder, som ofte foerer til tvungen prostitution, udarbejde saerlige programmer og indfoere saerlige foranstaltninger for at stoette personer, der udsaettes for tvungen seksuel udnyttelse;

15. gaar ind for, at de programmer, som Kommissionen planlaegger for at bekaempe handelen med kvinder med henblik paa seksuel udnyttelse samt vold mod kvinder, ikke begraenses til information om og beskyttelse mod prostitution, men ogsaa omfatter stoette til initiativer til genindpasning af ofrene;

16. opfordrer medlemsstaterne til at erkende, at personer, der udoever vold og tvang i forbindelse med prostitution og pornografi, boer retsforfoelges, og opfordrer dem til at ivaerksaette opsoegende socialt arbejde for at hjaelpe og stoette kvinder ud af saadanne situationer;

17. opfordrer medlemsstaterne til at bestraebe sig paa at naa frem til en effektiv strategi mod boerneporno, og isaer adgangen hertil via Internettet;

18. glaeder sig over de initiativer, der er taget i visse medlemsstater, for ud over effektive sanktionsmuligheder at udvikle programmer for voldsudoeverne, som faar maend til at tage ansvaret for deres handlinger, og opfordrer alle medlemsstater til at goere en stoerre indsats for at faa vedtaget saadanne initiativer;

19. opfordrer Det Europaeiske Faellesskab og medlemsstaterne til omgaaende at undersoege, hvilken rolle alkoholmisbrug spiller i forbindelse med vold mod kvinder;

20. opfordrer medlemsstaterne til omgaaende og aktivt at stoette og finansiere uafhaengige tjenester for voldsramte, herunder tilflugtssteder og centre, og oprette organer, der samordner samarbejdet mellem forskellige organer med det formaal at hjaelpe kvinder og uforsoergede boern med at opbygge en ny tilvaerelse;

21. understreger betydningen af paalidelige doegnaabne telefoniske hjaelpetjenester, som er gratis eller som koster det samme som en lokal samtale, som en foerste informationskilde og stoette for kvinder, som angiveligt er eller har vaeret udsat for vold;

22. opfordrer medlemsstaterne til at oprette en faelles base for indsamling af statistiske oplysninger om vold mod kvinder med oplysninger om kvinden, gerningsmaendene, overgrebets art, hvor det fandt sted, hvad kvinden gjorde bagefter, myndighedernes indsats og resultaterne heraf;

23. erkender imidlertid, at saadanne statistikker aldrig vil afspejle det virkelige voldsniveau, da mange voldstilfaelde, herunder psykisk vold, trusler og intimidering slet ikke registreres;

24. opfordrer medlemsstaterne til, at det i de alvorligste tilfaelde, hvor ofrene er ude af stand til at tage affaere, overdrages til kvindeorganisationer eller passende organer at foere sag paa ofrenes vegne;

25. finder, at der systematisk boer ske en registrering af alle tilfaelde af vold mod kvinder, uanset om disse foerst indberettes til politiet, sundheds- og socialvaesenet, tilflugtssteder, hjaelpetjenester eller kvindeorganisationerne, og opfordrer medlemsstaterne til paa basis af de indsamlede statistikker og oplysninger at udarbejde en aarlig rapport om udviklingen med hensyn til vold mod kvinder;

26. understreger betydningen af en samordnet fremgangsmaade for paa nationalt plan at tackle problemer med vold mod kvinder og glaeder sig derfor over visse medlemsstaters indfoerelse af en strategi, der involverer forskellige myndigheder, og som skal forhindre vold og beskaeftige sig med foelgerne heraf;

27. henstiller staerkt, at lokale initiativer skal vaere baseret paa en strategi, som involverer flere myndigheder, som f.eks. politiet, de lokale myndigheder og organer saavel som kvindeorganisationer og ngo'er;

28. understreger den uvurderlige rolle, som de ikke-statslige organisationer spiller i bekaempelsen af vold mod kvinder, og opfordrer derfor medlemsstaterne til aktivt at stoette udviklingen af disse samt skabe de noedvendige finansielle rammer herfor;

29. oensker, at der i det femte forskningsrammeprogram afsaettes midler til undersoegelse af omkostningerne ved maends vold mod kvinder baade med hensyn til sundhedspleje, bolig, socialvaesen, retsvaesen, forsoemmelser paa arbejdspladsen og noedvendige foranstaltninger for at stoette boern, der ifoelge undersoegelserne ofte er vidner til og paavirkes skadeligt af saadanne voldshandlinger;

30. opfordrer indtraengende Raadet (retlige og indre anliggender) til at fastsaette bestemmelser for indvandring og asylanmodninger, der giver garanti for:

- at kvinder, der trues eller forfoelges paa grund af deres koen, kan faa adgang til Den Europaeiske Union under hensyntagen til henstillingerne fra FN's Hoejkommissariat for Flygtninge;

- at kvinder fra tredjelande ikke udvises i tilfaelde af skilsmisse fra en voldelig aegtefaelle, medmindre der er andre grunde til at foretage udvisning;

31. opfordrer Kommissionen til i samarbejde med medlemsstaterne at undersoege mulighederne for, at der kan bevilges et andet statsborgerskab til kvinder, som har faaet en ny identitet paa grund af en mands forfoelgelse;

32. opfordrer Raadet til at inkorporere og stille krav om overholdelse af kvinders rettigheder i EU's aftaler med tredjelande;

33. anmoder om, at 1999 goeres til det europaeiske aar mod vold mod kvinder;

34. opfordrer Kommissionen til at undersoege resultaterne af gennemfoerte kampagner i medlemsstaterne med henblik paa at udpege og udvaelge de bedste elementer heri til gennemfoerelse af en EU-kampagne i det foreslaaede europaeiske aar mod vold mod kvinder;

35. opfordrer Kommissionen til at stille forslag om, at der opfoeres en saerlig post paa budgettet til det europaeiske aar mod vold mod kvinder og en EU- kampagne for at sikre, at der er tilstraekkelige midler til at foere en synlig kampagne, som involverer medlemsstaternes regeringer, organer, kvindeorganisationer og andre ngo'er;

36. understreger, at en saadan EU-kampagne boer vaere baseret paa de bedste elementer fra tidligere kampagner, at kvindeorganisationerne boer inddrages i udformningen heraf, og at der skal vaere en vis fleksibilitet for at give mulighed for lokale, regionale og nationale variationer af det centrale emne;

37. oensker, at kampagnen skal foeres i et klart positivt billedsprog og formidle et billede af kvinder, som har overvundet volden, frem for at skildre dem som ofre;

38. oensker, at kampagnen skal fremme forsvar for kvinder, der har vaeret udsat for vold, og forebyggelse af vold og behandling af voldsmaendene, og at den via en omfattende omtale i offentligheden skal goere det klart, at vold mod kvinder angaar alle Unionens borgere, navnlig boern, der udsaettes for vold i hjemmet;

39. oensker, at formaalet med en saadan kampagne skal vaere at foraarsage en mentalitetsaendring i samfundet, saa vold mod kvinder ikke accepteres hverken individuelt, kollektivt eller institutionelt;

40. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og medlemsstaternes regeringer.