KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 302 endelig udg. 
Bruxelles, den 08.07.1994 
i-il 
„•* 
•t'J MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
TYSK ANMODNING OM TILLADELSE TIL I OVERENSSTEMMELSE MED 
ARTIKEL 27, STK. 1 OG 2, I SJETTE MOMSDIREKTIV 77/388/EØF 
AT INDFØRE EN SÆRLIG FORANSTALTNING, DER FRAVIGER 
BESTEMMELSERNE I DETTE DIREKTIV I FORBINDELSE MED 
DEN FORTJENSTMARGEN VED REJSEBUREAUERS TJENESTEYDELSER, 
DER VEDRØRER REJSER UDEN FOR FÆLLESSKABET 
h * — 
TYSK ANMODNING OM TILLADELSE TIL I OVERENSSTEMMELSE MED 
ARTIKEL 27, STK. 1 OG 2,1 SJETTE MOMSDIREKTIV 77/388/EØF 
AT INDFØRE EN SÆRLIG FORANSTALTNING, DER FRAVIGER 
BESTEMMELSERNE I DETTE DIREKTIV I FORBINDELSE MED 
DEN FORTJENSTMARGEN VED REJSEBUREAUERS TJENESTEYDELSER, 
DER VEDRØRER REJSER UDEN FOR FÆLLESSKABET 
1. INDLEDNING 
a) henhold til sjette momsdirektiv (77/388/EØF)1 skal medlemsstaterne anvende 
det fælles merværdiafgiftssystem. I henhold til direktivets artikel 27, stk. 1, kan 
Rådet give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, der 
fraviger bestemmelserne i dette direktiv, for at forenkle afgiftsopkrævningen 
eller for at undgå visse former for svig eller unddragelse. 
b) I brev af 22. marts 1994, som Kommissionens generalsekretariat modtog den 
18. april 1994, anmeldte Tysklands Faste Repræsentation en foranstaltning, som 
afgiftsfritager visse af de tjenesteydelser, som rejsebureauer præsterer i 
forbindelse med flyrejser til destinationer uden for EF og i forbindelse med 
krydstogter. 
c) I overensstemmelse med sjette momsdirektivs artikel 27, stk. 3, informerede 
Kommissionens generalsekretær i skrivelse af 10. maj 1994 de øvrige 
medlemsstater om den foranstaltning, som Tyskland ønskede at indføre. Ifølge 
artiklens stk. 4 kan Kommissionen eller en af medlemsstaterne anmode om, at 
sagen forelægges Rådet. 
2. BESKRIVELSE AF DEN PÅTÆNKTE FORANSTALTNING 
Hvis transaktioner gennemføres såvel inden for som uden for EF, skal i henhold til 
sjette momsdirektivs artikel 26, stk. 3, kun den del af rejsebureauets tjenesteydelse, 
som vedrører de transaktioner, der gennemføres uden for EF, anses som afgiftsfri. De 
tyske myndigheder hævder, at den opdeling, der nødvendiggøres i denne bestemmelse, 
er vanskelige at anvende i praksis, og at disse vanskeligheder i forbindelse med 
krydstogter er uforholdsmæssigt store i forhold til afgiftsbeløbet. 
Den tyske regering foreslår derfor, at rejsebureauers fortjenstmargen fritages for 
merværdiafgift i forbindelse med personbefordring med fly, hvor destinationen ligger 
uden for EF, og i forbindelse med krydstogter, hvor personer befordres såvel inden for 
som uden for EF. 
^FT nr. L 145 af 13.6.1977, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/5/EF (EFT nr. L 60 af 
3.3.1994, s. 16). 
Ved anvendelsen af disse ordninger betragtes returrejser som én enkelt transportydelse, 
hvor destinationen er udrejsedestinationen. 
Denne fritagelse af rejsebureauers tjenesteydelser i forbindelse med krydstogter vil 
eksempelvis gælde ved krydstogter, som begynder og slutter i en EF-havn, men 
derudover gennemføres uden for EF. De tyske myndigheder begrunder denne 
foranstaltning med, at kun en meget lille del af den samlede rejserute i gennemsnit 
falder inden for EF, og at omkostningerne ved at fastlægge, hvilken andel af ruten, der 
reelt ligger inden for EF, generelt set ikke står i et rimeligt forhold til afgiftsbeløbet. 
Hvis et rejsebureau anvender de forenklede regler, skal det anvende disse regler i 
forbindelse med alle de tjenesteydelser, det præsterer. Det kan dog til enhver tid gå 
over til at opdele sine tjenesteydelser efter de andele, der effektueres henholdsvis inden 
for og uden for EF, jf. artikel 26, stk. 3. 
3. KOMMISSIONENS OPFATTELSE 
Kommissionen mener, at den foranstaltning, som Tyskland foreslår, ikke udgør en 
særlig foranstaltning, men snarere en grundlæggende fravigelse af bestemmelserne i 
sjette direktivs artikel 26 og generelt en fravigelse af et af direktivets grundlæggende 
principper vedrørende beskatningsgrundlaget. 
I henhold til sjette direktivs artikel 26, stk. 3, skal der foretages en sondring mellem 
den del af rejsebureauets tjenesteydelser, der vedrører transaktioner, som gennemføres 
af andre afgiftspligtige personer inden for EF, og den del, der vedrører transaktioner, 
som gennemføres uden for EF. 
I sag nr. C-74/91 ved EF-Domstolen mellem Kommissionen for De Europæiske 
Fællesskaber og Forbundsrepublikken Tyskland anfægtede Kommissionen betemte 
bestemmelser i tysk lovgivning, idet disse muliggjorde en fritagelse af de af 
rejsebureauernes tjenesteydelser, som vedrørte transaktioner, der helt eller delvis 
gennemføres inden for EF, hvilket var i modstrid med sjette direktivs artikel 26, som 
udelukkende tillader fritagelse for alle eller en del af de tjenesteydelser, som vedrører 
transaktioner, der gennemføres uden for EF. 
EF-Domstolen, der gav Kommissionen medhold, fastslog i sin dom, at selv om der 
skulle forekomme reelle tekniske vanskeligheder ved en opdeling af et rejsebureaus 
tjenesteydelser i de dele, som vedrører transaktioner, der gennemføres inden for EF, 
og de dele, der gennemføres uden for EF, havde disse vanskeligheder hidtil ikke 
forhindret bestemmelsen i at blive omsat til national lovgivning i flere forskellige 
medlemsstater. Med hensyn til organiseringen af krydstogter ræsonnerede Domstolen, 
at selv hvis Tyskland af forenklingsgrunde ønskede at påberåbe sig vanskelighederne 
ved at foretage en opdeling i EF-interne andele og EF-eksterne andele, ville det være 
tilstrækkeligt at påpege, at disse vanskeligheder ikke var uoverstigelige. 
Ikke desto mindre bygger artikel 26, hvori der fastsættes særlige ordninger for 
rejsebureauer, på princippet om, at alle varer og tjenesteydelser, der forbruges inden 
for EF, skal være underlagt afgiftspligt. De organisatoriske ydelser, som rejsebureauer 
præsterer over for deres kunder, er tjenesteydelser, hvis forbrugssted er det sted, hvor 
rejsebureauet er etableret, og hvor sådanne organisatoriske ydelser er blevet præsteret. 
I artikel 26, stk. 3, afviges der fra dette princip, idet et rejsebureaus fortjenstmargen 
afgiftsfritages i forbindelse med transaktioner, der gennemføres uden for EF, Denne 
afvigelse blev indført for at ligestille rejsebureauer inden for og uden for EF med 
hensyn til rejser uden for EF. 
Ved anvendelse af artikel 26 vil man helt klart sikre en ensartet behandling af 
rejsebureauer, der er etableret i forskellige medlemsstater. Selv om det ser ud til, at der 
fortsat vil være en balance mellem antallet af de tilfælde, hvor den afgiftspligtige 
fortjenstmargen reduceres, og de tilfælde, hvor den øges, vil de foranstaltninger, de 
tyske myndigheder ønsker gennemført, i realiteten resultere i, at rejsebureauer, der er 
etableret i Tyskland, vil få en urimelig generel fordel. Det er en kendsgerning, at EF's 
andel af flyvninger til tredjelandsdestinationer generelt overstiger den EF-eksterne 
andel af flyvninger mellem to medlemsstater. Det ville være uønskeligt på grundlag af 
artikel 27 at tillade en afvigelse, der vil give én medlemsstat en konkurrencemæssig 
fordel i forhold til de andre. 
Med hensyn til krydstogter anmoder de tyske myndigheder om, at rejsebureauers 
fortjenstmargen afgiftsfritages i forbindelse med alle krydstogter, idet rejsen inden for 
EF - selv i forbindelse med krydstogter, hvor der anløbes EF-havne - i gennemsnit 
udgør mindre end 1% af den samlede rute. Denne påstand synes ikke sandsynlig, idet 
sejladsen i et eller flere medlemsstaters territorialfarvande let kan blive af 
længerevarende karakter, hvis flere EF-havne anløbes efter hinanden.Dertil kommer, at 
det, der normalt betegnes som "krydstogter", ofte omfatter forskellige andre typer 
tjenesteydelser end transport, som f.eks. måltider, underholdning og sightseeing, der 
kan have en betydelig værdi. 
Samtidig må Kommissionen konstatere, at man ved fuldt ud at fritage den del af 
rejsebureauets fortjenstmargen, der vedrører transaktioner, der gennemføres delvis 
inden for EF, ville indføre en fiskal behandling, der ville være mere fordelagtig i 
forbindelse med feriedestinationer i tredjelande end feriedestinationer i EF. 
Kommissionen anser ikke et sådant fiskalt incitament som ønskeligt. 
Direkte med hensyn til selve direktivets artikel 27 må Kommissionen konstatere, at 
fritagelsen vil få en negativ virkning på EF's egne momsindtægter. I henhold til 
artikel 27, stk. 1, må enhver fravigelse af bestemmelserne i direktivet ikke eller kun i 
ubetydelig grad påvirke størrelsen af den skyldige afgift ved det endelige forbrug. Da 
rejsebureauer som logisk følge af deres forretningsaktiviteter normalt handler med de 
endelige forbrugere, og det faktum at værdien af transaktioner udført i fællesskabet kan 
være ret betydelige, som forklaret ovenfor, vil en fritagelse af den karakter, Tyskland 
anmoder om, påvirke størrelsen af den skyldige afgift ved det endelige forbrug til mere 
end kun i ubetydelig grad. 
Dertil kommer, at man i henhold til artikel 27, stk. 1, kan fravige bestemmelserne i 
sjette direktiv "for at forenkle afgiftsopkrævningen eller for at undgå visse former for 
svig eller unddragelse". Der er imidlertid i forbindelse med denne tyske anmodning 
ikke så meget tale om at forenkle afgiftsopkrævningen som at afgiftsfritage de af 
rejsebureauernes tjenesteydelser, som vedrører visse transaktioner, der gennemføres 
uden for EF. Man kan kun tale om at forenkle en afgiftsopkrævning, hvis der 
opkræves afgifter. Med andre ord, opkrævningen af afgifter, der ikke skal betales, kan 
ikke forenkles. 
4. KONKLUSION 
Da denne foranstaltning rejser fundamentale indvendinger, anmoder Kommissionen 
om, at sagen forelægges Rådet i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 27, 
stk. 4. 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 302 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 
Katalogaummer : CB-CO-94-317-DA-C 
ISBN 92-77-71513-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
C