KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 371 endelig udg. - SYN 466 - SYN 467 
Bruxelles, den 22. juli 1993 
MEDDELELSE TIL RÅDET OG EUROPAPARLAMENTET 
AFLEDT RET FOR DEN ØKONOMISKE OG MONETÆRE UNIONS 
ANDEN FASE 
Afledt ret for Den Økonomiske og Monetære Unions 
anden fase 
(Meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet) 
På Det Europæiske Råds møde i København den 21. og 22. juni 1993 blev Kommissionen opfordret 
til at fremsætte forslag om alle de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger for anden fase af Den 
Økonomiske og Monetære Union (ØMU), således at de kan vedtages af Rådet snarest muligt efter 
Traktatens ikrafttræden og inden den 1. januar 1994. På denne baggrund fremlægger Kommissionen 
hermed fire foreløbige forslag til retsakter. 
Retsgrundlaget for disse foreløbige forslag er Traktaten om Oprettelse af Det Eurøpæiske Fællesskab 
(EF-Traktaten) som ændret ved Traktaten om Den Europæiske Union. Så længe Traktaten endnu ikke 
er trådt i kraft, kan lovgivningen ikke iværksættes formelt. Der er risiko for, at den formelle 
udarbejdelse af lovgivningen kommer under stærkt tidspres, fordi perioden mellem Traktatens 
ikrafttrædelse og påbegyndelsen af ØMU's anden fase vil være kort. For at efterkomme Det 
Europæiske Råds mandat, der er nævnt ovenfor, er det nødvendigt at indlede lovgivningsarbejdet for 
ØMU på et uformelt grundlag. Når Traktaten er trådt i kraft, vil Kommissionen fremsætte formelle 
forslag i overensstemmelse med disse foreløbige forslag, men forbeholder sig dog ret til at foretage 
ændringer på baggrund af omstændighederne. 
Formålet med de foreløbige forslag er uformelt at påbegynde de nødvendige drøftelser med de 
involverede EF-institutioner, således at de formelle procedurer kan indledes umiddelbart efter EF-
Traktatens ikrafttræden og afsluttes inden for den frist, der er fastsat af Det Europæiske Råd. To af 
de fire retsakter kræver samarbejde med Parlamentet efter EF-Traktatens artikel 189c, mens de øvrige 
to kræver høring. En af retsakterne kræver desuden høring af Centralbankchefkomitéen og Det 
Monetære Udvalg. 
Følgende foreløbige forslag er vedføjet til denne meddelelse: 
forordning om præcisering af forbuddet mod den offentlige sektors adgang til 
centralbankkreditter (EF-Traktatens artikel 104). Formålet er at fastlægge definitioner på bl.a. 
"overtræk eller ... andre former for kreditfaciliteter" og "offentlige foretagender". Afledt ret til 
artikel 104 er ikke obligatorisk, men det er særdeles ønskeligt at få klarlagt en række spørgsmål 
gennem lovgivning, hvilket også Centralbankchefkomitéen allerede har foreslået. Der kræves 
samarbejde med Europa-Parlamentet 
forordning om præcisering af forbuddet mod den offentlige sektors privilegerede adgang til 
finansielle institutioner (EF-Traktatens artikel 104A). Den afledte ret, der er obligatorisk, har 
også til formål at fastlægge definitioner. Dette gælder udtrykket "privilegeret adgang", 
"finansielle institutioner", "tilsynsmæssige hensyn" og, som ved artikel 104, "offentlige 
foretagender". Der kræves samarbejde med Europa-Parlamentet 
forordning om anvendelse af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud 
(EF-Traktatens artikel 104 C, stk. 14). Denne forordning tager sigte på at fastlægge detaljerede 
regler og definitioner for anvendelse af bestemmelserne i protokollen om proceduren i 
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Den skal indeholde yderligere oplysninger 
om de definitioner, der skal anvendes, herunder definitionen af offentlig gæld, samt fastsætte 
regler for medlemsstaternes indberetning af oplysninger til Kommissionen. Europa-Parlamentet 
skal høres 
afgørelse om fastlæggelse af fordelingsnøglen for centralbankernes bidrag til Det Europæiske 
Monetære Instituts finansielle midler (artikel 16, stk. 2, i statutten for EMI). Formålet er at 
fastsætte de regler, som Kommissionen skal anvende, når den tilvejebringer data om befolkning 
og bruttonationalprodukt med henblik på fastlæggelsen af fordelingsnøglen. Europa-Parlamentet, 
Centralbankchefkomitéen og Det Monetære Udvalg skal høres. 
Endnu en retsakt vedrørende Det Europæiske Monetære Institut er under udarbejdelse, men er ikke 
vedlagt denne meddelelse. Den vedrører de nationale myndigheders muligheder for at konsultere 
instituttet om forslag til lovgivning inden for dets kompetenceområde. Kommissionen vil snarest 
fremlægge dette foreløbige forslag uformelt. 
Senere på året vil Kommissionen også foreslå en række mindre ændringer i den eksisterende EF-
lovgivning, som er nødvendige for at afslutte forberedelserne til anden fase. 
Bilag 1 
Forslag til 
SYN 466 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om fastlæggelse af definitioner med henblik på gennemførelse af 
forbuddene i artikel 104 og artikel 104 B, stk. 1, 
i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
Begrundelse 
På mødet i København opfordrede Det Europæiske Råd Kommissionen til at fremlægge forslag om 
alle de foranstaltninger, der skal træffes med henblik på anden fase i Den Økonomiske og Monetære 
Union, således at de kunne vedtages af Rådet, sa snart Traktaten var trådt i kraft, og inden den 
J. januar 1994. I overensstemmelse hermed, og i mangel af et retsgrundlag for fremsættelse af et 
formelt forslag, fremlægger Kommissionen hermed vedlagte forslagsudkast, hormålet er at få gang 
i uformelle drøftelser i de implicerede EF-institutioner, således at de formelle procedurer kan blive 
iværksat, når Traktaten er trådt i kraft, og afsluttes inden udløbet af den frist, Det Europæiske Råd 
har fastsat. Så snart Traktaten er trådt i kraft, agter Kommmissionen at fremsætte et formelt forslag 
på linje med dette udkast, men forbeholder sig dog ret til at foretage ændringer i det i lyset af 
udviklingen i situationen. 
I. Indledning - generelle betragtninger 
I modsætning til hvad der bliver tilfældet med pengepoltikken, kommer der i den tredje ØMU-fase 
ikke til at ske nogen centralisering af den finanspolitiske kompetence, som fortsat vil ligge i de 
nationale parlamenter og regeringer. Ikke desto mindre indeholder Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Fællesskab en række bestemmelser, der skal fremme den finanspolitiske disciplin. 
Artikel 104 og 104 B indeholder sammen med artikel 104A et sæt regler, der har til formål at styrke 
markedsmekanismernes disciplinerende virkninger, og de træder i kraft allerede fra begyndelsen af 
den anden ØMU-fase. 
Forbuddet mod at lade den offentlige sektor finansiere direkte af centralbanken er desuden et vigtigt 
element i centralbankernes uafhængighed. Meningen er, at centralbankernes pengepolitiske 
transaktioner ikke må kunne påvirkes af det offentliges finansieringsbehov. 
Hvis centralbankerne giver lån til og ligger inde med fordringer på den offentlige sektor, kan det -
i det omfang hvor disse fordringer forrentes under markedsrenten - i den tredje fase påvirke ESCB's 
monetære indtægter som helhed og dermed forringe indtjeningen for alle medlemsstaternes 
centralbanker væsentligt. 
Vedlagte udkast til rådsforordning på grundlag af artikel 104 og 104 B i Traktaten om Oprettelse 
af Det Europæiske Fællesskab giver en nærmere definition på "overtræk eller andre former for 
kreditfaciliteter" (udkastets artikel 1). Det præciseres, hvornår bestemte former for kreditgivning, der 
optræder som følge af centralbankens opgaver som "fiskal agent", ikke skal betragtes som kreditter 
i artikel 104's forstand (udkastets artikel 3-6). Desuden gives der, både for artikel 104 og 104 B og 
i sammenhæng med artikel 104 A, en definition på begrebet "offentlige foretagender" på basis af 
eksisterende lovgivning, og det slås fast, at centralbankerne ikke indgår i den offentlige sektor 
(udkastets artikel 7). 
Portugal og Det Forenede Kongerige bemyndiges til indtil videre at opretholde visse 
særarrangementer, der normalt ville falde ind under forbuddet i artikel 104. Disse bemyndigelser er 
nedfældet i Protokollen vedrørende Portugal og i punkt 11 i Protokollen vedrørende Det Forenede 
Kongerige Storbritannien og Nordirland. 
II. Kommentarer til de enkelte artikler 
Artikel 1 - Overtræk og andre former for kreditfaciliteter 
1 artikel 1 præciseres det, at fordringer med fast løbetid, der er erhvervet før 1. januar 1994, ikke 
indgår i definitionen på "overtræk eller andre former for kreditfaciliteter", og at centralbankerne derfor 
kan beholde dem, indtil de forfalder. Udestående beholdninger af overtræks- eller andre former for 
kreditfaciliteter skal indfris eller konverteres til fordringer med fast løbetid inden den 1. januar 1994. 
Fra 1. januar 1994 må love og vedtægter om centralbankerne i medlemsstaterne ikke længere 
indeholde bestemmelser, der giver mulighed for at indrømme overtræks- eller andre kreditfaciliteter, 
for det er ikke nok, at sådanne kreditter ikke længere ydes i praksis. 
Artikel 2 - Direkte køb 
2.1. Artikel 104 forbyder overtræks- og andre kreditfaciliteter såvel som direkte køb af statsgælds-
instrumenter, men nævner intet udtrykkeligt om køb på det sekundære marked. Hovedårsagen 
hertil er, at i de fleste lande har et stort og velfungerende marked for statsobligationer vital 
betydning for open market-operationer. Hensigten er naturligvis ikke at åbne mulighed for at 
omgå forbuddet mod finansiering af den offentlige sektor via centralbanken. Det slås helt fast 
i udkastet, der fastsætter, at køb på det sekundære marked kun er tilladt i henhold til artikel 104, 
hvis det foregår ud fra pengepolitiske hensyn. Bestemmelsen om, at medlemsstaterne skal 
afholde sig fra at søge at påvirke deres centralbanks beslutningstagende organer i den retning, 
gælder kun med hensyn til centralbank-finansiering af den offentlige sektor og griber ikke i 
nogen anden henseende ind i centralbankens uafhængighed. 
2.2. Det præciseres ikke i artikel 104, om forbuddet kun gælder inden for centralbankens eget land, 
eller om det også omfatter kreditter ydet i andre lande. At en centralbank opkøber likvide 
fordringer på den offentlige sektor i et andet land, vil i den anden ØMU-fase ikke have samme 
virkning, som hvis den gør det i sit eget land, eftersom der i førstnævnte tilfælde ikke sker 
nogen skabelse af centralbankpenge. Der er her snarere tale om kommercielle transaktioner, der 
indgår som led i forvaltningen af valutareserverne. Så længe de pågældende gældsinstrumenter 
handles aktivt på markedet, er der desuden ikke større sandsynlighed for, at sådanne trans­
aktioner vil kunne sætte markedsmekanismernes indvirkninger på den offentlige sektors gæld 
ud af spillet. 
At sådanne kreditter optræder som en slags "biprodukt" ved forskellige transaktioner med den 
offentlige sektor, bevirker i princippet ikke, at de ikke falder ind under artikel 104. I udkastets 
artikel 3-6 fastsættes der nærmere bestemmelser om, hvilke transaktioner der ikke falder ind under 
begrebet "overtræk eller andre former for kreditfaciliteter". Disse undtagelser er baseret på princippet 
om, at forbuddet i artikel 104 ikke må lægge hindringer i vejen for, at medlemsstaternes centralbanker 
kan varetage deres opgaver som fiskal agent (som nævnt i artikel 21 i ESCB-statutten). 
Artikel 3 - Endags kreditter 
I mange lande er det centralbanken, der fører alle centraladministrationens vigtigste konti, og alle 
centraladministrationens indtægter og udgifter går direkte via disse konti eller kanaliseres indirekte 
gennem dem. Éndagskreditter til staten opstår, når centralbanken foretager betalinger på statens vegne 
på realtids-basis, og der opstår netto-debitorpositioner i løbet af dagen. Med sådanne éndagskreditter 
er der strengt taget tale om, at centralbanken yder den offentlige sektor en form for meget kortfristet 
finansiering. 
I udviklingen af de moderne betalingssystemer går tendensen i retning af bruttoafregning på realtids-
basis. Artikel 104 må ikke lægge hindringer i vejen for, at centralbankerne kan varetage deres 
opgaver som fiskal agent bl.a. i forbindelse med betalingstransaktioner - effektivt. Desuden kan disse 
kreditter som følge af deres meget kortfristede og rent tekniske karakter ikke ventes at ville få nogen 
indvirkninger på mulighederne for at føre en uafhængig pengepolitik i den tredje ØMU-fase. Og 
endelig lægger de ingen hindringer i vejen for markedsmekanismernes indflydelse på statens 
låntagning. Men for at forhindre omgåelser af bestemmelserne i artikel 104 må éndagskreditter klart 
defineres på en sådan måde, at en forlængelse til dagen efter udelukkes. 
Artikel 4 - Modtagelse af checks 
Artikel 4 fastsætter nærmere regler for centralbankernes modtagelse af checks på statens vegne. 
Denne praksis kan føre til, at centralbanken yder staten (rentefrie) kortfristede lån ("float"), hvis 
centralbanken krediterer checks udstedt af den private sektor til statskassen straks efter modtagelsen, 
selv om udstederens bank først debiterer checken et par dage efter. 
I princippet må sådanne valørgevinster betragtes som en kortfristet kredit i strid med artikel 104. Og 
selv om deres direkte virkninger er relativt ubetydelige, kan de alligevel påvirke den kortsigtede 
likviditetsstyring. 
Derfor bør checks i princippet ikke krediteres statskassen, før udstederen er blevet debiteret. Det vil 
imidlertid være vanskeligt at sikre i hvert enkelt tilfælde, og ud fra omkostnings- og 
effektivitetshensyn vil en mere pragmatisk fremgangsmåde kunne accepteres i praksis. Løsningen i 
artikel 3 går ud på at fastsætte, at der skal forløbe et nærmere bestemt tidsrum mellem centralbankens 
modtagelse af checken og krediteringen af statskassen. Dette tidsrum bør fastsættes i 
overensstemmelse med den praksis, der følges i den enkelte medlemsstat, og sikre, at der som helhed 
opnås neutralitet med hensyn til kreditvirkningerne. 
Artikel 5 - Møntbeholdninger 
I de fleste EF-lande er det statskassen, der udsteder mønterne, og centralbanken, der bringer dem i 
omløb. I nogle tilfælde krediterer centralbanken statskassen, før mønterne sættes i omløb, men 
debiterer den ikke, når de flyder tilbage til centralbanken. 
I princippet er der her tale om en form for (ikke-rentebærende) kredit. Men i nogle lande ville det 
være ret upraktisk, om ikke umuligt, at håndhæve dette princip ved at fastsætte, at centralbanken først 
må kreditere udstederens konto, når mønterne er i omløb, og omvendt skal debitere statens konto, så 
snart mønternes modværdi indgår. I stedet bør centralbankerne have mulighed for (men ikke pligt til) 
at ligge med beholdninger af mønter udstedt af statskassen op til en vis beløbsgrænse. Af praktiske 
årsager foreslås denne beløbsgrænse sat til 10% af det samlede møntomløb. 
Artikel 6 - Kreditter ydet til opfyldelse af internationale valutaforpligtelser 
IMF er en mellemstatslig institution, og de forpligtelser, medlemsstaterne har indgået inden for IMF 
med hensyn til betalingsbalancestøtte, skal opfyldes via medlemsstaternes centralbanker. I de fleste 
medlemsstater er det i sidste instans centralbanken, der finansierer denne långivning, og den indgår 
som en post på bankens balance. Også i forbindelse med den mellemfristede bistand til EF-lande kan 
der være tale om, at medlemsstaterne yder lån, og i mange medlemsstater er det normal praksis, at 
disse lån ikke finansieres via statsbudgettet, men derimod via centralbanken. 
Rent formelt er der tale om, at centralbanken finansierer den offentlige sektor, men ud fra en 
økonomisk synsvinkel er sådanne transaktioner dog ikke i strid med den målsætning, der ligger til 
grund for artikel 104. De nationale centralbanker bør derfor have mulighed for (men ikke pligt til) 
at yde statskassen lån til disse formål. 
Artikel 7 - Definition på den offentlige sektor 
Kommissionen anser definitionen på den offentlige sektor i artikel 104 og 104 B, stk. 1, for at være 
klar og dækkende, men finder, at det vil være nyttigt at uddybe den på to punkter. I stk. 1 defineres 
begrebet "offentlige foretagender" på basis af Kommissionens direktiv 80/723/EØF, men uden de 
undtagelser, der nævnes i dette direktiv, som ikke tilgodeser sigtet med bestemmelserne i artikel 104 
og 104 B, stk. 1. Ved at benytte denne definition sikrer man sammenhængen med den sekundære 
lovgivning. 
I stk. 2 slås det fast, at ECB og de nationale centralbanker ikke indgår i definitionen på den offentlige 
sektor, hvilket bl.a. indebærer, at centralbanker kan yde hinanden lån. 
Forslag til 
RÅDETS FORORDNING CEØF) 
om fastlæggelse af definitioner med henblik på gennemførelse af 
forbuddene i artikel 104 og artikel 104 B, stk. 1, 
i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved 
Traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 104, artikel 104 B, stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Artikel 104 og artikel 104 B, stk. 1, finder direkte anvendelse; der kan om nødvendigt fastlægges 
definitioner af de begreber, der anvendes i artikel 104 og artikel 104 B; 
forbuddet mod direkte finansiering af de i artikel 104 omhandlede offentlige enheder via 
centralbankerne er et vigtigt middel til at sikre, at den offentlige sektors finansiering underkastes 
markedsmekanismernes disciplinerende virkninger, og bidrager dermed til at undgå for store 
underskud; 
fastlæggelse af en definition på begrebet "overtræk eller andre former for kreditfaciliteter" vil skabe 
retssikkerhed omkring behandlingen af beholdninger af fordringer, der udestår pr 31. december 1993, 
direkte køb på det sekundære marked af værdipapirer udstedt af de i artikel 104 omhandlede 
offentlige enheder har stor betydning for pengepolitikken; køb på det sekundære marked, der ikke 
alene gennemføres ud fra pengepolitiske hensyn, kan imidlertid åbne mulighed for at omgå bestem­
melserne i artikel 104 og deres sigte; 
i anden fase af Den Økonomiske og Monetære Union vil det ikke få negative virkninger for penge­
politikken eller for markedsmekanismernes indvirkninger på den offentlige sektors gæld, at en 
medlemsstats centralbank foretager direkte køb af likvide gældsinstrumenter udstedt af den offentlige 
sektor i en anden medlemsstat; sådanne transaktioner er snarere af en kommerciel karakter og skal 
ses i sammenhæng med forvaltningen af valutareserverne; 
centralbankers kreditgivning til den offentlige sektor kan antage forskellige former; kreditgivning, der 
beror på tidsforskydninger mellem kreditering og debitering af de transaktioner, som Den Europæiske 
Centralbank eller medlemsstaternes centralbanker gennemfører på det offentliges vegne, er principielt 
en form for kreditfacilitet; artikel 21, stk. 2, i Statutten for Det Europæiske System af Centralbanker 
og Den Europæiske Centralbank indeholder imidlertid en udtrykkelig bestemmelse om, at medlems­
staternes centralbanker kan optræde som fiskale agenter; det er derfor nødvendigt at fastsætte visse 
undtagelser fra denne hovedregel; 
for at betalingssystemerne kan fungere gnidningsløst, kan det være nyttigt at åbne mulighed for, at 
centralbankerne yder den offentlige sektor éndagskreditter, og når kreditgivningen holdes inden for 
én og samme dag, er den ikke i strid med artikel 104's målsætning; 
forbuddet mod direkte centralbank-finansiering af budgetunderskud bør ikke udgøre en hindring for, 
at centralbankerne kan varetage deres opgaver effektivt som fiskale agenter; centralbankernes mod­
tagelse af checks på statens vegne bør derfor ikke være forbudt i henhold til artikel 104, så længe 
det ikke globalt indebærer en kreditgivning til staten fra centralbankens side; 
centralbankernes beholdninger af mønter udstedt af statskassen udgør i princippet en form for ikke-
rentebærende långivning til staten; i nogle lande ville det imidlertid være ret upraktisk, eller endog 
umuligt, helt at forbyde denne form for kreditgivning; 
kreditter ydet af centralbanker til deres respektive medlemsstat til opfyldelse af forpligtelser indgået 
inden for rammerne af IMF's betalingsbalancestøtte samt mellemfristet finansiel bistand ydet i 
henhold til Rådets forordning (EØF) nr. I969/88(I) udgør betalingsbalancelån til andre lande; 
offentlige foretagender er omfattet af forbuddet i artikel 104 og artikel 104 B, stk. 1; offentlige 
foretagender er defineret i Kommissionens direktiv 80/723/EØF(2), ændret ved direktiv 85/413/EØF(3); 
de i dette direktiv fastsatte undtagelser fra definitionen af offentlige virksomheder bør ikke gælde i 
forbindelse med artikel 104 og artikel 104 B, stk. 1; 
disse spørgsmål bør afklares nærmere; 
definitionerne i denne forordning bør efter behov kunne revideres på grundlag af erfaringerne samt 
med henblik på oprettelsen af Det Europæiske System af Centralbanker og fastlæggelsen af en fælles 
pengepolitik i den tredje fase -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel 1 
(Overtræk eller andre former for kreditfaciliteter) 
Ved anvendelsen af bestemmelserne i artikel 104 forstås ved "overtræk eller andre former for 
kreditfaciliteter" sådanne faciliteter, som Den Europæiske Centralbank ("ECB") eller medlemsstaternes 
centralbanker ("nationale centralbanker") indrømmer eller har indrømmet fællesskabsinstitutioner eller 
(,) EFT nr. L 178 af 8.7.1988, s. 1. 
(2) EFT nr. L 195 af 29.7.1980, s. 35. 
(3) EFT nr. L 229 af 28.8.1985, s. 20. 
10 
-organer, centralregeringer, regionale, lokale eller andre offentlige myndigheder, andre organer inden 
for den offentlige sektor eller offentlige foretagender i medlemsstaterne (i det følgende benævnt "den 
offentlige sektor"). Fordringer med fast løbetid erhvervet før 1. januar 1994 betragtes ikke som 
kreditfaciliteter. 
Artikel 2 
(Direkte køb) 
1. Ved anvendelsen af artikel 104 omfatter begrebet "direkte køb" også ECB's eller nationale 
centralbankers køb af gældsinstrumenter udstedt af den offentlige sektor på det sekundære 
marked, medmindre sådanne transaktioner gennemføres alene som led i pengepolitikken, og 
vedkommende medlemsstat forpligter sig til ikke at søge at påvirke centralbankens beslutnings­
tagende organer til at foretage sådanne køb 
2. I anden fase af Den Økonomiske og Monetære Union anses der ikke at foreligge direkte køb 
efter artikel 104, når den nationale centralbank i en medlemsstat køber likvide gældsinstrumenter 
udstedt af den offentlige sektor i en anden medlemsstat, forudsat at købet alene sker som led i 
forvaltningen af valutareserverne. 
Artikel 3 
( Éndagskreditter) 
Kreditter, som ECB eller nationale centralbanker yder til den offentlige sektor inden for én og samme 
dag, betragtes ikke som en kreditfacilitet efter artikel 104, forudsat at deres varighed ikke strækker 
sig til den følgende dag. 
Artikel 4 
(Modtagelse af checks) 
Når ECB eller nationale centralbanker fra den offentlige sektor modtager checks udstedt af tredje­
mand til indløsning, som krediteres den offentlige sektor, før udstederen er debiteret, betragtes det 
ikke som en kreditfacilitet, forudsat at der er forløbet et nærmere fastsat tidsrum siden modtagelsen 
af checken, og dette tidsrum er i overensstemmelse med den gennemsnitlige checkindløsningspraksis 
i den pågældende medlemsstat, således at en eventuel indtægt har karakter af en udtagelse, er af 
ubetydelig størrelsesorden og udjævnes over et kort tidsrum. 
Artikel 5 
(Møntbeholdninger) 
ECB's og nationale centralbankers beholdninger af mønter udstedt af den offentlige sektor på indtil 
et beløb svarende til 10% af det samlede møntomløb betragtes ikke som en kreditfacilitet efter 
artikel 104. 
11 
Artikel 6 
(Kreditter ydet til opfyldelse af internationale monetære forpligtelser) 
Kreditter ydet af ECB eller nationale centralbanker til den offentlige sektor med henblik på opfyldelse 
af forpligtelser indgået i forbindelse med IMF's betalingsbalancestøtte eller mellemfristet finansiel 
bistand ydet i henhold til forordning (EØF) nr. 1969/88 betragtes ikke som en kreditfacilitet efter 
artikel 104. 
Artikel 7 
(Offentlig sektor) 
1. Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 104 og artikel 104 B, stk. 1, forstås ved "offentlige 
foretagender" enhver virksomhed, på hvilken de offentlige myndigheder direkte eller indirekte 
kan have en dominerende indflydelse som følge af ejerforhold, kapitalindskud eller de regler, 
der gælder for den pågældende virksomhed. 
2. Ved anvendelse af artikel 104 og artikel 104 B, stk.l, anses ECB og nationale centralbanker 
ikke for at indgå i den offentlige sektor. 
Artikel 8 
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 1994. 
Den er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. 
Udfærdiget i Bruxelles , den 
På Rådets vegne 
Formand 
12 
Bilag 2 
Forslag til 
SYN 467 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om fastlæggelse af definitioner 
med henblik på gennemførelse af forbuddet mod privilegeret adgang i artikel 104 A i 
Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
13 
BEGRUNDELSE 
På mødet i København opfordrede Det Europæiske rad Kommissionen til at frem lægge forslag om 
alle de foranstaltninger, der skal træffes med henblik på anden fase i Den Økonomiske og Monetære 
Union, således at de kunne vedtages af Rådet, så snart Traktaten var trådt i kraft, og inden den 
1. januar 1994. I overensstemmelse hermed, og i mangel af et retsgrundlag for fremsættelse af et 
formelt forslag, fremlægger Kommissionen hermed vedlagte forslagsudkast. Formalet er at fa gang 
i uformelle drøftelser i de implicerede EF-institutioner, således at de formelle procedurer kan blive 
iværksat, når Traktaten er trådt i kraft, og afsluttes inden udløbet af den frist, Det Europæiske Råd 
har fastsat. Så snart Traktaten er trådt i kraft, agter Kommissionen at fremsætte et formelt forslag på 
linje med dette udkast, men forbeholder sig dog ret til at foretage ændringer i det i lyset af 
udviklingen i situationen. 
L INDLEDNING - GENERELLE BETRAGTNINGER 
Forbuddet mod privilegeret adgang (artikel 104 A) har sammen med forbuddet mod direkte 
centralbank-finansiering (artikel 104) og udelukkelsen af EF's hæftelse (artikel 104 B) til formål at 
sikre, at finansieringen af den offentlige sektor underkastes markedsdisciplinen. Markedsmekanis­
merne skal give myndighederne incitament til at føre en stram budgetpolitik og dermed undgå for 
store budgetunderskud. 
Forbuddet mod privilegeret adgang træder i kraft pr. 1. januar 1994, når den anden ØMU-fase 
indledes. Med henblik på gennemførelsen af dette forbud mod privilegeret adgang bør der i sekundær­
lovgivning fastlægges definitioner på følgende fire begreber: 
- privilegeret adgang 
- tilsynsmæssige hensyn 
- offentlige foretagender 
- finansielle institutioner. 
Disse definitioner uddybes nærmere i kommentarerne til de enkelte artikler. 
II- KOMMENTARER TIL DE ENKELTE ARTIKLER 
Artikel 1 - Definition af "privilegeret adgang" 
Ved begrebet "privilegeret adgang" tænkes der kun på fordringer på den offentlige sektor (f.eks. 
værdipapirer udstedt af den offentlige sektor, lån ydet til den offentlige sektor), og altså ikke på den 
offentlige sektors indlån. 
Forbuddet omfatter ikke blot foranstaltninger, der direkte pålægger finansielle institutioner pligt til 
at ligge inde med offentlige gældsinstrumenter, men også foranstaltninger med samme virkning. 
Formuleringen svarer til formuleringen i EØF-Traktatens artikel 85 om konkurrence. 
14 
Henvisningen til normale markedsvilkår, der bygger på formuleringen i Unionstraktatens artikel 3 A 
og 102 A, udelukker ikke, at den offentlige sektor kan udnytte sin normalt høje kreditværdighed. 
Formuleringen indebærer også, at forpligtelser, der stemmer overens med markedsøkonomiske 
principper (f.eks. når børshandlere pålægges pligt til at notere offentlige papirer), ikke skal betragtes 
som privilegeret adgang. Det samme gælder den pligt, visse finansielle institutioner har til at 
finansiere socialt boligbyggeri på særlige vilkår. 
Med hensyn til rentetilskud og andre overførsler fra den ene del af den offentlige sektor til den anden, 
som i realiteten resulterer i lavere låneomkostninger, anses der ikke at foreligge privilegeret adgang, 
når den finansielle institution opnår markedsprisen. 
Forbuddet omfatter kun privilegeret adgang til finansielle institutioner, og altså ikke privilegeret 
adgang til finansielle markeder. Det betyder f.eks., at skattefordele, som alle har adgang til, og som 
særligt tilskynder til køb af offentlige gældsinstrumenter, ikke falder ind under forbuddet. Derimod 
er der forbud mod skattefordele i forbindelse med offentlige gældsinstrumenter, der specielt er møntet 
på finansielle institutioner. 
Af praktiske årsager benævnes de enheder, der er opregnet i artikel 104 A, og som ikke må have 
privilegeret adgang, som "den offentlige sektor". 
Artikel 2 - Definition af "tilsynsmæssige hensyn" 
Tilsynsmæssige hensyn kan danne grundlag for privilegeret adgang, når det drejer sig om at tilskynde 
til køb af offentlige gældsinstrumenter, som under normale omstændigheder er forbundet med ringe 
risiko. Offentlige papirer er normalt relativt likvide, og staten er i princippet en god debitor på grund 
af dens mulighed for at forhøje skatterne, og det kan derfor ud fra tilsynsmæssige hensyn være 
rimeligt at kræve, at finansielle institutioner skal have beholdninger af offentlige papirer. På den 
anden side må sådanne tilsynsmæssige hensyn ikke bruges til at omgå forbuddet mod privilegeret 
adgang. 
Definitionen på tilsynsmæssige hensyn dækker hele det finansielle system både de finansielle 
institutioner og kunderne. Nationale love eller administrative bestemmelser møntet på finansielle 
institutioner, f.eks. på områder, hvor der ikke findes EF-lovgivning, anerkendes derfor som værende 
tilstrækkelig hjemmel for tilsynsmæssige hensyn, så længe de ikke er i strid med EF-lovgivningen. 
Formuleringen indebærer, at EF-lovgivning med positiv særbehandling af offentlige 
gældsinstrumenter, f.eks. vægtningsregleme i forbindelse med beregningen af solvensnøgletallene eller 
diversificeringskravene for investeringsforeninger, tilgodeser forbuddet mod privilegeret adgang, fordi 
den er baseret på tilsynsmæssige hensyn. Det samme gælder visse foranstaltninger i livs- og 
skadesforsikringssektoren, der først ophæves pr. 1.7.1994 ved de nyligt vedtagne rådsdirektiver, selv 
om forbuddet mod privilegeret adgang træder i kraft pr. 1. januar 1994. 
15 
Artikel 3 - Definition på "offentlige foretagender" 
Opregningen af de enheder, der ikke må have privilegeret adgang, i artikel 104 A (den offentlige 
sektor), er tilstrækkelig klar og udtømmende, undtagen med hensyn til offentlige foretagender, som 
defineres nærmere i artikel 3, stk. 1. Definitionen er den samme som i Kommissionens direktiv 
80/723/EØF(I) om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og 
de offentlige virksomheder. Man har foretrukket at gengive den fulde ordlyd i stedet for blot at 
henvise til et kommissionsdirektiv, der vil kunne ændres uden Rådets medvirken. 
I stk. 2 præciseres det, at medlemsstaternes centralbanker og Den Europæiske Centralbank ikke indgår 
i den offentlige sektor, hvilket indbærer, at de ud fra pengepolitiske hensyn kan kræve, at de 
finansielle institutioner ligger inde med fordringer på centralbanken (f.eks. mindstereserver). 
De pengepolitiske virkemidler må imidlertid ikke bruges på en sådan måde, at det kun er muligt at 
opnå centralbankkreditter via offentlige gældsinstrumenter, f.eks. som sikkerhed eller i open market-
transaktioner. Der er derimod intet til hinder for, at visse transaktioner begrænses til kun at kunne 
omfatte bestemte offentlige papirer, der opfylder visse kriterier. 
Artikel 4 - Definition på "finansielle institutioner" 
I artikel 4, stk. 1, defineres finansielle institutioner under henvisning til eksisterende EF-lovgivning. 
Der er desuden en sikkerhedsventil indbygget, således at alle finansielle institutioner er dækket, også 
selv om der endnu ikke findes EF-lovgivning om dem. 
I stk. 2 udelukkes medlemsstaternes centralbanker og Den Europæiske Centralbank fra definitionen, 
eftersom deres relationer med den offentlige sektor afklares i artikel 104. Desuden falder postvæsenets 
finansielle ydelser ikke ind under definitionen, heller ikke selv om posttjenesterne har pligt til at stille 
deres midler til rådighed for den offentlige sektor, for de er som finansielle institutioner ikke i 
tilstrækkelig grad udskilt fra centraladministrationen. 
(1) EFT nr. L 195 af 29.7.1980, s. 35. 
16 
Forslag til 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om fastlæggelse af definitioner 
med henblik på gennemførelse af forbuddet mod privilegeret adgang i artikel 104 A i 
Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved 
Traktaten om den Europæiske Union, særlig artikel 104 A, stk. 2. 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Pari am ententet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Forbuddet mod privilegeret adgang er et vigtigt middel til at sikre, at den offentlige sektors 
finansiering underkastes markedsmekanismernes disciplinerende virkninger og bidrager dermed til at 
undgå uforholdsmæssigt store budgetunderskud; 
tilsynsmæssige hensyn kan retfærdiggøre undtagelser fra forbuddet mod privilegeret adgang, men 
enhver undtagelse bør i særdeleshed være forenelig med fællesskabsretten vedrørende liberalisering 
af kapitalbevægelser; 
offentlige foretagender er omfattet af forbuddet i artikel 104 A ; offentlige foretagender er defineret 
i Kommissionens direktiv 80/723/EØF(1), ændret ved direktiv 85/413/EØF(2); de i dette direktiv fast­
satte undtagelser fra definitionen af offentlige foretagender bør ikke gælde i forbindelse med 
artikel 104 A; 
begrebet privilegeret adgang vedrører adgang til finansielle institutioner, ikke adgang til finansielle 
markeder; der er fastlagt forskellige definitioner af finansielle institutioner i Rådets direktiv 
89/646/EØF(3), ændret ved direktiv 92/30/EØF(4), og i Rådets direktiv 91/308/EØF"}, men ingen af 
direktiverne giver en definition på finansielle institutioner, der er hensigtsmæssig i forbindelse med 
forbuddet mod privilegeret adgang; 
0) 
(2) 
(3) 
(4) 
(5) EFT nr. L 195 af 29.7.1980, s. 35. 
EFT nr. L 229 af 28.8.1985, s. 20. 
EFT nr. L 386 af 30.12.1989, s. 1. 
EFT nr. L 110 af 28.4.1992, s. 52. 
EFT nr. L 166 af 28.6.1991, s. 77. 
17 
medlemsstaternes centralbanker og Den Europæiske Centralbank har særlige relationer til de 
finansielle institutioner og i særdeleshed til kreditinstitutter, der ud fra pengepolitiske hensyn kan få 
pålagt at ligge inde med fordringer på medlemsstaternes centralbanker og/eller Den Europæiske 
Centralbank; medlemsstaternes centralbanker og Den Europæiske Centralbank skal ikke desto mindre 
tilgodese forbuddet mod privilegeret adgang i deres udformning og brug af de pengepolitiske 
virkemidler, der som oftest omfatter offentlige gældsinstrumenter, og må derfor ikke træffe 
foranstaltninger, der giver den offentlige sektor privilegeret adgang til finansielle institutioner; 
medlemsstaternes centralbanker og Den Europæiske Centralbank har en særlig tilknytning til den 
offentlige sektor, som er nærmere omhandlet i artikel 104; 
definitionerne i denne forordning bør om nødvendigt kunne revideres på baggrund af erfaringerne -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel j 
Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 104 A forstås ved "enhver foranstaltning, hvorved der 
gives privilegeret adgang" enhver lov, administrativ bestemmelse eller anden foranstaltning, som ikke 
stemmer overens med princippet om en åben markedsøkonomi med fri konkurrence, og som pålægger 
finansielle institutioner at erhverve eller ligge inde med gældsinstrumenter udstedt af fælles­
skabsinstitutioner eller -organer, centralregeringer, regionale, lokale eller andre offentlige myndig­
heder, andre organer inden for den offentlige sektor eller offentlige foretagender i medlemsstaterne 
(i det følgende benævnt "den offentlige sektor"), eller har en sådan erhvervelse eller besiddelse til 
formål eller til følge. 
Artikel 2 
Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 104 A forstås ved "tilsynsmæssige hensyn" hensyn, som 
bygger på nationale love og administrative bestemmelser eller foranstaltninger, der er baseret på eller 
er forenelige med fællesskabsretten, og som tager sigte på at fremme de enkelte finansielle institu­
tionernes soliditet for derved at styrke stabiliteten i det finansielle system som helhed og beskytte de 
finansielle institutioners kunder. 
Artikel 3 
1. Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 104 A forstås ved "offentlige foretagender" enhver 
virksomhed, på hvilken de offentlige myndigheder direkte eller indirekte kan have en 
dominerende indflydelse som følge af ejerforhold, kapitalindskud eller de regler, der gælder for 
den pågældende virksomhed. 
2. Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 104 A anses medlemsstaternes centralbanker og Den 
Europæiske Centralbank ikke for at indgå i den offentlige sektor. 
18 
Denne udelukkelse indskrænker ikke medlemsstaternes centralbankers og Den Europæiske 
Centralbanks pligt til at overholde artikel 104 A. 
AiiikeJ-.4 
1. Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 104 A forstås ved "finansielle institutioner": 
- kreditinstitutter som defineret i artikel l, første led, i Rådets direktiv 77/780/EØF(6) 
forsikringsselskaber som defineret i artikel 1 i Rådets direktiv 92/49/EØF(7) 
forsikringsselskaber som defineret i artikel I, litra a), i Rådets direktiv 92/96/EØF(8) 
investeringsinstitutter som defineret i artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 85/611/EØF(9) 
investeringsselskaber som defineret i artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 93/22/EØFO0) 
pensionsfonde som defineret i Rådets direktiv .../.../EØF(11) 
alle andre foretagender eller institutioner, hvis hovedvirksomhed består i erhvervelse af 
beholdninger af finansielle aktiver eller omdannelse af finansielle fordringer. 
2. Følgende institutioner indgår ikke i ovenstående definition af finansielle institutioner: 
medlemsstaternes centralbanker og Den Europæiske Centralbank 
postvæsenets finansielle ydelser, såfremt de indgår i centraladministrationen. 
Artikel 5 
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 1994. 
Den er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. 
Udfærdiget i Bruxelles , den 
På Rådets vegne 
Formand 
(6) EFT nr. L 322 af 17.12.1977, s. 30. 
(7) EFTnr. L 228 af 11.8.1992, s. 1. 
(8) EFT nr. L 360 af 9.12.1992, s. 1. 
(9) EFTnr. L 375 af 31.12.1985, s. 3. 
(10) EFT nr. L 141 af 11.6.1993, s. 27. 
(,1) EFT nr. L 
19 
Bilag 3 
Forslag til 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om gennemførelse af bestemmelserne i protokol om proceduren i 
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der er knyttet 
som bilag til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
20 
Begrundelse 
Det Europæiske Råd opfordrede på topmødet i København Kommissionen til at frem lægge forslag 
om alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at iværksætte anden fase af Den Økonomiske og 
Monetære Union, således at disse forslag kan vedtages af Rådet efter Traktatens ikrafttrædelse og 
inden januar 1994. I fortsættelse af denne opfordring og i mangel af et retsgrundlag, hvorpå der kan 
vedtages et formelt forslag, forelægger Kommissionen vedlagte udkast til forslag. Formålet er 
uformelt at starte de nødvendige drøftelser med de involverede EF-instanser, således at de formelle 
procedurer kan indledes umiddelbart efter Traktatens ikrafttrædelse og afsluttes inden for de rammer, 
som Det Europæiske Råd udstikker. Efter Traktatens ikrafttrædelse agter Kommissionen af fremsætte 
et formelt forslag på linje med dette udkast til forslag, men den forbeholder sig ret til at indføre 
ændringer på baggrund af den relevante udvikling. 
I. Almindelige betragtninger 
Fra begyndelsen af anden fase af Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) skal medlemsstaterne 
i henhold til artikel 109 E, stk. 4, bestræbe sig på at undgå uforholdsmæssigt store offentlige 
underskud, selv om der ikke findes en retlig forpligtelse hertil, således som det gælder for de 
medlemsstater, der deltager i tredje fase, eller for medlemsstater med en dispensation. Denne 
bestemmelses betydning hænger sammen med det forhold, at opnåelsen af en offentlig budgetstilling 
uden et uforholdsmæssigt stort underskud som fastlagt i overensstemmelse med artikel 104 C, stk. 6, 
er et af de kriterier, der skal være opfyldt, når Kommissionen og Det Europæiske Monetære Institut 
i deres rapporter forud for iværksættelsen af tredje fase undersøger, om der foreligger en høj grad af 
holdbar konvergens. 
Selv om der således ikke er nogen retlig forpligtelse til at undgå uforholdsmæssigt store underskud 
i anden fase, er det klart, at proceduren om uforholdsmæssigt store underskud som beskrevet i 
artikel 104 C og protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der 
er knyttet som bilag til Traktaten (herefter benævnt "protokollen"), ikke skelner mellem anden eller 
tredje fase ved fastlæggelsen af, om der forelægger et uforholdsmæssigt stort underskud. Dette gælder 
særlig for de opgaver, der er tillagt Kommissionen i Traktatens artikel 104 C, stk. 2 og 3. 
Det står i artikel 104 C, stk. 2, at "Kommissionen overvåger udviklingen i medlemsstaternes 
budgetsituation og i deres offentlige gæld med henblik på at identificere alvorlige fejl. Den skal 
navnlig undersøge, om budgetdisciplinen overholdes...". Det fremgår klart heraf, at Kommissionens 
overvågningsopgave ikke er begrænset til de to kriterier, der er nævnt i artikel 104 C, stk. 2, men at 
den også vedrører udviklingen i budgetsituationen i almindelighed. To ting støtter denne fortolkning. 
For det første kan Kommissionen udarbejde en rapport, hvis den, selv om kravene efter de to kriterier 
er opfyldt, er af den opfattelse, at der er risiko for et uforholdsmæssigt stort underskud i en 
medlemsstat, og således handler på grundlag af andre data end dem, der benyttes ved de to kriterier. 
For det andet skal Kommissionen i sin rapport tage hensyn til, "om det offentlige underskud 
overstiger de offentlige investeringsudgifter, samt til alle andre relevante forhold, herunder 
medlemsstatens økonomiske og budgetmæssige situation på mellemlang sigt". Det kan følgelig 
konkluderes, at Kommissionen, for at løse de opgaver, der er tillagt den, skal overvåge udviklingen 
21 
i en lang række data, og ikke blot på det budgetmæssige område, men også på det økonomiske 
område. 
Traktaten fastsætter i protokollen referanceværdieme for de to kriterier for det offentlige underskud 
og den offentlige gæld (artikel 1), en række definitioner på de variable, der benyttes i proceduren i 
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (artikel 2), en række forpligtelser for 
medlemsstaterne (artikel 3) og Kommissionens forpligtelse til at tilvejebringe de statistiske data, der 
skal benyttes (artikel 4). Traktatens artikel 104 C, stk. 14, der er det retlige grundlag for denne 
forordning, bestemmer, at Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af 
Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet, vedtager detaljerede regler og definitioner for 
gennemførelse af protokollens bestemmelser. Formålet med denne forordning er følgelig at give 
yderligere detaljer i de definitioner, der skal benyttes i forbindelse med protokollens anvendelse, og 
at fastlægge regler for medlemsstaternes indberetning. 
Der angives adskillige definitioner i protokollen med henvisning til Det Europæiske 
Nationalregnskabssystem (ENS). Forordningen indeholder en mere præcis definition, idet den giver 
de klassifikationskoder, der benyttes i ENS, anden udgave0}. Med hensyn til den offentlige gæld, hvor 
der ikke gives henvisning til ENS i protokollen, er der anført en mere detaljeret definition, delvis med 
hensyn til klassifikationskoderne fra ENS. Selv om ENS blev udarbejdet i snævert samarbejde med 
medlemsstaterne, har det endelig ansvar altid ligget hos De Europæiske Fællesskabers Statistiske 
Kontor (EUROSTAT). Denne ansvarsdeling vil fortsat gælde for nye udgaver af ENS, og det samme 
gælder spørgsmål vedrørende fortolkningen af ENS. Det bliver nødvendigt for Kommissionen at 
ændre klassifikationskoderne i forordningen, hvis disse ændres i nye udgaver af ENS. 
Medlemsstaterne underretter "straks og reglemæssigt" Kommissionen om udviklingen i de relevante 
data. Dette rejser problemet om overgangen mellem de offentlige regnskaber, der benyttes til 
nationale formål, og de harmoniserede definitioner, der anvendes i forbindelse med proceduren om 
uforholdsmæssigt store underskud. Da medlemsstaterne straks skal rapportere deres data (i 
overensstemmelse med traktatdefinitionerne) til Kommissionen, og da de i overensstemmelse med 
protokollen skal sørge for, at nationale procedurer på budgetområdet sætter dem i stand til at opfylde 
deres forpligtelser inden for dette område, er der formodning for, at medlemsstaterne vil rapportere 
deres data i overensstemmelse med traktatdefinitioner på samme tidspunkt, som de nye data efter 
nationale definitioner foreligger. For at tage hensyn til den forsinkelse, der er uundgåelig af hensyn 
til overgangen mellem de nationale definitioner og protokoldefinitionerne, foreslås det imidlertid at 
indføre et system med rapportering to gange om året, hvor der opereres med minimumskrav, som 
medlemsstaterne skal opfylde med hensyn til tidspunktet for deres rapportering. 
I betragtning af, at Kommissionen skal overvåge flere data end dem, der er strengt nødvendige i 
forbindelse med underskuds- og gældskriterierne i artikel 104 C, stk. 2, indeholder forordningen et 
begrænset sæt af andre data, som medlemsstaterne i egen interesse skal fremsende til Kommissionen. 
Alternativet, nemlig at disse data skulle indsamles af Kommissionen, ville medføre, at Kommissionen 
skulle tage politisk følsomme beslutninger på grundlag af data, som medlemsstaterne ikke har taget 
(,) De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor, Det Europæiske Nationalregnskabssystem -
ENS, anden udgave, november 1978. 
22 
ansvar for. Følgelig indgår dette begrænsede sæt af data i definitionerne og i de data, som skal 
fremsendes til Kommissionen. 
II- Bemærkninger til artiklerne 
Artikel 1 
Denne artikel definerer begreberne "offentlig", "offentligt underskud", "offentlig primær balance", 
"offentlige investeringer" og "offentlig gæld". For så vidt angår de fire første begreber, anføres 
definitionerne med henvisning til klassifikationskoderne i ENS, anden udgave. 
Definitionen af offentlig gæld er mere præcis end i protokollen. For det første er henvisningerne til 
ENS anført udtrykkeligt for klarhedens skyld. For det andet behandles spørgsmålet om en 
forpligtelses nominelle værdiansættelse først og fremmest for det tilfælde, hvor en forpligtelses 
pålydende værdi afviger væsentligt fra nutidsværdien. Endelig angives en regel for værdiansættelse 
af forpligtelser, der er denomineret i udenlandsk valuta. 
Artikel 2 
Denne artikel giver en definition af bruttonationalproduktet i markedspriser (BNPmp). Der henvises 
til definitionen i Rådets direktiv af 13. februar 1989 (89/139/EØF, Euratom) om harmonisering af 
fastlæggelsen af bruttonationalindkomsten i markedspriser(2), hvor BNP defineres med henvisning til 
ENS i forbindelse med definitionen af BNI. For de år, for hvilke der foreligger BNPmp-data, vil disse 
BNPmp-data, der er udarbejdet i overensstemmelse med BNI-direktivet, blive anvendt. 
Artikel 3 
Denne artikel giver en definition af begreberne "faktisk" og "forventet", som anvendes i protokollen. 
Der gøres forskel mellem definitionen af disse begreber i denne artikel og rapporteringskravene for 
særlige år i forordningens kapitel 2. F.eks., hvis en regering skulle træffe afgørelse om et underskud 
to år frem, ville dette underskud blive defineret som et "forventet" underskud, mens det forventede 
underskud, der omhandles i rapporteringskravene, er underskuddet i det indeværende år. 
Stk. 1 i denne artikel henviser til artikel 3 i protokollen, hvorefter medlemsstaternes regeringer er 
ansvarlige for underskuddet i den samlede offentlige sektor. Ansvaret for at fremsende data om den 
offentlige sektor påhviler derfor medlemsstaternes regeringer. Dette stykke nævner "indeværende og 
efterfølgende år" med henblik på at tage hensyn til det tidspunkt, hvor dataene indberettes. F.eks. 
refererer et budget for det kommende år, som vedtages i oktober og indberettes i december til et 
"efterfølgende" år, mens det refererer til et "indeværende" år, hvis det indberettes i januar. Kravet om, 
(2) EFT nr. L 49 af 21.2.1989, s. 26. 
23 
at tallene skal være i overensstemmelse med budgetmyndighedernes seneste beslutninger, betyder bl.a. 
at regeringerne skal tage hensyn til de ændringer, der er vedtaget af Parlamentet vedrørende deres 
foreslåede budgetter, eller til andre beslutninger, der vedrører budgettet, og som er blevet truffet, efter 
at de fremsatte deres budgetforslag. 
Stk. 2 definerer begrebet "faktisk", idet det erkendes, at historiske statistikker kan undergå adskillige 
revisioner, før de bliver endelige. Det gøres navnlig klart, at selv foreløbige skøn for et forløbent år 
betragtes som faktiske data, således at der ikke er noget gab mellem faktiske og forventede data. 
Artikel 4 
Denne artikel beskriver indbretningsproceduren, som medlemsstaterne skal overholde, og indholdet 
af, hvad der skal indberettes. 
Stk. 1 fastsætter det generelle princip, at medlemsstaterne straks skal indsende deres data til 
Kommissionen. For at tage hensyn til mulige forsinkelser, der skyldes omregning af data fra nationale 
definitioner til protokoldefinitioner, får medlemsstaterne ekstratid i form af frister to gange om året, 
som de kan anvende, hvis det er nødvendigt. Det antages imidlertid, at medlemsstaterne mellem disse 
datoer fremsender alle relevante yderligere oplysninger for indeværende og efterfølgende år. Dette 
giver Kommissionen mulighed for at få det mest ajourførte billede af situationen i medlemsstaterne, 
også selv om det kun er på grundlag af data efter nationale definitioner. De to frister for 
medlemsstaternes fremsendelse af data i overensstemmelse med protokoldefinitionerne er efter høring 
af medlemsstaterne blevet fastsat til 1. februar og 1. juli. Kommissionen er opmærksom på, at dette 
forudsætter tilpasninger af nationale procedurer i nogle tilfælde. De foreslåede frister er imidlertid 
nødvendige af hensyn til timingen for de efterfølgende skridt i proceduren i forbindelse med 
uforholdsmæssigt store underskud. 
Stk. 2 og 3 fastsætter krav for bestemte år om indberetning inden fristerne den 1. februar og 1. juli. 
Medlemsstaterne skal navnlig give oplysninger om overgangen mellem nationale offentlige regnskaber 
og protokoldefinitionerne og om sammenhængen mellem ændringer i den offentlige gæld og det 
offentlige underskud. Det skal noteres, at medlemsstaterne, selv om det ikke kræves direkte i 
protokollen, anmodes om at indberette deres forventede gæld. Dette anses for at være særlig vigtigt 
med henblik på at vurdere, om gælden udtrykt i procent af BNP er tilstrækkeligt aftagende, og om 
den nærmer sig referenceværdien i en tilfredstillende rytme, og derfor er denne indberetning i 
medlemsstaternes interesse. 
Stk. 4 åbner mulighed for, at de medlemsstater, hvor finansåret er forskelligt fra kalenderåret, kan 
indsende deres forventede data for finansårene på betingelse af, at de faktiske data for de sidste to 
år også fremlægges for finansårene. 
Artikel 5 og 6 
Disse artikler fastlægger det begrænsede sæt af data, som Kommissionen anser for at være i 
medlemsstaternes interesse, at de indberetter samtidig med deres faktiske og forventede underskuds-
24 
og gældsdata. Det drejer sig om data, som Kommissionen vil tage hensyn til i sin overvågning af 
budgetsituationen og anse for relevante forhold i den rapport, der er nævnte i artikel 104 C, stk. 3. 
Artikel 5 omhandler offentlige investeringer og offentlige primære balancer. Misligholdelse af 
statsgaranterede lån eller det offentliges overtagelse af andre sektorers gæld er af særlig relevans for 
Kommissionens vurdering af risikoen for et uforholdsmæssigt stort underskud. Artikel 6 fastsætter 
derfor, at medlemsstaterne skal give Kommissionen oplysninger om løbende og forventede betalinger 
til opfyldelse af offentlige garantier såvel som om løbende og forventede gældsovertagelser. 
Artikel 7 
Denne artikel indeholder indberetningskravene vedrørende bruttonationalproduktet i markedspriser 
(BNPmp). Indberetmngsproceduren er noget forskellig fra den, der gælder for underskuds- og 
gældsdataene, fordi de faktiske data for BNPmp, der er udarbejdet efter proceduren i BNI-direktivet, 
foreligger og skal benyttes efter en bestemt skæringsdato. 
Artikel 8 
Denne artikel bemyndiger Kommissionen til at ændre ENS-klassifikationskoderne i forordningen, hvis 
koderne skulle blive ændret i fremtidige udgaver af ENS. Dette vil kun indebære en teknisk tilpasning 
af forordningen. 
25 
Bilag til begrundelsen 
Nogle definitioner af klassifikationskoder i ENS 
Dette bilag indeholder nogle definitioner af klassifikationskoder i Det Europæiske 
Nationalregnskabssystem ENS), anden udgave(,), som der henvises til i udkastet til forordning. 
Definitionerne tjener kun illustrative formål. ENS giver de fuldstændige definitioner, som er mere 
detaljerede end anført her. 
Institutionelle sektorer 
560 - Sektoren det offentlige 
Sektoren det offentlige omfatter alle de institutionelle enheder, hvis hovedfunktion er at producere 
ikke-markedsmæssige tjenester til kollektivt konsum og/eller omfordele nationalindkomsten og 
nationalformuen. Disse enheders vigtigste tilgange stammer fra obligatoriske bidrag fra enheder, der 
tilhører andre sektorer, enten direkte eller indirekte. 
561 - Delsektoren det centrale offentlige 
Det centrale offentlige omfatter de statslige administrative organer og de centrale organer, hvis 
kompetence omfatter hele det økonomiske område med undtagelse af de sociale kasser og fondes 
centrale myndigheder. 
562 - Delsektoren det lokale offentlige 
Delsektoren det lokale offentlige omfatter de typer af offentlig forvaltning, hvis kompetence kun 
omfatter en del af det økonomiske område, eksklusive de sociale kasser og fondes lokale 
myndigheder. 
563 - Delsektoren de sociale kasser og fonde 
De sociale kasser og fonde omfatter alle de centrale og lokale institutionelle enheder, hvis 
hovedaktivitet består i at levere sociale ydelser, og hvis væsentligste tilgange stammer fra 
obligatoriske bidrag til sociale sikringsordninger fra andre enheder. 
Vare- og tienestetransaktioner 
P41 - Faste hruttoinv esteringer 
De faste bruttoinvesteringer udgør værdien af varige goder, bestemt til andet end militære formål, 
som erhverves af en hjemmehørende producerende enhed med det formål at blive anvendt i 
(3) De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor, Det Europæiske Nationalregnskabssystem -
ENS, anden udgave, november 1978. 
26 
produktionsprocessen i en periode, der overstiger ét år, samt værdien af tjenester, der er indeholdt 
i erhvervede realkapitalgoder. 
Fordelingstransaktioner 
R41 - Faktiske renter 
De faktiske renter er den form for aflønning af visse fordringer (indlån og kortfristede værdipapirer, 
obligationer og kreditter), der karakteriseres ved betaling på en i forvejen fastsat betalingsdato af en 
bestemt procentdel af fordringen. 
Aggregater 
NI - Bruttonationalproduktet i markedspriser 
Bruttonationalproduktet i markedspriser, som udgør det endelige resultat af de hjemmehørende 
produktionsenheders produktionsaktivitet, svarer til den samlede produktion af varer og tjenester, i 
producentpriser ekskl. moms minus det samlede forbrug af rå- og hjælpestoffer i køberpriser, plus 
den moms, som endeligt påhviler varer og tjenester, samt importafgifter, netto. 
Bruttonationalproduktet i markedspriser er lig med summen af bruttoværditilvæksten i markedspriser 
for de forskellige brancher, plus den moms, som endeligt påhviler varer og tjenesteydelser, samt 
importafgifter, netto. 
Bruttonationalproduktet i markedspriser er ligeledes lig med summen af bruttoværditilvæksten i 
markedspriser for de forskellige sektorer, plus den moms, som endeligt påhviler varer og tjenester, 
samt importafgifter, netto, minus de imputerede finansielle tjenester, som ikke er henført til nogen 
sektor. 
N5 - Nettolångivning (nettolåntagning) 
Nettolångivning (nettolåntagning) er for det offentlige (S60) defineret som saldoen for bruttopsparing 
og modtagne kapitaloverførsler minus faste bruttoinvesteringer, lagerforøgelser og nettokøb af jord 
og rettigheder. 
Finansielle transaktioner 
F20 - Sedler og mønt samt transferable indlån på anfordring 
Rubrikken sedler og mønt samt transferable indlån på anfordring omfatter de pengerepræsentativer 
og indlån på anfordring, der umiddelbart kan ombyttes til lovligt betalingsmiddel uden nogen form 
for begrænsninger, og som kan overdrages ved check, bankoverførsler eller lignende. 
27 
F30 - Andre indlån 
Rubrikken andre indlån omfatter alle andre indlån end transferable indlån på anfordring, dvs. alle 
indlån, der ikke kan disponeres over uden forudgående opsigelsesvarsel eller andre forudgående 
arrangementer. Disse fordringer udgør finansieringsobjekter. 
I'40 - Kortfristede værdipapirer 
Rubrikken kortfristede værdipapirer omfatter fordringer med kort løbetid, normalt tolv måneder og 
maksimalt to år. Disse fordringer udgøres af værdipapirer, der er beregnet til at blive sat i omløb, og 
hvis nominelle værdi, der fastsættes ved udstedelsen, er et rundt beløb. De oppebærer en rente, som 
ofte udbetales på forhånd. De indløses på en ved udstedelsen fastsat dato eller fra en sådan dato. 
Disse værdipapirer udgør investeringsobjekter. 
F50 - Obligationer 
Rubrikken obligationer omfatter værdipapirer med flere års løbetid og med fast eller indeksreguleret 
rente, som betales med kuponer, og som kan indløses fra en ved udstedelsen fastsat dato. Obligationer 
er omsættelige investeringsobjekter og noteres almindeligvis på børsen. 
F79 - Andre kortfristede lån 
Underrubrikken andre kortfristede lån omfatter alle kortfristede kreditter eksklusive de kreditter, der 
er klassificeret under kortfristede kommercielle lån og under handelskreditter. 
F89 - Andre mellem- og langfristede lån 
Underrubrikken andre mellem- og langfristede lån omfatter alle mellem- og langfristede lån 
eksklusive de kreditter, der er klassificeret under mellemog langfristede handelskreditter. 
28 
Forslag til 
RÅDETS FORORDNING (EØF) 
om gennemførelse af bestemmelserne i protokol om proceduren i 
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der er knyttet 
som bilag til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab som ændret ved Traktaten 
om Den Europæiske Union, særlig artikel 104 C, stk. 14, tredje afsnit, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet0\ og 
ud fra følgende betragtninger: 
Definitionen af offentlig, underskud og investering er fastlagt i protokol om proceduren i forbindelse 
med uforholdsmæssigt store underskud med henvisning til Det Europæiske Nationalregnskabssystem 
(ENS)(2); ENS giver almindeligt accepterede definitioner, som kan revideres; det er nødvendigt med 
præcise definitioner med henvisning til klassifikationskoderne i ENS; 
den definition af gæld, der er fastlagt i protokol om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt 
store underskud, bør specificeres nærmere med henvisning til klassifikationskoderne i ENS; visse 
aspekter vedrørende værdiansættelsen af gælden bør uddybes yderligere; den definition og registrering 
af renter, der er fastsat i ENS, må tilpasses for at tage hensyn til nye finansielle instrumenter; 
Rådets direktiv 89/130/EØF, Euratom af 13. februar 1989 om harmonisering af fastlæggelsen af 
bruttonationalindkomsten i markedspriser(3) giver en passende detaljeret definition af bruttonational­
produktet i markedspriser; 
Kommissionen skal tilvejebringe de statistiske data, der skal benyttes med henblik på proceduren i 
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud; 
det er nødvendigt med detaljerede regler, således at medlemsstaterne straks og regelmæssigt kan 
underrette Kommissionen om deres forventede og faktiske underskud og om niveauerne for deres 
gæld; 
(i) 
(2) De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor, Det Europæiske Nationalregnskabssystem 
ENS, anden udgave, november 1978. 
(3) EFT nr. L 49 af 21.2.1989, s. 26. 
29 
i henhold til artikel 104 C, stk. 2 og 3, overvåger Kommissionen udviklingen i medlemsstaternes 
budgetsituation og i deres offentlige gæld og undersøger, om budgetdisciplinen overholdes på 
grundlag af kriterierne for det offentlige underskud og den offentlige gæld; hvis en medlemsstat ikke 
opfylder kravene i forbindelse med et af eller begge disse kriterier, skal Kommissionen tage hensyn 
til alle relevante forhold; Kommissionen skal vurdere, om der er risiko for et uforholdsmæssigt stort 
underskud i en medlemsstat; medlemsstaterne bør derfor give Kommissionen oplysninger, der 
supplerer de fremsendte underskuds- og gældstal; 
definitionerne og reglerne i denne forordning kan om nødvendigt revideres på baggrund af er­
faringerne -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
KAPITEL I: DEFINITIONER 
Artikel 1 
Med henblik på protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud og 
denne forordning defineres nedenstående begreber i overensstemmelse med ENS. (Koderne i parentes 
henviser til ENS, anden udgave). 
1. "Offentlig" betyder sektoren det offentlige (S60), der er underopdelt i undersektorerne det cent­
rale offentlige (S61), det lokale offentlige (S62) og de sociale kasser og fonde (S63). 
2. Det offentlige underskud "(overskud)" er den offentlige sektors (S60) nettolåntagning (netto­
långivning) (N5). Det rentebeløb, der indgår i det offentlige underskud, er summen af faktiske 
renter (R41) og kapitaliserede rentebeløb. Rentebeløb, der vedrører flere rengskabsperioder, 
opdeles på de forskellige perioder. 
3. Den offentlige primære balance er det offentlige underskud eller overskud som defineret i nr. 2 
eksklusive de af det offentlige betalte faktiske renter (R41) og kapitaliserede rentebeløb. 
4. "Offentlige investeringer" er det offentliges (S60) faste bruttoinvesteringer (P41). 
5. "Den offentlige gæld" er den samlede nominelle værdi af alle det offentliges (S60) udestående 
forpligtelser pr. 31. december med undtagelse af de forpligtelser, hvor de hertil svarende aktiver 
beror hos det offentlige (S60). 
Den offentlige gæld underopdeles i rubrikkerne: sedler og mønter samt indlån; værdipapirer; lån; 
og al anden gæld, der ikke er klassificeret andetsteds. Rubrikken sedler og mønter samt indlån 
omfatter rubrikkerne sedler og mønter samt transferable indlån på anfordring (F20) og andre 
indlån (F30). Rubrikken værdipapirer omfatter rubrikkerne kortfristede værdipapirer (F40) og 
obligationer (F50). Rubrikken lån omfatter andre kortfristede lån (F79) og andre mellem- og 
30 
langfristede lån (F89). 
Den nominelle værdi af en forpligtelse, der er udestående pr. 31. december, er den pålydende 
værdi. Hvis nutidsværdien af en forpligtelse på udstedelsestidspunktet afviger betydeligt fra den 
pålydende værdi, er den nominelle værdi nutidsværdien. Nutidsværdien beregnes på grundlag 
af en passende rentesats, der fastsættes for den dag, hvor forpligtelsen indgås. 
En indeksreguleret forpligtelses nominelle værdi svarer til dens pålydende værdi justeret med 
den indekserede kapitalforøgelse pr. 31. december. 
Forpligtelser i udenlandsk valuta omregnes til national valuta til den repræsentative markedskurs 
på årets sidste arbejdsdag. 
Artikel 2 
Bruttonationalproduktet er bruttonationalproduktet i markedspriser (BNPmp), som defineret i artikel 2 
i direktiv af 89/130/EØF, Euratom. 
Artikel 3 
1. Ved tallene for det forventede underskuds- og gældsniveau forstås de tal, som medlemsstaterne 
udarbejder for det indeværende år og efterfølgende år i overensstemmelse med deres 
budgetpolitiske myndigheders seneste beslutninger, og som fremsendes til Kommissionen efter 
ansvarlighedsbestemmelserne i artikel 3, første punktum, i protokollen om proceduren i 
forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. 
2. Ved tallene for det faktiske underskuds- eller gældsniveau forstås anslåede, foreløbige eller 
endelige resultater for et afsluttet år. 
KAPITEL 2: FREMSENDELSE AF OPLYSNINGER 
Artikel 4 
1. Fra begyndelsen af 1994 underretter medlemsstaterne straks, og mindst to gange om året, 
Kommissionen om deres forventede og faktiske offentlige underskud og om niveauerne for deres 
offentlige gæld første gang inden 1. februar i det indeværende år (år n) og anden gang inden 
1. juli i år n. 
I perioden mellem de to indberetninger i løbet af året giver medlemsstaterne Kommissionen alle 
relevante supplerende oplysninger om det indeværende år og efterfølgende år. 
2. Inden 1. februar i år n: 
underretter medlemsstaterne Kommissionen om deres forventede offentlige underskud i år n, 
31 
om deres seneste skøn over det faktiske offentlige underskud i år n - 1 og om deres faktiske 
offentlige underskud i årene n-2, n - 3 og n - 4 
giver medlemsstaterne samtidig for årene n, n - 1 og n - 2 Kommissionen oplysning om de 
tilsvarende budgetunderskud, der er opgjort efter den budgetdefinition, som nationalt 
tillægges mest vægt, og om de tal, som forklarer omregningen mellem dette 
budgetunderskud og deres offentlige underskud. De tal, der forklarer denne omregning, og 
som meddeles Kommissionen, skal navnlig omfatte tallene for nettolåntagningen i under­
sektorerne (S61), (S62) og (S63) 
underretter medlemsstaterne Kommissionen om deres forventede niveau for den offentlige 
gæld for år n, om deres seneste skøn over det faktiske niveau for den offentlige gæld for 
år n - 1 og om deres faktiske niveauer for den offentlige gæld for årene n-2, n - 3 og n 4 
giver medlemsstaterne samtidig for årene n, n - 1 og n - 2 Kommissionen oplysning om de 
tal, som forklarer deres offentlige underskuds og andre relevante faktorers bidrag til varia­
tionen i niveauet for deres offentlige gæld. 
3. Inden 1. juli i år n: 
underretter medlemsstaterne Kommissionen om deres ajourførte forventede offentlige 
underskud for år n og om deres faktiske offentlige underskud for år n - 1, n - 2 og n - 3, 
og opfylder kravene i stk. 2, andet led 
underretter medlemsstaterne Kommissionen om deres ajourførte forventede niveau for den 
offentlige gæld for år n og om deres faktiske niveauer for den offentlige gæld for år n - 1, 
n - 2 og n - 3, og opfylder kravene i stk. 2, fjerde led. 
4. De tal for det forventede offentlige underskuds- og gældsniveau, der meddeles Kommissionen 
efter stk. 2 og 3, udtrykkes i national valuta og i finansår. 
Tallene for det faktiske offentlige underskuds- og gældsniveau, der meddeles Kommissionen 
efter stk. 2 og 3, udtrykkes i national valuta og i kalenderår. 
Hvis finansåret ikke er sammenfaldende med kalenderåret, meddeler medlemsstaterne også 
Kommissionen tallene for deres faktiske offentlige underskuds- og gældsniveau i finansår for 
de to finansår, der er gået forud for det indeværende finansår. 
Artikel 5 
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen tallene for deres offentlige investeringer og deres offentlige 
primære balancer på samme betingelser med hensyn til tidsfrister og år som fastsat i artikel 4, 
stk. 1, 2 og 3. 
32 
Artikel 6 
På samme betingelser med hensyn til tidsfrister som fastsat i artikel 4, stk. 1, meddeler 
medlemsstaterne for det indeværende år og de efterfølgende år Kommisssionen tallene for størrelsen 
af offentlige udgifter og offentlig gæld, der skyldes foretagne eller forventede betalinger til opfyldelse 
af offentlige garantier, og for størrelsen af ikke-offentlige enheders gæld, der er overtaget eller 
forventes at blive overtaget. 
Artikel 7 
På samme betingelser med hensyn til tidsfrister som fastsat i artikel 4, stk. 1, meddeler 
medlemsstaterne Kommissionen en prognose for år n og et anslået tal for år n - 1 for deres BNPmp 
efter definitionen i artikel 2. Disse tal for BNPmp ajourføres for de foregående år ved hjælp af de 
tal, der fremsendes til Kommissionen i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 89/130/EØF, 
Euratom. 
Artikel 8 
Kommissionen tilpasser om nødvendigt ENS-klassifikationskodeme i artikel 1 og 4 i overensstem­
melse med eventuelle revisioner af ENS. 
Artikel 9 
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 1994. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. 
Udfærdiget i Bruxelles , den 
På Rådets vegne 
Formand 
33 
Bilag 4 
Forslag til 
RÅDETS AFGØRELSE 
om fastlæggelse af fordelingsnøglen for 
Det Europæiske Monetære Instituts finansielle midler 
34 
BEGRUNDELSE 
På Det Europæiske Råds mode i Kobenhavn blev Kommissionen opfordret til at fremsætte forslag 
om alle de nødvendige foranstaltninger for gennemforeisen af anden fase af Den Økonomiske og 
Monetære Union, således at disse forslag kunne vedtages af Rådet efter Traktatens ikrafttrædelse og 
inden den 1. januar 1994. På denne baggrund fremlægger Kommissionen vedlagte foreløbige udkast, 
da der ikke findes noget retsgrundlag for udarbejdelse af et formelt forslag. Det er formålet uformelt 
at påbegynde de nødvendige drøftelser med de involverede EF-institutioner, således at de formelle 
procedurer kan indledes umiddelbart efter Traktatens ikrafttræden og afsluttes inden for den frist, som 
Det Europæiske Råd har fastsat. Da Kommissionen agter at fremsætte et formelt forslag i 
overensstemmelse med dette foreløbige forslag efter Traktatens ikrafttræden, forbeholder den sig ret 
til at foretage ændringer på baggrund af omstændighederne. 
1. Generelle betragtninger 
Den politiske vilje til at lade den finansielle struktur i Det Europæiske Monetære Institut (EMI) svare 
til strukturen i Den Europæiske Centralbank (ECB) afspejles i, at reglerne for de enkelte central­
bankers andel i de finansielle midler er de samme i begge tilfælde. 
Fordelingsnøglen for ECB's kapital er af stor betydning. Den er ikke blot afgørende for kapital­
bidragene, men også for de enkelte centralbankers andel i valutareserverne, stemmevægten ved 
afstemning om finansielle spørgsmål i ECB's Styrelsesråd og især indtægtsfordelingen i Det 
Europæiske Centralbankssystem (ESCB) som helhed. Dette forklarer, hvorfor reglerne om 
tilvejebringelse af data for fastlæggelse af ECB's fordelingsnøgle skal fastsættes af Rådet. For EMI's 
vedkommende er fordelingsnøglens betydning begrænset til bidragene til de finansielle midler, 
fordelingen af eventuelle overskud (eller tab) og udbetalingen af et eventuelt provenu ved opløsning 
af EMI til de nationale centralbanker; de regler, der nu skal udarbejdes for EMI, vil være nyttige for 
udarbejdelsen af reglerne om ECB's fordelingsnøgle, der skal ske umiddelbart efter, at det er besluttet 
at indlede tredje fase. 
Efter artikel 29, stk. 1, i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske 
Centralbank tildeles hver national centralbank en vægt i fordelingsnøglen svarende til summen af 50% 
af den pågældende medlemsstats andel af Fællesskabets befolkning det næstsidste år forud for ESCB's 
oprettelse og 50% af den pågældende medlemsstats andel af Fællesskabets bruttonationalprodukt i 
markedspriser, som opgjort de seneste fem år forud for det næstsidste år før ESCB's oprettelse. Med 
hensyn til fordelingsnøglen for EMI's finansielle midler vil de relevante år være de samme, men 
beregnet i forhold til EMI's oprettelse. 
Denne rådsafgørelse indeholder de regler, som Kommissionen skal følge, når den tilvejebringer de 
statistiske data for fastlæggelsen af fordelingsnøglen, som defineret ovenfor. Reglerne omfatter 
definitioner og statistikgrundlag i forbindelse med BNP og befolkning samt fastlæggelse af bereg­
ningsmetoden. 
35 
EMI skal oprettes den 1 januar 1994; EMI's råd træffer afgørelse om midlernes størrelse og anvender 
fordelingsnøglen til fastlæggelse af de individuelle bidrag i begyndelsen af 1994. De data, der skal 
anvendes til fastlæggelse af fordelingsnøglen, skal derfor tilvejebringes før dette tidspunkt. 
Fastlæggelsen af fordelingsnøglen for EMI er en engangsforanstaltning. Nøglen skal anvendes, så 
længe EMI eksisterer. Fordelingsnøglen for ECB skal justeres hvert femte år, men dette er irrelevant 
for EMI, fordi tredje fase vil begynde senest fem år efter EMI's oprettelse. 
II. Bemærkninger til artiklerne 
Artikel 1 
I artikel 1 fastsættes det, hvad afgørelsen omhandler, nemlig de statistiske data og den 
beregningsmetode, der skal anvendes til fastlæggelse af fordelingsnøglen. Ved en snæver fortolkning 
ville reglerne blot omhandle befolknings- og BNP-begrebet samt statistikgrundlaget. Men mellem 
tilvejebringelsen af dataene for de enkelte lande og fastlæggelsen af fordelingsnøglen vil der 
uværgeligt opstå spørgsmål om metoden, som også skal være omfattet af afgørelsen af hensyn til 
ensartetheden og nøjagtigheden. 
Artikel 2, 3, 4, 5, 6 
Disse artikler indeholder definitionerne og statistikgrundlaget i forbindelse med befolknings- og BNP-
data. Der benyttes de samme definitioner som i det europæiske nationalregnskabssystem (ENS), 
Da dataene om aggregaterne i nationalregnskaberne vedrører en periode på et år, skal de 
befolkningstal, som de henviser til, repræsentere gennemsnittet af den samlede befolkning i årets løb. 
BNPmp-data for årene 1988-1991 fremkommer ved anvendelsen af Rådets direktiv om harmonisering 
af fastlæggelsen af bruttonationalindkomsten i markedspriser. Direktivet vedrører ikke 1987, og derfor 
indsamler Kommissionen (EUROSTAT) BNPmp-dataene for 1987 fra medlemsstaterne efter den 
fastlagte procedure. 1987-dataene bringes i overensstemmelse med dataene for 1988-1991, der er 
fremkommet ved anvendelse af direktivet om BNImp. Dette direktiv anvendes en gang om året, og 
de data, der fremkommer derved, accepteres formelt af alle medlemsstater. Kommissionen 
(EUROSTAT) tilpasser om nødvendigt dataene for de tidligere år, der ikke er omfattet af direktivet, 
for at sikre ensartethed. 
De data, der for Tysklands vedkommende fremkommer ved anvendelsen af direktivet om BNImp, 
omfatter de nye delstater fra oktober 1990. Da den periode, hvor fordelingsnøglen anvendes, omfatter 
Det Europæiske Fællesskab inklusive de nye tyske delstater, forekommer det hensigtsmæssigt at 
medtage de nye delstaters BNPmp for perioden 1987-1991. Der foreligger ikke tal for hele Tyskland 
før 1991. I den foreliggende afgørelse er hele Tysklands BNP for 1987-1990 fastsat som et skøn ud 
fra den antagelse, at de tidligere delstaters andel af hele Tysklands BNP var den samme i denne 
periode som i 1991. 
For Portugals vedkommende vedrører de data, der fremkommer ved anvendelsen af direktivet om 
36 
BNImp, for øjeblikket det kontinentale BNP for årene 1988-1990 og det samlede BNP for 1991. Det 
samlede BNP for 1988-1990 forventes dog at blive medtaget næste gang direktivet om BNImp 
anvendes, dvs. i efteråret 1993, hvor BNP for hele territoriet vil blive taget i betragtning. 
Artikel 7, 8, 9 
BNP-data fastlægges i national valuta. Fællesnævneren vil være ECU-vekselkursen. Det er vedtaget 
ikke at anvende alternativet, nemlig købekraftstandarder. I forhold til købekraftstandarder defineres 
vekselkurser utvetydigt, hvilket gør beregningen lettere og mere gennemsigtig; desuden svarer 
vekselkurserne bedre til begrebet markedspriser, som er knyttet til BNP. Endvidere er det 
Fællesskabets nuværende praksis i forbindelse med finansielle strømme fra medlemsstaterne til 
Fællesskabet at anvende vekselkurserne som fællesnævner. 
Artikel 10 
EMI oprettes den l. januar 1994. Rådet for EMI beslutter i begyndelsen af 1994, hvor store de 
finansielle midler skal være, og anvender fordelingsnøglen ved fastlæggelsen af de individuelle bidrag 
fra medlemsstaternes centralbanker. Kommissionen skal inden oprettelsen af EMI give Centralbank­
chefkomitéen meddelelse om fordelingsnøglen. 
Efter artikel 29 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske 
Centralbank skal procentdelene rundes op til det nærmeste multiplum af 0,05 procentpoint, men dette 
ligger uden for denne afgørelses anvendelsesområde. Det vil være op til Rådet for EMI at fastlægge, 
hvorledes fordelingsnøglen afrundes. 
37 
Forslag til 
RÅDETS AFGØRELSE 
om fastlæggelse af fordelingsnøglen for 
Del Europæiske Monetære Instituts finansielle midler 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, ændret ved Traktaten 
om Den Europæiske Union, særlig den som bilag dertil knyttede protokol om statutten for Det 
Europæiske Monetære Institut, artikel 16, stk. 2, og den som bilag dertil knyttede protokol om 
statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, artikel 29, 
stk. 1 og 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Pari am entet(1), 
under henvisning til udtalelse af Komitéen af Medlemsstaternes Centralbankchefer'^, 
under henvisning til udtalelse fra Det Monetære Udvalg(3), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Det Europæiske Monetære Institut, i det følgende benævnt "EMI", oprettes den 1. januar 1994; 
EMI skal have sine egne midler, for at det kan varetage sine opgaver og funktioner fra 
oprettelsestidspunktet; 
EMI's midler fastlægges af Rådet for EMI; 
EMI's midler tilvejebringes gennem bidrag fra de nationale centralbanker efter den fordelingsnøgle, 
der er omhandlet i artikel 29, stk. 1, i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den 
Europæiske Centralbank (ESCB og ECB); 
fordelingsnøglen for EMI's finansielle midler skal fastlægges, inden anden fase påbegyndes; 
0) 
(2) 
O) 
38 
de statistiske data, der er nødvendige for fastlæggelsen af fordelingsnøglen, tilvejebringes af 
Kommissionen i overensstemmelse med de regler, der vedtages af Rådet; 
det er nødvendigt at definere de data, der skal anvendes, samt fastlægge statistikgrundlaget og 
metoden til beregning af fordelingsnøglen; 
medlemsstaterne udarbejder data vedrørende bruttonationalproduktet i markedspriser (BNPmp) efter 
bestemmelserne i Rådets direktiv 89/130/EØF, Euratom af 13. februar 1989 om harmonisering af 
fastlæggelsen af bruttonationalindkomsten i markedspriser(4) -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: 
Artikel 1 
De statistiske data og den beregningsmetode, der skal anvendes til fastlæggelse af fordelingsnøglen 
for de nationale centralbankers bidrag til EMI's finansielle midler, tilvejebringes af Kommissionen 
efter de regler, der er fastsat i de følgende artikler. 
Artikel 2 
Befolkningen og bruttonationalproduktet i markedspriser, i det følgende benævnt BNPmp, defineres 
efter det gældende europæiske nationalregnskabssystem (ENS). Ved BNPmp forstås BNPmp som 
defineret i artikel 2 i direktiv 89/130/EØF, Euratom. 
Artikel 3 
Befolkningsdataene vedrører 1992. Der anvendes et gennemsnit af den samlede befolkning i årets løb 
i overensstemmelse med ENS-definitionen. 
Artikel 4 
BNPmp-dataene vedrører hvert af årene 1987-1991. En medlemsstats BNPmp-data udtrykkes i dens 
nationale valuta i løbende priser. 
Artikel S 
Befolkningsdataene indsamles af Kommissionen (EUROSTAT) hos medlemsstaterne. 
(4) EFT nr. L 49 af 21.2.1989, s. 26. 
39 
Artikel 6 
1. For årene 1988-1991 anvendes de data, der fremkommer ved anvendelsen af direktiv 
89/130/EØF, Euratom. BNPmp-dataene for 1987 indsamles af Kommissionen (EUROSTAT) hos 
medlemsstaterne og bringes i overensstemmelse med BNPmp-dataene for 1988-1991. 
2. For Tysklands vedkommende anslås BNPmp-dataene for 1987-1990, ved at de gamle delstaters 
BNPmp multipliceres med forholdet mellem hele Tysklands BNPmp og de gamle delstaters 
BNPmp i 1991. 
Artikel 7 
1. En medlemsstats andel af Fællesskabets befolkning er dens procentvise andel af 
medlemsstaternes samlede befolkning. 
2. BNPmp-data for hvert enkelt år og hver enkel medlemsstat udtrykt i national valuta omregnes 
til ECU-data. Den vekselkurs, der anvendes til dette formål, er gennemsnittet af vekselkurserne 
for alle arbejdsdage i et år. Den daglige vekselkurs er den kurs, der beregnes af Kommissionen 
og offentliggøres i C-udgaven af De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
3. En medlemsstats andel af Fællesskabets BNPmp er dens procentvise andel af medlemsstaternes 
samlede BNPmp over fem år. 
Artikel 8 
En national centralbanks vægt i fordelingsnøglen er det aritmetiske gennemsnit af den pågældende 
medlemsstats andele af Fællesskabets befolkning og BNPmp. 
Artikel 9 
I de forskellige beregningsfaser anvendes der tilstrækkelig mange decimaler til at sikre nøjagtigheden. 
De nationale centralbankers vægt i fordelingsnøglen angives med fire decimaler. 
Artikel 10 
Kommissionen giver inden den 1. januar 1994 Komitéen af Medlemsstaternes Centralbankchefer en 
meddelelse om fordelingsnøglen. 
Udfærdiget i Bruxelles , den 
På Rådets vegne 
Formand 
40 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 371 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA «i 06 
Katalognummer : CB-CO-93^11-DA-C 
ISBN 92-77-58345-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
- 41 -