KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 31.05.1995 
KOM(95) 86 endelig udg. 
95/0074 (COD) 
BERETNING OM ANVENDELSEN AF DIREKTIV 89/552/EØF 
og 
Forslag til 
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 
om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF 
om samordning af visse love og administrative bestemmelser 
i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-
radiospredningsvirksomhed 
(forelagt af Kommissionen) 

Indholdsfortegnelse 
DELA 
Indledning 
J. Den politiske baggrund og institutionernes rolle 5 
2. Direktivet og grønbogen om styrkelsen af den 
europæiske programindustri 6 
3. Høringsproceduren 7 
4. Direktivet og informationssamfundet 7 
5. Afslutning af ændringsforberedelserne 8 
DELB 
Beretning om anvendelsen af direktiv 89/552/EØF i henhold til direktivets artikel 26 
1. Beretningens formål 10 
Bestemmelserne i direktivet fra 1989 10 
- Spørgsmålet om, hvilken lovgivning, der finder anvendelse 
på tv-radiospredningsudsendelser II 
- Fremme af produktion og distribution af europæiske pro­
grammer 11 
- Fjernsynstransmission af spillefilm 11 
- Fjernsynsreklamer og sponsorering 11 
- Beskyttelse af mindreårige 12 
- Ret til berigtigelse 12 
2. Økonomiske overvejelser 13 
- Tjenesternes kvantitative udvikling 13 
- Opsving i reklamemarkedet 13 
- Generelt positivt resultat for de europæiske produktioner 14 
3. Direktivets anvendelse 15 
3.1 Generelle problemer 15 
3.1.1 Problem: hvilken lovgivning gælder 15 
Etableringsstedet som afgørende kriterium 16 
3.1.2 Generel tvetydighed 17 
3.2 Særlige problemer 19 
3.2.1 Artikel 2, stk. 2 - modtagefrihed 19 
3.2.2 Kapitel III - Fremme af distribution og produktion 
af fjernsynsprogrammer 19 
- "Monitoring" af anvendelsen af artikel 4 og 5 19 
- Europæiske produktioner 21 
- Spillefilm 21 
3.2.3 Kapitel IV - Fjernsynsreklamer og sponsorvirksomhed 22 
- Angivelse af sponsors navn og/eller logo 22 
- Transmission af reklameindslag inden for en given 
periode på en "time" 22 
- Audiovisuelle produktioners "programsatte varighed" 
i forbindelse med reklameafbrydelser 22 
- Telepromotion og beregningen af den maksimalt tilladte 
varighed 23 
- Teleshopping 23 
3.2.4 Kapitel V - Beskyttelse af mindreårige 23 
3.2.5 Kapitel VI - Ret til berigtigelse 24 
DEL C 
Begrundelse og gennemgang af de ændrede bestemmelser 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 89/552/EØF 
1. Ændringsforslaget - dets baggrund og indhold 25 
2. Gennemgang af de ændrede bestemmelser 27 
2.1 Kapitel I - Definitioner 27 
Artikel 1 - litra b) og e) 27 
2.2 Kapitel II - Almindelige bestemmelser . 27 
Artikel 2 27 
2.2.1 "Etableringsstedet - direktivets kriterium for 
fastlæggelse af "kompetence" 27 
I. Baggrunden 28 
II. Ordlyden 28 
III. Sammenhængen 28 
IV. Målsætninger og praktiske overvejelser 29 
2.2.2 Nærmere belysning af begrebet "etablering" i relation til 
de audiovisuelle tjenester 30 
2.2.3 Artikel 2a 31 
2.2.4 Artikel 3 33 
2.3 Kapitel III - Fremme af distribution og produktion af pro­
grammer 33 
2.3.1 Fremme af europæiske produktioner 33 
Artikel 4 35 
Artikel 5 35 
2.3.2 Detaljeret gennemgang af de foreslåede ændringer 36 
a) En særlig ordning for temakanaler, der sender fiktions- og 
dokumentarfilm 37 
b) En ordning for nye tv-kanaler, med trinvis opfyldelse 
af forpligtelsen 38 
2.3.3 Artikel 6 38 
3 
2.3.4 Artikel 7 38 
2.3.5 Artikel 8 40 
2.4 Kapitel IV - Fjernsynsreklame, sponsorvirksomhed og teleshopping 40 
2.4.1 Artikel II 40 
2.4.2 Artikel 12-16 40 
2.4.3 Artikel 17 41 
2.4.4 Artikel 18 41 
2.4.5 Artikel 18a 42 
2.4.6 Artikel 18b 42 
2.4.7 Artikel 19 42 
2.4.8 Artikel 20 43 
2.4.9 Artikel 21 43 
2.5 Kapitel V - Beskyttelse af mindreårige og af den offentlige moral 43 
2.5.1 Artikel 22 43 
2.5.2 Artikel 22a og b 43 
2.6 Kapitel VI - Afsluttende bestemmelser 44 
2.6.1 Artikel 25 44 
2.6.2 Artikel 26 44 
3. De internationale aspekter 44 
3.1 Den europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn ... 44 
3.2 "Europa-aftalerne" 45 
3.3 På vej mod en verdenskonvention om radiospredning 45 
4. Forslag til direktiv om ændring af direktiv 89/552/EØF 47 
BERETNING OM DIREKTIVETS ANVENDELSE SAMT BEGRUNDELSE 
DEL A - INDLEDNING 
1. Den politiske baggrund og institutionernes rolle 
Direktiv 89/552/EØF(,), "fjernsyn uden grænser", blev vedtaget den 3. oktober 1989 efter flere års 
drøftelser i fællesskabsinstitutionerne^. Den intensitet, hvormed drøftelserne foregik, viser hvor 
stor en rolle fjernsynet spiller i vort samfund med sin centrale betydning på det økonomiske, 
industrielle, kulturelle, sociale og teknologiske område. 
Fællesskabsinstitutionernes interesse for sektoren er ikke blevet mindre siden direktivet vedloges, 
tværtimod. Man behøver blot at tænke på konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Strasbourg 
i december 1989 og på meddelelsen om den audiovisuelle politik, der blev vedtaget i 
februar 1990(3) efter kongressen i Paris, på vedtagelsen af MEDIA-programmet(4) i december 1990, 
grønbogen om koncentration og pluralisme i medierne, som Kommissionen vedtog i december 
I992(5), vedtagelsen af handlingsplanen for avancerede tv-tjenester(6) i 1993, og på den 
opmærksomhed det audiovisuelle område fik under GATT-forhandlingerne, der afsluttedes den 
15. december 1993. 
1994 har for sit vedkommende været præget af fornyede overvejelser og analyser af tendenserne 
inden for en sektor, som først og fremmest er karakteriseret ved evnen til hurtig udvikling navnlig 
under påvirkning af den teknologiske udvikling. 
Kommissionen offentliggjorde som led i "monitoring"-ordningen(7) i marts måned sin første 
beretning om anvendelsen af direktivets artikel 4 og 5, men den har frem for alt med grønbogen 
"Strategiske muligheder for at styrke programindustrien i forlængelse af Den Europæiske L! nions 
audiovisuelle politik"(8) givet bolden op til en bredt anlagt planlægning af programindustriens 
fremtid. Denne grønbog har i stort omfang hentet inspiration fra de talrige bidrag fra branchen 
under den indledende høringsrunde samt fra den tænketank med 6 anerkendte kapaciteter fra av-
sektoren, som Kommissionen har fået nedsat(9). Grønbogen er blevet drøftet i enkeltheder af de 
berørte ministre i medlemsstaterne under det uformelle rådsmøde i Athen den 2(). og 
(i) 
(2) 
(3) 
(4) 
(S) 
((>) 
(7) 
(») EFT nr. L 298 af 17.10.1989, herefter benævnt "direktivet". 
Kommissionen havde fremlagt sit forslag den 30. april 1986 (se KOM(86)146 endelig udg., 
der er offentliggjort i supplement 5/86 til EF-Bulletinen). 
KOM(90) 78 endelig udg. 
Rådets afgørelse af 21. december 1990 om iværksættelse af et handlingsprogram til fremme 
af udviklingen af den europæiske audiovisuelle industri (MEDIA) (1991-1995) - EFT nr. L 
380. 
Pluralisme og koncentration i medierne i det indre marked - Vurdering af behovet for et EF-
initiativ - KOM(92) 480 endelig udg. 
Rådets afgørelse 93/424/EØF af 22. juli 1993 om en handlingsplan for indførelse af 
avancerede tv-tjenester i Europa - EFT nr. L 196, s. 48. 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om anvendelsen af artikel 4 
og 5 i direktiv 89/552/EØF "Fjernsyn uden Grænser" - KOM(94) 57 endelig udg. af 3.3 1994. 
KOM(94) 96 endelig udg. 
Rapport fra tænketanken vedrørende den audiovisuelle politik i Den Europæiske Union. 
21. april 1994. De konklusioner, formandskabet kunne uddrage af drøftelserne viser tydeligt, at 
grønbogens analyser rammer rigtigt og understreger det nødvendige i at videreudvikle fæl­
lesskabsreglerne med udgangspunkt i det nuværende direktiv. 
Europa-Parlamentet har for sit vedkommende igennem hele 1994 vist stor interesse for den 
audiovisuelle sektor og godkendte bl.a. i maj måned Barzanti-(l0) og Hoppenstedt-betænk-
ningerne(11). Europa-Parlamentet har i særdeleshed fundet det nødvendigt at minde om den store 
betydning, det tillægger direktivet på det lovgivningsmæssige plan, ved hjælp af en ændnng(12) 
til direktivforslaget om standarder for transmission af tv-signaler(13) i form af en betragtning, der 
understreger det nødvendige i at få bekræftet den rolle, direktivet "Fjernsyn uden grænser" bør 
spille i forbindelse med styrkelsen af Europas kapacitet på det audiovisuelle område. 
2. Direktivet og grønbogen om styrkelsen af den europæiske programindustri 
I det kapitel i grønbogen, der handler om spillereglerne, undersøges det bl.a., hvordar fæl­
lesskabslovgivningen yderligere kan bidrage til at stimulere programindustrien. Hvor vigrig en 
sådan undersøgelse er, fremgår af artikel 128, stk. 4 i Unionstraktaten, hvori det fastlægges, at 
fællesskabet skal tage hensyn til de kulturelle aspekter i forbindelse med sin indsats i henhold til 
andre bestemmelser i traktaten, hvilket direktivet er et eksempel på. Selvom direktivet indeholder 
bestemmelser, der sigter mod at fremme produktionen og distributionen af fjernsynsprogrammer, 
og der ofte er blevet fokuseret på dette aspekt, må man ikke glemme, at retsakten føist og 
fremmest er et led i gennemførelsen af det indre marked for tjenesteydelser. Oprettelsen af et 
fælles marked for tv-radiospredningsvirksomhed blev da også i Kommissionens hvidbog om 
gennemførelsen af det indre marked fra 1986(14) anset for at være en vigtig og påtrængende 
opgave. 
Direktivet koordinerer medlemsstaternes bestemmelser på en række områder, hvor forskellene på 
nationalt plan måtte forventes at skabe juridiske hindringer for den fri udveksling af fjernsynsud­
sendelser. Da der er vedtaget fælles bestemmelser inden for de områder, hvor det var nødve idigt, 
har et tv-selskabs udsendelser siden direktivets vedtagelse frit kunnet modtages og retransmitteres 
inden for EU, når blot det overholder loven i den medlemsstat, hvor det er etableret. De omåder, 
der i denne forbindelse er blevet koordineret, vedrører meget andet end blot stimulering af pro­
gramindustrien, nemlig f.eks. spørgsmål såsom, hvilken lovgivning der finder anvendelse, Ijern-
synsreklame og sponsorering, beskyttelse af mindreårige og retten til berigtigelse. I beretningen 
om direktivets anvendelse i del B nedenfor har man derfor bestræbt sig for at undersøge, hvordan 
det er gennemført set i forhold til målsætningerne og de retsmidler, der er anvendt, og ikko kun 
set ud fra synsvinklen fremme af programindustrien, som er behandlet i grønbogen om pro­
gramindustrien. 
(10) 
(II) 
(12) 
(13) 
(14) Betænkning om Kommissionens meddelelse om av-sektorens problemer efter direktivet 
"Fjernsyn uden grænser": Anvendelsen af artikel 4 og 5 i direktiv 89/552/EØF - PE 208 575. 
Betænkning om Kommissionens meddelelse om evalueringen af MEDIA-prograi imet, 
KOM(93) 364 endelig udg. - PE 209 002. 
PE 180 706 vedtaget den 19.4.1994. 
KOM(93) 556 endelig udg., EFT nr. C 341 af 18.12.1993, s. 18. 
KOM(85) 310 endelig udg. 
3 Høringsproceduren 
De aspekter ved direktivet, der har med fremme af programindustrien at gøre, har været g|ort til 
genstand for grundige høringer i alle berørte kredse med udgangspunkt i de spørgsmål, grønbogen 
stiller. Parallelt hermed har Kommissionens tjenestegrene afholdt specifikke høringer i de kredse, 
der har med de øvrige samordnede områder at gøre. Desuden har Kommissionens tjenestegrene 
opfordret medlemsstaterne i ad hoc-udvalget(15) til at komme med skriftlige bidrag om eventuelle 
praktiske problemer med at gennemføre direktivet i de forskellige medlemsstater. 
Endelig blev den generelle fremgangsmåde med høring af branchen under Den Europæiske AV-
Konference fra den 30. juni til den 2. juli 1994 udvidet til at gælde alle de område«., der 
samordnes i direktivet. Således fik én af de fire arbejdsgrupper, der nedsattes i forbindelse med 
konferencen, tildelt emnet "spilleregler". Gruppen, der omfattede repræsentanter fra alle de bvirørte 
faglige organisationer, har i stor udstrækning arbejdet med at undersøge, hvorvidt direktivets be­
stemmelser er relevante set i forhold til udviklingen i sektoren. Gruppens vurdering var generelt 
positiv, omend den fandt, at nogle af bestemmelserne trængte til at blive ajourført eller gjort 
klarere. 
Kommissionen har på grundlag af resultatet af høringsproceduren samt egne analyser af ud­
viklingen i sektoren (herunder især grønbogen), som der ikke er grund til at gå yderligere ind på 
her, foreslået en delvis ændring af direktivet, som indgår som del C i dette dokument. Allerede 
i juli 1994 bekendtgjorde Kommissionen med vedtagelsen af handlingsplanen "Europa på ve mod 
informationssamfundet"(16) sin principbeslutning om at fremlægge et ændringsforslag. 
4. Direktivet og informationssamfundet 
Handlingsplanens første kapitel handler således om lovfundamentet for informationssamfundet, 
og afsnit 10 heri omhandler det audiovisuelle område, i særdeleshed de audiovisuelle tjenesters 
indhold. Formålet er at "sikre den frie omsætning af denne type tjenester inden for EU uden at 
spærre for den vækst, som den nye teknologi giver mulighed for inden for sekoren. 
Bestemmelserne skal tage højde for de audiovisuelle programmers særlige gennemslagskraft 
navnlig på det kulturelle og sociale område - uanset hvordan programmerne fremføres"07 
Det skulle ikke være nødvendigt her igen at komme ind på, hvor vigtigt det er med ei ind-
holdsstrategi, hvis informationssamfundet skal fremmes. Lad os blot konstatere, at der undei dette 
punkt i handlingsplanen stadfæstes et princip, der klart er udsprunget af høringsproceduren, nemlig 
at bestemmelser, der vedrører de audiovisuelle tjenesters indhold, skal tage højde for deres 
kulturelle og sociologiske gennemslagskraft uden hensyntagen til fremføringsmetoden. Faktisk er 
det jo disse tjenesters formål at levere lyd og billeder til forbrugeren, for hvem den nåde, 
billederne fremføres på, kun er af sekundær betydning i forhold til indholdet. 
(15) Udvalg af repræsentanter for medlemsstaterne nedsat af Kommissionen i forbindelse med 
gennemførelsen af direktivet (repræsentanter for EFTA-staterne deltager ligeledes i ud\ algets 
arbejde inden for rammerne af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde; det samme 
gælder Europarådets generalsekretariat). 
KOM(94) 347 endelig udg. af 19.7.1994. 
KOM(94) 347 endelig udg., s. 8, punkt 1.10. (16) 
(17) 
Direktivet giver inden for nogle bestemte rammer mulighed for frit at omsætte tv-radio-
spredningsudsendelser på det indre marked og bidrager dermed til at tilvejebringe et retsgrundlag, 
der giver informationssamfundet gode udviklingsbetingelser. 
Rådet glædede sig under samlingen "industri/telekommunikation" den 28. september 1994 over, 
hvor hurtigt Kommissionen havde fået fremlagt handlingsplanen. I sine konklusioner fra dette 
møde, gav Rådet udtryk for den opfattelse, at flere af spørgsmålene var af særligt hastende 
karakter, således bl.a. "forbedringen af den europæiske audiovisuelle industris konkurrenceevne, 
herunder den nødvendige udvikling af en programindustri, under behørig hensyntagen til 
programmernes kulturelle særpræg og sociologiske gennemslagskraft"08). Det er helt i denne ånd, 
Kommissionen foreslår, at der foretages en delvis ændring af direktivet om "fjernsyn uden 
grænser". Kommissionen har i øvrigt iværksat lovgivningsarbejde om informationssamfundets 
tjenester og vil inden længe fremlægge en grønbog om ophavsrettigheder i informationssamfundet, 
en grønbog om retsbeskyttelse afkodede signaler, en grønbog om forretningskommunikation i det 
indre marked og en meddelelse om en gennemsigtighedsmekanisme i det indre marked, son skal 
sikre, at nationale forslag til lovgivning inden for området er gennemsigtige og hænger godt 
sammen med principperne for det indre marked. Og den har allerede iværksat en ny høring om 
indholdet af et eventuelt fællesskabsinitiativ vedrørende mediernes ejendomsret. Endvidere vil 
emnerne fremme af udviklingen af nye audiovisuelle tjenester, fremme af de kulturelle iden iteter 
og den sproglige mangfoldighed og konsekvenserne for beskyttelsen af offentlighedens interesser 
blive behandlet i en grønbog om udviklingen af de nye audiovisuelle tjenester. 
5. Afslutning af ændringsforberedelserne 
Situationen ved udgangen af 1994 har styrket den politiske interesse i en ændring af dire! tivet, 
og stats- og regeringscheferne har under Det Europæiske Råd i Essen opfordret Kommissionen 
til at fremlægge forslag hertil inden deres næste møde i Cannes i juni 1995. 
Denne linie gælder stadig i begyndelsen af 1995. Ministrene med ansvar for audiovisuelle 
spørgsmål har således drøftet direktivet under et uformelt rådsmøde i Bordeaux den 13. februar. 
I formandskabets konklusioner hedder det, "at ministrene finder det nødvendigt, at den planlagte 
ændring af direktivet ... foretages under hensyntagen til de indhøstede erfaringer, til det 
nødvendige i at fremme den europæiske programindustri og styrke de erhvervsdrivendes 
pluralisme og forskelligartethed og til den informationstekniske udvikling og nye tjenesters 
opståen." I den forbindelse opfordrede de Kommissionen til "at fremlægge et ændringsforslag ... 
for bl.a. at give de erhvervsdrivende utvetydige og klart definerede regler hovedsagelig om 
medlemsstaternes ansvar over for tv-selskaberne, om den europæiske programindustris udvikling, 
om opretholdelsen af pluralismen og beskyttelsen af borgerne i forbindelse med de nye tjenester. 
Forslaget skal forelægges for Rådet så betids, at det kan drøftes første gang den 3. april." 
Endvidere har Parlamentet i en beslutning om Kommissionens arbejdsprogram for 19>5(19), 
vedtaget den 15. marts, opfordret Kommissionen til hurtigst muligt at vedtage sit forsi ig til 
ændring af direktivet, "idet bestemmelserne om anvendelsen af kvotaerne for transmission af 
europæiske av-produktioner opretholdes og forbedres." 
°8) Konklusionerne fra Rådets samling, den 28. september 1994,9561/94 (pressemeddelelse 197). 
°9) PE 188 641. 
8 
Kommissionen har derfor under hensyntagen til alle igangværende interinstitutionelle tiltag og 
opfølgningen herafog efter at have afholdt nye drøftelser med branchefolk den 22. marts vedtaget 
nærværende forslag til ændring af direktivet om "fjernsyn uden grænser". 
Det skal bemærkes, at det nuværende direktiv ikke af den grund bortfalder - det vil blive ved med 
at være gældende, indtil en ændret udgave træder i kraft, og Kommissionen overviger i 
overensstemmelse med traktatens artikel 155 nøje, at bestemmelserne overholdes og træffer alle 
nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bestemmelserne anvendes og anvendes effektivt. 
DEL B - BERETNING OM ANVENDELSEN AF DIREKTIV 89/552/EØF 
1. Beretningens formål 
I henhold til artikel 26 i direktivet skal Kommissionen inden fem år fra direktivets vedtagelse 
forelægge fællesskabsinstitutionerne en beretning om direktivets gennemførelse og eventuelt 
fremsætte ændringsforslag for at tilpasse det til udviklingen på tv-radiospredningsområdet 
Kommissionen har i beretningen først og fremmest undersøgt spørgsmålet om, hvilke problemer 
medlemsstaterne er stødt på i forbindelse med anvendelsen af direktivet set på baggrund af 
direktivets generelle målsætninger. I henhold til begrundelsen til Kommissionens oprindelige 
forslag er det primære formål med direktivet at skabe et fælles lovgrundlag til fremme for 
udviklingen af et europæisk tv-radiospredningsmarked med tilhørende aktiviteter såsom 
fjernsynsreklame og produktion af audiovisuelle programmer, idet der samtidig værnes om den 
mangfoldighed og det individuelle særpræg, medlemsstaternes audiovisuelle systemer 
repræsenterer. Kommissionen vil gerne understrege, at direktivet på grund af sektorens særlige 
karakter således både har en økonomisk og en kulturel målsætning. Dette giver sig mere kt nkret 
udslag i en fælles politisk vilje til at samordne de nationale lovgivninger inden for bestemte 
områder for dermed at 
fremme udvekslingen af audiovisuelle tjenester inden for Unionen 
udvikle en moderne europæisk kommunikationsinfrastruktur, der vil kunne styrke Unionens 
økonomiske stilling og således sikre dens konkurrenceevne på verdensplan 
fremme udviklingen af markedet for fjernsynsreklamer og audiovisuelle programmer inden 
for et økonomisk og geografisk område, der strækker sig til fællesskabets ydre grænser 
øge produktionen og distributionen af europæiske produktioner for at stimulere de nationale 
kulturelle industrier og lade de enkelte medlemsstaters kulturelle identitet komme bedre til 
udtryk 
skabe nye afsætningsmuligheder for de kulturelle erhvervs og kulturarbejdernes kreative 
udfoldelser 
fremme udviklingen af tv-radiospredningssektoren som den strategiske sektor i EL s te­
lekommunikationsindustri . 
Under arbejdet med dette dokument har Kommissionen i vid udstrækning taget hensyn til de 
udtalelser og bemærkninger, medlemsstaterne på Kommissionens opfordring er fremkomme: med 
om de praktiske vanskeligheder, de er stødt på i forbindelse med direktivets anvendelse. Denne 
meningsudveksling fandt sted i perioden fra september 1993 til juni 1994 i forbindelse med de 
møder, som Kommissionen afholdt med de nationale eksperter, som repræsenterede 
medlemsstaterne, i ad hoc-udvalget(20). 
Bestemmelserne i direktivet fra 1989 
Direktivet danner retsgrundlag for den fri omsætning af tv-radiospredningstjenester inden ft r EU 
og indeholder bestemmelser om samordningen af de nationale lovgivninger på fællesskabsniveau 
inden for følgende områder. 
(20) Jf. Del A, punkt 3 ovenfor. 
10 
Spørgsmålet om. hvilken lovgivning, der finder anvendelse på tv-radiospredningsudsendelser 
Den ordning, der indføres med direktivet, indeholder en regel om, at der kun gælder én lov­
givning. Ordningen er bygget op omkring to grundprincipper, nemlig at 
hvert tv-radiospredningsorgan kun er underlagt lovgivningen i en enkelt medlemsstat som 
også har kontrolansvaret (artikel 2, stk. 1), og at 
medlemsstaterne skal sikre fri modtagelse og retransmission på deres område af udsendelser, 
der hører under en anden medlemsstats kompetence (artikel 2, stk. 2). Kun i ét enkelt tilfælde 
kan retransmissionen suspenderes midlertidigt, nemlig hvis der er tale om gentagen 
overtrædelse af artikel 22 (jf. nedenfor). I så fald skal der indledes en særlig 
høringsprocedure mellem Kommissionen, transmissionsstaten og modtagerstaten. 
Fremme af produktion og distribution af europæiske programmer 
Foranstaltningerne, der har til formål at få den europæiske programindustri til at tilpasse ig de 
nye forhold på av-området, indebærer at tv-radiospredningsorganerne skal afsætte 
den største del af den sendetid, der ikke består af nyheder, sportsbegivenheder og i nder-
holdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, reklame og tekst-tv, til transmission af 
europæiske programmer (artikel 4) og 
10% af sendetiden eller alternativt 10% af deres programbudget til europæiske prograi imer, 
der er fremstillet af uafhængige producenter, idet en passende andel skal være progra nmer 
af ny dato (artikel 5). 
Begrebet europæisk program er defineret i artikel 6. 
Disse regler finder ikke anvendelse på lokale fjernsynsudsendelser, der ikke indgår i et nationalt 
net (artikel 9). 
Fjernsynstransmission af spillefilm 
Med direktivet indføres en ordning, som søger at skabe en indbyrdes kronologi mel le in de 
forskellige medier. En spillefilm kan således først udsendes i tv to år efter biografpremieren (ét 
år efter, hvis der er tale om en koproduktion med et tv-radiospredningsorgan). Der kan dog aftales 
en anden frist med indehaverne af rettighederne til filmen (artikel 7). 
Fjernsynsreklamer og sponsorering 
På reklameområdet indeholder de samordnede regler: 
generelle bestemmelser, der skal sikre, at reklamerne klart kan identificeres som rek'arner 
(artikel 10); 
bestemmelser om reklameafbrydelser (artikel 11 og 18); 
bestemmelser af etisk art og bestemmelser om beskyttelse af mindreårige (artikel 12 or 16); 
bestemmelser om forbud mod reklame for tobaksprodukter (artikel 13), lægemidler (ar­
tikel 14) og alkohol (artikel 15). 
11 
Hvad angår sponsorering et det direktivets målsætning at sikre, dels at en sponsoreret udsendelse 
klart kan identificeres som værende sponsoreret, dels at sponsoren ikke har mulighed for at 
påvirke programmernes indhold (artikel 17). 
Beskyttelse af mindreårige (artikel 22) 
Der er her tale om en generel bestemmelse, der også går på programmernes indhold: 
generelt forbud mod programmer, der kan være til alvorlig skade for mindreårige; 
begrænsning i udsendelsen af programmer, der kan være til skade for mindreårige, ved valget 
af sendetidspunkt eller ved tekniske foranstaltninger. 
Desuden nedlægges der generelt forbud mod programmer, der tilskynder til had på grund af race, 
køn, religion eller nationalitet. 
Ret til berigtigelse (artikel 23) 
Denne bestemmelse giver enhver person, hvis retmæssige interesser er blevet krænket ved en 
påstand fremsat under en fjernsynsudsendelse, mulighed for at opnå berigtigelse ad rettens vej 
gennem civilretlige, administrative eller strafferetlige foranstaltninger. 
Ud over disse samordnede områder, indeholder direktivet også andre generelle bestemmelser: 
Medlemsstaterne kan 
indføre strengere regler for de tv-radiospredningsorganer, der hører under deres myndighed 
(artikel 3); 
med begrundelse i sproglige målsætninger indføre regler, der er strengere eller meie de­
taljerede med hensyn til andelen af europæiske programmer (artikel 8); 
vedtage andre regler for reklameafbrydelser i forbindelse med udsendelser, der udelukkende 
er bestemt for det nationale område, og som ikke kan modtages andre steder (artikel 20). 
Medlemsstaterne skal 
sørge for, at direktivet overholdes (artikel 3) 
sørge for, at der iværksættes passende sanktioner for fjernsynsudsendelser, der ikke over­
holder reglerne for reklame og sponsorering (artikel 21). 
Sidste frist for medlemsstaterne til at efterkomme direktivet var fastsat til to år efter dets ved­
tagelse, dvs. den 3. oktober 1991. Selvom de fleste af medlemsstaterne overholdt denne frist, 
indgik den sidste meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser dog i realiteten først i 
juli 1994. Kommissionen har i overensstemmelse med sine kontrolbeføjelser vedrørende 
anvendelsen af fællesskabsretten indledt overtrædelsesprocedurer i de tilfælde, hvor der efter 
gennemgang af gennemførelsesforanstaltningerne viste sig at være grund hertil. I to af disse 
tilfælde er der anlagt sag ved EF-Domstolen for manglende overensstemmelse mellem den 
nationale lovgivning og direktivet. 
12 
Det skal tilføjes, at direktivet, for så vidt angår ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder i forbindelse med tv-radiospredning via satellit og kabel(2l), er blevet kompletteret med 
et yderligere direktiv vedtaget i 1993, for hvilket fristen til gennemførelse i de nationale 
lovgivninger er fastsat til den 1. januar 1995. De to direktiver har det fælles formål at skabe et 
retsgrundlag, der giver tv-radiospredningssektoren gode vækstbetingelser. 
2. Økonomiske overvejelser 
Man kan indledningsvis konstatere, at den indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger 
inden for de ovenfor nævnte områder under alle omstændigheder har skabt gunstige betingelser 
for den fri omsætning af tv-tjenester mellem medlemsstaterne i EU. Den samordningsvilje, som 
fællesskabsinstitutionerne har lagt for dagen, har faktisk gjort det muligt for de nationale tv-
radiospredningssystemer, der tidligere juridisk set var opbygget over en national læst, at holde trit 
med den stadige udvikling på av-området, som i de sidste ti år har været præget af den eksplosive 
udvikling i kommunikationsteknologien. 
Det fælles retsgrundlag, der er blevet opbygget, har således, hvor begrænset det end er, fået 
branchen til at gå sammen om at udnytte det geografisk og økonomisk set større marked. Det er, 
hvad oplysningerne nedenfor klart viser. 
Tjenesternes kvantitative udvikling 
Antallet af tv-kanaler i EU, det være sig nationale eller grænseoverskridende, er steget støt i de 
seneste år. Der var således 77 i 1988, 85 i 1989, 92 i 1990, 97 i 1991, 111 i 1992 og 129 i 
j 993(22) £)enne vækst skyldes for en stor del, at der hele tiden kommer nye satellitbårne tv-
kanaler, som oftest temakanaler, som enten er betalingskanaler eller reklamefinansierede. 
Opsving i reklamemarkedet 
Væksten i antallet af nationale og grænseoverskridende tv-kanaler har medført en bet> delig 
stigning i tv-reklameinvesteringer. Fra 1989 til 1992 steg indtægterne fratv-reklameaktiviteter med 
50%(23). 
Kommissionen har endvidere kunnet konstatere, at de 100 største paneuropæiske mærkers udgifter 
til tv-réklamer er steget med 21% fra 1990 til 1991 og med 28% fra 1991 til 1992(24). 
(21) Rådets direktiv 93/83/EØF om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettig­
heder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via 
satellit og viderespredning pr. kabel (EFT nr. L 248 af 6.10.1993). Kommissionen minder om, 
at dens oprindelige forslag fra 1986 indeholdt bestemmelser om ophavsret og dermed 
beslægtede rettigheder. Rådet ønskede imidlertid, at rettighedsspørgsmålet skulle gøres til 
genstand for et særskilt direktiv. 
Kilde: "Marché mondial du cinéma et de Paudiovisuel", en undersøgelse foretaget af 1DATE 
(Institut pour le développement de l'audiovisuel et des télécommunications en Euiope), 
december 1993, bind 2, s. 39. 
(23) European Advertising & Media Forecast - March 1994. 
AFEP - 6. september 1994. 
13 (22) 
(24) 
Generelt positivt resultat for de europæiske produktioner 
I overensstemmelse med den "monitoring"-ordning, der er indført med artikel 4, stk. 3, i direk­
tivet, har Kommissionen udarbejdet og vedtaget en særskilt meddelelse om anvendelsen af ar­
tikel 4 og 5 og fremsendt denne til Rådet og Europa-Parlamentet i marts måned 1994(25). i følge 
de statistikker, Kommissionen har modtaget fra medlemsstaterne, har det store flertal af tv-
radiospredningsorganerne i perioden 1991-1992 overholdt de tal, der i artikel 4 og 5 er fastsat for 
de europæiske og uafhængige produktioners andel af sendetiden. Der hvor disse tal ikke i første 
omgang har været overholdt, har Kommissionen kunnet konstatere en generelt stigende tendens. 
Kommissionen ønsker specielt at gøre opmærksom på, hvilke resultater der er opnået 
for så vidt angår udsendelsen af europæiske produktioner (der foreligger statistikker for alle 
de kanaler, der er med i de nationale rapporter; det totale gennemsnit af kanaler, der har 
overholdt den krævede procentfordeling, er på 66,6%): 
Portugal, Mand, Danmark og Nederlandene: alle kanaler har udsendt mindst eller meie end 
den krævede procentdel af europæiske produktioner. 
Det Forenede Kongerige, Frankrig: alle de jordbaserede kanaler har udsendt mere end 50% 
europæiske produktioner. 
Italien, Spanien, Belgien, Grækenland, Tyskland, Luxembourg, Frankrig (en kanal pr. kabel), 
Det Forenede Kongerige (nogle kanaler via satellit): nogle af de kanaler, der er med i de 
nationale rapporter, har ikke udsendt den krævede procentdel af europæiske produktioner. 
Det skal bemærkes, at de jordbaserede generelle tv-kanaler i de fleste tilfælde når op på en andel 
godt over de krævede 51% og kun sjældent ligger under 40%. 
Hvad angår de uafhængige produktioner (der foreligger ikke statistikker for alle de kanaler, 
der er med i de nationale rapporter; det totale gennemsnit af kanaler, der har overholdt den 
krævede procentfordeling, er på 68,4%): 
Frankrig (eneste land, der har valgt muligheden med en procentdel af programbudgottet), 
Tyskland, Danmark, Nederlandene: alle kanaler overholder kravet om de 10%. 
Spanien, Irland, Portugal: der foreligger statistikker for alle kanaler. En af kanalerne 
(portugisisk) overholder kravet om 10%, de andre ligger på mellem 5 og 9%. 
Luxembourg, Belgien, Det Forenede Kongerige, Grækenland, Irland: der er ikke fremlagt 
statistikker for alle kanalerne. I flertallet af de tilfælde, hvor der foreligger statistikker, er 
kravet på 10% mere end opfyldt. 
Hvad angår de nve produktioner (der er ikke fremlagt statistikker for alle de kanaler, der er 
med i de nationale rapporter): 
(25) Jf. KOM(94) 57 endelig udg. af 3.3 1994. 
14 
Italien, Portugal, Tyskland, Danmark, Grækenland, Frankrig og Irland: der foreligger ingen 
statistikker. 
Spanien, Nederlandene: der foreligger statistikker for alle kanalerne (mellem 1 og 3% i 
Spanien og mellem 9 og 29% i Nederlandene). 
Det Forenede Kongerige, Luxembourg: der er fremlagt statistikker for flertallet af kanalerne 
(mellem 1 og 15% i Luxembourg og mellem 1 og 100% i Det Forenede Kongerige) 
Belgien: der foreligger statistikker for 2 kanaler (67,7% for den enes og 3,4% for den andens 
vedkommende). 
Kommissionen anser disse resultater for at være generelt opmuntrende, selvom forskellene i 
kriterier fra den ene medlemsstat til den anden samt forskellene i, hvorledes de nationale rapporter 
er udformet, har sat fokus på en række problemer af metodologisk, teknisk og retlig art, som har 
gjort Kommissionens arbejde med at overvåge anvendelsen af den vedtagne ordning vanskelig 
(jf. punkt 3.2.2 nedenfor). 
3. Direktivets anvendelse 
3.1 Generelle problemer 
3.1.1 Problem: hvilken lovgivning gælder? 
Anvendelsen af systemet med fri udveksling, der indføres med direktivet, er stødt på et retligt 
problem, nemlig fastsættelsen af det sted, hvor visse tv-kanaler rent juridisk anses for 
hjemmehørende. Selvom dette problem indtil nu kun har gjort sig gældende i nogle få konkrete 
tilfælde, vurderer Kommissionen, at det på grund af det stigende antal tv-tjenester via satellit vil 
blive stadig mere udtalt. Problemet er, hvilket kriterium, der skal være afgørende for, om et tv-
radiospredningsorgan i retlig henseende hører under den ene eller den anden medlemsstat. 
Artikel 2, stk. 1 indeholder nemlig to muligheder for, hvordan et tv-radiospredningsorgan kan 
være tilknyttet en bestemt national lovgivning: 
det kan enten høre under medlemsstatens myndighed 
eller det benytter, uden at høre under nogen medlemsstats myndighed, en frekvens, en 
satellitkapacitet eller en forbindelse til en satellit i medlemsstaten. 
15 
Et system med flere forskellige kriterier for, hvorledes en medlemsstats kompetence skai fast­
lægges, vil umiddelbart kunne føre til, at der i flere tilfælde ikke kan findes nogen (negativ kom­
petencekonflikt) eller at der er flere kompetente medlemsstater (positiv kompetencekonflikt) Med 
andre ord kan et tv-radiospredningsorgan, der transmitterer tv-tjenester inden for EU, i dag Uadig 
godt befinde sig i den situation, at det rent juridisk enten ikke hører under nogen national 
lovgivning eller under flere. Som eksempel på en negativ kompetencekonflikt kan nævnes kunalen 
Red Hot Television(26), som behandles i det efterfølgende. Et eksempel på en positiv kompe­
tencekonflikt ses i kanalen RTL-TVi, som er medtaget i to forskellige nationale rapporter o>n an­
vendelsen af artikel 4 og 5, nemlig den belgiske og den luxembourgske(27). 
Hvor der foreligger en negativ kompetencekonflikt, som det var tilfældet med Red Hot Telev ision, 
er det vanskeligt at træffe forholdsregler mod en kanal, der unddrager sig al form for kontrol, 
fordi den, som i dette tilfælde, sendes fra Nederlandene eller Danmark og kan anses for ai have 
etableringssted i Det Forenede Kongerige(28). 
De positive kompetencekonflikter kan på den anden side sætte direktivet ud af funktion, fordi et 
enkelt transmissionsorgan er underlagt flere forskellige (eventuelt indbyrdes uforenelige) 
lovgivninger. 
Etableringsstedet som afgørende kriterium 
Disse konkrete eksempler understreger, at det er nødvendigt, at man til enhver tid holder ,ig til 
de fælles kriterier for, hvorledes det afgøres, hvilken national lovgivning der skal gælde For 
Kommissionen og de fleste af medlemsstaterne er det etableringsstedet for tv-iadio-
spredningsorganet, der er det afgørende. Der er her tale om et valg, der i lige høj grad forklares 
ved direktivets "historie", dets ordlyd og målsætning som ved den almindelige tendens i 
fællesskabsretten og Domstolens domspraksis (29). 
(26) Det bemærkes, at EF-Domstolen har fået forelagt en sag omfattende to spørgsmål om Red 
Hot Television til præjudiciel afgørelse. Spørgsmålene vedrører ikke etableringsstedet men 
derimod begrebet "retransmission" og problemet med, hvordan visse programmers skadelige 
karakter defineres (sag C-327/93 - jf punkt 3.2.1 og 3.2.5). Sagen er dog et godt eksenpel. 
Kanalen begyndte sine transmissioner i juli 1992 fra en satellitforbindelse med udgangspunkt 
i Nederlandene og siden fra december 1992 fra en satellitforbindelse med udgangspi nkt i 
Danmark, alt imedens visse aktiviteter af vigtighed for tv-radiospredningen var lokalise et på 
Det Forenede Kongeriges territorium. De britiske myndigheder besluttede at skride ind over 
for udsendelsen af programmerne på britisk område, og derfor opstod spørgsmålet om, 
hvilken medlemsstat kanalen juridisk set henhørte under. Det viste sig, at den hverken 
henhørte under Danmark eller Nederlandene og ej heller under Det Forenede Kongerige, fordi 
det i henhold til de to første landes lovgivninger er virksomhedens etableringssted, der afgør 
kompetencen, medens det i henhold til den britiske lovgivning er det sted, hvorfra satellit­
forbindelsen udgår, der er afgørende. 
(27) Jf. den allerede citerede meddelelse fra marts måned 1994, se s. 13. 
SeIP(93)251 af 2.4.1993. 
Jf. artikel 58, 59, 60 og 66 i traktaten om Den Europæiske Union, det almindelige program 
til afskaffelse af restriktioner af den fri udveksling af tjenesteydelser (EFT nr. 32/(»2 af 
15.1.1962, s. 32) og Factortame-dommen (sag 221/89, 25/7/1991, Sml. I - 3958). 
16 (28) 
(29) 
I Kommissionens oprindelige forslag fastsattes etableringsstedet klart som det afgørende kri­
terium00'1. Grunden til, at kompetencen blev indført i stedet for etableringsstedet som oprindeligt 
foreslået, var ønsket om at løse det særlige problem med Tyskland, hvor de allierede styrkers 
radiospredningsorganer (der var dækket af det oprindelige forslag) udsendte deres udsendelser og 
var etableret i Tyskland uden at høre under Forbundsrepublikkens kompetence. Den af Kadet 
vedtagne ordlyd, hvor der i artikel 2, stk. 1, første led blot nævnes rv-radiospredningson,aner, 
medens der i andet led eksplicit anføres kriterier af teknisk karakter, støtter opretholdelsen af den 
oprindelige hensigt med direktivet, nemlig at definere medlemsstaternes kompetence efter hvor 
tv-radiospredningsorganet er etableret. Det samme gør formålet med direktivet, da princippet med 
én gældende lovgivning kun kan føres ud i livet, hvis der til grund for udvælgelsen heraf ligger 
et effektivt kriterium, hvilket peger på etableringen som bedste løsning. Teknisk set kan et tv-ra­
diospredningsorgan f.eks. godt udsende et program til forskellige modtagere via flere forskellige 
satellitforbindelser eller foretage udsendelsen samtidigt fra flere forskellige medlemsstater ,}. 
Selvom Kommissionen fortsat er overbevist om, at etableringen alene ville være et effektivt 
kriterium, er den dog ikke afvisende over for forsøg på at finde endnu mere præcise kriterier for, 
hvorledes begrebet etablering kan defineres klarere, når det drejer sig om de økonomiske 
aktiviteter på tv-radiospredningsområdet, for derigennem at sikre de erhvervsdrivende i EU et højt 
niveau af stabilitet og retssikkerhed og fremme udviklingen af det grænseoverskridende fjernsyn. 
3.1.2 Generel tvetydighed 
Direktivets ordlyd, der er resultatet af en balancegang efter et politisk kompromis, som van­
skeliggjordes af tv-radiospredningssektorens sammensatte økonomisk-kulturelle natur, blev 
vedtaget i 1989 efter lange drøftelser i fællesskabsinstitutionerne. Det direktiv, som Ministerrådet 
blev enig om, indeholder derfor visse bestemmelser, hvis tvetydighed har givet generelle 
anvendelsesproblemer. Det gælder specielt artikel 4 og 5 om de procentsatser, der skal overholdes 
ved transmissionen af europæiske og uafhængige produktioner. Den fortolkningsmåden i 
forbindelse med anvendelsen af bestemmelserne, man i de to artikler har villet give med 
formuleringerne "når det er muligt", "trinvis" og "med passende midler", har åbnet mulighc d for 
meget forskellige ordninger og kravniveauer i de forskellige medlemsstater, hvilket igen har 
medført usikkerhed om anvendelsen af direktivets princip om fri modtagelse og retransmission. 
(30) »£)enne artikel fastslår princippet om, at alle radio- og fjernsynsudsendelser, som er be ,temt 
til modtagelse inden for Fællesskabets område, skal være i overensstemmelse med loven i 
det land, hvorfra de bringes, dvs. den medlemsstat, i hvilken radiosenderstationen er etableret, 
uanset om programmet er bestemt til at modtages af publikum i denne medlemsstat eller i 
andre medlemsstater. (....)" (jf. punkt 43 i begrundelsen). 
(M) Tv-radiospredningsorganerne kan benytte "simulcast"-transmission, dvs. udsende s;mme 
program ved hjælp af forskellige transmissionsstandarder for derigennem at nå ud til 
forskellige geografiske markeder (pal eller secam), eller forskellige typer af markeder (f.eks. 
ved at anvende standarderne D2-MAC eller PAL PLUS til widescreen-markedet 
(fjernsynsskærme i formatet 16:9). 
17 
Den foreliggende situation kan illustreres ved et konkret eksempel: en europæisk branche­
organisation og en fransk temakanal har begge indgivet klage over udsendelsen fra Det Forenede 
Kongerige af de tv-kanaler, der er kendt under navnet TNT/Cartoon(32). De to kanaler, der har 
licens fra de britiske myndigheder, hører faktisk ind under den særlige licensordning inden for 
britisk ret, der gælder for satellitbårne tv-kanaler af typen "ikke-national satellittjeneste". Denne 
ordning omfatter bestemmelser, der skal tilskynde til opfyldelse af kravene om, hvor stor en andel 
af transmissionerne, der skal være europæiske og uafhængige produktioner, hvilke krav klart er 
lempeligere end hvad der gælder for de jordbaserede kanaler og de satellitbårne kanaler, der hører 
ind under ordningen "national satellittjeneste". 
Formuleringen "når det er muligt" i artikel 4 og 5 giver således den slags kanaler mulighed for 
i kraft af modtage- og retransmissionsfriheden i artikel 2, stk. 2, at skaffe sig ret til at transmittere 
udsendelser på tværs af grænserne, hvoraf i virkeligheden kun meget få eller slet ingen er 
europæiske og uafhængige produktioner, fordi kravet herom angiveligt ikke finder anvendelse på 
kanaler, hvis transmissioner bevidst er begrænset til produktioner fra tredjelande (selvom 
udsendelserne faktisk tilhører de genrer, der er omhandlet af artikel 4 og 5). Sådanne forhold vil, 
som det har kunnet konstateres i forbindelse med de pågældende kanaler, uvægerligt give 
anledning til retstvister, da de medfører alvorlige problemer med diskrimination og illoyal 
konkurrence mellem tv-radiospredningsorganer og producenter i branchen i de forskellige 
medlemsstater. 
Sagen om TNT/Cartôon fik således den 29. november 1994 en belgisk domstol til at stille EF-
Domstolen et præjudicielt spørgsmål om fortolkningen af direktivets artikel 2, 4 og 5. 
Kommissionen er opmærksom på, at den nuværende ordlyd i artikel 4 og 5 giver medlemsstaterne 
mulighed for at indføre mere eller mindre smidige ordninger, der skal tilskynde til overhoidelse 
af kravene, men den ønsker dog meget kraftigt at understrege, at et direktivs bestemmelser ikke 
kan gennemføres i de nationale lovgivninger ved at omgå de målsætninger, der danner grundlag 
for direktivets vedtagelse. Det er foruroligende at måtte konstatere, at nogle medlemsstater ikke 
har indført tilstrækkeligt effektive retsmidler eller kontrol- og sanktionsforanstaltninger ior at 
sikre, at der ved anvendelsen af de pågældende artikler er taget hensyn til målsætningerne, der 
i dette tilfælde hovedsagelig sigter mod at stimulere produktionen og omsætningen af europæiske 
og uafhængige audiovisuelle produktioner inden for EU. 
Kommissionen har allerede den 4. januar 1990 i sit svar på et spørgsmål fra Europa-Parlamentet 
understreget, at direktivet er juridisk bindende for medlemsstaterne i alle enkeltheder Den 
fleksible affattelse gør det vanskeligere at vurdere, hvad der skal lægges i bestemmelsen men 
ændrer intet ved den omstændighed, at der er tale om en juridisk bindende forpligtelse, der 
pålægger en bestemt adfærd(33). 
(32) Der er også indgået andre klager over den angiveligt manglende anvendelse af artikel 4 og 
5. Den seneste af disse, der stammer fra Italien, behandles i øjeblikket. 
(33) QE nr. 758/89 fremsat af Kenneth Collins (EFT nr. C 97 af 14.4.1990). 
18 
3.2 Særlige problemer 
32.1 Artikel 2. stk. 2 - modtagefrihed 
Den ovenfor nævnte sag med tv-kanalen Red Hot Television (se punkt 3.1) har givet anledning 
til at stille spørgsmålstegn ved, hvad der menes med begrebet "retransmission" i artikel 2., stk. 2, 
som indeholder bestemmelse om, at en medlemsstat midlertidigt kan suspendere retransmission 
af en fjernsynsudsendelse, såfremt denne udgør en overtrædelse af artikel 22 (beskyttelse af 
mindreårige), og såfremt den særlige procedure, der gælder i sådanne tilfælde, er overholdt. 
Spørgsmålet går på, om artiklen skal fortolkes således, at det kun er kabel-tv, der kan suspenderes 
midlertidigt. 
Det er Kommissionens opfattelse, at begrebet retransmission skal fortolkes så bredt som muligt. 
En begrænsning af anvendelsen til kabel-tv ville i øvrigt forudsætte, at den særlige procedure med 
midlertidig suspension ikke kunne finde anvendelse på satellittransmitterede tv-kanalei, der 
overtræder artikel 22.1 realiteten ville det dog betyde, at en og samme tv-kanal i en medlemsstat, 
hvor der både er mulighed for transmission via satellit og kabel, ville kunne f;t sin 
kabeltransmission suspenderet midlertidigt, alt imedens dens udsendelser stadig kunne modtages 
med en direkte modtagerantenne. Det ville også betyde, at en medlemsstat, hvor kabel tv er 
fremherskende, ville være anderledes stillet end en anden medlemsstat, hvor den direkte 
modtagelse er den mest almindelige, eftersom den første af de to ville kunne gøre fuld br ug af 
suspensionsproceduren, medens den anden ikke ville have mulighed herfor. 
Konsekvensen af en sådan fortolkning ville være at fratage den pågældende bestemmelse sin 
nyttevirkning ved at skabe diskriminerende forhold i modstrid med direktivets generelle 
målsætninger. Kommissionen minder om, at formålet med den procedure, der ligger i artikel 2, 
stk. 2 og artikel 22, er at give medlemsstater, der anser det for nødvendigt at begrænse 
transmissionen på deres område af fjernsynskanaler, der strider mod artikel 22, mulighed herfor. 
Endelig skal det i forbindelse med denne procedure - og mere specifikt i forbindelse med li ira b) 
- bemærkes, at modtagermedlemsstaten ikke er nødt til at vente med at indlede proceduren, i il der 
er gået et helt år. Det er tilstrækkeligt, at artikel 22 er blevet overtrådt to gange i løbet af de sidste 
12 måneder forud for procedurens indledning. 
32.2 Kapitel III - Fremme af distribution og produktion af fjernivnsprogrammer 
"Monitoring" af anvendelsen af artikel 4 og 5 
Som nævnt ovenfor (se punkt 2, tredje tankestreg), er anvendelsen af artikel 4 og 5 behandlet i 
en særskilt meddelelse, hvori Kommissionen konkluderer, at resultatet alt i alt er positivt Men 
denne første overvågning har dog afsløret en række problemer, der gør det vanskeligt ud fra de 
oplysninger, der afgives i de nationale rapporter, at vurdere, hvordan de pågældende foranstalt­
ninger vil indvirke på de økonomiske markeder. 
19 
Disse problemer skyldes dels den tvetydige ordlyd i artikel 4 og 5 (jf. punkt 3.1.2), men også 
andre vanskeligheder af metodologisk, teknisk og retlig art i forbindelse med selve overvågningen 
("monitoring"), såsom forskellene i, hvorledes de nationale rapporter er udformet, medlems­
staternes anvendelse af mange forskellige referencekriterier, den vedtagne definition al visse 
begreber (f.eks. begrebet uafhængig producent) og den manglende fremsendelse af statistikker 
vedrørende nogle bestemte nye tv-kanaler og endelig helt generelt andelen af uafhængige 
produktioner, især af ny dato. I forbindelse med disse vanskeligheder præciserer Kommissionen 
desuden, at det, der har voldt medlemsstaterne størst problemer i forbindelse med anvendelsen, 
er at vurdere, hvor stor den "passende andel" skal være, der skal forbeholdes uafhængige 
produktioner af ny dato. 
Hvad angår begrebet uafhængig producent, har Kommissionens tjenestegrene efter en økonomisk 
undersøgelse samt høring af medlemsstaternes repræsentanter i ad hoc-gruppen foreslået at en 
producent anses for at være uafhængig af tv-radiospredningsorganerne, 
hvis ét enkelt tv-radiospredningsorgan ikke ejer mere end 25% af produktionsselskabets 
kapital (50% såfremt der er tale om flere tv-radiospredningsorganer) 
hvis producenten ikke leverer mere end 90% af sin produktion i en treårig periode til samme 
tv-radiospredningsorgan - dette gælder dog ikke, hvis producenten kun producerer ét enkelt 
program eller én enkelt serie i løbet af den pågældende periode, 
idet det forudsættes, at disse kriterier også gælder med modsat fortegn (f.eks. i tilfælde af, at en 
producent ejer en stor andel af et tv-radiospredningsorgan). 
Kommissionen har således givet medlemsstaterne mulighed for på et fælles grundlag selv at 
definere begrebet "uafhængig producent" med gennemførelsen af direktivets artikel 5 for øje (for 
nærmere oplysninger henvises til kapitel 5 i den allerede nævnte overvågningsrapport). 
Da der er tale om den allerførste rapport, har Kommissionen ved den generelle bedømmelse taget 
hensyn til de problemer, medlemsstaterne er stødt på i forbindelse med indføringen af de 
påkrævede kontrolordninger, herunder især i forbindelse med indsamlingen af oplysninger. 
Kommissionen har dog anset det for at være utilstrækkeligt, når et stort flertal af medlemsstaterne 
ikke, som udtrykkeligt fastsat i artikel 4, stk. 3, i deres rapport gør rede for, hvilke forholdsregler 
man har vedtaget eller har planer om for de tv-radiospredningsorganers vedkommende, der hører 
under deres kompetence, og som ikke er nået op på de fastsatte andele. Det er grunden til, at der 
i maj 1994 fremsendtes et brev til alle direkte berørte medlemsstater med opfordring til at 
indsende nøjagtige oplysninger herom. Kommissionen forbeholder sig ret til senere at bedømme, 
hvorvidt de oplyste nationale forholdsregler opfylder forpligtelserne i henhold til artikel 4 og 5. 
Som konklusion på dette punkt vurderer Kommissionen, at de resultater, der ved udgangen af den 
første anvendelsesperiode er opnået med artikel 4 og 5, er opmuntrende, især på grund a; den 
generelt stigende tendens. 
20 
Artikel 4, stk. 4 nævner udtrykkeligt muligheden for at fremsætte forslag til ændring af artikel 4 
og 5. Ved at vedtage sin første "monitoring"-rapport har Kommissionen i denne forbindelse 
understreget, at det nu handler om at finpudse eller styrke den ordning, der er indført med artikel 
4 og 5. Og den minder samtidig om, at der er tale om et område, hvor det er nødvendigt med 
harmonisering for at fremme uafhængige tiltag inden for det nye audiovisuelle marked i EU, 
direktivet skaber. 
I marts 1994 fandt Kommissionen det dog ikke hensigtsmæssigt at fremsætte noget ændringsfor­
slag, da den inden årets udgang skulle fremlægge beretning om anvendelsen af direktiver som 
helhed. Kommissionen fandt det endvidere hensigtsmæssigt at afvente den samlede evaluering 
inden den foreslog ændringer, for at kunne afgive et samlet ændringsforslag. 
Denne fremgangsmåde ville endvidere give den mulighed for at tage hensyn til resultatet af 
drøftelserne af grønbogen om den audiovisuelle politik. 
Europæiske produktioner 
Det skal bemærkes, at medlemsstaterne bortset fra et par forespørgsler om, hvor langt man var 
nået med ratificering af aftalerne med nogle bestemte tredjelande, ikke har rapporteret nogen 
særlige vanskeligheder med gennemførelsen af artikel 6 om definitionen af begrebet europæiske 
programmer. Kommissionen er imidlertid opmærksom på, at de aktører i tredjelande, der ønsker 
at investere i produktionen i EU, nu og da har problemer med forskellene i de nationale 
foranstaltninger. 
Spillefilm 
Det princip, der er indeholdt i artikel 7, og som går ud på, at der, medmindre andet er aftalt med 
indehaveren af rettighederne, skal gå et bestemt tidsrum fra en spillefilms biografpremiere ti! dens 
tv-transmission, har kun voldt meget få af medlemsstaterne problemer og kun i forbindelse med, 
hvilket sted der skulle lægges til grund for beregningen af denne frist, der løber fra den første 
biografforevisning i en af medlemsstaterne. 
Efter Kommissionens opfattelse, kan udgangspunktet for fristen ikke, som nogle gerne sa det, 
erstattes af biografpremieren i den enkelte medlemsstat. En sådan ændring ville nemlig ophæve 
virkningen af harmoniseringen på området, da den ville føre til den ene diskrimination efter den 
anden mellem tv-radiospredningsorganer i forskellige medlemsstater og således lamme udnyttelsen 
af spillefilmene. Problemerne med diskrimination ville i øvrigt tage til i takt med udviklingen af 
de satellitbårne tv-tjenester. 
Man har valgt at lade brancheaftalerne få fortrinsret, idet der dog samtidig indføres en vis grad 
af harmonisering for at undgå, at der vedtages nationale bestemmelser, der er så forskellige fra 
det ene land til det andet, at de hindrer transmissionen af tv-udsendelser på tværs af grænserne. 
Et forslag orn at lade biografpremieren i den enkelte medlemsstat være udgangspunkt for 
beregning af fristen ville fratage harmoniseringsbestemmelsen, der bygger på stedets enhed, enhver 
tilsigtet virkning. Kommissionen ønsker endvidere at understrege, at den stadig er af den 
opfattelse, at brancheaftalerne skal have fortrinsret. 
21 
3.2.3 Kapitel IV - Fjernsynsreklamer og sponsorvirksomhed 
Bestemmelserne om fjernsynsreklamer og sponsorering har kun voldt få konkrete problemer af 
grundlæggende art og er alt i alt blevet anvendt korrekt i alle medlemsstater. Kommissionen er 
alligevel flere gange blevet bedt om at præcisere, hvorledes den fortolker visse af direktivets 
bestemmelser. Kommissionen ønsker i denne forbindelse at understrege, at medlemsstaterne i 
nogle tilfælde inden for en vis aktionsmargin kan tilpasse en bestemmelse efter deres særlige 
forhold, når blot det er foreneligt med fællesskabsretten. Domstolen har således den 
9. februar 1995 i en præjudiciel afgørelse udtalt, at en national bestemmelse, der forbyder tv-
radiospredningsorganer i den pågældende medlemsstat at udsende reklamer for distributionsbran-
chen,ikke udgør nogen overtrædelse af direktivets bestemmelser (Sag C-412/93, "Leclerc"). 
Fortolkningsspørgsmålene gik på følgende emner: 
Angivelse af sponsors navn og/eller logo (artikel 17. stk. 1. litra b)) 
Det er Kommissionens opfattelse, at bestemmelsen om, at sponsorerede programmer klart skal 
kunne identificeres som sådanne ved programmets begyndelse og/eller slutning, ikke er til hinder 
for, at sponsorens navn og/eller logo nævnes under udsendelsen, såfremt alle de øvrige 
bestemmelser nøje overholdes, idet der tages hensyn til, at medlemsstaterne har mulighed for at 
fastsætte strengere eller mere detaljerede regler for så vidt angår tv-radiospredningsorganei, som 
hører under deres myndighed. 
Transmission af reklameindslag inden for en given periode på en "time4' (artikel 18. stk. 2) 
Spørgsmålet gik på, hvorledes timen skal afgrænses: er der tale om en klokketime eller om en 
"rullende" time, dvs. 60 minutter fra et hvilket som helst givet tidspunkt. For at lette kontrollen 
stemte Kommissionen og flertallet af medlemsstaterne for første valgmulighed. 
Audiovisuelle produktioners "programsatte varighed" i forbindelse med reklameafbrydelser 
(artikel 11. stk. 4 og S) 
Spørgsmålet gik på, om den tid, der medgår til reklamerne, herunder reklamer for programmet 
selv, samt til sponsormeddelelser skal medregnes til den programsatte varighed eller ej. Spørgs­
målet var især kontroversielt i Tyskland, hvor appeldomstolen i Koblenz fik forelagt den såkaldte 
"brutto-netto"-sag til afgørelse i marts 1994. Efter Kommissionens opfattelse er bruttotids-
princippet (dvs. varigheden inklusive reklameindslagene) mindstekravet, hvis direktivet skal 
overholdes. Der mindes imidlertid påny om, at medlemsstaterne kan fastsætte strengere eller mere 
detaljerede regler for de tv-radiospredningsorganer, der hører under deres myndighed. 
22 
"Telepromotion"(34) og beregningen af den maksimalt tilladelige varighed 
Her har Kommissionen ønsket at præcisere, at telepromotion efter dens opfattelse skal betragtes 
som en form for reklame, der principielt er lovlig og derfor underlagt direktivets reklame­
bestemmelser som helhed(35). Telepromotion er imidlertid underlagt to kvantitative bestemmelser 
som ikke er alternative, men begge skal overholdes. Således gælder såvel loftet på 20% 
(artikel 18, stk. 1) som det faste tal på én time om dagen (artikel 18, stk. 3). Den begrænsning 
af reklamekoncentrationen inden for en time, som fremgår af artikel 18, stk. 2, finder derimod 
ikke anvendelse, da den udelukkende vedrører reklameindslag. Medlemsstaten har her mulighed 
for at øge den daglige sendetid til reklamer fra 15% til 20%. 
Teleshopping 
Kommissionen er blevet bedt om at præcisere, at en fjernsynstjeneste, der omfatter direkte tilbud 
til seerne med henblik på salg eller leje af produkter eller tjenesteydelser, i henhold til den 
gældende ordlyd henhører under direktivet (jf. artikel 1, litra a, om definitionen af begrebet "tv-
radiospredning"). Begrænsningerne i artikel 18 finder således anvendelse på denne type tjeneste, 
når den er en del af et tv-selskabs program, hvilket betyder at tjenestens sendetid under ingen 
omstændigheder kan overstige en time om dagen. Det skal dog tilføjes, at tjernsynstjenester. hvis 
sendetid ikke er begrænset, er tilladt inden for en given medlemsstat, hvis de ikke kan modtages 
direkte eller indirekte i en eller flere andre medlemsstater (jf. artikel 20). 
Anvendelsen af dette begrænsningssystem, der kun gælder for teleshopping, volder problemer, da 
visse satellitbårne tv-kanaler, der er godkendt i en medlemsstat og derfor kan modtages frit i de 
øvrige, ikke overholder begrænsningen, hvilket i 1994 har ført til flere klager til Kommissionen. 
Kommissionen mener derfor at måtte understrege, at udviklingen af denne aktivitet, der 
begunstiges af de stadig flere transmissionsmuligheder, er vigtig, fordi forbrugerne værdsætter 
tjenesterne, og det er derfor dens opfattelse, at begrænsningsprincippet og begrænsningens 
konkrete indhold bør revideres på baggrund af de almindelige økonomiske forhold i tv-
radiospredningssektoren for at forhindre, at antallet af retstvister tiltager og for at stimulere 
udviklingen af en ny type fjernsynstjeneste, der i sig selv er lovlig. 
3.2.4 Kapitel V - Beskyttelse af mindreårige 
Et andet spørgsmål har med sagen Red Hot Television at gøre (jf. punkt 3.1.1 og 3.2.1) og går 
på, om programmer, der "i alvorlig grad kan skade" mindreårige, kan anses for lovlige på samme 
måde som programmer, der blot kan "skade". Sidstnævnte programmer kan nemlig udsendes, 
såfremt der ved valg af sendetidspunkt eller ved tekniske foranstaltninger er sørget for, at 
mindreårige i udsendelsesområdet kan beskyttes herimod. Men det har klart været lovgivers 
hensigt at indføre en ordning med generelt forbud mod programmer, der "kan skade i alvorlig 
grad". 
(34) 
(35) Der er tale om tv-markedsføring af produkter eller tjenesteydelser ved hjælp af spil eller 
iscenesættelse. 
Se IP (93) 396 af 24. maj 1993. 
23 
Når en national domstol imidlertid føler behov for at stille Domstolen dette spørgsmål, viser det, 
at der er behov for at gøre direktivets ordlyd klarere. Kommissionen mener derfor, at 
formuleringen af artikel 22 formelt bør ændres, dels for at gøre det nemmere for en 
modtagermedlemsstat at gøre brug af den midlertidige suspension, der er hjemmel for i tilfælde 
af gentagne overtrædelser ved en tv-kanal, der ikke hører under statens kompetence (artikel 2, 
stk. 2 sammenholdt med artikel 22) og dels for at bidrage til en bedre anvendelse af ord» ingen 
til beskyttelse af børn og unge. Det skal bemærkes, at en sådan klarlægning af ordlyde» ville 
imødekomme de bekymringer, Europa-Parlamentet giver udtryk for i f.eks. sin beretning om 
pornografi (ved J.T. Nordmann), der blev vedtaget i december 1993(36). 
3.2.5 Kapitel VI - Ret til berigtigelse 
Der er ikke rapporteret anvendelsesvanskeligheder. 
Denne første undersøgelse har understreget, hvor nyttigt direktivet er i fællesskabsretten. 1 
international sammenhæng, hvor der er tale om konstant udvikling, udgør det det nødvuidige 
fundament for den europæiske av-industris vækst og for forbedringen af arbejdsbetingelserne for 
dem, der skaber den. Det Europæiske Råd i Essen (den 10.-11. december 1994) erkendte, at denne 
vækst er altafgørende, at den haster og skal prioriteres højt, og understregede samtidig hvor 
vigtige de nye informationstjenester og det, de formidler, er, og hvor vigtig en rolle den 
audiovisuelle sektor spiller i kraft af sin kulturelle dimension, der er af væsentlig betydning for 
informationssamfundets udvikling. 
(36) PE 204 592. 
24 
DEL C : BEGRUNDELSE OG GENNEMGANG AF DE 
ÆNDREDE BESTEMMELSER 
1 Ændringsforslaget - dets baggrund og indhold 
I direktivets artikel 26 hedder det, at Kommissionen foruden at forelægge en rapport om gen­
nemførelsen af direktivet eventuelt skal fremsætte forslag med henblik på at tilpasse det til 
udviklingen på tv-radiospredningsområdet. Kommissionen har derfor udarbejdet det forslag til 
ændring, der findes i nærværende dokuments del D, under hensyntagen til tre kategorier af 
faktorer. 
de konklusioner, den har draget af gennemførelsesrapporten, og af medlemsstaternes rede­
gørelser for de problemer, der er opstået i praksis; 
de konklusioner, den har draget af de mange høringer, der har været afholdt med branchefolk 
og medlemsstaterne i løbet af 1994 og begyndelsen af 1995; 
den analyse, den har foretaget af udviklingen inden for av-sektoren, bl.a. i forbindelst med 
grønbogen og undersøgelserne omkring informationssamfundet. 
Ved udarbejdelsen af forslaget har Kommissionen bestræbt sig på at finde en balance, hvor der 
tages hensyn til interesser, der undertiden er uforenelige, ja endog direkte modstridende. Formålet 
har dog især været at øge retssikkerheden i denne EU-retsakt, der generelt bedømmes som pjsitiv 
og anses for at være af afgørende betydning for sektorens udvikling. Der er således enighed om, 
at direktivet fungerer hensigtsmæssigt, hvorfor en grundlæggende omarbejdelse af teksten hverken 
er nødvendig eller ønskelig. Ikke desto mindre er det nødvendigt, uden at direktivets grund-
opbygning berøres, at foretage visse større ændringer samt en række forbedringer af sekunda-r art, 
for at ajourføre direktivet og forbedre dets virkemåde. Formålet er at kunne råde o\er et 
instrument, der kan udgøre en stabil juridisk ramme og fremme udviklingen af EU's audiovisuelle 
sektor frem til årtusindskiftet. 
Hvad angår anvendelsesområdet ændres der derimod ikke i definitionen af tv-radiospredningen 
i henhold til artikel l, litra a) i 1989-direktivet. Denne definition dækker ikke blot de 
konventionelle fjernsynsrjenester, men også tjenester som "pay-per-view" og "near-yide >-on-
demand"(37). Alle tjenester af typen "punkt-til-multipunkt", dvs. tjenester, som samtidig udsendes 
til mere end ét modtagelsespunkt (tv-apparat), ligger således allerede klart inden for direktivets 
rammer. 
Det er på indeværende tidspunkt ikke fundet hensigtsmæssigt at udvide direktivets anvendel­
sesområde til også at omfatte de nye "punkt-til-punkt"-tjenester på grund af de særlige problemer 
disse giver. Kommissionen erkender imidlertid, at det er nødvendigt hurtigt at få sit på 
retsgrundlaget for de nye audiovisuelle tjenester for at sikre, at de kan udvikle sig i Europa, 
herunder hvad angår beskyttelsen af offentlighedens interesser. Kommissionen har i denne 
forbindelse fastlagt en indfaldsvinkel til retsgrundlaget for informationssamfundets tjenester, i følge 
hvilken alle retlige bestemmelser vedrørende de nye tjenester skal være forankret i retsgrundlaget 
for det indre marked, og initiativer specielt skal søge at undgå risikoen for at området uden ndre 
grænser opsplittes, for overregulering på fællesskabsniveau og for usammenhængende regler til 
skade for de pågældende tjenesters udvikling. Kommissionen vurderer, at det er for tidligt og 
(37) I det omfang der ved "near-video-on-demand" (NVOD) forstås multifrekvenstjeneste» med 
NVOD 
25 
risikabelt på nuværende stade at fastlægge fremtidens fællesskabsbestemmelser for de nye 
tjenester, da de problemer, disse måtte skabe, og som ville kunne begrunde en fællesskabsaktion, 
endnu ikke er tilstrækkelig kendte. Kommissionen har i denne situation foretrukket at iværksætte 
analyser af og høringer om forskellige retlige aspekter som ophavsretten (grønbog under 
udarbejdelse), retsbeskyttelse af kodede signaler (grønbog under udarbejdelse), forretnings-
kommunikation (grønbog under udarbejdelse, mediernes ejendomsret (høring i gan 0 og 
gennemsigtigheden af fremtidige nationale lovgivningsforslag samt disses sammenhæng med 
principperne for det indre marked (meddelelse under udarbejdelse). Endvidere vil emnerne fremme 
af udviklingen af nye audiovisuelle tjenester, fremme af de kulturelle identiteter og den sproglige 
mangfoldighed og konsekvenserne for beskyttelsen af offentlighedens interesser blive behandlet 
i en grønbog om udviklingen af de nye audiovisuelle tjenester. 
På baggrund af dette arbejde er Kommissionen således på nuværende tidspunkt overbevis t om, 
at det er nødvendigt at foretage en begrænset ændring af direktivet. Baggrunden herfor er følgende 
tre typer af overvejelser: 
for det første forekommer det at være nødvendigt, ud fra en betragtning om retssikkerhed og 
effektivitet, at gøre visse af de eksisterende regler tydeligere. Det drejer sig bl.a. om nærmere 
at fastslå, hvilke kriterier der er bestemmende for en medlemsstats kompetence over for et 
tv-radiospredningsorgan og at opstille tydeligere regler med hensyn til beskyttelsen af 
mindreårige; 
for det andet bør visse regler ændres for at tage hensyn til de nye økonomiske oi tek­
nologiske realiteter inden for av-sektoren. Det drejer sig bl.a. om at fastsættv mi­
nimumsregler, der gør det muligt at udvikle teleshopping-tjenesterne hen over grænser îe og 
at udvide tv-radiospredningsorganemes muligheder for at bringe reklameindslag i 
programmerne; 
endelig har medlemsstaternes rapporter vedrørende den kontrol, der er omhandlet i direktivets 
artikel 4 og 5, og konklusionerne afhøringerne omkring grønbogen vist, at det er nødvendigt 
at ændre visse aspekter af reglerne om fremme af distribution og produktion af europæiske 
programmer. 
Ved at foreslå denne begrænsede ændring har Kommissionen ønsket at styrke de allerede gæl­
dende bestemmelser, især når det gælder direktivets væsentligste aspekt, nemlig tjenesternes frie 
bevægelighed. Men den har også ønsket at opretholde den balance, der er i direktivet, nemlig 
balancen mellem beskyttelsen af offentlighedens interesser og udviklingen af de audiovi uelle 
tjenester samt balancen mellem udviklingen af disse tjenester og styrkelsen af den europæiske 
programindustri. 
26 
2. Gennemgang af de ændrede bestemmelser 
(NB: Afsnittene i dette kapitel følger forslaget til ændring af direktivet). 
2.1 Kapitel I - Definitioner (som de anvendes i direktivet) 
Artikel 1 - litra b) og e) 
Den foreslåede definition af teleshopping understreger den væsentlige egenskab, der adskiller 
denne aktivitet fra reklame, nemlig at der er tale om tv-programmer eller -indslag med direkte 
tilbud til publikum om varer eller tjenesteydelser mod betaling. De nye bestemmelser har til 
formål at åbne mulighed for udvikling af teleshopping-tjenester på tværs af landegrænserne i 
Europa. 
2.2 Kapitel II - Almindelige bestemmelser 
Artikel 2 
De foreslåede ændringer forekommer at være nødvendige af de årsager, der er anført under 
punkt 3.1.1 i gennemførelsesrapporten. De imødekommer et generelt ønske, som medlemsst.»terne 
har givet udtryk for i ad hoc-gruppen. Det stigende antal af audiovisuelle tjenester gør det tadig 
mere vigtigt at få fastslået klart, hvilke tv-radiospredningsorganer der henhører under hvilke 
medlemsstaters kompetence. Problemet vedrører især de kanaler, der udsendes via satellit. I denne 
forbindelse mindes om Kommissionens tekniske og juridiske synspunkter på området. 
2.2.1 "Etableringsstedet - direktivets kriterium for fastlæggelse af "kompetence" 
Direktivet blev i sin tid vedtaget for at fastlægge den juridiske ramme for den frie bevægelighed 
for tv-udsendelser i Fællesskabet. En samtidig anvendelse af flere medlemsstaters lovgivning på 
en given udsendelse ville være til hinder for den frie bevægelighed. 
Derfor er det fastsat i artikel 2, stk. 1, at den lovgivning, der gælder for en tv-udsendelse, er 
lovgivningen i den medlemsstat, som tv-radiospredningsorganet hører ind under, hvilket sikrer, 
at kun en enkelt lovgivning er gældende. 
I det tilfælde, hvor et tv-radiospredningsorgan er aktivt på EU's territorium, uden at det hør er ind 
under nogen medlemsstats kompetence, anvender direktivet en række subsidiære kriterier til at 
fastslå, hvilken lovgivning der er gældende for den pågældende udsendelse. Disse kriterier som 
findes i artikel 2, stk. 2, andet led, er følgende: 
benyttelse af en frekvens, der er tildelt af en medlemsstat; 
benyttelse af en satellitkapacitet, som en medlemsstat har givet tilladelse til; 
eller anvendelse af en forbindelse, der udgår fra en medlemsstat til en satellit. 
Kommissionen mener, at det afgørende kriterium for kompetence er den medlemsstat, hvor tv-
radiospredningsorganet er etableret. Dette fremgår klart af direktivets ordlyd, dets sammenhæng, 
baggrund og ikke mindst formål. 
27 
I. Baggrunden 
Kommissionens oprindelige forslag af 6. juni 1986 fastslog klart etableringsstedet som det 
afgørende kriterium for "kompetence". Punkt 43 i begrundelsen indeholdt en definition af begrebet 
"kompetence", nemlig "den medlemsstat, hvor tv-radiospredningsorganet er etableret". 
I punkt 43 i begrundelsen hedder det: "Denne artikel fastslår det princip, at enhver tv-radio-
spredningsaktivitet, der har til formål at blive modtaget inden for Fællesskabet, skal overholde 
lovgivningen i udsendelseslandet, dvs. i den medlemsstat, hvor det udsendende organ er etableret. 
Når ordlyden blev ændret for i stedet at henvise til "kompetence", var det udelukkende for at løse 
et særligt problem, som gjorde sig gældende i Tyskland, hvor de allierede styrkers lydradio-
foniorganer (det oprindelige forslag omfattede også lydradiofoniorganerne) udsendte og var 
etableret i Tyskland, men ikke henhørte under Forbundsstatens kompetence. 
Lovgivers oprindelige hensigt om at definere medlemsstatens kompetence efter tv-radiospred-
ningsorganets etableringssted er således fastholdt. 
II. Ordlyden 
Kommissionens holdning er ligeledes i overensstemmelse med ordlyden af artikel 2, stk. I, første 
led. Henvisningen til "tv-radiospredningsorganer" betyder, at den kompetente medlemsstat 
identificeres på grundlag af det organ, der er ansvarligt for udsendelsen og ikke på grundlag af 
de tjenester, der udsendes. 
III. Sammenhængen 
Tv-radiospredning er en "tjenesteydelse" i den forstand, dette begreb er defineret i EF-traktatens 
artikel 59 og 60(38). Samtidig tager direktivet sigte på at sikre den frie udveksling af tv-
radiospredningsydelser inden for Fællesskabet. Omfattet af denne frihed er i henhold til artikel 
59 og 60 "statsborgere i medlemsstaterne, der er bosat i et andet af Fællesskabets lande end 
modtageren af den pågældende ydelse". 
For så vidt angår selskaber, anvender traktatens artikel 58, stk. 1, kriterierne med det ved­
tægtsmæssige hjemsted, hovedkontor eller hovedvirksomhed, til at definere de selskaber, som er 
omfattet af kapitlet om etableringsret. Artikel 66 fastslår, at artikel 58 også finder anvendelse på 
selskaber, når det gælder den frie udveksling af tjenesteydelser. Adgangen til fri udveksling af 
tjenesteydelser i den i artikel 59 og 60 omhandlede forstand gælder således for selskaber hvis 
vedtægtsmæssige hjemsted, hovedkontor eller hovedvirksomhed er beliggende i en anden 
medlemsstat end modtagerens medlemsstat. 
Betegnelsen "myndighed", som anvendes i artikel 2, stk. 1, i direktivet, kan ikke fortolkes i en 
retning, der adskiller sig grundlæggende fra traktatens artikel 58. EU-lovgiveren ville have 
anvendt særlige og præcise regler, hvis det havde været hensigten, at betingelserne for den frie 
udveksling af tv-radiospredningsydelser skulle være anderledes end de sædvanlige regler. 
(38) Dom af 30. april 1974 i sag 155/73, Sml. s. 409. 
28 
Domstolens retspraksis støtter dette synspunkt og giver yderligere holdepunkter. I sagen ved­
rørende "Factortame"(39) fastslog Domstolen, at "begrebet etablering som omhandlet i traktatens 
artikel 52 ff. omfatter den faktiske udøvelse af en økonomisk aktivitet ved hjælp af en fast 
indretning i en anden medlemsstat i et ikke nærmere angivet tidsrum". Endvidere fastslog den, 
at begrebet "etableringssted" er det sted, hvor en økonomisk aktivitet udøves, og hvorfra 
aktiviteterne ledes og kontrolleres. I denne forbindelse understregede generaladvokat Mischo 
betydningen af, at artikel 58 anvender kriteriet med vedtægtsmæssigt hjemsted, hovedkontor eller 
hovedvirksomhed ved definitionen af de selskaber, som er omfattet af kapitlet vedrørende 
etableringsretten. 
Der kan nævnes andre EF-dokumenter, som alle understreger, at det forhold, at et organ har sit 
vedtægtsmæssige hjemsted i en medlemsstat, ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at fastslå dets 
etableringssted i traktatens forstand, men at det også er nødvendigt, at dets aktiviteter har en 
egentlig og stadig forbindelse til en medlemsstats økonomi (jf. f.eks. "det generelle program for 
fjernelse af hindringerne for den frie udveksling af tjenesteydelser", vedtaget af Rådet i 1962, 
EFT nr. 2 af 15. januar 1962, s. 32). 
Med henblik på anvendelsen af disse principper på tv-radiospredningssektoren har Kommissionen 
i sine "Foreslåede retningslinjer for kontrollen med anvendelsen af direktivet om "Fjernsyn uden 
grænser" af 15. februar 1993 (som er blevet indgående drøftet med medlemsstaterne i ad hoc-
gruppen), anbefalet, at de relevante kriterier for at fastslå etableringsstedet vedrører de ege itlige 
økonomiske aktiviteter, såsom programproduktion og udøvelsen af den redaktionelle kontrol, 
fremfor de rent tekniske telekommunikationsaktiviteter. 
IV. Målsætninger og praktiske overvejelser 
Også hvis der ses bort fra de juridiske aspekter, er Kommissionen overbevist om, at etable­
ringsstedet er langt det mest effektive kriterium til bestemmelse af kompetence set i forhold til 
direktivets målsætning. 
Artikel 2, stk. 1, har til formål at sikre, at kun en enkelt lovgivning anvendes på udsendelserne 
inden for Fællesskabet, og dette skal være oprindelsesstatens lovgivning. Det kræver, ;.t der 
anvendes et eller flere kriterier, som kan sikre en så høj grad af stabilitet som muligt. 
Kriteriet om, at kompetencen bestemmes på grundlag af tv-radiospredningsorganets e able-
ringssted, er det bedst egnede og det mest effektive til at fastslå et lands ansvar over for tv-
radiospredningsorganerne. Da vægten lægges på organet, er der mindre risiko for proble ner i 
forbindelse med at fastslå ansvaret for en givet programtjeneste. 
Kriteriet om up-link-transmission giver ikke den fornødne stabilitet. De tekniske fremskridt har 
været af en sådan art, at up-links til satellitter er blevet ekstremt mobile og anvendes på flere 
forskellige måder. F.eks. bliver det stadig mere almindeligt, at der for samme programtjeneste 
sendes up-link fra forskellige medlemsstater, alt efter hvilket tidspunkt af døgnet, det drejer sig 
om. Tv-radiospredningsorganerne kan vælge at transmittere signalet for en bestemt program-
tjeneste fra en bestemt up-link på ét tidspunkt af dagen og fra en anden på et andet tidspunkt, 
f.eks. om morgenen og om aftenen. 
(39) Dom af 25. juli 1991 i sag 221/89, Sml. s. 3962. 
29 
Det sker også, at et tv-radiospredningsorgan transmitterer det samme program up-link til 
forskellige satellitter, der henvender sig til forskellige målgrupper, f.eks. ved hjælp af "simulcast", 
dvs. at det samme program udsendes med forskellige sendestandarder. Herved kan der opnås 
adgang til forskellige geografiske markeder (PAL eller SECAM) eller til forskellige markedstyper 
(f.eks. anvendelse af PAL-PLUS eller D2-MAC til det marked, der anvender bredskærmsfoi mat). 
I sådanne tilfælde kan det være hensigtsmæssigt at up-link-transmittere de samme programmer 
samtidig fra forskellige steder. 
Anvendelsen af kriteriet om up-link-transmission ville kunne skabe juridisk usikkerhed, da det 
ville være muligt for et tv-radiospredningsorgan at undgå at være omfattet af en medlemsstats 
lovgivning blot ved at flytte sin up-link til en anden medlemsstats territorium. Sagen "Red Hot 
Television" viste klart faren ved et sådant juridisk tomrum. 
Det stadig større antal problemer, der kan tilskrives anvendelsen af up-link-kriteriet, siyrker 
argumenterne mod dets anvendelse til bestemmelse af kompetence. 
Fænomenet vil blive endnu mere udtalt med fremkomsten af de digitale transmissionsteknkker, 
som i vid udstrækning vil fjerne de tekniske begrænsninger, der traditionelt har været for tv-
radiospredning. 
2.2.2 Nærmere belysning af begrebet "etablering" i relation til de audiovisuelle tjenester 
På baggrund af ovenstående bekræfter Kommissionen, at den er overbevist om, at etablerings­
stedet er det mest effektive kriterium til at fastslå, hvilken stat der er kompetent. Den menet dog, 
på baggrund af den indhøstede erfaring, at det er nødvendigt i selve artikel 2 at henvise til det sæt 
af kriterier, der er fastslået af Domstolen, nemlig at der faktisk udøves en økonomisk aktivitet, 
og at der forefindes en fast indretning i den pågældende medlemsstat. 
Det foreslås desuden, at der tilføjes en betragtning omfattende en række elementer, der gor det 
muligt at definere begrebet etablering nærmere, således at man bedre kan realisere de 
grundlæggende målsætninger om stabilitet og retssikkerhed for aktørerne. Disse elementer bør 
også tage hensyn til den øvrige EF-ret vedrørende etablering og til tv-radiospredningens særlige 
karakter. 
Der foreslås således følgende elementer: 
det sted, hvor tv-radiospredningsorganet har sit hovedsæde (dvs. det sted, hvor selskabet er 
oprettet i overensstemmelse med en medlemsstats lovgivning, og hvor selskabet har sit 
vedtægtsmæssige hjemsted, hovedkontor eller hovedvirksomhed inden for samme medlems­
stat), 
det sted, hvor beslutningerne vedrørende programlægningen normalt træffes, 
det endelige afviklingssted, (det sted, hvor programmet samles i sin endelige form) 
Dette er de vigtigste elementer, idet nr. to og tre er specifikke for tv-radiospredningsvirksomhed. 
De er dog ikke i sig selv tilstrækkelige til at sikre, at der er "en egentlig og stadig forbindelse" 
med den pågældende medlemsstats økonomi, hvorfor det er nødvendigt at præcisere, at en 
betydelig del af de ansatte skal være beskæftiget i denne medlemsstat. 
30 
Ved betegnelsen "betydelig" skal forstås en stor del af de ansatte ud fra et kvantitativt synspunkt, 
men især også ud fra et kvalitativt synspunkt (personer, der er direkte tilknyttet produktionen 
og/eller distributionen af programmer). 
Det er imidlertid muligt, at der på trods af anvendelsen af disse kriterier fortsat er uenighei? mel­
lem medlemsstaterne, som de nationale domstole og - i sidste instans - EF-Domstolen må afgøre. 
Endelig skal det nævnes, at i de tilfælde, hvor et tv-radiospredningsorgan ikke er "etableret" i en 
medlemsstat i den forstand, der er omhandlet i stk. 2, men anvender en frekvens, en satellit­
kapacitet eller en up-link, der henhører under en medlemsstats kompetence, skal medlemsstaten 
sørge for, at dens lovgivning overholdes. Der er her tale om samme bestemmelse som de-i, der 
findes i det nuværende direktiv, og som har til formål at sikre, at alle programmer, der udsendes 
i Unionen, og som har en forbindelse - her af teknisk art - til en af medlemsstaterne, overholder 
direktivets bestemmelser. 
2.2.3 Artikel 2a 
Det drejer sig om den nuværende artikel 2, stk. 2, som er direktivets centrale element og grunden 
til, at direktivet er baseret på artikel 57, stk. 2, og artikel 66 i traktaten (jf ligeledes betragtning 
nr. 9 i direktivet af 1989, hvor der henvises til ytringsfriheden, som er nedfældet i artikel 10, 
stk. 1, i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder", 
der er ratificeret af alle medlemsstaterne). De ændringer, der er foreslået, fastslår de tekniske 
kriterier for anvendelse af den undtagelsesvise procedure, som giver en medlemsstat muligh» d for 
at træffe foranstaltninger mod udsendelser, som er en krænkelse af artikel 22 og 22a, og bvgger 
på erfaringerne fra sagen "Red Hot Television" (jf. gennemførelsesrapporten, punkt 3.2.1) 
Det foreslås endvidere, at der tilføjes en betragtning, som henviser til, at en medlemsstat, ifølge 
Domstolen retspraksis, bevarer retten til at træffe foranstaltninger mod et tv-radiospredningsorgan, 
der henhører under en anden medlemsstats kompetence, såfremt der foreligger en klar og forsætlig 
omgåelse af lovgivningen. Det drejer sig om den såkaldte "Van Binsbergen"(40)-retspraksis, som 
der allerede er henvist til i en erklæring fra Kommissionen til protokollen fra Rådets samling den 
3. oktober 1989. 
Denne retspraksis er for nylig blevet suppleret med Domstolens dom af 5. oktober 1994 i s ig C-
23/93 - TV 10 SA mod Commissariaat voor Media(41). Der er tale om en præjudiciel afgørelse om 
fortolkningen af EF-traktatens bestemmelser om tjenesteydelser. Selv om der i dommen ikke 
henvises til direktivet, som ikke var vedtaget på tidspunktet, hvor de pågældende omstændigheder 
indtraf (Commissariaat voor de Media's afgørelse stammer fra 28. september 1989), tr det 
interessant at se på de konklusioner, der drages på området. 
Således fastslog Domstolen bl.a., at: 
begrebet "tjenesteydelse", som omhandlet i EF-traktatens artikel 59 og 60, dækker udsendelse, 
via kabelselskaber, der er etableret i en medlemsstat, af tv-programmer, som tilbydes af et 
tv-radiospredningsorgan, der er etableret i en anden medlemsstat; 
(40) 
(41) Domstolen dom af 3. december 1974 i sag 33/74, Sml. s. 1299. 
Endnu ikke offentliggjort. 
31 
en medlemsstat kan anvende restriktioner over for udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, 
der etablerer sig i en anden medlemsstat, men hvis aktiviteter er helt eller delvis rette! mod 
den første medlemsstats territorium, når denne etablering er sket for at gøre det mulmt for 
organet at unddrage sig regler, som det ville være omfattet af, hvis det var etableret på den 
første medlemsstats område. 
Heraf drager Kommissionen følgende konklusioner: 
For det første bekræfter Domstolen, at tv-radiospredning og videretransmission pr. kabel er 
tjenesteydelser i den i traktatens artikel 59 og 60 omhandlede forstand. Reglerne kan ikke ved 
hjælp af nationale bestemmelser omgås, således at et bestemt tilfælde tages ud af deres 
anvendelsesområde. 
For det andet godkender Domstolen, at kriteriet om etableringssted er afgørende for, h\ ilken 
lovgivning der skal være gældende for et tv-radiospredningsorgan, undtagen hvis denne etabiering 
er sket med det fortsæt at unddrage sig reglerne i den medlemsstat, mod hvis territorium de 
pågældende udsendelser "udelukkende eller hovedsagelig er rettet" (i punkt 21 i Domsiolens 
afgørelse anvendes betegnelsen etableret med det formål at levere sådanne tjenesteydelser) I et 
sådant særligt tilfælde kan modtagerstaten sidestille et organ, der henhører under en anden 
medlemsstat, med et nationalt tv-radiospredningsorgan. Der bør tages hensyn hertil ved tilføjelse 
af en betragtning herom i direktivet. 
For det tredje bør det understreges, at sådan som denne retspraksis er formuleret af Domsjolen, 
vedrører den ikke: 
tv-radiospredningsorganer, som i en bestemt tid har været etableret i en medlemsstat, o *, som 
ønsker at udvide dækningen af udsendelser fra samme medlemsstat (det skal bemærkes, at 
TV 10 var et nyt organ, som havde valgt at etablere sig i en anden medlemsstat end 
Nederlandene, som dets udsendelser hovedsagelig skulle være rettet mod, og som i realiteten 
aldrig kom til at sende); 
de tv-radiospredningsorganer, hvis udsendelser enten hovedsagelig er bestemt for den 
medlemsstat, som de henhører under, eller for flere medlemsstater; 
de tv-radiospredningsorganer, hvis udsendelser udelukkende eller hovedsageligt er rettet mod 
en enkelt medlemsstat, såfremt de pågældende organer ikke er etableret i en anden medlems­
stat for at undgå at blive underlagt bestemmelser, der ville gælde for dem, hvis de var 
etableret på førstnævnte medlemsstats område. 
Det er oplagt at mene, at når Domstolen har formuleret sin afgørelse så præcist, så er det letop 
for at undgå, at de relevante bestemmelser i EF-traktaten og i konventionen til beskyttelse af 
menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder bliver indholdsløse. I øvrigt er de. ikke 
tale om at omgå reglerne, når de nationale bestemmelser, der er omgået, ikke er foreneligt med 
fællesskabsretten. Endelig skal det bemærkes, at de omstændigheder, der er omfattet af den p tgæl-
dende retspraksis, vedrører et område, der ikke er koordineret af direktivet, i det foreligi ende 
tilfælde de nationale nederlandske bestemmelser, der har til formål at sikre, at der opretholdes et 
alsidigt og ikke-kommercielt udbud af programmer. 
På denne baggrund konkluderer Kommissionen, at der ikke er grund til at foreslå nogen grund­
læggende ændring af direktivets artikel 2, stk. 2. 
32 
2.2.4 Artikel 3 
For at opnå en juridisk set mere sammenhængende tekst og for at tage hensyn til dommen af 
9. februar 1995 i sag C-412/93, "Leclerc", har Kommissionen anset det for bedst at sammensmelte 
undtagelserne i artikel 8 (sprogpolitiske hensyn) og 19 (reklame) til en generel undtagelses­
bestemmelse, som dog ikke er udtømmende. 
I øvrigt har det vist sig, at visse af direktivets bestemmelser ikke er blevet anvendt i over­
ensstemmelse med målsætningen, enten på grund af en ukorrekt gennemførelse i den natonale 
lovgivning, på grund af divergerende fortolkninger eller fordi tv-radiospredningsorganerne ikke 
overholder de regler, der er gennemført i national ret. 
Dette har fået flere parter, herunder nogle medlemsstater, til at anmode om, at modtagerstaten til­
deles en kontrolret. 
Denne anmodning, der er i modstrid med princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser og 
med artikel 2, som fastslår princippet om, at én enkelt lovgivning skal være gældende for hvert 
tv-radiospredningsorgan, har ikke kunnet imødekommes. Men da Kommissionen er opmæiksom 
på de problemer, som visse branchefolk og medlemsstater har givet udtryk for, har den fundet det 
nødvendigt i stk. 2 at medtage mere detaljerede bestemmelser vedrørende den nationale kontrol 
med, at tv-radiospredningsorganerne overholder deres forpligtelser i henhold til direktivet Den 
ordning, der er foreslået i samme artikels stk. 2, sigter således mod at fastlægge et sanktions­
niveau, der vil få tv-radiospredningsorganerne til at overholde de nationale foranstaltninger til 
gennemførelse af direktivet. Der skal i øvrigt mindes om, at medlemsstaterne ved ikke at 
overholde deres overvågningsforpligtelse forbryder sig imod artikel 3, stk. 2, og dermed imod 
direktivet. 
Uafhængigt af den kontrol med, at de nationale regler er i overensstemmelse med direktivets 
bestemmelser, som skal finde sted på EU-plan, er det klart, at retssikkerheden også afhænder af 
tv-radiospredningsorganernes mulighed for hurtigt at kunne opnå, at der træffes retssik ende 
foranstaltninger i tilfælde af, at et andet tv-radiospredningsorgan krænker de nationale regler, 
uanset hvilken medlemsstat organet måtte høre under. 
I øvrigt mener Kommissionen, at det er nødvendigt at medtage en betragtning, der minde om, 
at der eksisterer særlige mekanismer i alle medlemsstaterne, som gør det muligt for enhver I erørt 
part at gøre sine rettigheder gældende i tilfælde af, at direktivets bestemmelser overtrædes 
2 3 Kapitel III - Fremme af distribution og produktion af programmer 
2.3.1 Fremme af europæiske produktioner (artikel 4 og 5) 
Inden 1986-forslaget var der allerede flere medlemsstater, der havde regler til fremme af nationale 
og europæiske produktioner, hvorfor det var nødvendigt at sørge for, at bestemmelser af denne 
art faldt ind under de områder, direktivet regulerer. I sit oprindelige forslag (af juli 1986) foreslog 
Kommissionen, at de europæiske produktioners andel af sendetiden i første omgang mindst skulle 
udgøre 30%, for så efter tre år at nå op på 60%. Den retsakt, Rådet i sidste ende vedtog i * 989, 
indeholdt på trods af Parlamentets modstand herimod reglen om "den største andel" "når tiet er 
muligt", kombineret med en klausul om, at andelen, hvis kravet om den største andel ikke kan 
opfyldes, dog ikke må være mindre end den gennemsnitlige andel, der er konstateret .' den 
33 
pågældende medlemsstat i 1988. Endvidere blev der indført en "monitoring"-ordning, ifølge 
hvilken Kommissionen hvert andet år skal aflægge rapport om de andele, hver af de tv-kanaler, 
der hører under de forskellige medlemsstaters kompetence, er nået op på. 
Den første af disse rapporter blev vedtaget den 3. marts 1994(42). I konklusionerne kommenterede 
Kommissionen den første "monitoring" som følger: 
"Artikel 4 og 5 finder anvendelse på samtlige kanaler, der hører under medlemsstaternes kom­
petence, undtagen lokale tv-kanaler, som ikke er en del af de nationale net. Kommissionen < rk/ar 
over, at ordlyden af disse artikler, specielt brugen af udtryk som "når det er muligt" og "trinvis", 
har givet fortolkningsmæssige problemer, for både de nationale myndigheder og aktørerne inden 
for sektoren. Disse form ideringer er udtryk for ønsket om en vis smidighed, som er nød\ endig 
i et system, som både skal gælde for jordbårne kanaler af generel art og for f.eks. temakcmaler, 
der udsendes pr. satellit. 
Det ideelle ville uden tvivl være, at der i direktivet indførtes mere nuancerede regler, som bedre 
tog højde for de forskellige kategorier af kanaler. Kommissionen mener imidlertid, at re su l tiderne 
af denne første "monitoring" gør det muligt at belyse artiklernes rækkevidde. Det står saledes 
klart, at hovedparten af de kanaler, der omtales i rapporterne, og specielt dem, der har fungeret 
et vist stykke tid, er økonomisk i stand til at sende et flertal af europæiske produktioner og 
samtidig sikre sig tilfredsstillende seertal. Derfor mener Kommissionen, at artikel 4 må indi hære, 
at alle kanaler, der hører under medlemsstaternes kompetence, principielt skal udsende et flertal 
af europæiske produktioner, når den pågældende kanal har adgang til et tilstrækkeligt an lal af 
sådanne programmer, eller når den europæiske programindustri er i stand til at producere lem i 
tilstrækkelig mængde. Formålet med foranstaltningen er, når alt kommer til alt, at stimulere 
udviklingen inden for denne industri og at give seerne adgang til disse produkter, lindviden fast­
lægger direktivet en juridisk ramme, der gælder for alle tv-radiospredningsorganer; princippet om 
loyal konkurrence indebærer, at denne ramme skal anvendes så ensartet som muligt. Rappo»lerne 
viser, at der ikke er nogen (økonomisk) begrundelse for, at artikel 4 og 5 anvendes så forskelligt 
på kanaler af samme type, uanset hvilket marked der tages sigte på, blot fordi det pågældende tv-
radiospredningsorgan henhører under en anden medlemsstats kompetence. Udtrykket "trinvi "gør 
det muligt at tage højde for nye senderes særlige situation, men meningen er, at disse på længere 
sigt skal nå op på den krævede andel. I denne forbindelse fastsætter artikel 4, stk. 2, en tærskel, 
som skal anvendes af enhver medlemsstat, når en kanal ikke er nået op på den krævede andel. 
Artikel 5 medfører forpligtelser, der er forholdsvis mindre kostbare for tv-radiosprednings­
organerne. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at denne artikel ikke hør give mulighi d for 
samme smidighed som artikel 4, og medlemsstaterne må derfor se strengere på dens 
overholdelse. " 
De foreslåede ændringer af artikel 4 og 5 falder helt i tråd hermed og tager hensyn til alle de 
høringer, Kommissionen har afholdt på politisk plan og på brancheplan samt til resultaterne af den 
høringsprocedure, der indledtes med grønbogen fra april 1994. Den foreslåede ordning indeholder 
følgende hovedelementer: 
(42) KOM(94) 57 endelig udg. (nævnt ovenfor). 
34 
Artikel 4 
* Transmissionsforpligtelsen forbliver den samme for de generelle tv-kanaler som i 1989 nem­
lig størstedelen af den sendetid, der ikke består af nyheder, sportsbegivenheder, under­
holdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt og reklame. Grundlaget er således det 
samme og omfatter ligesom i 1989 også studietransmissioner. Af den allerede nævnte første 
monitoring-rapport fremgår det, at de generelle tv-kanaler ikke har vanskeligt ved at 
overholde denne forpligtelse. 
* Derimod er det nødvendigt at tilpasse ordningen til de behov, det stadig stigende antal 
temakanaler har. Derfor fastsættes det, at temakanalerne i stedet kan vælge en investerings­
forpligtelse på 25% af deres programbudget (som defineret i direktivet). 
* Klausulen om, at andelen ikke må være mindre end den gennemsnitlige andel i 1988 (ar­
tikel 4, stk. 2, i 1989-direktivet) afskaffes. 
* Tv-kanalerne får en frist på 3 år fra det tidspunkt, hvor de er begyndt at sende, til at nå op 
på den fastsatte andel. 
* Forpligtelserne i henhold til artikel 4 og 5 gælder ikke for de kanaler, der transmitte! er på 
ikke-fællesskabssprog, og som har bestemte kultursamfund som målgruppe. 
* "Monitoring"-ordningen fortsætter stort set uændret, men det bliver dog tilladt ikke at nå op 
på den fastsatte andel. Medlemsstaterne skal i så fald meddele Kommissionen, hvad årsagen 
hertil er, samt hvilke forholdsregler man vil træffe for at råde bod herpå. 
* Bestemmelserne kommer til at gælde i ti år regnet fra datoen for det nye direktivs ikraft­
træden. Det bestemmes, at fællesskabsbestemmelserne ophører med at gælde efter en periode 
på 10 år, hvilket dog ikke betyder, at der derefter kan lægges hindringer i vejen for den fri 
bevægelighed for fjernsynsudsendelser med nationale bestemmelser på området. 
Tidsbegrænsningen ændrer ikke noget ved den mulighed, Kommissionen har for, alt efter 
hvordan forholdene udvikler sig, at foreslå passende bestemmelser indført. 
Artikel 5 
* Samme bestemmelser som i 1989, bortset fra at andelen af produktioner af ny dato skal være 
mindst 50% i stedet for "passende". Formålet med denne ændring er dels at klarlægge, 
hvorledes bestemmelsen skal anvendes, dels bevidst at favorisere produktion og distribution 
af nye programmer af uafhængige producenter. 
35 
I begge tilfælde er udtrykket "når det er muligt" - som er en kilde til tvivl og dermed til rets­
tvister^, og som er uforeneligt med princippet om, at bestemmelserne i artikel 4 i sidste ende 
skal afskaffes - blevet slettet. Dermed opnås et højere niveau af retssikkerhed og en loyal 
konkurrence mellem tv-kanaler af samme type i forskellige medlemsstater. Sletningen af udtrykket 
er imidlertid ikke ensbetydende med mindre fleksibilitet. Det garanteres af følgende: 
opretholdelse af 1989-grundlaget, inklusive studietransmissionerne 
afskaffelse af klausulen om, at andelen ikke må være mindre end den gennemsnitlige andel 
i 1988 
temakanalerne får mulighed for at vælge investeringsforpligtelse 
et realistisk forpligtelsesniveau (enten størstedelen af sendetiden eller 25% af program­
budgettet), som harmonerer med gældende praksis på markedet 
en trinvis opnåelse af andelen inden for en periode på 3 år og almindelig undtagelse gæl­
dende for kanaler, der transmitterer på et ikke-fællesskabssprog. 
Hvis det lykkes at nå de mål, man har sat, vil det være rimeligt at afskaffe ordningen. Der skal 
i denne forbindelse mindes om, at når man har bestemt, at størstedelen af sendetiden skal udfyldes 
med europæiske produktioner, og at en vis andel af sendetiden eller af finansieringen skal være 
forbeholdt uafhængige produktioner, er det både ud fra et ønske om at hjælpe den audiovisuelle 
branche til at kunne udnytte det større marked, den fri bevægelighed for tv-tjenester har givet, og 
for at fremme kendskabet til de forskellige kulturer i Unionen gennem stimulering af deres pro­
gramproduktion og -distribution. Denne målsætning fik bred tilslutning fra branchen, specielt på 
konferencen i juli 1994, hvor man beklagede sig over den mere eller mindre tilfældige måde, de 
få retlige bestemmelser på unionsniveau, som har til formål at stimulere den europæiske program­
industri, anvendes på. Tiltaget hænger i øvrigt godt sammen med grønbogen fra 1994, hvori det 
understreges, at de kommende 10 år vil få afgørende betydning for den europæiske program­
industri - en opfattelse, de senere høringer har kunnet bekræfte. Enten er industrien nemlig til den 
tid blevet konkurrencedygtig på verdensmarkedet og på multimedieområdet, eller også er den 
blevet henvist til at spille en sekundær, udelukkende national rolle. 
Hvad angår artikel 5, konstaterer "monitoring"-rapporten, at bestemmelsen i det store og hele 
overholdes, og at den er gennemførlig. Branchen har understreget betydningen af denne bestem­
melse med strukturelt sigte, specielt for pluralismens bevarelse i et klima med virksomheds­
sammenslutninger. Derfor gælder bestemmelsen om en obligatorisk, fast andel af programmer fra 
kilder, der er uafhængige af tv-radiospredningsorganerne, fra den første udsendelse, et tv-seiskab 
udsender, og den vil fortsat gælde, når de 10 år er gået. 
2.3.2 Detaljeret gennemgang af de foreslåede ændringer 
Nogle aspekter ved de således foreslåede ændringer kræver en nærmere forklaring fra Kom­
missionens side. 
(43) For Kommissionen giver en fortolkning af bestemmelsen ud fra dens formål, som er at 
fremme distribution og produktion af europæiske programmer, anledning til at præcisere, at 
størstedelen er reglen, og at hver enkelt undtagelse skal begrundes behørigt ud fra objektive 
kriterier. 
36 
a) En særlig ordning for temakanaler, der sender fiktions- og dokumentarprogrammer 
Medlemsstaterne bør give tv-kanaler, hvor spillefilm, tv-film, dokumentarfilm eller tegneserier 
udgør mindst 80% af programfladen, mulighed for at afsætte 25% af deres programbudget til 
europæiske produktioner i stedet for at skulle afsætte størstedelen af sendetiden til disse 
produktioner. Den foreslåede bestemmelse indeholder med vilje begrebet "programbudget" som 
også benyttedes i artikel 5 i 1989-direktivet, men giver en præcis definition af, hvad de. skal 
forstås herved, nemlig de bogførte udgifter i forbindelse med erhvervelse af transmissions­
rettigheder, produktion og koproduktion af referenceårets, dvs. det indeværende regnskabsårs, 
programmer. 
Det er Kommissionens opfattelse, at programbudgettet udgør det bedste grundlag for beregning 
af investeringsforpligtelsens størrelse. Det giver nemlig dels mulighed for at ramme målet som 
består i at stimulere de tv-kanaler, der sender "stock"-programmer(44), til at investere i 
produktionen af europæiske programmer, uden at de af tv-radiospredningsorganernes økonomiske 
aktiviteter, der ikke har med sagen at gøre, medtages i beregningsgrundlaget (særlig relevant ved 
tv-radiospredningsorganer, der udsender "buketter" af temakanaler, hvoraf nogle rent faktisk 
hverken har en transmissions- eller en investeringsforpligtelse, som f.eks. de rene nyheds- og 
sportskanaler). 
Det skal straks præciseres, at formålet med bestemmelsen ikke er at finde frem til en teoretisk 
"ækvivalens" mellem transmissionsforpligtelsen og investeringsforpligtelsen. Det ville være 
omsonst alene ud fra den betragtning, at begrebet "gennemsnitlige programomkostninger pr time" 
ikke svarer til de økonomiske realiteter i av-sektoren. 
Kriteriet for, hvilke temakanaler der skal kunne vælge investeringsforpligtelsen - nemlig dem, hvis 
sendetid for 80%'s vedkommende udfyldes af stock-programmer - er blevet fastlagt efter en 
undersøgelse af, hvorledes en række kanaler af denne type, der udsendes i Europa, opdeler deres 
programflade. Denne undersøgelse har gjort det muligt at udpege de udprægede temakanalei uden 
dermed at udelukke, at sådanne kanaler i en begrænset del af deres sendetid (20%) ogs i kan 
udsende andre programkategorier. 
Ved fastsættelsen af investeringsforpligtelsen til 25% har man lagt oplysninger til grund, 1er er 
indsamlet ved en undersøgelse, Kommissionen har foretaget. Det har været formålet at finde et 
forhold, der dels er tilstrækkelig rimeligt til ikke at hindre udviklingen af de pågældende tv-
tjenester, dels vil bidrage effektivt til den løftestangseffekt, man forventer forpligtelsen vil Tå for 
den europæiske programindustri. 
(44) I modsætning til "flow"-programmer, som har en begrænset levetid og rentabilitet (kon­
kurrencer og andre former for shows), er "stock"-programmer udsendelser, hvis høje 
produktionsomkostninger og lange levetid giver mulighed for en langsigtet rentabilitetsst ategi 
(flere genudsendelser) med udnyttelse af flere medier (biograf, videokassette, videospil) og 
så mange geografiske markeder som muligt. 
37 
b) En ordning for nve tv-kanaler med trinvis opfyldelse af forpligtelsen 
Den anden vigtige ændring, der foreslås, tjener til at give en præcis definition af begrebet "g? advis 
og trinvis". De nye tv-kanaler har tre år til at opfylde de fastsatte forpligtelser. Det skal gøres 
trinvis, hvilket vil sige, at der jævnligt skal gøres en indsats. De tre år er, hvad de økonomiske 
beslutningstagere og visse medlemsstater i deres monitoring-rapporter har peget på som den frist, 
der i de fleste tilfælde vil være nødvendig for at opnå økonomisk balance - en frist der i ïvrigt 
hænger godt sammen med det faktum, at bestemmelserne til fremme af den europæiske 
programindustri kun vil være gældende i en periode på 10 år. 
2.3.3 Artikel 6 
Ændringen af stk. 1, litra a), er af ren formel art og ajourfører teksten. 
Ændringen af stk. 3 har til formål at medtage de europæiske tredjelande, med hvilke Uniom n har 
indgået Europa-aftaler, der omfatter den audiovisuelle sektor. Herved gives den retssikkerhed, der 
er nødvendig for at sikre overholdelsen af forpligtelserne i artikel 5 og 6, samtidig med at 
partnerskaber på det audiovisuelle område mellem virksomheder i Unionen og i disse lande 
stimuleres. Ændringen er et konkret udtryk for den generelle samarbejdsstrategi over for disse 
lande, som Kommissionen ønsker at anvende, både når det gælder lovbestemmelser og finansiel 
støtte. 
Medtagelsen af et nyt stk. 4 er udtryk for viljen til at føre en aktiv politik med hensyn til 
investeringer uden for EU i den europæiske programproduktion, specielt ved at fremme 
koproduktionsaftaler med ikke europæiske tredjelande, med hvilke der er indgået bilaterale aftaler 
på dette område. Baggrunden er, at det er nødvendigt, som det flere gange er påvist af branchen, 
at åbne disse lande for europæiske programmer, samtidig med at deres kulturelle tilhørsforhold 
respekteres. Dette er grunden til, at Kommissionen foreslår, at et finansielt partnerskab med 
investorer fra visse lande, hvor størstedelen af finansieringen stammer fra EU, fortsat beti agtes 
som europæiske produktioner. Denne koproduktionspolitik skulle kunne øge de europæiske 
programmers tilstedeværelse på disse landes markeder og skabe den synergi med andre industrier 
på verdensmarkedet, som kan føre til jobskabelse. 
2.3.4 Artikel 7 
Den nye artikel 7 ændrer ikke de grundlæggende principper i den tidligere etablerede oroning, 
ifølge hvilken medlemsstaterne skal anvende frister for udsendelse af spillefilm, men hvor disse 
frister også kan gøres til genstand for forskellige aftaler mellem rettighedsindehaverne og tv-
radiospredningsorganerne. Kommissionen ønsker at understrege, at formålet med (Senne 
bestemmelse er, i en sammenhæng med fri udveksling af tv-programmer, at opnå den bedst n ulige 
balance mellem udsendelsen af spillefilm i tv og udnyttelsen af dem i biograferne. Der hegges 
størst vægt på aftalefrihed, idet den tidligere bestemmelse er en beskyttelsesklausul i tilfælde af 
uenighed mellem parterne. 
38 
Som det er understreget i gennemførelsesberetningen, er Kommissionen af den opfattelse, at det 
bør være op til rettighedsindehaverne og tv-radiospredningsorganerne i deres aftaler at fastlægge 
tidsforløbet for udsendelse i tv af spillefilm. Overholdelsen af princippet om aftalefrihed pa dette 
område er i overensstemmelse med, hvad et flertal inden for branchen har givet udtryk Ior, en 
branche, der ønsker at gøre en kreativ aktivitet i konstant krise rentabel. Således bør producenten, 
som normalt har alle udnyttelsesrettigheder, være frit stillet til at forhandle om udnyttelsen af en 
spillefilm på en måde, hvorved han mener bedst at varetage sine økonomiske interesser. Disse 
økonomiske interesser varierer fra den ene produktion til den anden og fra det ene marked til det 
andet; de afhænger af meget forskellige situationer, der har baggrund i forskellige kuliurelle 
traditioner. 
Det har derimod vist sig at være nødvendigt at medtage de nye former for udnyttelse af t>, dvs. 
pay-per-view i den fastsatte tidsmæssige beskyttelsesordning i betragtning af den store rolle, som 
disse tjenester vil komme til at spille på markederne i fremtiden, og på grund af at det ilke er 
muligt at lade spillefilmene være omfattet af den frist på 2 år, som er fastsat i bestemmelsen fra 
1989. For at skabe balance i konkurrencen mellem de forskellige tv-medier, har Kommissionen 
fundet det rimeligt at opstille følgende tidsmæssige hierarki, med udgangspunkt i det tidspunkt, 
hvor en spillefilm har premiere i biograferne: 
1) tv-korrtmunikationstjenester, hvor der betales pr. program 
2) tv-kommunikationstjenester, hvor der betales et særligt abonnement 
3) øvrige tv-kommunikationstjenester. 
Ved fastlæggelsen af fristerne har Kommissionen i vid udstrækning taget hensyn til, at tv- adio-
spredningsorganerne i dag er de største investorer inden for spillefilmproduktion, ligesom den har 
taget hensyn til praksis ved kontraktindgåelse, hvor der normalt fastsættes en frist på seks måneder 
for udsendelse af en spillefilm på videokassette (hvilket har til formål at sikre producenterne den 
størst muligt indtægt). Med fastsættelsen af en enhedsfrist for hver af kategorierne af tv-tjenester 
skulle det blive lettere at anvende ordningen. De foreslåede frister svarer til realiteterne og er de 
bedst egnede for en tidsmæssig udnyttelse, der kan sikre en sund konkurrence mellem de 
forskellige tv-medier, en konkurrence, som kan skabe en aktiv investeringspolitik inden for 
spillefilm. 
Kommissionen ønsker endvidere nærmere at præcisere, hvorfor udgangspunktet for fristen for 
udsendelse i tv fortsat er den første biografforevisning af en film i en af Unionens medlemsstater. 
Baggrunden er både overvejelser af juridisk art og ønsket om at tilskynde til bredere strategier for 
kommerciel udnyttelse af film. Da der er tale om et direktiv, som hviler på en koordinering af de 
nationale lovgivninger, har EU-lovgiveren valgt princippet om et enkelt udgangspunkt for a> give 
tv-selskaberne retssikkerhed og for ikke at give anledning til forskelsbehandling af tv-
radiospredningsorganerne i de forskellige medlemsstater. Dette er helt analogt med "kabel-sat -llit"-
direktivet, som påbyder, at erhvervelsen af enerettighederne til satellittransmission af et pr( gram 
kun kan ske i henhold til lovgivningen ét sted, nemlig i den medlemsstat, hvor programmet 
udsendes.(45) 
(45) Direktiv 93/83/EØF (EFT nr. L 248 af 6.10.1993) fastslår, at "tilgængeliggørelse for al­
menheden via satellit finder kun sted i den medlemsstat, hvor de programbærende signaler 
under radio- og tv-selskabets kontrol og ansvar introduceres i en ubrudt sendekæde, der fører 
op til satellitten og ned mod jorden." (artikel I, stk. 2, litra b)). 
39 
Kommissionen understreger også, at dette princip er i overensstemmelse med en kommerciel 
praksis, der bliver stadig mere udbredt i Unionen, eftersom de mest indbringende spillefilm får 
premiere i flere lande samtidig. Efter Kommissionens opfattelse vil denne udvidede strategi, som 
gør det muligt for stadig flere europæere samtidig at få adgang til nye spillefilm, ø;e de 
europæiske befolkningers kendskab til hinanden. Kommissionen mener, at denne tilskyndelse går 
i retning af en indirekte støtte til omstrukturering af biografsektoren, fordi den tilskynder 
producenterne og spillefilmdistributørerne til at udvikle markedsføringsstrategier, som er tilpasset 
deres produktioners art. Budgettet til markedsføring må være forskelligt alt efter det nationale eller 
europæiske publikumspotentiel for en film og alt efter den involverede økonomiske risiko 
2.3.5 Artikel 8 
Artikel 8 slettes, da dens indhold er optaget i den nye artikel 3. 
2.4 Kapitel IV - Fjernsynsreklame, sponsorvirksomhed og teleshopping 
2.4.1 Artikel 11 
Formålet med denne artikel er at give regler for, på hvilken måde udsendelser kan afbrydes af 
reklamer og nu også af teleshopping. 
Den foreslåede ændring tager højde for, at film produceret til tv fra starten kan være opdelt i 
naturlige afsnit, der tillader reklameindslag, uden at værkets integritet bringes i fare. Biograffilm 
er derimod skabt efter en anden manuskriptmetode, som er beregnet for andre medie end 
fjernsynet - nemlig biografsalen og siden videokassetten, hvor der i princippet ikke forekommer 
reklameafbrydelser. 
Ændringen tager ligeledes hensyn til tv-films særlige økonomiske levetid, der ligger tætttre op 
ad levetiden for andre programmer produceret til tv (som f.eks. fiktionsserier), hvis vigtigste 
kendetegn er, at deres økonomiske rentabilitet stort set er sikret blot ved tv-transmissionei 
Kommissionen minder endvidere om, at udtrykket "for hver samlet periode på 45 minut 1er" i 
stk. 3 skal fortolkes som givende tv-radiospredningsorganerne ret til at afbryde en spillefilm én 
gang i løbet af hver periode, hvilket ikke betyder, at den første afbrydelse først må kc mme 
45 minutter inde i filmen, naturligvis forudsat, at de øvrige bestemmelser i samme artikel 
overholdes (reglen om et interval mellem de enkelte reklameindslag på mindst 20 minutter i eks., 
hvor det understreges, at der er tale om en principiel bestemmelse og ikke om en regel, der skal 
overholdes på sekundet). Endelig foreslås det under hensyntagen til det faktum, at biograffilm pr. 
definition varer længere end 45 minutter, at formuleringen "forudsat at deres programsatte 
varighed overstiger 45 minutter" udgår. 
2.4.2 Artikel 12-16 
Artiklerne 12-16, der har til formål at beskytte seerne, udvides til også at omfatte området 
"teleshopping", som både omfatter teleshoppingprogrammer og -indslag, og som er defineret i det 
nye litra e) i artikel 1 (se anvendelsesrapportens del B, pkt. 3.2.4). 
40 
2.4.3 Artikel 17 
Forbuddet mod sponsorering fra sådanne virksomheders side, hvis hovedvirksomhed er frem­
stilling eller salg af receptpligtige lægemidler, skaber en uberettiget diskrimination i forhold til 
de øvrige virksomheder, som befinder sig i samme objektive situation med den eneste forskel, at 
deres aktiviteter vedrørende fremstilling eller salg af disse produkter, ikke overstiger 49%. Det 
foreslås derfor, at forbuddet mod, at førstnævnte kan sponsorere, ophæves. Dette ændrer ikke 
formålet med hele bestemmelsen, som er at beskytte forbrugeren, eftersom reglerne for 
sponsorering generelt forbyder enhver reklame for de produkter eller tjenesteydelser, der leveres 
af sponsoren. I modsætning til tobaksvirksomhederne, hvis navn ofte associerer til deres produkter, 
forbindes de virksomheder, der er omfattet af denne bestemmelse normalt ikke med et bestemt 
farmaceutisk produkt. 
24.4 Artikel 18 
Tv-reklamen er i konstant udvikling, og nye reklameformer dukker hele tiden op. Men det 
klassiske reklameindslag er fortsat den mest udbredte reklameform og ofte den mest rentable 
Reklameindslaget er karakteriseret ved en kort varighed (generelt fra et par sekunder til højest 
halvandet minut) og ved at være indføjet mellem to programmer eller dele af programmel 
Bestemmelsen vedrørende "andre former for reklame" end reklameindslag skal sikr. den 
fleksibilitet, der er nødvendig for at tage hensyn til udviklingen af nye reklameformer som f.eks. 
telepromotion og "Dauerwerbesendungen", der er karakteriseret ved en længere varighed og ved 
generelt at indgå i selve programmet. De medlemsstater, der måtte ønske det, kan hæ\e det 
samlede reklameloft til 20% af den daglige sendetid for at tage højde for andre former for reklame 
end klassiske reklameindslag, idet tv-radiospredningsorganet dog inden for loftet frit kan 
bestemme, hvor store andele det vil tildele de forskellige reklameformer, forudsat at den 
obligatoriske begrænsning på 15% gældende for reklameindslag overholdes. 
På grund af udviklingen af teleshopping-fænomenet omfatter de tidsmæssige begrænsninger, der 
ligger i stk. 1, nu kun én form for teleshopping, nemlig teleshopping-indslagene. Teleshopping­
indslagene er ligesom reklameindslagene karakteriseret ved deres forholdsvis korte varighed. De 
adskiller sig hovedsageligt fra reklameindslagene ved at bestå af direkte tilbud om salg eller leje 
snarere end af salgsfremmende meddelelser. Teleshopping-indslagene adskiller sit fra 
teleshopping-programmerne i stk. 1 i artikel 18b, der udsendes i blokke og ikke som indslagene 
mellem programmer eller dele af programmer. Teleshopping-indslagene skal medregnes ved 
opgørelsen af det generelle loft på 15 eller 20% af den daglige sendetid. 
Stk. 2 tager sigte på at undgå en overdreven koncentration af reklameindslag inden for samme pe­
riode, dvs. en time. Dette begreb, som ikke blev præciseret i direktivet fra 1989, har fert til 
forskellige anvendelser, alt efter om man har anvendt kriteriet om en 60 minutters periode eller 
om en klokketime. 60-minutterskriteriet begrænser bedst mulighederne for at koncentrere reklamer 
inden for et givet tidsrum. Men de komplicerede beregninger, tv-radiospredningsorganerne og de 
nationale myndigheder skal foretage, for at sikre, at dette kriterium er opfyldt, og de deraf 
følgende omkostninger taler dog for anvendelse af klokketimekriteriet, som er mere enkelt at 
anvende. Det foreslås derfor at ændre direktivet i overensstemmelse hermed. Derimod forekommer 
det, i betragtning af at reklameindslaget fortsat er den form for reklame, der giver tv-
radiospredningsorganerne det bedste forhold mellem udbytte og sendetid, specielt i de populære 
sendetider, ikke nødvendigt at udvide denne begrænsning til også at omfatte de andre reklame-
41 
former, der varer længere tid, eller teleshopping-indslagene (der mindes i øvrigt om, at bestem­
melserne i artikel 18a gælder for sidstnævnte - se følgende afsnit). Disse økonomiske overvejelser 
vedrørende reklamemarkedet betyder faktisk, at tv-radiospredningsorganerne ikke vil være 
tilbøjelige til i overdreven grad at koncentrere andre former for reklame end reklameindslag, 
specielt i de populære sendetider, hvor der i særlig grad er behov for at opretholde en balance til 
fordel for seerne. 
2.4.5 Artikel 18a 
Da teleshopping er i rivende udvikling i de fleste af medlemsstaterne og også uden foi Fæl­
lesskabet, kan det ikke tillades at denne aktivitet udvikler sig uden at være omfattet af direktivet. 
Den omstændighed, at et produkt præsenteres på skærmen, har stor betydning for forbrugerens 
beslutning om køb. Direktivet må derfor indeholde præcise forholdsregler til beskyttelse al både 
seere og forbrugere, således at man får en række normer, som kan forhindre misbrug. 
Derfor er de generelle principper i stk. 1 for teleshopping-udsendelsernes indhold en række 
minimumsnormer, som skal sikre, at forbrugeren let kan identificere teleshopping-udsendelserne 
i forhold til reklamer eller andre programmer, som f.eks. konkurrencer. 
For i øvrigt at komplettere den allerede eksisterende beskyttelsesordning, henvises der i stk. 2 
udtrykkeligt til bestemmelserne i direktivet om beskyttelse af forbrugerne i forbindelse med i ftaler 
om fjernsalg, som Rådet den 30. marts 1995 har gjort til genstand for en fælles holdning °. 
2.4.6 Artikel 18b 
Den i 1989-direktivet fastsatte varighed af en time om dagen er ikke tilpasset teleshopping i alle 
dens former. 
Nærværende forslag tager derfor sigte på at fremme teleshopping ved at ophæve tidsbegræns­
ningen for de kanaler, som udelukkende sender denne slags programmer. At få adgang til et 
marked for teleshopping, der omfatter hele Fællesskabet, er et generelt ønske fra medlemsstaternes 
og branchefolkenes side. 
Denne artikel tager også sigte på at give de tv-radiospredningsorganer, der driver tv-kanaler som 
ikke udelukkende beskæftiger sig med teleshopping, mulighed for at bringe teleshopping­
programmer i maksimalt tre ud af 24 timer - for at opnå en bedre udnyttelse af perioderne med 
lavt seertal. 
24.7 Artikel 19 
De særlige bestemmelser i denne artikel er indarbejdet i den mere generelt affattede nye artikel 3, 
stk. 1. Artikel 19 ophæves. 
(46) KOM(93) 396 endelig udg. - SYN 411. 
42 
2.4.8 Artikel 20 
Med denne bestemmelse bliver også teleshopping omfattet af medlemsstaternes mulighed for at 
træffe særlige foranstaltninger for udsendelser, som udelukkende er bestemt for det nationale 
territorium, og som ikke hverken direkte eller indirekte kan modtages i en eller flere andre 
medlemsstater. 
2.4.9 Artikel 21 
For at forbedre sammenhængen i direktivet juridisk set er indholdet af denne bestemmelse optaget 
i artikel 3, som opstiller en række bestemmelser, der skal styrke den generelle overholdt Ise af 
forpligtelserne i direktivet. Artikel 21 afskaffes. 
2.5 Kapitel V - Beskyttelse af mindreårige og af den offentlige moral 
2.5.1 Artikel 22 
Beskyttelsen af mindreårige er et område, hvor medlemsstaterne, i overensstemmelse med den i 
artikel 2a (tidligere artikel 2, stk. 2) omhandlede procedure kan modsætte sig grænseoverskridende 
tv-radiospredning. Denne bestemmelse er blevet let omskrevet, således at der kan sondre^ klart 
mellem de programmer, som er omfattet af et generelt forbud (som "i alvorlig grad" vil kunne 
skade mindreårige) og udsendelser, som tillades, hvis det ved tekniske foranstaltninger (kodning 
f.eks.) eller valg af sendetidspunkt principielt er sikret, at mindreårige ikke ser udsendelserne. 
2.5.2 Artikel 22a og b 
Den tidligere artikel 22 er blevet opdelt i to for at lette forståelsen af bestemmelsen vedrørende 
de grundlæggende retsprincipper. Denne har nemlig et langt mere generelt sigte end beskyt elsen 
af mindreårige og tager ligeledes sigte på at beskytte voksne mod programmer, der vil I unne 
krænke deres fysiske, moralske eller åndelige integritet. Medlemsstaterne bevarer natur'igvis 
muligheden for at anvende den i artikel 3 omhandlede procedure, såfremt denne bestemmelse 
gentagne gange overtrædes. 
Som reaktion på Europa-Parlamentets og visse medlemsstaters bekymring for, at antal i et af 
programmer med f.eks. overdrevne voldsscener skal mangedobles, søger den nye artikel 22 at gøre 
opmærksom på, hvor stor en vægt dette emne bør tillægges i forbindelse med udarbejdelsen af 
gennemførelsesberetningen i henhold til artikel 26. 
43 
2.6 Kapitel VI - Afsluttende bestemmelser 
2.6.1 Artikel 25 
Der er forudset et år til gennemførelse af direktivet i den nationale lovgivning, eftersom de fore­
slåede ændringer kun er tilpasninger af eller tilføjelser til love eller administrative bestemn eiser, 
der allerede eksisterer i de nationale retsordener. Perioden mellem vedtagelsen af det ændrede 
direktiv og dets gennemførelse bør endvidere begrænses mest muligt; i denne periode vil det 
nuværende direktiv være gældende i de nationale retsordener. 
2.6.2 Artikel 26 
Kommissionen vil tre år efter vedtagelsen og derefter hvert andet år tage bestemmelserne i det 
ændrede direktiv op til ny vurdering på baggrund af den indhøstede erfaring og med henb îk på 
eventuelt at udarbejde nye forslag, hvor der tages hensyn til udviklingen inden for sektoren. 
3. De internationale aspekter 
3.1 Den europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn 
Visse af medlemsstaterne har ratificeret Europarådets konvention om grænseoverskridende 
fjernsyn, som trådte i kraft den 1. maj 1993. 
For at tv-radiospredningsorganerne og de nationale regulerende instanser bedst mulig! kan 
organisere deres aktiviteter, er det naturligvis ønskeligt, at direktivet og konventionen i så hø grad 
som muligt er indbyrdes forenelige, i betragtning af Den Europæiske Unions og Europarådets 
respektive kompetencer. Gennemførelsen af denne målsætning lettes af, at de to instrun enter 
hovedsagelig dækker de samme områder. 
Imidlertid afviger nogle af bestemmelserne i de gældende retsakter i betydelig grad fra hinanden. 
Disse forskelle bevirker dog ikke nødvendigvis, at bestemmelserne er uforenelige. F.eks. går 
artikel 4 og 5 i direktivet videre, end hvad der er forudset i konventionens artikel 10 vedrørende 
de kulturelle målsætninger, uden at dette medfører uforenelighed, for så vidt som de af Uni mens 
medlemsstater, der er parter i konventionen, er indstillet på at modtage udsendelser stammende 
fra lande, der ikke er medlemmer af unionen, men parter i konventionen, og som ikke 
nødvendigvis overholder forskrifterne i artikel 4 og 5. 
Der er ligeledes forskelle på det institutionelle område. Konventionens artikel 21 omh; ndler 
oprettelsen af et stående udvalg, som kan rette henstillinger vedrørende anvendelsen og 
fortolkningen af konventionen samt foreslå ændringer. Direktivet har ikke nogen tilsvarende 
bestemmelse, idet det i kraft af traktaten tilfalder Kommissionen, under Domstolens konti ol, at 
overvåge, at fællesskabsretten overholdes. 
44 
Der er imidlertid andre eksempler på mere fundamentale forskelle mellem direktivet o^ kon­
ventionen. Det drejer sig bl.a. om konventionens artikel 16 om målrettet reklame, som ikke har 
noget modstykke i direktivet (pågrund af den principielle uforenelighed med traktatens artikel 59) 
samt konventionens artikel 5, stk. 2, om kriterierne for jurisdiktion(47). 
Det er klart, at visse af de ændringer af direktivet, som Kommissionen foreslår i henhold til 
direktivets artikel 26, er af en sådan art, at de øger forskellene mellem de to tekster. De foreslåede 
ændringer af ordningen vedrørende teleshopping er et tydeligt eksempel herpå. KommisHonen 
ønsker imidlertid at understrege følgende: 
direktivets artikel 26 giver udtrykkelig mulighed for at tilpasse direktivet, således at dei tages 
hensyn til udviklingen inden for tv-radiospredning. Inden for et sådant område er det nemlig 
absolut nødvendigt at lovgivningen kan udvikle sig for at tage hensyn til den teknol< »giske 
udvikling og markedsudviklingen; 
i konventionens artikel 27, stk. 1, er det fastsat, at de parter, der er medlemmer at Fæl­
lesskabet, i deres indbyrdes forbindelser anvender dettes regler og således kun anvender 
konventionens regler i det omfang, hvor der ikke er nogen EU-regler på det pågældende 
område; det er derfor muligt at tilpasse direktivet, uden at dette skaber juridiske v; nske-
ligheder for de tre af Unionens medlemsstater, som har ratificeret konventionen. 
Det skal endvidere understreges, at konventionens artikel 21 og 23 omfatter en forho dsvis 
fleksibel mekanisme, som gør det muligt at ændre denne i det omfang, parterne ønsker det. 
Kommissionen mener, at det på længere sigt, når de to instrumenter er gjort fuldst endig 
kompatible, vil være hensigtsmæssigt at undersøge mulighederne for at foreslå, at Fælles? kabet 
tiltræder konventionen, hvilket er en mulighed, der er forudset i konventionens artikel 29, tk. 1. 
I mellemtiden deltager repræsentanter for Kommissionen i det stående udvalgs drøftelser, lij esom 
repræsentanter for Europarådet deltager i ad hoc-gruppens arbejde. Denne gensidige deltagelse 
fremmer udvekslingen af informationer om anvendelsen af de to instrumenter. 
3.2 "Europa-aftalerne" 
Associeringsaftalerne mellem Unionen og en række central- og østeuropæiske lande, de såkaldte 
"Europa-aftaler", giver mulighed for, at de berørte ikke-medlemsstater kan deltage i Um mens 
audiovisuelle politik, herunder anvende bestemmelserne, eftersom de udtrykkelig omtaler en 
tilnærmelse af love og administrative bestemmelser vedrørende radiospredning. De aftaler, 1er er 
indgået med Ungarn, Polen, Bulgarien, Tjekkiet, Rumænien og Slovakiet er nu i kraft. Der pågår 
forhandlinger med Slovenien og de tre baltiske lande. 
Kommissionen vil sammen med de pågældende lande drøfte metoderne til anvendelse uf de 
pågældende bestemmelser. 
(47) Jf. del B, punkt 3.1.1 og del C, punkt 3.1.1. 
45 
3.3 På vej mod en verdenskonvention om radiospredning 
De teknologiske fremskridt og udviklingen inden for tv-radiospredning pr. satellit skaber tadig 
større problemer med såkaldt "ekstra-territoriale" kanaler. Det er tv-radiospredningsorganei, som 
sender til Unionens territorium uden at være undergivet en medlemsstats kompetence i henhold 
direktivets artikel 2 (dvs. uden at være etableret i en medlemsstat og uden at anvende en 
satellitfacilitet, der henhører under en medlemsstat). Medlemsstaterne har mulighed for at iræffe 
de foranstaltninger, som de finder egnede, mod sådanne udsendelser, dog under overholdelse af 
deres internationale forpligtelser og af de forpligtelser, Unionen har påtaget sig. Det foreko nmer 
hensigtsmæssigt af klarhedshensyn at tilføje en betragtning herom. 
Hvis man går ud over direktivet, og for at gøre det muligt for de internationale tv-radiospred-
ningsaktiviteter at udvikle sig inden for visse fælles regler, som bl.a. har til formål at sikre, at de 
grundlæggende retsprincipper overholdes, og at udsendelserne er af interesse for offentligheden 
i almindelighed, forekommer det relevant at undersøge, hvorvidt det vil være hensigtsmæssig med 
en international (dvs. interkontinental) aftale på dette område. 
En sådan aftale kunne omfatte områder som kriterier for jurisdiktion, de procedurer, de skal 
overholdes af modtagerstaten, når der er tale om ensidige foranstaltninger, bestemmelser 
vedrørende overholdelsen af grundlæggende retsprincipper og beskyttelse af mindreårige og i laske 
visse reklamemæssige aspekter. Et sådant instrument kunne, hvis det vandt tilslutning ra et 
tilstrækkelig stort antal parter, gøre det muligt at opstille fælles minimumsnormer og at u ldgå, 
at der skabes "transmissionsparadiser" med det formål at omgå regler, som er vedtai et af 
modtagerlandene. I første instans har Kommissionen til hensigt i samråd med medlemsst; terne 
at uddybe visse aspekter af et sådant eventuelt initiativ og at undersøge, hvilken institu lonel 
ramme, dette kunne indgå i, samtidig med at den vil udbygge sine uformelle kontakter m ;d de 
tredjelande, der måtte være interesserede. 
46 
Forslag til 
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 
om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF 
om samordning af visse love og administrative bestemmelser 
i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-
radiospredningsvirksomhed 
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artik el 57, 
stk. 2, og artikel 66, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen(l), 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2), 
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B(3), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Rådets direktiv 89/552/EØF(4) udgør retsgrundlaget for radiospredningsvirksomhed inden for det 
indre marked; 
i henhold til artikel 26 i direktiv 89/552/EØF skal Kommissionen senest ved udløbet af det femte 
år fra datoen for vedtagelse af direktivet forelægge Europa-Parlamentet, Rådet sam Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg en beretning om direktivets gennemførelse og eventuelt fren sætte 
yderligere forslag for at tilpasse det til udviklingen på tv-radiospredningsområdet; 
anvendelsen af direktiv 89/552/EØF har, som det fremgår af beretningen om dets gennemft relse, 
vist, at det er hensigtsmæssigt at tydeliggøre visse definitioner og præcisere visse af medlems­
staternes forpligtelser i henhold til direktivet; 
Kommissionen har i sin meddelelse af 19. juli 1994 "Europa på vej mod informationssamfundet 
En handlingsplan" understreget, at det er vigtigt, at der foreligger en lovgivningsmæssig n mme 
for indholdet af de audiovisuelle tjenester, som kan bidrage til at sikre den frie udveksling al disse 
tjenesteydelser i Fællesskabet, og som kan danne baggrund for den vækst inden for sektoren som 
de nye teknologier giver mulighed for, samtidig med at der tages hensyn til de audiovi uelle 
programmers særlige art, specielt deres kulturelle og sociologiske påvirkning, uanset på h\ dken 
måde de transmitteres; 
(i) 
(2) 
O) 
(4) EFT nr. 
EFT nr. 
EFT nr. 
EFT nr. L 298 af 17.10.1989, s. 23. 
47 
Rådet gav på sin 1787. samling den 28. september 1994 denne plan en positiv modtagelse og 
understregede, at det er nødvendigt at forbedre den europæiske audiovisuelle industris kon­
kurrenceevne; 
stats- og regeringscheferne opfordrede på mødet i Det Europæiske Råd i Essen den •). og 
10. december 1994 Kommissionen til at forelægge et forslag til ændring af direktiv 89/55?-'EØF 
inden deres næste møde; 
anvendelsen af direktiv 89/552/EØF har vist, at det er nødvendigt nærmere at definere be; rebet 
jurisdiktion, for så vidt angår anvendelsen af dette begreb på den audiovisuelle sekter; på 
baggrund af EF-Domstolens retspraksis bør det klart fastslås, at kriteriet etablering tr det 
væsentligste kriterium til at fastslå, hvilken medlemsstat der er kompetent; 
pc ifølge de kriterier, der er fastslået af EF-Domstolen i dens dom af 25. juli 1991 i sag C-2 21/89 
" Facto rtame"(5), omfatter kriteriet etablering den faktiske udøvelse af en økonomisk aktivitc t ved 
hjælp af en fast indretning i et ikke nærmere angivet tidsrum; 
ved anvendelsen af direktiv 89/552/EØF, som ændret ved nærværende direktiv, kan etable ings-
stedet for et tv-radiospredningsorgan fastslås på grundlag af en række materielle kriterier, åsom 
det sted, hvor tjenesteyderens hovedsæde er beliggende, det sted, hvor beslutningerne vedrørende 
programlægningspolitikken normalt træffes, og afvikl i ngsstedet (dvs. det sted, hvor det pro Tam, 
der skal udsendes til publikum, samles i sin endelige form), forudsat at en betydelig del if det 
personale, der er nødvendigt for at udøve tv-radiospredningsaktiviteten, befinder sig i s« mme 
medlemsstat; 
ifølge EF-Domstolens faste retspraksis(6) bevarer en medlemsstat retten til at træffe foranstaltr inger 
mod et tv-radiospredningsorgan, der etablerer sig i en anden medlemsstat, men hvis akivitet 
udelukkende eller hovedsagelig er rettet mod den førstnævnte medlemsstats territorium, såfremt 
denne etablering har fundet sted med det formål at unddrage sig den lovgivning, som organei ville 
være underlagt, hvis det var etableret på den første medlemsstats territorium; 
enhver berørt part i Fællesskabet bør kunne gøre sine rettigheder gældende over for de komprtente 
domstole i den medlemsstat, som et tv-radiospredningsorgan, der ikke overholder de nati jnale 
bestemmelser, der følger af gennemførelsen af dette direktiv, henhører under; 
medlemsstaterne har mulighed for at træffe de foranstaltninger, de finder passende ovt r for 
udsendelser fra tredjelande, der ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 2 i di ektiv 
89/552/EØF, dog under forudsætning af at fællesskabsretten og Fællesskabets internationale 
forpligtelser overholdes; 
for at fjerne de hindringer der skyldes forskelle mellem de nationale lovgivninger vedrø ende 
fremme af europæiske produktioner, indeholder direktiv 89/552/EØF en række bestemmelser, der 
tager sigte på at harmonisere disse lovgivninger; generelt skal sådanne bestemmelser, som 
vedtages for at sikre den frie udveksling, omfatte bestemmelser, der harmoniserer konkurr jnce-
betingelserne; 
{5) Sml. 1991, s. 1-3905, nr. 20. 
/ (6) Bl.a. sag 33/74 (Van Binsbergen), Sml. 1974, s. 1299 og sag C-23/93 (TV 10 S.A.), 
^ Sml. 1994, s. 1-4795. 
48 
Fællesskabet er endvidere i henhold til traktatens artikel 128, stk. 4, forpligtet til at tage hensyn 
til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten; 
i grønbogen "Strategiske muligheder for at styrke programindustrien i forlængelse af Den 
Europæiske Unions audiovisuelle politik", som blev vedtaget af Kommissionen den 7. april ! 994, 
understreges det bl.a., at det er nødvendigt at styrke foranstaltningerne til fremme af europæiske 
produktioner med henblik på sektorens udvikling; 
hertil kommer, at det er nødvendigt at sikre de rette betingelser for en forbedring af proi ram­
industriens konkurrenceevne; det fremgår af den meddelelse om gennemførelsen af artikel 4 og 
5 i direktiv 89/552/EØF, som i overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, blev vedtaget af 
Kommissionen den 3. marts 1994, at foranstaltningerne til fremme af europæiske produktioner vil 
kunne bidrage til denne forbedring, men at det er nødvendigt at tilpasse dem til udviklingen på 
tv-radiospredningsområdet; 
den faktiske anvendelse af bestemmelserne i artikel 4 i direktiv 89/552/EØF, som ændre; ved 
nærværende direktiv, i en periode på ti år skulle gøre det muligt, ligeledes i betragtning af 
virkningerne af de finansieringsinstrumenter, som Fællesskabet og medlemsstaterne råder over, 
at realisere målsætningen om at styrke den europæiske programindustri; 
det er nødvendigt at sikre en faktisk anvendelse af sådanne foranstaltninger inden for hele 
Fællesskabet for at skabe en sund og ligevægtig konkurrence mellem aktører inden for s; mme 
sektor; anvendelsen af disse foranstaltninger vil kunne øge den gensidige tillid mellem med ems-
staterne; 
efter udløbet af perioden på ti år må eventuelle nationale foranstaltninger på området ikke være 
i strid med princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser ved at hindre modtagelse eller 
retransmission af tv-udsendelser stammende fra andre medlemsstater; 
de europæiske produktioners relative andele af sendetiden bør opnås under hensyntagen il de 
økonomiske realiteter; det er derfor nødvendigt at indføre en ordning, hvor denne målsatning 
gennemføres gradvis; 
der bør tages hensyn til den særlige karakter, som de programmer har, der udelukkende udsendes 
på et ikke-fællesskabssprog; 
spørgsmålet om fastsættelse af særlige frister for de forskellige former for tv-udnyttehe af 
spillefilm henhører i første instans under kontraktfriheden; såfremt der ikke foreligger nogen iftale 
mellem de berørte parter eller de pågældende branchefolk, bør der imidlertid fastsættes en 
tidsplan, der er tilpasset behovene i forbindelse med de enkelte faser af udnyttelsen af såaanne 
produktioner; 
det er vigtigt at fremme udviklingen af teleshopping, som er en vigtig økonomisk aktivit t for 
samtlige aktører og udgør et reelt marked for goder og tjenesteydelser inden for Fællessl abet, 
gennem en tilpasning af reglerne vedrørende sendetid; for fuldstændigt at sikre forbrugernes 
interesser er det vigtigt, at teleshopping-programmer undergives en række minimumsnorim r for 
form og indhold; 
49 
det er nødvendigt at præcisere reglerne vedrørende beskyttelse af mindreåriges fysiske, psykiske 
og moralske udvikling; der bør foretages en klar sondring mellem programmer, som er undei givet 
et absolut forbud, og programmer, som kan tillades under forudsætning af, at der træffes passende 
tekniske foranstaltninger, hvilket vil være udtryk for den hensyntagen til offentlighedens imeres-
ser, som medlemsstaterne og Fællesskabet ønsker at sikre; 
ifølge Domstolens faste retspraksis(7) omfatter begrebet "tjenesteydelser", som er omhandlet i 
traktatens artikel 59 og 60, udsendelse, herunder ved kabelselskabers mellemkomst, af tv-
programmer; i henhold til traktatens artikel 3 B bør der kun handles i det omfang, det er 
nødvendigt for at gennemføre Fællesskabets målsætninger på tv-radiospredningsområdet; det er 
desuden vigtigt at bekræfte princippet om, at medlemsstaterne, for så vidt angår de tv-
radiospredningsorganer, der henhører under deres kompetence, har mulighed for at fastsætte 
strengere eller mere detaljerede regler; 
artikel B i traktaten om Den Europæiske Union fastslår, at Unionen bl.a. har som mål at ( pret-
holde gældende fællesskabsret fuldt ud -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
I forordning 89/552/EØF foretages følgende ændringer: 
1) Artikel 1 ændres således: 
a) litra b) affattes således: 
"b) "fjernsynsreklame": enhver meddelelse i en hvilken som helst form, udsendt over 
fjernsyn mod vederlag eller lignende betaling af en offentlig eller privat virkso nhed 
i forbindelse med handel, forretning, håndværk, industri eller liberale erhverv br at 
fremme afsætning mod betaling af varer eller tjenesteydelser, herunder fast ejendom, 
rettigheder og forpligtelser. Fjernsynsreklame omfatter ikke teleshopping;" 
b) Som litra e) indsættes: 
"e) "teleshopping": audiovisuelle programmer og indslag, der omfatter direkte tilbad til 
publikum med henblik på salg, køb eller leje af varer eller med henblik på levering 
af tjenesteydelser mod betaling;" 
(7) Sag 155/73 (Sacchi), Sml. 1974, s. 409 og sag 52/79 (Debauve), Sml. 1980, s. 833. 
50 
2) Artikel 2 affattes således: 
"Artikel 2 
1. Medlemsstaterne skal hver især sikre, at alle udsendelser ved tv-radiosprednin;,, der 
sendes af tv-radiospredningsorganer, som hører under deres myndighed, er i 
overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den 
pågældende medlemsstat." 
2. Tv-radiospredningsorganer, der er etableret på en medlemsstats territorium, hvor de råder 
over en fast indretning og udøver en faktisk økonomisk aktivitet, henhører under denne 
medlemsstats myndighed. 
3. Tv-radiospredningsorganer, der er etableret uden for Fællesskabets territorium, henhører 
ligeledes under en medlemsstats kompetence, såfremt de opfylder en af følgende 
betingelser. 
a) de benytter en frekvens, der er tildelt af denne medlemsstat, 
b) selv om de ikke benytter en frekvens, der er tildelt en af medlemsstaterne, benytter 
de en satellitkapacitet, der er tildelt af denne medlemsstat, 
c) selv om de hverken benytter en frekvens eller en satellitkapacitet, der er tildelt af 
en af medlemsstaterne, benytter de en satellit-up link beliggende i tienne 
medlemsstat. 
4. Dette direktiv finder ikke anvendelse på udsendelser, der udelukkende er bestemt til 
modtagelse i tredjelande, og som ikke direkte eller indirekte modtages af offentligheden 
i en eller flere medlemsstater." 
3) Som artikel 2a indsættes: 
"Artikel 2a 
Medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og må ikke hindre retransmission på deres område 
af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for de ved dette 
direktiv samordnede områder. De kan midlertidigt træffe passende foranstaltninger til at 
begrænse modtagelsen og/eller suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser, hvis 
følgende forhold foreligger: 
a) en fjernsynsudsendelse fra en anden medlemsstat er en åbenlys, væsentlig og alvorlig 
overtrædelse af artikel 22 og/eller artikel 22a; 
b) tv-radiospredningsorganet har i løbet af de foregående tolv måneder allerede overtrådt 
de samme bestemmelser mindst to gange; 
c) den berørte medlemsstat har skriftligt underrettet tv-radiospredningsorganet samt 
Kommissionen om de påståede overtrædelser og om, at den agter at træffe foranstalt­
ninger til at begrænse modtagelsen og/eller suspendere retransmissionen, hvis en sådan 
overtrædelse gentages; 
51 
d) konsultationer med transmissionsstaten og Kommissionen har ikke ført til en mindelig 
ordning inden 15 dage efter underretningen i litra c), og den påstående overtrædelse 
fortsætter. 
Kommissionen træffer inden for en frist af to måneder fra underretningen om den 
foranstaltning, der er truffet af medlemsstaten, afgørelse om, hvorvidt den trufne 
foranstaltning er forenelig med fællesskabsretten. Såfremt denne afgørelse er negativ skal 
medlemsstaten straks bringe den pågældende foranstaltning til ophør. 
Bestemmelsen i første afsnit er ikke til hinder for anvendelsen af procedurer, forholdsi egler 
eller sanktioner over for de pågældende overtrædelser i den medlemsstat, under hvis 
myndighed det pågældende tv-radiospredningsorgan hører." 
4) Artikel 3 affattes således: 
"Artikel 3 
1. Medlemsstaterne kan for så vidt angår de tv-radiospredningsorganer, som hører under 
deres myndighed, indføre strengere eller mere detaljerede bestemmelser på de omiåder, 
der er omfattet af dette direktiv. Sådanne regler, som skal være i overensstemmelse med 
fællesskabsretten, kan bl.a. tage sigte på: 
at gennemføre målsætninger af sprogpolitisk art 
at tage hensyn til den almene interesse med hensyn til fjernsynets funktion som 
medium for information, uddannelse, kultur og underholdning og behovet Ior at 
bevare pluralismen i forbindelse med nyhedsformidling og medier. 
2. Medlemsstaterne sørger med passende midler og inden for rammerne af deres lovgivning 
for, at de tv-radiospredningsorganer, der henhører under deres kompetence, overholder 
bestemmelserne i dette direktiv. 
Hver enkelt medlemsstat fastsætter, hvilke sanktioner der skal anvendes over for de tv-
radiospredningsorganer, der henhører under deres kompetence, i tilfælde af mangende 
overholdelse af de bestemmelser, der er vedtaget i medfør af nærværende direktiv. Disse 
sanktioner skal være tilstrækkelige til at sikre, at disse bestemmelser overholdes. 
3. Medlemsstaterne sørger ligeledes for, at deres lovgivning vedrørende tv-radiospred-
ningsprogrammer, der henhører under deres kompetence, giver mulighed for at am ende 
midlertidige foranstaltninger, der har til formål at afbøde en overtrædelse af nærværende 
direktivs bestemmelser, om nødvendigt ved anvendelse af en suspension af sende­
tilladelsen." 
52 
5) Artikel 4 affattes således: 
"Artikel 4 
1. Medlemsstaterne skal med passende midler drage omsorg for, at tv-radiospred­
ningsorganerne afsætter den største andel af den sendetid, der ikke består af nyheder, 
sportsbegivenheder og underholdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, rek I arne, 
tekst-tv og teleshopping, til europæiske produktioner i den i artikel 6 anførte betydning. 
2. For så vidt angår kanaler, hvis programflade, bortset fra den tid der anvendes til reklame 
eller teleshopping, for mindst 80%'s vedkommende består af spillefilm eller anden 
fiktion, dokumentarprogrammer eller tegnefilm, fastsætter medlemsstaterne, A tv-
radiospredningsorganerne i stedet for at overholde den i stk. 1 omhandlede forpligtelse, 
kan vælge at lade 25% af deres programbudget være forbeholdt europæiske produktioner 
i den i artikel 6 anførte betydning. I dette direktiv forstås ved programbudgettet de 
bogførte udgifter i forbindelse med erhvervelse af transmissionsrettigheder, produktion 
og koproduktion af samtlige programmer, der er udsendt af den pågældende kanal i løbet 
af referenceåret. 
3. De i stk. 1 og 2 omhandlede andele skal opnås gradvis og trinvis senest tre år efter 
datoen for den pågældende kanals første transmission. 
4. Kanaler, der udelukkende udsender programmer på et ikke=fællesskabssprog, er hverken 
omfattet af nærværende artikel eller artikel 5. 
5. Fra datoen for dette direktivs vedtagelse aflægger medlemsstaterne hvert andet år rapport 
til Kommissionen om anvendelsen af nærværende artikel og artikel 5. 
Denne rapport skal bl.a. indeholde en statistisk oversigt over den andel afsendende?), der 
er omhandlet i nærværende artikel og artikel 5, for hver af de kanaler, der henhører under 
den pågældende medlemsstats kompetence. Medlemsstaterne giver Kommiss onen 
meddelelse om årsagerne til, at de pågældende andele ikke er opnået, samt om 1 vilke 
foranstaltninger de i hvert tilfælde træffer for at sikre, at det pågældende tv-radiospred­
ningsorgan faktisk når op på andelen. 
Kommissionen fremsender disse rapporter til de øvrige medlemsstater og til Europa­
parlamentet, evt. ledsaget af en udtalelse. Den sørger i overensstemmelse med trak taten 
for, at nærværende artikel og artikel 5 overholdes. Kommissionen kan i sin udtalelse især 
tage hensyn til de fremskridt, der er gjort i forhold til tidligere år, til førstegangs-
udsendelsers andel af programtiden, til de særlige forhold, som de nye tv-radiospred­
ningsorganer virker under, og til den særlige situation i lande, der har ringe audiovisuel 
produktionskapacitet, eller hvis sprog har begrænset udbredelse." 
53 
6) Artikel 5 affattes således: 
"Artikel 5 
Medlemsstaterne skal med passende midler drage omsorg for, at tv-radiospredningsorganerne 
afsætter mindst 10% af den sendetid, der ikke består af nyheder, sportsbegivenheder og 
underholdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, reklame, teleshopping eller tek st-tv 
- eller alternativt efter medlemsstaternes valg, mindst 10% af deres programbudget - til euro­
pæiske produktioner, stammende fra producenter, der er uafhængige af tv-radiospred­
ningsorganer. 
Denne andel skal opnås, idet en andel på mindst 50% skal forbeholdes programmer if ny 
dato, dvs. programmer, der udsendes senest fem år efter deres produktion". 
7) Artikel 6 ændres således: 
a) Stk. 1, litra a), affattes således: 
"a) programmer fremstillet i medlemsstaterne" 
b) Stk. 3 affattes således: 
3. De i stk. 1, litra c), omhandlede programmer er programmer, der enten udelukkende 
eller i koproduktion med producenter, der er bosiddende i en eller flere medlems­
stater, er fremstillet af producenter, der er etableret i et eller flere europæiske 
tredjelande, med hvilke Fællesskabet har indgået aftaler omfattende den audio­
visuelle sektor, såfremt de er fremstillet hovedsagelig under medvirken af ophavs­
mænd og medarbejdere, der er bosiddende i en eller flere stater i Europa." 
c) Som stk. 3a indsættes: 
"3a. Programmer, der ikke er europæiske produktioner i den i stk. 1 anførte 
betydning, men som er produceret som led i bilaterale koproduktionsa ftaler 
mellem medlemsstaterne og tredjelande, betragtes som europæiske produktioner, 
for så vidt som størstedelen af de samlede produktionsudgifter er afholdt af 
koproducenterne i Fællesskabet, og såfremt produktionen ikke kontrolleies af 
en eller flere producenter, der er etableret uden for medlemsstaterne." 
d) I stk. 4 indsættes "og stk. 3a" efter "Programmer, der ikke er europæiske programmer i 
henhold til stk. 1". 
8) Artikel 7 affattes således: 
"Artikel 7 
Rettighedsindehaverne og tv-radiospredningsorganerne træffer aftale om fristerne for 
udsendelse af spillefilm. Såfremt der ikke foreligger en sådan aftale, udsender tv-
radiospredningsorganerne ikke nogen spillefilm, førend følgende frister er udløbet, siden 
værket først blev vist i biograferne i en af medlemsstaterne: 
54 
a) seks måneder for "pay-per-view"-tjenester 
b) tolv måneder for andre former for betalings-tv end de under litra a) anførte 
c) atten måneder for andre tjenester end de under litra a) og b) anførte. 
Medlemsstaterne sørger for, at de tv-radiospredningsorganer, der henhører under deres 
kompetence, overholder disse bestemmelser." 
9) Artikel 8 ophæves. 
10) Overskriften til kapitel IV affattes således: 
"Fjernsynsreklamer, sponsorvirksomhed og teleshopping". 
11) Artikel 11, stk. 3,faffattes således: 
"3. Transmissioner af spillefilm kan afbrydes én gang for hver samlet periode på 45 minutter. 
Endnu en afbrydelse er tilladt, hvis deres programsatte varighed med mindst 20 minutter 
overstiger to eller flere samlede perioder på 45 minutter." 
12) I artikel 12 affattes indledningen således: 
"Fjernsynsreklamer og teleshopping må ikke:" 
13) Artikel 13 og 14 affattes således: 
"Artikel 13 
Alle former for fjernsynsreklamer og teleshopping vedrørende cigaretter og andre tobaks varer 
er forbudt. 
Artikel 14 
Fjernsynsreklamer og teleshopping vedrørende lægemidler og medicinsk behandling, der er 
receptpligtige i den medlemsstat, under hvis myndighed tv-radiospredningsorganet hører, er 
forbudt." 
14) Artikel 15 ændres således: 
a) Indledningen til første afsnit affattes således: 
"Fjernsynsreklamer og teleshopping vedrørende alkoholholdige drikkevarer skal opfylde 
følgende kriterier." 
b) Vedrører ikke den danske udgave. 
55 
15) Artikel 16 ændres således: 
a) Indledningen affattes således: 
"Fjernsynsreklamer og teleshopping må ikke skade mindreårige moralsk eller fysisk og 
skal derfor være i overensstemmelse med følgende kriterier til beskyttelse af disse " 
b) Vedrører ikke den danske udgave. 
16) Artikel 17, stk. 2, affattes således: 
"2. Fjernsynsprogrammerne må ikke sponsoreres af fysiske eller juridiske personer, hvis 
hovedvirksomhed er fremstilling eller salg af produkter eller præstation af tjenesteydelser, 
for hvilke reklame er forbudt i henhold til artikel 13." 
17) Artikel 18 affattes således: 
"Artikel 18 
1. Reklameudsendelser må ikke udgøre mere end 15% af den daglige sendetid. Denne 
procentsats kan dog hæves til 20, hvis den omfatter andre former for reklame end 
reklameindslag og/eller teleshopping-indslag, der indsættes i eller mellem programmer, 
der transmitteres af en tjeneste, som ikke udelukkende transmitterer teleshopping, på 
betingelse af at omfanget af reklameindslag ikke overstiger 15%. 
2. Sendetiden for reklameindslag inden for en given periode på en klokketime må ikke 
overstige 20%. \0/ ii 
18) Som artikel 18a og 18b indsættes: 
"Artikel 18a 
1. Teleshopping-programmer og -indslag skal let kunne identificeres som sådanne, og hvis 
de indgår i en tjeneste, som ikke udelukkende sender denne slags programmer, skal de 
være klart adskilt fra tjenestens øvrige udsendelser, herunder reklameudsendelser ved 
hjælp af optiske og/eller akustiske midler. 
2. Teleshopping-programmer og -indslag skal være i overensstemmelse med bestemmel serne 
i Rådets direktiv [...om aftaler vedrørende fjernsalg]00, bl.a. for så vidt angår oplysninger 
om aftalernes indhold. 
Artikel 18b 
1. Varigheden af de teleshopping-blokke, som bringes i en tjeneste, der ikke udelukkende 
udsender sådanne programmer, må ikke overstige tre timer pr. periode af 24 timer. 
(8) EFT nr. L 
56 
2. Tjenester, der udelukkende udsender teleshopping-programmer, er ikke undergivet nogen 
tidsmæssig begrænsning". 
19) Artikel 19 ophæves. 
20) Artikel 20 affattes således: 
"Medlemsstaterne kan under overholdelse af fællesskabsretten fastsætte andre betingelser end 
de i artikel 11, stk. 2 til 5, og artikel 18 og 18b fastsatte, for så vidt angår udsendelser, der 
udelukkende er bestemt til det nationale område, og som hverken direkte eller indirekte kan 
modtages i en eller flere medlemsstater, jf. dog artikel 3." 
21) Artikel 21 ophæves. 
22) Overskriften til kapitel V affattes således: 
"Beskyttelse af mindreårige og af den offentlige moral" 
23) Artikel 22 affattes således: 
"Artikel 22 
1. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger med henblik på at sikre, at de tv-
radiospredningsorganer, som hører under deres myndighed, ikke udsender programmer, 
herunder trailere, som i alvorlig grad kan skade mindreåriges fysiske, mentale eller 
moralske udvikling, herunder navnlig programmer, som indeholder pornografi eller 
umotiveret vold. 
2. De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger anvendes også på andre programmer, som kan 
skade mindreåriges fysiske, mentale eller moralske udvikling, medmindre det ved valget 
af sendetidspunkt eller ved tekniske foranstaltninger sikres, at mindreårige i 
udsendelsesområdet normalt ikke ser eller hører udsendelserne." 
24) Som artikel 22a og 22b indsættes: 
"Artikel 22a 
Medlemsstaterne skal sørge for, at udsendelserne ikke på nogen måde tilskynder til had på 
grund af race, køn, religion eller nationalitet. 
Artikel 22b 
I forbindelse med den i artikel 26 omhandlede beretning lægger Kommissionen særlig vægt 
på overholdelsen af bestemmelserne i dette kapitel." 
25) Artikel 25 ophæves. 
57 
26) Artikel 26 affattes således: 
"Artikel 26 
Senest ved udløbet af det tredje år at regne fra datoen for vedtagelse af dette direktiv og 
derefter hvert andet år skal Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet, Rådet samt Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg en beretning om gennemførelsen af dette direktiv, og 
eventuelt fremsætte forslag for at tilpasse det til udviklingen på tv-radiospredningsområdet." 
Artikel 2 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft Ior at 
efterkomme dette direktiv senest et år efter datoen for dets ikrafttræden. De underretter straks 
Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, henvises der deri til dette direktiv eller 
de ledsages ved offentliggørelsen af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne hen­
visning fastsættes af medlemsstaterne. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de vigtigste nationale retsforskrifter, som de 
udsteder på de områder, der er omfattet af dette direktiv. 
Artikel 3 
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fælles­
skabers Tidende. 
Bestemmelserne i artikel 1, nr. 5, finder faktisk anvendelse i en periode på ti år regnet fra datoen 
for nærværende direktivs ikrafttræden. 
Artikel 4 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Europa-Parlamentets vegne På Rådets vegne 
Formand Formand 
58 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 86 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 15 
Katalognummer: CB-CO-95-119-DA-C 
ISBN 92-77-87037-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
59