IIP 
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15.05.1996 
KOM(96)211 endelig udg. 
#»*<-Kt 
fifftM'' 
JUÉr 
M' Kommissionens henstilling om de 
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes 
og Fællesskabets økonomiske politikker 
udarbejdet i overensstemmelse med artikel 103, stk. 2, 
i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
éâfp: 
t ; fVl tf ïM 
asstø 
"if' 
-''V "* i* 
-"-*• Kl 
- %*?•*! • 
eåÉÉite. 
fif 

EUROPA-KOMMISSIONEN 
Kommissionens henstilling om de 
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes 
og Fællesskabets økonomiske politikker 
udarbejdet i overensstemmelse med artikel 103, stk. 2, 
i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
I. DE OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK I 
FÆLLESSKABET OG MEDLEMSSTATERNE 
il. BEGRUNDELSE 
11.1. STATUSRAPPORT OM GENNEMFØRELSEN AF DE OVERORDNEDE 
RETNINGSLINJER FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK FRA 1995 
11.2. ØKONOMISKE UDSIGTER 
u 
11 -
Indholdsfortegnelse 
I. DE OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK 
I FÆLLESSKABET OG MEDLEMSSTATERNE 1 
1.1. Vigtigste mål og generelle retningslinjer 1 
1.2. Vækst-, beskæftigelse- og konvergensfremmende makroøkonomisk 
policy-mix 2 
1.3. Pris- og valutakursstabilitet 3 
1.4. Sunde offentlige finanser 5 
1.5. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde 7 
1.6. Jobskabelse og arbejdsmarkedsreformer.... 8 
II. BEGRUNDELSE 10 
11.1 Statusrapport om gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den 
økonomiske politik fra 1995 10 
11.1.1. Indledning 10 
11.1.2. Pris- og valutakursstabilitet 13 
11.1.3. Sunde offentlige finanser 16 
11.1.4. Konkurrenceevnen 21 
11.1.5. Beskæftigelsen og arbejdsmarkedet 23 
11.2. Udsigterne for den økonomiske udvikling 26 
11.2.1. Vækstudsigterne 26 
11.2.2. Beskæftigelsesudviklingen 28 
11.2.3. Konvergens 29 
Ib 
I. De overordnede retningslinjer for den 
økonomiske politik i Fællesskabet og 
medlemsstaterne 
1.1. Vigtigste mål og generelle retningslinjer 
î modsætning til forventningerne på det tidspunkt, da de overordnede økonomiske retningslinjer for 
1995 blev vedtaget, har EU's økonomi i de sidste tolv måneder været kendetegnet af en markant 
afmatning i den økonomiske aktivitet og af en ny stigning i arbejdsløsheden. Mens inflationen 
generelt faldt som forventet og inflationskonvergensen blev forbedret, blev der med hensyn til 
sundere offentlige finanser kun gjort fremskridt i et utilstrækkeligt tempo og disse blev 
vanskeliggjort af det økonomiske tilbageslag. 
Som følge heraf lykkedes det ikke EU at gøre betydelige fremskridt hen imod realiseringen af nogle 
af de vigtige økonomiske mål fastsat i traktatens artikel 2, nemlig at fremme en bæredygtig og ikke-
inflationær vækst og et højt beskæftigelsesniveau. Den kendsgerning, at det ikke er lykkedes at 
reducere gabet mellem de økonomiske og sociale velfærdsmålsætninger og realiseringen af disse 
målsætninger, er hovedårsagen til, at der i øjeblikket ikke er en tilfredsstillende tillid til den 
økonomiske udvikling i EU. 
De fundamentale økonomiske forhold i EU er ikke desto mindre gunstige. Inflationen er historisk lav 
og under kontrol, rentesatserne er faldende, valutakurserne er gradvis ved at blive bragt på linje med 
de underliggende økonomiske vilkår, verdenshandelen ekspanderer i et sundt tempo, og 
investeringsafkastet har været stigende og er generelt betydeligt højere end i sidste halvdel af 
1980!erne. Ikke desto mindre har stigningen i de lange rentesatser i 1994, valutauroen i foråret 1995, 
de vedvarende strukturelle svagheder samt den svækkede tillid forhindret, at disse fundamentale 
økonomiske forhold kunne gøre sig gældende i 1995 og i begyndelsen af 1996. Efterhånden som 
virkningen af de to første faktorer gradvis er ved at ebbe ud, og lagertilpasningen er ved at være 
tilendebragt, peger forventningerne på et opsving i den økonomiske aktivitet i anden halvdel af 1996. 
Tempoet i det forventede opsving vil hovedsagelig blive bestemt af, i hvilket omfang policy-mix'et 
bedre bliver i stand til at fremme væksten og genskabe tilliden. De muligheder, som det forventede 
opsving frembyder, bør udnyttes fuldt ud for at tilvejebringe den nødvendige grad af konvergens for 
at sikre en vellykket overgang til Den Økonomiske og Monetære Union pr. 1. januar 1999. 
For at klare disse udfordringer er det først og fremmest nødvendigt med en makroøkonomisk 
strategi, der tager sigte på vækst og stabilitet. Hensigtsmæssige strukturelle initiativer vedrorende 
/ O 
-2-
såvel vare- og tjenestemarkederne som arbejdsmarkedsreformer bør ledsage og forstærke en varig 
afbalancering af det makroøkonomiske policy-mix. 
De foreliggende retningslinjer bekræfter og understøtter derfor i det væsentlige de henstillinger, der 
blev udarbejdet i de tidligere øvelser. Hvis denne strategi endnu ikke ser ud til at give 
tilfredsstillende resultater i EU som helhed, skyldes det, at den er blevet implementeret med 
utilstrækkelig kraft og troværdighed. Alle parter tilskyndes derfor at føre deres økonomiske politik 
med henblik på at bidrage til virkeliggørelsen af EU's mål (traktatens artikel 102 A), at vise med 
handling, hvad der har været lovet i mere end to år, samt bedre at koordinere deres økonomiske 
politik. Det sidstnævnte er ikke blot en traktatforpligtelse (artikel 3 A), men også en praktisk og 
afgørende forpligtelse som følge af den øgede integration af medlemsstaternes økonomier. 
Det bør understreges, at disse retningslinjer ikke blot udgør den logiske konklusion af de analyser, 
der blev foretaget i forbindelse med Kommissionens økonomiske årsberetning for 1996, men at de 
også tager hensyn til Europa-Parlamentets og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelser om 
årsberetningen. 
1.2. Vækst-, beskæftigelse- og konvergensfremmende 
makroøkonomisk policy-mix 
Hvis EU's vækst-, beskæftigelses- og konvergensmål skal realiseres, er det nødvendigt at formulere 
et stabilt, investeringsfremmende, kortfristet og mellemfristet makroøkonomisk policy-mix, der 
kendetegnes ved: 
(i) en stabilitetsorienteret pengepolitik 
(ii) en vedvarende indsats med henblik på konsolidering af de offentlige finanser i hovedparten af 
medlemsstaterne, i overensstemmelse med tidsplanen og målene i traktaten 
(iii) en nominel lønudvikling i overensstemmelse med målsætningen om prisstabilitet, og en 
reallønsudvikling i overensstemmelse med betingelserne for at kunne fremme 
beskæftigelsesskabende investeringer. 
En varig afbalancering af det makroøkonomiske policy-mix er en vigtig forudsætning for igen at 
sætte gang i opsvingsprocessen og for at styrke væksten og jobskabelsen på mellemlang sigt. Jo 
mere pengepolitikkens stabilitetsmålsætning lettes ved hjælp af passende budgetpolitiske 
foranstaltninger og en hensigtsmæssig lønudvikling, desto mere vil de pengepolitiske vilkår, 
herunder valutakurser og de lange rentesatser, gøre det muligt at skabe vækst og beskæftigelse. I 
derme sammenhæng kan pengepolitikken i overensstemmelse med ånden i traktatens artikel 105, stk. 
1, i væsentlig grad bidrage til at realisere EU's mål som fastsat i traktatens artikel 2. 
En høj og holdbar økonomisk vækst på mellemlang sigt, der understøttes af kapacitetsøgende 
investeringer, er en afgørende betingelse for: 
(i) væsentligt og varigt at reducere EU's uacceptabelt høje arbejdsløshed og for at bekæmpe social 
udstødelse 
(ii) at tilvejebringe den nødvendige forbedring af EU-økonomiens konkurrenceevne og navnlig 
produktivitet, således at de basale sociale værdier, der karakteriserer EU, kan bevares inden 
for rammerne af en åben markedsøkonomi 
(iii) at sikre, at Den Økonomiske og Monetære Union, hvor beskæftigelsen, stabiliteten og 
konkurrenceevnen skal sikres på en og samme tid, bliver en varig succes. 
Ansvaret for at skabe den ønskede afbalancering i det makroøkonomiske policy-mix hviler på tre 
forskellige grupper af beslutningstagere (centralbankerne, de nationale regeringer og 
arbejdsmarkedets parter). En effektiv samordning mellem disSe grupper og mellem landene er 
afgørende for at sikre konsistens i den økonomiske politik. Kommissionen vil intensivere dialogen 
med arbejdsmarkedets parter om makroøkonomiske spørgsmål og opfordre EMI til at deltage i disse 
møder. Den sociale dialog bør intensiveres på nationalt plan, hvor det er muligt og i 
overensstemmelse med de dér gældende traditioner. 
For både at styrke troværdigheden af de makroøkonomiske rammer og effektiviteten i 
samordningsprocessen inden for EU bør medlemsstaterne fremlægge ajourførte og politisk styrkede 
konvergensprogrammer. Disse programmer bør klart vise, at de planlagte økonomisk-politiske 
foranstaltninger med henblik på at forbedre konvergensen går hånd i hånd med bestræbelserne på at 
øge væksten og beskæftigelsen på mellemlang sigt. Kommissionen og Rådet vil vurdere deres 
konsistens på EU-plan med henblik på en opstramning af overvågningen af de økonomiske 
politikker efter traktatens artikel 103, stk. 3. 
1.3. Pris- og valutakursstabilitet 
At skabe og fastholde stabile makroøkonomiske rammer er en forudsætning for at opnå en holdbar 
vækst på mellemlang sigt. Til dette formål og i betragtning af, at inflationen forventes at falde til 
2'/2% i år, bør EU sigte på at holde den på dette lave niveau og at opnå en yderligere forbedring til 
2% 
I øjeblikket opfylder ti af medlemsstaterne allerede målet i de tidligere retningslinjer om en 
inflationsrate1 på højst 2-3% som et skridt hen imod prisstabilitet, og i Det Forenede Kongerige 
ligger inflationen tæt på 3%. I de syv lande (Belgien, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, 
Nederlandene, Østrig og Finland), hvor inflationen er under 2%, og i Danmark og Irland, hvor den 
ligger lige over 2%, er den anti-inflationære troværdighed af pengepolitikken generelt meget høj, og 
opgaven består i at fastholde de opnåede resultater på mellemlang sigt. I Sverige, hvor inflationen på 
det seneste er kommet betydeligt ned, og i Det Forenede Kongerige bør der sigtes på at fastholde og, 
om nødvendigt, forstærke den inflationsbekæmpende politik. 
De lande, hvor inflationen forventes at ligge mellem 3-5% i 1996 (Spanien, Portugal og Italien), bør 
bestræbe sig på at reducere inflationen yderligere til under 3% inden 1997. Spanien og Portugal bør 
fortsætte deres eksisterende politik med henblik på at nå de ønskede inflationsmål i den nærmeste 
fremtid. I Italien vil finanspolitikken være særlig afgørende for, hvor hurtigt der gøres fremskridt 
med hensyn til at etablere valutakurstroværdigheden og til at fastholde lave inflationsforventninger. 
På trods af synlige fremskridt i Grækenland i de seneste år er det åbenlyst, at bestræbelserne her 
skal fortsættes og øges. I denne forbindelse bør der navnlig lægges vægt på at fastholde de 
korrigerende finanspolitiske foranstaltninger, der er blevet iværksat i de sidste to år, og på at 
videreføre den mådeholdne penge- og valutakurspolitik, der har været ført siden begyndelsen af 
1990'erne. 
Som fremhævet i de tidligere retningslinjer skal alle medlemsstater fortsætte med at behandle deres 
valutakurspolitik som et spørgsmål af fælles interesse inden for rammerne af Det Europæiske 
Monetære System og, hvor det er relevant, dettes valutakursmekanisme. Valutakursbevægelserne i 
begyndelsen af 1995 viste, at der var behov for at styrke troværdigheden af den samlede økonomiske 
politik i flere medlemsstater. En politik, der troværdigt og resolut formuleres med sigte på at skabe 
en ny balance i det økonomiske policy-mix og på at tilvejebringe prisstabilitet som anbefalet i 
nærværende retningslinjer, vil ikke blot bidrage til en hensigtsmæssig tilpasning af valutakurserne 
inden for EU, men også på verdensplan. For de lande, der i øjeblikket ikke deltager i 
valutakursmekanismen, kunne en sådan politik også bidrage til at skabe de rette betingelser, hvor det 
måtte være relevant, for en sådan deltagelse. 
1 Som målt ved et tolv måneders gennemsnit af den årlige ændring i de harmoniserede foreløbige forbrugerprisindekser. 
1.4. Sunde offentlige finanser 
I EU blev der sidste år kun gjort moderate fremskridt hen imod finanspolitisk konsolidering. 
Afvigelserne i forhold til de annoncerede budgetpolitiske mål var kun delvis en afspejling af den 
negative virkning af vækstafmatningen. Budgetpolitikkens manglende troværdighed bidrog i 
væsentlig grad til valutauroen i foråret 1995, underminerede den økonomiske tillid og førte til tvivl 
på de finansielle markeder med hensyn til udsigterne for en vellykket realisering af EU's mål om en 
fælles valuta. 
Et betydeligt antal lande har i mellemtiden taget vigtige skridt for at konsolidere deres offentlige 
finanser i 1996 og, i mange tilfælde, også i 1997. Ikke desto mindre bør den fortsat utilfredsstillende 
situation for de offentlige finanser i EU få medlemsstaterne til at vurdere og, hvor det måtte være 
nødvendigt, styrke deres finanspolitiske konsolideringsplaner. En troværdig, forudannonceret og 
socialt afbalanceret indsats for at reducere de store budgetskævheder vil bidrage til at retablere 
tilliden, til at omdanne det forventede opsving til en varig og jobskabende vækstproces på 
mellemlang sigt og til en vellykket overgang til ØMU pr. 1. januar 1999. 
De økonomiske betingelser er i øjeblikket mindre gunstige, end hvad man forventede, da 
retningslinjerne for 1995 blev vedtaget, men en yderligere forsinkelse i den uundgåelige 
konsolideringsproces er ikke en forsvarlig mulighed. Enhver forsinkelse risikerer at skabe en negativ 
reaktion på de finansielle markeder og vil vanskeliggøre konsolideringsopgaven i de kommende år. 
Under de nuværende omstændigheder ville en politik, der gav de automatiske stabilisatorer lov til at 
slå igennem, derfor i vidt omfang være uhensigtsmæssig i langt de fleste medlemsstater. De 
fremskridt, der gøres med hensyn til at reducere de strukturelle budgetunderskud i år, vil selvfølgelig 
blive bevaret og forstærke konsolideringen, når de konjunkturmæssige betingelser forbedres. 
Endvidere vil den kortfristede, negative virkning på væksten af en troværdig reduktion af 
budgetunderskuddene sandsynligvis være begrænset, forudsat at de rette betingelser på det 
pengepolitiske og strukturelle område er på plads. 
På grundlag af de budgetforanstaltninger, der er truffet frem til begyndelsen af maj 1996, vil den 
offentlige nettolåntagning i EU som helhed sandsynligvis falde til lige under 3'/2% af BNP i 1997, 
hvilket kan sammenlignes med et underskud på 5% i 1995. Praktisk talt alle medlemsstater bør sigte 
på at nedbringe budgetunderskuddet til højest 3% af BNP i 1997 som et skridt hen imod målet om at 
nærme sig balance på det mellemlange sigt. Det er i denne sammenhæng opmuntrende, at flere lande 
for nylig har annonceret eller er ved at implementere omfattende foranstaltninger til at rette op på de 
budgetmæssige uligevægte. 
For så vidt angår de enkelte medlemsstater sigter 12 af de 14 medlemsstater, der har udarbejdet 
konvergensprogrammer (undtagelsen er Luxembourg) på at reducere deres underskud til 3% af 
BNP eller derunder i 1996 eller senest i 1997. To af disse lande (Danmark og Irland) overholder 
allerede referenceværdien på 3% for budgetunderskuddet, og de bør derfor søge at realisere mere 
ambitiøse mål på det mellemlange sigt. 
Med hensyn til de resterende ti lande ligger den supplerende indsats, der skal gøres for at overholde 
referenceværdien på 3%, uden tvivl inden for mulighedernes grænse, og bestræbelserne i denne 
retning bør derfor resolut fortsættes. Inden for denne gruppe har flere lande (Tyskland, Frankrig, 
Østrig, Finland, Sverige) i år annonceret omfattende foranstaltninger eller opstramninger med 
henblik på at foretage en reduktion i deres budgetunderskud til 3% af BNP eller mindre i 1997. 
Disse lande - som det er tilfældet for Nederlandene - bør resolut implementere deres finanspolitiske 
konsolideringsprogrammer og om nødvendigt stramme dem for at sikre, at målene realiseres 
fuldstændigt. 
I Belgien kræver både virkningen på skatteindtægterne og de sociale overførsler som følge af en 
svagere vækst end forventet og den ekstraordinære karakter af nogle af de foranstaltninger, der 
tidligere blev truffet, en supplerende indsats for at overholde referenceværdien på 3% i 1997. Den 
belgiske regering er fast besluttet på at fastlægge de nødvendige foranstaltninger under 
forberedelsen af budgettet for 1997 i juni-juli 1996. I Det Forenede Kongerige forventes fortsat 
væsentlige reduktioner i budgetunderskuddet i de næste to år, hovedsagelig som et resultat af 
planlagte udgiftsbegrænsninger. Men for at overholde målene i konvergensprogrammet er det 
nødvendigt med yderligere foranstaltninger for at kompensere både for de budgetmæssige 
overskridelser i 1995 og en forventet langsommere budgetforbedring på kort sigt, delvis som følge 
af lavere vækst end tidligere skønnet. Endelig er det i Spanien og Portugal nødvendigt at foretage en 
beslutsom implementering af den budgetmæssige del af konvergensprogrammerne, for Spaniens 
vedkommende især med henblik på en gennemgang af de sociale sikringsordninger. 
For så vidt angår de resterende to lande, er det nødvendigt i Italien at indføre omfattende 
foranstaltninger for at gennemføre og styrke den planlagte budgetkonsolidering, der fortsat bør have 
højest prioritet for at retablere tilliden på de finansielle markeder. Indsatsen bør først og fremmest 
fokusere på at bekæmpe skatteunddragelse, forbedre de lokale myndigheders budgetdisciplin og øge 
effektiviteten i den offentlige administration. For så vidt angår Grækenland er det nødvendigt med en 
vedholdende indsats på en række fronter, særlig med hensyn til en fortsættelse af de eksisterende 
privatiseringsinitiativer, en udvidelse af skattegrundlaget og begrænsninger af de løbende udgifter. 
Selv om omfanget, timingen og udformningen af konsolideringsforanstaltningerne nødvendigvis skal 
tilpasses de særlige forhold for de enkelte lande, er der ved udarbejdelsen af de tidligere 
retningslinjer identificeret visse generelle principper. De indebærer bl.a.: 
(i) en begrænsning af udgiftsstigninger - i modsætning til yderligere forøgelser af den samlede 
skattebyrde - anses generelt som den mest troværdige og effektive vej frem. Blandt de 
problemer, der skal imødegås, er behovet for at sikre en holdbar udvikling i 
pensionsforpligtelserne, at bremse stigningen i udgifterne til sundhedssektoren og at reducere 
forvridende og omkostningstunge subsidier 
(ii) en omdirigering, i så vidt omfang det er muligt, af offentlige udgifter over mod produktive 
aktiviteter såsom investeringer i infrastruktur, menneskelig kapital og aktive 
arbejdsmarkedsforanstaltninger, uden at den nødvendige reduktion af budgetunderskuddene 
bringes i fare 
(iii) en forbedring af effektiviteten i de offentlige tjenester bl.a. via mere fleksible ledelsesstrukturer, 
bedre incitamenter for offentligt ansatte og i nogle tilfælde øget anvendelse af privatisering og 
brugerbetaling, for så vidt medlemsstaterne finder, at det er foreneligt med deres målsætninger 
(iv) en reduktion af den samlede skattebyrde, som er ønskelig i de fleste medlemsstater, forudsætter 
at budgetunderskuddet først udviser en klar nedadgående tendens. I mellemtiden vil 
medlemsstaterne imidlertid kunne få fordel af at udvide skattegrundlaget og foretage en 
ændring af skattestrukturen, således at skattebyrden på arbejdskraft kan formindskes. Det bør i 
særdeleshed overvejes at reducere de indirekte lønomkostninger i den nedre ende af lønskalaen. 
1.5. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde 
For at skabe vækst og dermed beskæftigelse, samtidig med at der fastholdes en lav inflation, er det 
vigtigt, at den makroøkonomiske indsats understøttes af foranstaltninger, der sigter på at forbedre 
vare- og tjenestemarkedernes virkemåde i almindelighed og på at skabe større konkurrence og større 
fleksibilitet i prismekanismens virkemåde i særdeleshed. Dette vil først og fremmest kræve en 
yderligere styrkelse af konkurrencepolitikken og en begrænsning af statsstøtte under iagttagelse af 
målene i traktatens artikel 130 A vedrørende økonomisk og social samhørighed. 
Det er ligeledes afgørende, at det indre markeds potentiale udnyttes fuldt ud i et åbent og 
konkurrencepræget miljø ved, at lovgivningen vedrørende det indre marked omsættes til national lov 
og håndhæves effektivt. I sektorer, hvor gennemførelsen i national lovgivning er forsinket, er det 
nødvendigt at gøre en særlig indsats for at kunne fremlægge alle nødvendige forslag i de nationale 
parlamenter inden udgangen af 1996. 
For at forbedre EU's konkurrenceevne bør der hurtigt gennemføres foranstaltninger, der sigter på at 
fremme innovation, fremme informationssamfundet og skabe et arbejdsmiljø, der bidrager til 
foretagsomhed og opstart af SMV'er. På disse områder er det selvfølgelig medlemsstaterne, der 
spiller den helt centrale rolle. Gennemslagskraften og effektiviteten af væsentlige nationale 
foranstaltninger kan imidlertid understøttes betydeligt via samordning og passende foranstaltninger 
på EU-plan. Blandt den brede vifte af aktiviteter, der i øjeblikket gennemføres, bør der på EU-plan 
navnlig gøres opmærksom på en række af Kommissionens seneste forslag. Der bør træffes 
foranstaltninger til at fjerne de resterende hindringer for en effektiv implementering af TEN-
-8-
projekterne. Der er også behov for at arbejde videre med at lette de hindringer, der i øjeblikket 
bremser udviklingen i SMV-sektoren. Der er behov for en bedre samordning af F&U-indsatsen på 
både nationalt niveau og mellem medlemsstaterne og de særlige EU-finansierede 
forskningsprogrammer. Kommissionen vil ligeledes fortsat arbejde for at forbedre konkurrencen på 
EU-markederne. For at øge miljøpolitikkens jobskabende potentiale bør denne politik - i større 
omfang end hidtil - bygge på markedsbaserede instrumenter, herunder miljøskatter og -afgifter, både 
på nationalt plan og EU-plan. 
1.6. Jobskabelse og arbejdsmarkedsreformer 
Mere end 2Vi år efter offentliggørelsen af Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse, og efter at beskæftigelsesstrategien fra Essen-topmødet nu har været på plads i nogen 
tid, må EU notere triste beskæftigelsesresultater for den pågældende periode. Skønt det forventede 
opsving påny vil skabe flere jobs og vende den nuværende opadgående udvikling i arbejdsløsheden, 
vil mere end 17 millioner mennesker i EU formodentlig stadig være arbejdsløse i 1997. En 
vedvarende og markant forbedring af beskæftigelsen og arbejdsløsheden forudsætter ikke blot en 
varig høj økonomisk vækst og effektive vare- og tjenestemarkeder, men også en lang række 
arbejdsmarkedsreformer. 
Fjernelsen af usmidige, stive strukturer samt gennemførelsen af et mere effektivt fungerende 
arbejdsmarked indtager en central plads i de nationale bestræbelser på at sikre en spændingsfri og 
stærkere ekspansion på mellemlang sigt samt en mere beskæftigelsesfremmende 
vækstsammensætning. Medlemsstaterne har bestræbt sig på at reformere deres arbejdsmarkeder. De 
opfordres til at intensivere deres tiltag og samtidig sikre, at de sociale sikringssystemer fungerer 
retfærdigt og effektivitet. En politik, der tager sigte på at forbedre arbejdsstyrkens erhvervsmæssige 
og regionale mobilitet og på at styrke effektiviteten i arbejdsformidlingen, vil kunne begrænse 
opståeisen af flaskehalse, der ellers kan sætte vækstprocessen i stå på et tidligt tidspunkt. 
Der bør føres en politik, der sigter på at tilpasse hele uddannelsessystemet, herunder 
erhvervsuddannelserne, efter arbejdsmarkedets behov og behovet for at forbedre de vidensmæssige 
ressourcer og dermed fremme økonomiens vækstpotentiale. I den forbindelse skal der gives prioritet 
til at styrke beskæftigelsesmulighederne for unge, kvinder og arbejdsløse, især ufaglærte og uerfarne 
ledige, og til at reducere mismatch mellem færdigheder og behov på arbejdsmarkedet ved at tilbyde 
en uddannelse, der bedre passer til de skiftende betingelser. 
-9-
En mere arbejdsintensiv vækst bør støttes ved at fastholde en hensigtsmæssig gennemsnitlig 
lønudvikling og i nogle tilfælde ved en større løndifferentiering alt efter kvalifikationer, regionale 
forskelle samt i en vis udstrækning efter sektorer og virksomheder. En reduktion af 
arbejdsomkostningerne i jobs med lav produktivitet, enten ved den direkte lønudvikling (f.eks. ved at 
indføre startløn i relevante tilfælde) eller ved en målrettet nedsættelse af de indirekte 
lønomkostninger, skulle øge incitamentet til at beskæftige ufaglært arbejdskraft. Sådanne 
foranstaltninger skal være forenelige med EF's konkurrencepolitik. Tilpasninger af arbejdstiden og 
arbejdstilrettelæggelsen på virksomhedsplan vil virke i samme retning. Samtidig bør man også 
fremme lokale og regionale initiativer vedrørende nye tjenesteydelser med en stærk 
arbejdskraftsintensiv dimension, som de der blev foreslået i Kommissionens meddelelse om en 
europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer. 
Alle ovennævnte elementer indgår i EU's fælles beskæftigelsesstrategi som først udformet på Det 
Europæiske Råds møde i Essen og senere udbygget på møderne i både Cannes og Madrid. De 
procedurer, der blev vedtaget på disse møder i Det Europæiske Råd, skal gøres mere effektive. I den 
forbindelse skal medlemsstaternes flerårige beskæftigelsesprogrammer videreudbygges yderligere 
for at de kan komme til at udgøre et effektivt arbejdsmarkedspolitisk instrument. Kommissionens 
initiativ til at mobilisere alle parter i kampen mod arbejdsløsheden som den højeste prioritet har til 
hensigt at sikre, at allerede eksisterende instrumenter på unionsplan udnyttes i størst muligt omfang. 
-lo­
ll. BEGRUNDELSE 
11.1 Statusrapport om gennemførelsen af de overordnede 
retningslinjer for den økonomiske politik fra 1995 
//. /. /. Indledning 
I overensstemmelse med Maastricht-traktaten blev der i december 1993, juli 1994 og igen i 
juli 1995 vedtaget overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politik. På 
opfordring af Det Europæiske Råd blev udmøntningen af retningslinjerne for 1993 bedømt i 
december 1994. Udmøntningen af retningslinjerne for 1994 blev vurderet to gange, nemlig i 
december 1994 og igen i juni 1995. 
I dette dokument gøres der som følge af Det Europæiske Råds opfordring på mødet i Cannes rede 
for de fremskridt, der er gjort med hensyn til udmøntningen af de overordnede retningslinjer for 
medlemsstaternes og EU's økonomiske politik for 1995 efter deres vedtagelse på økonomi- og 
finansministernes møde i juli sidste år. I et forsøg på både at strømline overvågningsprocedurerne og 
fremlægge den nødvendige baggrund og analyse for vedtagelsen af de nye retningslinjer, vil en 
vurdering af de foregående retningslinjer fremover udgøre en integreret del af Kommissionens 
begrundelse. En sådan vurdering vil være en test af, hvilken grad af engagement de enkelte 
medlemsstater udviser med hensyn til det fælles ansvar for den førte politik. På grund af den 
mellemfristede orientering af økonomiske politik vil denne rapport behandle udviklingen siden 
vedtagelsen af den første henstilling om retningslinjer i 1993. 
De problemstillinger som blev rejst i retningslinjerne for 1995 tog udgangspunkt i en situation, hvor 
det økonomiske opsving, der tog sin begyndelse hen imod anden halvdel af 1993, tilsyneladende 
havde bidt sig fast. Den økonomiske ekspansions hastighed og sammensætning i 1994 havde skabt 
forventning om en vækstrate på omkring 3% i både 1995 og 1996. 
Siden da har der imidlertid fundet en markant opbremsning i væksten sted. En indgående analyse af 
de faktorer, der ligger til grund for denne opbremsning, blev forelagt i Kommissionens økonomiske 
årsberetning for 1996. Heraf skal kun de centrale elementer opsummeres i denne rapport. BNP-
væksten, som lå på omkring 3'/2-4% (kvartalsvis omregnet til årsbasis) gennem det meste af 1994, 
faldt til ca. 2% i andet og tredje kvartal 1995 og endte i en reel stagnation i sidste kvartal af 1995. 
Produktionen kom således til at ligge lavere end forventet, hvilket afspejlede sig i en negativ 
En første analyse af retningslinjerne for 1995 blev foretaget i december 1995. 
-11 
udvikling på arbejdsmarkedet. Den moderate stigning i den samlede beskæftigelse i EU siden midten 
af 1994 gik i stå ved udgangen af 1995. Det var især i de lande, der blev hårdest ramt af en 
forværret konkurrenceevne som følge af valutakrisen i foråret 1995, at beskæftigelsen udviklede sig 
markant negativt. Men den økonomiske opbremsning satte også beskæftigelsesvæksten i stå i flere 
andre lande. Alt i alt skønnes beskæftigelsen i EU som helhed at være vokset med blot Vi% sidste år. 
Udover at den impuls, der oprindeligt udgik fra lageropbygningen, har aftaget i styrke, blev den 
markante opbremsning i 1995 primært foranlediget af to negative tendenser på de finansielle 
markeder. For det første synes stigningen i de lange rentesatser på de finansielle markeder globalt og 
i EU igennem 1994 i større omfang end forventet at have ledt virksomhederne og husholdningerne til 
at udvise tilbageholdenhed med indkøb og forbrug i 1995. Stigningen i de effektive rentesatser 
varierede betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, hvilket bl.a. var en afspejling af landenes 
økonomiske resultater, den førte politik og troværdigheden heraf. Den lange rente steg således 
betydeligt kraftigere i lande, hvis offentlige finanser efter markedernes opfattelse endnu ikke var 
inde i en klart vedvarende og nedadgående udvikling. 
Tabel 1 
Nominelle rentesatser 
(i %) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Dec. 
1993 Dec. 
1994 April 
1995 Jan. 
1996 April 
1996 
Korte rentesatser1 
7.2 
7.3 
6.1 
19.9 
8.9 
6.5 
6.3 
8.6 
5.6 
5.8 
11.7 
5.9 
7.7 
5.3 
6.9 5.4 
6.2 
5.3 
17.9 
8.2 
5.9 
6.3 
9.0 
5.4 
4.8 
10.5 
5.7 
8.2 
6.4 
6.6 •v 
5.3 
6.9 
4.6 
17.2 
9.4 
7.7 
6.8 
10.8 
4.7 
4.5 
10.8 
6.0 
8.9 
6.7 
7.2 3.6 
4.4 
3.5 
14.6 
8.9 
4.7 
5.4 
9.9 
3.3 
3.7 
8.5 
4.2 
8.4 
6.4 
5.8 3.3 
4.0 
3.3 
14.1 
7.8 
3.9 
5.1 
9.4 
2.9 
3.0 
7.6 
3.9 
6.6 
6.0 
5.3 Dec. 
1993 Dec. 
1994 April 
1995 Jan. 
1996 April 
1996 
Lange rentesatser2 
6.6 
6.2 
5.7 
8.3 
5.8 
8.8 
5.7 
9.0 
6.3 
(6.8) 8.3 
8.8 
7.5 
11.5 
8.1 
8.6 
11.9 
7.6 
7.6 
11.5 
10.3 
10.7 
8.5 
(9.0) 7.9 
8.8 
7.1 
12.1 
7.8 
8.7 
13.0 
7.2 
7.4 
12.1 
9.4 
11.5 
8.4 
(8.9) 6.5 
7.0 
5.9 
9.5 
6.5 
7.2 
10.2 
5.9 
6.2 
9.4 
7.0 
8.3 
7.4 
7.3 6.7 
7.3 
6.4 
9.3 
6.5 
7.6 
10.1 
6.4 
6.5 
9.2 
7.5 
8.4 
8.1 
7.6 
1 Tre måneders pengemarkedsrente. 
1 Afkast på tiårige benchmark-obligationer, dog ikke for EUR frem til april 1995, hvor 
tallene henviser til afkastet på statsobligationer. 
Kilde:Kommissionens prognose fra foråret 1996. 
For det andet, og måske mere afgørende, havde valutauroen i foråret 1995 en markant indvirkning 
på økonomien i apprecierende såvel som deprecierende lande. Uroen blev udløst af, at den 
amerikanske dollar blev kraftig svækket i kølvandet på krisen for den mexicanske peso, men de 
efterfølgende betragtelige og pludselige bevægelser i EU-valutaerne syntes at afspejle underliggende 
problemer, nemlig at budgetkonsolideringsudsigteme og de strukturelle reformer i nogle 
12-
Tabel 2 
Nominelle effektive valutakurser 
Indeks, august 1992 = 100 
Dec. 
1993 Dec. 
1994 April 
1995 Jan. 
1996 April 
1996 medlemsstater manglede troværdighed, og/eller at der var risiko for fornyet inflationspres i en række 
medlemsstater. I Tyskland og de lande, hvis valutaer er tæt knyttet til DEM, medførte 
apprecieringen en betydelig stramning af de samlede monetære vilkår, på trods af at de korte 
rentesatser lempedes, samt en forringelse af konkurrenceevnen og rentabiliteten i industrien. Dette 
påvirkede så igen investeringerne og 
foranledigede en markant afsvækkelse af tilliden 
i industrien. I lande, hvis valuta deprecierede 
markant, blev den kortsigtede kraftige vækst i 
eksportmarkedsandelene i nogen grad udlignet af 
en lavere vækst på eksportmarkederne, af 
stigende rentesatser og af en udhuling af 
forbrugernes købekraft som følge af højere 
inflation på hjemmemarkedet. I EU som helhed 
vil kraftige og pludselige forskydninger i EU-
valutakurserne bringe det indre markeds 
mulighed for at fungere på rette vis i fare, hvilket 
uundgåeligt vil føre til en inoptimal 
ressourceallokering. B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 99.9 
100.5 
100.8 
87.5 
78.4 
100.9 
92.8 
75.1 
102.6 
101.5 
87.2 
82.5 
74.6 
88.7 
78.2 103.3 
102.2 
103.1 
82.9 
78.2 
102.4 
94.5 
72.7 
104.3 
102.8 
88.3 
91.5 
77.5 
87.1 
80.2 107.9 
107.2 
109.3 
82.9 
77.1 
106.3 
93.3 
63.2 
109.0 
107.3 
90.2 
95.8 
73.0 
83.2 
80.4 105.9 
106.8 
106.7 
80.2 
80.6 
106.7 
94.3 
71.8 
107.0 
105.5 
89.6 
95.8 
83.2 
82.1 
84.6 104.6 
105.4 
104.9 
80.9 
80.2 
106.0 
94.6 
73.9 
105.8 
104.2 
89.3 
91.1 
84.8 
82.4 
83.6 
Kilde: Kommissionen 
De ovennævnte hændelser peger på et behov for øget koordinering af den førte politik på 
internationalt plan. De viser desuden klart, at væksten, beskæftigelsen og tilliden påvirkes negativt, 
hvis der træffes utilstrækkelige foranstaltninger på de områder, direkte under medlemsstaternes eget 
ansvar, som er nødvendige for at forbedre balancen i det samlede policy-mix som anbefalet i de 
overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politik for 1995. 
Den efterfølgende status over udviklingen er opdelt efter de fire overordnede punkter i Rådets 
henstilling, nemlig: pris- og valutakursstabilitet, sunde offentlige finanser, konkurrenceevne samt 
beskæftigelse og arbejdsmarked. 
-13-
IL 1.2. Pris- og valutakursstabilitet 
Prisstabilitet - Retningslinjerne for 1995 bekræftede det mål, som blev fastsat i 1993 og 1994, om 
at opnå en inflationsrate på højst 2-3% som et skridt i retning af prisstabilitet. Det blev samtidig 
anført, at dette mål formodentlig ville kunne nås i størstedelen af medlemsstaterne i 1996. 
Figur 1 INFLATION 
Foreløbige forbrugerprisindekser* 
(Marts 1996 - gennemsnit over 12 måneder) 
B DK D GR E F IRL I L NL A P 
* Foreløbige forbrugerprisindekser udgør første trin i en udvikling hen imod 
en EU-harmonisering af nationale beregninger af forbrugerprisindekser. 
1WM- «" Inflationen har været konstant 
faldende i EU siden 1991, og 
stigningstakten i privat-
forbrugsdeflatoren er faldet fra 
ca. 5lÅ% til lidt over 3% sidste år, 
og de fleste medlemsstater nåede 
inflationsmålet allerede i 1995. 
Med hensyn til den hidtidige 
udvikling i 1996 lå inflationen i 
forbrugerpriserne i EU i marts 
1996 på 2,9% målt ved et 12 
måneders gennemsnit af den årlige ændring i de foreløbige forbrugerprisindekser (Interim Indices of 
Consumer Prices - IlCP'er) . I ti af medlemsstaterne lå inflationen inden for det interval, der var 
anført i retningslinjerne, og i størstedelen heraf lå inflationen endog på under 2%. I Det Forenede 
Kongerige var inflationen på henved 3%. Af de resterende medlemsstater er Portugal kommet 
relativt tæt på målintervallet i de seneste måneder. I Spanien og Italien er inflationen faldende efter 
sidste års forværring som skyldtes deprecieringen og en forhøjelse af de indirekte skatter. Endelig 
kunne Grækenland sidste år notere fortsat og betydeligt fremskridt, men opbremsningen af 
inflationen synes at have taget af i styrke i de seneste måneder. Denne udvikling skyldes imidlertid 
udefra kommende faktorer. 
Denne relativt opmuntrende udvikling i inflationen siden vedtagelsen af retningslinjerne afspejler den 
kombinerede indvirkning af flere forskellige kræfter. Den skyldes ikke blot indflydelsen af bl.a.. et 
vedholdende og endda voksende output gap og en afdæmpet udvikling i råvarepriserne, men også 
strukturelle forbedringer på områder som centralbankuafhængighed, lønadfærd og øget 
konkurrence. Den anti-inflationære politiks troværdighed er blevet styrket som følge af, at adskillige 
medlemsstater har haft et bemærkelsesværdigt held til at nedbringe inflationen, og at de 
pengepolitiske myndigheder i lande, hvis valutaer deprecierede, traf de nødvendige foranstaltninger. 
Disse IlCP'er udgør første trin i en proces i retning af en harmonisering af beregningen af forbrugerprisindeks. HCP'erne 
og de efterfølgende harmoniserede forbrugerprisindekser (Harmonised Indices of Consumer Prices - HICP'er), som 
påbegyndes i januar 1997, vil blive anvendt ved vurderingen af, om inflationskriteriet som fastlagt i Maastricht-traktaten er 
overholdt. 
14-
Lønudviklingen var relativ moderat sidste år og var generelt på linje med prisstigningerne i de fleste 
medlemsstater, idet stigningen i de nominelle lønninger og socialbidrag pr. ansat øgedes svagt til 
3'/2% for EU som helhed. Dette skal sættes i forhold til en årlig gennemsnitlig stigningstakt på 
henved 6% i perioden 1991-1993. De reale enhedslønomkostninger bidrog til en forbedret 
rentabilitet, idet de faldt med ca. 1% eller mere i mange medlemsstater og med 1,3% i EU som 
helhed, hvormed retningslinjerne blev respekteret. 
Tabel 3 
Inflationsudviklingen 
(procentvis ændring per år) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Privatforbrugsdeflator 
1993 
3.1 
0.3 
3.9 
13.7 
5.5 
2.2 
1.7 
5.4 
7.0 
2.3 
3.4 
7.1 
4.2 
5.7 
3.5 
4.1 1994 
3.0 
1.7 
2.7 
10.8 
4.9 
1.8 
2.7 
4.6 
2.4 
2.4 
3.0 
5.2 
1.3 
3.1 
2.5 
3.2 1995 
1.5 
1.8 
2.0 
9.3 
4.6 
1.6 
2.5 
5.7 
2.0 
1.1 
2.2 
4.2 
1.1 
2.7 
2.6 
3.0 Løn inkl. diverse bidrag 
pr. ansat, nominelt 
1993 
3.3 
1.6 
4.3 
10.1 
6.5 
2.2 
4.9 
3.7 
5.2 
3.1 
4.6 
9.1 
1.0 
4.4 
4.3 
4.0 1994 
4.8 
3.6 
3.2 
11.9 
3.1 
2.1 
3.2 
3.0 
3.4 
2.3 
3.1 
5.2 
3.5 
5.4 
3.5 
3.2 1995 
1.9 
3.3 
3.8 
12.5 
2.4 
2.4 
3.1 
5.2 
3.9 
3.0 
3.8 
4.6 
5.3 
3.0 
3.1 
3.5 Reale enhedsløn­
omkostninger 
1993 
-0.4 
-1.5 
-0.1 
-0.4 
-0.5 
0.1 
-1.7 
-2.4 
-2.6 
0.6 
0.3 
0.8 
-6.6 
-1.4 
-2.6 
-1.0 1994 
-0.7 
-3.0 
-2.6 
1.3 
-3.4 
-1.9 
-2.0 
-4.0 
-0.9 
-2.5 
0.6 
-1.4 
-2.9 
-1.1 
-2.4 
-2.5 1995 
-1.5 
0.5 
-0.7 
1.9 
-2.6 
-0.3 
-2.6 
-3.1 
-0.8 
-0.1 
-0.3 
-3.5 
-0.4 
-2.4 
-1.0 
-1.3 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1 996. 
Ikke desto mindre var lønudviklingen skuffende i nogle lande. Dette var ikke blot tilfældet i de 
medlemsstater, hvor den inflationshæmmende proces endnu ikke er blevet afsluttet, men også i f.eks. 
Tyskland, hvor lønaftalerne gav relativt høje lønstigninger i forhold til det inflationsmål, de 
pengepolitiske myndigheder havde fastsat. Sammen med apprecieringen af DEM bidrog disse 
lønaftaler til at underminere konkurrenceevnen og rentabiliteten i de internationalt konkurrerende 
sektorer. I Italien accelererede lønomkostningerne i 1995, men stigningstakten vedblev at være lige 
under inflationen. Der skal fortsat udvises agtpågivenhed med henblik på at undgå at skabe en løn-
prisspiral, som - hvis den fik fodfæste - ville øge de fremtidige omkostninger ved opnåelse af 
prisstabilitet. I Finland steg lønningerne markant i både nominelle og reale termer i 1995. 
Lønstigningerne vil imidlertid mindskes betydeligt i 1996 og 1997 som følge af den moderate toårige 
indkomstpolitiske aftale. 
Valutakursstabilitet -- Efter valutauroen i foråret 1995 genopstod der langsomt en høj grad af 
stabilitet i løbet af perioden frem til september 1995. Blandt de faktorer, der bidrog til denne 
udvikling, var styrkelsen af dollaren i perioden frem til og med august, den tyske Bundesbanks 
-15-
pengepolitiske lempelse i marts samt adskillige medlemsstaters forstærkede indsats for at fremme 
budgetkonsolideringen. Denne gunstige udvikling blev i en vis grad afbrudt i september, hvor der 
indtraf en fornyet valutakursvolatilitet blandt EU's valutaer. De fornyede spændinger skyldtes bl.a. 
en fornyet svækkelse af dollaren og specifikke økonomiske og politiske faktorer i en række 
medlemsstater forbundet med fornyede bekymringer med hensyn til oprettelsen af Den Økonomiske 
og Monetære Union. Markederne er nu imidlertid atter faldet til ro, og valutabevægelserne i de 
første måneder af i år har i vidt omfang vendt valutaudviklingen i perioden 1994-1995. 
Den græske drachma, den italiensk lire og det britiske pund har fortsat med at stå uden for EMSens 
valutakursmekanisme. Af de tre nye medlemsstater var det kun Østrig, der indtrådte i 
valutakursmekanismen ved begyndelsen af 1995. 
Udviklingerne i de lange og korte rentesatser i 1995 var delvis en afspejling af spændingerne på 
valutamarkederne. Bundesbank nedsatte diskontoen 4 gange efter marts 1995 som følge af en 
langsom vækst i pengemængden og bedre inflationsudsigter i Tyskland og gav dermed de fleste 
andre medlemsstater mulighed for at følge trop. Efter at være vokset markant under valutauroen i 
foråret indsnævredes det korte rentespænd i forhold til de tyske rentesatser i løbet af 1995 i de fleste 
medlemsstater. Det tempo, hvormed rentespændet indsnævredes i de enkelte medlemsstater, har 
varieret og i de fleste tilfælde afspejlet udviklingen i de enkelte valutaers kurser over for DEM. 
Rentespændet er fortsat betydeligt i flere medlemslande, hvor de finansielle markeder fortsat nærer 
bekymring over troværdigheden af den inflationsdæmpende politik og/eller budgetpolitikken. 
I den lange ende af markedet vendte det vedvarende fald i rentesatserne i 1995 (efter en stigning i 
1994) brat i de første måneder af i år. Denne nylige stigning i hele EU skyldes i høj grad en 
afsmittende virkning fra udviklingen i USA, hvor tegn på opdrift i økonomien er blevet anset for at 
øge risikoen for, at Federal Reserve foretager en pengepolitisk stramning. Som tilfældet var for de 
korte rentesatser, har tendensen i rentespændet mellem Tyskland og andre medlemsstater generelt set 
været for nedadgående også for de lange rentesatser, selv om der fortsat forekommer betydelige 
rentespænd i nogle medlemsstater, hvor valutakursernes troværdighed er tæt knyttet til inflations-
og/eller budgetudviklingcn. 
-16-
//. 1.3. Sunde offentlige finanser 
Efter det økonomiske tilbageslag i 1993 kom mange lande ud af krisen med store budgetunderskud. 
Det blev anerkendt i forbindelse med alle tidligere udgaver af de overordnede retningslinjer, at der 
var påtrængende behov for en indsats på dette område. Men på tidspunktet for udarbejdelse af sidste 
års retningslinjer, havde mange medlemsstater desværre endnu ikke gjort betydelige indhug i deres 
budgetmæssige problemer til trods for de forholdsvis gode økonomiske betingelser i 1994 og 
begyndelsen af 1995. 
I retningslinjerne for 1995 var målene for de offentlige finanser, at medlemsstaterne på kort sigt ikke 
kun skulle satse på de automatiske stabilisatorers forventede positive virkninger for at forbedre 
deres budgetstillinger, men at de også skulle udnytte vækstmulighederne til fulde til at øge 
budgetkonsolideringen ved at reducere de strukturelle underskud. Medlemsstaterne blev stærkt 
opfordret til snarest muligt at nedbringe deres budgetunderskud til under 3% af BNP. Det blev 
anbefalet, at et eventuelt yderligere spillerum, som en stærkere vækst eller en gunstigere 
renteudvikling ville medføre, blev udnyttet til at fremskynde budgetkonsolideringen. 
Udviklingert i 1995 - Generelt blev budgetstillingen forbedret en del i 1995 i langt de fleste 
medlemsstater. Forbedringen var dog utilstrækkelig i forhold til såvel de budgetmæssige 
vanskeligheder, der skulle overvindes, som de officielle tilsagn om at gøre en større indsats. Den 
kraftige konjunkturnedgang, som nogle medlemsstater oplevede i årets løb, og især i sidste kvartal 
1995, gjorde det naturligvis vanskeligere at gøre fremskridt mod sunde offentlige finanser. Som det 
fremgår af Kommissionens skøn over de konjunkturkorrigerede budgetsaldi, var det dog en klar 
medvirkende årsag, at budgetpolitikken i flere medlemsstater overskred fastsatte målsætninger og 
forbedringen i de underliggende budgetstillinger var generelt utilstrækkelig. 
I 1995 faldt den offentlige nettolåntagning i EU med blot Vi procentpoint til et fortsat uacceptabelt 
højt niveau på 5% af BNP, hvilket er betydeligt mere, end det man forventede i maj sidste år, da 
retningslinjerne blev udarbejdet. Af den budgetmæssige tilpasning, der fandt sted, skyldtes stort set 
halvdelen af forbedringen ikke-konjunkturbestemte faktorer; det anslåede fald i det 
konjunkturkorrigerede budgetunderskud {VA procentpoint) var mindre end tidligere ventet. 
Med hensyn til de faktiske budgetunderskud skete der i 1995 en vis forbedring i ti ud af de femten 
medlemsstater, og den varierede fra Vi procentpoint i Portugal til næsten 3 procentpoint i 
Grækenland. Ni af disse ti lande kunne også konstatere en forbedring i deres strukturbestemte 
underskud. Undtagelsen var Finland, hvor forøgelsen af det korrigerede underskud fortrinsvis 
skyldtes tidspunktet for tilbagebetaling af skat. Fire lande, nemlig Danmark, Grækenland, Italien og 
17-
Sverige, forbedrede deres konjunkturkorrigerede underskud med mellem 1 og 3 procentpoint. Alle 
sidstnævnte fire medlemsstater, undtagen Danmark, har stadig, i begyndelsen af 1996, underskud 
som er et stykke over referenceværdien på 3% af BNP. Belgien, Spanien, Frankrig og Det Forenede 
Kongerige opnåede diskretionære fald på omkring Vi-3A procentpoint. 
Tabel 4 
Den offentlige sektors faktiske og konjunkturkorrigerede budgetsaldo 
(i % af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Faktisk budgetsaldo 
(niveau) 
1993 
-6.7 
-3.9 
-3.5 
-14.2 
-7.5 
-6.1 
-2.4 
-9.6 
1.8 
-3.2 
-4.3 
-7.1 
-8.0 
-12.3 
-7.8 
-6.2 1994 
-5.3 
-3.5 
-2.5 
-12.1 
-6.9<2> 
-5.8 
-2.0 
-9.0 
2.2 
-3.2 
-4.5 
-5.8 
-6.3 
-10.8 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.5 
-1.4 
-3.5 
-9.2 
-6.2<2> 
-5.0 
-2.4 
-7.1 
0.3 
-3.4 
-6.2 
-5.4 
-5.6 
-8.1 
-6.0 
-5.0 Ændring i den faktiske 
budgetsaldo 
1993 
0.4 
-1.0 
-0.7 
-1.9 
-3.3 
-2.0 
0.1 
0.0 
1.0 
0.7 
-2.2 
-3.7 
-2.2 
-4.5 
-1.5 
-1.1 1994 
1.4 
0.4 
1.0 
2.1 
0.6 
0.3 
0.4 
0.6 
0.4 
-0.0 
-0.2 
1.3 
1.7 
1.5 
1.0 
0.8 1995 
0.8 
2.1 
-1.0 
2.9 
0.7 
0.8 
-0.4 
1.9 
-1.9 
-0.2 
-1.7 
0.4 
0.7 
2.7 
0.8 
0.5 Ændring i den konjunktur­
korrigerede saldo' 
1993 
2.6 
-0.7 
1.0 
-0.9 
-1.1 
-0.4 
1.3 
1.4 
2.3 
-1.4 
-2.2 
-0.7 
-1.7 
-1.5 
0.2 1994 
1.2 
-1.3 
0.8 
2.2 
0.7 
-0.4 
-0.5 
0.4 
0.1 
-0.3 
-0.5 
1.8 
-0.3 
0.3 
0.1 
0.3 1995 
0.5 
1.6 
-0.9 
2.6 
0.4 
0.5 
-2.0 
1.3 
-2.0 
-0.2 
-1.6 
0.2 
-1.2 
1.1 
0.6 
0.3 
1 ) Kommissionens skøn. Et "+" angiver en forbedring, et "-" angiver en forværring af budgetsaldoen 
2) Denne tidsserie omfatter socialsikringsbidrag opgjort efter betalingstidspunktet. De nationale myndigheders foreløbige 
opgørelse efter transaktionstidspunktet indebærer underskud på -6,2% af BNP for 1994 og -5,8% af BNP for 1995. Tidsserien 
vil blive ajourført efter transaktionstidspunktet, så snart en række spørgsmål om den korrekte anvendelse af statistiske 
definitioner er blevet klarlagt. 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. 
De øvrige fem lande oplevede en forværring af såvel deres faktiske som deres konjunkturkorrigerede 
budgetunderskud. Med hensyn til de konjunkturkorrigerede budgetsaldi blev der konstateret 
forværringer på ca. lA procentpoint i Nederlandene, % procentpoint i Tyskland og mellem 1 Vi og 
V/i procentpoint i Irland, Luxembourg og Østrig. I Tyskland skyldtes forværringen til dels en 
uventet afmatning i indtægterne. På baggrund af en stærk vækst har politikken i Irland været 
konjunkturmedløbende, selv om særlige faktorer, såsom aftalen vedrørende socialsikring, også 
spillede ind. Til trods for en vis forværring opfylder Luxembourg, ligesom Irland, stadig Maastricht­
traktatens referenceværdi for budgetudviklingen. Endelig oplevede Østrig en alvorlig budgetmæssig 
forværring i 1995, selv om den nye regering er ved at imødegå problemet. Det er nødvendigt at gøre 
en indsats for at vende den strukturbestemte forværring, der skete sidste år i alle disse fem 
medlemsstater, men det er især påkrævet i lande med konjunkturkorrigerede underskud på over 3% 
af BNP. 
18-
Mere positivt er det, at størstedelen af den finanspolitiske justering, der har fundet sted i løbet af de 
sidste to år, var koncentreret på udgiftssiden, således at de offentlige udgifter i procent af BNP faldt 
med ca. VA procentpoint i EU som helhed, omend de fortsat udgjorde over 50% af BNP. De fleste 
medlemsstater oplevede et fald i den offentlige udgiftskvote. Desuden oplevede alle lande, undtagen 
Portugal, et fald i udgifterne, eksklusive renteudgifter. 
Tabel 5 
Den offentlige sektors indtægter, udgifter og rentebetalinger 
(% af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR Indtægter 
1993 
49.6 
58.3 
46.5 
34.4 
42.0 
49.3 
38.9 
47.4 
45.0 
53.1 
49.4 
36.3 
53.8 
60.3 
35.9 
46.2 1994 
50.4 
58.8 
46.8 
35.8 
41.0 
48.9 
39.5 
45.2 
44.6 
50.8 
48.1 
38.0 
54.6 
59.6 
36.4 
45.9 199S 
49.9 
58.3 
46.3 
36.8 
39.9 
49.3 
37.3 
44.8 
41.6 
48.6 
46.9 
39.4 
52.8 
59.5 
37.6 
45.7 Udgifter 
1993 
56.3 
62.2 
50.0 
48.5 
49.5 
55.5 
41.3 
57.0 
43.2 
56.3 
53.7 
43.4 
61.9 
72.6 
43.7 
52.5 1994 
55.6 
62.3 
49.3 
48.0 
47.9 
54.7 
41.6 
54.2 
42.4 
54.1 
52.6 
43.8 
60.9 
70.4 
43.2 
51.4 1995 
54.4 
59.7 
49.8 
46.0 
46.0 
54.3 
39.7 
51.8 
41.3 
51.9 
53.1 
44.8 
58.4 
67.6 
43.6 
50.8 (heraf) Rentebetalinger 
1993 
10.5 
7.8 
3.3 
12.8 
5.2 
3.7 
6.7 
12.1 
0.4 
6.4 
4.3 
6.7 
4.6 
6.2 
2.9 
5.5 1994 
10.2 
7.1 
3.4 
14.2 
5.1 
3.8 
5.9 
10.7 
0.4 
6.1 
4.1 
5.8 
5.1 
6.8 
3.3 
5.3 1995 
9.2 
6.7 
3.8 
12.9 
5.4 
3.7 
5.2 
11.2 
0.3 
5.8 
4.3 
5.8 
5.4 
7.1 
3.7 
5.4 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. 
Der kunne noteres et moderat fald i de offentlige indtægter i forhold til BNP i flere medlemsstater og 
i EU som helhed. I løbet af de sidste to år er der i Nederlandene, Østrig og Luxembourg sket et 
forholdsvis markant fald i de offentlige indtægter i forhold til BNP. Til gengæld har skattebyrden 
haft en stigende tendens i Grækenland, Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongerige. 
19-
De utilstrækkelige resultater med hensyn til 
nedbringelse af de offentlige 
budgetunderskud i EU blev afspejlet i det 
gennemsnitlige forhold mellem gæld og 
BNP, der i 1995 steg med 3 procentpoint til 
over 71%. Tallet for Tyskland omfattede 
forbundsregeringens gældsovertagelse i 
forbindelse med genforeningen, især 
gennem Treuhandanstalt, og dette var klart 
en medvirkende faktor i stigningen for EU 
som helhed, men det skal bemærkes, at 
gældskvoten fortsat blev forringet i ni 
medlemsstater i 1995. I Luxembourg og 
Finland ændrede gældskvoten sig ikke, 
medens det lykkedes Danmark, Belgien, 
Irland og Italien at nedbringe deres 
gældskvote med mellem ca. 1 og 6 procent­
point. Endelig skal det påpeges, at den voksende gældskvote i de fleste medlemsstater på et 
tidspunkt, hvor der generelt er sket en budgetmæssig forbedring, understreger behovet for styrkede 
finanspolitiske tiltag. Tabel 6 
Den offentlige bruttogæld 
(i % af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1993 
Niveau 
137.9 
80.1 
48.2 
111.8 
60.5 
45.4 
97.5 
119.4 
6.2 
81.1 
62.8 
67.2 
57.3 
76.0 
48.5 
66.2 1994 
Niveau 
136.0 
76.0 
50.4 
110.4 
63.1 
48.3 
91.1 
125.6 
5.9 
77.6 
65.0 
70.0 
59.5 
79.3 
50.2 
68.2 Årlig 
ændring 
-1.9 
-4.1 
+2.2 
-1.4 
+2.6 
+2.9 
-6.4 
+6.2 
-0.3 
-3.5 
+2.2 
+2.8 
+2.2 
+3.3 
+1.7 
+2.0 1995 
Niveau 
•" 
133.7 
71.9 
58.1 
111.5 
65.7 
52.4 
85.5 
124.8 
5.9 
79.0 
69.4 
71.6 
59.6 
79.9 
54.0 
71.2 Årlig 
ændring 
-2.3 
-4.1 
+7.7 
+1.1 
+2.6 
+4.1 
-5.6 
-0.8 
0.0 
+ 1.4 
+4.4 
+1.6 
0.0 
+0.6 
+3.8 
+3.0 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996 
Generelt har den diskretionære 
budgetkonsolidering derfor bidraget 
mindre i 1995, end det var håbet. Det er 
skuffende, at man ikke har kunnet 
opfylde de tidligere forventninger fuldt 
ud, i betragtning af at medlemsstaterne i 
deres nationale konvergensprogrammer 
offentligt har erkendt vigtigheden af 
fortsatte bestræbelser på at opfylde 
konvergenskriterierne. Det er også 
skuffende i betragtning af den 
budgetmæssige divergens, der fortsat 
gør sig gældende, således som det også 
fremgår af Rådets (ØkoFin) 
beslutninger om de uforholdsmæssigt Tabel 7 
Offentlige underskud i 1995: 
Fremskrivninger i konvergensprogrammer (KP) 
og Kommissionens seneste prognose (KOM) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK Dato 
6/92 (6/94) 
11/94 
11/93 
6/94 
7/94 
11/93 (7/95) 
6/94 
9/92 (6/95) 
10/94 
5/95 
11/93 (10/94) 
9/95 
6/95 
3/95 KP(a) 
3.8 (4.3) 
3.0 
2-3 
10.7 
5.9 
4.2/4.1 (5.0) 
<3 
4.7(7.5) 
3.7 
41/2 
3 VA (b) 5.8) 
5.3 
9.0 
3 % (c) KOM 
4.5 
1.4 
3.5 
9.2 
6.1 
5.0 
2.4 
7.2 
3.4 
6.2 
5.4 
5.6 
8.1 
6.0 
a) Tallene i parentes er reviderede officielle mål, der ikke er fremlagt 
som konvergensprogrammer på EU-plan 
b) Gennemsnit for 1995-97. 
c) Finansår 1995/96. 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996 
-20-
store underskud, som defineret i traktaten. 
Budgetudsigterne - Mange landes vigtigste opgave er at fortsætte bestræbelserne på at bringe de 
offentlige finanser på en mere sund basis. De fleste lande forventes at nedbringe deres faktiske 
budgetunderskud i 1996. På grundlag af de bebudede konkrete foranstaltninger og den uventet 
længevarende pause i opsvinget, ser det dog ikke ud til, at resultaterne bliver tilstrækkelige 
sammenlignet med de mål, der blev fastlagt i såvel retningslinjerne som de nationale 
konvergensprogrammer. For øjeblikket er det kun sandsynligt, at tre medlemsstater (Danmark, 
Irland og Luxembourg) i år far underskud under referenceværdien på 3% i stedet for de syv lande, 
man forventede på det tidspunkt, hvor 1995-retningslinjerne blev vedtaget. 
Siden vedtagelsen af retningslinjerne i juli 1995 har næsten alle medlemsstater bebudet nye 
budgetforslag for 1996 og, i visse tilfælde, for 1997. Disse forslag tager sigte på at nedbringe de 
offentlige underskud yderligere i år og næste år, således at de inden 1997 udgør højst 3% af BNP i 
alle lande undtagen Grækenland og Italien. Følgende landes regeringer har bebudet særlig 
omfattende justeringsforanstaltninger: Belgien i september 1995 (skatteforhøjelser og 
udgiftsbegrænsinger), Finland i september 1995 (udgiftsnedskæringer i 1996 og 1997), Italien i 
september 1995 (bekæmpelse af skatteunddragelse, forhøjelse af socialsikringsbidrag og 
nedskæringer i overførsler til ikke-statslige institutioner), Frankrig i august 1995 (skattemæssige 
foranstaltninger til nedbringelse af statens underskud), i november 1995 (gennemgribende reform af 
den sociale sikringsordning) og i maj 1996 (udgiftsnedskæringer og sanering af sociale udgifter), 
Østrig i april 1996 (udgiftsnedskæringer, skatteforhøjelser og reform af pensionsordning) og 
Tyskland i april 1996 (udgiftsnedskæringer). 
Da den gennemsnitlige økonomiske vækst for 1996 ser ud til at blive lavere end forventet på det 
tidspunkt, hvor de fleste af disse budgetplaner blev udarbejdet, er det blevet vanskeligere at 
nedbringe underskuddet i år. Flere medlemsstater har allerede bebudet yderligere foranstaltninger 
(f.eks. fastfrysning af visse udgiftsposter i Tyskland og Frankrig) for at opveje en del af de 
budgetoverskridelser, der skyldes den svagere væksts indvirkning på skatteindtægterne og de sociale 
overførsler, og andre vil sandsynligvis gøre det samme i de kommende måneder. 
Forudsat at alle de vedtagne foranstaltninger gennemføres fuldt ud i de respektive medlemsstater, 
kan der forventes en betydelig korrektion af de underliggende budgetstillinger. Det skal dog 
gentages, at selv om disse foranstaltninger ganske vist er prisværdige, er de i flere tilfælde stadig 
-21-
utilstrækkelige i forhold til såvel de foreliggende problemer som målene i de nationale 
konvergensprogrammer. 
//. 1.4. Konkurrenceevnen 
I retningslinjerne for 1995 blev det gentaget, hvor vigtigt det er at gennemføre reformer for at styrke 
de underliggende vækstfaktorer og gøre EU-økonomierne mere dynamiske og konkurrencedygtige. 
Det er indlysende, at det i vid udstrækning påhviler de enkelte medlemsstater at skabe betingelser for 
etablering af et fortsat konkurrencebetonet erhvervsklima. Dette forudsætter, at den økonomiske 
politik og budget- og socialpolitikken gøres tilstrækkelig målrettet, således at der fortsat er 
overensstemmelse med medlemsstaternes målsætninger på dette område. Disse nationale 
bestræbelser må dog suppleres og styrkes ved tiltag på EU-plan. 
Det må fortsat understreges, hvor vigtigt det er på EU-plan fuldt ud at udnytte de muligheder, som 
det indre marked frembyder. I april 1996 var 89,7% af direktiverne vedrørende det indre marked 
gennemført i national lovgivning. Danmark har gennemført flest direktiver (96,6%) efterfulgt af 
Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Luxembourg og Spanien. De sektorer, der fortsat 
frembyder de største problemer, når det gælder gennemførelse af direktiverne vedrørende det indre 
marked, er offentlige indkøb, forsikringsvirksomhed og intellektuel samt industriel ejendomsret. 
Bestræbelserne på at forbedre konkurrenceevnen intensiveres nu, i forbindelse med Kommissionens 
seneste forslag til en pagt for tillid og beskæftigelse, ved at øge indsatsen inden for især forskning og 
udvikling, transeuropæiske net og fremme af dynamiske små og mellemstore virksomheder (SMV). 
Dette kommissionsinitiativ forstærker den indsats, der allerede er gjort for konkurrenceevnen på en 
lang række områder på EU-plan. EU har i de seneste år fortsat sine bestræbelser på at supplere det 
indre marked med indførelse af effektive konkurrenceregler, for at medlemsstaternes virksomheder 
kan fungere effektivt og opnå fremgang. I det følgende skitseres de vigtigste tiltag: 
• Kommissionen fremlagde sidste år en række vigtige forslag inden for telekommunikation for 
at sikre større liberalisering af reglerne. En sådan liberalisering er væsentlig for 
Fællesskabets målsætninger for informationssamfundet. Indførelse af fri konkurrence på 
-22-
telemarkedeme påvirker hele EU-økonomiens konkurrenceevne. Kommissionen fremsatte 
desuden forslag vedrørende posttjenesterne i EU. 
Konkurrencepolitikken har også faet større betydning for fremme af EU-industriens 
konkurrenceevne. I 1995 reviderede Kommissionen rammebestemmelserne for støtte til 
SMV, skibsbygning og F&U. 
Der er truffet foranstaltninger til en lovgivningsmæssig og administrativ forenkling. 
Kommissionen nedsatte en rådgivende gruppe for konkurrenceevnen bestående af 
højtstående eksperter og erhvervsfolk og med Ciampi som formand, og denne gruppe 
aflagde rapport til Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995. 
På Det Europæiske Råds møde i Madrid noterede man sig en kommissionsrapport om den 
nøglerolle, SMV kan spille som en potentielt betydningsfuld, vækstskabende og 
beskæftigelsesfremmende sektor. Kommissionen påpegede dog i sin rapport, at SMV måtte 
støttes gennem særlige foranstaltninger og et udviklingsfremmende erhvervsklima. Rådet 
opfordrede derfor Kommissionen til at fremsætte forslag til at udnytte SMV's potentiale, 
forbedre deres konkurrenceevne og anspore dem til at fremme deres erhvervsaktiviteter både 
i Europa og på internationalt plan. Kommissionen vedtog derfor den 20. marts 1996 et 
forslag til et nyt flerårigt program for SMV for 1997 til 20004, der blev forelagt Rådet. 
Sidste år blev der også gjort fremskridt med hensyn til de transeuropæiske net (TEN) inden 
for transport, telekommunikation og energi. Det Europæiske Råd i Madrid opfordrede 
medlemsstaterne til at prioritere den effektive gennemførelse af TEN-projekter højest og 
opfordrede Rådet (EcoFin) til at træffe de nødvendige beslutninger om supplering af de 
finansielle midler, der for øjeblikket er afsat til disse net. 
Fællesskabets indsats i forbindelse med struktur- og samhørighedsfondene for at fremme de 
fysiske og menneskelige ressourcer i de mindre velstillede EU-regioner har fortsat ydet et 
vigtigt bidrag til den afbalancerede udvikling af alle områder. 
Endelig gør EU en aktiv indsats på miljøområdet såvel internt som i internationale fora. For 
at øge miljøpolitikkens beskæftigelsesfremmende potentiale understregede Det Europæiske 
Råd i Madrid, at en sådan politik bør baseres på markedsinstrumenter, herunder 
miljøskatter og -afgifter. 
Dok. KOM(96) 98 endelig udg. af 20.marts 1996. 
-23-
//. 1.5. Beskæftigelsen og arbejdsmarkedet 
I 1995-retningslinjerne blev det understreget, at mere aktiv og mere effektiv arbejdsmarkedspolitik 
spiller en helt central rolle for tilvejebringelsen af både en højere økonomisk vækstrate over en 
årrække og en forøgelse af vækstens jobskabende virkning. Som nævnt i afsnit 1, var 
væksttendenserne i 1995 generelt set skuffende med en BNP-stigningstakt, der var utilstrækkelig til 
at fremkalde en væsentlig stigning i beskæftigelsen. Hvis det imidlertid lykkes at gøre resolut 
fremskridt mod yderligere forbedring af balancen i den makroøkonomiske politik, vil EU kunne 
bevæge sig mere og mere i retning af en varig og beskæftigelsesfremmende vækst. 
Et afgørende element i EU's jobskabelsesstrategi består i at forøge antallet af jobs forbundet med et 
givet produktionsniveau ("vækstens beskæftigelsesindhold"). Det skal imidlertid bemærkes, at det er 
vanskeligt at vurdere, om der er blevet gjort underliggende fremskridt på dette område på basis af 
observationer som kun dækker et begrænset tidsrum. Det skyldes, at den målte arbejdsproduktivitet 
varierer betydeligt over den økonomiske konjunkturcyklus og afspejler den forsinkede tilpasning af 
beskæftigelsen til ændringer i den økonomiske vækst. Ikke desto mindre tyder det foreliggende 
materiale på, at vækstens beskæftigelsesindhold er blevet forøget i nogle få lande, men at der ikke er 
sket nogen ændring i de fleste lande og ej heller i EU-gennemsnittet. 
Tabel 8 
Vækst, beskæftigelse og produktivitet 
Real BNP-vækst (% p.a.) Beskæftigelse (% p.a.) Arbejdsproduktivitet (% p.a. 
74-85 86-90 91-95 Memo 
7995 74-85 86-90 91-95 Memo 
1995 74-85 86-90 91-95 Memo 
1995 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 
USA 
JAP 1.8 
2.0 
1.7 
2.5 
1.9 
2.2 
3.8 
2.8 
1.8 
1.9 
2.2 
2.2 
2.7 
1.8 
1.4 
2.0 
2.3 
3.6 3.0 
1.4 
3.4 
1.9 
4.5 
3.2 
4.6 
3.0 
4.6 
3.1 
3.0 
5.1 
3.4 
2.3 
3.3 
3.3 
2.8 
4.5 1.3 
2.0 
1.8 
1.3 
1.4 
1.1 
4.8 
1.1 
2.4 
1.9 
2.0 
1.1 
-0.8 
0.1 
1.2 
1.3 
2.2 
1.3 1.9 
2.6 
1.9 
2.0 
3.0 
2.2 
8.6 
3.0 
3.2 
2.4 
1.8 
2.5 
4.2 
3.0 
2.4 
2.5 
2.0 
0.9 -0.3 
0.5 
-0.2 
1.0 
-1.4 
0.1 
0.1 
0.9 
0.5 
-0.1 
0.7 
-0.4 
0.3 
0.8 
-0.2 
0.0 
1.8 
0.7 1.1 
0.3 
1.5 
0.9 
3.3 
0.8 
1.0 
0.6 
3.1 
1.9 
0.7 
1.1 
0.2 
1.0 
1.8 
1.3 
2.1 
1.5 -0.4 
-0.4 
0.0 
0.9 
-0.4 
-0.1 
1.5 
-1.0 
2.7 
0.7 
1.1 
-0.4 
-3.6 
-2.2 
-1.2 
-0.5 
1.0 
0.8 0.4 
1.5 
-0.3 
0.9 
2.7 
1.2 
3.8 
-0.4 
2.5 
1.4 
-0.1 
-0.6 
2.2 
1.6 
0.6 
0.6 
1.5 
0.3 2.1 
1.5 
1.9 
1.6 
3.4 
2.1 
3.7 
1.8 
1.2 
2.0 
1.6 
2.6 
2.4 
1.0 
1.6 
2.0 
0.5 
3.0 1.9 
1.2 
1.9 
1.0 
1.2 
2.4 
3.6 
2.4 
1.5 
1.2 
2.2 
3.9 
3.2 
1.2 
1.5 
1.9 
0.6 
3.0 1.7 
2.4 
2.6 
0.7 
1.8 
1.2 
3.3 
2.3 
-0.3 
1.2 
0.9 
1.5 
2.9 
2.3 
2.4 
2.0 
1.1 
0.5 1.6 
1.1 
2.2 
1.1 
0.3 
1.0 
4.6 
3.4 
0.7 
1.0 
1.9 
3.1 
2.0 
1.4 
1.8 
1.9 
0.6 
0.6 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. 
-24-
I Spanien synes de seneste års arbejdsmarkedsreformer at have bidraget til en betydelig vækst i 
beskæftigelsen i 1995 (2,7% på baggrund af en BNP-vækst på 3%), og denne udvikling forventes at 
fortsætte i 1996. Også i Frankrig, Nederlandene og i mindre grad Belgien synes nyligt gennemførte 
foranstaltninger at have bidraget til, at beskæftigelsen har reageret gunstigere på væksten i 1995, 
end der på basis af den hidtidige udvikling ville have været grund til at forvente. For Danmarks 
vedkommende kan den gunstige udvikling i beskæftigelsen til dels skyldes landets aktive 
arbejdsmarkedspolitik. Navnlig som et resultat af den overordentlig stærke økonomiske vækst i 
Irland oplevede landet for andet år i træk en meget kraftig vækst i beskæftigelsen i 1995. Som 
kontrast hertil er beskæftigelsen i Tyskland blevet hæmmet af nedskæringerne inden for landets store 
fremstillingsindustri, der på grund af omkostningsniveauet i Tyskland har mistet en del af sin 
konkurrencedygtighed på internationalt plan, og i Italien er mange arbejdspladser gået tabt inden for 
de serviceerhverv, der i stigende grad er blevet udsat for et konkurrencepres, og som er blevet ramt 
af flere års meget ringe stigning i det indenlandske forbrug. 
Retningslinjerne understregede også betydningen af både de fem prioriterede områder, der blev 
opstillet af Det Europæiske Råd i Essen, og samme Europæiske Råds opfordring til 
medlemsstaterne til at omsætte denne strategi gennem flerårige programmer for deres politik på dette 
område. Da de pågældende programmer vil give et sammenhængende billede af alle eksisterende 
eller planlagte nationale foranstaltninger til omsætning af strategien, skulle programmerne blive et 
vigtigt instrument til overvågning og vurdering af udviklingen på det arbejdsmarkedspolitiske 
område. For at gøre dem så effektive som muligt bør programmerne koordineres bedre med 
konvergensprogrammerne, eftersom tilvejebringelsen af konvergens, vækst og beskæftigelse hænger 
uløseligt sammen. Der vil også være behov for at ændre deres nuværende indhold og udformning på 
visse punkter, herunder fastsættelse af nationale mål for bestemte foranstaltninger og opprioritering 
af emner, der vedrører det mellemlange og lange sigt. 
Den første vurdering af de fremskridt der er gjort med gennemførelsen af EU's 
beskæftigelsesstrategi blev fremlagt i en fælles rapport fra Rådet (økonomi- og finansministrene 
samt socialministrene) og Kommissionen til Det Europæiske Råd i Madrid. Denne rapport 
fremhævede og bifaldt den store indsats, som medlemsstaterne havde gjort siden Essen-topmødet, 
navnlig deres erkendelse af, at det er nødvendigt at benytte en integreret fremgangsmåde baseret på 
sammenhængen mellem den makroøkonomiske og den strukturelle politik for øget beskæftigelse. I 
rapporten blev det imidlertid også understreget, at hvis beskæftigelsessituationen i EU skal 
forbedres væsentligt, skal der sættes ekstra skub i medlemsstaternes arbejdsmarkedsreformer. I 
rapporten blev en række foranstaltninger fremhævet som værende særligt vigtige for styrkelsen af de 
nationale initiativer knyttet til beskæftigelsesreformer. På basis af anbefalingerne i den fælles 
rapport tilskyndede Det Europæiske Råd i Madrid medlemsstaterne til at opprioritere et antal 
-25-
områder i deres flerårige beskæftigelsesprogrammer. Med udgangspunkt i programmerne og et sæt 
indikatorer vil den fælles indsats for at forbedre både beskæftigelsessituationen og 
foranstaltningernes effektivitet blive vurderet på EU-plan. 
Siden topmødet i Madrid har debatten om arbejdsmarkedsreformer været centreret omkring og 
bygget på forslaget fra Kommissionens formand til en beskæftigelsespagt. Formålet med denne pagt 
er at konkretisere Madrid-topmødets bekræftelse af, at jobskabelse stadig i de kommende år vil være 
det vigtigste politiske nøgleområde for EU. Pagtens makroøkonomiske og strukturelle rammevilkår 
vil være baseret på den strategi, der er beskrevet i disse og tidligere retningslinjer, og der vil desuden 
blive gjort brug af de relevante EU-instrumenter til at fremme dynamikken, væksten og 
beskæftigelsen. Pagten tager sigte på, med deltagelse af arbejdsmarkedets parter, at nå frem til 
konkrete politiske tilsagn om beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. 
-26-
11.2. Udsigterne for den økonomiske udvikling 
Forværringen af det økonomiske klima i slutningen af 1995 og i begyndelsen af 1996 har 
vanskeliggjort den opgave, der består i at nedbringe ledigheden og genskabe sunde offentlige 
finanser i EU. Der forventes imidlertid et opsving i den økonomiske aktivitet i anden halvdel af 1996 
og i 1997. Dette vil føre til nye arbejdspladser og vende den nuværende tendens til stigende ledighed. 
Men for at sikre et betydeligt og vedvarende fald i ledigheden er det nødvendigt at opretholde en 
stærk økonomisk vækst over en lang periode og at gøre yderligere fremskridt med hensyn til de 
strukturelle reformer. 
II. 2.1. Vækstudsigterne 
Den seneste økonomiske afmatning, manglende jobsikkerhed og usikkerhed om indkomstudviklingen 
har undergravet den økonomiske tillid blandt forbrugerne. Tilliden i erhvervslivet har lidt et knæk 
som følge af store, ubegrundede valutasvingninger, manglende udsigter til en opgang i den samlede 
efterspørgsel og vedvarende strukturelle svagheder. Ikke desto mindre er der ved at opstå tegn på, at 
svækkelsen af tilliden nu er ved at høre op, og at efterspørgslen formentlig er vendt og begyndt at 
stige i en række lande. Derfor forventes den økonomiske aktivitet i EU at nå sit laveste punkt og 
derpå vende i løbet af første halvdel af dette år. 
På basis af de sunde fundamentale økonomiske forhold 
på udbudssiden (især lav inflation og et relativt stort 
gennemsnitligt investeringsafkast) og gunstigere 
monetære og finansielle vilkår forventes et opsving i 
økonomien i EU i anden halvdel af 1996, og det vil 
blive styrket af afslutningen af den igangværende 
lagertilpasning. Opgangen forventes gradvis at 
accelerere i 1997. I den seneste økonomiske prognose 
fra Kommissionens tjenestegrene forventes den 
økonomiske vækst i EU som helhed at ligge på 
omkring \Vi% i år efterfulgt af en vækst på ca. 2 Vi% i 
1997. Opsvinget forventes at blive drevet af en 
forholdsvis stærk eksport ud af EU, en fornyet 
styrkelse af kapitaldannelsen og et fortsat moderat -
men dog efterhånden stigende - privatforbrug. Tabel 9 
BNP i faste priser 
(Årlig real ændring i %) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1993 
-1.6 
1.5 
-1.2 
-1.0 
-1.2 
-1.5 
3.1 
-1.2 
0.0 
0.2 
0.4 
-1.2 
-1.2 
-2.2 
2.2 
-0.6 1994 
2.2 
4.4 
2.9 
1.5 
2.1 
2.7 
6.7 
2.1 
3.3 
2.7 
3.0 
1.0 
4.0 
2.6 
3.8 
2.8 1995 
1.9 
2.6 
1.9 
2.0 
3.0 
2.2 
8.6 
3.0 
3.2 
2.4 
1.8 
2.5 
4.2 
3.0 
2.4 
2.5 1996 
1.1 
1.3 
0.5 
2.0 
2.0 
1.0 
5.6 
1.8 
2.6 
1.8 
0.7 
2.3 
3.0 
1.2 
2.4 
1.5 1997 
2.3 
2.7 
1.8 
2.5 
2.9 
2.1 
4.9 
2.7 
3.0 
2.5 
1.1 
2.8 
3.6 
2.0 
3.0 
2.4 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 
1996. 
-27-
I Tyskland, Frankrig og en række nabolande vil de negative virkninger af den kraftige 
valutakursappreciering i foråret 1995 efterhånden aftage, til dels som følge af en omfattende 
vending af de oprindelige overdrevne valutakursudsving. Med yderligere hjælp fra et betydeligt 
rentefald og den forventede styrkelse af tilliden forventes det, at den økonomiske aktivitet vil 
begynde at stige i 1996 og blive yderligere styrket i 1997. I Italien, Sverige, Spanien og andre lande 
vil den fortsatte justering af det makroøkonomiske policy-mix, som har gjort det muligt for landenes 
valutaer i større eller mindre grad at genvinde noget at det tabte terræn, sandsynligvis bidrage til at 
sænke de korte og lange rentesatser og til at øge tilliden, hvilket igen ventes at sætte skub i den 
indenlandske efterspørgsel senest i løbet af anden halvdel af 1996, og dermed også mindske 
vækstens afhængighed af eksport. I Det Forenede Kongerige skulle den seneste lempelse af 
pengepolitikken, den forbedrede situation på boligmarkedet og landets gunstige konkurrenceevne 
gøre det muligt at opretholde en vedvarende, ikke-inflationær vækst. 
Ikke desto mindre er der betydelige usikkerhedsmomenter forbundet med de økonomiske udsigter. 
De lande, hvis valutaer apprecierede i 1995, har endnu ikke til fulde overvundet virkningerne af den 
tabte konkurrenceevne, og i de fleste af de lande, hvis valutaer deprecierede i 1994-95, er 
rentespændet i forhold til DEM stadig forholdsvis stort. Grundet den fremherskende 
tilbageholdenhed og den store arbejdsløshed kunne erhvervslivets og forbrugernes forbrugsmæssige 
reaktion på forbedringen af de monetære og finansielle vilkår og på mindskelsen af 
budgetuligevægtene blive svagere eller indtræffe senere end normalt. 
Desuden gælder det, at hvis udviklingen hen imod sundere offentlige finanser og strukturelle 
reformer blev hæmmet af stigende folkelig og politisk modstand, kunne dette underminere de 
fastlagte økonomisk-politiske målsætningers troværdighed og forstærke tvivlen blandt nogle 
observatører med hensyn til, om et tilstrækkeligt stort antal medlemsstater vil være parate til at 
deltage i ØMU fra dens starttidspunkt den 1.januar 1999. En sådan udvikling ville sandsynligvis 
medføre en stigning i de lange renter og kunne skabe en risiko for spændinger på valutamarkederne. 
Det ville fa alvorlige følger for chancerne for et fornyet og vedvarende opsving og for muligheden 
for at skabe nye arbejdspladser. 
Nogle af de usikkerhedsmomenter, der knytter sig til de økonomiske udsigter, er dog også af positiv 
karakter. Eftersom de underliggende fundamentale økonomiske forhold i EU i dag er gunstige, og 
eftersom justeringen af policy-mixet forventes at fortsætte, kunne genoplivningen af den økonomiske 
aktivitet meget vel blive stærkere end forventet, når først der er genskabt den fornødne tillid. 
•28-
11.2.2. Beskæftigelsesudviklingen 
Beskæftigelse — Da der kun forventes en svag stigning i den økonomiske aktivitet i begyndelsen af 
1996, forventes udviklingen i beskæftigelsen ligeledes at forblive ugunstig i de kommende måneder. 
Forudsat at den økonomiske vækst som antaget tager til, skulle der i løbet af anden halvdel af 1996 
vise sig en beskæftigelsesfremgang, som formodes at ville accelerere i 1997. Den samlede 
beskæftigelse forventes at stige med en beskeden V*% i år og med Vi% næste år. 
Ikke alle medlemsstater forventes at få del i denne 
beskedne stigning i beskæftigelsen i 1996. I 
Tyskland og Østrig forventes beskæftigelsen at 
falde betydeligt. Holder denne forudsigelse stik, vil 
1996 blive femte år i træk med tab af 
arbejdspladser i Tyskland, hvor økonomien er 
plaget af et højt relativt omkostningsniveau. I de 
fleste andre medlemsstater er forventningerne til 
beskæftigelsesvæksten ligeledes blevet nedjusteret. 
I Belgien, Danmark, Frankrig og Portugal 
forventes beskæftigelsen nu at stagnere eller falde i 
år. På den anden side forventes 
beskæftigelsesvæksten at forblive forholdsvis stærk 
(1% eller mere) i Grækenland, Spanien, Irland, 
Luxembourg, Nederlandene, Finland og Det 
Forenede Kongerige. Med udgangspunkt i de 
aktuelle formodninger om den økonomiske vækst 
skønnes det, at beskæftigelsen vil stige mere bredt i 
1997. Men med de betydelige arbejdspladsnedlæggelser, der forventes at fortsætte inden for 
fremstillingssektoren, skønnes det, at beskæftigelsesvæksten vil forblive negativ i Tyskland og - som 
følge af lav økonomisk vækst - ligeså i Østrig. 
Ledighed — På baggrund af den træge beskæftigelsesvækst i EU i 1996-97 forventes ledigheden at 
stige yderligere i de kommende måneder, før den begynder at falde langsomt i løbet af anden halvdel 
af 1996. For året som helhed forventes ledigheden at forblive uændret på sidste års niveau, dvs. på 
næsten 11% af den civile arbejdsstyrke. Næste år vil den kunne falde langsomt til 10%% i 
gennemsnit og muligvis nå ned på 10Vi% ved årets udgang. 
Ledighedstendensen i de enkelte medlemsstater afspejler i det store og hele den forventede 
beskæftigelsesudvikling. I år forventes ledigheden at stige væsentligt (med Vi procentpoint eller Tabel 10 
Arbejdsmarkedet 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Beskæftigelses-
vækst 
(i % pr. år) 
1995 
0.4 
1.5 
-0.3 
0.9 
2.7 
1.2 
3.8 
-0.4 
2.5 
1.4 
-0.1 
-0.6 
2.2 
1.6 
0.6 
0.6 1996 
-0.1 
0.0 
-0.8 
1.0 
1.4 
0.0 
2.3 
0.2 
1.7 
1.0 
-1.0 
-0.1 
1.7 
0.6 
0.9 
0.2 1997 
0.7 
0.7 
-0.1 
1.2 
1.5 
0.6 
1.7 
0.4 
2.6 
1.4 
-0.4 
0.5 
2.1 
1.0 
1.0 
0.6 Ledighed 
( i% af 
arbejdsstyrken) 
1995 
9.9 
6.8 
8.3 
9.1 
22.9 
11.5 
14.4 
11.8 
2.9 
7.3 
4.0 
7.2 
17.2 
9.2 
8.8 
10.9 1996 
10.1 
6.1 
9.3 
9.1 
22.5 
11.7 
13.4 
11.8 
3.0 
7.2 
4.6 
7.4 
16.3 
8.8 
8.4 
10.9 1997 
9.8 
5.8 
9.4 
9.0 
22.1 
11.7 
12.8 
11.7 
2.9 
7.0 
5.1 
7.2 
15.0 
8.3 
8,0 
10.8 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996 
-29-
mere) i Tyskland og Østrig, skønt ledigheden i Østrig stadig er forholdsvis lav sammenlignet med 
EU-gennemsnittet. I Belgien, Frankrig og Portugal kunne der også ske en forværring, og den 
langsomme beskæftigelsesvækst kan kun lige stabilisere ledigheden i Italien. 
På den anden side vil ledigheden sandsynligvis fortsætte med at falde i seks medlemsstater. Til disse 
lande hører de tre, der er hårdest ramt af ledighed (Irland, Finland og Portugal), men 
ledighedsprocenten vil fortsat ligge på et meget højt niveau i disse lande. I alle tre lande udlignes 
virkningen af den stærke beskæftigelsesvækst på ledighedstallene til dels af en betydelig forøgelse af 
arbejdsstyrken. Den mest positive udvikling ventes at finde sted i Det Forenede Kongerige og 
Danmark, hvor der forventes et yderligere fald på omkring Vi procentpoint, hvilket vil bringe 
ledigheden i de to lande ned på et niveau, der ligger et godt stykke under EU-gennemsnittet. I 1997 
skønnes ledigheden at falde mere eller mindre i alle medlemsstater med undtagelse af tre. I Tyskland 
og Frankrig vil ledigheden formentlig forblive uændret, mens den i Østrig nok vil stige yderligere. 
For EU som helhed har den seneste vækst- og ledighedsudvikling været skuffende. Fremskridt i 
retning af målsætningerne i traktatens artikel 2, dvs. fremme af en bæredygtig og ikke-inflationær 
vækst og et højt beskæftigelsesniveau, har ikke været tilstrækkeligt. Desuden har såvel de seneste 
som de prognosticerede udviklingstendenser skabt tvivl med hensyn til muligheden for at opfylde 
målsætningerne i Kommissionens hvidbog fra 1993 om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, 
som lød på oprettelse af 15 mio. nye arbejdspladser og en halvering af ledigheden (i forhold til 
1994) inden år 2000. Derfor er der behov for en beslutsom indsats på både det makroøkonomiske og 
strukturelle område for at fremme en bæredygtig vækst i beskæftigelsen. 
11.2.3. Konvergens 
Prisstabilitet — Det forventes, at der i år og næste år fortsat vil blive gjort fremskridt med hensyn 
til at mindske inflationen i EU og i medlemsstaterne. Den gennemsnitlige inflation i EU målt ved 
deflatoren for det private forbrug forventes at falde til omkring 2Vi% i år og at ligge en anelse 
derunder i 1997. 
Udsigterne til en lav og faldende inflation skyldes ikke blot den seneste udvidelse og forventede 
tilstedeværelse også i 1996-97 af et output gap i EU-økonomien, men også den forstærkede tillid til, 
at de økonomisk-politiske rammevilkår er inflationsbekæmpende. Denne troværdighed er godt 
rodfæstet i Tyskland og i de lande, hvis valutaer er tæt knyttet til DEM. En række andre lande har 
-30-
Tabel 11 
Pris- og lønudvikling1 
(Årlig ændring i %) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Priser 
1995 
1.5 
1.8 
2.0 
9.3 
4.6 
1.6 
2.5 
5.7 
2.0 
1.1 
2.2 
4.2 
1.1 
2.7 
2.6 
3.0 1996 
2.0 
1.8 
1.6 
8.3 
3.6 
1.8 
2.3 
4.1 
1.7 
1.9 
2.1 
3.1 
1.0 
1.7 
2.7 
2.6 1997 
1.8 
2.4 
1.6 
7.0 
3.2 
1.6 
2.4 
3.5 
2.1 
2.0 
1.6 
3.0 
1.5 
2.5 
2.5 
2.4 Nominelle lønninger 
pr. ansat 
1995 
1.9 
3.3 
3.8 
12.5 
2.4 
2.4 
3.1 
5.2 
3.9 
3.0 
3.8 
4.6 
5.3 
3.0 
3.1 
3.5 1996 
1.7 
3.9 
2.6 
11.1 
3.8 
2.3 
4.0 
5.4 
3.5 
1.9 
3.0 
4.6 
4.0 
5.2 
3.6 
3.4 1997 
2.2 
3.6 
2.4 
9.6 
3.6 
2.5 
5.0 
4.8 
3.8 
2.5 
2.9 
4.0 
4.0 
4.5 
3.6 
3.2 
1 Henholdsvis privatforbrugsdeflator og nominelle 
lønninger inkl. diverse bidrag pr. ansat. 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. haft stor succes med en pengepolitik rettet 
mod at reducere inflationen til et på forhånd 
fastsat niveau. I Italien, Sverige, Spanien og 
Portugal er tilliden til inflationsbekæmpelsen 
blevet styrket, idet centralbankerne er blevet 
gjort uafhængige, og i Finland er der sket det 
samme takket være de skridt, der er gjort i 
samme retning. I disse lande spiller 
finanspolitikken en særlig vigtig rolle for 
forankringen af lave inflationsforventninger 
og for bevarelsen af tilliden til deres valutaer. 
I alle disse lande har en beslutsom og 
inflationsbekæmpende pengepolitisk indsats 
kombineret med mere troværdige 
bestræbelser på at rette op på de offentlige 
finanser ført til, at deres valutaer er steget 
betydeligt i forhold til tidligere lavpunkter. 
Dette vil sandsynligvis hjælpe processen med 
at nedbringe yderligere på vej og muliggøre en gradvis lempelse af pengepolitikken, som har 
begrænset den indenlandske efterspørgsel i disse lande. 
I EU som helhed og i flertallet af medlemsstaterne forventes de nominelle lønninger og diverse 
bidrag pr. ansat at forblive kompatible med behovet for at fastlåse lav inflation og skabe nye 
arbejdspladser. I gennemsnit forventes de nominelle lønninger at stige med ca. 3/4% i år og en 
anelse mindre næste år, og denne stigning skal sammenholdes med en forventet inflationsrate på 
omkring 2Vi% p.a. De reale lønomkostninger vil formentlig blive ved med at stige mindre end 
produktiviteten, hvilket skulle bidrage til en yderligere stigning i erhvervslivets samlede afkast. 
I nogle lavinflationslande, særlig Tyskland, har en forholdsvis dæmpet efterspørgsel og tabet af 
konkurrenceevne som følge af apprecieringen af DEM begrænset mulighederne for at overvælte 
stigende lønomkostninger på priserne, og det har lagt en betydelig dæmper på profitmargenerne 
inden for de konkurrenceudsatte sektorer. Det er klart, at lønudviklingen ikke øjeblikkeligt kan 
indrette sig efter valutakursbevægelser, og i de tilfælde, hvor der helt klart er tale om en 
overreaktion, er en markedsskabt korrektion af valutakurserne bestemt den bedste løsning. For dog 
stadig at bevare landets konkurrenceevne og dets evne til at tiltrække investeringer inden for den 
private sektor er det vigtigt at holde igen ved indgåelse af lønoverenskomster og samtidig træffe 
foranstaltninger til at øge produktiviteten og beskæftigelsen. 
-31-
I nogle deprecierende lande, navnlig Italien, forventes reallønningerne at indhente noget af de seneste 
års tabte terræn. I disse lande er der risiko for, at arbejdstagerne for hurtigt vil forsøge at genvinde 
de seneste års tab af købekraft ved at stille krav om højere lønninger og dermed igangsætte en 
løn/pris-spiral. I stedet burde fortsættelsen af en passende lønudvikling kombineret med troværdige 
finanspolitiske foranstaltninger fremkalde en appreciering af disse valutaer og dermed mindske det 
importerede inflationspres. Et policy-mix af denne art blev med succes gennemført i Sverige sidste 
år. Men i 1996 skønnes det, at stigningstakten for de nominelle lønninger i Sverige vil blive 
betydeligt større, trods den forventede nedbremsning af forbrugerpriserne. Denne lønudvikling 
risikerer at komme på tværs af staj)ilitetsmålsætningen og forekommer ikke at være en passende 
afspejling af behovet for at bevare og skabe arbejdspladser. Kombineret med den betydelig 
appreciering af den svenske krone kan dette endvidere true landets konkurrenceevne over for 
udlandet. 
Inflationen (deflatoren for det private forbrug) forventes at forblive under 3% i 1996-97 i de lande, 
der allerede opfylder dette krav. Og i de syv lande, hvor inflationen ikke overskred 2% sidste år 
(Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Finland), forventes den at 
forblive under det niveau i år og næste år (med mulig undtagelse af Danmark og Luxembourg). I de 
overordnede retningslinjer fra 1995 blev det anbefalet, at lande med en inflation på mellem 2% og 
3% skulle forsøge at reducere inflationen til under 2%. I denne henseende forventes visse fremskridt 
i 1996 (Irland, Østrig og Sverige), men - i henhold til de nuværende skøn - færre fremskridt i 1997 
(grundet den eventuelle inflationsstigning i Danmark, Irland, Luxembourg og Sverige). 
Der forventes at blive gjort synligt fremskridt i de fire lande, hvor inflationen i dag overskrider 3%. 
Forudsat at bestræbelserne føres videre, vil inflationen i Spanien og Portugal sandsynligvis nærme 
sig den øvre grænse for målet fastsat i retningslinjerne (3%) i 1997. På baggrund af en markant 
dæmpning af importprisstigninger og udelukkelsen af nye indirekte skattestigninger forventes 
forbrugerprisinflationen i Italien at falde til 3'/2% i 1997. Ved hjælp af mere resolutte bestræbelser, 
navnlig på budgetområdet, skulle det i Grækenland være muligt at reducere inflationen til under de 
7%. der i dag er prognosen for 1997. 
Budgetudsigterne for 1996-1997. - Et stort antal medlemsstater har i markant grad taget skridt 
til at konsolidere de offentlige finanser i 1996 og i mange tilfælde ligeledes i 1997. I henhold til 
Kommissionens skøn over de konjunkturkorrigerede budgetsaldi forudsætter de nuværende 
budgetter en reduktion af det underliggende budgetunderskud på omkring 3A procentpoint af EU's 
BNP i 1996 og ud fra de på nuværende tidspunkt kendte foranstaltninger en yderligere reduktion på 
-32-
3A procentpoint i 1997. I henhold til Kommissionens seneste prognoser, hvori der tages hensyn til 
den uventet langsomme vækst, er der ikke desto mindre udsigt til et betydeligt lavere fald i EU's 
samlede offentlige låntagning i 1996 end tidligere forventet. Det gennemsnitlige budgetunderskud 
forventes nedbragt med Vi procentpoint til lige under 4Vi% af EU's BNP i 1996 (mod 33/4% af BNP i 
prognosen fra efteråret 1995). 
De økonomiske prognoser indeholder et scenarie for 1997 baseret på de foranstaltninger, som 
allerede er vedtaget eller offentliggjort i tilstrækkelige detaljer. Generelle politiske hensigter uden 
angivelse af specifikke foranstaltninger indgår ikke i scenariet. Der tages i prognoserne højde for de 
økonomiske pakker, som den tyske, den franske, den østrigske og den svenske regering annoncerede 
i detaljeret form i april og begyndelsen af maj. De indeholder imidlertid ikke de planlagte 
tilpasningsforanstaltninger, som den belgiske regering for nylig annoncerede for 1997, idet der ikke 
forelå tilstrækkeligt detaljerede oplysninger om disse foranstaltninger, da prognoserne blev 
udarbejdet. Ud over de allerede nævnte medlemsstater forventes en række andre at træffe foranstalt­
ninger til forbedring af deres budgetforhold i perioden frem til 1997. Ifølge scenariet for 1997 
skønnes det gennemsnitlige faktiske budgetunderskud næste år at falde til 3/4% af BNP som følge af 
de nu kendte foranstaltninger, konjunkturforbedringerne og de lave rentesatser. 
Tabel 12 
Faktisk og konjunkturkorrigeret 
offentlige budgetsaldo 
(% af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Faktisk saldo 
Niveau 
1995 
-4.5 
-1.4 
-3.5 
-9.2 
-6.23 
-5.0 
-2.4 
-7.1 
0.3 
-3.4 
-6.2 
-5.4 
-5.6 
-8.1 
-6.0 
-5.0 1996 
-3.2 
-0.9 
-3.9 
-8.1 
-4.8 
-4.2 
-2.0 
-6.3 
0.7 
-3.5 
-4.6 
-4.4 
-3.3 
-5.2 
-4.4 
-4.4 19971 
-3.7 
-0.6 
-2.9 
-6.9 
-3.7 
-3.0 
-1.6 
-5.2 
0.3 
-2.9 
-3.1 
-3.7 
-1.6 
-3.1 
-3.7 
-3.4 Konjunktur-
korrigeret saldo 
Årlig ændring2 
1995 
0.5 
1.6 
-0.9 
2.6 
0.4 
0.5 
-2.0 
1.3 
-2.0 
-0.2 
-1.6 
0.2 
-1.2 
1.1 
0.6 
0.3 1996 
1.8 
1.0 
0.3 
1.0 
1.5 
1.1 
0.3 
0.8 
0.4 
0.2 
2.2 
0.9 
1.5 
2.8 
1.5 
0.9 19971 
-0.9 
-0.2 
1.2 
0.8 
0.7 
0.9 
0.6 
0.8 
-0.6 
0.4 
2.0 
0.5 
0.7 
1.5 
0.3 
0.8 
1 Baseret på de allerede kendte foranstaltninger. 
' Et positivt tal angiver en forbedring af den 
konjunkturkorrigerede saldo.. 
3 Denne tidsserie omfatter socialsikringsbidrag opgjort 
efter betalingstidspunktet. De nationale myndigheders 
foreløbige opgørelse efter transaktionstidspunktet 
indebærer et underkud på -5,8% af BNP for 1995. 
Tidsserien vil blive ajourført efter transaktionstidspunktet, 
så snart en række spørgsmål om den korrekte 
anvendelse af statistiske definitioner er blevet klarlagt. 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. Tabel 1 3 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Niveau 
1995 
133.7 
71.9 
58.1 
111.5 
65.7 
52.4 
85.5 
124.8 
5.9 
79.0 
69.4 
71.6 
59.6 
79.9 
54.0 
71.2 1996 
132.2 
71.0 
61.5 
111.8 
67.8 
56.1 
81.3 
124.5 
6.2 
79.4 
72.4 
72.2 
62.5 
80.8 
55.5 
73.9 19971 
130.6 
68.7 
62.4 
111.4 
68.0 
57.8 
77.3 
122.8 
6.8 
78.7 
73.9 
71.8 
63.2 
79.6 
56.2 
74.3 Årlig 
ændring 
1996 
-1.5 
-0.9 
3.4 
0.3 
2.1 
3.7 
-4.2 
-0.3 
0.3 
0.4 
3.0 
0.6 
2.9 
0.9 
1.5 
2.7 19971 
-1.6 
-2.3 
0.9 
-0.4 
0.2 
1.7 
-4.0 
-1.7 
0.9 
-0.7 
1.5 
-0.4 
0.7 
-1.2 
0.7 
0.4 
' Baseret på de allerede kendte foranstaltninger. 
Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. 
-33-
Den forventede budgetforbedring er ikke tilstrækkelig til at standse stigningen i bruttogæld/BNP-
kvoten i EU, der skønnes at stige med næsten 3 procentpoint til 74% af BNP i år og stort set 
stabilisere sig på dette niveau i 1997.1 1996 forventes gældskvoten at stige i alle medlemslande med 
undtagelse af fire, nemlig Belgien, Danmark, Irland og Italien, mens den i 1997 forventes at 
stabilisere sig eller falde i ca. to tredjedele af medlemsstaterne. 
Alle lande med undtagelse af Tyskland og Nederlandene forventes at reducere deres faktiske 
underskud i 1996, men fremgangen skønnes generelt ikke at leve op til de mål, der er fastsat i både 
de nationale konvergensprogrammer og i retningslinjerne for 1995. I blot tre medlemsstater, nemlig 
Danmark, Irland og Luxembourg, forventes det faktiske underskud i år at ligge under 
referenceværdien på 3%. Belgien, Frankrig, Grækenland, Spanien, Italien, Østrig, Portugal, Finland, 
Sverige og Det Forenede Kongerige forventes i år at foretage særlig store reduktioner i 
budgetunderskuddet (tæt på 1% af BNP eller mere). 
I henhold til scenariet for 1997, der er baseret på en uændret politik, vil Tyskland, Frankrig, 
Nederlandene og Finland tilslutte sig den gruppe lande, hvis underskud ligger under Maastricht­
aftalens referenceværdi, mens Østrig og Sverige skønnes at komme tæt på denne værdi. En række 
medlemsstater, der endnu ikke har fremlagt tilstrækkelige detaljer om nye foranstaltninger, vil skulle 
gennemføre indgreb på omkring 3A% af BNP for at nå referenceværdien på 3% (Belgien, Spanien, 
Portugal og Det Forenede Kongerige). I dette scenario er det udelukkende i Italien og Grækenland, 
at underskuddet på henholdsvis 5lA og 7% af BNP forventes at overstige referenceværdien markant. 
På baggrund af den utilfredsstillende vækst og beskæftigelsesudvikling er der et presserende behov 
for på ny at sætte gang i opsvinget i EU. Den udfordring, som de politiske beslutningstagere står 
over for, er på ny at styrke tilliden og øge jobskabelsen på kort sigt og samtidig forbedre 
betingelserne for en kraftig vækst og en højere beskæftigelse på mellemlang sigt. Det betyder, at der 
både skal fastlægges velegnede makroøkonomiske rammevilkår, der skaber en sund balance i det 
makroøkonomiske policy-mix, og ydes en forstærket strukturpolitisk indsats med henblik på at 
reducere arbejdsløsheden og styrke konkurrenceevnen i EU. Kommissionens økonomiske 
årsberetning 1996 indeholdt en detaljeret analyse af de økonomisk-politiske muligheder under de 
nuværende omstændigheder. Kommissionen har desuden modtaget Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelser om årsberetningen samt drøftet den med 
arbejdsmarkedets parter. Det er på denne baggrund, at henstillingen om de overordnede 
-34-
retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politikker for 1996 peger på, hvilke 
foranstaltninger der er nødvendige, hvis EU's mål med hensyn til vækst, beskæftigelse og 
konvergens skal nås. 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 211 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-96-237-DA-C 
ISBN 92-78-04426-1 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-298S Luxembourg