Nr. C 120/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 5. 91 
vigtige aktiviteter vedrørende faglig grunduddannelse, 
der indgår i EUROTECNET, bliver forsømt, da dette ville kunne forringe unge menneskers faglige uddan­
nelse. 
Bryssel, den 20. marts 1991. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed 
på midlertidige eller mobile byggepladser (ottende særdirektiv i henhold til artikel 16 i 
direktiv 89/391/EØF) (*) 
(91/C 120/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 3. september 1990 under henvisning 
til EØF-Traktatens artikel 118 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for social-, familie-, uddannelses- og kultur­
spørgsmål, som udpegede Thomas Etty til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
14. marts 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 285. plenarforsamling den 20. marts 1991 
uden stemmer imod og med 10 stemmer hverken for eller imod følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Kommissionen foreslår, at der vedtages et særdi­
rektiv, som udspringer af artikel 16 i direktiv 89/391/ 
EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foran­
staltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed 
og sundhed på arbeidspladsen (også kaldet »rammedi­
rektivet«). 
1.2. I artikel 16 i rammedirektivet hedder det, at 
der skal vedtages særlige tekniske bestemmelser, og 
en række af disse er allerede blevet truffet i form af 
særdirektiver under rammedirektivet. ØSU har tidligere 
afgivet udtalelser om disse instrumenter. 
1.3. Det første af disse særdirektiver drejede sig om 
»minimumsforskrifter for sundhed og sikkerhed på ar­
bejdspladserne«. I sin udtalelse om forslaget til dette 
(!) EFT nr. C 213 af 28. 8. 1990, s. 2. direktiv i april 1988 opfordrede ØSU udtrykkeligt til, 
at der blev vedtaget et særdirektiv om midlertidige eller 
mobile byggepladser, da disse ikke var omfattet af det 
første særdirektiv. 
1.4. ØSU tilslutter sig målsætningen med og de gene­
relle retningslinjer i direktivforslaget. Det mener dog, 
at ordlyden på en række punkter skal gøres tydeligere, 
bedre og stærkere. Dette søges opnået med de forslag, 
der fremsættes i de efterfølgende generelle og specifikke 
bemærkninger. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Det er med rette, at Kommissionen gør en særlig 
indsats for sikkerheden og sundheden inden for bygge­
sektoren, hvilket er det, der menes med udtrykket »mid­
lertidige eller mobile byggepladser«. Det er almindeligt 
kendt, at antallet af erhvervsulykker er særlig stort 
inden for byggeindustrien. * Mens cirka 10% af den 
samlede arbejdsstyrke i EF er beskæftiget i denne sektor, 
6. 5. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 120/25 
kan 15 % af det samlede antal arbejdsulykker og 30 % 
af ulykkerne med dødelig udgang henføres til den. 
Hovedparten af disse ulykker sker i øvrigt i løbet af 
den første uge på en byggeplads. På denne baggrund 
anser ØSU det for ønskeligt, at Kommissionen ved 
hjælp af de oplysninger, som arbejdsgiverne i henhold 
til artikel 9.1 i rammedirektivet er pligtige til at indsam­
le, opbygger en databank til belysning af arbejdstager­
nes sikkerheds- og sundhedsmæssige situation inden for 
byggeindustrien. 
2.2. Det er yderst vigtigt, at der skabes klarhed over, 
hvilken instans der er ansvarlig for koordineringen af 
arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på byggepladser. 
ØSU beklager dybt, at Kommissionen lader løsningen 
af dette spørgsmål bero på et forsøg. 
For det første fremgår det ikke — i det mindste ikke 
tilstrækkelig klart — af Kommissionens forslag, hvem 
der over for myndighederne i henhold til den offentlige 
ret er ansvarlig for udpegelsen af den koordinerende 
instans og for den behørige udførelse af dennes opgave 
i henhold til artikel 5 (projekteringsfasen) og artikel 6 
(opførelsesfasen). Selv om det ifølge artikel 3 påhviler 
bygherren i forhåndsmeddelelsen at oplyse, hvem der 
er ansvarlig for koordineringen, hersker der dog ikke 
klarhed over, hvem der, når det kommer til stykket, 
over for den tilsynsførende myndighed (arbejdsinspek-
toratet) og i henhold til den offentlige ret er ansvarlig 
for, at opgaven bliver løst. ØSU finder, at dette ansvar 
i det mindste i opførelsesfasen bør påhvile hovedentre­
prenøren, som Kommissionen i sit forslag — det formo­
der ØSU i det mindste — betegner som den projekte­
rende. 
For det andet mener ØSU, at det af direktivet udtrykke­
ligt bør fremgå, at de arbejdsgivere og selvstændige, 
der er involveret i et byggeri, skal samarbejde ikke 
mindst med den i artikel 6 omtalte koordinerende in­
stans for at sikre, at deres respektive forpligtelser i 
henhold til artikel 8 (arbejdsgivere) og artikel 9 (selv­
stændige) opfyldes så effektivt som muligt. 
2.3. I direktivforslaget understreges med rette beho­
vet for at koordinere foranstaltninger til fremme af 
sikkerheden og sundheden på arbejdspladsen. Desto 
mere påfaldende er det, at der slet ikke tales om en 
koordinering på arbejdstagerside. ØSU opfordrer der­
for til, at der indføjes bestemmelser om arbejdstagernes 
informering, høring og medbestemmelse. Dette ændrer 
dog ikke ved den kendsgerning, at det er de respektive 
arbejdsgivere, der i sidste instans skal træffe beslutning 
om de sikkerheds- og sundhedsmæssige foranstaltning­
er på de pågældende beyggepladser. 
2.4. ØSU konstaterer med stor tilfredshed, at direk­
tivforslaget også omfatter selvstændige. 2.5. ØSU påpeger, at Den internationale Arbejdsor­
ganisation (ILO) i 1988 vedtog en konvention om sik­
kerhed og sunhed inden for byggesektoren. Bl.a. i lyset 
af at målsætningen med direktivforslaget er en gradvis 
forbedring af sikkerheden og sundheden på byggeplad­
ser, anser ØSU det for vigtigt, at alle EF-medlemsstater 
hurtigst muligt ratificerer konventionen. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Artikel 1 (Anvendelsesområde) 
ØSU konstaterer, at Kommissionen nu også har fremsat 
forslag til et særdirektiv om minimumsforskrifter for 
forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 
i udvindingsindustrien, som ikke er omfattet af det 
foreliggende forslag. 
3.2. Artikel 2 (Definitioner) 
3.2.1. Definitionerne bør udformes under behørig 
hensyntagen til dem, der er fastlagt i ovennævnte ILO-
Konvention nr. 167. 
3.2.2. Hvad angår definitionen af »midlertidige eller 
mobile byggepladser«, mener ØSU, at der bør gøres 
visse tilføjelser til den »ikke udtømmende liste« i Bilag 
I. Der henvises til kommentarerne til Bilag I i det efter­
følgende. 
3.2.3. I visse sprogversioner bør det præciseres, at 
der med udtrykket »selvstændige« ikke kun menes ud­
øvere af liberale erhverv, men også håndværkere og 
andre fagfolk. 
3.3. Artikel 3 (Forhåndsmeddelelse) 
3.3.1. Foratopnå den ønskede tydelige identificering 
af den ansvarlige for koordineringen af arbejdstagernes 
sikkerhed og sundhed bør direktivet ikke levne mulig­
hed for at nævne mere end én ansvarlig instans. 
3.3.2. ØSU ønsker, at det af andet afsnit klart frem­
går, at forhåndsmeddelelse er obligatorisk, hvis den 
planlagte varighed af et projekt (uanset antallet af 
underleverandører og opdelingen af aktiviteter) er på 
mere end 20 arbejdsdage eller 30 kalenderdage. Er den 
samlede varighed kortere, bør medlemsstaterne have 
mulighed for at gøre kravet om forhåndsmeddelelse 
fakultativt. 
3.3.3. Hvor der er et uopsætteligt behov for at træffe 
foranstaltninger, som ikke kunne forudses, og som skal 
gøre arbejdspladsen sikrere, skal det hjemles i direkti­
vet, at indberetning undtagelsesvis kan ske senest fem 
dage efter arbejdets påbegyndelse. 
Nr. C 120/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 5. 91 
3.4. Artikel 4 (Generelle principper for sikkerhed og 
sundhed ved projektering af bygeværket) 
3.4.1. ØSU finder det yderst vigtigt, at Kommissio­
nen i sit forslag lægger så stor vægt på spørgsmål 
vedrørende sikkerhed og sundhed i bygværkers projek­
terings-, undersøgelses-og forberedelsesfase. 
3.4.2. ØSU mener dog, at Kommissionen i sin formu­
lering af denne artikel følger teksten i rammedirektivet 
for nøje, Der tages ikke tilstrækkeligt hensyn til de 
særlige problemer inden for byggesektoren (som bl. a. 
skyldes det store antal deltagere i et byggeprojekt). Af 
artiklen skal det derfor fremgå, at der skal udarbejdes 
en generel sikkerheds- og sundhedsplan. Denne praksis, 
som allerede er gældende i en række medlemsstater, 
har vist sig at give håndgribelige resultater. I henhold 
til den filosofi, der ligger til grund for direktivforslaget, 
bør man allerede ved projekteringen af bygværket tage 
hensyn til en sådan generel sikkerhedsplan. ØSU anser 
det for anbefalelsesværdigt, at det kommer til udtryk, 
at dette så vidt muligt skal ske i samarbejde med ar­
bejdstagerne og deres repræsentanter. Sidstnævnte skal 
orientere arbejdstagerne om de bestemmelser, der er 
blevet fastlagt under byggeriets forberedende fase, så 
snart de påbegynder arbejdet på byggepladsen. 
3.4.3. Koordinatorens ansvar og måden, hvorpå 
eventuelle uoverensstemmelser skal løses, fremgår ikke 
tilstrækkeligt klart af formuleringen af denne artikel. 
3.5. Artikel 5 (idem) 
3.5.1. I overensstemmelse med bemærkningen til ar­
tikel 3 bør det også af denne artikel fremgå, at det 
pågældende ansvar hviler på én person. Vedkommende 
skal orientere alle parter om de sikkerheds- og sund­
hedsbestemmelser, der gælder for den arbejdsplads, han 
er ansvarlig for. 
3.5.2. I artikel 5, litra b), bør det gøres obligatorisk, 
at der udarbejdes en supplerende sikkerheds- og sund­
hedsplan til at dække særligt farlige arbejder af den 
type, der er anført i Bilag III. Også her gælder det, at 
denne plan allerede bør tages i betragtning ved projekte­
ringen af bygværket, og at det er ønskeligt, at arbejdsta­
gerne og deres repræsentanter inddrages i denne forbin­
delse. 
3.5.3. ØSU mener, at det kunne være nyttigt, om 
Kommissionen udarbejdede en model for den generelle 
og den supplerende sikkerheds- og sundhedsplan. En sådan model kunne gøre det lettere for arbejdsgiveren 
og især små og mellemstore virksomheder at efterkom­
me de af ØSU ønskede forpligtelser. 
3.6. Artikel 6 (Generelle principper for sikkerhed og 
sundhed ved opførelse af bygværket) 
3.6.1. I lighed med artikler 3 og 5 bør det også af 
denne artikel klart fremgå, at det pågældende ansvar 
påhviler én bestemt instans. 
3.6.2. Den ansvarlige for koordineringen af sik­
kerheden og sundheden på byggepladsen bør ifølge 
ØSU ved gennemførelsen af de i artikel 7 nævnte prin­
cipper tage hensyn til den generelle sikkerheds- og sund­
hedsplan, der anbefales i bemærkningerne til artikel 4 
ovenfor, og, hvor det er relevant, til den supplerende 
sikkerheds- og sundhedsplan omtalt i bemærkningerne 
til artikel 5. 
3.6.3. Udtrykket »efter behov« bør slettes i artikel 6, 
litra c) (»organiserer ... inddrage de selvstændige«). 
3.6.4. ØSU mener, at arbejdstagerne og deres repræ­
sentanter også under opførelsesfasen bør inddrages 
mest muligt i udarbejdelsen af sikkerheds- og 
sundhedsplanen/erne. 
3.6.5. Af artikler 6 og 7 fremgår det i øvrigt ikke 
klart, hvornår der præcist skal indgives forhåndsmedde­
lelse, og hvornår sikkerheds- og sundhedsplanen/erne 
skal foreligge. ØSU mener, at der bør fastsættes en 
tidsfrist herfor, f.eks. mindst en uge før arbejdets påbe­
gyndelse. 
3.7. Artikel 9 (Selvstændiges forpligtelser) 
Der bør denne artikel henvises til artikel 13 i rammedi­
rektivet og til artikel 7 i det foreliggende forslag. 
3.8. Artikel 10 (Underretning) 
3.8.1. Formuleringen »når det er nødvendigt« bør 
slettes. 
3.8.2. Formuleringen af denne artikel bør afstemmes 
efter de ændringer til direktivforslaget, der er foreslået 
i bemærkningerne til artikler 4, 5 og 6 (den generelle 
og den supplerende sikkerheds- og sundhedsplan). 
3.8.3. I lyset af artikel 10, stk. 2, i rammedirektivet 
anser ØSU det for tilrådeligt, at man i denne artikel i 
direktivforslaget indføjer et særligt krav om, at infor-
6. 5. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 120/27 
mation skal gives på arbedstagernes eget sprog, når 
dette ikke er identisk med det, der tales i den region, 
hvor byggeriet udføres. Netop inden for byggesektoren 
finder man mange, der arbejder på tværs af de nationale 
grænser. 
3.9. Artikel 11 (Høring og medbestemmelsesret) 
3.9.1. ØSU henviser til de tidligere anførte kommen­
tarer til artikler 5 og 6 om det ønskelige i at inddrage 
arbejdstagerne og deres repræsentanter i udarbejdelsen 
af den generelle og den supplerende sikkerheds- og 
sundhedsplan. 
3.9.2. Det anbefales, at man i denne artikel også 
giver mulighed for, at der oprettes et arbejdstagerudvalg 
for sikkerhed og sundhed på byggepladser, hvor ar­
bejdstagerne ikke har samme arbejdsgiver. Denne form 
for arbejdstagerkoordinering består allerede i en række 
medlemsstater med det formål at mindske antallet af 
ulykker på byggepladserne. Dette udvalg inddrages i 
alle beslutninger vedrørende planlægning og ændring af 
sikkerheds- og sundhedsforanstaltningerne under hele 
byggeprocessen. 
Det er væsentligt, at det pågældende udvalg i samråd 
med den af arbejdsdgiveren udpegede instans med an­
svar for koordineringen af sikkerheds- og sundhedspoli­
tikken på byggepladsen udformer denne politik. Den 
besluttende myndighed (og ansvaret) påhviler dog i 
sidste instans arbejdsgiveren. 
3.10. Ny artikel (Nedlæggelse af arbejdet) 
3.10.1. ØSU henstiller, at der indføjes en artikel, 
hvori arbejdstageren sikres ret til at nedlægge arbejdet 
og forlade arbejdspladsen, når han — ud fra sin funk­
tion, uddannelse, færdigheder og erfaring — har rimelig 
grund til at tro, at hans og andres sikkerhed og sundhed 
er i umiddelbar fare. Det bør i artiklen ligeledes præcise­
res, at arbejdstagerne i sådanne tilfælde er pligtige til 
at informere arbejdsgiveren. 
3.10.2. En sådan artikel skal indføjes før den nuvæ­
rende artikel 12 (Ændring af bilagene). 
3.11. Bilag 1 
Denne »ikke-udtømmende liste over de bygge- og an­
lægsarbejder, der sigtes mod i definitionen af midlertidi­ge eller mobile byggepladser i artikel 2, stk. 1,« bør 
ligeledes omfatte følgende: 
— miljørelateret arbejde forud for den egentlige bygge­
proces, 
— vedligeholdelsesarbejde (herunder maler- og rengø-
ringsarbejde), og 
— montering og demontering af bygninger of præfa­
brikerede elementer samt fremstilling af sidstnævnte 
på byggepladsen. 
(Hvad de to sidstnævnte led angår, er der tale om 
en udvidelse af aktiviteter, der allerede er omtalt i 
direktivforslaget). 
3.12. Bilag II 
I forlængelse af kommentarerne til artikel 3 bør man i 
dette bilag kun tale om »koordinator« og ikke »koordi­
natorer«. Hvad angår pkt. 12 i dette bilag (»Anslået 
pris«), er der kun behov for oplysninger, der kan give 
en idé om projektets omfang, den nødvendige arbejds­
styrke og de afsatte midler til sikkerheds- og sundheds­
foranstaltninger på byggepladsen. 
3.13. Bilag III 
ØSU henstiller, at følgende føjes til 1. led: »som f.eks. 
arbejde under jorden, tagdækning, anbringelse og fjer­
nelse af præfabrikerede elementer samt nedrivningsar-
bejder«. 
3.14. Bilag IV 
3.14.1. Den indledende bemærkning bør slettes. 
3.14.2. ØSU er af den opfattelse, at minimumsfor­
skrifterne for sikkerhed og sundhed på byggepladser i 
dette bilag ganske vist er talrige, men også af meget 
generel karakter. De adskiller sig ikke væsentligt fra 
bestemmelserne i Bilag I til det første særdirektiv om 
minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på ar­
bejdspladsen, som udtrykkeligt ikke finder anvendelse 
på midlertidige eller mobile byggepladser. På grund af 
de særlige problemer inden for byggesektoren ønskede 
Kommissionen åbenbart dengang at fremsætte forslag 
om foranstaltninger, der var specielt møntet på denne 
sektor. ØSU bifalder denne fremgangsmåde. Det opfor­
drer derfor Kommissionen til nu at erklære Bilag I i det 
første særdirektiv for gældende og følge dette op med 
vedtagelse af en række supplerende minimumsforskrif­
ter, specielt møntet på byggesektoren. Den tidligere 
omtalte ILO-Konvention og den Code of Practice ved­
rørende sikkerhed og sundhed inden for byggesektoren, 
Nr. C 120/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 5. 91 
som samme organisation er ved at lægge sidste hånd ser, som man kunne have forventet at finde i dette 
på, indeholder mange nyttige og relevante bestemmel- bilag. 
Bryssel, den 20. marts 1991. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens grønbog om udviklingen af den europæiske standardisering: 
aktion med henblik på hurtigere teknologisk integration i Europa 
(91/C 120/09) 
Kommissionen besluttede den 8. november 1990 under henvisning til EØF-traktatens 
artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om Kommissionens 
grønbog om udviklingen af den europæiske standardisering: indsats med henblik på hurtigere 
teknologisk integration i Europa. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede K. de Knegt til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
8. marts 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 285. plenarforsamling, den 20. marts 1991 
med 7 stemmer imod og 12 hverken for eller imod følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Standardiseringens betydning for realiseringen 
af det indre marked, via afskaffelse af de tekniske 
samhandelshindringer, kan næppe undervurderes; den 
skaber mulighed for større produktivitet, en mere kon­
kurrencedygtig økonomi og et større valg for forbruger­
ne. Større produktsikkerhed og bedre beskyttelse af 
arbejdstagernes sundhed skal ses i sammenhæng 
hermed. 
1.2. Standardisering resulterer i økonomiske fordele, 
fordi man undgår en række omkostninger, når man 
ikke længere skal fremstille særskilte produktserier til 
de forskellige markeder. Disse omkostninger var ikke 
gennemsigtige nok til, at de kunne anslås i Cecchini-
rapporten, men der hersker ingen tvivl om, at de er 
store. 1.4. Den såkaldte »gamle metode« til afskaffelse af 
tekniske samhandelshindringer indeholdt detaljerede 
specifikationer med sigte på harmonisering af medlems­
staternes bestemmelser. Denne vægt på detaljer blev 
opgivet med den »nye metode« (*), hvorefter der udeluk­
kende fastlægges »væsentlige krav«, som så via EF-
direktiver optages i medlemsstaternes lovgivning. 
1.4.1. Både nationale og »harmoniserede« standar­
der bidrager til, at produkterne opfylder de væsentlige 
krav; når der henvises til en harmoniseret standard, 
opstår der en formodning om overensstemmelse med 
de væsentlige krav. 
1.4.2. Standarder, som viser sig ikke at opfylde betin­
gelserne om overenstemmelse med de væsentlige krav, 
skal trækkes tilbage og erstattes. 
1.3. I EØF-Traktaten fastsættes Rådets og Kommis­
sionens lovmæssige beføjelser vedrørende regulering af 
bl.a. frie varebevægelser på det indre marked. (!) EFT nr. C 136 af 4. 6. 1985.