31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/5 
b) som følge af den brug, der gøres af mærket for de 
varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er regi­
streret, er egnet til at fremkalde vildfarelse, navn­
lig med hensyn til varernes eller tjenesteydelser­
nes art, beskaffenhed eller oprindelsessted. 
Artikel 15 
Såfremt grunde til nægtelse af registrering eller 
ophævelse af et varemærke kun foreligger for en del 
af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke dette vare­
mærke er anmeldt eller registreret, meddeles afslag 
på registrering eller ophævelse heraf kun for de 
pågældende varer eller tjenesteydelser. 
Artikel 16 
Uanset bestemmelsen i artikel 8 kan medlemsstater, 
hvis lovgivning giver mulighed for registrering af 
fællesmærker eller garantimærker, fastsætte, at regi­
streringen af disse varemærker skal nægtes eller 
ophæves af andre grunde end de i artikel 2 og 14 
omhandlede i det omfang, hensynet til disse vare­
mærkers funktion kræver det. 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 235, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamen­
tet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Den harmoniske udvikling af den økonomiske virk­
somhed i Fællesskabet som helhed og en varig og 
afbalanceret ekspansion bør fremmes gennem opret­
telsen af et funktionsdygtigt fællesmarked, der byder 
på betingelser, svarende til dem, som findes på et 
nationalt marked. Oprettelsen af et sådant marked og Artikel 17 
De nærmere regler for varemærkers registrering, for 
ophævelse af registreringen samt ophævelsens rets­
virkninger fastsættes i medlemsstaternes lovgivning. 
De kan endvidere bestemme, at et varemærke, der 
rammes af en i dette direktiv omhandlet ophævelses-
grund, ikke kan gøres gældende over for tredje­
mand. 
Artikel 18 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige ved lov 
eller administrativt fastsatte bestemmelser i kraft for 
at efterkomme dette direktiv senest den 
De underretter straks Kommissionen herom. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen tek­
sten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de 
udsteder på det område, der er omfattet af dette 
direktiv. 
Artikel 19 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
styrkelsen af dets enhed indebærer ikke blot fjernel­
sen af hindringerne for den frie bevægelighed for 
varer og den frie udveksling af tjenesteydelser samt 
gennemførelsen af en ordning, der sikrer, at konkur­
rencen ikke fordrejes, men også at der indføres en 
retslig tilstand, som gør det muligt for virksomhe­
derne allerede fra starten af at tilpasse deres fabrika­
tion og distribution af varer eller deres tjenesteydel­
ser til Fællesskabets dimensioner. Blandt de juridiske 
instrumenter, som virksomhederne bør råde over 
med henblik herpå, er varemærkerne, som gør det 
muligt for dem at identificere deres varer eller deres 
tjenestydelser på samme måde i hele Fællesskabet, 
uden hensyn til grænserne, særlig velegnede; 
en handling fra Fællesskabets side er påkrævet for at 
virkeliggøre ovennævnte fællesskabsmål; denne 
handling består i indførelsen af en fællesskabsord­
ning for varemærker, som giver virksomhederne ret 
til efter en og samme fremgangsmåde at opnå EF-
varemærker, som nyder ensartet beskyttelse og har 
retsvirkning på hele Fællesskabets område; Forslag til Rådets forordning (EØF) om EF-varemærke 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 25. november 1980) 
Nr. C 351/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
traktaten indeholder ikke den fornødne hjemmel til 
at skabe et juridisk instrument som EF-varemærket. 
En indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivnin­
ger kan ikke overvinde den hindring, som skyldes, at 
de rettigheder, som medlemsstaternes lovgivning til­
deler mærkeindehavere, er territorialt afgrænsede. 
Under disse omstændigheder er den eneste løsning, 
der gør det muligt for virksomhederne at udøve en 
økonomisk aktivitet i hele fællesmarkedet uden hin­
dringer, således indførelsen af varemærker undergi­
vet en ensartet fællesskabsret, der er direkte anvende­
lig i alle medlemsstater; 
Fællesskabets varemærkeregler træder imidlertid 
ikke i stedet for medlemsstaternes varemærkeret, idet 
det ikke synes begrundet, at virksomhederne på det 
nuværende stadium af fællesmarkedets gennemfø­
relse forpligtes til at registrere deres varemærker som 
EF-varemærker; de nationale varemærker er nemlig 
stadig nødvendige for virksomheder, hvis aktiviteter 
er af en sådan art, at det ikke er nødvendigt at be­
skytte deres varemærker på fællesskabsplan; 
da det ville kunne ødelægge enheden i EF-varemær-
keordningen og anfægte fortrinsstillingen for den 
fællesskabsret, de er underkastet, er det vigtigt, at 
disse varemærker kun reguleres af medlemsstaternes 
lovgivning, når det udtrykkeligt er hjemlet i nærvæ­
rende forordning; 
retten over EF-varemærket kan kun stiftes ved regi­
strering, og en sådan registrering nægtes, hvis vare­
mærket savner det nødvendige særpræg, er ulovligt 
eller ikke er ledigt. I sidstnævnte tilfælde bør regi-
streringsmyndigheden imidlertid kun nægte registre­
ring af EF-varemærket, såfremt den ældre rettighed, 
som er til hinder for registrering, er et varemærke, der 
selv er registreret og benyttes i fællesmarkedet, og 
indehaveren heraf har gjort indsigelse imod registre­
ringen af EF-varemærket, og ethvert mæglingsforsøg 
mellem parterne er mislykkedes; 
indehaveren af ældre, uregistrerede enerettigheder, 
uanset hvilke, beskyttes fortsat, eftersom enhver in­
dehaver af en ældre rettighed, hvad enten den er 
registreret eller ej, har mulighed for at rejse ugyldig-
hedsindsigelse over for et EF-varemærke efter dets 
registrering; det vil måske senere vise sig berettiget, 
bl.a. afhængigt af, hvilken grad af integration Fæl­
lesskabet til den tid har nået, at overveje nye foran­
staltninger, der gør det lettere at løse de konflikter, 
der opstår mellem EF-varemærker og ældre na­
tionale rettigheder; den af varemærket ydede beskyttelse knytter sig til 
begreberne mærkernes, varernes eller tjenesteydel­
sernes lighed og den risiko for forveksling, der følger 
heraf. Formålet med denne beskyttelse er at sikre 
varemærkets funktion som angivelse af oprindelse. 
Det er nødvendigt, at ovennævnte begreber fortolkes 
snævert for at undgå, at konkurrenternes handlefri­
hed unødigt begrænses. Det er især nødvendigt i alle 
tilfælde ved hjælp af en sammenligning af mærket, 
varerne og tjenesteydelserne at fastslå, at der for 
forbrugerne består en reel fare for forveksling af de 
ved de pågældende varemærker identificerede varer 
eller tjenesteydelser. Når det skal bedømmes, om EF-
varemærket og et andet ordmærke er fonetisk for­
vekslelige eller enslydende, er det ikke længere 
muligt at se bort fra Fællesskabets eksistens og fra 
den kendsgerning, at publikum i stadig højere grad 
kender den korrekte udtale af ordene på de sprog, 
som tales der; 
EF-varemærkets funktion, nemlig angivelse af va­
rens oprindelse, indebærer, at dets indehaver i prin­
cippet hverken kan forbyde tredjemand at anvende 
det for varer, som er markedsført i Fællesskabet eller 
uden for Fællesskabet under dette mærke enten af 
ham selv eller med hans samtykke, eller kan forbyde 
en licenshaver, som leverer varerne eller tjenesteydel­
serne under mærket uden for licensområdet; 
det er kun berettiget at beskytte EF-varemærkerne og 
at beskytte ethvert ældre registreret mærke mod EF-
varemærker i det omfang, hvor de pågældende mær­
ker rent faktisk bruges; 
EF-varemærket skal behandles som en genstand for 
ejendomsret uafhængig af den virksomhed, hvis 
varer eller tjenesteydelser det betegner. Det skal 
kunne overdrages eller pantsættes til tredjemand og 
kunne gives i licens. Også betingelserne for EF-vare­
mærkets fortabelse og ugyldighed skal undergives en 
ensartet regulering; 
det er nødvendigt, at retsafgørelser vedrørende EF-
varemærkers gyldighed har absolut retskraft på hele 
fællesmarkedets område, da dette er den eneste måde, 
hvorpå man kan undgå modstridende afgørelser fra 
domstolene og registreringsmyndigheden og hermed 
krænkelse af EF-varemærkets karakter af enhedsva-
remærke. Det er reglerne i konventionen om retter­
nes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser 
i borgerlige sager, herunder handelssager, der finder 
anvendelse på alle søgsmål vedrørende EF-varemær­
ker, undtagen hvis denne forordning fraviger de 
nævnte regler; 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/7 
den materielle varemærkeret, som indføres ved 
denne forordning, gør det nødvendigt, at der for 
hvert enkelt varemærkes vedkommende gennemfø­
res administrative foranstaltninger på fællesskabs­
plan. Dat er derfor nødvendigt, idet Fællesskabets 
bestående institutionelle struktur og ligevægten mel­
lem institutionerne bibeholdes, at oprette en fagligt 
uafhængig samt juridisk, organisatorisk og finansielt 
tilstrækkelig selvstændig varemærkemyndighed for 
Fællesskabet; hertil er det nødvendigt og hensigts­
mæssigt at give denne myndighed form af et fælles­
skabsorgan med status som juridisk person, som ud­
øver sin virksomhed i henhold til de nøje afgrænsede 
handlebeføjelser, som er tillagt den i denne forord­
ning, inden for rammerne af fællesskabsretten og 
med forbehold af de beføjelser, der er tillagt Fælles­
skabets institutioner; 
alle, som berøres af registreringsmyndighedens afgø­
relser, bør sikres en retsbeskyttelse, som fuldt ud 
tager hensyn til varemærkerettens særpræg; inden 
for registreringsmyndigheden oprettes der derfor 
appelkamre, som består af tre uafhængige juridiske 
medlemmer, og under hvilke undersøgelser af afde-
Artikel 1 
[EF-varemærkel 
1. Varemærker for varer og tjenesteydelser, der 
registreres i overensstemmelse med bestemmelserne i 
denne forordning, benævnes EF-varemærker. 
2. EF-varemærker har samme retsvirkninger over­
alt på Fællesskabets område. Mærket kan kun re­
gistreres, overdrages, opgives, erklæres for bortfal-lingernes afgørelser i materiel og retlig henseende 
henhører; 
for at værne om lov og ret ved fortolkningen og 
anvendelsen af denne forordning skal appelkamre­
nes afgørelser kunne appelleres til Domstolen; denne 
domstols prøvelse skal også sikres i de tilfælde, hvor 
ingen af parterne indbringer klage over appelkamre­
nes retsstridige afgørelser. Derfor skal der fastsættes 
regler om, at Kommissionen kan indbringe klage for 
Domstolen til sikring af lov og ret; 
for at sikre Fællesskabets institutionelle struktur, 
ligevægten mellem institutionerne og den demokra­
tiske kontrol med registreringsmyndighedens budget 
er det nødvendigt, at Forsamlingen og Rådet vedta­
ger registreringsmyndighedens budget i overenstem-
melse med bestemmelserne i traktaten om vedtagelse 
af De europæiske Fællesskabers almindelige budget, 
og at disse samt Revisionsretten udøver de kontrol­
beføjelser, der er tillagt dem i henhold til traktaten, 
også for så vidt angår registreringsmyndighedens 
indtægter og udgifter — 
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
det eller ugyldigt, og brugen heraf kan kun forbydes 
med virkning for hele dette område. 
Artikel 2 
(Fællesskabets varemærkemyndighed] 
Med henblik på anvendelsen af denne forordning 
oprettes Fællesskabets varemærkemyndighed, i det 
følgende benævnt »registreringsmyndigheden«. AFSNIT I 
ALMINDELIGE BESTEMMELSER 
Nr. C 351/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
AFSNIT II 
VAREMÆRKERET 
Første afdeling 
DEFINITION OG ERHVERVELSE AF 
EF-VAREMÆRKET 
Artikel 3 
[Former for EF-varemærker] 
EF-varemærker kan bestå af ord, herunder slægts­
navne, af afbildninger, bogstaver, tal, farvesammen­
sætninger, varens form eller emballage samt ethvert 
andet tegn, der er egnet til at adskille en virksomheds 
varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders. 
Artikel 4 
[Indehavere af EF-varemærker] 
1. Følgende kan være indehavere af EF-varemær­
ker: 
a) statsborgere i medlemsstaterne samt tredjelandes 
statsborgere, som har bopæl eller et effektivt og 
seriøst industrielt eller håndværksmæssigt forret­
ningssted inden for Fællesskabet; 
b) statsborgere i lande, der er tilsluttet Pariser-kon­
ventionen til beskyttelse af industriel ejendoms­
ret, i det følgende benævnt »Pariser-konventio­
nen«, samt personer, som i henhold til konven­
tionens artikel 3 ligestilles med disse personer; 
c) statsborgere i andre stater, som for så vidt angår 
varemærker indrømmer statsborgere i alle med­
lemsstaterne samme beskyttelse som den, der til­
stås egne statsborgere. 
2. Ligestillet med de i stk. 1 omhandlede statsbor­
gere er endvidere juridiske personer, samt selskaber, 
der ifølge den lovgivning, de er underkastet, er lige­
stillet med juridiske personer. 
Artikel 5 
[Betingelser for erhvervelse af EF-varemærkel 
Retten til et EF-varemærke erhverves ved registre­
ring. Artikel 6 
[Absolutte hindringer for registrering] 
1. Udelukket fra registrering er varemærker, som 
ikke opfylder de i artikel 3 eller 4 nævnte betingelser, 
samt varemærker, der savner fornødent særpræg, 
særlig 
a) mærker, som udelukkende består af tegn eller 
angivelser, som i vareomsætningen skal tjene til 
at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaf­
fenhed, mængde, anvendelse, værdi, oprindelses­
sted, frembringelsestidspunkt eller andre egen­
skaber; 
b) mærker, som udelukkende består af tegn eller 
angivelser, som i sædvanlig eller ifølge redelig og 
fast forretningspraksis er en sædvanlig betegnelse 
for varen eller tjenesteydelsen. 
2. Udelukket fra registrering som varemærke er 
endvidere 
a) varemærker, der består af en form, som er betin­
get af selve varens art eller som har en teknisk 
funktion, såvel som varemærker, der har form 
som selve produktet, og som vedrører selve de til 
varen hørende egenskaber; 
b) mærker, som indeholder tegn eller angivelser, 
som er egnet til at vildlede offentligheden, særlig 
med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, 
beskaffenhed eller oprindelsessted; 
c) varemærker, som strider mod den offentlige orden 
eller er egnet til at vække forargelse, eller mærker 
af den i artikel 6 c) i Pariser-konventionen nævnte 
art. 
3. Stk. 1 og 2 finder anvendelse, selv om registre-
ringshindringerne kun er til stede i en del af fælles­
markedet. 
4. Stk. 1, litra a), finder ikke anvendelse, hvis mær­
ket har fået fornødent særpræg som følge af den 
brug, der er gjort af mærket. 
Artikel 7 
[Relative hindringer for registrering] 
1. Et varemærke er udelukket fra registrering, så­
fremt det er identisk med eller ligner et ældre vare-
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/9 
mærke, og varerne eller tjenesteydelserne, som så­
danne mærker betegner, er af samme eller lignende 
art, således at der er reel risiko for forveksling inden 
for det område, hvor det ældre varemærke har virk­
ning. 
2. Ved ældre varemærker forstås mærker af 
følgende kategorier, der er anmeldt før EF-varemær-
ket, eventuelt under hensyntagen til den fortrinsret, 
der gøres gældende til støtte for disse mærker: 
a) EF-varemærker; 
b) varemærker, som er registreret i en medlemsstat, 
herunder varemærker registreret i Benelux-områ-
det; 
c) varemærker, som har været genstand for en inter­
national registrering med virkning i en medlems­
stat; 
samt varemærker, som på tidspunktet for anmeldel­
sen af EF-varemærket er vitterlig kendt i en med­
lemsstat i den i artikel 6b) i Pariser-konventionen 
angivne betydning. 
3. Et varemærke er ligeledes udelukket fra registre­
ring, såfremt den retmæsige mærkeindehavers agent 
eller repræsentant i eget navn og uden indehaverens 
samtykke anmelder mærket, medmindre agenten 
eller repræsentanten godtgør, at denne handlemåde 
er berettiget. 
4. Denne artikel finder kun anvendelse, såfremt 
indehaveren af det ældre varemærke eller af det i stk. 
3 omhandlede varemærke har rejst indsigelse mod 
registreringen af EF-varemærket i overensstemmelse 
med reglerne i denne forordning, og indsigelsen tages 
til følge. 
Anden afdeling 
EF-VAREMÆRKETS RETSVIRKNINGER 
Artikel 8 
(Rettigheder, der er knyttet til EF-varemærket] 
1. EF-varemærket giver sin indehaver en eneret. 
Indehaveren kan under henvisning til denne ret for­
byde, at tredjemand uden indehaverens samtykke 
gør erhvervsmæssig brug af 
a) et tegn, der er identisk med eller ligner EF-vare­
mærket for varer eller tjenesteydelser af samme 
eller lignende art som dem, som EF-varemærket 
er registreret for, når der ved en sådan brug opstår 
alvorlig risiko for forveksling hos forbrugerne; 
b) et tegn, der er identisk med eller ligner EF-vare­
mærket for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke EF-varemærket er registreret, 
såfremt EF-varemærket, i hvert fald i hele Fæl­
lesskabet, er velrenommeret, og brugen af tegnet 
vil kunne skade dette renommé. 
2. Såfremt betingelserne i stk. 1 er opfyldt, kan 
bl. a. følgende former for brug forbydes: 
a) påsætning af tegnet på varerne eller på deres 
emballage; 
b) markedsføring af varerne eller levering af tjene­
steydelser under det pågældende tegn; 
c) anvendelse af tegnet i forretningsbreve og på fak­
turaer. 
3. De til EF-varemærket knyttede rettigheder kan 
først gøres gældende over for tredjemand, når vare­
mærkets registrering er bekendtgjort. 
Der kan dog kræves rimelig godtgørelse for handlin­
ger, som er foretaget efter bekendtgørelsen af en 
anmeldelse af et EF-varemærke, og som efter be­
kendtgørelsen af registreringen af EF-varemærket 
forbydes som følge af varemærkeretten. Den ret, for 
hvilken sagen indbringes, udsætter afgørelsen, indtil 
registreringen bekendtgøres. 
Artikel 9 
(Gengivelse af EF-varemærket i ordbøger] 
1. Udgiveren af en ordbog, et leksikon eller et lig­
nende værk skal drage omsorg for, at gengivelsen af 
et EF-varemærke ledsages af en angivelse af, at det er 
et registreret varemærke. 
2. Såfremt udgiveren ikke efterkommer forpligtel­
sen i stk. 1, skal han efter anmodning fra indehaveren 
af EF-varemærket bekoste en berigtigelse ved genud­
givelse af værket. 
Artikel 10 
(Begrænsning af EF-varemærkets retsvirkninger] 
De til EF-varemærket knyttede rettigheder giver ikke 
indehaveren ret til at forhindre tredjemand i at gøre 
erhvervsmæssig brug af 
a) sit slægtsnavn og sin adresse; 
b) angivelser vedrørende varens eller tjenesteydel­
sens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, 
værdi, oprindelse, tidspunktet for varens fremstil­
ling eller præstationen af tjenesteydelsen eller 
andre egenskaber ved disse; 
Nr. C 351/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
c) varemærket til angivelse af tilbehørs og reserve­
deles anvendelse, 
for så vidt der ikke er tale om brug som varemær­
ke. 
Artikel 11 
[Konsumtion af de rettigheder, der er knyttet til 
EF-varemærket] 
1. De til EF-varemærket knyttede rettigheder giver 
ikke indehaveren ret til at forhindre brugen afmær­
ket for varer, som af indehaveren selv eller med 
dennes tilladelse er markedsført under dette mær­
ke. 
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse 
a) såfremt skellig grund berettiger indehaveren til at 
modsætte sig, at der til Fællesskabet indføres 
varer, der er markedsført uden for dette; 
b) såfremt varernes tilstand er ændret eller forringet, 
efter at de er markedsført; 
c) såfremt varerne af tredjemand er blevet pakket i 
ny emballage; denne bestemmelse finder dog ikke 
anvendelse, hvis tredjemand godtgør, at indeha­
verens benyttelse af varemærket, sammenholdt 
med det salgssystem, som denne anvender, bidra­
ger til en kunstig opdeling af markederne, og 
påviser, at ompakningen ikke kan berøre varens 
originale tilstand, og forudsat indehaveren af 
varemærket på forhånd underrettes om salget af 
det ompakkede produkt, og det på den nye 
emballage angives, at varerne er blevet ompakket 
af en anden end mærkeindehaveren. 
Artikel 12 
(Supplerende anvendelse af national ret vedrørende 
krænkelse] 
1. EF-varemærkets retsvirkninger bestemmes ude­
lukkende af denne forordning. Medmindre denne 
fastsætter andet, afgøres spørgsmålet om de civilret­
lige følger af krænkelse af et EF-varemærke efter de 
bestemmelser om civilretlige følger af krænkelse af 
nationale varemærker, der gælder i den medlemsstat, 
i hvilken den domstol, for hvilken sagen indbringes, 
er beliggende. 2. Artikel 76 og følgende bestemmelser angiver 
hvilke retsplejeregler, der skal finde anvendelse. 
Tredje afdeling 
ANVENDELSE AF EF-VAREMÆRKET 
Artikel 13 
1. Medmindre der foreligger skellig grund til andet, 
skal der, på de i denne forordning fastsatte betingelser 
gøres seriøs brug af varemærket inden for fællesmar­
kedet for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det 
er registreret. 
2. Som skellig grund anses alene omstændigheder, 
som EF-varemærkeindehaveren ikke har indflydelse 
på. 
3. Den brug af EF-varemærket, der gøres af en 
licenstager eller af en anden person, der er økono­
misk tilknyttet indehaveren af EF-varemærket, lige­
stilles med indehaverens brug af mærket. 
Fjerde afdeling 
EF-VAREMÆRKERETTENS VARIGHED OG 
ÆNDRING AF EF-VAREMÆRKET 
Artikel 14 
[Registreringsperioden] 
Registreringsperioden for EF-varemærket er 10 år 
regnet fra den dag, anmeldelsen er indgivet. Regi­
streringen kan fornys for 10 år ad gangen, for så vidt 
ikke andet følger af bestemmelserne i artikel 37. 
Artikel 15 
[Ændring] 
1. EF-varemærket kan ikke ændres i registrerings­
perioden, og ej heller i forbindelse med registrerin­
gens fornyelse. 
2. Såfremt EF-varemærket indeholder indehave­
rens navn og adresse, kan disse dog ændres, såfremt 
dette ikke påvirker varemærket væsentligt. Ændrin­
gen skal registreres. 
31. 12.80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/11 
Femte afdeling 
EF-VAREMÆRKET SOM GENSTAND FOR 
EJENDOMSRET 
Artikel 16 
(Tilfælde, hvor EF-varemærket behandles som et 
nationalt varemærke] 
1. Hvor andet ikke er fastsat i artikel 17—22, skal 
EF-varemærket som genstand for ejendomsret i sin 
helhed og gældende for hele Fællesskabet betragtes 
som et varemærke i den medlemsstat, hvor anmelde­
ren ifølge EF-varemærkeregisteret: 
havde sin bopæl eller sit hovedsæde eller i mangel 
heraf et forretningssted på dagen for anmeldelsen af 
EF-varemærket. 
2. Såfremt stk. 1 ikke kommer til anvendelse, er den 
i stk. 1 nævnte medlemsstat den stat, hvor regi-
streringsmyndigheden har sit sæde. 
Artikel 17 
[Overdragelse] 
1. Et EF-varemærke kan, i eller uden forbindelse 
med virksomheden, overdrages for alle eller en del af 
de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er regi­
streret. 
2. Medmindre andet klart er tilkendegivet, indebæ­
rer overdragelsen af en virksomhed som helhed til­
lige overdragelse af EF-varemærket. 
3. Overdragelse af EF-varemærket skal for at være 
gyldig ske skriftligt, jf. stk. 2. 
4. Såfremt det klart fremgår af dokumenterne om 
overdragelse, at EF-varemærket som følge af dets 
overdragelse vil være egnet til at vildlede offentlighe­
den med hensyn til arten, beskaffenheden eller oprin­
delsen af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke EF-
varemærket er registreret, afslår registreringsmyndig-
heden at registrere overdragelsen. 
5. En overdragelse indskrænker ikke rettigheder, 
som tredjemand måtte have erhvervet før overdragel­
sen. 
6. En overdragelse har først retsvirkning over for 
registreringsmyndigheden og kan først gøres gæl­
dende over for tredjemand efter registreringen og 
inden for de grænser, der følger af dokumenterne om 
overdragelsen. Inden registreringen kan overdragel­
sen dog gøres gældende over for tredjemand, hvis rettighedserhvervelse ligger før registreringen, men 
som på tidspunktet for rettighedserhvervelsen var be­
kendt med overdragelsen. 
Artikel 18 
[Omsætningsbeskyttede rettigheder] 
1. EF-varemærket kan pantsættes uafhængigt af virk­
somheden eller gøres til genstand for anden omsæt-
ningsbeskyttet ret. 
2. Stiftelsen eller overdragelsen af en omsætnings-
beskyttet rettighed over et EF-varemærke kan først 
gøres gældende over for tredjemand efter registrerin­
gen. 
Artikel 19 
[Tvangsfuldbyrdelse] 
1. EF-varemærket kan uafhængigt af virksomhe­
den gøres til genstand for retsforfølgning og efterføl­
gende tvangsfuldbyrdelse. 
2. Enekompetent med hensyn til tvangsfuldbyrdelse 
i et EF-varemærke er retterne og andre myndigheder 
i den efter artikel 16 nævnte medlemsstat. 
Artikel 20 
[Konkursbehandling eller lignende] 
Så længe fælles regler for medlemsstaterne endnu 
ikke er trådt i kraft på dette område, kan et EF-
varemærke kun inddrages under konkursbehandling 
eller lignende i den medlemsstat, hvor sådan behand­
ling først indledes. 
Artikel 21 
[Licens] 
1. Der kan gives licens til udnyttelse af EF-vare­
mærket for alle eller en del af de varer eller tjenestey­
delser, for hvilke det er registreret. 
2. De rettigheder, der er knyttet til EF-varemærket, 
kan kun gøres gældende over for en licenshaver, 
såfremt denne overskrider den tidsmæssige begræns­
ning for sin licens eller begrænsningen med hensyn 
Nr. C 351/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
til de varer eller tjenesteydelser, for hvilke licensen er 
registreret, eller ikke opfylder varemærkeindehave­
rens forskrifter med hensyn til varernes eller tjene­
steydelsernes kvalitet. 
3. Indehaveren af EF-varemærket skal drage om­
sorg for, at licenstageren fremstiller varer eller præ­
sterer tjenesteydelser af samme kvalitet som de varer 
eller tjenesteydelser, han selv fremstiller eller præste­
rer. 4. Artikel 17, stk. 5 og 6, finder tilsvarende anven­
delse på licenser. 
Artikel 22 
[Anmeldelsen som sådan af et EF-varemærke som 
genstand for ejendomsret] 
Artikel 16—21 finder tilsvarende anvendelse 
anmeldelsen som sådan af EF-varemærker. på 
AFSNIT III 
ANMELDELSE AF ET EF-VAREMÆRKE 
Første afdeling 
INDGIVELSE AF ANMELDELSEN OG KRAVENE TIL 
ANMELDELSEN Anden afdeling 
FORTRINSSTILLING 
Artikel 23 
[Indgivelse af anmeldelsen] 
Anmeldelsen af et EF-varemærke indgives til regi-
streringsmyndigheden. 
Artikel 24 
[Kravene til anmeldelsen] 
1. Anmeldelse af et EF-varemærke skal navnlig 
indeholde: 
a) oplysning om anmelderens identitet; 
b) en fortegnelse over de pågældende varer og tjene­
steydelser; 
c) en gengivelse af mærket; 
d) repræsentantens fuldmagt i det i artikel 72, stk. 2, 
omhandlede tilfælde. 
2. Ved anmeldelsen betales en afgift. 
Artikel 25 
[Anmeldelsesdagen] 
Dagen for anmeldelse af et EF-varemærke er den 
dag, på hvilken de i artikel 24 nævnte dokumenter 
modtages, forudsat at minimumsafgiften på dette 
tidspunkt er blevet indbetalt til registreringsmyndig-
heden. Artikel 26 
[Fortrinsret] 
1. Den, der forskriftmæssigt har anmeldt et vare­
mærke i eller for en af Pariser-konventionens signa­
tarstater, eller den til hvem retten er overgået, nyder 
inden for en frist af seks måneder regnet fra datoen 
for den første registrering fortrinsret til at anmelde og 
registrere et tilsvarende EF-mærke for de varer eller 
tjenesteydelser, for hvilke dette varemærke er regi­
streret. 
2. Enhver anmeldelse, der ifølge national lovgiv­
ning i den stat, i hvilken anmeldelsen er foretaget, 
eller ifølge bilaterale eller multilaterale overenskom­
ster svarer til en forskriftsmæssig national anmeldel­
se, skal anses for fortrinsretsbegrundende. 
3. Ved forskriftmæssig national anmeldelse forstås 
enhver anmeldelse, for hvilken anmeldelsesdagen 
kan fastslås, uanset det senere udfald af anmeldel­
sen. 
4. Som første anmeldelse anses også en senere 
anmeldelse, der angår samme mærke, for samme 
varer eller tjenesteydelser i eller for samme stat som 
den, hvor den første anmeldelse fandt sted, og forud­
sat at denne tidligere anmeldelse på tidspunktet for 
den senere anmeldelse er taget tilbage, opgivet eller 
afslået uden at have affødt rettigheder, som fortsat 
består, og for så vidt den første anmeldelse ikke 
allerede har tjent som grundlag for krav om fortrins­
ret. Den tidligere anmeldelse kan i så tilfælde ikke 
længere påberåbes som grundlag for et krav om for­
trinsret. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/13 
5. Er den første anmeldelse indgivet i en stat, der 
ikke har tiltrådt Pariser-konventionen, finder be­
stemmelserne i stk. 1—4 kun anvendelse i det 
omfang, den pågældende stat på grundlag af en 
første anmeldelse til registreringsmyndigheden giver 
fortrinsret under betingelser og med virkninger sva­
rende til dem, der er fastlagt i Pariser-konventio­
nen. 
Artikel 27 
[Fremsættelse af krav om fortrinsret! 
Den anmelder, som påberåber sig fortrinsret på 
grundlag af en tidligere anmeldelse, indgiver en for-
trinsretserklæring. Registreringsmyndigheden kan 
kræve en genpart af nævnte anmeldelse og i givet fald 
en oversættelse til registreringsmyndighedens ar­
bejdssprog. 
Første afdeling 
UNDERSØGELSE AF ANMELDELSEN 
Artikel 30 
[Undersøgelse af de formelle krav til anmeldelsen] 
1. Såfremt anmeldelsen af EF-varemærket ikke op­
fylder betingelserne for, at anmeldelsesdatoen kan 
fastslås, afvises den. 
2. Er anmeldelsen af EF-varemærket behæftet med 
formelle mangler, eller er de betalte afgifter mindre 
end den foreskrevne afgift, men dog ikke mindre end 
minimumsbeløbet, afslås anmeldelsen. Dersom nær­
værende forordnings bestemmelser vedrørende frem­
sættelse af krav om fortrinsret ikke iagttages, fortabes 
fortrinsretten for anmeldelsen. 
3. Stk. 2 finder kun anvendelse, efter at anmelderen 
er blevet opfordret til at afhjælpe manglerne eller 
betale de foreskrevne afgifter. 
Artikel 31 
[Undersøgelse med hensyn til absolutte hindringer for 
registrering] 
1. Såfremt mærket er udelukket fra registrering i 
henhold til artikel 6 for alle eller en del af de varer Artikel 28 
[Fortrinsrettens retsvirkning] 
Retten til fortrinsstilling medfører, at EF-varemær­
ket anses for anmeldt på den dato, hvor den første 
anmeldelse fandt sted. Dette gælder dog ikke ved 
anvendelse af artikel 14. 
Artikel 29 
[Ligestilling af en anmeldelse af et EF-varemærke med 
en national anmeldelse] 
Ved anvendelsen af Pariser-konventionens artikel 4 
har en begæring om EF-varemærke, som er forsynet 
med en registreringsdato, samme retsvirkning inden 
for medlemslandene som en forskriftsmæssig natio­
nal anmeldelse. 
eller tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket er 
anmeldt, afslås anmeldelsen for de pågældende varer 
eller tjenesteydelser. 
2. Såfremt der i varemærket indgår en bestanddel, 
der mangler det fornødne særpræg, kan det som 
betingelse for registrering af dette mærke kræves, at 
anmelderen på registreringsmyndighedens anmod­
ning erklærer at ville afstå fra enhver eneret over den 
pågældende del. 
3. Anmeldelsen kan først afslås, efter at anmelde­
ren har haft mulighed for at tilbagekalde eller ændre 
sin anmeldelse eller haft lejlighed til at fremkomme 
med sine bemærkninger. 
4. Anmeldelsen bekendtgøres for de varer eller tje­
nesteydelser, med hensyn til hvilke den ikke er ude­
lukket fra registrering. 
5. Såfremt anmeldelsen efter bekendtgørelsen af­
slås i henhold til stk. 1 eller 2, bekendtgøres afslaget, 
når dette er blevet endeligt. 
Artikel 32 
[Ændring i anmeldelsen] 
Anmeldelsen af et EF-varemærke kan ændres, når 
begæring herom fremsættes, og formålet er at be­
grænse de angivne varer eller tjenesteydelser eller AFSNIT IV 
REGISTRERINGSPROCEDURE 
Nr. C 351/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
berigtige anmelderens navn og adresse, skrivefejl 
el. lign. eller andre åbenbare fejl, bare fejl, for så vidt 
en sådan berigtigelse ikke påvirker varemærket i 
væsentlig grad. 
Anden afdeling 
TREDJEMANDS ADGANG TIL AT YTRE SIG OG 
FREMSÆTTE INDSIGELSER 
Artikel 33 
{Tredjemands adgang til at ytre sig] 
Enhver fysisk eller juridisk person, samt sammen­
slutninger, som repræsenterer fabrikanter, producen­
ter, tjenesteydende virksomheder, næringsdrivende 
eller forbrugere, kan over for registreringsmyndighe-
den, når anmeldelsen af EF-varemærket er bekendt­
gjort, skriftligt fremkomme med begrundede be­
mærkninger gående ud på, at varemærkets regi­
strering støder på en af de i artikel 6 nævnte hin­
dringer. 
Artikel 34 
(Indsigelser! 
1. Indehavere af de i artikel 7 omhandlede mærker 
kan inden for en frist på tre måneder at regne fra 
bekendtgørelsen af anmeldelsen af EF-varemærket 
fremsætte indsigelser mod registrering af dette mær­
ke. Indsigelsen kan kun støttes på, at registrering er 
udelukket i medfør af artikel 7. 
2. Indsigelsen fremsættes skriftligt og skal begrun­
des. Indsigelsen anses først som fremsat, når indsi-
gelsesafgiften er betalt. 
3. Såfremt den, der fremsætter indsigelsen, hverken 
har bopæl eller hovedsæde i Fællesskabet, stiller han 
på anmelderens begæring sikkerhed for sagsomkost­
ningerne. Registreringsmyndigheden fastsætter sik­
kerhedsstillelsens størrelse tillige med fristen for dens 
effektuering. Er sikkerheden ikke stillet inden udlø­
bet af den fastsatte frist, anses indsigelsen for frafal­
det. 
Artikel 35 
IBehandling af indsigelsen] 
1. Under behandlingen af indsigelsen opfordrer 
registreringsmyndigheden parterne til at fremsætte 
deres bemærkninger. 2. På begæring af anmelderen eller registrerings­
myndigheden skal indehaveren af et ældre EF-vare-
mærke, der har fremsat indsigelse, godtgøre, at dette 
varemærke har været brugt i overensstemmelse med 
artikel 13 i de fem år, der er gået forud for 
bekendtgørelsen af anmeldelsen af EF-varemærket, 
forudsat at det ældre EF-varemærke på dette tids­
punkt har været registreret i mindst fem år. I mangel 
af sådant bevis forkastes indsigelsen. Såfremt det 
ældre EF-varemærke kun har været anvendt for en 
del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er 
registreret, skal det ved behandlingen af indsigelsen 
kun anses som registreret for denne del af varerne 
eller tjenesteydelserne. Denne bestemmelse finder 
anvendelse på de i artikel 7, stk. 2, litra b) eller c), 
omhandlede ældre varemærker. 
3. Såfremt registreringsmyndigheden finder det 
hensigtsmæssigt, opfordrer den parterne til at indgå 
et forlig. Med henblik herpå forelægger den parterne 
forslag, såfremt brugen af det anmeldte eller det 
ældre mærke efter myndighedens opfattelse kan 
finde sted på betingelser, der udelukker reel fare for 
forveksling. 
4. Såfremt det af behandlingen af indsigelsen måtte 
fremgå, at det anmeldte mærke er udelukket fra 
registrering for alle eller en del af de varer eller 
tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket er an­
meldt, afslås anmeldelsen for de pågældende varer 
eller tjenesteydelser. I modsat fald forkastes indsigel­
sen. 
5. Når afslaget på begæringen om anmeldelse er 
endeligt, bekendtgøres dette. 
Tredje afdeling 
REGISTRERING 
Artikel 36 
Såfremt anmeldelsen er i overensstemmelse med 
bestemmelserne i denne forordning, og registerings-
afgiften er rettidigt betalt, registreres EF-varemærket. 
Er afgiften ikke betalt inden for den fastsatte frist, 
anses anmeldelsen som trukket tilbage. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/15 
AFSNIT V 
FORNYELSE 
Artikel 37 
1. Fornyelsen af EF-varemærkets registrering sker 
efter begæring. Fornyelsen er betinget af fremlæg­
gelse af en erklæring om brug og af betaling af afgif­
ter. 
2. Erklæringen om brug skal angive de varer eller 
de tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket er ble­
vet brugt i overensstemmelse med artikel 13 i løbet af 
de sidste fem år før registreringsperiodens udløb. 
3. Begæring om fornyelse, erklæring om brug og 
betaling af afgifterne kan tidligst ske seks måneder 
Første afdeling 
AFKALD 
Artikel 38 
1. Der kan gives afkald på EF-varemærket for alle 
eller en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke 
det er registreret. 
2. Et afkald skal af varemærkeindehaveren skrift­
ligt meddeles registreringsmyndigheden. Afkaldet 
har først virkning, når det er registreret. 
3. Til afkaldets registrering kræves samtykke af 
indehaveren af en registreret rettighed over varemær­
ket. Hvis en licens er registreret, kan et afkald kun 
noteres i registret, såfremt varemærkeindehaveren 
godtgør, at han forud har underrettet licenshaveren 
om, at han har til hensigt at give afkald på mær­
ket. 
Anden afdeling 
FORTABELSESGRUNDE OG RETSVIRKNINGERNE 
AF FORTABELSE 
Artikel 39 
(Fortabelsesgrunde] før registreringsperiodens udløb. Er dette ikke sket, 
kan disse foranstaltninger gyldigt foretages inden for 
en frist på seks måneder fra registreringsperiodens 
udløb, når der samtidig betales en tillægsafgift. 
4. Såfremt anmeldelsen, erklæringen om brug eller 
afgifterne kun vedrører en del af de varer eller tjene­
steydelser, for hvilke EF-varemærket er registreret, 
fornys registreringen kun for de pågældende varer 
eller tjenesteydelser. 
5. Fornyelsen får virkning fra registreringsperio­
dens udløb. Den registreres. 
a) såfremt mærket ikke er blevet brugt i overens­
stemmelse med artikel 13 i en uafbrudt periode på 
fem år; fortabelse af retten til et EF-varemærke 
kan dog ikke gøres gældende, når mærket fra 
udløbet af denne periode og indtil indgivelsen af 
begæringen om fortabelseskendelse har været 
brugt i overensstemmelse med artikel 13, og for­
udsat at brugen har fundet sted i god tro; 
b) når mærket på grund af indehaverens forhold er 
blevet til en almindelig betegnelse for en vare 
eller tjenesteydelse, for hvilken mærket er regi­
streret ; 
c) når mærket som følge af den brug, der gøres af 
mærket for de varer eller tjenesteydelser, for 
hvilke det er registreret, er egnet til at vildlede 
offentligheden med hensyn til varernes eller tje­
nesteydelsernes art, beskaffenhed eller oprindel­
sessted. 
2. Såfremt fortabelsesgrunden kun er til stede for en 
del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke EF-
varemærket er registreret, fortabes EF-varemærket 
kun for de pågældende varer eller tjenesteydelser. 
Artikel 40 
(Retsvirkningen af fortabelse) 
1. Fortabelse af varemærkeretten fastslås ved en 
afgørelse truffet efter reglerne i denne forordning. AFSNIT VI 
AFKALD, FORTABELSE OG UGYLDIGHED 
1. Indehaveren af EF-varemærket fortaber sine ret- 2. I det omfang, EF-varemærket kendes for fortabt, 
tigheder anses retsvirkningerne, der er knyttet til EF-vare-
Nr. C 351/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
mærket i henhold tel denne forordning, for fortabt 
med virkning fra det tidspunkt, hvor en af fortabel-
sesgrundene er indtrådt. 
3. Med forbehold af nationale bestemmelser vedrø­
rende krav på erstatning for skader, der skyldes fejl 
eller ond tro fra varemærkeindehaverens side, eller 
nationale bestemmelser vedrørende uberettiget vin­
ding, berører den tilbagevirkende kraft, der er knyt­
tet til mærkets fortabelse, ikke: 
a) afgørelser i sager vedrørende varemærkekrænkel­
se, som har fået retskraft og er blevet fuldbyrdet 
før afgørelsen om fortabelse. 
b) aftaler afsluttet før afgørelsen om fortabelse, i det 
omfang de er blevet opfyldt før afgørelsen; beløb 
erlagt i henhold til den pågældende aftale kan 
dog ud fra billighedsbetragtninger kræves tilbage­
betalt, når omstændighederne tilsiger det. 
Tredje afdeling 
UGYLDIGHEDSGRUNDE OG RETSVIRKNINGERNE 
AF UGYLDIGHED 
Artikel 41 
[Absolutte ugyldighedsgrunde] 
1. Et EF-varemærke, der er registreret i strid med 
bestemmelserne i artikel 6, er ugyldigt. 
2. Er EF-varemærket registreret i strid med arti­
kel 6, stk. 1, litra a), kan mærket dog ikke erklæres 
ugyldigt, såfremt det efter registreringen har fået 
fornødent særpræg. 
3. Såfremt ugyldighedsgrunden kun består for en 
del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke EF-
varemærket er registreret, er mærket kun ugyldigt for 
så vidt angår pågældende varer eller tjenesteydel­
ser. 
Artikel 42 
[Relative ugyldighedsgrunde] 
1. EF-varemærket er ugyldigt 
a) når det er i strid med et af de i artikel 7 omhand­
lede mærker, og betingelserne i denne artikel, 
stk. 1 eller 3, er opfyldt. 
b) såfremt det er i strid med en anden ældre rettig­
hed, og der er reel fare for forveksling mellem 
mærket og denne rettighed, medmindre rettighe­
den kun har lokalt begrænset karakter. Ved anden 
ældre rettighed forstås ethvert tegn, som i vare­omsætningen er blevet brugt inden indgivelsen af 
anmeldelsen af EF-varemærket, og som i henhold 
til vedkommende medlemsstats lovgivning giver 
indehaveren ret til at forbyde brugen af et senere 
mærke. 
2. EF-varemærket er endvidere ugyldigt, såfremt 
det indeholder: 
a) et værk, der er beskyttet af ophavsret eller 
mønsterret; 
b) et portræt; 
c) et slægtsnavn, såfremt brugen af mærket for varer 
eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, i 
forhold til den, der bærer navnet, rummer farer 
for i væsentlig grad at være ærekrænkende, at 
skade den pågældendes omdømme eller kredit­
værdighed. 
3. EF-varemærket kan ikke erklæres ugyldigt, så­
fremt indehaveren af en i stk. 1 eller 2 omhandlet 
rettighed har givet sit samtykke til dette mærkes regi­
strering. 
4. Indehaveren af en af de i stk. 1 eller 2 omhand­
lede rettigheder, som har begæret EF-varemærket 
kendt ugyldigt, kan ikke indgive ny begæring om 
ugyldighedskendelse under henvisning til en anden 
af disse rettigheder, som han kunne have påberåbt sig 
til støtte for sin første begæring om ugyldighedsken­
delse. 
5. Artikel 41, stk. 3 finder tilsvarende anvendelse. 
Artikel 43 
[Ugyldighedens retsvirkninger] 
1. I det omfang EF-varemærket kendes ugyldigt, 
fortabes de retsvirkninger, der er knyttet til varemær­
ket i henhold til denne forordning, med virkning fra 
varemærkets stiftelse. 
2. Artikel 40, stk. 1 og 3, finder tilsvarende anven­
delse i forbindelse med EF-varemærkets ugyldig­
hed. 
Artikel 44 
IRettighedsfortabelse på grund af passivitet] 
1. Indehaveren af en i artikel 42, stk. 1 eller 2, 
omhandlet rettighed, som i tre på hinanden følgende 
år har tålt brugen af EF-varemærket, kan ikke læn­
gere kræve dette mærke kendt ugyldigt under henvis­
ning til denne eller en anden rettighed, medmindre 
anmeldelsen af EF-varemærket er sket i ond tro. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/17 
2. Indehaveren af et vitterligt kendt mærke, jf. arti­
kel 7, stk. 2, kan uanset bestemmelsen i stk. 1 søge 
EF-varemærket kendt ugyldigt inden for en frist på 
fem år fra dette mærkes registrering. 
3. Indehaveren af et EF-varemærke kan ikke mod­
sætte sig brugen af en i stk. 1 nævnt rettighed, uanset 
om indehaveren af en sådan rettighed ikke længere 
kan søge EF-varemærket kendt ugyldigt. 
Artikel 45 
[Ældre rettigheder, som kun har lokalt begrænset 
karakter] 
1. Indehaveren af en anden ældre rettighed, som 
kun har lokalt begrænset karakter, kan modsætte sig 
brugen af EF-varemærket inden for det område, hvor 
denne rettighed består. 
2. Stk. 1 finder dog ikke anvendelse, såfremt inde­
haveren af den ældre rettighed i tre på hinanden 
følgende år har tålt brugen af EF-varemærket, med­
mindre anmeldelsen af det yngre varemærke er sket i 
ond tro. 
3. Indehaveren af EF-varemærket kan ikke mod­
sætte sig brugen af den i stk. 1 omhandlede rettighed, 
uanset om den i stk. 1 omhandlede beføjelse ikke 
længere kan gøres gældende. 
Fjerde afdeling 
FREMGANGSMÅDEN FOR REGISTRERINGSMYN-
DIGHEDEN I SAGER OM FORTABELSE OG UGYL­
DIGHED AF VAREMÆRKER 
Artikel 46 
(Begæring om fortabelse eller ugyldighed af en vare­
mærkeret] 
1. Begæring om fortabelse eller ugyldighed af EF-
varemærket kan indgives til registreringsmyndighe-
den 
a) i de i artikel 39 og 41 nævnte tilfælde, af enhver 
fysisk eller juridisk person, samt sammenslutnin­
ger, der kan optræde i retssager, som repræsen­
tanter for fabrikanter, producenter, tjenestey-
dende virksomheder, næringsdrivende eller for­
brugere; 
b) i de tilfælde, der er nævnt i artikel 42, stk. 1, af 
indehaveren af mærket eller den ældre rettig­
hed; 
c) i de tilfælde, der er nævnt i artikel 42, stk. 2, af 
indehaveren af ophavsretten eller mønsterretten, af bæreren af slægtsnavnet, den portrætterede 
person eller de personer, der i henhold til med­
lemsstaternes lovgivning er berettigede til at gøre 
sådanne rettigheder gældende. 
2. Begæring skal være skriftlig og begrundet. Den 
kan først betragtes som indgivet, når afgiften er 
betalt. 
3. Artikel 34, stk. 3, finder tilsvarende anven­
delse. 
4. Begæringen om fortabelse eller ugyldighed af en 
varemærkeret afslås, såfremt en domstol i en af med­
lemsstaterne har truffet afgørelse i en sag vedrørende 
det samme spørgsmål mellem de samme parter. 
Artikel 47 
[Behandling af begæringen] 
1. Registreringsmyndigheden kan af egen drift eller 
efter anmodning fra en af parterne udsætte sin afgø­
relse, når der for en ret i en medlemsstat i overens­
stemmelse med artikel 78, stk. 1, er anlagt kon­
trasøgsmål, hvorved EF-varemærkeretten søges 
kendt fortabt eller ugyldig. 
2. Når registreringsmyndigheden behandler en be­
gæring om fortabelse eller ugyldighed af en varemær­
keret, opfordrer den så ofte det er nødvendigt, par­
terne til at udtale sig om de til dem rettede meddelel­
ser, eller om indlæg fra de øvrige parter. 
3. Registreringsmyndigheden kan af egen drift 
fastslå, at EF-varemærket er ugyldigt i henhold til 
artikel 3, 4 eller 6, stk. 2, litra b) og c). 
4. På opfordring af indehaveren af EF-varemærket 
eller registreringsmyndigheden skal indehaveren af 
et ældre EF-varemærke, der er part i sagen om ugyl­
dighed, godtgøre, at hans varemærke har været brugt 
i overensstemmelse med artikel 13 i de fem år, der er 
gået forud for kravet om det yngre varemærkes ugyl­
dighed, forudsat at det ældre EF-varemærke på dette 
tidspunkt har været registreret i mindst fem år. Hvis 
sidstnævnte mærke på tidspunktet for bekendtgørel­
sen af anmeldelsen af EF-varemærket havde været 
registreret i fem år, skal indehaveren af det ældre EF-
varemærke ligeledes godtgøre, at betingelserne i arti­
kel 35, stk. 2, var opfyldt på nævnte tidspunkt. 
Godtgøres dette ikke, afslås begæringen om vare­
mærkets ugyldighed. Såfremt det ældre EF-vare­
mærke kun har været anvendt for en del af de varer 
eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, 
anses det under behandlingen af ugyldighedsspørgs-
målet kun som registreret for de pågældende varer 
eller tjenesteydelser. Denne bestemmelse finder an­
vendelse på de i artikel 7, stk. 2, litra b) eller c), 
omhandlede ældre varemærker. 
Nr. C 351/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
5. Under behandlingen af ugyldighedssagen opfor­
drer registreringsmyndigheden parterne til at indgå 
forlig, såfremt den finder dette hensigtsmæssigt. 
Med henblik herpå forelægger den parterne forslag, 
såfremt brugen af EF-varemærket, det ældre mærke 
eller den anden ældre rettighed efter registrerings-
Artikel 48 
(Afgørelser, der kan påklages] 
1. Registreringsmyndighedens afgørelser kan på­
klages. Klagen har opsættende virkning. 
2. En afgørelse, som ikke afslutter sagsbehandlin­
gen i forhold til en af parterne, kan kun påklages 
sammen med den endelige afgørelse, medmindre der 
ved denne afgørelse er åbnet mulighed for en selv­
stændig klage. 
Artikel 49 
(Berettigede til at klage og til at være part i 
appelsager] 
Enhver part i en sag, der har ført til en afgørelse, har 
adgang til at klage, for så vidt afgørelsen er gået ham 
imod. De øvrige parter i sagen er uden videre parter i 
appelsagen. 
Artikel 50 
[Tidsfrist og klagens form] 
Klagen skal indgives skriftligt til registreringsmyn­
digheden inden to måneder fra den dato, på hvilken 
der er givet meddelelse om den afgørelse, der påkla­
ges. Klagen anses først for indgivet, når klageafgiften 
er betalt. Inden fire måneder fra den dato, på hvilken 
der er givet meddelelse om afgørelsen, skal der ind­
leveres et skriftligt indlæg indeholdende de grunde, 
hvorpå klagen støtter sig. 
Artikel 51 
(Ændring af den påklagede afgørelse] 
1. Finder den afdeling, der har truffet den påkla­
gede afgørelse, at klagen kan antages til behandling 
og er berettiget, tages den til følge. Dette gælder ikke, 
såfremt appellanten har en modpart i sagen. myndighedens opfattelse kan ske på en sådan måde, 
at reel fare for forveksling kan undgås. 
6. Når afgørelsen om EF-varemærkerettens for­
tabelse eller ugyldighed er blevet endelig, slettes EF-
varemærket af registeret. 
2. Er klagen ikke senest en måned efter modtagel­
sen af klageskriftet taget til følge, fremsendes den 
straks til appelkammeret uden nærmere stillingtagen 
til realiteten i klagen. 
Artikel 52 
(Behandling af klagen] 
Kan klagen antages, opfordrer appelkammeret så 
ofte, det er nødvendigt, parterne til at udtale sig om 
meddelelser fra kammeret eller indlæg fra de øvrige 
parter. 
Artikel 53 
(Afgørelse af klagen] 
Træffer appelkammeret afgørelse om klagen, kan det 
enten udøve den kompetence, der tilkommer den 
afdeling, som har truffet den påklagede afgørelse, 
eller tilbagesende sagen til afgørelse i det pågældende 
organ. I sidstnævnte tilfælde er denne afdeling bun­
det af præmisserne og konklusionerne i appelkam­
merets afgørelse, for så vidt de faktiske omstændig­
heder er de samme. 
Artikel 54 
[Yderligere appel til varetagelse af parternes 
interesse] 
1. Appelkamrenes afgørelser kan indankes for 
Domstolen. Anken har opsættende virkning. 
2. Anke kan ske under påberåbelse af inkompeten­
ce, væsentlige formelle mangler og overtrædelse af 
traktaten, af denne forordning eller af retsregler 
vedrørende dens gennemførelse, forudsat at det ikke 
drejer sig om en national retsregel, eller under påbe­
råbelse af magtfordrejning. Domstolen prøver ikke 
de faktiske omstændigheder, således som de er fast­
slået i appelkammerets afgørelse. AFSNIT VII 
FREMGANGSMÅDEN VED APPEL 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/19 
3. Enhver part i sagen ved appelkammeret har 
adgang til anke, for så vidt afgørelsen er gået den 
pågældende imod. 
4. Anken indbringes for Domstolen inden to måne­
der fra meddelelsen af appelkammerets afgørelse. 
5. Såfremt Domstolen tilbagesender sagen til afgø­
relse ved appelkammeret, er dette bundet af præmis­
serne og konklusionerne i Domstolens afgørelse, for 
så vidt de faktiske omstændigheder er de samme. 
Artikel 55 
[Yderligere appel af retlige hensyn] 
1. Kommissionen kan af retlige hensyn indanke en 
af appelkammeret truffet afgørelse for Domstolen. 
Første afdeling 
ALMINDELIGE BESTEMMELSER 
Artikel 56 
[Afgørelsens begrundelse] 
Registreringsmyndighedens afgørelser skal begrun­
des og må kun støttes på grunde, som parterne har 
haft lejlighed til at udtale sig om. 
Artikel 57 
[Prøvelse ex officio af de faktiske omstændigheder] 
Under sagsbehandlingen ved registreringsmyndighe-
den prøver denne af egen drift de faktiske omstæn­
digheder. Registreringsmyndigheden kan se bort fra 
kendsgerninger eller bevisligheder, som ikke er påbe­
råbt eller indsendt rettidigt af de pågældende par­
ter. 
Artikel 58 
[Mundtlig forhandling] 
1. Registreringsmyndigheden anordner mundtlig 
forhandling enten af egen drift eller på begæring af 
en part i sagen, såfremt den anser det for hensigts­
mæssigt. Anken kan ske under påberåbelse af inkompetence, 
væsentlige formelle mangler, overtrædelse af trakta­
ten eller af denne forordning eller nogen anden rets­
regel vedrørende dens gennemførelse, for så vidt der 
ikke er tale om en national retsregel, eller under 
påberåbelse af magtfordrejning. Bestemmelserne i 
dette stykke gælder kun for endelige afgørelser. 
2. Forkastes afgørelsen, kan den ikke påberåbes af 
parterne. 
3. Justitssekretæren ved Domstolen giver medde­
lelse om anken til medlemsstaterne og Rådet, som 
inden to måneder fra denne meddelelse kan frem­
komme med indlæg eller andre skriftlige udtalelser til 
Domstolen. 
4. Den i nærværende artikel fastlagte fremgangs­
måde giver ikke anledning til hverken opkrævning 
eller godtgørelse af gebyrer og sagsomkostninger. 
2. Den mundtlige forhandling ved undersøgelsesaf-
delingen, indsigelsesafdelingen og administrations­
afdelingen er ikke offentlig. 
3. Den mundtlige forhandling, herunder afsigelsen 
af afgørelsen, er offentlig i annullationsafdelingen og 
appelkammeret, medmindre den pågældende afde­
ling træffer anden bestemmelse i tilfælde, hvor 
offentlighed ville kunne medføre alvorlige og urime­
lige ulemper, især for en part i sagen. Uanset stk. 2 
finder denne bestemmelse anvendelse på mundtlig 
forhandling i indsigelsesafdelingen i det i artikel 91 
omhandlede tilfælde. 
Artikel 59 
[Bevisførelse] 
1. Under sagsbehandlingen ved registreringsmyn­
digheden står specielt følgende bevismidler til rådig­
hed: 
a) afhøring af parterne; 
b) indhentning af oplysninger; 
c) fremlæggelse af dokumenter og prøver; 
d) afhøring af vidner; 
e) udtalelser fra sagkyndige; 
f) besigtigelse; 
g) skriftlige, beedigede erklæringer. AFSNIT VIII 
BESTEMMELSER OM SAGSBEHANDLINGEN 
Nr. C 351/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
2. Den afdeling, der har fået sagen forelagt, kan 
lade bevisførelsen ske ved et af sine medlemmer. 
3. Anser registreringsmyndigheden det for påkræ­
vet, at en part, et vidne eller en sagkyndig afgiver 
mundtlig forklaring, 
a) indkalder registreringsmyndigheden den pågæl­
dende til at give møde for sig, eller også 
b) anmoder registreringsmyndigheden i overens­
stemmelse med artikel 70, stk. 3, den kompetente 
ret i den stat, i hvilken den pågældende har 
bopæl, om at foretage afhøring. 
4. En part, et vidne eller en sagkyndig, der er ind­
kaldt for registreringsmyndigheden, kan anmode 
denne om at blive afhørt ved en kompetent ret i den 
stat, i hvilken han har bopæl. Efter modtagelsen af en 
sådan anmodning eller i tilfælde af, at indkaldelsen 
ikke er besvaret, kan registreringsmyndigheden i 
overensstemmelse med artikel 70, stk. 3, anmode den 
kompetente ret om at foretage afhøringen af den 
pågældende. 
5. Afgiver en part, et vidne eller en sagkyndig for­
klaring over for registreringsmyndigheden, kan den­
ne, hvis den anser det for hensigtsmæssigt, at forkla­
ringen afgives i en bindende form, anmode den kom­
petente ret i den stat, i hvilken den pågældende har 
bopæl, om at foretage fornyet afhøring under 
sådanne betingelser. 
6. Anmoder registreringsmyndigheden en kompe­
tent ret om at foretage afhøring, kan den anmode 
retten om at foretage afhøringen i en bindende form 
og give et medlem af den pågældende afdeling 
adgang til at overvære afhøringen og enten gennem 
retten eller direkte at stille spørgsmål til parten, vid­
net eller den sagkyndige. 
Artikel 60 
(Tilstilling af meddelelser] 
Registreringsmyndigheden tilstiller de berørte parter 
alle afgørelser og indkaldelser samt de meddelelser, 
fra hvilke en tidsfrist beregnes, eller som i henhold til 
andre bestemmelser i denne forordning skal tilstilles, 
eller hvis tilstilling foreskrives af præsidenten for 
registreringsmyndigheden. 
Artikel 61 
[Genindsættelse i tidligere rettigheder] 
1. Den ansøger eller indehaver af et EF-varemærke 
eller enhver anden part i en sagsbehandling ved regi­
streringsmyndigheden, der trods iagttagelse af al 
efter de foreliggende forhold påkrævet omhu er ble­
vet forhindret i over for registreringsmyndigheden at 
overholde en frist, genindsættes på begæring i sine 
tidligere rettigheder, såfremt den manglende over­
holdelse af fristen i medfør af denne forordning 
direkte har til følge, at en rettighed eller et retsmiddel 
fortabes. 2. Begæringen skal indgives skriftligt inden to må­
neder fra hindringens bortfald. Den undladte hand­
ling skal udføres inden for denne frist. Begæringen 
kan kun antages inden for ét år fra udløbet af den 
ikke overholdte frist. I tilfælde af at formaliteterne 
vedrørende fornyelsen ikke er blevet overholdt, fra­
drages den i artikel 37, stk. 3, fastsatte frist i fristen på 
ét år. 
3. Begæringen skal være begrundet og angive de 
kendsgerninger, på hvilke den støttes. Den anses 
først for indgivet, når afgiften for genindsættelse i 
tidligere rettigheder er betalt. 
4. Den afdeling, der er kompetent til at træffe afgø­
relse om den undladte handling, træffer afgørelse om 
begæringen. 
5. Bestemmelserne i denne artikel finder ikke an­
vendelse på de i stk. 2 samt de i artikel 26, stk. 1, 
nævnte frister. 
6. En ansøger om eller en indehaver af et EF-vare­
mærke kan ikke i perioden imellem tidspunktet for 
fortabelsen af retten i henhold til anmeldelsen eller 
varemærket og genindsættelsen i den pågældende 
rettighed modsætte sig tredjemands brug af et tegn i 
god tro. 
Artikel 62 
[Henvisning til almene principper] 
I det omfang denne forordning ikke indeholder 
bestemmelser om sagsbehandlingen, tager registre­
ringsmyndigheden hensyn til de principper, der på 
dette område er almindelig anerkendt i medlemssta­
terne. 
Artikel 63 
[Betalingsforpligtelsers ophør] 
1. Registreringsmyndighedens krav på betaling af 
afgift forældes efter fire år fra udløbet af det kalen­
derår, i hvilket afgiften er forfalden. 
2. Krav mod registreringsmyndigheden på tilbage­
betaling af afgifter eller af beløb, der ved betaling af 
en afgift er betalt for meget, forældes efter fire år fra 
udløbet af det kalenderår, i hvilket kravet er 
opstået. 
3. Fristen afbrydes i det i stk. 1 nævnte tilfælde ved 
en opfordring til betaling af afgiften og i det i stk. 2 
nævnte tilfælde ved en skriftlig og begrundet frem­
sættelse af kravet. Ved afbrydelsen begynder fristen 
øjeblikkelig at løbe på ny, og den udløber senest seks 
år efter udløbet af det år, i hvilket fristen oprindeligt 
begyndte at løbe, medmindre der i mellemtiden er 
anlagt retssag til fuldbyrdelse af kravet; i så fald 
udløber fristen tidligst ét år efter, at dommen har fået 
retskraft. 
31. 12.80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/21 
Anden afdeling 
OMKOSTNINGER 
Artikel 64 
[Fordeling af omkostningerne] 
1. Enhver part i indsigelses-, fortabelses- eller ugyl-
dighedssagen udreder selv de omkostninger, han har 
pådraget sig, medmindre indsigelsesafdelingen eller 
annulationsafdelingen ud fra rimelighedshensyn 
træffer afgørelse om en anden fordeling af de 
omkostninger, der står i forbindelse med mundtlig 
forhandling eller bevisførelse. Afgørelse om forde­
ling af omkostninger kan også træffes på begæring, 
såfremt anmeldelsen af EF-varemærket, indsigelsen, 
kravet om fortabelse eller ugyldighed trækkes tilba­
ge; såfremt EF-varemærket ikke fornys, eller indeha­
veren har givet afkald på mærket. 
2. Stk. 1 finder anvendelse på de omkostninger, 
som parterne i appelsagen har pådraget sig. Den af 
appelkammeret trufne afgørelse om fordelingen af 
omkostningerne kan imidlertid vedrøre samtlige 
nødvendige omkostninger, navnlig rejse- og opholds-
omkostninger og salæret til agent, rådgiver eller 
advokat. 
3. Indsigelsesafdelingens eller annullationsafdelin-
gens kontor fastsætter på begæring størrelsen af de 
omkostninger, der skal tilbagebetales i henhold til en 
afgørelse om omkostningsfordeling. Dette omkost-
ningsbeløb kan på begæring ændres ved en afgørelse 
fra indsigelsesafdelingen eller annullationsafdelin-
gen. 
Artikel 65 
(Tvangsfuldbyrdelse af afgørelser om fastsættelse af 
omkostninger] 
1. Enhver endelig afgørelse truffet af registrerings-
myndigheden om fastsættelse af sagsomkostninger 
kan tvangsfuldbyrdes. 
2. Tvangsfuldbyrdelsen er underkastet de borger­
lige retsplejeregler, der gælder i den medlemsstat, på 
hvis område fuldbyrdelsen finder sted. Fuldbyrdel-
sespåtegning meddeles, idet kun dokumentets ægt­
hed prøves, af den nationale myndighed, som de 
enkelte medlemsstaters regering måtte udpege med 
henblik herpå, og hvorom meddelelse gives til regi-
streringsmyndigheden og Domstolen. 
3. Når disse formforskrifter er iagttaget på foran­
ledning af den interesserede part, kan denne foran­stalte tvangsfuldbyrdelsen ved direkte henvendelse 
til den efter national lovgivning kompetente myndig­
hed. 
4. Tvangsfuldbyrdelsen kan kun udsættes efter 
afgørelse fra Domstolen. Prøvelse af fuldbyrdelses-
foranstaltningernes lovmæssighed henhører dog un­
der de nationale retters kompetence. 
Tredje afdeling 
OPLYSNINGER TILGÆNGELIGE FOR OFFENTLIG­
HEDEN OG FOR MEDLEMSSTATERNES MYNDIG­
HEDER 
Artikel 66 
[Register over EF-varemærker] 
Registreringsmyndigheden fører et register, der be­
nævnes »registret over EF-varemærker« og indehol­
der de oplysninger, hvis registrering er foreskrevet i 
denne forordning. Registret er offentligt tilgænge­
ligt. 
Artikel 67 
[Aktindsigt] 
1. Adgang til aktindsigt vedrørende EF-varemær-
keanmeldelser, som endnu ikke er bekendtgjort, fås 
kun med anmelderens samtykke. 
2. Enhver, der godtgør, at anmelderen direkte eller 
indirekte har bekræftet, at anmelderen efter EF-vare-
mærkets registrering ville kunne påberåbe sig dette 
over for ham, kan få adgang til sagens akter forud for 
bekendtgørelsen af anmeldelsen og uden anmelde­
rens samtykke. 
3. Efter bekendtgørelsen af EF-varemærkeanmel-
delsen kan enhver på begæring få adgang til akterne 
vedrørende den pågældende anmeldelse og EF-vare­
mærket. Visse dokumenter i akterne kan dog undta­
ges fra denne bestemmelse. 
Artikel 68 
[Registreringstidende for EF-varemærker] 
Registreringsmyndigheden udgiver regelmæssigt en 
Registreringstidende for EF-varemærker, der offent­
liggør stedfundne registreringer i registret og alle 
andre angivelser vedrørende EF-varemærker, hvis 
bekendtgørelse er foreskrevet i denne forordning. 
Nr. C 351/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
Artikel 69 
[Klassificering] 
De varer og tjenesteydelser, for hvilke der anmeldes 
EF-varemærker, klassificeres efter den af registre-
ringsmyndigheden udarbejdede klassificering. 
Artikel 70 
[Administrativt og retligt samarbejde] 
1. Registreringsmyndigheden og medlemsstaternes 
domstole eller de kompetente myndigheder yder 
efter anmodning hinanden bistand ved at meddele 
oplysninger eller tilsende sagsakter, medmindre 
denne forordning bestemmer andet. Dersom registre­
ringsmyndigheden tilsender Domstolen, en anklage­
myndighed eller de centrale myndigheder for indu­
striel ejendomsret sagsakter, gælder den i artikel 67 
indeholdte begrænsning ikke. 
2. De oplysninger, der indhentes i henhold til stk. 1, 
kan kun anvendes til det formål, hvortil de er 
bestemt. Registreringsmyndigheden og medlemssta­
ternes domstole eller andre kompetente myndigheder 
samt de dér ansatte embedsmænd må ikke videregive 
de oplysninger, som de bliver bekendt med i medfør 
af stk. 1, og som ifølge sagens natur er omfattet af 
tavshedspligten. 
3. Efter modtagelsen af retsanmodning fra registre­
ringsmyndigheden foretager medlemsstaternes dom­
stole eller andre kompetente myndigheder for regi­
streringsmyndigheden og inden for rammerne af 
deres kompetence bevisførelser eller andre retslige 
handlinger. 
Artikel 71 
[Udveksling af publikationer] 
Registreringsmyndigheden og medlemsstaternes cen­
trale myndigheder for industriel ejendomsret tilsen­
der efter anmodning vederlagsfrit hinanden et eller 
flere eksemplarer af deres publikationer til de pågæl­
dende myndigheders eget brug. 
Fjerde afdeling 
REPRÆSENTATION 
Artikel 72 
[Almindelige principper for repræsentation) 
1. Ingen er forpligtet til at lade sig repræsentere ved 
registreringsmyndigheden. 2. Fysiske eller juridiske personer, der hverken har 
bopæl eller sæde i Fællesskabet, skal dog være re­
præsenteret i enhver sag, der behandles ved registre­
ringsmyndigheden. 
3. Fysiske eller juridiske personer, der har deres 
bopæl eller sæde i Fællesskabet, kan ved registre­
ringsmyndigheden handle gennem en af deres ansat­
te; denne skal være i besiddelse af en fuldmagt. En 
ansat hos en af nærværende bestemmelse omfattet 
juridisk person kan i givet fald uanset stk. 2, også 
handle for andre juridiske personer, der har økono­
misk tilknytning til førstnævnte juridiske person. 
Artikel 73 
[Faglig repræsentation] 
1. Repræsentation af fysiske og juridiske personer 
for registreringsmyndigheden kan varetages af 
a) enhver advokat, der er berettiget til at praktisere i 
en medlemsstat, og som har sit forretningssted i 
Fællesskabet, i det omfang han i den pågældende 
stat kan handle som fuldmægtig i varemærkesa­
ger; 
b) anerkendte fuldmægtige, der er opført på en af 
registreringsmyndigheden ført liste. 
2. På listen over anerkendte fuldmægtige kan opfø­
res enhver fysisk person, der opfylder følgende be­
tingelser: 
a) han skal være statsborger i en af medlemsstater­
ne; 
b) han skal have sit forretningssted eller arbejdssted 
i Fællesskabet; 
c) han skal være berettiget til at repræsentere fysiske 
eller juridiske personer i varemærkesager over for 
den kompetente myndighed i den medlemsstat, i 
hvilken han har sit forretningssted eller arbejds­
sted. Hvis repræsentationsbeføjelsen i den pågæl­
dende stat ikke er underkastet krav om særlige 
faglige kvalifikationer, skal den, der ansøger om 
opførelse på listen, i mindst fem år regelmæssigt 
have optrådt som fuldmægtig i varemærkesager 
for den pågældende stats kompetente myndighe­
der. 
3. Opførelse på listen sker efter anmodning ledsa­
get af en attest fra den centrale myndighed for indu­
striel ejendomsret, hvoraf det fremgår, at de i stk. 2 
nævnte betingelser er opfyldt. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/23 
AFSNIT IX 
KOMPETENCE OG RETSPLEJE I SØGSMÅL VEDRØRENDE 
EF-VAREMÆRKER 
Første afdeling Anden afdeling 
RETTERNES KOMPETENCE RETSPLEJE 
Artikel 74 
[De nationale retters kompetence til at påkende sager 
om krænkelse af EF-varemærker] 
1. Søgsmål om krænkelse af EF-varemærker ind­
bringes for retten i den medlemsstat, hvor sagsøgte 
har sin bopæl eller, såfremt han ikke har en sådan 
bopæl, en virksomhed. Har sagsøgte hverken sin 
bopæl eller en virksomhed i en medlemsstat, indbrin­
ges søgsmålet for retten i den medlemsstat, hvor 
sagsøger har bopæl eller i mangel heraf en virksom­
hed. Har hverken sagsøgte eller sagsøger en sådan 
bopæl eller virksomhed, indbringes søgsmålet for 
retten i den stat, på hvis område registreringsmyndig-
heden har sit sæde. Den ret, for hvilken søgsmålet er 
indbragt, er kompetent med hensyn til krænkelser, 
der påstås begået i enhver af medlemsstaterne. 
2. Søgsmål om krænkelse af et EF-varemærke kan 
ligeledes indbringes for retten i den medlemsstat, 
hvor en krænkelse har fundet sted. Den ret, for hvil­
ken søgsmålet er indbragt, er kun kompetent med 
hensyn til krænkelser, der påstås begået på den 
pågældende stats område. 
3. Hvis den ret, for hvilken søgsmålet er indbragt, 
statuerer, at EF-varemærket krænkes af et andet EF-
varemærke, forbyder den brugen af sidstnævnte 
mærke på hele Fællesskabets område; i andre til­
fælde får afgørelsen kun virkning i den medlemsstat, 
på hvis område krænkelsen har fundet sted. 
Artikel 75 
[Supplerende bestemmelser] 
Medlemsstaterne træffer bestemmelse om, at søgsmål 
om krænkelse af EF-varemærker, der anlægges i 
første instans, anlægges ved samme ret for hele deres 
område eller for flere retskredse. Artikel 76 
[Retsplejeregler] 
Hvor andet ikke er fastsat i denne forordning, 
behandles søgsmål om krænkelse af EF-varemærker 
efter de i medlemstaterne gældende retsplejeregler 
om tilsvarende søgsmål vedrørende nationale vare­
mærker. 
Artikel 77 
[Anlæggelse af søgsmål om varemærkekrænkelse] 
1. Søgsmålet om krænkelse anlægges af indehave­
ren af EF-varemærket. En licenshaver kan kun 
anlægge sag om krænkelse af varemærket med inde­
haverens samtykke. 
2. Enhver licenshaver har mulighed for at indtræde 
i den af indehaveren af EF-varemærket anlagte sag 
om krænkelse med henblik på at få erstatning for den 
skade, der måtte være påført ham selv. 
Artikel 78 
[Kontrasøgsmål med påstand om varemærkerettens 
ugyldighed eller fortabelse] 
1. Den ret, ved hvilken søgsmålet om krænkelse af 
et EF-varemærke er anlagt, er kompetent til at 
påkende et af den oprindelige sagsøgte anlagt kon­
trasøgsmål, hvorved EF-varemærket søges kendt for­
tabt eller ugyldigt. 
2. Et kontrasøgsmål om fortabelse eller ugyldighed 
afvises, såfremt registreringsmyndigheden allerede 
har truffet afgørelse i en sag vedrørende samme 
spørgsmål mellem de samme parter. 
3. Artikel 47, stk. 2 til 5, finder tilsvarende anven­
delse. 
4. Dersom retten statuerer, at EF-varemærkeretten 
er fortabt eller ugyldig, træffer retten af egen drift 
bestemmelse om varemærkets slettelse af registeret. 
Så snart afgørelsen har fået retskraft, slettes vare­
mærket af registreringsmyndigheden efter anmod­
ning fra den part, der først fremsætter begæring her­
om. 
Nr. C 351/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
Artikel 79 
[Udsættelse af sagen] 
1. Den ret, ved hvilken kontrasøgsmål om EF-vare-
mærkerettens fortabelse eller ugyldighed er anlagt i 
overensstemmelse med artikel 78, stk. 1, kan af egen 
drift eller på begæring af en af parterne udsætte 
behandlingen og opfordre den oprindelige sagsøgte 
til at indgive begæring om varemærkets fortabelse 
eller ugyldighed for registreringsmyndigheden inden 
for en af retten fastsat frist. 
2. Den ret, ved hvilken sag om et EF-varemærke er 
anlagt, kan ligeledes af egen drift eller på begæring af en af parterne udsætte sagens behandling, når krav 
om EF-varemærkerettens fortabelse eller ugyldighed 
er fremsat for registreringsmyndigheden. 
Artikel 80 
[Realitetsindsigelser] 
Indsigelse gående ud på, at EF-varemærkeretten er 
fortabt eller ugyldig, kan ikke fremsættes som 
realitetsindsigelse i sager om EF-varemærker. 
AFSNIT X 
INDVIRKNING PÅ MEDLEMSSTATERNES RETSREGLER 
Første afdeling Tredje afdeling 
FORBUD MOD DOBBELT BESKYTTELSE OVERGANG TIL NATIONAL VAREMÆRKEANSØG­
NING 
Artikel 81 
1. Såfremt indehaveren af EF-varemærket ligeledes 
i en medlemsstat er indehaver af et nationalt vare­
mærke, som er identisk med eller ligner EF-varemær­
ket, for varer eller tjenesteydelser af samme eller 
lignende art som dem, for hvilke EF-varemærket er 
registreret, suspenderes det nationale varemærkes 
retsvirkninger med virkning fra den dag, hvor 
bekendtgørelse af EF-varemærkets registrering fandt 
sted, og så længe dette sidstnævnte mærke vedbliver 
at have retsvirkning. 
2. Indehaveren af EF-varemærket kan dog til for­
del for EF-varemærket påberåbe sig datoen for det 
nationale varemærkes stiftelse i forhold til den med­
lemsstat, hvor det nationale mærke bestod eller fort­
sat er registreret. 
3. Slettes EF-varemærket som følge af varemærke­
rettens fortabelse på grund af manglende brug, vil — 
uanset reglen i stk. 1 — det nationale varemærkes 
retsvirkninger ikke indtræde på ny. 
Anden afdeling 
FORBUD MOD AT ANVENDE MEDLEMSSTATERNES 
RETSREGLER PÅ EF-VAREMÆRKERNE 
Artikel 82 
Medmindre andet følger af artikel 45 er spørgsmålet 
om gyldigheden af et EF-varemærke eller brugen 
heraf ikke underkastet medlemsstaternes retsregler. Artikel 83 
[Begæring om national sagsbehandling! 
1. Medlemsstaternes centrale myndigheder for be­
skyttelse af industriel ejendomsret kan ikke på 
grundlag af et anmeldt eller registreret EF-vare­
mærke påbegynde registreringen af mærket som 
nationalt varemærke, medmindre det sker på begæ­
ring af anmelderen eller indehaveren af et EF-vare­
mærke og da kun i følgende tilfælde: 
a) hvis anmeldelsen af EF-varemærket er afslået, 
tilbagetaget eller betragtes som tilbagetaget; 
b) hvis EF-varemærket ikke længere har rets­
virkning, medmindre dette skyldes varemærkets 
slettelse af registret efter afgørelse om varemær­
kerettens fortabelse som følge af manglende brug 
af varemærket. 
2. Stk. 1 finder kun anvendelse i de medlemsstater, 
hvor der ikke af registreringsmyndigheden eller en 
national ret er konstateret, at der foreligger de i 
denne forordning nævnte registreringshindringer el­
ler ugyldighedsgrunde. 
3. Begæring om overgang til national behandling 
skal indgives senest 3 måneder efter den dag, hvor 
anmeldelsen er afslået eller trukket tilbage eller EF-
varemærket ophører med at have retsvirkning. Den 
anmelder eller indehaver, som ikke overholder denne 
frist, fortaber retten til at påberåbe sig anmeldelses-
datoen eller EF-varemærket til fordel for det natio­
nale mærke. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/25 
Artikel 84 
[Indgivelse af begæring om overgang til national 
behandling] 
1. Medlemsstaterne fastsætter kravene til indgivelse 
af begæring om overgang til national behandling. 
2. Efter anmodning og efter betaling af afgiften 
stiller registreringsmyndigheden en genpart af ak­
terne vedrørende anmeldelsen af EF-varemærket 
eller akterne vedrørende EF-varemærket til rådighed 
for anmelderen eller indehaveren. 
Artikel 86 
(EF-garantimærker) 
1. EF-garantimærker kan bestå af alle tegn, som 
ved anmeldelsen betegnes som EF-garantimærke, og 
som har til formål at garantere beskaffenheden, frem­
stillingsmetoden eller andre fælles egenskaber ved 
varer eller tjenesteydelser, som hidrører fra de for­
skellige virksomheder, der gør brug af mærket under 
indehaverens kontrol. 
2. EF-garantimærket kan ikke benyttes for varer 
eller tjenesteydelser, som indehaveren eller en per­
son, der økonomisk er tilknyttet ham, måtte frem­
stille eller udbyde. 
Artikel 87 
[EF-fællesmærker] 
Sammenslutninger af fabrikanter, producenter, tje-
nesteydende virksomheder eller næringsdrivende, 
som har selvstændig retsevne, kan anmelde EF-fæl­
lesmærker, der ved anmeldelsen betegnes som sådan­
ne, og som er egnet til at adskille medlemmernes 
varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders. 
Artikel 88 
{Anvendelige bestemmelser] 
Bestemmelserne i denne forordning finder anven­
delse på EF-garantimærker og EF-fællesmærker, 
medmindre andet er fastsat i artikel 86 til 99. Artikel 85 
[Meddelelser og bekendtgørelser] 
1. Medlemsstaternes centrale myndigheder for be­
skyttelse af industriel ejendomsret giver registrerings-
myndigheden meddelelse om modtagelse af en begæ­
ring om overgang til national behandling. 
2. Begæringens modtagelse noteres i registret over 
EF-varemærker. Den bekenttgøres, såfremt anmeldel­
sen af EF-varemærket er blevet bekendtgjort. 
Artikel 89 
(Bestemmelser for mærkets benyttelse] 
1. Anmeldelsen af et EF-garantimærke eller EF-
fællesmærke skal være ledsaget af bestemmelser for 
mærkets benyttelse. 
2. Bestemmelserne for EF-garantimærket skal inde­
holde en angivelse af de fælles egenskaber ved de 
varer eller de tjenesteydelser, som mærket garanterer, 
og de nærmere regler for en pålidelig og effektiv 
kontrol med mærkets benyttelse, samt angive pas­
sende sanktioner. 
Artikel 90 
[Afslag på anmeldelse] 
1. En anmeldelse af et EF-garantimærke eller EF-
fællesmærke afslås, såfremt forskrifterne i artikel 86, 
87 eller 89 ikke er opfyldt, eller såfremt bestemmel­
serne for dets benyttelse strider mod den offentlige 
orden eller er egnet til at vække forargelse. 
2. Endvidere afslås en anmeldelse af et EF-garanti­
mærke, såfremt det er egnet til at vildlede offentlig­
heden med hensyn til mærkets art. 
Artikel 91 
[Indsigelse mod registrering af EF-garantimærker på 
grund af absolutte registreringshindringer] 
1. Enhver fysisk eller juridisk person samt sam­
menslutninger, der som sådan kan optræde som part 
i retssager, som repræsentant for fabrikanter, produ­
center, tjenesteydende virksomheder, næringsdri­
vende eller forbrugere, kan over for registrerings-
myndigheden inden for en frist på 3 måneder regnet AFSNIT XI 
EF-GARANTIMÆRKER OG EF-FÆLLESMÆRKER 
Nr. C 351/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
fra bekendtgørelsen af anmeldelsen af EF-garanti-
mærket fremsætte indsigelse mod dette mærkes regi­
strering under henvisning til: 
a) at mærket er udelukket fra registrering i henhold 
til artikel 6 eller 86; 
b) at bestemmelserne for dets benyttelse ikke opfyl­
der kravene i artikel 89, stk. 2, eller strider mod 
den offentlige orden eller er egnet til at vække 
forargelse; 
c) at mærket er egnet til at vildlede offentligheden 
med hensyn til mærkets art. 
2. Indsigelsen skal fremsættes skriftligt og skal 
begrundes. Indsigelsen anses først som fremsat, når 
indsigelsesafgiften er betalt. 
Artikel 92 
[Tredjemands adgang til at ytre sig] 
Artikel 33 finder tilsvarende anvendelse i de i arti­
kel 90 omhandlede tilfælde. 
Artikel 93 
(Brug af mærket] 
Bruges EF-garantimærket eller EF-fællesmærket af 
hertil bemyndigede personer, anses de i nærværende 
forordning indeholdte bestemmelser vedrørende 
brugspligt for opfyldt, for så vidt de øvrige betingel­
ser, som gælder vedrørende brugen af EF-varemær-
ket, er overholdt. 
Artikel 94 
(Ændring af bestemmelserne for mærkets benyttelse] 
1. Indehaveren af et EF-garantimærke eller EF-
fællesmærke giver registreringsmyndigheden medde­
lelse om enhver ændring af bestemmelserne for dets 
benyttelse. 
2. Ændringer afslås, dersom de ikke opfylder for­
skrifterne i artikel 89 eller er i strid med den offent­
lige orden eller er egnet til at vække forargelse, eller 
dersom de, hvor der er tale om et EF-garantimærke, 
kan vildlede offentligheden med hensyn til varemær­
kets art eller de garantier, der ydes ved de for vare­
mærkets benyttelse fastsatte bestemmelser. 
3. Registreringsmyndigheden skal bekendtgøre den 
stedfundne ændring af bestemmelserne for EF-
garantimærkets og EF-fællesmærkets benyttelse eller 
indrykke en meddelelse herom. Såfremt der sker 
bekendtgørelse, finder artikel 91 og 92 anvendelse. 4. Ændringen af bestemmelserne får først virkning 
fra registreringen heraf. 
Artikel 95 
(Anlæggelse af søgsmål om krænkelse af et EF-garan­
timærke og EF-fællesmærke] 
1. Bestemmelserne i artikel 77 vedrørende licensha­
vernes rettigheder finder tilsvarende anvendelse på 
enhver, der er berettiget til at anvende et EF-garan­
timærke eller et EF-fællesmærke. 
2. Indehaveren af et EF-garantimærke eller et EF-
fællesmærke kan ligeledes kræve erstatning for ska­
de, der ved uhjemlet brug af mærket tilføjes de per­
soner, der er berettiget til at gøre brug af mærket. 
Artikel 96 
[Fortabelsesgrunde] 
Retten til EF-garantimærket eller EF-fællesmærket 
fortabes, såfremt indehaveren 
a) gør brug af mærket i strid med artikel 86, stk. 2, 
eller 
b) tillader eller tåler en brug på andre betingelser 
end dem, der er fastsat i bestemmelserne for mær­
kets benyttelse. 
Artikel 97 
(Ugyldighedsgrundene og ugyldighedens 
retsvirkninger] 
1. EF-garantimærket eller EF-fællesmærket er 
ugyldigt, såfremt det er registreret i strid med bestem­
melserne i artikel 90, eller såfremt ændringen af 
bestemmelserne for dets benyttelse er blevet registre­
ret i strid med bestemmelserne i artikel 94, stk. 2, 
medmindre mærkeindehaveren ved en ændring i 
bestemmelserne for mærkets benyttelse opfylder kra­
vene i disse artikler. 
2. Når ugyldigheden af EF-garantimærket eller EF-
fællesmærket skyldes den stedfundne ændring i 
bestemmelserne for mærkets benyttelse, anses mær­
ket at have mistet de i denne forordning fastsatte 
virkninger med virkning fra registreringen af den 
stedfundne ændring. 
Artikel 98 
(Forbud mod at anvende og benytte slettede EF-garan-
timærker og EF-fællesmærker] 
1. EF-garantimærket og EF-fællesmærket kan ikke 
inden for et tidsrum af 3 år regnet fra den undladte 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/27 
fornyelse af mærkets registrering, fra mærkerettens 
fortabelse eller ugyldighed, eller fra opgivelsen af 
mærket, anmeldes på ny eller på andet grundlag 
anvendes for samme eller lignende varer eller tjene­
steydelser som dem, for hvilke de tidligere var regi­
streret. 
Artikel 99 
[Retlig status] 
1. Registreringsmyndigheden er et fællesskabsor­
gan. Den har status som juridisk person. 
2. Registreringsmyndigheden har i hver medlems­
stat den videstgående rets- og handleevne, som i hen­
hold til vedkommende stats lovgivning tillægges juri­
diske personer; den kan i særdeleshed erhverve og 
afhænde fast ejendom og løsøre, og optræde som 
part i retssager. Den repræsenteres i denne henseende 
af præsidenten. 
3. Registreringsmyndigheden har sæde i... 
Artikel 100 
(Ansatte] 
1. Bestemmelserne i Vedtægten for tjenestemænd i 
De europæiske Fællesskaber, ansættelsesvilkårene 
for de øvrige ansatte og de efter fælles aftale imellem 
Fællesskabernes institutioner udstedte ordninger om 
gennemførelsen af disse bestemmelser gælder for 
registreringsmyndighedens ansatte, jf. dog anvendel­
sen af artikel 118 på medlemmerne af appelkamre­
ne. 
2. Registreringsmyndigheden udøver over for de 
ansatte, bortset fra de i artikel 105 nævnte tilfælde, de 
beføjelser, som er tillagt ansættelsesmyndigheden i 
vedtægten og i ansættelsesvilkårene for de øvrige 
ansatte. 
[Privilegier og immuniteter] 
Protokollen vedrørende De europæiske Fællesska­
bers privilegier og immuniteter finder anvendelse på 
registreringsmyndigheden. 2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på den tidligere 
mærkeindehaver eller den, til hvem retten er over­
gået, medmindre andet måtte gælde i medfør af 
artikel 83, stk. 1 b). 
1. Registreringsmyndighedens ansvar i kontrakt­
forhold bestemmes efter den lovgivning, der finder 
anvendelse på den pågældende kontrakt. 
2. De europæiske Fællesskabers Domstol har kom­
petence til at træffe afgørelse på grundlag af en vold-
giftsklausul, som er indeholdt i en af registrerings­
myndigheden indgået aftale. 
3. For så vidt angår ansvar uden for kontraktfor­
hold skal registreringsmyndigheden i overensstem­
melse med de almindelige retsgrundsætninger, der er 
fælles for medlemsstaternes retssystemer, erstatte 
skader, forvoldt af dens afdelinger eller af dens 
ansatte under udøvelse af deres hverv. 
4. Tvister om skadeserstatning i henhold til stk. 3 
henhører under Domstolen. 
5. For de ansattes personlige ansvar over for regi­
streringsmyndigheden gælder bestemmelserne i ved­
tægten for disse eller de for dem gældende ansættel­
sesvilkår. 
Artikel 103 
[Sprog] 
Registreringsmyndighedens arbejdssprog er ... 
Anden afdeling 
LEDELSEN AF REGISTRERINGSMYNDIGHEDEN 
Artikel 104 
1. Ledelsen af registreringsmyndigheden påhviler 
præsidenten. 
2. Med dette formål for øje har præsidenten navn­
lig følgende beføjelser: AFSNIT XII 
FÆLLESSKABETS VAREMÆRKEMYNDIGHED 
Første afdeling Artikel 102 
[Ansvar og hæftelse] GENERELLE BESTEMMELSER 6 
Artikel 101 [Præsidentens beføjelser] 
Nr. C 351/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
a) Han træffer alle de fornødne foranstaltninger til 
sikring af registreringsmyndighedens funktion, 
herunder udfærdigelse af interne administrative 
bestemmelser og cirkulærer; 
b) han kan efter høring af det rådgivende udvalg 
forelægge Kommissionen forslag til ændring af 
denne forordning, gennemførelsesforordningen, 
appelkamrenes procesreglement, afgiftsregulati-
vet samt de finansielle bestemmelser; 
c) han udarbejder et overslag over registreringsmyn­
dighedens udgifter og indtægter og bringer bud­
gettet til udførelse; 
d) han forelægger årligt Kommissionen og det råd­
givende udvalg en beretning om virksomheden; 
e) han udøver de i artikel 100, stk. 2, fastsatte befø­
jelser. 
3. Præsidenten bistås af flere vicepræsidenter. Har 
præsidenten frafald, træder én af vicepræsidenterne i 
hans sted. 
Artikel 105 
[Udnævnelse af højere tjenestemænd] 
1. Præsidenten for registreringsmyndigheden væl­
ges og udnævnes af Kommissionen fra en af det 
rådgivende udvalg opstillet liste bestående af tre kan­
didater. Han afskediges af denne efter høring af det 
rådgivende udvalg. 
2. Registreringsmyndighedens vicepræsidenter og 
medlemmerne af appelkamrene udnævnes og afske­
diges i overensstemmelse med den i stk. 1 fastlagte 
fremgangsmåde. 
3. Med forbehold af artikel 118, stk. 1, udøver 
Kommissionen disciplinær myndighed over de i stk. 
1 og 2 nævnte ansatte. 
Artikel 106 
| Legalitetskontrol] 
1. Kommissionen våger over lovmæssigheden af 
præsidentens handlinger. 
2. Den forlanger ændring eller ophævelse af så­
danne retsakter fra præsidentens side, der måtte være 
retsstridige. 
3. Enhver handling fra præsidentens side, den være 
sig udtrykkelig eller stiltiende, kan indbringes for 
Kommissionen til prøvelse af dens lovlighed af en­
hver medlemsstat eller tredjemand, der berøres 
umiddelbart og individuelt af den. Tredje afdeling 
DET RÅDGIVENDE UDVALG 
Artikel 107 
(Oprettelse og beføjelser] 
1. Under registreringsmyndigheden oprettes et råd­
givende udvalg, i det følgende benævnt udvalget. 
2. Udvalget opstiller de i artikel 105 nævnte kandi­
datlister. 
3. Det rådgiver præsidenten inden for registrerings­
myndighedens kompetenceområde. 
4. Udvalget høres i de i denne forordning fastsatte 
tilfælde. 
5. Det kan over for Kommissionen og præsidenten 
afgive udtalelser, hvis det finder det påkrævet. 
Artikel 108 
[Sammensætning] 
1. Udvalget består af en repræsentant for hver af 
medlemsstaternes regeringer og én repræsentant for 
Kommissionen samt af deres suppleanter. 
2. Repræsentanterne for medlemsstaternes regerin­
ger og deres suppleanter udnævnes af Rådet. Re­
præsentanten for Kommissionen og dennes supple­
ant udnævnes af Kommissionen. 
3. Medlemmernes og deres suppleanters funktions­
periode er tre år. Genudnævnelse kan finde sted. 
Artikel 109 
(Formandskab] 
Udvalget vælger blandt medlemmerne en formand 
og en næstformand. Næstformanden træder i for­
mandens sted, når denne har forfald. 
Artikel 110 
[Møder] 
1. Udvalget indkaldes af formanden. 
2. Præsidenten for registreringsmyndigheden er be­
rettiget til at deltage i forhandlingerne. 
3. Udvalget holder ordinært møde én gang om året; 
i øvrigt kan det indkaldes på foranledning af forman­
den eller efter begæring af Kommissionen eller af en 
tredjedel af medlemmerne. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/29 
4. Udvalget fastsætter sin forretningsorden. 
5. Dets beslutninger træffes med simpelt flertal af 
de afgivne stemmer. Der kræves dog et flertal på tre 
fjerdedele af de afgivne stemmer til de beslutninger, 
som udvalget er kompetent til at træffe i henhold til 
artikel 105, stk. 1 og 2 og artikel 121, stk. 1. 
Artikel 111 
[Tjenestepligter] 
Medlemmerne af udvalget er, også efter deres ansæt­
telses ophør, forpligtet til hverken at videregive eller 
anvende oplysninger om forhold, der efter deres 
natur er underkastet tavshedspligten. 
Fjerde afdeling 
REGISTRERINGSMYNDIGHEDENS ORGANISATION 
Artikel 112 
[Organer med henblik på sagsbehandlingen] 
Inden for registreringsmyndigheden oprettes der til 
gennemførelsen af den i denne forordning fore­
skrevne sagsbehandling: 
a) en undersøgelsesafdeling; 
b) en indsigelsesafdeling; 
c) en afdeling for administration af varemærker; 
d) en annullationsafdeling; 
e) appelkamre. 
Artikel 113 
[Undersøgelsesafdelingen] 
1. Under undersøgelsesafdelingen henhører under­
søgelsen af anmeldelser af EF-varemærker og afgø­
relser om registreringen af disse. 
2. Undersøgelsesafdelingens afgørelser træffes af et 
af dens medlemmer. 
Artikel 114 
[Indsigelsesafdelingen] 
1. Under indsigelsesafdelingen henhører afgørelser 
om registrering af EF-varemærker, når der er fremsat 
bemærkninger eller gjort indsigelser herimod. 2. Indsigelsesafdelingens afgørelser træffes af tre 
medlemmer, af hvilke de to ikke må have deltaget i 
undersøgelsen af anmeldelsen. Et af medlemmerne 
skal have en juridisk uddannelse. 
3. Et af de tre medlemmer udpeges til at behandle 
indsigelsen. 
Artikel 115 
lAfdelingen for administration af varemærker] 
1. Under den administrative afdeling henhører alle 
sager i registreringsmyndigheden, som angår EF-
varemærker, i det omfang de ikke henhører under 
registreringsmyndighedens andre organer. Under af­
delingen henhører især afgørelser vedrørende indfø­
relse eller udslettelse af oplysninger i registret for EF-
varemærker. 
2. Den administrative afdelings afgørelse træffes af 
et af medlemmerne. 
Artikel 116 
[Annullationsafdelingen] 
1. Under annullationsafdelingen henhører prøvelse 
af begæringer om EF-varemærkets fortabelse eller 
ugyldighed. 
2. Annullationsafdelingens afgørelser træffes af tre 
juridiske medlemmer. 
3. Et af de tre medlemmer udpeges til at behandle 
indsigelsen. 
Artikel 117 
(Appelkamre] 
1. Under appelkamrene henhører undersøgelser af 
klager over undersøgelsesafdelingens, indsigelsesaf­
delingens, annullationsafdelingens og den admini­
strative afdelings afgørelser. 
2. Appelkammeret består af tre juridiske medlem­
mer. 
Artikel 118 
[Appelkamrenes medlemmers uafhængighed] 
1. Medlemmerne af appelkamrene udnævnes for et 
tidsrum af fem år og kan ikke fratages deres hverv i 
dette tidsrum, medmindre vægtige grunde taler der-
Nr. C 351/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
for, og Domstolen på begæring af Kommissionen 
træffer afgørelse herom. 
2. Medlemmerne af kamrene er uafhængige. De er 
ikke bundet af instrukser vedrørende deres afgørel­
ser. 
3. Medlemmerne af kamrene kan ikke være med­
lemmer af undersøgelsesafdelingen, indsigelsesafde-
lingen, afdelingen for administration af varemærker 
eller annullationsafdelingen. 
Artikel 119 
[Inhabilitet] 
1. Medlemmerne af annullationsafdelingen og ap­
pelkamrene må ikke deltage i behandlingen af en sag, 
i hvilken de har en personlig interesse, eller hvori de 
tidligere har deltaget som repræsentant for en af 
parterne, eller i hvis endelige afgørelse de har delta­
get under registrerings- eller indsigelsesproceduren. 
Medlemmerne af appelkamrene må heller ikke del­
tage i behandlingen af en klage, hvis de har taget del i 
den endelige afgørelse, i den foregående instans, som 
er genstand for klage. 
2. Hvis et medlem af annullationsafdelingen eller 
af et appelkammer af en af de i stk. 1 nævnte grunde 
eller af anden grund finder ikke at burde deltage i 
behandlingen af en sag, underretter han afdelingen 
eller kammeret derom. 
3. Enhver part, der mener, at et medlem af annul­
lationsafdelingen eller et appelkammer er inhabilt af 
de grunde, der er nævnt i stk. 1, eller at den pågæl­
dendes upartiskhed i øvrigt kan drages i tvivl, kan 
gøre indsigelse mod, at den pågældende deltager i 
sagens behandling. Inhabilitetsindsigelsen afvises, 
når den pågældende part, vidende om at grundlaget 
for indsigelsen foreligger, har foretaget proceshand­
linger. Indsigelsen kan ikke støttes på et medlems 
nationalitet. 
4. Annullationsafdelingen og appelkamrene træffer 
uden deltagelse af det pågældende medlem afgørelse 
i de i stk. 2 og 3 nævnte tilfælde. Ved denne afgørelse 
erstattes det medlem, mod hvem indsigelsen er rettet, 
af sin suppleant. 
Femte afdeling 
BUDGET OG FINANSKONTROL 
Artikel 120 
[Budget] 
1. Alle registreringsmyndighedens indtægter og ud­
gifter fastlægges og opføres på dennes budget; regn­
skabsåret falder sammen med kalenderåret. 2. Indtægter og udgifter på budgettet skal balan­
cere. 
3. Med forbehold af andre indtægter består budget­
tets indtægter af 
— provenuet af de afgifter, der skal betales på 
grundlag af afgiftsregulativet; 
— i påkommende tilfælde et tilskud, som opføres på 
De europæiske Fællesskabers almindelige bud­
get, Kommissionens budgetsektion, under en 
særlig budgetpost. 
Artikel 121 
[Vedtagelse af budgettet] 
1. Præsidenten udarbejder én gang om året et 
overslag over registreringsmyndighedens indtægter 
og udgifter for det kommende regnskabsår og frem­
sender dette samt en oversigt senest den 31. marts 
hvert år til Kommissionen sammen med udvalgets 
udtalelse. 
2. Kommissionen lader dette overslag indgå som 
bilag til udkastet til det almindelige budget. Den kan 
til udkastet til budgettet knytte en bemærkning inde­
holdende et afvigende overslag. Ydes der tilskud i 
henhold til artikel 120, stk. 3, kan den foretage de 
ændringer af overslaget, som den finder formålstjen­
ligt. 
3. Registreringsmyndighedens budget vedtages ef­
ter samme fremgangsmåde og på samme tidspunkt 
som det almindelige budget fra budgetmyndighe­
den. 
Artikel 122 
[Finanskontrol] 
1. Præsidenten fremsender senest den 31. marts 
hvert år regnskabet over alle registreringsmyndighe­
dens indtægter og udgifter i det forløbne regnskabsår 
til Kommissionen og Revisionsretten. Revisionsret­
ten reviderer regnskabet i henhold til traktatens arti­
kel 206 a). 
2. Forsamlingen godkender i henhold til den i 
traktatens artikel 206 b) fastlagte fremgangsmåde 
præsidentens forvaltning af budgettet. 
3. Kontrollen med påtagne forpligtelser og afhol­
delsen af alle udgifter samt kontrollen med fastsæt­
telsen og indbetalingen af alle registreringsmyndig­
hedens indtægter sker gennem Kommissionens fi-
nansinspektør. 
Artikel 123 
[Finansielle bestemmelser] 
1. Bestemmelserne i finansforordningen vedrø­
rende De europæiske Fællesskabers almindelige bud-
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/31 
get finder anvendelse på registreringsmyndigheden, 
medmindre andet fastsættes i denne forordning og i 
andre særlige bestemmelser, der måtte blive vedtaget 
af Rådet i henhold til traktatens artikel 209. 
Artikel 124 
[Afgiftsregulativet] 
1. I afgiftsregulativet fastsættes især afgifternes 
størrelse og betalingsmåde. 
Artikel 125 
(Fællesskabsretlige gennemførelsesbestemmelser] 
1. Gennemførelsesbestemmelserne til denne for­
ordning, herunder navnlig fastsættelse af frister og 
betingelserne for disses forlængelse, fastlægges i en 
gennemførelsesforordning. 
2. Gennemførelsesforordningen og forretningsor­
denen for appelkamrene vedtages med kvalificeret 
flertal af Rådet efter forslag fra Kommissionen. 
Artikel 126 
(Nationale gennemførelsesbestemmelser] 
Medlemsstaterne sætter de foranstaltninger i kraft, 
der er nødvendige i henhold til artikel 75 og 84, inden 2. Afgifternes størrelse bør fastsættes på en sådan 
måde, at indtægterne dækker registreringsmyndighe-
dens udgifter. 
3. Rådet vedtager efter forslag fra Kommissionen 
og efter høring af Forsamlingen afgiftsregulativet 
med kvalificeret flertal. 
for en frist på tolv måneder fra vedtagelsen af denne 
forordning og underretter straks Kommissionen 
herom. 
Artikel 127 
(Ikrafttrædelse] 
Med undtagelse af artikel 75 og 84 træder denne 
forordning i kraft tolv måneder efter offentliggørel­
sen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og 
gælder umiddelbart i hver medlemsstat. AFSNIT XIII 
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER