KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 88 endelig udg 
Bruxelles, den 1. april 1993 
V"! ^. . f" ' 
MEDDELELSE OG TREDJE RAPPORT FRA KOMMISSIONEN 
om den nuværende situation og 
udsigterne for forvaltningen af 
radioaktivt affald i Det Europæiske Fællesskab 
jïiflô ». 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
om den nuværende situation og 
udsigterne for forvaltningen af 
radioaktivt affald i Det Europæiske Fællesskab 
A ** 
/. INDLEDNING 
IL DEN NUVÆRENDE SITUATION OG UDSIGTERNE FOR FORVALTNINGEN 
AF RADIOAKTIVT AFFALD 
IIj\. Frembringelse af affald 
II.B. Forvaltningen af kortlivet affald 
U.C. Deponering i dybtliggende lag 
ILD. Resultater og uløste spørgsmål 
III. KOMMISSIONENS INDSATS 
LV. HENSTILLINGER 
e-
/- INDLEDNING 
I resolutionen af 18. februar 1980' godkendte Rådet en handlingsplan for 
Fællesskabet vedrørende radioaktive affaldsstoffer (1980-1992). Planen vedrører 
problemerne med radioaktivt affald fra nukleare anlæg, herunder problemerne 
med forvaltning og oplagring af højaktivt og/eller langlivet affald. 
Ifølge planens pkt. 1 skal der foretages en fortløbende analyse af situationen for 
forvaltning af radioaktivt affald i Fællesskabet som grundlag for vedtagelse af de 
nødvendige løsninger. Analysen skal omfatte: 
de disponible tekniske metoder og medlemsstaternes bestående og 
planlagte anlæg til forvaltning af radioaktivt affald i de forskellige etaper 
herfor, herunder metoder og fremgangsmåder til slutdeponering 
teknologisk forsknings- og udviklingsarbejde, som medlemsstaterne og 
Fællesskabet regner med at udføre 
de forvaltningsmetoder, medlemsstaterne har eller skal fastlægge for de 
forskellige affaldskategorier 
prognoserne for gennemførelse og tidsplan. 
De oplysninger og resultater, der indhentes under ovennævnte arbejde, skal 
benyttes til "løbende at give Fællesskabet og medlemsstaterne en oversigt over 
arbejdet og resultaterne på området forvaltning og oplagring af radioaktive 
affaldsstoffer med henblik på at imødekomme kravene i forbindelse med nukleare 
programmer". 
Kommissionen har hidtil forelagt Rådet to rapporter, i henholdsvis 1983 og 
198T*, om den nuværende situation og udsigterne for forvaltningen af radioaktivt 
affald i Fællesskabet. 
Kommissionen fremsender hermed som bilag sin tredje rapport, der er baseret på 
situationen 1990-1991, og som i lighed med de tidligere rapporter er udarbejdet 
på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne. 
EFT C 51/1-2-3 af 29.11980. 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet "Første rapport om den nuværende situation og udsigterne for 
forvaltning af radioaktivt affald i Fællesskabet" KOM(83)262 af 16.5.1983 og "Anden rapport" 
KOM(87)312 af 2110.1987. 
AC 
Rådet har for nylig godkendt videreførelse af planen' i perioden 1993-1999. 
Kommissionen vil således fortsat kunne holde Rådet underrettet med andre 
lignende rapporter. 
//- DEN NUVÆRENDE SITUATION OG UDSIGTERNE FOR FORVALTNINGEN 
AF RADIOAKTIVT AFFALD 
Rapporten viser navnlig følgende: 
IIA Frembringelsen af affald 
Som følge af det høje udviklingsniveau i medlemsstaterne frembringes der 
radioaktivt affald af mange forskellige kategorier og fra mange forskellige kilder; 
omfanget af dette affald svinger stærkt fra medlemsstat til medlemsstat, men alle 
medlemsstaterne er berørt. 
Den vigtigste affaldskilde er anvendelse af radioisotoper og 
bestrålingsapparatur i industrien, sundhedssektoren og inden for ikke-
nuklear forskning. Her er alle medlemsstaterne involveret. Der er tale om 
lavaktivt affald bortset fra brugte strålekilder. Selvom medlemsstaternes 
oplysninger om dette affald vanskeligt kan sammenlignes, fremgår det, at 
disse affaldsmængder ikke kan ignoreres, men at de tværtimod bør 
forvaltes omhyggeligt. 
Den følgende affaldskilde er visse industrigrene og behandling af mineraler 
eller råstoffer indeholdende naturlige radioaktive stoffer; dette affald 
skabes i de EF-lande, som, uanset om de har kernekraftværker eller ej, har 
industriaktiviteter såsom udvinding af uran, fremstilling af superfosfat eller 
udvinding af naturgas og olie; dette affald indeholder kun naturlige 
radioaktive stoffer og har i det væsentlige en meget lav aktivitet. Bortset 
fra oplysninger om uranudvinding foreligger der ikke altid oplysninger om 
denne affaldskategori. 
Den tredje affaldskilde** er kernekraftværkerne, herunder forskning i 
forbindelse hermed og nedlukning af forældede anlæg. Hovedparten af 
affaldet, målt i den heri indeholdte radioaktivitet, kommer fra 
kernekraftværker og anlæg i tilknytning til brændselskredsløbet. Det 
omfatter affald i alle kategorierne (lav, middelhøj og høj aktivitet; kortlivet 
og langlivet), og frembringes i de medlemsstater, der har eller har haft 
kernekraftprogrammer. 
Rådets resolution af 15.6.1991 
Rapporten omhandler ikke affald fra militære anvendelser. 
Med hensyn til omfanget af dette affald ligger den årlige produktion på 
linje med prognoserne i den foregående rapport og kan forventes at 
forblive stort set konstant i årtiets forløb, afhængigt af forskellige faktorer 
(udviklingen i medlemsstaternes kernekraftprogrammer, den teknologiske 
udvikling inden for affaldsbehandling, optimering af affaldsforvaltningen 
osv.). 
Selv om rapporten omfatter perioden fra 1990 til 2020, er prognoserne for tiden 
efter år 2000 højst usikre; dette skyldes usikkerhed med hensyn til 
medlemsstaternes fremtidige politik for opførelse og nedlukning af nukleare 
anlæg. 
II.B Forvaltning af kortlivet affald 
Forvaltningen og deponeringen af lav- og middelaktivt (kortlivet) affald, som 
udgør 90% af kernekraftindustriens affaldsproduktion (i volumen), er baseret på 
tilfredsstillende og gennemprøvede tekniske løsninger 
Behandlingsmetoderne synes som helhed at opfylde industriens nuværende behov 
og kravene fra Fællesskabets sikkerhedsmyndigheder. Skønt disse 
affaldsbehandlingsoperationer har fundet sted i flere årtier, sker der til stadighed 
teknologiske fremskridt og optimering af forvaltningen, bl.a. med hensyn til at 
nedbringe affaldsmængden og udledningen af radioaktive stoffer i miljøet. 
I Fællesskabet deponeres denne affaldskategori navnlig nær jordoverfladen i 
særligt indrettede strukturer. Denne praksis finder stadig større anvendelse*. De 
nationale deponeringsanlæg, der er sat i drift i den senere tid, kan forventes at 
dække de pågældende medlemsstaters behov indtil 2020/2030. 
De andre medlemsstaters behov vil kunne dækkes ved en alternativ løsning, 
nemlig deponering i dybtliggende depoter (jf. afsnit C), som er under konstruktion 
eller forelagt myndighederne til godkendelse, eller langvarig midlertidig oplagring 
(for én medlemsstats vedkommende). 
Næsten 1 400 000 m3 er allerede deponeret, heri indbefattet konditionerings- og pakningsmaterialer. 
II.C Deponering i dybtliggende lag 
Deponering i dybtliggende lag' af radioaktivt affald i alle kategorier er teknisk 
gennemførlig og principielt sikker, efter årtiers forsknings-, udviklinges- og 
demonstrationsprogrammer på internationalt plan, EF-plan og nationalt plan. Der 
findes metoder til at vurdere sikkerheden ved disse metoder afhængigt af de 
påtænkte deponeringssteder. 
Denne type deponering er endnu aldrig blevet brugt for de affaldstyper, som 
kræver denne form for bortskaffelse, nemlig det langlivede affald: mellemaktivt 
affald kontamineret af alfa-emittere eller højaktivt affald", der frembringer varme 
ved radioaktivt henfald. Denne situation er ikke speciel for Fællesskabet. Den er 
ikke foruroligende for så vidt angår strålingsbeskyttelse, eftersom disse affaldstyper 
kan opbevares midlertidigt i sikre anlæg. 
Det højaktive affald skal nemlig have tid at "køle af i en række årtier, af tekniske 
og sikkerhedsmæssige grunde. Endvidere har man udviklet eller er i færd med at 
udvikle metoder og anlæg til langvarig oplagring. 
Denne situation er derimod beklagelig for alfa-affaldets vedkommende, da det 
ikke skal "køle af, og hvor de mængder, der skal oplagres - 8% af den årlige 
affaldsmængde - efterhånden bliver store. De projekter, der er igang i en række 
medlemsstater, har derfor stor betydning. 
ILD Resultater og uløste spørgsmål 
Generelt er der tegn på, at sikkerheden ved forvaltning af affald fra 
kernekraftindustrien og begrænsning af miljøbelastningen herfra er forbedret 
betydeligt i de seneste år takket være den teknologiske udvikling og store 
investeringer, forbedret forvaltning og de strukturer, der er udviklet i de 
forskellige medlemsstater, samt videreudviklingen af forskrifter på området. 
For affald fra medicinske, industrielle og forskningsmæssige anvendelser gøres der 
bestræbelser på at opretholde og forbedre kontrollen med frembringelsen og 
forvaltningen heraf. 
Der er stadig lovgivningsmæssige og strategiske spørgsmål, der bør uddybes, og 
som fortjener større opmærksomhed, bl.a. forvaltning af meget svagt radioaktive 
stoffer fra forskellige kilder, ækvivalensen mellem radioaktivt affald fra forskellige 
kilder samt oplysning af og høring af offentligheden. 
Ligeledes kaldt "geologisk" deponering. 
Glasindkapslet affald fra oparbejdning af brugt brændsel eller selve det brugte brændsel, når det ikke skal 
oparbejdes. 
>é 
III- KOMMISSIONENS INDSATS 
I henhold til den rapport, der er vedlagt nærværende meddelelse, synes 
Kommissionens indsats at have dækket Fællesskabets behov i tilfredsstillende 
grad, både med hensyn til F&U og med hensyn til lovregulering og fremme af 
samarbejde og harmonisering af medlemsstaternes forskellige praksis.. 
Med hensyn til F&U er programmet for 1985-1989 ført til ende*, og 
programmet for 1990-1994 er stadig igang med støtte fra Det Rådgivende 
Udvalg for Forvaltning og Koordinering. 
Med hensyn til lovgivning skal der navnlig lægges mærke til de 
foranstaltninger, der er truffet for at undgå ukontrolleret transport af 
radioaktivt affald fra et land til et andet". Fællesskabet har endvidere 
forbudt al direkte eller indirekte eksport af farligt affald og radioaktivt 
affald til de 68 AVS-stater"*. 
Med hensyn til samarbejde og harmonisering af praksis kan som to 
bemærkelseværdige eksempler nævnes, at de nationale forsøgsnalæg for 
underjordisk deponering i stadig højere grad modtager forskerhold fra 
andre medlemslande, og at der er oprettet et net af laboratorier i 
Fællesskabet med henblik på at optimere og harmonisere 
kvalitetskontrollen med affaldsbeholdere. 
Kommissionen vil snarest forelægge en EF-strategi for radioaktivt affald 
for at opfylde de tilsagn, der er afgivet i Fællesskabets 5. handlingsprogram 
på miljøområdet. Denne strategi skal supplere EF-strategien for affald 
(som ikke omfatter radioaktivt affald), fastsat i Rådets resolution af 7. maj 
1990. 
Jf. evaluering af programmet "Forvaltning og oplagring af radioaktivt affald 1985-1989" EUR-rapport 
12264EN 
Rådets direktiv af 3. februar 1992 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald 
mellem medlemsstaterne samt ind i og ud af Fællesskabet 
EFT L 35 af 12.11992 s. 24. 
1 medfør af artikel 39 i den fjerde lx>mé-konvention AVS-EØF, undertegnet i Ijomé den 15. december 
1989. 
» 
LV- HENSTILLINGER 
I lyset af den analyse, der er indeholdt i den vedlagte rapport og resumeret i afsnit 
II ovenfor, henleder Kommissionen Rådets opmærksomhed på følgende punkter: 
forvaltning af radioaktivt affald er vigtig af sikkerhedsog miljømæssige 
grunde; forvaltningen skal udvikles og struktureres for alt affald, uanset 
hvor det stammer fra, så kravene til sikkerhed og strålingsbeskyttelse kan 
imødekommes 
undersøgelser, udvælgelse og åbning af anlæg til endelig deponering er 
vigtige opgaver, som skal videreføres 
indsatsen inden for teknologisk udvikling og optimering skal fortsætte, bl.a. 
med hensyn til affald indeholdende langlivede radionukleider (f.eks. 
begrænsning af volumen, affaldsdekontaminering og nedbringelse af 
langlivet radiotoksicitet i affaldet). 
forvaltning af radioaktivt affald, herunder navnlig den sidste etape, 
slutdeponeringen, indebærer øget information og høring af offentligheden. 
TREDJE RAPPORT FRA KOMMISSIONEN 
om den nuværende situation og 
udsigterne for forvaltningen af 
radioaktivt affald i Det Europæiske Fællesskab 
A t 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Forord 
I Affaldsforvaltning - et tilbageblik 
II Radioaktive affaldsmængder i medlemsstaterne 
II. 1 Kilder til frembringelse af radioaktivt affald 
11.2 Kategorier af radioaktivt affald 
11.3 Produktionen af radioaktivt affald 
11.3.1 Radioaktivt affald fra brug af isotoper i industrien, til medicinsk brug og til generel 
forskning 
11.3.2 Affald fra oparbejdning af råmaterialer indeholdende naturlige radionuklider 
11.3.3 Affald fra kerneenergiprogrammer 
III Nuværende situation og udsigterne for praksis og politik for forvaltning af radioaktivt 
affald i Fællesskabet 
III. 1 Tilrettelæggelse af og struktur for forvaltningen af radioaktivt affald i medlemsstaterne 
111.2 Forsknings- og udviklingsprogrammer 
111.2.1 Programmer og budgetter 
111.2.2 Avanceret forskning/transmutation 
111.3 Systematisk metode og principper 
111.4 Behandling og konditionering 
111.5 Transport af radioaktivt affald 
111.5.1 Regler om transport af nukleare materialer - generelt 
111.5.2 Transport af radioaktivt affald - i praksis 
111.6 Deponering og bortskaffelse af radioaktivt affald og forarmet brændsel 
IH.6.1 Indledning 
111.6.2 Midlertidig deponering 
111.6.2.1 Lav- og middelaktivt affald 
111.6.2.2 Glasindkapslet højaktivt affald 
111.6.2.3 Forarmet brændsel 
111.6.3 Bortskaffelse af radioaktivt affald 
111.6.3.1 Bortskaffelse i ringe jorddybde 
111.6.3.2 Bortskaffelse i dybtliggende geologiske formationer 
IV Nuklear sikkerhed for forvaltning af radioaktivt affald 
IV. 1 Foranstaltninger inden bortskaffelse 
IV. 2 Bortskaffelse 
IV.2.1 Bortskaffelse i jordnære lag 
IV.2.2 Bortskaffelse i dybtliggende geologiske formationer 
V Igangværende regulering og aktuelle politiske spørgsmål 
V.l Materialer med meget lav radioaktivitet 
V.2 Radioaktive affaldsækvivalenter 
V.3 Offentlighedens engagement og oplysning 
FORKORTELSER 
AEA 
ANDRA 
BfS 
BNFL 
CEA 
CEC 
CEN/SCK 
CIEMAT 
COVRA 
DBE 
EF 
ENEA 
ENEL 
ENRESA 
HLW 
IAEA 
LLW 
MLW 
NE 
NEA 
NIREX Atomic Energy Authority 
Agence Nationale pour la gestion des Déchets RAdioactifs 
Bundesamt fur Strahlenschutz 
British Nuclear Fuels pic 
Commissariat à V Energie Atomique 
Commission of the European Communities, Kommissionen for De 
Europæiske Fællesskaber 
Centre d'Etude de l'énergie Nucléaire/StudieCentrum voor Kerneenergie 
Centro de Investigaciones Energeticas, Medio Ambientales y Tech-
nologicas 
Centrale Organisatie Voor Radioactief Afval 
Deutsche Gesellschaft zum Bau und Betriebe von Endlagern fur Ab-
fallstoffe 
De Europæiske Fællesskaber 
Ente per le Nuove tecnologie, l'Energia a l'Ambiente 
Ente Nazionale dell' Energia Elettrica 
Empresa Nacional de REsiduos rAdioactivos 
High Level Waste, højaktivt affald 
International Atomic Energy Agency, Det internationale Atomenergiagen­
tur 
Low Level Waste, lavaktivt affald 
Medium Level Waste, middelaktivt affald 
Nuclear Electric 
Nuclear Energy Agency 
Nuclear Industry Radioactive Waste Executive 
NUCLECO 
ONDRAF/NIRAS 
OECD 
OPLA 
SN 
WAK 
WHO Nucleare-Ecologia 
Organisme National des Déchets Radioactifs et des matières Fis­
siles/Nationale Instelling voor het Beheer van Radioactief Afval en 
Splijtstoffen 
Organisation for Economie Co-operation and Development 
OPslag op LAnd 
Southern Network 
Wiederaufarbeitungsanlage Karlsruhe 
World Health Organisation 
FORORD 
Ifølge punkt 1 i Fællesskabets handlingsplan om radioaktivt affald for 1980-92, som blev godkendt 
af Rådet for De Europæiske Fællesskaber i februar 1980(1), skal Kommissionen gennemføre en 
fortløbende analyse af situationen omkring forvaltning af radioaktivt affald i Fællesskabet. 
Med henblik på at sætte Fællesskabet og medlemsstaterne i stand til at bruge resultaterne af sådanne 
analyser indgiver Kommissionen regelmæssigt beretning til Ministerrådet. 
Der blev fremlagt beretninger for Rådet i 1983 og 1987e2*. Nærværende rapport er således den tredje 
i rækken. Den ajourfører eller supplerer de oplysninger, som blev givet i de tidligere rapporter, og 
oplyser for første gang om situationen i de nye delstater ("Lander") i Tyskland. Vurderingen af aktivt 
affald i Fællesskabet dækker forsøgsvist perioden frem til år 2020. 
Nærværende rapport bygger på oplysninger, som er givet af nationale kilder, og som er fremlagt af 
medlemsstaternes repræsentanter i Kommissionens rådgivende udvalg for Fællesskabets handlingsplan 
om radioaktivt affald. 
Almindeligt baggrundsmateriale om radioaktivt affald er indeholdt i de tidligere rapporter, og læserne 
henvises om fornødent hertil. 
(i) Rådcis resolution af 18.2.80, EFT C 51 af 29.2.1980, s. 1. 
( Meddelelser fra Kommissionen til Ministerrådet for De Europæiske Fællesskaber, dok. KOM(83) 262 af 
16.5. Ï983 "Analyse af den nuværende situation og udsigterne for forvaltningen af radioaktivt affald i Det 
Europæiske Fællesskab" og dok. KOM(87) 312 af 29.7.1987, idem. 
-4-
KAIMTEL I 
AFFALDSFORVALTNING - ET TILBAGEBLIK 
I løbet af det seneste årti har forvaltningen af affald af enhver art (husholdningsaffald, giftigt og ikke-
giftigt industriaffald, nukleart affald) givet anledning til stadig større opmærksomhed og bekymring 
i Fællesskabet. 
For så vidt angår affald fra husholdninger og industri, er de første skøn over affaldsproduktionen 
gennemført på nationalt plan og på fællesskabsplan. Den årlige produktion af fast affald (alle 
kategorier sammen) er ca. 2.200 millioner tons for Fællesskabet som helhed, og heraf er 20 millioner 
tons giftigt industriaffald. Der udarbejdes foreløbige oversigter over de skadelige produkter, dette 
affald kan indeholde, og affaldet inddeles groft i kategorier med henblik på at fremme forsvarlig 
forvaltning og bortskaffelse af dette affald. I visse lande drøftes mulighederne for bortskaffelse af 
giftigt affald, først og fremmest i undergrunden, f.eks. i Tyskland. Også affaldsformernes 
hensigtsmæssighed drøftes, i overensstemmelse med den "systemorienterede" metode, som allerede 
er udviklet for nukleart affald (se kapitel IH). 
Samtidigt hermed sker der en kraftig udvikling af regelgrundlaget på nationalt plan og på 
fællesskabsplan, især gennem relevant EF-forskrifter. 
I slutningen af 1989 blev der vedtaget en fællesskabsstrategi. Herudover er der på det seneste i flere 
medlemsstater tilvejebragt egnede nationale strukturer for denne affaldstype. 
For så vidt angår radioaktivt affald, er skønnene over hidtidig og fremtidig produktion pr. kategori 
foregået både landevis og for Fællesskabet som helhed. For sidstnævntes vedkommende beløber den 
årlige stigning sig til ca. 80.000 m3, hvoraf ca. 150 m3 er højaktivt. Praksis og tendenser inden for 
affaldsbehandling og -bortskaffelse, nationale forvaltningsstrategier, udvikling af regelgrundlaget og 
nationale strukturer (dvs. nationale organer, operatørerne i affaldssektoren, myndigheder med ansvar 
for sikkerhedsspørgsmål) er beskrevet i Kommissionens rapporter til Rådet i 1983 og 1987. Herudover 
har man i forbindelse med Fællesskabets handlingsplan om radioaktivt affald siden 1980 haft en 
passende ramme for samordning af national politik for og praksis vedrørende regulering af affaldsfor­
valtningen. 
Siden da er der over alt i verden skabt en voksende bevidsthed blandt anlægsoperatører og 
offentligheden i almindelighed om yderligere aspekter af forvaltningen af radioaktivt affald, herunder: 
behov for affaldsminimering målt i mængder, radioaktivitet og kemisk toksicitet, hvilket 
nødvendiggør optimale forvaltningsprocedurer, 
regler om transport og international overførsel af radioaktivt affald, 
genanvendelse og bortskaffelse af affald fra demontering af gamle kerneanlæg; indtil nu er 
nedlukket over 100 større anlæg i verden, og antallet vil stige, efterhånden som 
eksisterende anlæg forældes, 
forvaltning og bortskaffelse af radioaktivt affald frembragt uden for det nukleare 
brændselskredsløb og i forbindelse med forskning, industrielle og medicinske aktiviteter, 
hvori indgår radionuklider, 
retablering af områder, der blev brugt i kerneenergiens første år. 
Betingelserne for bortskaffelse af radioaktivt affald, og offentlighedens accept heraf, er dog stadigt et 
kontroversielt spørgsmål i og uden for EF. 
Kommissionen er meget opmærksom på disse spørgsmål i forskningsprogrammer og regeludstedende 
arbejde, således som det fremgår af kapitel IH "Sundhedsbeskyttelse" i Euratom-traktaten. 
Ministerrådet har netop vedtaget et direktiv om overførsel af radioaktivt affald. Rådet har desuden for 
nyligt fastlagt(3) den fremtidige prioritering, navnlig vedrørende tilvejebringelse af fælles principper 
for lokalisering af bortskaffelsesanlæg. 
Denne rapport behandler i lighed med de to foregående den overordnede situation i medlemsstaterne. 
Den ajourfører de oplysninger, der blev fremlagt i tidligere rapporter, og behandler desuden 
ovennævnte spørgsmål. 
Pressemeddelelse af 18.12.1990, nr. 10871 90 -232. 
-6-
KAPITEL II 
RADIOAKTIVE AFFALDSMÆNGDER I MEDLEMSSTATERNE 
11.1 KILDER TIL FREMBRINGELSE AF RADIOAKTIVT AFFALD 
Inden for Fællesskabet er der tre typer aktiviteter, som giver anledning til radioaktivt affald(4): 
anvendelse af radioisotoper og visse strålingstyper inden for industri, medicin og forskning, 
forskellige industriers behandling af råmaterialer indeholdende radionuklider, 
kernekraftprogrammer, med dertil knyttet forskning, og nedlukning af forældede anlæg. 
Disse kilders vægt i forhold til hinanden er meget forskellig medlemsstaterne imellem. Alle 
medlemsstater bruger normalt radionuklider til forskning, industrielle og medicinske formål. Lande 
med kernekraftprogrammer frembringer mest af den radioaktivitet, der findes i affald, og størsteparten 
af det radioaktive affald, der produceres i Fællesskabet som helhed. Nogle få lande, både med og uden 
kerneenergiprogrammer, driver uranminer og møller, som producerer store mængder lavaktive 
materialer indeholdende naturlige radionuklider. 
I flere år har det været kendt, at anden industrivirksomhed kan frembringe lignende materialer. Det 
gælder industriel virksomhed, hvor råmaterialer med naturligt forekommende radionuklider i små 
koncentrationer behandles i stordrift, som f.eks. fremstilling af fosfatkunstgødning og udvinding af 
olie og gas. I disse processer koncentreres de naturlige radionuklider, der findes i råmaterialet, enten 
i produktet eller i de forskellige affaldsstrømme. Det er dog i dag ikke muligt at få et overblik over 
mængder, sammensætninger, aktivitetsniveau osv. for dette affald(5). 
11.2 KATEGORIER AF RADIOAKTIVT AFFALD 
Radioaktivt affald omfatter mange forskellige materialer. De kan have forskellige fysisk-kemiske 
tilstandsformer, udsende forskellige strålingstyper(6) og indeholde yderst forskellige mængder 
radioaktivitet. 
(4) 
(5) 
(<>> Militære aktiviteter falder uden for rammerne af denne rapport. 
Rapporten EUR 13262 EN, 1991 "Study of the radionuclides contained in waste produced by the phosphate 
industry and their impact on the environment" fremlægger data for dette særlige forhold. Angående tilknyttede 
sikkerhedsaspekter henvises endvidere til afsnit V.l heri. 
Hovedsageligt alfa-, beta- og garnmestråling. 
7 -
Denne forskellighed medfører naturligvis yderst forskellige risici, og nødvendiggør således forskellige 
typer af affaldsforvaltning. Radioaktivt affald må inddeles i kategorier, og klassificeringen nedenfor 
er allerede anvendt i de tidligere rapporter (1983 og 1987). Den er valgt, fordi den for så vidt angår 
Fællesskabet bedst fremlægger data om de mængder af behandlet og konditioneret affald, der 
frembringes i medlemsstaterne. Den udmærker sig tillige derved, at det radioaktive affald inddeles i 
kategorier, som til en vis grad svarer til de bortskaffelsesmuligheder, som i øjeblikket anvendes eller 
overvejes i medlemsstaterne (se kapitel III). 
Der skelnes mellem fire hovedkategorier: 
lavaktivt affald 
affald med middelhøj aktivitet, 
alfaaffald, 
højaktivt affald fra oparbejdning og forarmet brændsel (såfremt det deklareres som affald). 
Disse kategorier og gruppering af en affalds"type" i en bestemt kategori og ikke i en anden, er ikke 
baseret på regler eller normer. Desuden er det sådan, at forvaltningspraksis i nogle medlemsstater kan 
være af en sådan art, at affaldstyper eller kategorier, som svarer til de i denne rapport beskrevne, ikke 
findes på nationalt plan. 
a) kategorien lavaktivt affald dækker affald (fortrinsvis teknologisk™), som indeholder eller 
er under mistanke for at indeholde beta-gamma strålekilder, samt fortrinsvist naturligt 
forekommende alfastrålekilder i små koncentrationer (og derfor med lav aktivitet), 
frembragt i forskningscentre og under industriel og medicinsk brug af radionuklider og 
under aktiviteter i forskellige anlæg i kernebrændstofkredsløbet. Koncentrationen af de 
øvrige alfastrålekilder (plutonium, americium osv.) i denne affaldskategori er meget lille 
og under kraftigt tilsyn. Radioaktiviteten i dette affald mindskes kraftigt gennem naturligt 
henfald i løbet af højst nogle århundreder. Varmeudviklingen i affaldet er meget ringe. 
b) affald med middelhøj aktivitet00 omfatter affald indeholdende hovedsageligt beta-gamma 
strålekilder i relativt store koncentrationer. Størsteparten af dette affald stammer fra drift 
af kernekraftanlæg (ionbytterharpiks, filterelementer, fordampningskoncentrat...). 
Koncentra 
(7) Teknologisk affald opstår under vedligeholdelsesarbejder. 
I Tyskland placeres affald med middelhøj aktivitet og alfaaffald, som udvikler meget lidt vanne, i kategorien 
lavaktivt affald, fordi man vil bruge dybtliggende geologiske fonnationer til bortskaffelse af aiic affalds-
kalcgoricr. 
tionen af alfastrålekilder i denne affaldskategori er yderst ringe, i lighed med lavaktivt 
affald. Varmeafgivelsen er meget ringe. 
c) Affald i kategorien alfaaffald(9) omfatter teknologisk affald og procesaffald fra ker­
nefysiske laboratorier, der forsker i transuraner, anlæg, der fremstiller brændselsgrund-
stoffer af blandede uran/plutoniumoxider, og anlæg, der oparbejder forarmet brændsel. En 
del af dette affald består af affald med ringe aktivitet, der udelukkende omfatter 
alfastrålekilder. Den resterende del er affald med middelhøj aktivitet indeholdende alfa-, 
beta- og gammastrålekilder, som stammer fra oparbejdningsanlæg, og omfatter indkaps­
linger, kapper osv. fra brændselsgrundstoffer. Radioaktiviteten i affaldet varer meget længe 
på grund af indholdet af alfastrålekilder med lang halveringstid. Varmeafgivelsen er ringe. 
d) Kategorien højaktivt affald(10) omfatter i denne rapport mest glasindkapslet affald 
indeholdende aske fra nuklear forbrænding (fissionsprodukter og mindre aktinider, som er 
alfa- og beta-gamma strålekilder). Aske udskilles fra det uforbrændte kernebrændstof (uran 
og plutonium) i radiokemiske anlæg (oparbejdningsanlæg), hvor det forarmede brændsel 
fra kerneenergianlæg behandles. Dette affald indeholder størsteparten af radioaktiviteten. 
Det vedbliver at være farligt i meget lang tid og udsender en betydelig varme i nogle 
hundrede år. 
e) Hvis det besluttes ikke at oparbejde forarmet brændsel fra kerneenergianlæggene, er 
brændslet dermed at regne som affald og udgør en kategori ved siden af det højaktive 
affald. Forarmet brændsel fra THTR-reaktoren(U) i Tyskland og fra letvandsreaktorerne 
i Spanien er eksempler herpå. 
Myndighederne kan undtage en del affald med meget lav aktivitet fra den lovfæstede kontrol, og det 
bør herefter ikke regnes som radioaktivt affald. Dette spørgsmål behandles nærmere i kapitel V. 
Meddelelser om flydende og luftformige udledninger til overfladevand og til atmosfæren - som finder 
sted i overensstemmelse med gældende regler om strålingsbeskyttelse og under passende kontrol­
foranstaltninger - tilgår Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og indgår regelmæssigt i 
Kommissionens rapporter. Sådanne oplysninger medtages ikke i denne rapport. 
Se fodnote 8). 
I Tyskland defineres denne kategori som al fald, der frembringer betydelige vannemængdcr. 
THTR: Thorium Hochteinpcraturrcaktor i Hainm/Uentrop. 
-9 
11.3 PRODUKTIONEN AF RADIOAKTIVT AFFALD 
Skønnene i det følgende vedrører radioaktivt affald, som alt efter omstændighederne er behandlet eller 
konditioneret med aktuelle metoder. 
11.3.1 Radioaktivt affald fra brug af isotoper i industrien, til medicinsk brug og generel 
forskning 
Dette spørgsmål er af betydning for alle medlemsstaterne. Produktionen af sådant affald og stigningen 
i mængderne styres ikke af elektronukleare programmer, men af situationen for og væksten i den 
industrielle, økonomiske og samfundsmæssige udvikling i de pågældende lande, samt af deres 
befolkningstal og vækst i fremtiden. 
Affaldet er generelt lavaktivt, og halveringstiden er kort. Undtagelser herfra er brugte forseglede 
strålingskilder, hvoraf nogle kan været højaktive og med lang halveringstid. Den iboende fare, som 
dårligt forvaltning af sådant affald kan give anledning til, bør ikke undervurderes. Her skal mindes 
om ulykken ved Goiania (Brasilien) i 1987, hvor ca. 200 mennesker blev udsat for stråling. 
Der er gennemført foranstaltninger på nationalt plan, og indsatsen for at forbedre kontrollen med 
produktion og forvaltning fortsætter. 
Som eksempel gives i tabel I skøn over de årlige mængder, som fremsendes til indsamlingsanlæg med 
henblik på midlertidig deponering. 
På grund af forskelle i den styring, som sker inden den midlertidige deponering (f.eks. opsporing af 
affald, nedbrydning, behandling og konditionering), er data fra de enkelte lande ikke umiddelbart 
sammenlignelige. Dog kan det anslås, at gennemsnitstallet pr. million indbyggere pr. år er 10-15 m3. 
IL3.2 Affald fra oparbejdning af råmaterialer indeholdende naturlige radionuklider 
Drift af uranmøller medfører en særlig affaldskategori, som kaldes tailings, slagger med meget små 
koncentrationer af naturlige radionuklider, nogle med lang halveringstid. I EF er driften af uranminer 
og -møller beskeden, og er begrænset til Frankrig, Spanien, Portugal og Tyskland. 
Uranmalmen i disse lande er generelt af ringe kvalitet. Uranindvindingen sker ved hydrometallurgisk 
ekstraktion. På grund af den lave uranindhold indeholder slaggerne over 99% af den behandlede malm 
og tilbageholder 75-80% af den naturlige radioaktivitet i malmen i form af radioisotoper fra henfald 
af uran 238. En af de naturlige radionuklider i forbindelse med slaggerne er radongas (Radon 222). 
Slaggerne tilbageholder også en del af de kemiske agenser (dvs. restaciditeten), der bruges under 
ekstrakt ionsprocessen. 
10-
Hvis uranudvindingen sker ved udvaskning (malm af ringere kvalitet), forbliver de tømte malmdynger 
på stedet. Derfor gøres det underlag, hvor dyngerne placeres, på forhånd uigennemtrængeligt, så man 
får et højt udbytte af udvaskningen og forhindrer efterfølgende nedsivning af forurenet vand i jorden. 
Slagger fra dynamisk udvaskning (malm af bedre kvalitet) bortskaffes sammen med slam fra 
neutralisering eller behandling af spildevand i særligt konstruerede dynger eller grøfter med henblik 
på at begrænse strålingsrisikoen for mennesker eller miljø. 
I forbindelse med slagger fra ældre møller kan det være nødvendigt at træffe afhjælpende 
foranstaltninger. Indsatsen kan variere betydeligt, afhængigt af de særlige forhold på stedet. 
Som ved anden minedrift, og navnlig i dagbrud, udgør bortskaffelsen og konditioneringen af slagger 
en integreret del af retableringen af mineområdet til det oprindelige landskab. 
Mængden af spildevand begrænses til et minimum ved recirkulation, inden det efter neutralisering, 
udfældning og naturlig fordampning udledes. 
Indtil udgangen af 1990 var der produceret følgende affaldsmængder i uranmøller: 
Slam (slagger) Udvaskning 
(10* 0 (IQ6 0 
Tyskland 54,00 
Frankrig 30,49* 18,05 
Portugal 2,38 0,04 
Spanien 1,75 6,20 
Vad vægt. Tør vægt er 27,72. 
11.3.3 Affald fra kerneenergiprogrammer 
Produktionen af radioaktivt affald i forbindelse med kerneenergiprogrammer (herunder direkte 
tilknyttet forskning) er stort set proportional med omfanget af disse programmer. Den afhænger dog 
også af den type anlæg*l?) og de forhold (idriftværende, lukket, under demontering), som gælder 
for de nukleare anlæg i de enkelte programmer. 
"' l;or eksempel GGR (Gas-Graphite Reactor) typen og dertil knyttet hrændselskredsluh (oparbejdningsanlæg 
osv.), som ikke længere bygges, men stadig indgår i det britiske program, frembringer omtrent fire gange si 
meget affald som lctvandsrcaktortypcrnc med tilhorcnde brændsclskrcdsløb. 
11 
I Here fællesskabslande har man siden sidst i 1950'erne opført forskellige typer kernekraftværker. Den 
installerede nukleare effekt i Fællesskabet steg gradvist til ca. 111,8 GWe (1,8 GWe når østtyske 
anlæg medregnes). Tallet skal sammenlignes med tallet fra slutningen af 1985 - 77,5 GWe, som indgik 
i de skøn, der er givet i 1987-rapporten. Væksten er hovedsageligt sket i franske og tyske anlæg, og 
i mindre grad i nye britiske og spanske anlæg. I Italien indstilledes driften i 1987. I juli 1990 blev det 
besluttet, at driften skulle ophøre endeligt. 
a. Radioaktivt affald fra kerneenergiprogrammer fra før 1991 
Dette affald afventer konditionering eller er efter konditionering midlertidigt anbragt i kontrollerede 
depoter, eller er endeligt bortskaffet. 
Midlertidig deponering 
En del af det eksisterende affald med lav eller middelhøj aktivitet ligger i midlertidige depoter (se tabel 
II), enten fordi der i de pågældende lande endnu ikke er tilvejebragt bortskaffelsesfaciliteter (Belgien, 
Tyskland, Italien, Spanien), fordi midlertidig deponering er landets aktuelle politik (Nederlandene), 
eller fordi metoden udgør en helt normal stødpude under forvaltningen af eksisterende bortskaffelses-
aktiviteter (Frankrig, Det Forenede Kongerige). Alt alfaaffald, højaktivt affald samt ikke-oparbejdet 
forarmet brændsel er midlertidigt deponeret. 
Bortskaffelse 
Affald med lav eller middelhøj aktivitet (se tabel III) er indtil nu bortskaffet ved: 
dumpning på havet (mange lande, indtil vedtagelsen af et moratorium inden for rammerne 
af London-konventionen om forhindring af havforurening ved dumpning af affald og andre 
stoffer i 1983), 
bortskaffelse i dybtliggende jordlag (Tyskland, frem til 1978), 
bortskaffelse i jordlag tæt ved jordoverfladen (Frankrig, Det Forenede Kongerige)(13). 
Bortskaffelse i jordlag tæt ved jordoverfladen er blevet meget forbedret04' og finder sted i Frankrig 
ved "Centre de la Manche" og "Centre de l'Aube", samt i Det Forenede Kongerige ved Drigg. 
464.500 m3 affald med lav og middelhøj aktivitet er frem til i dag bortskaffet ved "Centre de la 
Manche", og 
031 Nærmere oplysninger findes i Anden Rapport, KOM(87) 312 fra 1987. 
(14) Se kapitel III.6.3.1. 
12 
775.000 m3 lavaktivt affald ved Drigg05'. Herudover er 14.000 m3 lavaktivt affald bortskaffet ved 
Dounreay (Det Forenede Kongerige). 
Den tidligere Forbundsrepublik Tyskland bortskaffede 14.300 m3 fortrinsvis lavaktivt affald (heraf 
noget flydende affald, som bortskaffes ved indeslutning i fast materiale) i saltminen ved Morsleben 
og 5.800 indkapslede radioaktive kilder fra 1978 til 1990. Siden da er der efter anmodning fra den 
ansvarlige myndighed ("Bundesamt fur Strahlenschutz") ikke blevet bortskaffet flydende affald, 
ukonditioneret brændbart affald og radioaktive kilder. 
Der gennemføres i øjeblikket en analyse af sikkerheden ved Morsleben. De lokale myndigheder har 
siden februar 1991 på grundlag af juridiske indsigelser besluttet at suspendere bortskaffelsen af affald. 
Der er indtil nu ikke bortskaffet alfaaffald, højaktivt affald eller forarmet brændsel i Fællesskabet. 
b. Radioaktivt affald fra kerneenergiprogrammer i fremtiden 
For så vidt angår fremtiden for kerneenergi (tabel IV), er skønnene kun på kort sigt tilstrækkeligt 
nøjagtige. Der kan derfor ikke skønnes nøjagtigt over den installerede nukleare effekt i Fællesskabet 
som helhed i år 2000, langt mindre i år 2020. Årsagen er hovedsageligt politisk usikkerhed om, 
hvilken vægt kerneenergien på langt sigt skal have i de enkelte landes energibalance. 
Som følge heraf og af hensyn til ensartetheden i oplysningerne, angår rapportens skøn for hele 
Fællesskabet det affald, der frembringes på eksisterende kerneenergianlæg°6) (lukket eller 
idriftværende) eller forpligtede anlæg. Det kan medføre urealistiske tal for de enkelte lande. For 
eksempel for Frankrig, hvor arbejdsgruppen for energiprognoser forudsiger, at der vil komme nye 
anlæg til i perioden 2000-2020 (se tabel IV, fodnote 7). 
Skønnene over kerneenergien i tabel IV resulterer derfor i affaldsmængder, som kun kan mindskes 
dels som følge af uvenlede politiske beslutninger om national energipolitik, dels gennem teknologiske 
og styringsmæssige fremskridt opnået gennem forsknings- og udviklingsarbejde og erfaringer. 
Skønnene over de enkelte medlemsstater er inddelt i de fire affaldskategorier, der er beskrevet i afsnit 
II.2, og fremlægges samlet for fire- eller tiårs perioder i tabel V, VI, VII og VIII for henholdsvis 
lavaktivt affald, affald med middelhøj aktivitet, alfaaffald og højaktivt affald. 
UN 1986 tallene var 278,000 m3 for La Manche og 630,000 m' for Drigg. 
Kcmecncrginnlæg og tilknyttede brændsclskredsloh. 
13 
Den globale udvikling inden for affald i fremtiden afhænger af en række forskellige årsager, som 
undertiden har modsatrettede virkninger: 
elproduktion baseret på kerneenergi, 
mængdebegrænsninger, som ventes som følge af den gradvise indførelse af ny behandlings-
og konditioneringsteknik og optimering af affaldsforvaltningen der, hvor det opstår, 
tidsmæssig tilrettelæggelse af oparbejdning af forarmet brændsel og af behandling og 
konditionering af det derved opståede affald, 
forbedrede driftsmetoder for reaktorer, tilførsel og udtagning af brændsel, og forbrændings-
hastigheder, som regelmæssigt justeres med henblik på bedst mulig økonomi og 
begrænsning af affaldsmængderne, 
sidst, men ikke mindst, nedlukning af flere anlæg og demontering af forældede anlæg. 
Eftersom fremtiden for idriftværende kernekraftværker på mellemlangt eller langt sigt i flere lande er 
ukendt, er det vilkårligt skønnet, at værkerne drives til deres teknologiske levetid er slut, dvs. 30 år 
(se tabel IV). 
Af data i de forskellige tabeller fremgår, at konklusionerne fra 1987-rapporten i det store og hele 
stadigt gælder for de nærmeste år. For at være mere præcis er 1987-prognoserne for affald med lav 
eller middelhøj aktivitet blevet revideret en smule for perioden 1996-2000, mens 1987-prognoserne 
for alfaaffald er justeret i opadgående retning, først og fremmest som følge af aktiviteterne på de 
britiske og franske oparbejdningsanlæg. Den samlede produktionsrate for affald med lav og middelhøj 
aktivitet og for alfaaffald skønnes nu at være ca. 80.000 m3/år for hele Fællesskabet, og at ville holde 
sig der til århundredets slutning. Alfaaffald udgør 8% af de samlede mængder, mens affald med lav 
og middelhøj aktivitet udgør resten, dvs. 92%. Under de ovennævnte antagelser vedrørende 
kerneenergiprogrammer i fremtiden, vil den årlige affaldsproduktion falde en smule efter år 2000. 
Imidlertid kan mængderne af affald med høj/middelhøj aktivitet stige kraftigt efter 1995/2000 på grund 
af nedlukning af forældede anlæg. Tabel V og VI viser de relevante tal, baseret på de strategier, som 
de enkelte lande i øjeblikket overvejer. Flere nationale myndigheder er af den opfattelse, at det af 
følgende årsager er vanskeligt at lave meningsfulde overslag både over tidsplaner og over mængderne 
af nedlukningsaffald: 
kerneanlæggets levetid kan i følge igangværende undersøgelser strækkes yderligere 10 år, 
- 14 
de nationale nedlukningspolitikker er endnu ikke fastlagt; driften af mange elkraftværker 
kan måske standses i lange perioder hen mod slutningen af deres levetid, uden at blive 
hverken helt eller delvist demonteret, 
det vides ikke, hvor meget radioaktivt affald der vil blive af de 12,000-15,000 tons 
materialer (beton, metal), som opstår ved demontering af kernen af et 1,000 MWe 
kraftværk. Dels vil de teknologiske fremskridt, først og fremmest dekon-
tamineringsprocesser, begrænse de mængder af affald, der skal bortskaffes, dels er man 
først nu på nationalt plan og på fællesskabsplan ved at udarbejde regler om fritagelse af let 
kontamineret nedrivningsmateriale fra den lovfæstede kontrol. 
For så vidt angår forarmet brændsel fra kraftværker, er næsten al den aktivitet, der opstår ved brug 
af kerneenergi, koncentreret heri; produktionsraten ligger i øjeblikket på ca. 3,400 MTHM(17) om 
året, og vil falde til ca. 3,000 MTHM/år frem til år 2000 i hele Fællesskabet (se tabel IX). Tallene 
er en direkte følge af, at kerneenergiprogrammerne i Det Forenede Kongerige og i Italien indstilles 
eller standses, og af at denne vurdering kun vedrører nedlukkede, idriftværende eller forpligtede 
anlæg, og ikke omfatter planlagte faciliteter. 
Størsteparten af det forarmede brændsel vil blive oparbejdet i dette årti; der vil derfor i Fællesskabet 
som helhed blive produceret flere hundrede m3/år glasindkapslet højaktivt affald. 
Det forarmede affald fra forskningsreaktorer udgør en meget begrænset del af stærkt beriget materiale, 
og ligger oftest i midlertidige depoter; dette forhold, og de mange forskellige brændselsgrundstoffer 
der er tale om, vanskeliggør oparbejdningen i store industrielle anlæg. 
071 MTIIM = Metric Ton of Heavy Metal. 
15 
KAPITEL III 
NUVÆRENDE SITUATION OG UDSIGTERNE FOR PRAKSIS OG POLITIK FOR 
FORVALTNING AF RADIOAKTIVT AFFALD 1 FÆLLESSKABET 
Forvaltning af radioaktivt affald består i gennemførelse af en række samordnede aktioner (sortering, 
behandling, konditionering, emballering, transport, deponering af affald), fra affaldets opståen ved 
kilden og til den endelige bortskaffelse. En typisk forvaltningsordning for radioaktivt affald er vist i 
figur 1. 
III.1 TILRETTELÆGGELSE AF OG STRUKTUR FOR FORVALTNINGEN AF RA­
DIOAKTIVT AFFALD I MEDLEMSSTATERNE 
Hovedaktørerne i affaldsforvaltningen på nationalt plan kan opdeles i følgende fire grupper: 
producenter af radioaktivt affald, 
udøvende organer med helt eller delvist ansvar for affaldsforvaltningen i de enkelte lande, 
de regeludstedende myndigheder, 
regeringen. 
Producenter af radioaktivt affald er i hvert land registreret af de regeludstedende myndigheder. 
Producenterne er i almindelighed ansvarlige for affaldets konditionering og emballering frem til 
affaldets levering til bortskaffelsesanlægget. Herfra overtages ansvaret for affaldet af bortskaffel-
sesoperatøren. Dog skal følgende bemærkes: 
i Nederlandene skal affaldsproducenten blot dokumentere, at affaldets art, egenskaber, 
radioaktivitet osv. opfylder modtagekriterierne og specifikationerne for central behandling 
og midlertidig deponering, 
- • den ovennævnte generelle regel om ansvarsfordeling gælder undertiden ikke for producenter 
af små affaldsmængder ("small producers"). Her er det den kompetente myndighed på 
nationalt plan eller, i forbundsstater, på delstatsplan (modtagestationer i "Lander" i 
Tyskland), som overtager ansvaret. 
Inden for rammerne af nationale bestemmelser ligger bortskaffelse og i varierende omfang 
forvaltningen af affald hos udøvende organer eller nationale organer med ansvar for affaldsforvaltning. 
Sådanne organer har eksisteret i en række år i alle de medlemsstater, som gennemfører kerneener­
giprogrammer. 
AS krl* 
Affald ved kilden 
V 
Sortering i kategorier 
< t 
Behandling 
(volumenreduktion og/eller 
dekontaminering) 
>/ 
Konditionering 
Indkapsling i fast materiale, 
i overensstemmelse med bort-
skaffelseskriterierne 
\ / 
Midlertidig deponering 
inden bortskaffelse 
i * 
Transport 
\f 
Bortskaffelse i anlæg nær jordover­
fladen eller i dybtliggende 
geologiske formationer 
Figur 1 TYPISK ORDNING FOR FORVALTNING AF RADIOAKTIVT 
Al FALD 
16-
De forskellige opgaver og ansvarsområder er grundigt beskrevet i rapporten fra 1987. I tabel X findes 
en kort oversigt over den aktuelle situation, ajourført til og med 1991. De udøvende organer modtager 
det affald, som affaldsproducenterne leverer med henblik på midlertidig deponering, forudsat affaldet 
opfylder modtagekriterierne. Kriterierne er i overensstemmelse med generelle målsætninger for 
strålingsbeskyttelse og nuklear sikkerhed. Kvalitetssikring og kontrolprocedurer sikrer, at 
modtagekriterierne er opfyldt. 
Siden 1987-rapporten udsendtes, skal følgende forhold fremføres: 
det franske nationale organ ANDRA, som før hørte ind under det franske "Commissariat 
à l'Energie Atomique (CEA)", har fået uafhængig status, 
det belgiske nationale organ ONDRAF/NIRAS's kompetence er udvidet til også at omfatte 
nedlukningsaktiviteter, 
i Tyskland er den relevante afdeling af "Physikalisch- Technische Bundesanstalt (PTB)" 
overført til "Bundesamt fur Strahlenschutz (BfS)", 
i Det Forenede Kongerige er ansvaret for regulering af affaldsbortskaffelsen overført til Her 
Majesty's Inspectorates of Pollution (HMIP og HMIPI). 
Disse regeringsbeslutninger afspejler den nationale vilje til at optimere allerede eksisterende organi­
satoriske og operationelle enheder for forvaltning af radioaktivt affald. 
De regeludstedende myndigheder er ansvarlige for udarbejdelsen af regelgrundlaget, for håndhævelse 
af bestemmelserne og for godkendelse af nukleare anlæg, herunder for forvaltning af radioaktivt affald 
og bortskaffelsesanlæg. 
Endeligt har regeringerne ansvaret for den nationale politik for forvaltning af radioaktivt affald, og 
er i sidste ende ansvarlige for, at bortskaffelsen på langt sigt foregår på forsvarlig måde. De øvrige 
tre parter handler ud fra dette grundprincip. 
III.2 FORSKNINGS- OG UDVIKLINGSPROGRAMMER 
III.2.1 Programmer og budgetter 
Der har i mange år været gennemført væsentlige forsknings- og udviklingsprogrammer vedrørende 
forvaltning og bortskaffelse af radioaktivt affald, såvel på nationalt plan som på fællesskabsplan. Den 
indsamlede viden er betragtelig01", og giver ikke 
0 ' Se f.eks. forhandlingsprotokol fra den tredje "European Community Conference on Radioactive Waste 
Management and Disposal", Luxembourg, 17.-21. september, 1990, rapport EUR 13389 EN (1991). 
- 17 
anledning til tvivl om, at affald kan forvaltes og bortskaffes forsvarligt i industriel målestok. 
Programmerne har derfor stadigt mere karakter af forskning, udvikling og demonstration, og sigter 
mod optimering af affaldsforvaltningen og validering af det arbejde omkring bortskaffelse i 
dybtliggende jordlag, som allerede pågår (se kapitel III.6.3). 
Følgende spørgsmål skal især bemærkes: 
minimering af de affaldsmængder, der skal bortskaffes, især affald indeholdende 
radionuklider med lang halveringstid (alfaaffald), 
begrænsning af udledninger af radioaktivitet til miljøet, til langt under gældende 
grænseværdier, 
udvikling af lagre i dybtliggende jordlag, forsvarlig bortskaffelse. 
Tabel XI giver en oversigt over de budgetter, medlemsstaterne og Kommissionen har fastlagt for 
forskning og udvikling i forbindelse med forvaltning af radioaktivt affald. Det er værd at bemærke, 
at der i de seneste tre år har været en tendens til at fortsætte eller endog øge den finansielle indsats. 
Det skal understreges, at det internationale samarbejde især på dette område er meget kraftigt. I den 
forbindelse har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber spillet og spiller stadig en aktiv rolle 
for at fremme og samordne dette samarbejde mellem medlemsstaterne, især gennem sine F&U-
programmer og Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt affald(,9). 
IIL2.2 Avanceret forskning/transmutation 
For nyligt er der igangsat en række forskningsprogrammer vedrørende den tekniske gennemførlighed 
og konsekvenser af at udvikle en avanceret forvaltningsstrategi for radioaktivt affald, dvs. muligheden 
af transmutation af radionuklider med lang halveringstid til radionuklider med kort halveringstid. 
Denne strategi forudsætter blandt andet, at der gøres brug af særlige oparbejdningsanlæg for deling 
af de relevante radionuklider og af særlige "brændere" til transmutation (f.eks. formeringsreaktorer, 
acceleratorer os v.). Strategien kan medføre forøget sikkerhed for bortskaffelse i geologiske 
formationer. Samfundsmæssige og politiske overvejelser taler derfor også for, at der skal sættes ind 
på dette område. På nationalt plan fremgår det af den nye franske lov om forskning*20' i forvaltning 
af radioaktivt affald, og på fællesskabsplan af indholdet af det igangværende F&U-program vedrørende 
forvaltning af radioaktivt affald. 
<l9) Rådets resolution af 18.2.1980 - EFT C 51/1, og Kommissionens meddelelse til Rådet KOM(92)22 af 
31.1.1992 om fornyelse af planen. 
(20) Lov nr. 91-1381 af 30.12.1991. 
- 18-
Forskning i transmutation er i øjeblikket yderst begrænset, målt i penge. Medlemsstaternes engagement 
ligger især i Frankrig (30 årsværk) og i mindre grad i Nederlandene, Tyskland og muligvis Italien. 
Uden for Fællesskabet er der kun tale om væsentlig forskningsindsats i dette spørgsmål i Japan 
(OMEGA-projektet) og i det tidligere Sovjetunionen. 
III.3 SYSTEMATISK METODE OG PRINCIPPER 
Forvaltningen af radioaktivt affald omfatter indsamling, sortering, behandling, konditionering, 
transport, deponering og bortskaffelse af affaldet. Disse forskellige aktiviteter er indbyrdes nært 
forbundne på grund af gensidige påvirkninger. De skal ses i sammenhæng og behandles i 
overensstemmelse hermed. 
En "systematisk metode" bruges i øjeblikket overalt i verden ved identifikation af de mange gensidige 
påvirkninger mellem systemets enkeltdele: emballering, transportmidler, deponeringsanlæg, 
bortskaffelsesanlæg og miljøet omkring. 
Forsinkelser i definitionen af en enkeltdel i systemet kan således få indflydelse på udviklingen for de 
øvrige dele. Hvis for eksempel bortskaffelsesmulighederne står åbne, kan det være vanskeligt af vælge 
den rette emballageform, og det kan være nødvendigt af fremstille særlige emballager, som kun egner 
sig for midlertidig deponering. 
Den systematiske metode er inddraget i de affaldsforvaltningspolitikker, der føres i medlemsstaterne. 
Generelle principper, som der skal være international enighed om, danner grundlaget for affaldsfor­
valtningen og sikkerhedsspørgsmål. De regulerer spørgsmål som strålingsbeskyttelse, etiske og 
sociologiske spørgsmål, beskyttelse af miljøet og naturressourcerne, samt nuklear sikkerhed. På 
følgende side er givet en oversigt over disse principper. 
Fællesskabsregler fastlægger fælles retningslinier og krav, som er udgangspunkt for en meget stor del 
af de nationale foranstaltninger. Nationale foranstaltninger har derfor mange fællestræk, især i relation 
til strålingsbeskyttelse (se kapitel V). Politik og strategier for gennemførelse af forvaltningen af 
radioaktivt affald er imidlertid nationale anliggender, og det samme gælder for metoder og værktøjer 
til sikring af den tekniske sikkerhed. 
Der kan derfor være nogle forskelle mellem de enkelte medlemsstaters praksis omkring affaldsfor­
valtningen. Det fremgår af det følgende. 
- 19 
Strålingsbeskyttelse GENERELLE PRINCIPPER >I>R'l*(2»» 
OMRADE PRINCIP 
a) Dosisbegrænsning BEGRUNDELSE 
OPTIMERING AF BESKYT­
TELSEN (ALARA) 
BEGRÆNSNING AF ENKELT­
DOSIS 
b) Kontrolsystem ANMELDELSE 
REGISTRERING 
GODKENDELSE 
* Etiske og sociolo­
giske spørgsmål OMSORG FOR ANDRE 
OFFENTLIGHEDENS DEL­
TAGELSE 
FORURENEREN BETALER 
SKADESERSTATNING 
(CIVILRETLIGT ANSVAR) 
* Beskyttelse af miljø 
og naturressourcer SKADESFOREBYGGELSE 
AFHJÆLPNING AF SKADER 
BESKYTTELSE AF NATUR­
RESSOURCER 
* Nuklear sikkerhed FORHINDRING AF SPRED­
NING AF RADIOAKTIVE 
MATERIALER 
111.4 BEHANDLING OG KONDITIONERING 
Efter at affaldet er indsamlet og sorteret, skal det behandles og konditioneres. Disse industrielle 
processer har til formål at give affaldet en form, der egner sig til håndtering, deponering og 
bortskaffelse. 
(21) "Objectives, Standards and Criteria for radioactive waste disposal in the European Community". Rapport EUR 
12570 EN (1989). 
-20-
Ixi v- og middelaktivt affald 
Næsten 92% af det radioaktive affald, der i øjeblikket produceres i Fællesskabet, er lav- og 
middelaktivt affald. Der findes metoder til behandling og konditionering af dette affald, og tilsvarende 
industrielle anlæg har været i brug siden begyndelsen af 1950'erne. I rapporterne fra 1983 og 1987 
gives en samlet beskrivelse af processer og anlæg. 
Ved behandlingen forberedes affaldet, således som det er beskaffent ved produktionskilden, med 
henblik på konditionering; det sker hovedsageligt ved: 
kompaktering eller forbrænding, for fast affald, 
fordampning, ionbytning og kemisk udfældning, efterfulgt af filtrering, for flydende affald. 
Med hensyn til fast affald bekræftes de tendenser, som blev beskrevet i rapporten fra 1987, mod 
minimering af rumfang gennem superkompaktering og forbrænding. 
Superkompaktering er let at foretage (ved hjælp af hydraulisk presse-teknologi), er uskadelig for 
miljøet, og er især attraktiv under forhold, hvor der er begrænset adgang til midlertidig deponering 
og/eller bortskaffelsesanlæg. 
Som eksempel kan nævnes, at anvendelse af superkompaktering ved Drigg-anlægget for lavaktivt 
affald (Det Forenede Kongerige) vil forlænge anlæggets levetid til år 2050. Ved det franske 
bortskaffelsesanlæg for lavaktivt affald "Centre de l'Aube", vil en 1000 tons superkompaktor være 
klar til drift i 1992. Flere superkompaktorer er enten solgt eller projekteret i medlemsstaterne 
(Belgien, Tyskland, Frankrig, Italien, Spanien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige). 
Undertiden gennemføres superkompakteringen kampagnevis, ved hjælp af mobile kommercielle anlæg. 
Dog anvendes også stationære superkompaktorer, som skal supplere (eller erstatte) de mobile anlæg. 
Det gælder for Belgien, hvor et stort stationært anlæg med de nødvendige supplerende faciliteter 
(midlertidig deponering, forbehandling, indkapsling i cement, kontrol) efter planerne skal være klar 
til ibrugtagning inden 1995. Der kan opnås volumenreduktionsfaktorer på op til 10, hvis det faste 
affald på forhånd er sorteret fra (se tabel XII). I Italien gennemføres i øjeblikket superkompaktering 
af lavaktivt affald, med volumenreduktionsfaktorer på mellem 3 og 6, i stationære og mobile anlæg. 
Ved forbrænding kan der opnås langt højere volumenreduktionsfaktorerrø 22), efter passende 
frasortering af affaldets brændbare dele. På trods heraf sker udviklingen af store forbrændingsanlæg 
langsommere end superkompaktorer, fordi de er så omkostningskrævende, og fordi der 
20 40. 
21 -
ved forbrænding af affald med relativt høj specifik aktivitet, eller som eventuelt er kontamineret med 
alfastrålekilder, skal ske en kompliceret forureningsbegrænsende gasvaskning og filtrering. Hertil 
kommer, at det endnu ikke er påvist, hvorledes holdbarheden af indkapslingen af aske fra 
forbrændingen vil være på langt sigt. Der forskes i øjeblikket i dette spørgsmål (se tabel XIII). 
Endeligt har elværkernes indsats i de seneste år for at uddanne det personale, som står for 
forvaltningen af affald i kernekraftværkerne, bidraget væsentligt til at begrænse affaldsmængderne ved 
kilden. For eksempel er den gennemsnitlige andel af fast affald fra kernenergianlæg i Frankrig faldet 
med ca. 8% om året, fra 70 m3/TWh i 1983 til 40 m3/TWh i 1990. 
Med hensyn til flydende affald har man nu i nogen tid i visse store kernekraftanlæg haft en række 
anlæg, der skal øge dekontamineringsfaktorerne, f.eks. Site Ion eXchange Effluent Plant (SIXEP), som 
blev taget i brug i 1985 til dekontaminering af lavaktivt affald ved det britiske oparbejdningsanlæg ved 
Sellafield (Det Forenede Kongerige). Dette store anlæg anvender en ionbyttermetode, hvorved man 
i havet kun skal udlede nogle få procentdele af den radioaktivitet, som blev udledt i 1970'erne. 
Dekontaminering ved flokkulering/udfældning har i flere år været anvendt ved CEN/SCK Mol 
(Belgien). Andre yderst effektive metoder er under udvikling, som f.eks. ultrafiltrering (med 
membranseparation), eller processer baseret på selektive kompleksanter for de væsentligste 
radionuklider. Ved indførelsen af disse metoder opnås en reduktion i mængderne af aktivt slam 
gennem bedre separation og eventuelt også reduceret restaktivitet i udledningerne. 
Konditionering består i, at det forbehandlede affald omdannes til materialer med mindre risiko for 
spredning af radionuklider under håndtering og transport eller ved kontakt med vand eller andre ydre 
faktorer efter bortskaffelsen. Til dette formål indkapsles det forbehandlede affald oftest i materiale, 
som, når det bliver fast, danner blokke eller strukturer, som med eller uden hjælp fra ydre beholdere 
opfylder sikkerhedskravene (god mekanisk modstandsevne, modstandsevne for brand, ringe 
udludningsgrad, god holdbarhed på langt sigt osv.). 
Det indkapsl ingsmateriale, der oftest anvendes i Fællesskabet, er: 
cement, som har været anvendt siden 1950'erne, først og fremmest til lavaktivt affald, 
asfalt, som blev indført mellem 1960 og 1965, anvendes i nogle medlemsstater (Belgien, 
Frankrig, Danmark), 
polymerer, som er taget i brug senere. 
Der er gjort en betydelig indsats, også gennem EF-lorskningsprojekter, for at forbedre karakteristika 
for cenieiitiiulkapslingen, med henblik på at fastslå den langsigtede holdbarhed under deponerings-
eller bortskaffelsesvilkår, og på at udvide dens anvendelsesområde. De positive resultater og den 
nemhed, der karakteriserer brugen heraf, gør det nu til det mest udbredte indkapsl ingsmateriale for 
lav- og middelaktivt affald. 
22 
Behandlingsmetoderne for lav- og middelaktivt affald synes i det store og hele på tilfredsstillende vis 
at opfylde gældende krav i kernekraftindustrien og de sikkerhedskrav, myndighederne har opstillet. 
Selv om metoderne har været anvendt i flere årtier, sker der stadige forbedringer i takt med de 
teknologiske fremskridt. 
Alfaaffald 
Ca. 8% af det radioaktive affald, der produceres i Fællesskabet, består af produkter, der er 
kontamineret med radionuklider med lang halveringstid, først og fremmest alfastrålekilder som 
plutonium, americium og neptunium. Trods en betydelig F&U-indsats for udvikling af bedre 
behandlings- og konditioneringsmetoder, henligger en betydelig del af det ubehandlede affald stadig 
på lager, fordi der ikke endeligt er fastlagt modtagekriterier for bortskaffelse af alfaaffald (undtagen 
højaktivt affald) i geologiske formationer. Manglen på kriterier (som i sig selv er forårsaget af 
manglende bortskaffelsesmuligheder under jorden i den nærmeste fremtid) har medført, at 
igangværende forskningsprogrammer igen har fokuseret på udvikling af højtydende dekon-
tamineringsmetoder, hvormed alfaaffald for så vidt angår bortskaffelsesmåde kan tages ud af 
affaldsklassificeringen. Det er med andre ord forsøgt at begrænse alfaindholdet i en række 
affaldstyper, så de eventuelt kan opfylde modtagekriterier, som gælder for bortskaffelse i jordnære 
lag. I den forbindelse er man ved at udvikle en række avancerede behandlingsprocesser for flydende 
og fast affald kontamineret med alfastrålekilder. Nogle af metoderne er klar til afprøvning på pilot­
plan. 
For alfaaffald, som ikke på forhånd kunne omklassificeres ved hjælp af eksisterende teknologi, rettes 
forskningsindsatsen mod teknikker til begrænsning af rumfang. Her skal nævnes den smelteproces, 
som undersøges af CEN/Valrho (Frankrig) i forbindelse med indkapslingen af forarmet brændsel 
(inaktiv industriel prototype) og den forestående igangsætning af driften af EARP-anlægget (Enhanced 
Acnitide Removal Plant) til behandling af lav- og middelaktivt flydende affald fra Sellafield (Det 
Forenede Kongerige). 
Endeligt skal det understreges, at der ved indførelse af tilpasset teknologi til begrænsning af affald ved 
kilden kan opnås betydelige forbedringer. Et eksempel er de erfaringer, der nyligt er indvundet af 
Belgonucléaire (Belgien) under drift af et anlæg ved Dessel, hvor man efter indførelse af en fjerde 
indkapsling i brændselskredsløbet kunne notere fald såvel i plutoniumindholdet (80%) som i 
mængderne af fast alfakontamineret affald (10-15%). 
Højaktivt affald 
Denne affaldstype produceres under oparbejdning, og indeholder næsten al den radioaktivitet, som 
opstår under driften af kerneenergianlæg. Konditioneringen af højaktivt affald sker normalt i store 
kommercielle glasindkapslingsanlæg i Frankrig og Det Forenede Kongerige (Marcoule, La Hague og 
Sellafield). Alle tre anlæg bruger samme indkapslingsmetode, ved hjælp af en rotorovn. Desuden er 
der opført et demonstrationsanlæg for glasindkapsling ved Dessel (Belgien), hvor man 
-23 
anvender en keramisk smelteovn. Anlægget blev først brugt til konditionering af det højaktive 
Eurochemic-affald, og skal nu efter planerne bruges til glasindkapsling af WAK højaktivt flydende 
affald fra Karlsruhe (Tyskland). 
111.5 TRANSPORT AF RADIOAKTIVT AFFALD 
III.5.1 Regler om transport af nukleare materialer - generelt 
Transport af radioaktive materialer har i mange år været reguleret af bestemmelser fra Det 
Internationale Atomenergiagentur (IAEA), som er omsat til nationale bestemmelser i alle EF's 
medlemsstater. 
Pilosofien bag regler og grundlæggende lovfæstede krav 
Forskrifterne i IAEA-bestemmelserne har som hovedformål at sikre, at transport af radioaktivt 
materiale foregår under overholdelse af følgende fire grundlæggende sikkerhedskrav: 
a. passende indeslutning af de radioaktive materialer 
b. passende kontrol med stråling fra materialerne 
c. forsvarlig spredning af varme udviklet under strålingsadsorptionen, 
d. risikoforebyggelse, for så vidt angår fissile materialer. 
Disse krav indgår alle i IAEA-bestemmelserne, som fastlægger strålingsniveauer og udledningsgrænser 
for både normale transportforhold og for nødsituationer under transport. Snarere end at kontrollere 
kravenes opfyldelse gennem kontrol, f.eks. ved specialkøretøjer eller særlige transportruter, sigter 
bestemmelserne mod, at beskyttelsen mod farer i forbindelse med radioaktive materialer hovedsageligt 
skal bygge på den emballage, materialet transporteres i. Sikkerheden, som afpasses efter art og 
mængde af radioaktivt materiale, er "indbygget" i udformningen af emballagen med henblik på at 
kunne modstå alvorlige ulykker under transporten. I bestemmelserne er fastlagt normer for design, 
som er uafhængige af det transportmiddel, der anvendes under transporten. 
Med henblik på overskridelse af de fastlagte strålingsgrænser er der bestemmelser om, at emballagen 
skal afprøves for sin evne til at modstå transportbetingelserne, herunder ulykker, og om myndigheder­
nes uafhængige vurdering og certificering af bestemmelsernes overholdelse. Herudover skal de 
kompetente myndigheder sørge for beredskabsordninger, som skal træde i kraft i tilfælde af ulykker 
under transport. 
-24-
Hovedansvaret for sikkerheden ligger hos afsenderen af det radioaktive materiale, som i transportdoku­
menterne skal bekræfte, at emballering, mærkning og etikettering er i overensstemmelse med gældende 
bestemmelser. Herved sikres, at ansvaret for de enkelte forsendelsers sikkerhed hovedsageligt ligger 
hos den person, som formodes at have størst kendskab til de særlige risici forbundet med det 
radioaktive materiale, og at have de fornødne ressourcer til at afbøde dem. Mindre ansvar pålægges 
transportøren, som skal træffe passende sikkerhedsforanstaltninger for at beskytte arbejderne og 
offentligheden under transporten, f.eks. sikre, at materialerne er lastet korrekt. 
Der er endvidere bestemmelser om streng kvalitetssikring for at forhindre, at sikkerhedskravene 
overtrædes uforsætligt, og om passende beredskabsordninger med henblik på at afhjælpe virkningerne 
af ulykker eller andre hændelser. Effektiviteten og den overordnede sammenhæng i det regelsystem, 
IAEA anbefaler, har bidraget væsentligt til dets globale udbredelse. 
IH.5.2 Transport af radioaktivt affald - i praksis 
Transport af radioaktivt affald og regulering heraf 
Størsteparten af det radioaktive affald transporteres i fast form, men i visse medlemsstater bruges 
særligt udformede og forstærkede beholdere til transport af flydende affald. 
Transporten sker hovedsageligt fra producent til centralt deponerings- eller bortskaffelsesanlæg. 
Transporthyppigheden afhænger af de nationale forhold. F.eks. gennemførtes i Belgien ca. 200 
forsendelser af ikke konditioneret affald i 1989 og 1990, og 115 forsendelser af konditioneret affald 
i 1990, hyppigst fra et kernekraftværk til Belgoprocess deponeringsanlæg. Kvaliteten af transporterne 
i medlemsstaterne har igennem årene været meget høj, som udtryk for en velkontrolleret teknologi. 
Som det er tilfældet for alle andre kategorier af radioaktivt materiale, er transport af radioaktivt affald 
reguleret af de oven for nævnte forskrifter. 
For så vidt angår EF, er den praktiske gennemførelse af transport af radioaktive materialer omfattet 
af Euratom-traktatens artikel 2(23). Det tilsvarende direktiv om ensartede sikkerhedsnormer (artikel 
30) fastsætter dog kun generelle krav, gældende for alle aktiviteter, der frembyder risici for ioni­
serende stråling. 
Grænseoverskridende overførsel af radioaktivt affald 
I januar 1988 blev der fremsat en række anbringender vedrørende overførsel af radioaktivt affald, især 
mellem Belgien og Tyskland. Kommissionen bemærkede, at de undersøgte fysiske rammer for 
transport af lav- og middelaktivt affald opfyldte de gældende IAEA-bestemmelser og til enhver tid 
Artikel 2, stik. b) bestemmer, at der skal indføres ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens 
og arbejdstagernes sundhed og al deres anvendelse skal overvåges. 
-25 -
gav passende sikkerhed. Det fremgik dog, at myndighedernes kontrol med affaldstransporten i visse 
tilfælde burde strammes op. 
Efter anmodning fra Europa-Parlamentet fremlagte Kommissionen den 1.12.1989(24) for 
Ministerrådet et forslag til direktiv, hvorefter overførsel af radioaktivt affald var underlagt kravet om 
forudgående godkendelse, og hvori fastsættes et fælles anmelde- og forsendelsessystem med henblik 
på at forebygge risici forbundet med, at de kompetente myndigheder mister kontrollen med radioaktivt 
affald. Direktivet blev vedtaget af Rådet den 3.2.1992. 
Også international transport af radioaktivt affald har været drøftet på fællesskabsplan. Den fjerde 
AVS/EØF-konvention*25*, som blev underskrevet i Lomé den 15.12.1989, fastlægger i artikel 39 
regler for international transport af farligt affald og radioaktivt affald. Det fremgår heraf, at 
Fællesskabet skal forbyde al direkte og indirekte udførsel af farligt affald og radioaktivt affald til de 
68 AVS-lande, og at AVS-landene skal forbyde direkte eller indirekte indførsel af sådant affald fra 
Fællesskabet og fra alle andre lande. Bestemmelserne er ikke til hinder for, at en medlemsstat, som 
et AVS-land har valgt at udføre affald til med henblik på oparbejdning, kan tilbagesende det 
oparbejdede affald til AVS-oprindelseslandet. 
Samme spørgsmål har også været drøftet på globalt plan. I 1990 vedtog IAEA's 112 medlemslande 
en IAEA kodeks om international grænseoverskridende overførsel af radioaktivt affald. Denne kodeks 
er ikke juridisk bindende, men bekræfter landenes suveræne rettigheder til at forbyde overførsel af 
radioaktivt affald til, fra eller gennem deres område. Den bestemmer videre, at grænseoverskridende 
overførsel af radioaktivt affald skal ske under overholdelse af internationalt godkendte sikker­
hedsnormer og gældende nationale love og forskrifter, og være betinget af, at forsendelsen forud er 
anmeldt og godkendt af afsender-, modtage- og transitlandene. 
111.6 DEPONERING OG BORTSKAFFELSE AF RADIOAKTIVT AFFALD OG 
FORARMET BRÆNDSEL 
III.6.1 Indledning 
For så vidt angår bortskaffelse, som er det væsentligste og sidste trin i forvaltningen af radioaktivt 
affald, er der ikke sket afgørende ændringer af den overordnede situation siden 1987. Dels er 
moratoriet om dumpning på havet af radioaktivt affald(26) stadigt i kraft, og dumpning på havet 
foretages således ikke. Dels er der kun ibrugtaget et landbaseret deponeringsanlæg, nemlig "Centre 
de l'Aube" (som efterhånden skulle erstatte det næsten fyldte "Centre de la Manche"), som er beregnet 
til lav- og middelaktivt affald. Et andet anlæg til deponering af affald nær jordoverfladen, som skulle 
ibrugtages i begyndelsen af 1992, er under opførelse ved "El Cabril" i Spanien. I den 
(26) li IT C .V7 af 10.1 1990. 
Lande i Afrika, Caribien og Stillehavsområdet. 
Moratoriet har fået tilslutning på frivilligt grundlag af parterne til Konventionen om forhindring af forurening 
ved dumpning af affald og andre stoffer (den såkaldte Londonkonvention) i 1983, og er stadigt i kraft, indtil 
gennemførelsen af en række undersøgelser, som forventes afsluttet i 1993. 
• - 2.6 -
tidligere rapport er omtalt en række overvejelser og generelle principper, samt beskrevet forskellige 
idriftværende anlæg. Det skal således ikke gentages her. 
Det skal dog nævnes, at offentlighedens bekymring for kerneindustrien i almindelighed, som allerede 
var udtalt i 1987, i de seneste år fortsat gør sig gældende og er vokset til en stærk lokal modstand mod 
anlæggelse af bortskaffelsesfaciliteter for radioaktivt affald. Det medførte en lang række aktioner i 
form af retssager og moratorier, som forsinkede opførelsen og/eller driften af deponeringsanlæg for 
radioaktivt affald eller forsøgs- eller pilotanlæg for underjordisk bortskaffelse. I visse tilfælde (f.eks. 
i Nederlandene) har den offentlige modstand endog udskudt driften af et centralt anlæg for midlertidig 
deponering. 
Selv om der tydeligvis er forskelle medlemsstaterne imellem, er en af virkningerne heraf, at der sker 
en voksende in-situ deponering af forarmet brændsel eller radioaktivt affald. Det har bidraget til 
udvikling af yderst effektive volumenreduktionsmetoder (f.eks. forbrænding, superkompaktering), som 
mindsker deponeringsbehovet. 
En anden følgevirkning er, at man i højere grad søger at give befolkningen bedre oplysninger om de 
mulige farer ved deponeringsanlæggene, og at øge sikkerheden - og kvaliteten af sikkerhedsdokumen-
tationen - for pladserne. Desuden undersøges avancerede forvaltningsstrategier, hvorved rækken af 
radionuklider med lang halveringstid, som skal bortskaffes i en fjern fremtid, kan mindskes (se afsnit 
III.2.2). 
Endelig er det værd at nævne, at direkte deponering af forarmet brændsel - særlig når der ikke er tale 
om standardtyper - er genstand for stadig større opmærksomhed i de fleste medlemsstater. 
III.6.2 Midlertidig deponering 
III.6.2.1 Lav- og middelaktivt affald 
Grundlæggende findes der to nøglemetoder til deponering af lav-og middelaktivt affald, enten på 
produktionsstedet eller i et centralt anlæg for midlertidig deponering. Begge metoder bruges i Det 
Europæiske Fællesskab. Som det fremgår af tabel XIV, synes medlemsstater med begrænset 
kerneenergi at foretrække central midlertidig deponering. 
Spanien 
Det centrale deponeringsanlæg "El Cabril" består af moduler, som i slutningen af 1990 har modtaget 
ca. 2,900 m3 konditioneret affald, hovedsageligt affald fra små producenter og CIEMAT-aktiviteter. 
Affald fra en række kernekraftanlæg har været deponeret siden 1988. Lidt over 12,000 m3 ligger 
stadig på reaktorområderne. 
Nederlandene 
Siden 1984 har regeringen valgt en central langsigtet (100 år) midlertidig deponering af alle typer 
radioaktivt affald. I den forbindelse er af COVRA opført først et foreløbigt anlæg ved Petten, og 
dernæst nær Borsele. Men idrifttagningen af anlægget ved Borsele er forsinket på grund af lokal 
modstand. Efter en positiv beslutning i Statsrådet er deponeringen af radioaktive affaldskolli indledt 
i 1991. 
-27 -
Belgien 
Alle affaldstyper (kernekraftanlæg, fremstilling af oxidbrændsel, medicin) deponeres i øjeblikket ved 
Mol/Dessel i et centralt deponeringsanlæg. Der ligger nu 8,300 m3 lavaktivt affald. Konditioneret 
middelaktivt affald (2,750 m3) fra oparbejdning af forarmet brændsel i EUROCHEMIC er deponeret 
i en bygning kaldet "Eurostorage". Den resterende deponeringskapacitet i bygningen (over 1,000 3) 
bruges nu til middelaktivt affald fra reaktordrift. 
Endnu et deponeringsanlæg for oparbejd ni ngsaffaid fra andre lande er under opførelse i Dessel. Det 
skal efter planerne ibrugtages i 1993. 
Det Forenede Kongerige 
Bortset fra lavaktivt fast affald, som opfylder modtagekrav, som gælder for det BNFL-ejede Drigg 
anlæg til bortskaffelse i ringe dybde, deponeres alle affaldstyper i øjeblikket på produktionsstedet. 
Efter planerne skal et anlæg for bortskaffelse i dybtliggende geologiske formationer imidlertid modtage 
såvel lavaktivt som middelaktivt affald. 
Frankrig 
På grund af den aktuelle drift af to anlæg for deponering af lav- og middelaktivt affald i ringe dybde 
("Centre de la Manche" og "Centre de l'Aube"), omfatter midlertidig deponering hovedsageligt 
alfaaffald og en del af det lavaktive affald, som kommer fra små producenter, hvor henfald og 
sortering inden udledning i miljøet er nødvendig. Hertil anvendes to centrale anlæg for midlertidig 
deponering (CEN/Saclay og Tricastin). 
Tyskland 
Indtil Konrad-minen bliver klar, eller Morsleben deponeringsanlægget igen åbnes, anvendes en række -
anlæg til midlertidig deponering af lav- og middelaktivt affald. En del af reaktoraffaldet deponeres på 
produktionsstedet, andet deponeres i Gorleben og Mitterteich-anlæggene. Den nuværende kapacitet 
er tilstrækkelig til at imødekomme behovet i de nærmeste år. 
Italien 
Alt radioaktivt materiale, som stammer fra tidligere drift af nukleare anlæg, deponeres på 
produktionsstedet. 
Danmark. Portugal. Grækenland 
Midlertidig deponering sker i centrale anlæg (Risø, Sacavém og Demokrilos). 
-28-
111.6.2.2 Glasindkapslet højaktivt affald 
Siden rapporten fra 1987 blev udsendt, er kapaciteten for oparbejdning af brændsel fra letvandsreak­
torer i Det Europæiske Fællesskab steget med ca. 1000 tons om året (især på grund af UP2 400, der 
arbejder med normal kapacitet, og den nyligt ibrugtagne UP3 i La Hague i Frankrig). Som fælge heraf 
fremstilles og deponeres i øjeblikket større mængder glasindkapslet højaktivt affald, som indeholder 
de fleste fissionsprodukter og radionuklider (se tabel VIII). 
For at tillade køling af affaldet og henfald af radioaktiviteten, må det deponeres adskillige årtier, enten 
på pladsen (dvs. Sellafield i Det Forenede Kongerige, Dessel i Belgien, La Hague og Marcoule i 
Frankrig), eller i egnede anlæg i medlemsstater, som ejer det i udlandet oparbejdede forarmede 
brændsel (se tabel XV). 
Oftest betyder midlertidig deponering af glasindkapslet højaktivt affald, at affaldet anbringes i 
glasblokke i dobbelte stålrør, som nedkøles ved naturlig luftcirkulation. 
Der opføres i øjeblikket deponeringskamre efter modulprincippet, som let kan udvides i takt med 
fremtidige behov. 
111.6.2.3 Forarmet brændsel 
Medlemsstaternes generelle politik for forvaltning af forarmet brændsel er ikke væsentligt ændret siden 
1987, forstået på den måde, at ingen andre lande fulgte op på Spaniens og Tysklands beslutning om 
ikke at oparbejde henholdsvis størsteparten og bestemte kategorier af forarmet brændsel. På den anden 
side er der heller ingen, der er gået ind for tidlig oparbejdning af forarmet brændsel. En række lande 
har valgt at se tiden an, dvs. deponere brændslet i hvert fald nogle årtier. 
Midlertidig deponering af forarmet brændsel sker oftest i vandtanke på reaktorstedet over perioder på 
måneder eller år, således at brændslet kan nedkøles, inden det overføres til andet deponeringsanlæg. 
Selv under velkontrollerede deponeringsforhold (spørgsmål omkring tankvandets kemi og andre fysiske 
aspekter af indeslutning) kan Magnox-brændsel (produceres i Det Forenede Kongerige) på grund af 
den særlige type brændselsbeholder og selve uranmetallet kun deponeres i ca. tre år. Yderligere 
deponering af denne brændselstype kan ske som tørdeponering. 
Der er stor interesse for tørdeponering af forarmet brændsel fra letvandsreaktorer, især når man 
ønsker langtidsdeponering. I den forbindelse forventes metoden at blive anvendt i Det Forenede 
Kongerige til midlertidig deponering af brændsel fra avancerede gaskølede reaktorer'27'. 
Magnox brændsel fru Wylfa deponeres allerede i giismilju. 
-29 
Også Tyskland undersøger muligheden for at bruge midlertidig deponering. Men på grund af lokal 
modstand, som medførte, at sagen blev bragt for domstolene, bruges anlæggene ved Gorleben og 
Ahaus endnu ikke til deponering af forarmet brændsel. 
I Spanien er der blevet udformet og godkendt en metalbeholder, som egner sig for både deponering 
og transport. Beholderne kan bruges ved midlertidig deponering af forarmet brændsel, enten på 
reaktorstedet eller andetsteds. 
De samlede deponeringskapaciteter (dvs. på produktionsstedet og i centrale anlæg) for forarmet 
brændsel, som findes i øjeblikket i medlemsstaterne, fremgår af tabel XVI. 
III.6.3 Bortskaffelse af radioaktivt affald 
III.6.3.1 Bortskaffelse i ringe jorddybde 
Frankrig 
Der er siden 1987 sket et betydelig udvikling i forbindelse med denne bortskaffelsesmetode. For det 
første er der som følge af den gradvise lukning af "Centre de la Manche", hvor der til slut vil være 
bortskaffet ca. en halv million m3 radioaktive affaldsprodukter indeholdende radionuklider med kort 
halveringstid, opført et nyt anlæg for bortskaffelse af samme type radioaktive produkter nær 
jordoverfladen. Anlægget, som hedder "Centre de l'Aube", forventes at få tilført op til 1 million m3 
radioaktivt affald. "Centre de l'Aube" blev taget i brug i begyndelsen af 1992. 
Spanien 
En lignende metode, dog med en række designmæssige forskelle, anvendes i Spanien ved "El Cabril"-
centret, hvor man er langt fremme med opførelsen af lagre nær jordoverfladen. Muligheden for om 
fornødent at tage beholderne op igen er et af de væsentligste nye forhold ved anlægget. Det skal have 
en kapacitet svarende til ca. 50.000 m3 radioaktive affaldskolli, og skal efter planerne ibrugtages i 
midten af 1992. 
Det Forenede Kongerige 
Anlægget ved Drigg i Det Forenede Kongerige tilføres fortsat lavaktivt affald (siden 1987). Det skal 
dog bemærkes, at der i 1988 blev fastsat nye grænser for specifik aktivitet for individuelle 
affaldsforsendelser (4 GBq alfa/ton og 12 GBq beta-gamma/ton), og for de samlede mængder af 
grupper af radionuklider, der bortskaffes i anlægget inden for et år. Herudover forbedres Drigg-
anlægget ved, at grøfter erstattes med et system af betonhvælvinger, således at den overordnede 
sikkerhed i anlægget øges. Den første betonhvælving blev taget i brug i januar 1989. 
Endeligt skal det bemærkes, at undersøgelserne omkring yderligere anlæg til bortskaffelse af lavaktivt 
radioaktivt affald nær jordoverfladen i Det Forenede Kongerige ophørte i 1987 efter en regeringsbes­
lutning, hvorefter lavaktivt affald, når 
30-
Drigg-anlægget har modtaget de tilladte mængder, skal bortskaffes i dybtliggende anlæg sammen med 
middelaktivt affald og alfaaffald. 
Belgien 
Mulighederne for bortskaffelse nær jordoverfladen af konditioneret lavaktivt affald undersøges. Den 
endelige beslutning om bortskaffelsessystem forventes truffet tidligst i slutningen af 1992, således at 
anlæggets drift kan indledes ved årtusindskiftet. 
Kravene til at sådant eventuelt anlæg undersøges ligeledes, herunder de foreløbige grænser for 
affaldets egenskaber. 
Placeringen af det første anlæg skulle kunne ske på grundlag af en foreløbig sikkerhedsundersøgelse, 
hvorefter man efter myndighedernes godkendelse af sikkerhedsrapporten for pladsen kan begynde 
opførelsen og driften af anlægget omkring slutningen af dette årti. 
III.6.3.2 Bortskaffelse i dybtliggende geologiske formationer 
Som udgangspunkt kan der skelnes mellem to typer dybtliggende lagre: lagre til bortskaffelse af ikke-
varmeafgivende affald, og anlæg til alle affaldskategorier, herunder glasindkapslet højaktivt affald og 
forarmet brændsel. Skønt ingen dybtliggende lagre er i drift i Fællesskabet for tiden, er der udsigt til, 
at bortskaffelsesanlæggene i nedlagte miner (i Tyskland), som skal rumme ikke-varmeafgivende affald, 
kan påbegynde eller genoptage driften ved årtusindskiftet, forudsat politiske forhold ikke udskyder 
ibrugtagningstilladelserne yderligere. For så vidt angår anlæg dybtliggende lagre udgravet i geologiske 
formationer (salthorst, 1er, skifer, granit), undersøges forholdene i forbindelse med opførelse og/eller 
drift af underjordiske laboratorier, som forventes at arbejde endnu mange år. Det skal nævnes, at der 
med Kommissionens støtte er tilvejebragt et nært og frugtbart samarbejde mellem organer med ansvar 
for drift af underjordiske laboratorier, og at Kommissionens F&U-programmer giver økonomisk 
bistand til forskning i underjordiske pilotanlæg. 
I det følgende opridses kort situationen omkring dybtliggende lagre i de enkelte medlemsstater. 
Tyskland 
Som følge af de talrige retssager, der er indledt af regeringen i Nedre Saksen, er der sket betydelige 
forsinkelser i åbningen af anlægget ved Konradminen. De juridiske aspekter ("Planfeststellungsverf-
ahren") er nu så vidt belyst, at man er gået i gang med høring af offentligheden (mellem 16.5 og 
15.7.1991), og kommentarer og spørgsmål undersøges. Det forventes således, at dette dybtliggende 
lager for ikke-varmeafgivende affald kan tages i brug inden midten af dette årti. Bortskaffelseskapaci-
teten ved Konradminen er ca. 1 million m3 radioaktivt affald. 
-31 
Den nedlagte mine skal rumme 6 forskellige deponeringsområder, som hver opdeles i flere rum med 
et middeltværsnit på 40 m2 og en længde på op til 1000 m. 
Ved Gorlebenanlægget, som skal rumme alle affaldstyper, herunder varmeafgivende affald, er 
undersøgelserne af forhold over jorden næsten afsluttet. Undersøgelserne af de underjordiske forhold 
pågår i øjeblikket. Der etableres to adgangsskakter. Efter planerne skal disse undersøgelser være 
afsluttet i slutningen af 1990'erne, sammen med en generel bedømmelse af Gorlebenminens ydelse i 
relation til bortskaffelse af radioaktivt affald. Anlægget vil ikke blive taget i brug før 2008. Det skal 
dog bemærkes, at undersøgelser og godkendelsesprocedurer for Konradminen afhænger stærkt af 
politiske drøftelser, som kan udskyde processen yderligere. 
Den nedlagte Morsleben saltmine - som blev brugt som dybtliggende lager for lav- og middelaktivt 
affald i det tidligere DDR (14,300 m3 fast og flydende affald samt ca. 5,800 radioaktive kilder var 
allerede deponeret) - blev lukket efter domsafsigelsen i retten i Magdeburg i februar 1991. Herudover 
beordrede den ansvarlige vesttyske minister et stop for yderligere bortskaffelse, indtil der foreligger 
en positiv anbefaling fra reaktorsikkerhedskommissionen. 
Endeligt skal det nævnes, at der til støtte for undersøgelserne ved Gorleben gennemføres et vigtigt 
F&U-program i Asse saltminen om følgende forhold: 
udvikling og afprøvning af deponeringsteknik for kolli med middelaktivt affald (indeho­
ldende opløsningsrester samt indkapslinger og kapper) og brugte stærkt varmeholdige 
brændselsgrundstoffer (MAW-projekt), 
afprøvning af bortskaffelse af 30 simulerede højaktive glasblokke med caesium og 
strontium; arbejdet er på grund af godkendelsesproblemer stærkt forsinket (MAW-projekt), 
demonstration af direkte bortskaffelse af forarmede brændselsgrundstoffer (TSS-forsøg), 
udvikling af multikomponentdæmning som afskærmning i minegangene. 
Belgien 
Siden 1984 har man været i gang med opførelse og drift af et underjordisk laboratorium (67 m lang 
forsøgsgang med en indre diameter på 3,5 m) i et lerlag under Molanlægget i en dybde på 225 m 
(HADES-projektet). I den forbindelse er flere forskningsområder blevet undersøgt: 
-32 -
måling af den langsigtede belastning af foringen af gangene, 
Control Experiment with Radiation for the Belgian Repository (CERBERUS), som består 
af måling af in situ reaktion i lermassen forårsaget af kontrolleret varme/strålings­
påvirkning, 
varmeforsøg (kun med elektrisk opvarmning) med henblik på at måle varmekildens 
påvirkning af omgivende 1er, samt i opfyldningsmateriale i bortskaffelsesgang (PRACLAY-
og CACTUS-projekterne). 
I 1989 udsendte ONDRAF/NIRAS rapporten SAFIR (Safety Assessment and Feasibility Interim 
Report) om egenskaber i Boom-ler i forbindelse med bortskaffelse af højaktive isotoper og/eller 
isotoper med lang halveringstid. En evalueringskommission har godkendt rapporten og givet en række 
henstillinger om det undersøgte område. Der er fastlagt et forskningsprogram med henblik på 
udsendelse af en rapport - PSAR (Preliminary Safety Analysis Report) - i 1997. Når der i en periode 
er gennemført feasibility-demonstration, skal der foretages endeligt valg af plads. Deponering af første 
fuldt aktive kollo forventes først omkring 2030. 
Frankrig 
Som et første skridt i udvælgelsen af passende geologiske formationer til bortskaffelse af radioaktivt 
affald med lang halveringstid indledtes i 1987 foreløbige feltundersøgelser på fire pladser. 
Der er gennemført boreprøver til belysning af seismiske og hydrologiske spørgsmål i lerlag i Aisne-
departementet. Igangsættelsen af en ny boreserie i skiferlag (Maine og Loire-departementerne) vakte 
stærk lokal modstand, som fik premierministeren til at beordre standsning af feltarbejde, indtil en lov 
om forskning om bortskaffelse af radioaktivt affald er gennemdrøftet og vedtaget af parlamentet. 
Vedtagelsen skete i slutningen af 1991. To vigtige elementer i loven indebærer, at der skal bygges en 
række underjordiske laboratorier i Frankrig, og at der ikke træffes endelig beslutning om placering 
af det dybtliggende lager, før man har afsluttet en tilbundsgående vurdering af resultaterne i de 
forskellige laboratorier (senest i år 2007). 
Selv om det ikke har direkte forbindelse med feltundersøgelserne, blev der i slutningen af 1990 
igangsat et in situ forskningsprogram i en 1,885 m lang tunnel ved Tournemire i Sydfrankrig. 
Tunnelen gennemskærer et tykt lerlag (overliggende kalkstenslag er 270 m tykke), hvor de geotekniske 
og hydrologiske forhold synes at være repræsentative for forholdene i et dybtliggende lager. 
Det Forenede Kongerige 
UK NIREX Ltd. er ved at undersøgemulighederne for opførelse af et dybtliggende underjordisk anlæg 
for lav- og middelaktivt 
-33-
affald. I den forbindelse er der gennemført geologiske undersøgelser, boringer og geofysiske studier 
ved Sellafield og Dounreay. Begge steder er konstateret passende formationer af hård klippe, men 
Sellafield er udvalgt til grundigere underjordiske undersøgelser og målinger i udgravningsfasen. 
Anlægget skal bestå af en række underjordiske huler i dybtliggende klippelag. Hulerne skal bygges 
efterhånden og udbygges, mens anlægget er i drift. Den foretrukne lokalitet ligger tæt på 
oparbejdningsanlægget ved Sellafield. 
Ifølge planerne (og forudsat den nødvendige tilladelse meddeles) kan opførelsen af et dybtliggende 
anlæg til lav- og middelaktivt affald påbegyndes i slutningen af 1990'erne, således at anlægget kan 
tages i brug ca. år 2005. 
For så vidt angår bortskaffelse af højaktivt affald, holder Department of the Environment sig løbende 
orienteret om udenlandsk forskning. Der er stadig ikke truffet endelige valg, hverken af koncept eller 
af placering af anlægget til bortskaffelse af højaktivt affald. 
Spanien 
I forbindelse med bortskaffelse af brændsel fra letvandsreaktorer og glasindkapslet højaktivt affald, 
samt alle affaldskolli, som ikke vil opfylde modtagekravene for "El Cabr il "-anlægget, har der siden 
1986 været gennemført foreløbige undersøgelser med henblik på at identificere potentielle dybtliggende 
bortskaffelsesanlæg. 
Samtidigt hermed gennemførtes i 1990 projekter om den foreløbige udformning af et dybtliggende 
anlæg i to geologiske formationer: salt og granit. Efter planerne skal der senere igangsættes et 
lignende projekt for 1er. Hovedformålet med projekterne er at indsamle tilstrækkelige data til at kunne 
vælge referencekoncept, samt data til lokaliseringsprocessen og det tilhørende F&U-program. 
Anlægget forventes ikke at kunne tages i brug før andet årti i næste årtusind. 
Nederlandene 
Selv om den nederlandske politik indebærer, at alle typer radioaktivt affald skal oplagres midlertidigt 
over lange tidsrum (se afsnit III.6.2.1), fortsættes OPLA-forskningsprogrammet om mulighederne for 
endelig bortskaffelse i salt stadig. Forskningsprogrammet omfattede oprindeligt ikke identifikation af 
potentielle dybtliggende lokaliteter. Eventuelle foreløbige feltundersøgelser (med seismiske 
undersøgelser og anden ikke-destruktiv feltforskning samt geohydrologiske boringer) forventes ikke 
igangsat før i midten af 1990'erne. 
Italien. Portugal. Grækenland. Irland. Danmark 
Der er ikke skel yderligere udvikling i forbindelse med bortskaffelse af radioaktivt affald siden 1987. 
-34-
KAPITEL IV 
NUKLEAR SIKKERHED FOR FORVALTNING AF RADIOAKTIVT AFFALD 
IV.l FORANSTALTNINGER INDEN BORTSKAFFELSE 
Nuklear sikkerhed skal varetages i alle sektorer af menneskets virksomhed, som indebærer overførsel 
af radioaktive materialer samt opførelse, drift og nedlukning af nukleare anlæg. Forvaltning af 
radioaktivt affald og de forskellige faser heraf er ingen undtagelse. 
Faciliteter og anlæg for behandling og konditionering af radioaktivt affald drives under samme 
generelle sikkerhedskrav som andre nukleare anlæg. Dog skal her nævnes tre typer af udvikling på 
området: 
begrænsningen af miljøvirkningerne som følge af ibrugtagning af nye behandlingsanlæg har 
betydet et kraftigt fald i radioaktive udledninger til miljøet; som eksempler kan nævnes de 
britiske resultater ved Sellafield og det igangværende franske program ved la Hague, 
den fortsatte udvikling af teknologi og processer til karakterisering, kvalitetskontrol, 
identifikation og opsporing af affaldsformer eller -kolli, som produceres i anlægget. Det 
vedgår ikke sikkerheden på selve anlægget, men er et væsentligt bidrag til sikkerheden i 
de operationer, som følger efter affaldsforvaltningen (dvs. transport, deponering, 
bortskaffelse), 
det konstante fald i den arbejdsmiljømæssig påvirkning under alle enkeltoperationer i 
forvaltningen af radioaktivt affald (sortering, behandling, konditionering, håndtering af 
affaldskolli...). 
Ovenfor er omtalt den aktuelle situation i forbindelse med transport af radioaktivt affald (se kapitel 
III.5). De nylige forskriftsmæssige tiltag, de teknologiske resultater, især i forbindelse med transport 
af forarmet brændsel, samt de omfattende gode erfaringer lader formode, at sikkerheden er høj i denne 
sektor. 
Sikkerheden i nye deponeringsanlæg som Borsele (Nederlandene), "El Cabril" (Spanien) eller Dessel 
(Belgien) varetages gennem passende design med henblik på yderligere mindskelse af risici som 
oversvømmelse, brand osv.. Ved deponering af varmeafgivende affald, som glasindkapslet højaktivt 
affald, forelages passende og driftssikker nedkøling, hvorved risikoen for mekaniske fejl mindskes. 
Som eksempel kan nævnes, at man har haft tilfredsstillende erfaringer med passive systemer ved 
Marcoule i de sidste 20 år, og at man ved la Hague-anlægget (Frankrig) har valgt tvungen konvektion. 
35-
IV.2 BORTSKAFFELSE 
IV.2.1 Bortskaffelse i jordnære lag 
Af sikkerhedsmæssige årsager er bortskaffelse i jordnære lag begrænset til lav- og middelaktivt affald 
(se definitionen i afsnit II.2). Denne metode har i visse lande været anvendt fra kerneenergiens 
barndom. 
Til at begynde med nedgravedes affaldet i lave grøfter, uden forudgående konditionering og/eller 
emballering. Denne metode anses nu i almindelighed for forældet. 
De teknologiske og ingeniørmæssige fremskridt, og driftserfaringer har givet anledning til 
undersøgelse og/eller gennemførelse af mere avancerede koncepter. Bortskaffelse af lav- og 
middelaktivt affald med kort halveringstid nær jordoverfladen i særligt konstruerede anlæg, som først 
blev demonstreret i Frankrig ("Centre de la Manche") i begyndelsen af 1970'erne, indgår nu i 
strategierne omkring forvaltning af radioaktivt affald i alle lande, som anvender eller overvejer at 
anvende bortskaffelse i jordnære lag. 
Metoden hviler på princippet om at isolere affaldet fra det menneskelige miljø under kontrollerede 
forhold og i tidsrum, hvori radioaktiviteten henfalder naturligt, og siden atter åbne pladsen for fri 
adgang. 
Reelt er princippet kun anvendeligt, hvis den fastlagte kontrolperiodes længde (anlæggets driftsperiode 
plus efterfølgende aflukning) er acceptabel, målt med menneskets målestok, dvs. maksimalt nogle 
hundrede år. 
Princippet kan gennemføres på grundlag af et system af forskellige barrierer mellem radioaktiviteten 
og det menneskelige miljø. Systemet opdeles normalt i tre hoveddele: 
selve affaldskolloen, herunder affaldets fysisk-kemiske egenskaber, eventuelt indeslut-
ningsmateriales karakteristika, og beholderens ydelse, 
anlægget, dvs. de strukturer på bortskaffelsesanlægget, som skal beskytte affaldskolliene: 
kappe, betondæksel, andre betonstrukturer osv., 
selve pladsens geologi. 
Det er disse tre barrierers samlede effektivitet, som udgør indeslutningen af radioaktiviteten under 
normale driftsforhold og under efterfølgende aflukning, og som sikrer, at virkningerne af eventuelle 
hændelser, som med rimelighed kan forudsiges, bliver af acceptabelt omfang. 
Flere nationale sikkerhedsmyndigheder har i de seneste år godkendt bortskaffelse af lav- og 
middelaktivt affald i særligt konstruerede anlæg nær jordoverfladen. 
- 3€-
I Det Europæiske Fællesskab(28) gælder det: 
a. Drigg-anlægget i Det Forenede Kongerige, efter godkendelsesmyndighedernes revision af 
tilladelsen i 1987. 
b. Dounreay-anlægget i Det Forenede Kongerige, som næsten udelukkende er anvendt til 
lavaktivt affald fra Dounreay-pladsen. 
c. Eksisterende bortskaffelsescenter for lav- og middelaktivt affald "Centre de la Manche", 
efter revisionen i 1971. 
d. Nyt bortskaffelsesanlæg for lav- og middelaktivt affald "Centre de l'Aube", som af de 
franske sikkerhedsmyndigheder fik driftstilladelse i december 1991. 
e. Nyt anlæg for oplagring af lav- og middelaktivt affald "El Cabril", som de spanske 
sikkerhedsmyndigheder gav tilladelse til opførelse af i begyndelsen af 1990, og som 
forventes at få driftstilladelse i foråret 1992. 
Herudover overvejes metoden i Belgien (se afsnit III.6.3.1). 
IV.2.2 Bortskaffelse i dybtliggende geologiske formationer 
I modsætning til de særligt anlagte barrierer, som med al sandsynlighed ikke forbliver uændrede i 
tidsrum på mere end nogle århundreder, har visse geologiske formationer (f.eks. 1er, salt og granit) 
vist sig at være stabile i flere millioner år, og vil således kunne danne grundlaget for en forsvarlig 
bortskaffelse af radioaktivt affald indeholdende radionuklider med lang halveringstid. Bortskaffelse i 
dybtliggende geologiske formationer udvikles derfor internationalt i forbindelse med alfaaffald og 
højaktivt affald. 
Spørgsmålet om forsvarlig bortskaffelse af dette affald, især behovet for at beskytte mennesker og 
miljø ud i en fjern fremtid, er genstand for stor opmærksomhed i alle lande, der producerer nuklear 
energi, især i Det Europæiske Fællesskab, men også i andre lande, som anvender radioaktive 
materialer inden for medicin, industri eller forskning. Sikkerheden af bortskaffelsessystemer for affald 
med lang halveringstid skal analyseres og demonstreres over tidsrum, der strækker sig langt ud over, 
hvad der er normalt for samfundsmæssig og teknisk planlægning, inden der kan opnås bygge- og 
driftstilladelser til sådanne anlæg. Dog er gennemførligheden af sådanne analyser genstand for debat, 
og der hersker en del skepsis omkring resultaternes gyldighed. 
Det siger sig selv, at der ikke kan opnås absolut bevis for fortsat sikkerhed af alle tekniske systemer. 
Derfor ønsker man og arbejder for at tilvejebringe en videnskabelig og regulerende proces, hvori 
indgår faktorer som kan indvirke væsentligt på sikkerheden, for således at skabe grundlaget for at 
afgøre, om det foreslåede bortskaffelsessy stem kan anses for tilstrækkeligt sikkert på langt sigt. 
(" ) Planlagte anlæg i North Carolina, Illinois og Pensylvania i USA er eksempler på bortskaffelse i særligt 
konstruerede anlæg i jordnære lag uden for Det Europæiske Fællesskab. 
-33-
I det følgende givet et resumé af de fremskridt, der er gjort i EF med hensyn til udviklingen af 
videnskabelige metoder til vurdering af sikkerheden på lang sigt ved affaldsbortskaffelse. Der 
redegøres tillige for de hidtil opnåede resultater og for det standpunkt, der indtages af EF's eksperter 
og internationale videnskabelige kredse. 
Sikkerhedsvurderingen 
Sikkerhedsvurderingen kan defineres som en analyse af det fremtidige adfærdsmønster for det samlede 
affaldssystem og for de potentielle indvirkninger på mennesker og miljø, fulgt af en sammenligning 
af resultaterne med gældende sikkerhedskrav. 
Omfanget af de fremtidige perioder, som skal indgå i analysen, fastlægges ud fra scenarier skabt ved 
hjælp af menneskelig fantasi og videnskabelig bedømmelse, sammenholdt med viden om naturlige 
systemer (se nedenfor) og menneskeskabte barrierer. 
Dernæst foretages ved hjælp af fremskrivningsmodeller en vurdering og kvantificering af virkningerne 
af nøgleprocesser, der er afgørende for affaldssystemets ydelse, og en bedømmelse af de mulige 
strålingsmæssige konsekvenser i fremtiden. For at kunne opstille brugbare modeller, må man råde 
over passende data, som er relevante for det pågældende system, og en sund grundviden om de 
relevante fysiske og kemiske egenskaber i systemets bestanddele og deres evolution. Dette er et af 
hovedformålene med det igangværende forskningsprogram, se afsnit III.2.1. 
Der har i de seneste år været en betydelig stigning i indsatsen for at forbedre sikkerhedsvurderingen. 
Alle lande med relevante kerneenergiprogrammer har samlet kompetence på sikkerhedsområdet og har 
udviklet eller er i gang med at udvikle egnede metodologier. 
I Det Europæiske Fællesskab igangsatte Kommissionen i 1982 et stort multinationalt projekt (PAGIS: 
Performance Assessment of Geological Isolation Systems), som en del af et F&U-program om 
radioaktivt affald, med det formål at støtte en sådan udvikling i interesserede medlemsstater, samordne 
de forskellige metodologier og formidle resultaterne. 
Alle interesserede medlemsstater deltog i eller var tilknyttet projektet, som afsluttedes i 1989. 
Sammen med og i enighed med størsteparten af videnskabsfolkene, som arbejder i Fællesskabet inden 
for de forskellige områder af denne tværfaglige aktivitet, blev der udarbejdet en metodologi, som blev 
anvendt i forbindelse med bortskaffelse af højaktivt affald i dybtliggende lag. 
Med de givne antagelser fremgår det af resultater fremlagt på en konference i Madrid i 1989, at der 
ikke vil udledes radioaktivitet ved overfladen på nogen af de undersøgte pladser inden for en periode 
på ikke under 10.000 år, og eventuelt ubetydelige udledninger i en meget fjern fremtid. 
38 
Den metodologi, der blev udviklet under PAGlS-projektet, kan -og gør det allerede i flere 
medlemsstater - danne grundlag for de nødvendige vurderinger af ydelser i fremtiden, forudsat den 
forbedres med videreudviklede modeller og data fra undersøgelser på konkrete pladser. 
Disse resultater førte sammen med resultater opnået uden for EF til, at internationale videnskabelige 
kredse fremkom med en samlet udtalelse i 1990, som lyder(29): 
"Der findes i dag vurderingsmetoder, hvormed der kan foretages en passende vurdering af de 
potentielle langsigtede strålingsmæssige virkninger på mennesker og miljø fra omhyggeligt udformede 
bortskaffelsessystemer for radioaktivt affald"; og "passende brug af metoder til sikkerhedsvurdering 
kan sammen med tilstrækkelige oplysninger fra foreslåede pladser danne det tekniske grundlag for 
afgørelsen af, hvorvidt bestemte bortskaffelsessystemer giver samfundet tilstrækkelig sikkerhed for både 
nuværende og fremtidige generationer". 
Der arbejdes stadig for yderligere at udvikle metoderne til sikkerhedsvurdering og indsamle og vurdere 
data fra foreslåede bortskaffelsespladser. 
Naturlige analoger: yderligere vidnesbyrd om sikkerhed 
Som nævnt ovenfor er det centrale spørgsmål ved vurderingen af den langsigtede ydelse og sikkerhed 
for anlæg til bortskaffelse af radioaktivt affald evnen til med sikkerhed at kunne forudsige art og 
virkning af processer og geologiske forhold langt ind i fremtiden. 
Ekstrapolering af laboratoriedata, som normalt er indsamlet over måneder eller højst få år, til 
realistiske perioder ud i fremtiden er klart et problem. 
Processer, der undersøges i laboratoriet, inddrager særlige aspekter af radionuklidernes bevægelse fra 
affaldet og efterfølgende transport i grundvand. Heldigvis findes næsten alle de relevante processer 
også i det naturlige miljø, selv om der kan være tale om forskellige geokemiske og hydrokemiske 
forhold. Det er således muligt at anvende naturlige analoger til at vurdere processerne over geologiske 
tidsperioder. 
Medlemsstaterne har allerede nu i mange år undersøgt naturlige systemer (samt arkæologiske og 
historiske analoger) i og uden for Europa. Nogle har også deltaget i større projekter, f.eks. ved 
Alligator River, Pocos de Caidas og Cigar Lake urandepoterne i henholdsvis Australien, Brasilien og 
Canada. 
Siden 1985 har Kommissionen støttet en undersøgelse af naturlige analoger i forbindelse med F&U-
programmet om radioaktivt affald og gennem tilvejebringelse af et internationalt forum (Natural 
Analagous Working Group), hvor de erfaringer, der er indvundet overalt i verden, fremlægges og 
d rufles. 
Kollektiv udtalelse om "Disposal of radioaktive waste: can long term safety be evaluated", NliA/CBC/lAbA, Paris 
1990. 
39 
Nye vidnesbyrd om naturlige systemers adfærd i forbindelse med udskillelse og retardation kommer 
stadig til, og bidrager til opbygningen af tillid til konceptet omkring bortskaffelse i dybtliggende 
jordlag. 
Kommissionen fortsætter indsatsen inden for rammerne af det fjerde forskningsprogram om forvaltning 
af radioaktivt affald, og bidrager økonomisk til en række undersøgelser, især til analysen af den 
naturlige reaktor ved Oklo (Gabon), som ledes at det franske "Commissariat à l'Energie Atomique", 
som også andre lande er tilknyttet. 
Regulerende proces 
Ved udvælgelse af plads og helt frem til den endelige tilladelse til anlægget skal den detaljerede 
procedure for påvisning af systemets sikkerhed normalt fastlægges sag for sag, og kan derfor være 
forskellig fra land til land. Under alle omstændigheder inddrages forskellige organer, som anføres i 
afsnit III. 1. De styrelser og udøvende organer, som er opført i tabel X, er ansvarlige for, at alle 
oplysninger til brug for de kompetente myndigheder fremlægges, og at det dermed sikres, at anlægget 
opfylder et sæt forud fastlagte kriterier. 
- 40 -. 
KAPITEL V 
IGANGVÆRENDE REGULERING OG AKTUELLE POLITISKE SPØRGSMÅL 
V.l MATERIALER MED MEGET LAV RADIOAKTIVITET 
Gældende forskrifter på internationalt plan, fællesskabsplan og nationalt plan om beskyttelse af 
arbejdstagerne og befolkningen mod ioniserende stråling indeholder klare definitioner af betingelser 
for behandling, konditionering, deponering, transport og bortskaffelse af radioaktive materialer. 
Forskrifternes omfang fastlægges under hensyntagen til radioaktiviteten i de pågældende materialer. 
I de fleste regelsæt findes imidlertid et gråt område, hvor radioaktiviteten i lavaktivt affald ligger på 
grænsen til aktivitetsområder (og strålingstoksicitet), som er tæt ved eller lig med de niveauer, vi 
finder i mange naturligt forekommende stoffer. Det skyldes, at kontrolaktiviteter først og fremmest 
koncentreres om områder med større risici med henblik på at gøre beskyttelsesniveauerne så effektive 
som muligt. Også de mange forskellige fremgangsmåder omkring meget små mængder radioaktivt 
materiale, og de mange forskellige industrier, som det vedrører, bidrager hertil(30). 
Mange af fremgangsmåderne inden for medicin, forskning og industri er reguleret af de nationale 
myndigheder. Radioaktivt affald, som opfylder relevante undtagelsesregler, er undtaget fra regulering. 
Der er dog store forskelle mellem reguleringen fra land til land. 
På fællesskabsplan er bestemmelserne om undtagelse fra indberetningspligten over for de nationale 
myndigheder og fra kravet om forudgående tilladelse i forbindelse med praksis omkring radioaktive 
stoffer fastlagt i Euratom's grundlæggende sikkerhedsnormer (direktiv 80/836, som ændret i 1984). 
I direktivet fastlægges grænser for en given forsendelse af radioaktive stoffer, afhængigt af stoffernes 
strålingstoksicitet. Endvidere fastlægges generelle koncentrationsgrænser på 100 Bq/g, stigende til 500 
Bq/g for faste radioaktive stoffer. Materialer indeholdende stoffer i mængder og koncentrationer over 
disse grænser kan kun udledes efter aftale med myndighederne. Grænserne må dog ikke tages som 
grønt lys for ubegrænset bortskaffelse af affald. 
For så vidt angår den nukleare sektor, er demontering af forældede anlæg en praksis, som er under 
udvikling og som vil resultere i store mængder skrot, oftest med meget lav radioaktivitet (se afsnit 
II.3.3b). På fællesskabsplan er der inden for rammerne af den i artikel 31 i Euratom-traktaten fastlagte 
ekspertgruppe offentliggjort henstillinger om "kriterier for strålingsbeskyttelse gældende 
Affald fra medicinsk analyse og behandling, affald fra forskningsinstitutioner, brugte forbrugsvarer som 
nigdetektorer og ventiler, affald fra produktion af lysfarver osv. 
41 
for materialer fra demontering af nukleare anlæg"'31'. Henstillingerne revideres i øjeblikket og skal 
udvides til at omfatte også andet end stål, f.eks. kobber og aluminium, og, senere, beton. 
Henstillingerne er udelukkende af videnskabelig art. I de enkelte medlemsstater træffes de fleste 
afgørelser om undtagelser for lavaktivt affald i det nukleare kredsløb af de kompetente myndigheder 
i de konkrete tilfælde. 
Alt i alt er situationen omkring meget lavaktive materialers undtagelse fra Offentlig kontrol ikke 
tilfredsstillende. Man har derfor i de sidste årtier forstærket indsatsen for at tilvejebringe sam­
menhængende og videnskabeligt forsvarlige regler. Flere nationale sikkerhedsmyndigheder og 
internationale organisationer (IAEA, OECD/NEA, WHO)(32) undersøger kriterierne for hel eller 
delvis undtagelse af strålingskilder og fremgangsmåder fra kontrol. I mellemtiden har flere EF-lande 
udarbejdet lovregler, eller er i gang med dette arbejde. Det skal understreges, at samordning af 
nationale foranstaltninger anbefales stærkt med henblik på at sikre et ensartet beskyttelsesniveau i 
Fællesskabet. Behovet for samordning forstærkes af den snarlige indførelse af det indre marked. 
Endeligt skal det som i kapitel II bemærkes, at en række industrielle processer, der øger kon­
centrationen af naturligt forekommende isotoper (f.eks. behandling af fosfatmalm)(33), normalt er 
undtaget fra indberetningspligten til de nationale sikkerhedsmyndigheder, eller at aktiviteterne ikke er 
registreret som virksomhed, der involverer radioaktive materialer. Der må ses nøjere på de 
strålingsmæssige virkninger af bortskaffelse af nogle af disse materialer. Flere lande er nået mere eller 
mindre langt i arbejdet med at fastlægge strategier for opgørelse og forvaltning af dette affald, og vil 
om fornødent træffe egnede foranstaltninger. 
V.2 RADIOAKTIVE AFFALDSÆKVIVALENTER 
Er række lande oparbejder eller konditionerer en del udenlandsk affald i forbindelse med kommercielle 
aftaler eller forpligtelser omkring oparbejdning af forarmet brændsel. 
Ud over eventuel national politik i modtagelandet for bortskaffelse af udenlandsk affald, kan det efter 
passende behandling og konditionering undertiden være teknisk umuligt at tilbagesende alt eller dele 
af det nøjagtigt identiske udenlandske affald til oprindelseslandet, eller det kan være uhensigtsmæssigt 
fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt (f.eks. unødvendig håndtering af radioaktive 
materialer). I en sådan situation kan man overveje eller endog være tvunget til at tilbagesende 
"ækvivalent affald". Det skal ske under passende regulering, som skal aftales mellem de involverede 
parter. 
CtiC Radiological Protection Scries, publikation nr. 43, december 1988. 
IAIÎA Salety Series, nr. 89 "Principles for the exemption ol radiation sources and practices from regulatory 
control" (1988). 
Se fodnote 5), side 6. 
-42 -
Indtil nu har radioaktive affaldsækvivalenter ikke været omfattet hverken af internationale eller 
nationale regler. Ministerrådet gav i 1990<34\ som konklusion på Kommissionens rapport om 
spørgsmålet(35\ udtryk for behovet for at opstille vejledende principper. 
V.3 OFFENTLIGHEDENS ENGAGEMENT OG OPLYSNING 
Der er i de seneste år gjort en stor indsats af de forskellige nationale myndigheder og/eller 
affaldsoperatører, og tillige af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber inden for dens 
kompetenceområde: 
for at oplyse befolkningerne om de vigtigste nukleare anlæg og dertil knyttede udledninger 
af radioaktivt affald, 
at få offentligheden til at deltage i beslutningsprocessen i forbindelse med oprettelse af nye 
nukleare anlæg eller bortskaffelsesfaciliteter. 
For så vidt angår institutioner i Det Europæiske Fællesskab, trådte et direktiv, hvori medlemsstaterne 
blandt andet opfordres til at sørge for: 
at alle ansøgninger om tilladelse til nye projekter og tilhørende dokumentation stilles til 
rådighed for offentligheden, 
at offentligheden får mulighed for at fremkomme med udtalelser, inden projektet 
igangsættes, 
i kraft i juli 1988. Kommissionen skal i 1993 for Rådet og Europa-Parlamentet fremlægge en rapport 
om direktivets anvendelse og effektivitet. 
I mange tilfælde får offentligheden adgang til at se ansøgninger om igangsættelse af sådanne faciliteter 
(Det Forenede Kongerige osv.), og i forbindelse med større projekter gennemføres ofte en offentlig 
høring, hvorunder: 
offentligheden får adgang til oplysninger om det pågældende projekt, 
man samler de udtalelser og indsigelser, som offentligheden er fremkommet med, således 
at de kan indgå i de nationale myndigheders overvejelser. 
(34) 
(35) Konklusioner fra det 1464. rådsmøde den 18.19. december 1990, pressemeddelelse 10871/90 (232). 
"Radioactive waste equivalence", Euradwastc Series nr. 3, rapport EUR 12879 - Kontoret for De Europæiske 
Fællesskabers Officielle Publikationer, Luxembourg 1990. 
43 
Oftest gennemføres den offentlige høring med hjemmel i en lov. Den kan være obligatorisk (Tyskland, 
Spanien, Frankrig, Nederlandene) eller det kan, som i Det Forenede Kongerige, være myndighederne, 
der afgør, om der i de enkelte sager skal gennemføres en offentlig høring. Endvidere skal der i 
forbindelse med laboratorier for underjordisk bortskaffelse i medfør af en ny fransk lov^ nedsættes 
en lokal oplysningskomite med repræsentanter for alle interesserede parter. 
Ud over de oplysninger, som offentligheden får gennem brochurer (som den nederlandske 
oplysningskampagne i 1987) eller gennem bestemmelser om offentlighed i forvaltningen, er der flere 
regeringer (Tyskland, Spanien, Det Forenede Kongerige), som regelmæssigt aflægger beretning for 
de nationale parlamenter om mængder og/eller forvaltning af radioaktivt affald i deres land. 
Indberetningerne er offentligt tilgængelige. Ifølge den oven for nævnte franske lov skal den franske 
regering også fremlægge en årlig rapport til parlamentet om forskning i forvaltning af højaktivt affald 
og alfaaffald. 
Lov nr. 91 1381 af 30.12.1991, om forskning i forvaltning af radioaktivt affald 
TABEL I 
RADIOAKTIVT AFFALD FRA BRUG AF ISOTOPER TIL MEDICINSKE. 
INDUSTRIELLE OG GENERELLE FORSKNINGSFORMÅL (m3) 
(flydende og fast affald sendt til central midlertidig deponering) 
Land 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Irland 
Spanien 
Frankrig(1) 
Grækenland 
Italien 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Kongerige(2) 1991-1995 
370 
100 
5.100 
nogle 10'ere(3) 
210 
5.000 
100 
4.500 
1.600 
20 
4.960 1996-2000 
370 
100 
5.100 
nogle 10'ere<3) 
210 
5.000 
nogle 10'ere 
4.500 
1.600 
30 
3.030 2001-2010 
740 
200 
10.200(4) 
420 
10.000 
nogle 10'ere(5) 
9.000 
3.200 
80 
5.610 2011-2020 
740 
100 
10.200(4) 
420 
10.000 
nogle 10*ere(5) 
9.000 
3.200 
100 
5.610 
Affaldsmængder inden behandling og konditionering. 
Tidsrum henholdsvis 1990-1994, 1995-1999, 2000-2009, 2010-2019. 
Ukonditioneret og opbevaret på produktionsstedet. 
Tal ekstrapoleret fra tal for perioden frem til 2000. 
Pr. femårs periode. 
TABEL II 
MIDLERTIDIGT DEPONERET AFFALD PRODUCERET FØR 1991. BEHANDLET OG 
KONDITIONERET. ELLER SOM FORMODES AT VÆRE KONPKTIONERET(1) 
Land 
Belgien 
Tyskland 
Spanien 
Frankrig 
Italien(3) 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige 
Danmark 
Portugal 
Grækenland Midlertidigt deponerede affaldsmængder (m1) 
lavaktivt 
6.000 
43.900 
15.000 
0 
10.400 middelaktivt 
-
C) 
-
0 
720 
3.100 
7.930 
70O<4> 
50 
100 18.470 
50<5) 
-
50 alfa 
3.000 
(2) 
-
60.400 
190 
65.550 
-
-højaktivt 
160 
500 
-
1.040 
15 
710 
-
-
-Bemærknninger 
Pr. 1.5.1990 
Middelaktivt inkl. lavaktivt 
affald 
Middelaktivt inkl. lavaktivt 
affald 
Middelaktivt inkl. lavaktivt 
affald 
Alfaaffald er MLW med 
allaaktivitct > lOGBq/m*' i 
konditio-neret form 
Alfaaffald inkl. MLW 
Ml 
Ol Det meste alfa- og højaktive affald (deponeret i flydende form) er endnu ikke konditioneret. Af hensyn 
til ensartetheden i data er mængder i denne tabel angivet som dem, der ville folge af konditionering 
med foreliggende metoder. 
Delvis inkluderet i lavaktivt affald (affald uden varmeafgivelse) og i højaktivt affald (affald med 
varmeafgivelse). 
Ukonditionerede mængder i midlertidigt higer: 12195 m% LLW (11620' fa.st og 575 in* flydende); 585 
m1 last MLW; 356 ni' alfa (346 in' fast og 10 m' flydende); 120 ni' flydende ULW. 
Konditionerede inangder i midlertidigt lager: 3610 in1 LLW og 345 in* MLW. 
Volumenraduktionsfaktor antages at væn- 3-5 for fast affald, der skal kompakteres, og 1/2 for flydende 
LLW. 
Tallene omfatter ikke ca. 5-7000 m3 ukonditioneret affald fra medicinsk, industriel og ikke-nuklear 
forskning. 
Kun halvdelen er egentligt affald, resten er omgivende betonkappe. 
Hovedsageligt deponeret i rustfri stalbeholdene, »under eller anden emballage. 
'/fe 
TABEL III 
LAV- OG MIDDELAKTIVT AFFALD BORTSKAFFET FØR 1991. INKL. 
KONDITIONERINGSPRODUKTER OG MISTET EMBALLAGE 
Land 
Belgien 
Tyskland 
Spanien 
Frankrig 
Italien 
Nederlandene 
Det Forenede Kongerige Affaldsmængder (m3) 
lav middel 
15.000 
96 
42.000 260 
14.300<3) 
-
9.900 
464.500 
23 
8.700 
26.000 
775.000 
14.000 Bortskaffelsesmåde 
Dumpning i havct(1) 
Dumpning i havet(,) 
Dybtliggende geologiske 
lag 
Dybtliggende geologiske 
lag 
Dumpning i havet14' 
Jordnære lag 
Dumpning i havet0' 
Dumpning i havet(1> 
Dumpning i havet(l) 
Jordnære lag 
Jordnære lag Lokalitet 
Nordatlanten 
Nordatlanten 
Assc saltmincnC) 
Morslcbcn saltminen 
Nordatlanten 
Centre de la Manche 
Nordatlanten 
Nordatlanten 
Nordatlanten 
Drigg 
Dounrcay 
(Il 
(2) 
(3) 
(4) Moratorium vedrørende dumpning i havet siden 1983. 
I drift 1967-1978. 
Tal frem til 1990. 
Forsøgsrækker i 1967 og 1969. 
V} 
TABEL IV 
KERNEENERGIPROGRAMMER I DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS 
MEDLEMSSTATER 
Land 
Belgien(,) 
Tyskland 
Spanien(2) 
Frankrig00 
Italien(3) 
Nederlandene(4) 
Det Forenede Kongerige(6) Netto installeret effekt ved årets slutning (GWe) 
(Kun idriftværende eller forpligtede kraftværker) 
1990 
5,4 
23,6 
7,1 
62,7 
1,1 
0,5 
11,4 1995 
5>4 
23,6 
7,1 
62,2 
0,5 
10,0 2000 
5,4 
23,6 
7,1 
(63,3) 
0,5 
9,5 2010 
5,4 
25,0(5) 
17,5 
(63,3) 
5,4 2020 
3,6 
25,0(5) 
17,5 
(63,3) 
1,2 
(1) 
(2) 
(3) 
(4) 
(M 
«•> 
(7) Generelle elplaner gælder frem til 2000; ingen skøn for tiden derefter. 
Løbende kerneprogram varer til 2000. Ingen planer for tiden derefter. 
1,1 GWe installeret, men ikke i drift. 
Udvikling af kerneenergiprogrammer skal tages op til fornyet overvejelse. 
1. linie: idriftværende kraftværker, med gradvis substitution af gamle anlæg. 
2. linie, samme, uden substitution. 
Skal revideres i 1994. 
Tal i parentes anført af hensyn til lignende tal for andre lande. De omfatter ikke 
værker, som er planlagt i den franske energiplanlægnings prognoser: 63,3-66,3 
GWe i 2000/74,2-80,8 GWe i 2010/og 80-95 GWe i 2020. 
TABEL V 
PRODUKTION AF LAVAKTIVT AFFALD. BEHANDLET OG KONDITIONERET. I FORSKELLIGE MEDLEMSSTATER 
(Idriftværende eller forpligtede kraftværker - antagelser som i tabel IV, tilknyttede anlæg i brændselskredsløbet, kerneenergiforskning) 
Land 
Belgien 
Tyskland(2) 
Spanien(1) 
Frankrig 
Italien0' 
Nederlandene 
Det Forenede Kongerige'1' 
Danmark Affaldsmængder samlet for anførte perioder (m3) 
1991-1995 1996-2000 2001-2010 2011-2020 Bemærkninger 
3.130 
35.000-50.000 
11.000 
160.000 
3.100 
(3.100+0) 
2.400 
137.530 
(104.550+32.980) 
-4.230 
50.000-71.000 
10.000 
(8.500+1.500) 
160.000 
2.700 
(1.900+800) 
2.400 
106.230 
(65.200+41.030) 
-15.785 
97.000 
(83.000+14.000) 
17.000 
(15.700+1.300) 
300.000 
4.300 
(3.500+800) 
_(4) 
256.730 
(77.360+179.370) 
-15.060 
97.000 
(83.000+14.000) 
40.000 
(14.600+25.400) 
300.000 
7.000 
(500+6.500) 
.(4) 
143.330 
(12.830+130.500) 
1.500(3) Inkl. delvist MLW og 
alfaaffald 
Inkl. MLW 
Inkl. MLW 
Perioder: 
90-94, 95-99, 
osv. oo 
(1) 
(2) 
(3) 
(4) Opdeling i affald fra idriftværende anlæg (1. tal) og affald fra anlæg under nedlukning (2. tal) anført i parentes. 
Højeste og laveste skøn. 
Mulig nedlukning af DR3 forskningsreaktor. 
Se note 4) i tabel IV. 
M3 
TABEL VI 
PRODUKTION AF MIDDELAKTIVT AFFALD FRA ALLE KILDER. 
BEHANDLET OG KONDITIONERET. I FORSKELLIGE MEDLEMSSTATER 
(Idriftværende eller forpligtede kraftværker - antagelser som i tabel IV) 
Land 
Belgien"1 
Tysklund 
Spanien 
Frankrig 
Italien 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige(3) 
Danmark Affaldsmængder samlet for de anførte perioder (m*) 
1991-1995 
2.500 
(2.450 + 50) 
-
-
-
205 
-
12.240 
(7.240+5.000) 
100 1996-2000 
2.754 
(2.704+50) 
-
-
-
120 
250 
11.540 
(6.400+5.140) 
5 2001-2010 
6724 
(6.624+100) 
-
-
275 
250 
23.010 
(11.560+11.450) 
5 2011-2020 
5.730 
-
-
18.100 
(6.270+11.830) 
-Bemærkninger 
(D 
(D 
(D 
(«) 
(2) 
Perioder: 
90-94, 95-99 
osv. 
Inkl. alfaaffald 
<1) 
(?) 
O) Ifølge forvaltningspraksis i dette land henregnes dette affald til andre affaldskategorier. 
Affald fra brændsel, som oparbejdes i udlandet, produceret i eksisterende anlæg. 
Se note 1) i tabel V 
Affald fra brændsel, som oparbejdes i udlandet, produceret i nedlukkede anlæg. 
Sa 
TABEL VII 
PRODUKTION AF ALFAAFFALD FRA ALLE KILDER. BEHANDLET OG KONDITIONERET. 
I FORSKELLIGE MEDLEMSSTATER 
(Idriftværende eller forpligtede anlæg - antagelser som i tabel IV) 
Land 
Belgien 
Tyskland(3) 
Spanien 
Frankrig 
Italien 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige02' Affaldsmængder samlet for de anførte perioder (m3) 
1991-1995 
190 
-
-
13.640 
10 
16.350 
(12.000 + 4.350) 1996-2000 
540 
-
-
14.060 
60 
18.620 
(14.230 + 8.500) 2001-2010 
2.890 
-
-
36.110 
70 
20.470 
(11.960 + 8.500) 2011-2020 
2.430 
40 
36.110 
20 
9.550 
(1.080 + 8.470) Bemærkninger 
(4) 
(1) 
Perioder: 
90-94, 95-99 
osv. 
(1) 
(2) 
(3) 
(4) Affald fra brændsel, som oparbejdes i udlandet, produceret i eksisterende anlæg. 
Se note (,) i tabel V. 
Ifølge forvaltningspraksis i dette land henregnes dette affald til andre affaldskategorier. 
Affaldsmængderne fra kerneenergiforskning skønnes at være uanseelige. 
3 A 
TABEL VIII 
PRODUKTION AF HØJAKTIVT AFFALD FRA ALLE KILDER. BEHANDLET OG 
KONDITIONERET. I FORSKELLIGE MEDLEMSSTATER 
(Idriftværende eller forpligtede anlæg - antagelser som i tabel IV) 
Land 
Belgien 
Tyskland12' 
Spanien 
Frankrig 
Italien" 
Nederlandene'" 
Det Forenede 
Kongerige(î) Affaldsmængder samlet for de anførte perioder (m3) 
1991-1995 
45 
1.310-1.510 
-
510 
10 
-
170 1996-2000 
54 
1.310-1.510 
-
540 
5 
20 
260 2001-2010 
180 
2.620-3.020<S) 
-
1.980 
25 
25 
130 2011-2020 
180 
2.620-3.020(î' 
36 
2.190 
-
-
-Bemærkninger 
Perioder 90-94, 
95-99 osv. 
(1) 
(2) 
(3) 
(4) 
(5) Affald fra brændsel, som oparbejdes i udlandet, produceret i eksisterende 
kernekraftværker. 
Højeste og laveste skøn. Omfatter delvis middelaktivt affald og alfaaffald. 
Kun fra oparbejdning af britisk brændsel. 
Affald fra brændsel, som oparbejdes i udlandet, produceret af nedlukkede 
anlæg. 
Ekstrapoleret ud fra tal for perioden frem til 2000. 
TABEL IX 
FORARMET BRÆNDSEL UDLEDT. SOM UDLEDES I DET EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABS MEDLEMSSTATER 
Land 
Belgien 
Tyskland 
Spanien 
Frankrig 
Italien™ (4) 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige 
Danmark Reaktortype 
LWR 
LWR 
LWR 
GGR 
LWR 
GGR 
FBR 
LWR 
GGR 
LWR 
GGR 
AGR 
LWR 
FBR Mængder udledt brændsel for de anførte perioder (MTHM)'" 
(Idriftværende og/eller forpligtede kraftværker - antagelser som i tabel 
IV) 
Frem til 
slutningen 
af 1990 
850 
3.865 
975 
445 
6.650 
4.340 
342 
1.353 
75 
0,2 1991-1995 
550 
2.450 
800 
447 
5.120 
1.850 
65 
137 
73 
75 
4.000 
1.100 
0 1996-2000 
550 
2.215 
855 
5.330 
72 
75 
4.000 
1.200 
150 
0 2001-2010 
1.100 
4.500<6) 
4.100 
1.510 
10.820 
140(S) 
(2) 
2.300(J) 
1.500(3) 
150<" 
0 2011-2020 
770 
5.500(6' 
3.200 
1.090 
11.000 
140(5) 
G) 
(i) 
0 
(1) 
(?) 
(3) 
(4) 
(5) MTHM: Metric tons of heavy metal. 
Se note 3 og 4 i tabel IV. 
Data kun frem til 2005. 
Efter planerne er udledning afsluttet i 1991. 
Data for idriftværende reaktorer, uden hensyntagen til beslutninger om 
former i ngsreaktorer i fremtiden. 
1. linie: idriftværende kraftværker, med gradvis substitution af gamle anlæg. 
2. linie: samme, uden substitution. 
LWR: Letvandsreaktor 
GGR: Gas-grafitreaktor 
AGR: Avanceret gaskølet reaktor 
FBR: Formeringsreaktor 
TABEL X 
ORGANER MED ANSVAR FOR HELE ELLER DELE AF FORVALTNINGEN AF RADIOAKTIVT AFFALD I MEDLEMSSTATERNE 
(Vedr. akronymer henvises til bilag) 
Land 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Frankrig 
Spanien 
Grækenland Udøvende Organ 
ONDRAF/NIRAS, 
offentlig, oprettet 
80-81 Affalds-
konditionering 
Sammen med 
industriens operatører Fastsættelse af 
specifikationer 
og kvalitets­
kriterier 
X Kvalitets­
kontrol 
X Undersøgelser på 
produktionsstedet, 
design, bygnings-
og bortskaffelses-
centre 
X Undersøgelse af 
forvaltnings­
strategier 
X Affaldstransport 
X Midlertidig 
deponering, 
ikke på 
produktions­
stedet 
X 
RISO er efter aftale med Sundhedsstyrelsen ansvarlig for indsamling og lagring af radioaktivt affald fra hospitaler og industri 
Tilsynet med Nukleare Anlæg 
BIS. 
forbundsorean, fik 
ansvaret i 1976 
ANDRA, 
offentlig, oprettet 
7.11.79 
ENRESA'*', 
offentlig, oprettet i 
1984 (Industriens ansvar) 
(Industriens ansvar) 
X 
(Særlige tilfælde og 
forhold) X 
BfS 
X 
X X 
BfS 
X 
X X 
(DBE efter 
bemyndigelse fra 
BfS) 
X 
X X 
X 
X Udføres al" 
industrien efter 
tilladelse fra 
BfS 
X 
(delvist) 
X Industri 
og/eller 
forbundscentre 
(Landessammel 
stellen) 
X 
Forvaltning og deponering ligger i de pågældende ministerier, i samarbejde med Atomenergikommissionen og Demokritos forskningscentret u 
n Herunder brugt brændsel. 
TABEL X (fortsat) 
ORGANER MED ANSVAR FOR HELE ELLER DELE AF FORVALTNINGEN AF RADIOAKTIVT AFFALD I MEDLEMSSTATERNE 
(Vedr. akronymer henvises til bilag) 
Land 
Irland 
Italien 
Nederlandene 
Portugal 
UK Udøvende 
Organ Affalds-
konditionering Fastsættelse af 
specifikationer og 
kvalitets-kriterier Kvalitets-kontrol Undersøgelser på 
produktions-stedet, 
design, bygnings-
og bortskaffelses-
centre Undersøgelse af 
forvaltnings-strategier Affaldstransport Midlertidig 
deponering, ikke 
på produktions­
stedet 
Nuclear Energy Board er ansvarlig for regulering af deponering og bortskaffelse af radioaktivt affald fra industri, forskning og hospitaler i henhold til lov 166/1977 
NUCLECO*, 
halvoffentlig, 
oprettet i 1981 
COVRA, 
privat, oprettet 
dec. 1982 Affaldsproducent 
er (ENEA og 
ENEL) samt 
NUCLECO 
X" ENEA-DISP 
(Direktorat for 
nuklear sikkerhed 
og strålings­
beskyttelse) 
X ENEA-DISP 
X Forvaltning af 
pladser ENEA Erhvervsmæssige 
operatører (under 
tilsyn af ENEA-
DISP) 
X" X 
(for affald fra 
medicinske, 
industrielle og 
forsknings­
mæssige 
aktiviteter) 
X**" 
Indsamling, emballering og deponering af radioaktivt affald fra forskningslaboratorier, hospitaler og industri ligger hos afdl. for strålingsbeskyttelse og sikkerhed, 
Laboratory Nacional de Engenharia e Tecnologia Industrial (LNETI) i Savacém. Nationale kompetente myndigheder er generaldirektoratet for sundhed. 
Sundhedsministeriet (lovdekret 348/89 af 2.10.89), og kontoret for nuklear sikkerhed og beskyttelse, Miljøministeriet (lovdekret 425/91 af 30.10.91). 
UK NIREX 
Ltd oprettet 
juli 1982 og 
ændret til 
regeringsejet 
aktieselskab 
1985. Affaldsproducent X"* X"* X'" Affaldsproducenter Nukleare 
operatører BNFL, AEA, 
NE, SN 
X Herunder forarmet brændsel. 
Udelukkende for lav- og middelaktivt affald (affaldsoperatør ved konditioneringsopgaver). 
Udelukkende for lav- og middelaktivt affald samt alfaaffald. 
Nye anlæg for midlertidig deponering og behandling af lav- og middelaktivt affald er under opførelse, forventes færdige i henholdsvis 1991 og 1992. 
Opgave, som udføres af det udøvende organ. 
5_r 
TABEL XI 
ÅRLIGE UDGIFTER TIL F&U VEDRØRENDE RADIOAKTIVT AFFALD. 
M ECU 
1987« 1990 
Belgien 9,5 11 
Danmark 0,6 0,3 
Frankrig 48(,) 85 
Forbundsr. Tyskland 55 57 
Grækenland 0,1 0,1 
Irland 0 0 
Italien 10 5 
Luxembourg 0 0 
Nederlandene 4,3 3,6 
Portugal 0,1 0,1 
Spanien 4,5 7,5 
Det Forenede Kongerige 56 63 
EF-Kommissionen 15 20 
(o Kun CEA 
(,) Kilde: Nuclear Fuel Cycle: Review on R&D policies in the Member States of the 
European Community - FUR 12380 (1987). 
Sk 
TABEL XII 
SUPERKOMPAKTORER 1 MEDLEMSSTATERNE* 
(idriftværende eller forpligtede) 
Land og lokalitet 
Frankrig 
Affaldslager 
Centre de l'Aube 
Oparbeidsningsanlæg 
La Hague AD2 
Kerneenergianlæg 
Bugey 
Tyskland 
Kraftværk 
Brunsbuttel 
Forskningscentre 
Karlstein og Karlsruhe 
Gesellschaft fur Nukleare Service, 
Essen, forskelligt 
Italien 
Forskningscenter/behandlingsanlæg 
Casaccia 
Nucleco, forskelligt 
Nederlandene 
Forskningscenter/behandlingsanlæg 
Petten 
Spanien 
Forskelligt 
Det Forenede Kongerige 
Drigg 
Dounreay 
Belgien Type 
Stationær 
Stationær 
Stationær 
Mobil 
Stationær 
Mobil 
Stationær 
Mobil 
Stationær 
Mobil 
Stationær 
Mobil 
Mobil 
Stationær Maksimal 
effekt 
lOOOt 
1500t 
2000t 
2000t 
1500t 
1500t 
1500t 
2000t 
1500t 
1200t 
2000t 
Driftsklar i 
1995 Affaldsstrøm 
Forskelligt LLW 
Forskelligt LLW 
Forskelligt LLW 
(180 l-tonder) 
Forskelligt LLW 
(180 l-tonder) 
Forskelligt LLW 
(220 l-tonder) 
Forskelligt LLW 
Forskelligt LLW 
(220 l-tonder) 
Forskelligt (100 1-
tonder) 
Forskelligt 
LLW 
Forskelligt LLW 
Forskelligt LLW 
Forskelligt LLW Typisk 
volumen-
reduktion'" 
2-5 
2-16 
3-4 
3-10 
3-10 
3-6 
3-6 
5-10 
3-6 
5-10 
(1) Afhængigt af fysisk form. Laveste værdier vedrører prekompakteret materiale. 
TABEL XIII 
STORE FORBRÆNDINGSANLÆG 1 MEDLEMSSTATERNE* 
(Idriftværende eller forpligtede) 
Land og lokalitet 
Belgien 
Mol 
Samme 
Frankrig 
- Marcoule 
- Fontenay-aux-Roses 
- Pierrelatte 
- Cadarache 
- Grenoble 
Forbundsr. Tyskland 
- Karlsruhe 
- Julien 
Spanien 
El Cabril 
Det Forenede Kongerige 
Hinkley Point 
og Weylfa 
Harwell 
Dounreay Status 
I drift 
Erstatter tidligere anlæg 
Forpligtet 
I drift 
I drift 
M 
Forpligtet 
1 drift Affaldsstrøm 
lavaktivt, beta, gamma, 
fast affald + mindre 
mængder flydende 
Samme + begrænsede 
mængder meget lavaktivt 
alfaaffald 
Forskelligt fast affald 
Dyrekroppe 
Olie og opløsningsmidler 
Brugte opløsningsmidler 
Pu-kontamineret fast 
affald 
Organiske produkter 
Alfa, fast 
Forskelligt fast 
(beta/gamma) 
Flydende 
Lavaktivt flydende affald 
Lavaktivt fast affald 
Lavaktivt affald, 
fortrinsvis organisk og 
biologisk affald 
Forskelligt fast affald 
Kontamineret olie 
Fast lavaktivt affald 
Fortrinsvist fast affald Designkapacitet 
80 kg/t 
80 kg/t 
80 kg/t 
50 kg/t 
70 kg/t 
30 kg/t 
30 kg/t 
15 kg/t 
50-60 kg/t 
50 kg/t 
50 kg/t 
20 kg/t 
50 kg/t 
50 kg/t 
75 kg/t 
20-30 l/t 
136 kg/t 
3000 mVår 
TABEL XIV 
MIDLERTIDIG DEPONERING AF KOLLI AF LAV- OG MIDDELAKTIVT AFFALD I DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
Land 
Spanien 
Nederlandene 
Belgien 
UK 
Frankrig 
Forbundsr. Tyskland 
Italien 
Portugal 
Grækenland 
Danmark På produktions-stedet 
Ja 
Ja 
(foreløbigt) 
Nej 
Ja 
Ja 
Ja 
Ja 
Nej 
Nej 
Nej Centralt anlæg 
Ja 
Ja 
Ja 
Nej 
Ja 
(for LLW fra små 
producenter) 
Ja 
(Gorleben og 
Mitterteich-
anlæggene) 
Nej 
Ja 
Ja 
Ja Bemærkninger 
El-Cabrilanlægget skal gradvist modtage kolli, som stadig deponeres på 
produktionsstedet 
Det midlertidige anlæg i Borsele er forberedt til også at modtage reaktor-
og oparbejdningsaffald 
Alle affaldstyper frembragt i Belgien deponeres i Mol/Dessel. Er. 
udvidelse af deponeringskapaciteten for oparbejdningsaffald skal være 
færdig i 1993 
Midlertidig deponering kun af affaldstyper, som ikke opfylder 
bortskaffelseskravene i det jordnære anlæg ved Drigg 
Som i UK omfatter midlertidig deponering kun affaldstyper, sorr. ikke kan 
bortskaffes i et jordnært anlæg ("Centre de la Manche" og "Centre de 
l'Aube") 
Når et anlæg for bortskaffelse af lav- og middelaktivt affald engang er 
klart, er kun centrale anlæg for midlertidig deponering i drift 
S3 
TABEL XV 
MIDLERTIDIG DEPONERING AF GLASINDKAPSLET HØ.IAKTIVT AFFALD 
I DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
Land 
Frankrig 
Det Forenede 
Kongerige 
Belgien 
Nederlandene 
Forbundsr. Tyskland 
Spanien 
Italien Anlæg (tilgængelig 
kapacitet i 
m3) 
Marcoule 440 
160 
La Hague 900 
720 
Sellafield 1200 
Dessel 
1) Eurochemic 250 
2) La Hague 75 
Borsele 60 
Gorleben skal 
fastsættes 
_ <» 
_ O) Varighed af 
midlertidig 
deponering 
30 år 
30 år 
Mindst 50 år 
Mindst 30 år 
Mindst 50 år 
100 år 
Mindst 15-20 år 
40 år 
-Idrifttagning 
1978 
1996 
Juni 1989 
1996 
Februar 1991 
1986 
1993 
2000 
Stadig ikke 
fastsat 
_ (2J 
1994 
(1) 
(2) 
CM Skal fastsættes ved årtusindskiftet. 
Glasindkapslet affald vil blive tilbagesendt efter 2010. 
FNLL's glasindkapslede affald skal sandsynligvis deponeres i et nedlagt 
kraftværk. 
6o 
TABEL XVI 
DEPONERINGSKAPAC1TËT FOR FORARMEf BRÆNDSEL (TONS TUNGMETAL) 
Land 
Belgien 
Forbundsr. Tyskland 
Spanien*** 
Frankrig ***** 
Italien 
Nederlandene 
Det Forenede 
Kongerige År 
1990 
1.350 
3.000 
1.950 
13.000 
590 
0 
8.300 1995 
1.350 
3.000 
4.030 
20.400 
590 
0 
8.300** 2000 
1.350* 
**** 
3.000 
4.170 
21.000 
580 
0 
8.300** 
Igangværende undersøgelse af kapacitetsudvidelse. 
Efter denne data tilvejebringes den fornødne yderligere kapacitet. 
Yderligere kapacitet til rådighed for deponering af fuld kerne. 
Fjernt fra reaktor. 
Herunder oparbejdningsanlæg og kraftværker. 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 88 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 15 
Katalognummer : CB-CO-93-109-DA-C 
ISBN 92-77-53527-X 
Kontoret for De Europæiske FæEesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg