Udtalelse om Kommissionens meddelelse og Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et program for Fællesskabets indsats med hensyn til sundhedsfremme, sundhedsoplysning og sundhedsuddannelse i forbindelse med indsatsen vedrørende folkesundhed () (95/C 102/07)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 20. september 1994 under henvisning til EF-traktatens artikel 129 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 29. november 1994.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 322. plenarforsamling den 25. januar 1995 enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Forslaget opfylder de målsætninger inden for sundhedsbeskyttelse, der er fastsat i artikel 3, litra o), samt artikel 129 i traktaten om oprettelsen af Det Europæiske Fællesskab, og det hører samtidig ind under de rammer, som defineres i Kommissionens meddelelse om en indsats til fremme af folkesundheden (), i Rådets resolution af 27. maj 1993 vedrørende en fremtidig handlingsplan på området folkesundhed () og i en række af Europa-Parlamentets seneste beslutninger.

1.2. Som allerede præciseret i ØSU's udtalelse om rammeprogrammet () deler ØSU den opfattelse, at en fællesskabsindsats på folkesundhedsområdet er nødvendig, og mener desuden, at indsatsen inden for områder som sygdomsforebyggelse, sundhedsoplysning og -uddannelse er af afgørende betydning. ØSU mener således, at en fyldestgørende, forebyggende indsats, der bygger på ændret adfærd og forbedret levevis, ikke alene vil højne borgernes livskvalitet og deres krav på sundhed, den vil også gøre det lettere at reducere omkostningerne til medicinsk behandling og pleje, hvilket er et meget påtrængende problem i alle medlemsstaterne.

1.3. Uddannelse og oplysning kan bidrage til en sundere livsstil ved at forebygge visse sygdomme og kan desuden fremme en mere velovervejet brug af lægemidler og sundhedsvæsen, hvorved man sikrer et optimalt forhold mellem forebyggelse og behandling.

1.4. Det skal fremhæves, at de ressourcer, medlemsstaterne anvender til formålet, er uhørt lave i forhold til udgifterne på sundhedsområdet. En indsats fra EU's side, som udnytter tidligere erfaringer, kunne bidrage væsentligt til en bedre udnyttelse af ressourcerne.

1.5. ØSU henleder opmærksomheden på konsekvenserne af den frie bevægelighed i Europa inden for sundhedsområdet og på behovet for en bedre koordinering af forebyggelses- og oplysningsindsatsen.

1.6. Med hensyn til de generelle bemærkninger henvises til den ovenfor citerede udtalelse om rammeprogrammet. ØSU glæder sig over, at det foreliggende program bygger videre på den fortolkning af artikel 129, som ØSU slår til lyd for ().

2. Fællesskabsaktionens principper og målsætninger

2.1. ØSU er enig med Kommissionen i, at der fremover skal tages hensyn til nærhedsprincippet og proportionalitetskravet i forbindelse med Fællesskabets indsats for folkesundheden. ØSU understreger, at EU skal være primus motor i bestræbelserne på at opnå en merværdi i forhold til det lokale og nationale niveau, således at de europæiske borgere sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau.

2.1.1. I den forbindelse skal der gøres opmærksom på, at forskellene fra medlemsstat til medlemsstat, hvad angår geografiske forhold, klima, levevis, kultur, sociale forhold og miljø undertiden er så store, at Fællesskabet alt i alt ikke kan fremlægge detaljerede forslag. Derfor må aktiviteterne udvælges på basis af forudgående skøn, så de fremviser en merværdi for EU ved maksimal omkostningseffekt.

2.1.2. Proportionalitetskravet (jf. begrundelsens punkt 4) bør ikke opfattes som en mekanisk størrelse, men udmønte sig i egnede korrektiver, der giver kompensation til dårligt stillede regioner og grupper, som enten er særligt udsatte eller ikke har tilstrækkelige ressourcer at sætte ind på forebyggelse, undervisning og uddannelse.

2.1.3. Nærhedsprincippet er et kriterium, som altid inddrages i vurderingen af behovet for en EU-indsats. Den sociale og økonomiske ulighed og manglen på tilstrækkelige ressourcer til forebyggelse, navnlig i de dårligt stillede regioner, lægger imidlertid op til, at princippet anvendes mere konstruktivt som opmuntring og tilskyndelse til en mere målrettet og effektiv indsats fra medlemsstaternes side.

2.2. Derfor bør Kommissionen etablere et egnet system til behandling af sundhedsdata og -indikatorer, som fremmer forståelsen af de forskellige faktorers betydning, f.eks. levevis, individuel adfærd, miljømæssige og socio-økonomiske betingelser (jf. begrundelsens punkt 5 og 7), og den bør i nært samarbejde med EUROSTAT oprette en databank, hvortil medlemsstaterne og de forskellige institutioner, der er aktive inden for sundhedsfremme, har adgang.

2.3. Kommissionens kommende forslag om harmonisering af sundhedsindikatorer bør kunne bidrage hertil.

2.4. Desuden bør Kommissionen ved hjælp af egnede strukturer tilskynde direkte til, at der organiseres og gennemføres nationale og tværnationale pilotprojekter, der inddrager ikke-statslige organisationer, som repræsenterer alle berørte parter, samt videnskabelige institutioner og uddannelsesinstitutioner, der arbejder i en europæisk kontekst. Navnlig europæiske og nationale videnskabelige institutioner, som arbejder inden for sundhedsområdet, bør involveres, idet de tildeles en aktiv rolle inden for uddannelse af beskæftigede i sundhedssektoren og, i tilknytning hertil, borgerrelateret oplysningsvirksomhed.

2.5. Kommissionen bør i samarbejde med de kompetente nationale og regionale organer etablere et (bl.a. telematisk) net, som kan udbrede informationer om erfaring, undervisningsmaterialer og vellykkede, lokale aktioner blandt EU's beskæftigede i sundhedssektoren med henblik på at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne.

2.6. ØSU anbefaler, at de foreslåede aktioner baseres på et solidt videnskabeligt grundlag, at de underkastes en cost-benefit-analyse, og at det påses, at kun pålidelige oplysninger formidles videre til offentligheden, idet forenkling og ensidighed undgås.

3. Fællesskabets handlingsprogram

3.1.

Sundhedsoplysning

3.1.1. Der er ikke kun behov for »støtte« til lancering af kampagner og oprettelse af en europæisk infrastruktur, tværtimod skal Kommissionen direkte tilskynde til oprettelse af et netværk for oplysninger og udveksling af erfaringer.

3.1.2. Der vil kunne opnås en betydelig merværdi, hvis man udnytter resultaterne af de pilotprojekter, der gennemføres i de forskellige medlemsstater.

3.2.

Sundhedsundervisning

3.2.1. ØSU er helt enig med Kommissionen i, at der bør lægges særlig vægt på aktiviteter på området sundhedsfremme og undervisning.

3.2.2. ØSU støtter varmt oprettelsen af et Europæisk Netværk for Skoler til Sundhedsfremme (handlingsprogrammets punkt 4) () og foreslår, at tilsvarende net oprettes mellem videnskabelige og medicinske organisationer samt ikke-statslige organisationer, der repræsenterer alle berørte parter, så organisationerne kan inddrages i udbredelsen af undervisningsprogrammer, oplysningsmaterialer og demonstrationsprojekter og i udarbejdelsen af undervisningsmateriale.

3.2.3. Kommissionen bør samordne aktiviteterne i det foreliggende program med allerede iværksatte foranstaltninger vedrørende udbredte sygdomme og specifikke lidelser (kræft, narkotikamisbrug, AIDS og andre smitsomme sygdomme) for at skabe den nødvendige synergi og et mere effektivt program rettet mod specifikke befolkningsgrupper (f.eks. etniske minoriteter, kvinder, der har en pædagogisk funktion osv.). I den sammenhæng bør der især fokuseres på patientrettigheder, da det er af afgørende betydning, hvis sundhedsuddannelsen skal virke efter hensigten.

3.3.

Erhvervsuddannelse i folkesundhed og sundhedsfremme

3.3.1. ØSU kræver en økonomisk underbygget politik for udveksling af studerende og undervisningspersonale, bl.a. i forbindelse med forskningsaktiviteter under det fjerde rammeprogram (aktion I om telematik og biomedicin og aktion IV) (jf. punkt 7).

3.3.2. Støtten til uddannelse af sundhedspersonale i tidlig diagnosticering (punkt 9) bør udvides, så den omfatter alle sundhedsrisici (kræft, AIDS, psykiske lidelser, hjerte-kar-sygdomme osv.), og ikke kun alkoholmisbrug.

3.3.3. ØSU er enig i, at selvmedicinering, som finder stadig større udbredelse i medlemsstaterne, er et særdeles vigtigt område, og lægger stor vægt på, at der oplyses tilstrækkeligt om fornuftig anvendelse af håndkøbsmedicin. ØSU mener alligevel, at dette område også bør indgå i sundhedspersonalets uddannelse, så forkert anvendelse af lægemidler kan undgås.

3.4.

Specifikke forebyggende foranstaltninger

3.4.1. ØSU tilslutter sig de i punkt 10 og 11 foreslåede foranstaltninger, men mener, at det er udtrykt for generelt. Man bør udnytte og udbrede eksisterende og fremtidige undersøgelser, der sammenholder befolkningens spisevaner, afbalanceret sundhedsforebyggende ernæring og sygdommenes årsager. Dette gælder også undersøgelser af andre aspekter, der er forbundne med levevis og individuel adfærd. Undersøgelsernes udbredelse bør finde sted med støtte fra Kommissionen.

3.4.2. Ordlyden i punkt 12 bør ændres, idet programmet drejer sig om sygdomsforebyggelse fremfor behandling. Det er indlysende, at en fornuftig anvendelse af lægemidler og medicinsk behandling også kan ses som en forebyggende foranstaltning, og at praktiserende læger og farmaceuter blandt andet gennem deres brancheorganisationer skal inddrages i oplysnings- og uddannelsesprogrammer, der er udarbejdet til dette formål.

3.4.3. ØSU opfordrer til, at punkt 12 formuleres mere præcist i lyset af ovennævnte overvejelser, og navnlig på baggrund af punkt 1.3.

3.5.

Strukturer og strategier

3.5.1. ØSU tilslutter sig programmets punkter og foreslår, at Kommissionen i eget regi opretter koordinationsstrukturer, som kan organisere og administrere programmets foranstaltninger.

3.5.2. Artikel 5 fastsætter, at Kommissionen skal bistås af et rådgivende udvalg, og ØSU har i den forbindelse allerede i tidligere udtalelser understreget vigtigheden af, at alle berørte parter inddrages og rådspørges, navnlig erhvervs- og samfundslivets aktører.

4. Finansielle aspekter

4.1. ØSU finder det omtalte beløb på 7 millioner ECU utilstrækkeligt i forhold til et handlingsprogram, der er så forpligtende og så afgørende for borgernes livskvalitet, ikke mindst når det tages i betragtning, at sundhedsfremmende aktioner udgør »en beskeden del af de samlede udgifter på sundhedsområdet i medlemsstaterne« (punkt 9.2). Det er klart, at man på et nyt aktionsområde hurtigt må foretage en cost-benefit-analyse, så der kan afsættes yderligere ressourcer, når man begynder at se positive resultater.

4.2. Derfor opfordrer ØSU Kommissionen til at stræbe efter størst mulig synergi med andre støttede programmer, at skabe den størst mulige sammenhæng med andre budgetposter, navnlig finansieringen af forskningsaktiviteter under det fjerde rammeprogram, at udvælge prioriterede foranstaltninger, som midlerne skal rettes imod, og at fremskynde programmets gennemførelse.

4.3. I den forbindelse foreslås det, at Det Økonomiske og Sociale Udvalg forelægges ikke alene midtvejsrapporten og den generelle rapport ved afslutningen af programmet, men også dokumenterne vedrørende de foranstaltninger, der skal vedtages.

Bruxelles, den 25. januar 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 252 af 9. 9. 1994, s. 3.

() KOM(93) 559 endelig udg.

() EFT nr. C 174 af 25. 6. 1993.

() EFT nr. C 388 af 31. 12. 1994, s. 3.

() Et net oprettet i samarbejde med Europarådet og WIIO med henblik på at finde nye indfaldsvinkler til skolernes sundhedsundervisning.