Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Det europæiske Råd om beskæftigelse« (97/C 355/13)

Med brev fra Juncker af 7. juli 1997 har Rådet for Den Europæiske Union anmodet ØSU om at bidrage til forberedelsen af Det europæiske Råds ekstraordinære møde, som finder sted i Luxembourg i november måned.

På sit møde den 10. juli 1997 besluttede plenarforsamlingen under henvisning til forretningsordenens artikel 14, stk. 1, og artikel 19, stk. 1, at nedsætte et underudvalg med henblik på det forberedende arbejde. Underudvalget vedtog den 11. september 1997 et forslag til udtalelse (ordfører: H.C.H. van den Burg; medordførere: Werner Löw og Antonello Pezzini).

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 348. plenarforsamling af 1. og 2. oktober 1997, mødet den 1. oktober 1997, med 97 stemmer for og 24 stemmer imod, mens 19 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det europæiske Råd om beskæftigelse skaber store forventninger på et tidspunkt, hvor EU og EØS står over for en række komplicerede politiske, økonomiske og samfundsmæssige udfordringer:

- fortsættelse af den fredelige europæiske integrationsproces på grundlag af bæredygtig vækst, økonomisk konkurrenceevne og de principper om social retfærdighed og økonomisk og social samhørighed, som danner grundlag for den europæiske samfundsmodel;

- udvidelse af Den Europæiske Union på basis af de samme principper, samtidig med at EU fremmer de økonomiske, sociale og kulturelle forbindelser til alle sine nabolande samt på globalt plan;

- vellykket gennemførelse af Den Økonomiske og Monetære Union, samtidig med at der gøres mærkbare fremskridt i retning af en væsentlig mindskelse af arbejdsløsheden og i retning af et arbejdsmarked, der opfylder borgernes ønske om meningsfuldt arbejde som grundlag for deres fulde deltagelse i samfundslivet;

- realisering af det indre marked, fremskyndelse af omstruktureringen af europæisk erhvervsliv med henblik på at kunne klare sig i den øgede konkurrence, forbedring af leve- og arbejdsvilkårene og opretholdelse af effektive offentlige tjenester på et højt niveau på områder, hvor det kan fremme produktivitet, ydeevne og innovation.

1.2. Bekæmpelsen af arbejdsløsheden er afgørende for, om EU med held kan tage alle disse udfordringer op, som borgerne forventer det. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder derfor, at Det europæiske Råd i Amsterdam afsluttede regeringskonferencen med at vedtage tre tekster, der kan vise sig afgørende for udformningen af en europæisk strategi for vækst og beskæftigelse.

1.2.1. For det første en ændring af artikel B i TEU, der klart anfører et højt beskæftigelsesniveau som et af Unionens vigtige mål; en tilsvarende formulering i artikel 2 i TEF; samt en ændring af artikel 3 i TEF, som tilføjer »fremme af samordning mellem medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker med henblik på at øge deres effektivitet ved udvikling af en samordnet beskæftigelsesstrategi«.

1.2.2. For det andet et nyt afsnit om beskæftigelse, som klart påpeger:

- at »medlemsstaterne (betragter) beskæftigelsesfremme som et spørgsmål af fælles interesse og samordner deres indsats i den henseende i Rådet ...« (artikel 2, stk. 2),

- at samarbejdet mellem medlemsstaterne skal fremmes, støttes og suppleres af Fællesskabet (artikel 3, stk. 1),

- at der hvert år vil blive fastlagt retningslinjer for beskæftigelsen i overensstemmelse med de overordnede økonomiske retningslinjer i henhold til artikel 103, stk. 2 (artikel 4, stk. 2),

- at Rådet med kvalificeret flertal kan rette henstillinger til medlemsstaterne på baggrund af disses årlige evaluering af gennemførelsen af deres beskæftigelsespolitikker (artikel 4, stk. 4), og - ikke mindst -,

- at Rådet kan »vedtage tilskyndelsesforanstaltninger, der skal fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og støtte deres indsats på beskæftigelsesområdet gennem initiativer, der tager sigte på at udvikle en udveksling af oplysninger og gode erfaringer, og som skal sikre komparativ analysevirksomhed og rådgivning samt fremme fornyende metoder og evaluere erfaringer, navnlig ved hjælp af pilotprojekter« (artikel 5).

1.2.3. For det tredje en resolution om vækst og beskæftigelse, som foretager en tæt sammenkobling af de økonomiske politikker og social- og arbejdsmarkedspolitikkerne og konstaterer, at »(vi) må ... styrke sammenhængen mellem en succesfuld og holdbar økonomisk og monetær union, et velfungerende indre marked og beskæftigelse. I den forbindelse bør det være et prioriteret mål at udvikle en veluddannet, velkvalificeret og smidig arbejdsstyrke og at gøre arbejdsmarkederne i stand til at reagere på økonomiske forandringer.« () Samtidig peges der klart på nødvendigheden af »både at forbedre effektiviteten (af den tætte samordning af medlemsstaternes økonomiske politikker) og at udvide indholdet af denne samordning og i den forbindelse især sætte fokus på beskæftigelsesfremmende politikker« (pkt. 2).

1.2.4. Især bifalder ØSU sammenkoblingen af retningslinjerne for beskæftigelse og de økonomiske retningslinjer i traktaten samt beslutningen om »at lade de relevante bestemmelser i dette (beskæftigelses) afsnit få virkning øjeblikkeligt« (formandskabets konklusioner).

1.2.5. ØSU udtrykker tilfredshed med, at dets rådgivende rolle i henhold til Amsterdam-traktatens nye afsnit om beskæftigelse er udvidet til også at omfatte retningslinjer for beskæftigelsen og tilskyndelsesforanstaltninger, samt at dets rolle er blevet bekræftet i traktatens afsnit om socialog arbejdsmarkedspolitikken, når det gælder beskæftigelsesrelaterede politikker (generelle foranstaltninger og fremme af samarbejdet mellem medlemsstaterne, grundlæggende sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder, foranstaltninger til bekæmpelse af social udstødelse, ligestilling mellem mænd og kvinder). Ligeledes bifalder ØSU, at arbejdsmarkedsparternes rolle anerkendes i det nye afsnit om beskæftigelse.

1.3. ØSU har gentagne gange understreget alvoren af den krise, som den kroniske arbejdsløshed giver anledning til (), og har opfordret de politiske, økonomiske og sociale aktører på alle niveauer - såvel internationalt og nationalt som regionalt og lokalt - til hver især at spille deres rolle effektivt. Det beklager, at så mange tidligere tiltag har været uden effekt, og understreger behovet for nye og konstruktive ideer og konkret gennemførelse af Delors' hvidbog om vækst, beskæftigelse og konkurrenceevne, Santer-tillidspagten og beslutningen fra Det europæiske Råd i Essen under hensyntagen til de foranstaltninger, som er blevet lanceret i talrige hvid- og grønbøger fra Kommissionen og i EØS' og OECD's løbende arbejder. ØSU har opfordret til, at alle berørte parter forpligter sig i det fornødne omfang, thi uden samordnet handling kan der ikke opnås mærkbare forbedringer ().

1.3.1. Med hensyn til det nye afsnit om beskæftigelse konstaterer ØSU, at man har gjort et vigtigt skridt i denne retning ved at involvere ikke bare Rådet, Parlamentet og Kommissionen, men også arbejdsmarkedets parter, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, ligesom Udvalget vedrørende Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitik får styrket status. ØSU bifalder rådsformandens initiativ med henblik på at inddrage alle disse aktører allerede i forberedelsen af topmødet om beskæftigelse og foreslår, at det effektive samarbejde, den gensidige information og samordningen mellem disse institutioner og organer fortsætter også efter topmødet.

1.4. Nu er det på tide at handle, at udvikle nye lovende initiativer og gennemføre allerede trufne beslutninger med henblik på:

- at samordne makroøkonomiske, budgetmæssige, beskatningsmæssige og jobskabende politikker;

- at tilvejebringe et mere effektivt samspil mellem økonomiske, monetære, social- og arbejdsmarkeds- samt beskæftigelsespolitikker;

- at evaluere beskæftigelseseffekten af alle EU-politikker (fx udvidelse, eksterne handelsrelationer, konkurrence, beskatning, landbrug, miljø og strukturpolitikker) og på baggrund heraf justere disse politikker;

- i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet at intensivere Delors- og Santer-Kommissionernes tiltag i retning af at stimulere beskæftigelsespagter og aftaler på alle niveauer under medinddragelse af alle vigtige aktører i samfunds- og erhvervslivet;

- at udnytte positive erfaringer på nationalt, regionalt, tværregionalt og sektorbestemt plan med hensyn til beskæftigelsesorienterede pagter og aftaler.

2. Generelle henstillinger

2.1. Samordningspagt for vækst- og beskæftigelsespolitik

2.1.1. Det vigtigste budskab fra Det europæiske Råd i Amsterdam går ud på, at de samordnede EU-politikker vedrørende det indre marked og Den økonomiske og monetære Union bør suppleres med en samordnet strategi for vækst og beskæftigelse. Udfordringen for det særlige topmøde i Luxembourg i november består i at udstikke en sådan fælles strategi, at forpligte medlemsstaterne på fælles målsætninger og instrumenter og at træffe beslutning om igangsætning af en konvergensproces med henblik på at sikre et højt beskæftigelsesniveau i EU.

2.1.2. En sådan strategi kan naturligvis bygge på allerede eksisterende oplæg: mellem Delors' hvidbog og Santers tillidspagt er mange ideer blevet fremlagt og diskuteret; nu er tidspunktet kommet, hvor de skal have endelig form og føres helhjertet ud i livet med højeste prioritet.

2.1.3. ØSU foreslår, at der fastsættes klare mål og præstationskriterier samt passende tidsplaner og overvågningsmekanismer, hvori indgår nationale rapporter og evalueringer. Kvantitative kriterier kan eventuelt baseres på et gennemsnitstal for de tre medlemsstater, som udviser de bedste resultater, og suppleres med kvalitative kriterier. Det igangværende arbejde i Europa-Kommissionen og Eurostat skulle give et pålideligt sæt statistiske indikatorer, som på korrekt vis afspejler den reelle deltagelse i arbejdsmarkedet.

2.1.4. I tråd med sin tidligere udtalelse om tillidspagten foreslår ØSU, at der på topmødet i Luxembourg indgås en samordningspagt for vækst- og beskæftigelsespolitik, der bl.a. fastsætter sådanne målsætninger på basis af præstationskriterier og »en flerårig plan ledsaget af konkrete tiltag og en bindende tidsplan« () så vel som instrumenter og overvågningsmekanismer, som medlemsstaterne forpligter sig på. En sådan forpligtelse på europæisk plan bør understøtte og supplere medlemsstaternes primære forpligtelser på nationalt plan.

2.2. Samordning af den økonomiske politik og arbejdsmarkeds- og socialpolitikken

2.2.1. Som fastsat i de ændrede traktattekster skal de årlige økonomiske retningslinjer, der for øjeblikket hovedsagelig fokuserer på monetære og budgetmæssige målsætninger, nu udvides til at omfatte et bredere socio-økonomisk spektrum, for så vidt angår vækst og beskæftigelse. Amsterdam-resolutionen om vækst og beskæftigelse tilsigter helt klart en sådan udvidelse. Tæt samarbejde og samordning mellem de forskellige politikområder er bydende nødvendigt. Specielt bør Rådets økonomi- og arbejdsmarkeds og socialministre, Kommissionens respektive direktorater, udvalget for økonomisk politik og det styrkede beskæftigelsesudvalg arbejde nært sammen om opstillingen og formuleringen af politikker og retningslinjer.

2.2.2. ØSU bifalder og støtter denne strategi og anbefaler, at økonomi- og finans- samt arbejdsmarkeds- og socialministrene forud for topmødet i Luxembourg afholder et fælles rådsmøde som forberedelse til Det europæiske Råd i november, hvor de sammen drøfter de flerårige statusrapporter (»Essen«-rapporter) fra medlemsstaterne, som det luxembourgske formandskab har ønsket forelagt tidligere end normalt, samt forbereder retningslinjerne for beskæftigelse og de brede økonomiske retningslinjer.

2.2.3. I denne forbindelse foreslår ØSU, at der fastlægges en sammenhængende og velafbalanceret procedure for høring, beslutningstagning og overvågning af vækst- og beskæftigelsesstrategien, som tager fuld højde for alle de relevante aktørers bidrag, og det bør resultere i beskæftigelsesretningslinjer, der skal vedtages af Rådet. ØSU foreslår, at alle de aktører, som er nævnt i det nye afsnit om beskæftigelse, træder sammen i forbindelse med topmødet med henblik på at samordne deres bidrag til opfølgningen af topmødets beslutninger.

2.2.4. I henhold til det nye afsnit om beskæftigelse skal ØSU konsulteres om retningslinjer og specifikke foranstaltninger, men derudover kunne det foranstalte brede høringer af alle berørte interesseorganisationer i erhvervs- og samfundslivet. Det kunne være med til at overvåge bidrag fra nationale, regionale og tværregionale økonomiske og sociale råd og tilsvarende organer i Øst- og Centraleuropa og middelhavsområdet. ØSU kan i den forbindelse henvise til sine erfaringer med at overvåge gennemførelsen af det indre marked (Observationscenteret for Det Indre Marked) ().

2.3. En vigtig rolle for arbejdsmarkedets parter og andre relevante aktører i erhvervs- og samfundslivet

2.3.1. Det er indlysende, at arbejdsmarkedets parter har en vigtig rolle at spille i medlemsstaternes vækst- og beskæftigelsespolitikker. Lønudviklingen er en af de mest afgørende faktorer for en stabil monetær og makroøkonomisk politik. Da lønningerne normalt fastsættes decentralt gennem kollektive overenskomster mellem arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, som omfatter bredere spørgsmål, er det af afgørende betydning, at disse parter forpligter sig på fælles målsætninger og bidrager til makroøkonomiske politikker. Dette er blevet anerkendt og understreget i Amsterdam-resolutionen. Nationale pagter i en række medlemsstater () leverer et aktuelt vidnesbyrd om, at arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer er parate til at se ud over deres egne snævre interesser for at løse arbejdsløshedsproblemerne. Også territorialpagter har vist sig at indeholde et enormt kreativt potentiale, og de bakkes op af både lokale og regionale aktører. Som ØSU tidligere har understreget, er »formålet med det omfattende partnerskab, som ligger til grund for territorialpagterne, ... at mobilisere lokale beredskaber og ressourcer til fremme af en integreret strategi, som gør det muligt at opnå en bedre samordning af de beskæftigelsesfremmende tiltag« ().

2.3.2. Amsterdam-topmødet opfordrede arbejdsmarkedets parter til at udnytte deres beføjelser til at indgå kollektive overenskomster til også at spille deres rolle på EU-plan. Det er i høj grad deres samarbejde, som er afgørende for, om ØMU'en krones med held, og om det lykkes at opbygge en samordnet europæisk makroøkonomisk politik. Også med den nyligt indgåede europæiske rammeaftale om deltidsarbejde baseret på procedurerne i Maastricht-aftalens protokol om arbejdsmarkeds- og socialpolitik har parterne i den europæiske arbejdsmarkedsdialog vist sig i stand til, og parate til, at indgå bindende aftaler med en positiv virkning på beskæftigelsen. Sådanne aftaler er også for nylig blevet indgået på sektorplan, fx i landbrugssektoren og rengøringssektoren ().

2.3.3. ØSU bifalder ligeledes den rolle, som Det Europæiske Råd på mødet i Amsterdam tillagde arbejdsmarkedets parter, samt opfordringen til disse om »i deres drøftelser at holde sig for øje, at der skal findes en balance mellem arbejdsmarkedets tilpasningsevne og den sociale sikring for at øge arbejdstagernes egnethed på arbejdsmarkedet«. ØSU opfordrer Kommissionen til at videreudvikle og støtte arbejdsmarkedsdialogen på europæisk plan, herunder også inden for enkeltsektorer, hvis fremtidige udvikling påvirkes direkte af EU's politikker. Kommissionen bør tilsikre arbejdsmarkedets parter en rolle i procedurerne til gennemførelse af den fremtidige europæiske vækst- og beskæftigelsesstrategi. Det er vigtigt at forbedre arbejdsmarkedsdialogen inden for sektorer og brancher, hvor SMV'er dominerer, og at involvere SMV-organisationerne på europæisk plan, da disse virksomheder er af stor betydning for jobskabelsen.

2.3.4. Erfaringerne fra medlemsstaterne viser, at det er vigtigt at inddrage alle berørte aktører i erhvervs- og samfundslivet i udviklingen af beskæftigelsesstrategier på forskellige niveauer. Nye ideer baseret på erfaringerne fra fx sociale aktionsgrupper, kvindeorganisationer og ungdomsorganisationer som i den irske »Partnership 2000«-aftale om social integration, beskæftigelse og konkurrenceevne så vel som resultaterne af dialogen mellem producenter og forbrugere, erhvervsliv og miljøorganisationer kunne medtænkes i fastlæggelsen af relevante initiativer og tiltag på beskæftigelsesområdet. Nødvendigheden af, at erhvervs- og samfundslivets interesseorganisationer deltager i formuleringen af en ny bæredygtig udviklingsmodel, blev allerede betonet i Delors' hvidbog (). ØSU har især påpeget nødvendigheden af, at erhvervs- og samfundslivets organisationer og de offentlige myndigheder involveres i fremme af lokale beskæftigelsesinitiativer (). Det bifalder opfordringen fra Det europæiske Råd i Amsterdam til »alle sociale og økonomiske aktører ... til fuldt ud at påtage sig deres ansvar inden for deres respektive aktivitetsområder« ().

2.4. Sektororienterede vækst- og beskæftigelsesstrategier

2.4.1. Arbejdspladser skabes ikke ved politisk dekret, men ude på selve virksomhederne, store så vel som små. En regulær dialog mellem arbejdsgiver og arbejdstagere på den enkelte virksomhed vil kunne fremme en velafbalanceret beslutningstagning med hensyn til bevarelse af arbejdspladser, jobskabelse og beskæftigelsesmuligheder for særlige grupper af jobsøgende. Europæiske samarbejdsudvalg kunne varetage en støttefunktion på virksomheder, som opererer i flere medlemsstater, forudsat de bliver korrekt informeret og hørt rettidigt. På lokalt plan er arbejdsmarkedsparterne involveret i territorialpagter og beskæftigelsesinitiativer sammen med offentlige myndigheder og socio-økonomiske grupper, som er med til at reintegrere arbejdsløse og fremme en ny udviklingsmodel.

2.4.2. Mindst lige så vigtigt - men i forbløffende grad overset - når det gælder konkrete beskæftigelsespolitikker, er sektor- og brancheplanet inden for erhvervslivet. Især på sektor- og brancheplan bør arbejdsgivere og arbejdstagere mødes og - i samarbejde med de kompetente myndigheder - udvikle effektive rammestrategier, som eventuelt kobles sammen med kollektive overenskomster om løn, arbejdstid og fleksibilitet. For nogle af disse sektorer og brancher er EU-dimensionen af voksende betydning på grund af produktionens og markedernes grænseoverskridende karakter (det indre marked) og/eller den direkte virkning af EU's politikker og regelsæt. Der er imidlertid alt for mange vigtige sektorer, hvor dialogen på EU-plan er yderst begrænset - om den overhovedet findes - og det skorter på en fælles indsats i samarbejde med Kommissionens tjenestegrene med henblik på at formulere sådanne politikker. ØSU henstiller til Kommissionen om at fremme udviklingen af målrettede, sektor- og branchespecifikke rammestrategier for vækst og beskæftigelse, som de berørte arbejdsmarkedsaktører arbejder helhjertet sammen om.

2.4.3. Hvad angår de sektorer, som opererer internationalt, kunne der i den forbindelse iværksættes samordnede EU-tiltag for at udnytte stordriftsfordele og forebygge den slags konkurrence mellem medlemsstaterne, som ødelægger arbejdspladser og i sidste instans svækker Europas stilling på verdensmarkedet. Europa-Kommissionen kan medvirke hertil ved at stimulere F& U, innovation, nye teknologier og - vigtigst af alt - udvikling af menneskelige ressourcer ud fra visheden om, at en fremtidsorienteret vækststrategi i høj grad vil være betinget af en kvalificeret og motiveret arbejdsstyrke ().

2.4.4. Sektorer med lokalt aktivitetsområde, som ikke konkurrerer på tværs af grænser, og som ofte består af SMV'er eller mikrovirksomheder med et stort jobskabende potentiale for de mange arbejdsløse med beskedne færdigheder (fx når det gælder personlige tjenesteydelser), påvirkes også i særlig grad af EU's lovgivning og politikker. Hvis disse politikker ikke evalueres korrekt, kan det gå ud over jobskabelsen (jf. fx pkt. 3.6). ØSU bifalder derfor, at der som følge af Amsterdam-topmødet oprettes en særlig SMV-task force, og udtrykker håb om, at denne vil være opmærksom på sådanne eventuelt negativt virkende politikker og på betydningen af at forbedre SMV'ernes vækst og jobpotentiale set i forhold til de menneskelige ressourcer og arbejdsmarkedsrelationerne. ØSU kunne for sin del foranstalte en høring for aktører i disse sektorer med henblik på at undersøge hindringer for udviklingen og forslå forbedrende tiltag.

2.4.5. I denne forbindelse bør der også peges på den offentlige sektor: ØMU'ens budgetmæssige konvergenskriterier sætter visse begrænsninger, men beskæftigelsespotentialet og de kvalitative virkninger af en velfungerende offentlig sektor bør ikke overses. Når det gælder den offentlige sektor og dens forskellige dele, er det afgørende vigtigt at etablere en arbejdsmarkedsdialog om beskæftigelsesudviklingen på nationalt og europæisk plan.

2.4.6. ØSU henstiller, at Det europæiske Råd pålægger Kommissionen at fastlægge sektororienterede vækst- og beskæftigelsesstrategier i snævert samarbejde med de vigtigste erhvervs- og arbejdsmarkedsorganisationer. Pilotprojekter kan spille en vigtig rolle ved formuleringen af disse planer; for bestemte sektorers vedkommende kan de sættes i værk straks.

2.5. Benchmarking og bedste praksis

2.5.1. I nylige diskussioner og kommissionsdokumenter () er benchmarking blevet fremhævet som et effektivt middel til forbedring af den europæiske industris konkurrencedygtighed og ydeevne. Benchmarking har ligeledes et stort potentiale som metode til forbedring af ydeevnen på beskæftigelsesområdet.

2.5.2. ØSU anbefaler, at man lader benchmarkingprocedurer og tilhørende pilotprojekter (både i relation til sektorpolitik og særlige politikområder) indgå i den samordnede vækst- og beskæftigelsesstrategi, som skal formuleres på topmødet i Luxembourg, og i de kommende årlige beskæftigelsesretningslinjer. »Kopiering« af bedste praksis under hensyntagen til forskellige nationale traditioner bør omfatte arbejdsmarkedskultur, arbejdsetik samt faglig uddannelse og livslang tilpasning af færdigheder. Europæiske partnerskaber, specielt målrettet mod de unge, kunne være af særlig nytte.

2.6. Evaluering af beskæftigelseseffekten

2.6.1. Ved hver enkelt politisk beslutning, som træffes af EU, bør beskæftigelseseffekten betragtes som en vigtig faktor, således som det anføres i artikel 3, stk. 2, i det nye afsnit om beskæftigelse (). Ud over de specifikke og målrettede foranstaltninger, der skal træffes som led i en vækst- og beskæftigelsesstrategi, bør bevidst hensyntagen til beskæftigelseseffekten ved alle andre politikker og aktiviteter spille en fremtrædende rolle i den endelige beslutningstagning.

2.6.2. ØSU foreslår, at Kommissionen lader en »Evaluering af beskæftigelseseffekten« indgå i hvert enkelt forslag til EU-beslutning, hvori beslutningstagerne informeres om de foreslåede tiltags direkte og indirekte konsekvenser for beskæftigelsen, så de kan tage hensyn hertil, når beslutningerne skal træffes. ØSU agter selv fra nu af at medtage en sådan evaluering som fast punkt i alle udtalelser, hvor dette er relevant.

2.7. Finansiering af europæiske vækst- og beskæftigelsesinitiativer

2.7.1. En samordnet europæisk beskæftigelsesstrategi går ikke primært ud på at oprette nye EU-fonde. Det blev klart betonet på Det europæiske Råd i Amsterdam. Ikke des mindre hjemler beskæftigelsesafsnittets artikel 5 mulighed for at finansiere tilskyndelsesforanstaltninger, om så kun i form af pilotprojekter og beskedne initiativer. Det forekommer mindst lige så vigtigt at omprioritere og omdirigere eksisterende EU-midler til skabelse af vækst og beskæftigelse.

2.7.2. ØSU anbefaler en reevaluering af EU-budgettet med henblik på at fremme vækst og beskæftigelse, således som det allerede er blevet foreslået for strukturfondenes vedkommende. Tilsvarende må det anbefales, at specifikt jobskabende initiativer får en fortrinsstilling, og at Kommissionen og Parlamentet får friere hænder til at overføre ubrugte bevillinger fra andre budgetposter til vækst- og beskæftigelsesinitiativer.

3. Specifikke aktionsfelter

Den samordningspagt for vækst- og beskæftigelsespolitik, som foreslås i kapitel 2, bør indeholde både procedureaftaler og beslutninger på kort sigt, som skal sættes i værk øjeblikkeligt. Gennem benchmarking- og overvågningsprocedurer på mellemlang sigt kan der forberedes nye beslutninger, som også bør følges op omgående. Topmødet i Luxemburg bør tilvejebringe grundlaget for en sådan hurtig og fyldestgørende beslutningstagning.

Under henvisning til tidligere udtalelser (jf. bilaget) og igangværende arbejde () anbefaler ØSU, at man sætter ind med tiltag på følgende områder:

3.1. Makro-økonomiske rammevilkår

3.1.1. De makro-økonomiske »sigtepunkter« i Delors' hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse (december 1993), som fik ØSU's opbakning, bør bekræftes og ajourføres. Hvidbogen understregede nødvendigheden af at opretholde en samlet økonomisk vækst på 3 til 3,5 % om året som den væsentligste forudsætning for en varig nedbringelse af arbejdsløsheden. For at fastholde sådanne vækstrater og skabe kapitalgrundlaget for de krævede nye arbejdspladser måtte investeringsandelen af EU's BNP gradvis hæves fra godt 19 % til 23-24 %. Et sådant resultat ville muliggøre en beskæftigelsestilvækst på godt 1,5 % om året, hvilket - under hensyntagen til demografiske faktorer og ændringer i arbejdsstyrkens sammensætning - ville svare til en nedbringelse af arbejdsløsheden med omkring 1 % årligt. Alle disse målsætninger bør nu opdateres fra tidsrummet 1995-2000, som hvidbogen opererede med, til perioden fra nu og indtil 2002.3.1.2. Det er afgørende vigtigt, at de, der er ansvarlige for den makro-økonomiske politiks forskellige komponenter, foretager en indbyrdes afstemning af deres aktiviteter, hvis den europæiske økonomi skal opnå og fastholde de vækstrater, som hvidbogen sigter mod. Den samordningspagt for vækst- og beskæftigelsespolitik, som ØSU foreslår i pkt. 2.1 i denne udtalelse, bør realisere Amsterdam-mandatet om at sætte beskæftigelsen mere i fokus i den økonomisk-politiske samordning via en tæt koordinering af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer, som skal fastlægges i starten af 1998, og de retningslinjer for beskæftigelsen, som allerede vil blive diskuteret i efteråret 1997. Det er helt afgørende, at der anlægges en fuldt integreret strategi, som omfatter makro-økonomiske, strukturelle og arbejdsmarkedsrelaterede politikker.

3.1.3. Med henblik på den fremtidige ØMU kræver en ideel kombination af politikker et optimalt samspil mellem arbejdsmarkedets parter, som er ansvarlige for en sund lønudvikling, budgetmyndighederne, som har forpligtet sig på stabilitets- og vækstpagten, og Den europæiske Centralbank, som skal fastlægge den monetære politik. Den monetære politik bør således ikke kun fokusere på prisstabilitet (), men skal også understøtte Fællesskabets generelle økonomiske målsætninger som fastsat i artikel 2, herunder »en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet ... et højt beskæftigelsesniveau (og) et højt socialt beskyttelsesniveau ...«. Den europæiske Centralbank må tage vækst- og stabilitetspagtens reviderede titel alvorligt og bør i sin indfaldsvinkel til den monetære politik ikke udelukkende fokusere på prisstabilitet.

3.1.4. Ud over en mere vækstorienteret makroøkonomisk politik bør der træffes foranstaltninger til at gøre væksten mere beskæftigelsesintensiv. Delors' hvidbog og konklusionerne fra Det europæiske Råd i Essen i december 1994 understreger betydningen af sådanne foranstaltninger, herunder bl.a. fremme af jobskabelse i »nye« arbejdskraftintensive aktiviteter som fx personlige tjenesteydelser (»services de proximité«). ØSU forventer, at Kommissionens fællesrapport på basis af de flerårige statusrapporter og medlemsstaternes svar på EU-formand Juncker's oplæg vil redegøre for vellykkede politikker samt foreslå, hvordan de kan fremmes, og hvilke ledsageforanstaltninger der eventuelt kan komme på tale i bredere europæisk sammenhæng.

3.1.5. Dette makro-økonomiske indhold i samordningspagten for vækst- og beskæftigelsespolitik bør suppleres med specifikke arbejdsmarkedsmål og -politikker med hensyn til langtidsledige, unge og grupper af arbejdssøgende, som står svagt på arbejdsmarkedet. Fx kunne der - om nødvendigt ledsaget af tilsvarende budgetbevillinger - fastsættes mål for integrationen på arbejdsmarkedet af de unge, som forlader skolen, inden for en bestemt tidsramme (jf. pkt. 3.4), for nedbringelsen af langtidsledigheden og for indførelsen af job-rotationsordninger som fx uddannelses- og forældreorlov med mulighed for ansættelse af afløsere.

3.2. Investeringsfremme

3.2.1. Den kombination af makro-økonomiske politikker, som er nævnt i pkt. 3.1, bør resultere i den forøgelse af investeringerne, som hvidbogen sigtede mod. Investeringsraten bør søges yderligere fremmet gennem specifikke politikker og incitamenter. Benchmarking og evaluering af bedste praksis på EU-plan kunne også tjene til understøttelse af de nationale politikker på dette område.

3.2.2. I europæisk sammenhæng stiller Den europæiske Investeringsbank og Den europæiske Investeringsfond værdifulde instrumenter til rådighed. Amsterdam-topmødet opfordrede EIB til at optrappe sine aktiviteter på områder som store infrastrukturprojekter, finansiering af teknologisk innovation via SMV samt på de nye områder i tilknytning til uddannelse, sundhedsvæsen og bymiljø. Investering i disse arbejdskraftintensive områder kan bidrage væsentligt til jobskabelsen. ØSU bifalder såvel denne udvidelse af aktivitetsområderne som EIB's voksende støtte til offentlige/private partnerskabsinitiativer, hvor privat kapital inddrages i finansieringen af infrastrukturer.

3.2.3. I tråd med tidligere udtalelser () udtrykker ØSU især tilfredshed med EIB's aktive holdning til SMV. Talrige SMV'er og mikrovirksomheder besidder et udviklingspotentiale på det europæiske marked og på de internationale markeder, som til dato kun er blevet udnyttet i ringe grad, om overhovedet, fordi det skorter på finansielle midler og kvalificerede menneskelige ressourcer. EIB har udarbejdet et særligt Amsterdam-handlingsprogram med bl.a. et specielt »vindue«, som skal tilbyde nye risikokapitalinstrumenter til teknologirelaterede og højvækst-SMV'er. I denne forbindelse opretter Den europæiske Investeringsfond og EIB en ny Europæisk Teknologifacilitet med henblik på at tilvejebringe venture-kapital til SMV'er. Stimulering og opstart af nye virksomheder, specielt mikrovirksomheder, i fremtidsorienterede brancher bør fremmes, og det samme gælder tiltrækning af privat kapital til offentlige/private partnerskaber. Om nødvendigt bør EIB/EIF's mandat udvides og/eller tilpasses for at sikre dem de størst mulige budgetmæssige og operationelle manøvremuligheder, når det gælder om at bidrage til jobskabelse. En mere generel EU-erhvervspolitik, som har til formål at »vække« dette udviklingspotentiale, kunne omfatte: et europæisk net for venture-kapital, aktiebørser med optagelsesmuligheder for SMV, instrumenter til støtte for joint-ventures i EU, SMV-dimension i EU's F& U-programmer, åbning af de nationale net for innovationsudnyttelse og -formidling.

3.2.4. Strukturfondenes beskæftigelsesfremmende rolle var et centralt tema i Santers tillidspagt. ØSU har tidligere plæderet for en »tilbundsgående omstrukturering« af fondene med henblik på skabelse af »nye, varige arbejdspladser« (). Det tilslutter sig derfor opfordringen til at styrke og omdirigere fondenes bidrag i retning af fremme af beskæftigelse og jobskabelse, og det anbefaler en nærmere evaluering af deres beskæftigelseseffekt. Luxembourg-topmødet bør have forelagt en statusrapport, som eventuelt kan lægges ud til bredere debat.

3.3. Fremme af pagter mellem og med arbejdsmarkedets parter

3.3.1. Man bør fremme indgåelsen af pagter på nationalt, regionalt og sektor- eller brancheplan mellem arbejdsmarkedets parter og de offentlige myndigheder inden for deres respektive kompetenceområder. I sådanne pagter kunne bindende tilsagn fra myndighederne med hensyn til fx beskatning, lovgivning og uddannelse sammenkobles med tilsvarende forpligtelser fra arbejdsmarkedsparternes side, når det gælder løntilbageholdenhed, begrænsning og omlægning af arbejdstiden, så arbejds- og familieforpligtelser tilgodeses ligeligt, samt uddannelse og fleksibilitets- og tryghedsspørgsmål som fx tilpasning af reglerne for atypisk arbejde, interimsarbejde og ansættelsesforholdets ophør samt den hertil hørende revision af socialsikrings- og pensionsordningerne.

3.3.2. Det særlige eftertryk, som det luxembourgske formandskab har lagt på dette samspil med arbejdsmarkedets parter, bør også munde ud i incitamenter (fx pilotprojekter med støtte fra Kommissionen), benchmarkingprocedurer og en yderligere styrkelse af arbejdsmarkedsdialogen på EU-plan med fuld inddragelse af alle berørte parter, både på tværs af sektorer og på sektor- og brancheplan.

3.4. Aktiv arbejdsmarkedspolitik

3.4.1. Både Delors' hvidbog og topmødet i Essen slog til lyd for, at man flyttede hovedvægten fra passive indkomsterstattende politikker og over på aktive arbejdsmarkedspolitikker, som fremmer deltagelse på arbejdsmarkedet, og denne strategi bør videreføres med beslutsomhed. ØSU bifalder, at strategien fik opbakning af Det europæiske Råd i Amsterdam, og forventer yderligere fremskridt på dette område i den fællesrapport, som Kommissionen snart vil offentliggøre. Essen-proceduren, som allerede afstikker grundlaget for benchmarking, bør udvides og styrkes ved at man fokuserer på klare, kort- og mellemfristede målsætninger og på specifikke mål og specifikke målgrupper.

3.4.2. I tråd med Delors' hvidbog og beslutningen fra topmødet i Madrid () om at sikre alle unge regulær adgang til et job (gennem uddannelses- og praktikordninger) må målsætningen om en EU-dækkende garanti for alle unge om senest et år efter afsluttet skolegang at få adgang til et job, en praktikplads eller indledende eller videregående erhvervsuddannelse betragtes som en tiltalende og lovende forpligtelse.

3.5. Uddannelse

3.5.1. Da viden og teknologi er afgørende faktorer for vækst og konkurrenceevne, må uddannelse af arbejdsstyrken tillægges overordentlig stor betydning.

3.5.2. Ved hjælp af benchmarking bør der opstilles skarpere kvantitative og kvalitative mål. Med hensyn til uddannelsens indhold og niveau er det vigtigt, at der løbende sker en tilpasning til nye behov, at den almene uddannelse fokuserer mere på beskæftigelsesmulighederne, og at livslang uddannelse stimuleres.

3.5.3. Udvekslingsprogrammer anbefales (herunder grænseoverskridende ordninger), fordi de udvider de unge studerende og praktikanters erfaringer med hensyn til ledelseskultur og -stil, og det samme gælder specifik iværksætterfremme og -uddannelse.

3.5.4. Skærpede målsætninger bør ledsages af passende finansielle investeringer. Et præstationskriterium med hensyn til offentlige uddannelsesudgifter og en særlig standard for vedvarende uddannelse og voksenuddannelse kunne spille en stimulerende rolle.

3.5.5. ØSU frygter, at opfyldelsen af sådanne præstationsmål kan være svær at forene med de bånd, som fx opfyldelsen af ØMU'ens konvergenskriterier lægger på de offentlige finanser. ØSU opfordrer derfor budgetmyndighederne til at give uddannelse en høj prioritet og, i tråd med konklusionerne fra Det europæiske Råds møde i Firenze, at »foretage en selektiv omstrukturering af udgifter, der fremmer immaterielle investeringer i menneskelig kapital ... samt ... prioritere aktive beskæftigelsespolitikker ...«.

3.6. Beskatningspolitik

3.6.1. Den europæiske beskatningspolitik bør tages op til revision under hensyntagen til beskæftigelseseffekten. Med sine 1996-rapporter om beskatning i EU () er Kommissionen begyndt at analysere udviklingen i de 15 EU-lande, og resultaterne viser, at arbejdskraften er blevet stadig kraftigere beskattet, mens skattebyrden på de øvrige produktionsfaktorer (kapital) alt i alt er blevet reduceret. Såvel Kommissionen som ØSU () ønsker en lempelse af beskatningen af arbejdsomkostninger. Som det blev foreslået i hvidbogen, kunne man her sætte sig som mål at flytte skattebyrden fra arbejdskraften til andre beskatningskilder i et omfang svarende til mindst 1 % af BNP om året. Disse alternative afgifter måtte ikke gå ud over beskæftigelsesmålet og skulle navnlig bestå i »beskatning af knappe naturressourcer og energi (for at styrke miljøbeskyttelsen) og eventuelt forbrugsafgifter og skatter på kapitalindkomster« ().

3.6.2. Det er påkrævet med en samordnet europæisk strategi med henblik på at mindske de arbejdskraftomkostninger, der ikke er lønomkostninger. ØSU går ind for yderligere samordning på EU/EØS-plan, omfattende aftaler om harmonisering af selskabsskattesatserne og beskatningsgrundlaget (). Det nyligt afholdte uformelle Økofin-Råd (13. september) pålagde kommissær Monti og hans gruppe af højtstående eksperter () at forelægge Økofin-Rådet i oktober en adfærdskodeks om bl.a. selskabsbeskatning med henblik på at begrænse skadelig skattekonkurrence mellem medlemsstaterne på dette område samt at fortsætte arbejdet med forslag om tilvejebringelse af en velafbalanceret beskatningsudvikling i medlemsstaterne, som ikke går ud over beskæftigelsen.

3.6.3. ØSU henstiller til beskæftigelsestopmødet i særlig grad at være opmærksom på beskatningen og generelt at forpligte sig på yderligere samordning og harmonisering af skatte- og afgiftspolitikken baseret på et nyt mandat til Monti-gruppen om at formulere forslag med vækst og beskæftigelse for øje.

3.6.4. Med hensyn til momssatserne, hvor harmonisering allerede har fundet sted, anbefaler ØSU, at der gives større manøvremargen for en differentiering til fordel for lave satser eller nulsatser for arbejdskraftintensive produkter og tjenesteydelser, som frembyder store muligheder for jobskabelse. På kort sigt kunne topmødet i Luxembourg beslutte at indrømme medlemsstaterne en sådan manøvremargen. En samlet evaluering af beskæftigelseseffekt er ligeledes nødvendig i den igangværende debat om det endelige EU-momssystem ().

Bruxelles, den 1. oktober 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 236 af 2. 8. 1997, s. 3.

() Mellem 1975 og 1997 voksede arbejdsløsheden i Europa fra 5 til 18 millioner, eller fra 3 % til 11 %. Den øgede beskæftigelse blandt kvinder har ikke opvejet tabet af arbejdspladser hos mændene. 20 % af de unge er arbejdsløse. Massearbejdsløshed og demografiske tendenser fører til en alarmerende og stadig mere uholdbar skævhed i forholdet mellem pensionister og erhvervsaktive.

() ØSU's udtalelse om »En indsats for beskæftigelsen i Europa: en tillidspagt«, EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() Jf. ØSU's udtalelse om tillidspagten, EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() Observationscenterets rolle er især fokuseret om følgende tre aktionsfelter:

- etablering af et informationsnetværk, indsamling af oplysninger fra medlemmerne, deres organisationer og alle andre »brugere« af det indre marked og videregivelse af disse oplysninger til de relevante EU-beslutningstagere;

- udarbejdelse af undersøgelsesrapporter om udvalgte emner, normalt gennem afholdelse af høringer med deltagelse af aktører, som er direkte involveret i de pågældende problemer;

- udarbejdelse af udtalelser om Kommissionens årlige eller halvårlige statusrapporter om det indre marked.

() Sådanne pagter findes fx i Italien, Spanien, Irland, Holland og Portugal og vil blive beskrevet i et ØSU-opfølgningspapir til denne udtalelse.

() EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() EFA/ETUC-GEOPA/COPA aftale af 24. juli 1997.

Notat fra SENI - Eurofiet om nye kilder til beskæftigelse af 21. oktober 1996.

() Kapitel 10.

() Det europæiske Råds resolution om vækst og beskæftigelse, Amsterdam 16. juni 1997, EFT C 236 af 2. 8. 1997, s. 3, pkt. 1, sidste afsnit.

() Eksempler herpå er de forskellige rapporter fra arbejdsgruppen om konkurrenceevne (»Ciampi«) og den nylige grønbog »Partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet« (KOM(97) 128 endelig udg.).

() Jf. fx KOM(96) 463 endelig udg. og KOM(97) 153 endelig udg. og de tilsvarende ØSU-udtalelser EFT C 296 af 29. 9. 1997.

() »Målsætningen om et højt beskæftigelsesniveau skal tages med i overvejelserne ved udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker og aktiviteter.«

() EFT C 287 af 22. 9. 1997.

() Som krævet i traktatens artikel 105.

() Jf. fx ØSU's udtalelse om tillidspagten, EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() Den engelske udgave foreligger d.d. ikke.

() Beskatning i Den europæiske Union (SEK(96) 487 endelig udg.) og rapport om udviklingen i skatte- og afgiftssystemerne (KOM(96) 546 endelig udg.).

() EFT C 296 af 29. 9. 1997.

() Hvidbogen, kapitel 9, s. 159.

() På det uformelle Økofin-Råd i Verona den 13. april 1996 besluttede finansministrene, at Kommissionen skulle nedsætte og koordinere en såkaldt højtstående gruppe, som skulle have til opgave at behandle de spørgsmål, der blev rejst i Kommissionens papir om beskatning i Den Europæiske Union (SEK(96) 487 endelig udg.).