Forslag til Rådets forordning (EF) om en ordning for godtgørelse af fjernområdernes meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana (97/C 292/04) KOM(97) 389 endelig udg. - 97/0200(CNS)

(Forelagt af Kommissionen den 22. juli 1997)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 43,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

Der er til traktaten om Den Europæiske Union knyttet en erklæring om regionerne i Fællesskabets yderste periferi;

Den Europæiske Unions fiskerisektor er i vanskeligheder, som forstærkes af omkostningerne ved fiskerivarernes transport til markederne på grund af disse perifere områders afsides beliggenhed og isolation;

ved afgørelse 89/687/EØF (1), 91/314/EØF (2) og 91/315/EØF (3) indførte Rådet særlige programmer for henholdsvis de franske oversøiske departementer (Poseidom), De Kanariske Øer (Poseican) og Madeira og Azorerne (Poseima) som følge af områdernes afsides beliggenhed og økarakter; programmerne er integreret i Fællesskabets politik for områderne i dets yderste periferi og indeholder generelle retningslinjer for de foranstaltninger, der skal iværksættes for at tage hensyn til de særlige forhold og ulemper, der karakteriserer disse områder;

andre foranstaltninger af samme type, der allerede er blevet iværksat, har vist sig vellykkede;

disse områder har specifikke udviklingsproblemer såsom meromkostninger ved afsætning af visse produkter som følge af deres afsides beliggenhed; for at opretholde konkurrenceevnen for visse fiskerivarer over for fiskerivarer fra andre områder i Fællesskabet iværksatte Fællesskabet i fiskerisektoren en række aktioner til udligning af meromkostningerne i 1992 og 1993; disse aktioner blev i 1994 og perioden 1995-1997 videreført ved vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1503/94 (4) og (EF) nr. 2337/95 (5); der bør fra 1998 fortsat anvendes en ordning for godtgørelse af meromkostningerne ved forarbejdning og afsætning af visse fiskerivarer (tun og demersale arter fra Azorerne; tun, sort sabelfisk og makrel fra Madeira; tun, sardiner, makrel, akvakulturprodukter, blæksprutter, tunge og blankesten fra De Kanariske Øer; rejer fra Guyana) og følgelig træffes foranstaltninger til videreførelse af disse aktioner;

nær- og kystfiskeriet er af væsentlig social og økonomisk betydning i områderne i Den Europæiske Unions yderste periferi;

det er nødvendigt at rationalisere fiskeriindsatsen, for at bestandene kan blive forvaltet hensigtsmæssigt; her bør der navnlig tages hensyn til den forskning af høj teknisk standard, som udføres i forskellige videnskabelige institutter i de nævnte områder -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Der indføres en ordning for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi.

Artikel 2

1. Med hensyn til Azorerne består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af følgende beløb:

a) 177 ECU pr. ton tun for en mængde på højst 10 000 tons pr. år leveret til den lokale industri

b) 455 ECU pr. ton demersale arter for en mængde på højst 3 500 tons pr. år.

2. Med hensyn til Madeira består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af følgende beløb:

a) 184 ECU pr. ton tun for en mængde på højst 5 000 tons pr. år leveret til den lokale industri

b) 242 ECU pr. ton sort sabelfisk for en mængde på højst 1 800 tons pr. år

c) 116 ECU pr. ton makrel for en mængde på højst 2 000 tons pr. år leveret til den lokale industri.

3. Med hensyn til De Kanariske Øer består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af følgende beløb:

a) 152 ECU pr. ton tun til afsætning i fersk tilstand for en mængde på højst 10 400 tons pr. år

b) 56 ECU pr. ton frosset tun for en mængde på højst 3 500 tons pr. år

c) 56 ECU pr. ton sardiner og makrel til frysning for en mængde på højst 7 000 tons pr. år

d) 105 ECU pr. ton sardiner og makrel til forarbejdning for en mængde på højst 10 500 tons pr. år

e) 563 ECU pr. ton akvakulturprodukter for en mængde på højst 1 300 tons pr. år

f) 110 ECU pr. ton blæksprutteprodukter, tunge og blankesten for en mængde på højst 25 000 tons pr. år.

4. Med hensyn til Guyana består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af 1 102 ECU pr. ton rejer for en mængde på højst 4 200 tons pr. år.

Artikel 3

De i denne forordning fastsatte aktioner omfatter producenter, ejere af fartøjer, som er registreret i havne i de i artikel 1 nævnte områder, og som udøver deres virksomhed i disse områder, eller sammenslutninger af sådanne personer samt erhvervsdrivende i forarbejdningssektoren, der må bære de meromkostninger, som er forbundet med afsætningen af de i forordningen nævnte varer på grund af områdernes afsides beliggenhed.

Artikel 4

Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning fastsættes efter proceduren i artikel 32 i Rådets forordning (EØF) nr. 3759/92 af 17. december 1992 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (6).

Artikel 5

De i denne forordning fastsatte foranstaltninger er interventioner til regulering af landbrugsmarkederne som omhandlet i artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (7). De finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen.

Artikel 6

Kommissionen forelægger hvert tredje år og første gang den 1. januar 2001 Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget en rapport om gennemførelsen af foranstaltningerne omhandlet i denne forordning, eventuelt ledsaget af forslag om de tilpasningsforanstaltninger, der måtte vise sig nødvendige for at nå de i artikel 1 nævnte mål.

Artikel 7

Denne forordning træder i kraft den 1. januar 1998.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

(1) EFT L 399 af 30. 12. 1989, s. 39.

(2) EFT L 171 af 29. 6. 1991, s. 1.

(3) EFT L 171 af 29. 6. 1991, s. 10.

(4) EFT L 162 af 30. 6. 1994, s. 8.

(5) EFT L 236 af 5. 10. 1995, s. 2.

(6) EFT L 388 af 31. 12. 1992, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 2939/94 (EFT L 310 af 3. 12. 1994, s. 12).

(7) EFT L 94 af 28. 4. 1970, s. 13. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 1287/95 (EFT L 125 af 8. 6. 1995, s. 1).