KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 615 endelig udg. 
Bruxelles, den 13.12.1994 
Økonomisk Årsberetning 1995 
(forelagt af Kommissionen) 
Økonomisk Årsberetning 1995 
Del A: Udviklingstendenser i Fællesskabet 
RESUME OG KONKLUSIONER 
KAPITEL 1: ET UVENTET STÆRKT OPSVING 1 
1.1 ET GUNSTIGT INTERNATIONALT ØKONOMISK KLIMA 1 
1.2 VÆKST OG BESKÆFTIGELSE I EF .2 
1.? VÆKSTFREMMENDE FAKTORER 5 
..3.1 Eksporten 5 
1.3.2 EJlerspørgselsud\>iklingen inden for Fællesskabet. 6 
1.4 POSITIVE UDSIGTER IKKE UDEN RISICI OG USIKKERHEDSMOMENTER 10 
BOX 1 DE NYE MEDLEMSSTATERS ØKONOMI 12 
KAPITEL 2: YDERLIGERE FREMSKRIDT I KONVERGENSPROCESSEN 14 
2.1 OPSVINGET FREMMER DEN REALE KONVERGENS ; 14 
2.2 LOVENDE UDSIGTER FOR DEN NOMINELLE KONVERGENS .> 15 
2.2.1 Der er opnået moderate prisstigninger, hvilket ventes at vare ved 15 
2.2.2 Utilstrækkelige fremskridt med hensyn til budgetkonsolideringen 18 
2.2.3 Forholdsvis stabile valutakurser 20 
2.2.4 Fremskridt med hensyn til konvergens i rentesatser 22 
KAPITEL 3: DEN MELLEMFRISTEDE UDVIKLING FREM TEL ÅR 2000 •. 23 
3.1 MELLEMFRISTEDE FREMSKRIVNINGER FOR VÆKST OG BESKÆFTIGELSE 23 
3.2 NØDVENDIGE BETINGELSER FOR STÆRKERE VÆKST OG STØRRE JOBSKABELSE 25 
3.2.1. Strukturpolitikkens rolle 25 
3.2.2 Overvindelse af de makroøkonomiske hindringer for væksten 28 
3.2.3 Vækst og miljø 31 
KAPITEL 4: DEN ØKONOMISKE POLITIK 33 
4.1 PENGEPOLITIK 35 
4.2 BUDGETPOLITIK 37 
Del B: Den økonomiske situation og de økonomisk-politiske 
problemstillinger i de enkelte medlemsstater 
BELGIEN 41 
DANMARK 45 
TYSKLAND 49 
GRÆKENLAND 55 
SPANIEN 58 
FRANKRIG 63 
IRLAND 68 
ITALIEN 71 
LUXEMBOURG 76 
NEDERLANDENE 79 
PORTUGAL 82 
DET FORENEDE KONGERIGE 86 
13-12-94 
Resumé og konklusioner 
De økonomiske udsigter er stærkt forbedrede... 
Fællesskabets økonomi er inde i et stærkt opsving i forhold til den voldsomme nedgang i 
perioden 1992-93. Produktionen er voksende, og den ekspanderer hurtigere end 
forventet. Eksporten til resten af verden er steget hurtigt i løbet af 1994, og væksten i 
eksportsektoren har smittet af på investeringerne, som forventes at stige kraftigt i 1995 
og 1996. Beskæftigelsen forventes igen at begynde at vokse, hvilket skulle føre til et vist 
fald i arbejdsløsheden i fremskrivningsperioden. 
Det stærke opsving giver samtidig grobund for en genoptagelse af de mindre gunstigt 
stillede lande og regioners indhentning i levestandard. Der forventes også en positiv 
udvikling i relation til den nominelle konvergens, selv om der helt klart er behov for en 
ekstra indsats med hensyn til visse medlemsstaters underskuds- og gældssituation. 
Udsigterne for vækst, beskæftigelse og konvergens i Fællesskabet er derfor væsentlig 
bedre end ved udgangen af sidste år, da Kommissionen fremlagde sin hvidbog om 
"Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse". Væksten i beskæftigelsen i 1995 og 1996 vil 
imidlertid kun medføre et beskedent fald i arbejdsløsheden, som stadig vil ligge på knap 
10% i 1996. 
... men de politiske udfordringer er de samme. 
De forbedrede økonomiske udsigter betyder derfor ikke principielt en ændring af de 
udfordringer, som Fællesskabet står over for, og som fortsat består i: 
i) at opnå og bevare en høj jobskabelse med henblik på at sikre et betydeligt fald i 
arbejdsløsheden og tilbyde beskæftigelse til alle borgere, der ønsker et arbejde 
ii) at opnå den nominelle konvergens, der er nødvendig for overgangen til Den 
Økonomiske og Monetære Union. 
Disse to udfordringer skal mødes med de samme politiske foranstaltninger, dvs. : 
• Fællesskabet skal gøres mere konkurrencedygtigt og dynamisk; 
• der skal gennemføres initiativer til at forbedre arbejdsmarkedets funktion; 
• der skal skabes de rette betingelser for en udvidelse af økonomiens 
produktionskapacitet 
13-12-94 
• der skal bevares en stabil makroøkonomisk ramme, navnlig gennem en fjernelse af 
det høje budgetunderskud, der skyldes recessionen og den utilstrækkelige tilpasning 
af de strukturelle underskud i anden halvdel af 1980'erne. 
Der er behov for en yderligere indsats for at forbedre jobskabelsen... 
Der gøres i øjeblikket en stor indsats for at gøre Fællesskabets økonomi mere dynamisk 
og konkurrencedygtig. Denne politik vil resultere i en hurtigere vækst i produktiviteten 
og - forudsat at de rette makroøkonomiske rammer bevares, og at arbejdsmarkedet 
reagerer fleksibelt - i højere vækst i produktion og beskæftigelse. For at dette resultat 
kan nås, skal den økonomiske politik tage sigte på: 
• at styrke vækstpotentialet samt øge den enkeltes erhvervsevne ved at forbedre 
undervisning og uddannelse; 
• at reducere de spændinger, der kan opstå på arbejdsmarkedet, efterhånden som 
arbejdsløsheden falder, ved - via en fremgangsmåde baseret på konsensus - at styrke 
fleksibiliteten og øge effektiviteten af de offentlige udgifter på dette område; 
• at sikre, at væksten er jobskabende. 
...og den økonomiske konvergens. 
På makroøkonomisk plan er det vigtigt at fastholde en politik, som er rettet mod 
stabilitet, hvilket på en og samme tid sikrer, at væksten kan ligge højt i mange år, og at 
der kan ske fremskridt hen imod den grad af nominel konvergens, der er nødvendig for 
overgangen til tredje fase af ØMU. 
Dette forudsætter at der fastholdes en situation, hvor pengepolitikken ikke unødigt 
belastes af en uhensigtsmæssig budget- og lønudvikling. Endnu en makroøkonomisk 
udfordring, som skal tages op, er skabelsen af betingelser, hvorved den potentielle vækst 
i økonomien stiger, således at det bliver lettere at sikre en højere produktion og vækst i 
beskæftigelsen uden uønskede inflationære spændinger. Øgede investeringer, 
strukturreformer og den nuværende indsats for at gøre Fællesskabets økonomi mere 
dynamisk er alle vigtige faktorer i denne forbindelse. 
Hvis denne indsats gennemføres, kan arbejdsløsheden reduceres 
betydeligt... 
Hvis de nuværende bestræbelser på at gøre Fællesskabets økonomi mere dynamisk og 
konkurrencedygtig intensiveres, og hvis der konsekvent føres en hensigtsmæssig 
makroøkonomisk politik - efter de retningslinjer, der er skitseret ovenfor - kan det 
13-12-94 
Ill 
nuværende opsving omsættes til en bæredygtig proces på mellemlang sigt, som er 
karakteriseret ved en stærk vækst i såvel produktion som beskæftigelse og større 
økonomisk konvergens. 
Kommissionen såvel som andre internationale organisationer og uafhængige økonomiske 
eksperter anslår, at det under disse omstændigheder er rimeligt at forvente en vækst på 
mellem 3 og 314% i anden halvdel af dette årti. Dette betyder, at der skulle kunne skabes 
ca. } 0 millioner nye arbejdspladser inden år 2000, hvorved arbejdsløsheden nedbringes til 
ca. 7% af den erhvervsaktive befolkning; der vil imidlertid stadig være næsten 
11 millioner arbejdsløse. 
Selv om disse resultater forekommer imponerende, svarer de imidlertid ikke helt til 
hvidbogens målsætninger og de forventninger, som Unionens borgere har. Disse kan kun 
opfyldes, hvis der gøres en betydelig indsats for at sikre, at Fællesskabets økonomi bliver 
i stand til at skabe flere nye arbejdspladser ved en given vækst i produktionen. 
... og betingelserne for ØMU opfyldes. 
I de fleste medlemsstater er inflationen nu stort set tilfredsstillende med 
løntilbageholdenhed og betydelige produktivitetsstigninger, som bidrager til at skabe 
større konvergens i inflationsraterne. Valutakurserne er stabiliseret, og der er også sket 
fremskridt hen imod konvergens i den lange rente. Der er imidlertid ikke sket 
tilstrækkelige fremskridt med hensyn til at reducere budgetunderskuddene. 
De nuværende prognoser viser, at opsvinget kan føre til, at inflationen igen stiger, men at 
denne risiko kan kontrolleres, forudsat at den økonomiske politik vedbliver at være rettet 
mod stabilitet. Budgetkonsolideringen kan på den anden side drage stor fordel af de 
forbedrede økonomiske betingelser. Hvis der gøres en ekstra indsats i henhold til de 
overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, der blev vedtaget i 1993 og 1994, 
er der en realistisk mulighed for at nå målet, nemlig at et flertal af medlemsstaterne 
opfylder konvergenskriterierne inden 1996-1997. 
Denne historiske mulighed må ikke forspildes. 
I forbindelse med disse positive udsigter er den største risiko for den økonomiske politik, 
at de politiske beslutningstagere som følge af de bedre økonomiske udsigter slækker på 
bekæmpelsen af de makroøkonomiske og strukturelle årsager til den nuværende høje 
arbejdsløshed. I perioden med stærk vækst i anden halvdel af 1980'erne forsømte de 
13-12-94 
IV 
fleste medlemsstater til dels muligheden for at konsolidere deres offentlige finanser og 
gennemføre de nødvendige strukturændringer. Der blev gjort meget, men ikke nok. 
Landene må lære af disse erfaringer og undgå en gentagelse af disse fejltagelser. 
Forudsat at den politik, der er vedtaget i retningslinjerne, nu gennemføres hurtigt og 
omhyggeligt, skulle Fællesskabet på en og samme tid kunne opfylde to yderst vigtige 
økonomiske målsætninger: 
• skabelsen af 15 millioner nye arbejdspladser inden udgangen af dette årti, hvorved 
den nuværende arbejdsløshed halveres 
• ikrafttræden af tredje fase af ØMU i henhold til den tidsplan, der er anført i 
traktaten. 
13-12-94 
AJL 
Kapitel 1 : Et uventet stærkt opsving 
Fællesskabets økonomi er inde i et stærkt opsving. Eksporten til resten af verden er 
steget hurtigt i løbet af 1994 takket være hastigt voksende eksportmarkeder og en 
forbedring af konkurrenceevnen for virksomhederne i Fællesskabet. Væksten i den 
eksportsektoren har smittet af på investeringerne, som er steget lidt efter det meget 
stærke fald i 1993 og forventes at ekspandere voldsomt i 1995 og 1996. Beskæftigelsen 
forventes at stige igen i 1995 og 1996, hvilket fører til et mindre fald i arbejdsløsheden. 
Opsvingets karakter og den gode udvikling i produktiviteten og virksomhedernes 
indtjening tyder på, at det vil være muligt for Fællesskabets økonomi at opnå en stærk 
og bæredygtig vækst på mellemlang sigt. 
1.1 Et gunstigt internationalt økonomisk klima 
Den globale vækst fortsatte med uformindsket styrke i 1994. Den globale økonomiske 
vækst - med undtagelse af Fællesskabet - steg fra 2,5% i faste priser i 1993 til 3% i 1994 
(jf. tabel 1 og 5). Denne positive udvikling forventes at fortsætte i 1995 og 1996 med 
vækstrater på henholdsvis 3 og VA%. 1994-resultatet må hovedsagelig tilskrives den 
fortsat stærke udvikling i de nordamerikanske økonomier, Japans begyndende opsving 
fra en af de værste lavkonjunkturer i landets nyere historie og den igangværende meget 
kraftige ekspansion i de dynamiske økonomier i Asien. 
Der regnes med en styrkelse afvæksten i resten af verden i 1995 og 1996 til trods for 
forventninger om en gradvis afmatning i både USA og Canada. Den forventede bedring 
skyldes derfor hovedsagelig en bedre udvikling i andre industrilande som f.eks. Japan og 
en støt stigning i væksten i ikke-OECD landene under ét. 
Den mængdemæssige vækst i den samlede import uden for Fællesskabet ventes fortsat at 
ekspandere hastigt Eftertenjrtærke fremgang i 1993 og 1994, hvor den gennemsnitlige 
vækst i importen lå tæt på 10% pr. år, 
forventes der i 1995 og 1996 fortsat en 
høj vækst i importen på omkring 8% (jf. 
tabel 1). Importefterspørgslen i USA vil 
fortsat vokse stærkt i 1995-96, men dog 
langsommere end i 1994 som følge af 
konjunkturmæssige faktorer. Figur 1 
Økonomisk vækst i EF, USA og Japan 
Procentvb ændring pr.lr 
I989 I990 I99I I992 I993 I994 I995 I996 
13-12-94 
A 
-2 
Den tocifrede vækst i importen i de 
dynamiske asiatiske økonomier i 1994 
forventes at fortsætte med vækstrater på 
over 12% i både 1995 og 1996. Japan, som 
langsomt er på vej ud af recessionen, 
forventes at øge importen med henholdsvis 
5,5 og 7% i de næste to år. Mens den 
samlede vækst i den globale import 
formentlig bliver lidt mindre i 1995-96 i 
forhold til 1994, skal dette ses i en større 
sammenhæng; en vækst i importen på 8% 
eller mere ligger et godt stykke over den 
gennemsnitlige årlige vækst i de sidste to 
årtier Tabel 1: International vækst 
BNP /BNI 
(årlig procentvis ændring) 
Verden 
(ekskl. EF) 
USA 
JAPAN 
DAØa) 1993 
2.5 
3.1 
0.1 
6.3 1994 
3.0 
3.9 
0.7 
7.3 1995 
3.1 
2.7 
2.2 
7.1 1996 
3.3 
2.3 
2.7 
7.1 
IMPORT 
(årlig procentvis ændring) 
Verden (ekskl. 
EF) 
USA 
JAPAN 
DAØa) 9.4 
10.8 
6.4 
14.9 9.9 
12.8 
11.0 
12.6 8.2 
8.0 
5.5 
12.4 7.9 
6.5 
7.0 
12.2 
Europa Kommissionens prognoser 
a) DAØ: Dynamiske asiatiske økonomier 
1.2 Vækst og beskæftigelse i EF 
I forbindelse med den gunstige internationale situation er Fællesskabets1 økonomi inde i 
et uventet stærkt opsving i den økonomiske aktivitet. BNP forventes nu at være vokset 
med 2,6% i år i forhold til et fald på 0,4% i 1993. Eksporten til resten af verden, som 
havde bidraget til at reducere nedgangen i 1993, var den drivende kraft bag opsvinget. 
Investeringerne, som var faldet stærkt i 1993, begyndte igen at stige i 1994 og bidrog 
positivt til væksten i produktionen. Det uventet stærke opsving skyldes hovedsagelig, at 
investeringerne og de øvrige komponenter i den indenlandske efterspørgsel reagerede 
uventet hurtigt på de vækstsignaler, der kom fra udenrigshandelen, som samtidig i sig 
selv var mere livlig end forventet. Figur 2 
Kvartalsvise vækstrater 
Procentvis ændring pr. Ir EF-4: Vest-D, F, I, UK 
Opsvingets styrke blev tydelig i 
sommeren 1994, da væksttallene for 
andet kvartal 1994 blev frigivet (jf. 
figur 2). Fællesskabets økonomi 
forventes at bygge videre på dette 
Udtrykket "Fællesskabet" henviser kun til de tolv medlemsstater pr. december 1994. På 
grund af Østrig, Finland og Sveriges indtræden i Fællesskabet ved starten af 1995 er 
medtaget en box (se side 12/13), som indeholder oplysninger om den økonomiske 
situation og udsigterne for disse lande. 
13-12-94 
opsving og ekspandere med omkring 3% realt i både 1995 og 1996. Et karakteristisk 
træk ved udviklingen i væksten er den indbyrdes tilnærmelse i medlemsstaternes 
vækstrater: kun Irland og Grækenland forventes at afvige mere end XÆ procentpoint fra 
den gennemsnitlige vækstrate for Fællesskabet i de næste to år. 
Tabel 2: j 
Fællesskabets økonomi: hovedposter på forsyningsbalancen 
(årlig procentvis ændring) 
Privatforbrug 
Offentligt forbrug 
Faste bruttoinvesteringer 
heraf: maskiner og inventar mv 
heraf: byggeri 
Efterspørgsel i Fællesskabet (inkl. lagre) 
Eksport af varer og tjenesteydelser b) 
Import af varer og tjenesteydelser b) 
BRUTTONATIONALPRODUKT 1986-90 
3.7 
2.0 
5.8 
6.9 
4.6 
3.9 
% 
6 
3.3 1991-92 
1.8 
1.6 
-0.8 
-1.6 
0.1 
1.0 
5 
3 
1.2 1993 
-0.1 
0.7 
-5.5 
-9.1 
-2.0 
-1.8 
IVz 
- 1/2 
-0.4 1994 
1.5 
0.7 
2.4 
1.9 
2.9 
2.0 
10 
41/2 
2.6 1995 a) 
2.0 
0.8 
5.7 
7.3 
4.5 
2.8 
7 
6 
2.9 1996 a) | 
2.5 
1.0 
6.3 
7.7 
5.1 
3.1 
6 
3.2 
a) Prognose november 1994 b) Udelukkende samhandel med tredjelande (skøn) 
Recessionen i 1992-93 resulterede i et stærkt fald i beskæftigelsen i Fællesskabet på 
næsten 4lÆ million jobs i de pågældende to år. I denne periode voksede arbejdsstyrken 
fortsat moderat til trods for et betydeligt konjunkturbestemt fald i erhvervsfrekvensen. 
Tabel 3: Vækst i BNP 
(årlig procentvis ændring) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EF 1993 
-1.7 
1.4 
-1.2 
-0.5 
-1.1 
-1.0 
4.0 
-0.7 
0.3 
0.3 
-1.2 
2.0 
-0.4 1994 
2.2 
4.8 
2.5 
0.4 
2.2 
2.2 
6.0 
2.4 
2.3 
2.3 
1.1 
3.8 
2.6 1995 
2.7 
3.2 
3.0 
1.1 
2.8 
3.2 
5.6 
3.0 
3.0 
3.2 
3.0 
2.7 
2.9 1996 
3.1 
3.0 
3.4 
1.7 
3.2 
3.2 
5.3 
3.2 
3.2 
3.3 
3.2 
2.8 
3.2 
Kilde: Europa-Kommissionens økonomiske prognose fra 
november 1994 Tabel 4: Arbejdsløshed 
(i procent af arbejdsstyrken) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EF 1993 
9.4 
10.3 
7.0 
9.7 
21.8 
10.8 
18.4 
11.1 
2.6 
8.8 
5.1 
10.4 
10.6 1994 
10.0 
10.2 
7.3 
10.2 
22.4 
11.3 
17.7 
11.8 
3.3 
10.0 
6.1 
9.4 
10.9 1995 
9.8 
9.0 
7.0 
10.6 
21.9 
11.0 
16.8 
11.1 
3.2 
9.8 
6.0 
8.5 
10.4 1996 
9.3 
8.0 
6.4 
10.8 
21.2 
10.6 
15.7 
10.4 
3.1 
9.4 
5.6 
7.6 
9.8 
Kilde: Europa-Kommissionens økonomiske prognose fra 
november 1994 
13-12-94 
-4 
Figur 3 
% af arbejdsstyrken Beskæftigelse og arbejdsløshed i EF 
Millioner 
10 
8 
6 
4 
2 
O Arbejdsløshedsprocent 
llliiiiiliiliiii 
Ændring i antallet af beskæftigede 
iy.::: :-=:=:y :: .i:: t=:::.:::f.:M = :=:f :::::•=::•: f = J_n!cLde__ 
fem nye tyske 
delstater 
* -H +Î--H- 4- j+ + -K 
:i::::;:;l i t { 
78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 91 92 93 94 95 96 
Som følge heraf forværredes arbejdsløshedssituationen i Fællesskabet drastisk, idet 
arbejdsløsheden, i procent af arbejdsstyrken, steg fra 8,8% i 1991 til 10,6% i 1993. Givet 
den forsinkelse, hvormed udviklingen i beskæftigelsen normalt følger væksten i 
produktionen, steg arbejdsløsheden fortsat i 1994 og anslås at have nået et niveau på ca. 
11% af arbejdsstyrken (jf. tabel 4). 
Efter tre på hinanden følgende år med faldende efterspørgsel efter arbejdskraft, som 
hovedsagelig skyldes recessionen og de omfattende rationalisermgsbestræbelser, som 
mange virksomheder efterfølgende gennemførte, skulle beskæftigelsen igen stige i 1995 
og 1996. Med den forventede stigning i udbuddet af arbejdskraft vil disse stigninger i 
beskæftigelsen ikke blive afspejlet fuldt ud i fald i den gennemsnitlige arbejdsløshed i 
Fællesskabet. Selv om arbejdsløshedstallet falder, vil det derfor fortsat ligge meget højt i 
de nærmeste år, og spørgsmålet om skabelse af nye arbejdspladser vil fortsat blive 
prioriteret meget højt i den økonomiske politik i medlemsstaterne og på fællesskabsplan. 
Den gennemsnitlige arbejdsløshedsprocent forventes at falde til 10,4% i 1995 til lige 
under 10% i 1996. Bag disse gennemsnitlige tal gemmer der sig store forskelle i 
arbejdsløshedsniveauet, som ikke vil blive udjævnet i den nærmeste fremtid (mens 
arbejdsløsheden i Luxembourg f.eks. forventes at ligge på 3,1% i 1996, vil den i Spanien 
fortsat ligge over 21%). 
13-12-94 
-5-
1.3 Vækstfremmende faktorer 
Det økonomiske opsving i Fællesskabet er karakteriseret ved en indledende 
eksportdreven fase efterfulgt af vækst i investeringerne og senere en genoplivning i 
privatforbruget. Eksporten til tredjelande understøttede opsvinget i slutningen af 1993 og 
i begyndelsen af 1994 takket være en stærk vækst i markederne uden for EF kombineret 
med stigende markedsandele. Væksten i samhandelen uden for og inden for Fællesskabet 
fik en gensidigt forstærkende virkning og bidrog til at øge tilliden til den økonomiske 
udvikling. Mens samhandelen inden for Fællesskabet i 1995 og 1996 forventes at vokse 
lige så hurtigt som de stadigt høje vækstrater, der forventes for eksporten til tredjelande, 
forventes balancen i de vækstfremkaldende faktorer at forrykkes i 
fremskrivningsperioden, idet efterspørgslen inden for Fællesskabet, og især 
erhvervsinvesteringerne, får relativt større betydning. 
1.3.1 Eksporten 
Den høje vækst i eksporten til resten af verden har været et karakteristisk træk ved det 
nuværende opsving i Fællesskabet, idet virksomhederne i Fællesskabet i stadig større 
grad har vendt sig mod markeder i tredjelande for at opveje aktivitetsnedgangen i EF. 
En geografisk analyse af disse stigninger i eksporten til tredjelande i 1993 og første 
kvartal af 1994 viser, at eksporten er steget stærkt til praktisk talt alle lande og regioner 
uden for Fællesskabet Den stærke 
vækst i eksporten, der er konstateret fra 
andet kvartal af 1993 og fremefter, 
afspejler virkningen af et stort 
importbehov på de fleste af 
Fællesskabets vigtigste eksport­
markeder: Nordamerika, Japan, 
Sydøstasien, Kina og Latinamerika. Figur 4 
EF: Eksporten til tredjelande; 
investeringer og privatforbrug 
Procentvis ændring p.a. 
88 89 90 91 
Væksten på eksportmarkederne var kombineret med en markedsandelsgevinst, opnået 
gennem forbedringer af konkurrenceevnen som følge af både en betydeligt afdæmpning i 
lønudviklingen kombineret med usædvanlig høje produktivitetsstigninger og en reel 
nedskrivning af EF-valutaerne under ét på mere end 15% i perioden fra august 1992 til 
februar 1994. Væksten på eksportmarkederne i tredjelande (ikke-EF-landes import 
vægtet med andelene i Fællesskabets samlede eksport til ikke-EF-lande) forventes at 
udvise en årlig vækst på 7-7V2% i fremskrivningsperioden. 
13-12-94 
6-
Vedrørende vækstudsigterne i de enkelte medlemsstater er det interessant at bemærke, at 
der foregår en betydelig genoplivning af samhandelen inden for EF. Mens det som følge 
af mangelen på pålidelige, ajourførte data ikke er muligt at give en nøjagtig vurdering af 
den rolle, som samhandelen inden for EF spiller for det igangværende opsving, tyder det 
foreliggende statistiske materiale på, at samhandelen inden for EF er steget betydeligt i 
første halvdel af 1994 efter et drastisk fald i 1993. Eksporten af varer inden for EF anslås 
at vokse med ca. 7V2% i 1994 og i et tilsvarende omfang i både 1995 og 1996. På 
baggrund afvæksten i efterspørgslen i Fællesskabet på omkring 2-3% i samme periode er 
styrken i opsvinget i samhandelen inden for EF måske tegn på, at der er sket en 
reduktion i de interne handelshindringer som følge af programmet for det indre marked 
fra 1992. Dette opsving i samhandelen mellem medlemsstaterne er en vigtig faktor bag 
den markante genopbygning af tilliden, der er sket i industrien i 1994. Da der fortsat 
forventes en omfattende samhandel inden for Fællesskabet i 1995 og 1996, vil dette 
utvivlsomt bidrage til at understøtte den bemærkelsesværdige stigning i investeringerne, 
der forudses i disse år. 
Tabel 5 
Det internationale økonomiske klima 
(årlige procentvise ændringer) 
Vækst i den globale produktion ekskl. 
EF 
Vækst i den globale import ekskl. EF 
Væst i eksportmarkeder i tredjelande 
Eksport til tredjelande (a) 1993 
2.5 
9.4 
6.8 
8 1994 
3.0 
9.9 
8.9 
10 1/2 1995 
3.1 
8.2 
7.4 
71/2 1996 
3.3 
7.9 
7.1 
7 
Kilde: Kommissionens prognose fra november 1994 
(a) Kommissionens skøn 
1.3.2 Efterspørgslen inden for Fællesskabet 
Vækstimpulserne fra eksportsektoren har smittet af på efterspørgslen inden for 
Fællesskabet. De faste bruttoinvesteringer anslås at øges med ca. 2V6% i 1994 og 
forventes at vokse med mellem SVi og 614% om året i 1995-96, en bemærkelsesværdig 
vending i forhold til faldet på over 5% i 1993. Hvad angår privatforbruget, anslås det at 
være vokset med V/2% i 1994, og det forventes at stige med 2 og 2!/2% i 1995 og 1996. 
Selv om der gøres en stor indsats for at konsolidere de offentlige finanser, hvilket vil 
medføre, at det offentliges udgifter stiger langsommere end BNP i de næste to år, skulle 
13-12-94 
Figur 5 Fællesskabet - Indikatorer for tilliden 
Erhvervslivets tillid 
(månedlige tal) Forbrugertillid 
(månedlige tal) 
6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 
| 85 | 86 | 87 | 88 | 89 | 90 | 91 | 92 | 93 | 94 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 6 12 « 12 6 
| 85 | 86 | 87 | 88 | 89 | 90 | 91 | 92 | 93 | 94 
det offentliges forbrug fortsætte med at stige i 1995 og - med den sædvanlige antagelse 
om, at der ikke sker nogen ændringer i den førte politik - endog accelerere en smule i 
1996. Endelig forventes lageropbygningen, som anslås at have bidraget med 
V2 procentpoint til væksten i BNP i 1994, fortsat at bidrage positivt i 1995-96, omend i 
mindre grad. For Fællesskabet som helhed forventes efterspørgslen på hjemmemarkedet 
at vokse med omkring 2% i 1994 og at ekspandere med 23A og 3% i henholdsvis 1995 
og 1996. 
Investeringer 
Efterhånden som opsvinget tiltager i styrke, står investeringerne klar til at overtage 
eksportens rolle som den vigtigste drivkraft bag væksten. I hvidbogen om "Vækst, 
konkurrenceevne, beskæftigelse" blev det anført, at hvis der skal opnås en vækst på 
mellemlang sigt, som kan give mulighed for en betydelig reduktion i arbejdsløsheden, vil 
det kræve en reel vækst i kapitaldannelsen på 6-7% om året eller mere. En sådan vækst 
forventes rent faktisk i Fællesskabet i de næste to år. Dette forventede resultat vil i givet 
fald overgå det, der sås i kølvandet på opsvinget efter 1975-recessionen og langt 
overstige det investeringsmønster, der fandt sted under det langsomme opsving i første 
halvdel af 1980'erne. Adskillige faktorer bidrager til de forbedrede udsigter for 
investeringerne: 
med støtte fra et gunstigt internationalt klima har efterspørgslen og produktionen 
i Fællesskabet været stigende i en række kvartaler, og forventningerne til en 
fortsat forbedring er velbegrundede og udbredte 
13-12-94 
kapacitetsudnyttelsesgraden er steget betydeligt i de seneste måneder, og en 
række lande melder om kapacitetsbegrænsninger i visse eksportsektorer 
investeringernes lønsomhed har holdt sig på et sundt niveau til trods for den dybe 
recession og forventes desuden at blive forbedret i 1995-96 
et opsving i erhvervslivets og forbrugernes tillid. 
Figur 6 
120 Investeringernes lønsomhed i EF 
(Nettoafkast af nettokapitalapparatet) 
lib 
60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 
Figur 7 Den stigende tendens for erhvervslivets tillid ventes at fortsætte, idet stigningen i 
efterspørgslen fylder ordrebøgerne og efterhånden tilskynder virksomhederne til at 
udvide produktionskapaciteten. De bedre udsigter til et fortsat opsving, det forhold, at 
der ikke længere er spændinger i EMSens valutakurssystem, og den stadig større 
sikkerhed med hensyn til den europæiske integrations- og udvidelsesproces, er alle 
faktorer, som har bidraget til at styrke tilliden hos virksomheder og forbrugere (jf. figur 
5). Dette fremgår tydeligt af de 
seneste undersøgelser af erhvervslivets 
tillid, som viser en bemærkelsesværdig 
stigning siden efteråret 1993. En så 
stærk stigning er ikke set i tidligere 
opsving, og industriens tillid er nu 
tilbage på samme niveau som i 1988 
og 1990. Forventningerne til 
eksporten, de udenlandske ordrebøger Nominel kort og lang rente 
Fællesskabet 
Kortfristet 
jMjjiiiii;: 
Apr ]ul Oct Jan Apr ]ul 
92 I 93 Oct ]an Apr Jul Oct 
I 94 
13-12-94 
9-
og forventningerne til produktionen har alle vist et stærkt opsving i de seneste kvartaler. 
Denne styrkelse af tilliden er sket til trods for den voldsomme stigning i den lange rente i 
Fællesskabet, som er sket i årets løb. Sådanne stigninger kunne forventes at have 
negative indvirkninger på investeringerne. Alt i alt ser disse negative virkninger imidlertid 
ud til at være blevet opvejet af andre faktorer af betydning for investeringerne, såsom 
forventningerne til efterspørgslen og virksomhedernes cash flow, som har stået stærkt i 
årets løb. Virksomhedernes indtjening er rent faktisk forblevet forholdsvis høj under hele 
tilbageslaget takket være store produktivitetsstigninger - som følge af afskedigelser - og 
lave lønstigninger per ansat. Investeringernes rentabilitet forventes fortsat at ligge højt i 
både 1995 og 1996 med et forventet fald i de reale lønomkostninger pr. produceret 
enhed på henholdsvis 1,4 og 1,2%. 
Tabel 6 
Arbejdskraftens produktivitet 
B 
DK 
D (vest) 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EF* 1961-73 
4.3 
3.2 
4.0 
8.1 
6.5 
4.7 
4.3 
5.5 
3.0 
3.9 
6.6 
2.9 
4.4 1974-85 
2.1 
1.5 
1.9 
1.6 
3.2 
2.1 
3.7 
1.8 
1.2 
2.0 
2.6 
1.6 
2.0 1986-90 
1.9 
1.2 
1.9 
1.0 
1.2 
2.4 
4.0 
2.4 
1.3 
1.1 
4.6 
1.5 
1.9 1991-96 
1.8 
2.3 
1.8 
1.0 
2.1 
1.7 
3.1 
2.1 
0.1 
1.2 
1.8 
2.3 
1.9 1992 
2.3 
1.4 
0.9 
-0.6 
2.0 
2.0 
4.5 
1.8 
0.0 
0.4 
1.7 
1.7 
1.6 1993 
-0.3 
2.0 
-0.1 
-1.5 
3.3 
0.2 
3.3 
2.2 
-1.1 
0.5 
0.8 
3.7 
1.4 1994 
2.6 
4.7 
3.2 
0.7 
2.9 
2.4 
3.3 
4.0 
0.6 
2.2 
1.5 
3.8 
3.1 1995 
2.0 
1.5 
2.2 
0.9 
1.2 
2.4 
2.6 
2.2 
1.0 
1.9 
2.9 
1.9 
2.1 1996 
2.1 
1.4 
2.2 
1.3 
1.2 
2.2 
2.1 
2.1 
1.1 
1.5 
2.7 
1.7 
2.0 
* ekskl. de fem nye tyske forbundsstater 
Privatforbruget 
I 1994 steg privatforbruget med 1,5% til trods for, at der næsten var tale om en 
stagnation i husholdningernes disponible realindkomster. Denne stigning skyldtes et fald i 
husholdningernes opsparing på 1 procentpoint. Dette fald i opsparingskvoten afspejler en 
større tillid blandt forbrugerne. Denne tillid er affødt af en øget optimisme med hensyn til 
mulighederne for at fastholde opsvinget og af de seneste måneders tegn på et beskedent, 
men støt fald i arbejdsløsheden i Fællesskabet. Endvidere har flere års lav vækst i 
forbruget i adskillige fællesskabslande resulteret i et stort opsamlet behov for varige 
13-12-94 
10 
Figur 8 
Privat bruttoopsparing: Samlet, 
husholdninger og virksomheder • EUR 8* 
% af BNP I markedspriser 
88 89 90 91 92 93 94 95 
•EUR». B, D («»0, E, F, I, NI, P, UK forbrugsgoder. Lavere rentesatser og 
skattemæssige begunstigelser ser ud til 
at have ført til større anskaffelse af 
sådanne goder i 1994. 
Disse tendenser ventes at fortsætte og 
styrkes i den nærmeste fremtid. 
Privatforbruget forventes at stige med 
2% næste år og 2!/2% i 1996 på trods af 
mindre stigninger i husholdningernes 
disponible realindkomster. Som følge heraf forventes opsparingskvoten at falde 
yderligere lA procentpoint i de næste to år. Det skal imidlertid påpeges, at dette fald i 
husholdningernes opsparing ikke umiddelbart giver grund til bekymring. Faldet udgør 
hovedsagelig en normalisering efter en stigning i opsparingen i årene med nedgang og 
recession i Fællesskabet. 
Endvidere har tendensen for den samlede private opsparing, som er en sum af 
husholdningerne og virksomhedernes opsparing, rent faktisk ikke ændret sig væsentligt i 
de seneste år, således som det fremgår af figur 8. Den samlede private opsparing 
forventes endda at stige beskedent i den omhandlede periode som følge af stigningen i 
virksomhedernes overskud. Dette generelle mønster med faldende opsparing i 
husholdningerne, som sætter skub i privatforbruget, sammen med stigende opsparing i 
virksomhedssektoren, som understøtter investeringsaktiviteten, er i overensstemmelse 
med de planer om en afbalanceret vækst frem til år 2000, som i Kommissionens øjne er 
ønskværdig, og som er baseret på årlige stigninger i forbruget på omkring 2!/2% og i 
investeringerne på 6-7%. 
1.4 Positive udsigter ikke uden risici og 
usikkerhedsmomenter 
De generelt set positive vækstudsigter og omsvinget i udviklingen på arbejdsmarkedet 
må ikke føre til, at de risici og usikkerhedsmomenter, der er forbundet med den 
økonomiske udvikling, vises mindre opmærksomhed i nærmeste fremtid. 
Den forventede stærke stigning i investeringerne er ikke kun baseret på bedre 
fremtidsudsigter for erhvervslivet - som følge af positive udsigter for efterspørgslen -
men også på en forventet yderligere stigning i indtjeningen og på et rimeligt forhold 
mellem låneomkostninger og det forventede reale afkast af investeringerne. I den 
forbindelse er der givet udtryk for bekymring for de eventuelle virkninger på økonomien, 
13-12-94 
11 
som en fortsættelse af den opadgående tendens i den lange rente, der er set siden 
begyndelsen af 1994, måtte have. 
Endnu et problem, som er drøftet i de seneste måneder, er den indvirkning, som dollarens 
fornyede svækkelse over for de europæiske valutaer kan have på udsigterne for 
Fællesskabets eksport. Dette påvirker ikke blot eksporten til USA og lande, hvis valutaer 
er knyttet til den amerikanske dollar, men vil sandsynligvis også have en negativ 
indvirkning på markedsandelene i alle andre lande. Desuden er de nuværende 
fremskrivninger baseret på, at energipriserne forbliver forholdsvis stabile. En væsentlig 
afvigelse fra denne antagelse kan få store negative virkninger. 
Der kan imidlertid også opstå betydelige risici for tilrettelæggelsen af den økonomiske 
politik som følge af den forventede stærkere økonomi. Udviklingen kan påvirkes negativt 
på tre hovedområder: 
i) For det første skaber opsvinget et positivt konjunkturbetinget bidrag til det 
offentliges løbende indtægter og reducerer derved de fleste medlemsstaters 
nettolåntagning. Hvis regeringerne er tilfredse med de forbedringer, der opnås 
gennem konjunkturforbedringen, vil en tilbagevenden til et bæredygtigt 
gældsniveau på mellemlang sigt blive gjort mere vanskelig, med negative følger 
for inflationsforventningerne, den lange rente og i sidste ende den økonomiske 
vækst. 
ii) For det andet kan fællesskabsøkonomiens uventet gode resultater resultere i en 
mindre beslutsom indsats for at forbedre beskæftigelsesmuligheder og reducere 
stivheder gennem arbejdsmarkedsreformer, som vil kunne have stor indvirkning 
på mulighederne for at reducere arbejdsløsheden væsentligt på mellemlang sigt. 
iii) For det tredje kan der opstå kapacitetsbegrænsninger efterhånden som opsvinget 
tager til i styrke med risiko for, at de monetære myndigheder bliver nødt til at 
føre en strammere politik i fravær af en hensigtsmæssig budget- og lønmæssig 
adfærd. Det bør imidlertid understreges, at dette ikke er en, umiddelbart 
forestående risiko, idet inflationspresset formentlig først vil opstå i slutningen af 
1995. Hvornår der igen opstår inflationspres afhænger selvfølgelig af, hvor 
hurtigt produktionen når op på normalt kapacitetsniveau. I så henseende består 
der store forskelle mellem de enkelte medlemsstater. 
Uden at undervurdere alvoren af disse risici må det konstateres, at opsvinget i øjeblikket 
synes stærkt nok til at berettige de forholdsvis optimistiske prognoser, der præsenteres i 
denne beretning. De fremskridt, der er sket med hensyn til at øge produktiviteten, bevare 
og forbedre rentabiliteten og styrke Fællesskabets konkurrenceevne, peger desuden på, 
13-12-94 
12-
at det vil være muligt at modstå mindre positive eksterne betingelser end de her 
beskrevne. Det kan rent faktisk ikke udelukkes, at væksten i de næste to år vil være 
endnu mere gunstig end det i øjeblikket antages, hvis de forventede vækstfremmende 
faktorer viser sig at have en større indvirkning på økonomien end forudset. 
BOX1 
De nye medlemsstaters økonomi 
Udvidelse af Unionen: De tre lande, der tilslutter sig Den Europæiske Union ved starten 
af 1995, forøger Unionens areal med godt en tredjedel (37%) og antallet af borgere i Unionen 
med ca. 6%, mens Unionens BNP stiger med 7%. I 1993 lå BNP per capita målt i købekraft 
over EU-gennemsnittet i Østrig (9%), mens det lå lige under gennemsnittet i Sverige og 14% 
under gennemsnittet i Finland. 
Den generelle økonomiske situation: Den Europæiske Union er den vigtigste 
samhandelspartner for de nye medlemslande, idet den tegner sig for mellem 47% (Finland) og 
66% (Østrig) af deres udenrigshandel. Konjunkturudviklingen i de nordiske lande har adskilt sig 
fra EU, mens der har været et tydeligt sammenfald mellem Østrigs og Unionens konjunkturer. 
Mens konjunkturerne i Østrig afmattedes parallelt med udviklingen i EU i starten af 1990, 
indtrådte et voldsomt tilbageslag i den svenske økonomi efter en betydelig overophedning i 
1980'erne, og produktionen i Finland faldt efter en overophedning af den hjemlige økonomi 
kombineret med et sammenbrud i den hidtil store eksport til Sovjetunionen efter 1989. 
Arbejdsmarkedet: Historisk set har alle tre lande klaret sig fremragende med hensyn til 
beskæftigelse og arbejdsløshed i sammenligning med de fleste EU-lande. I alle disse lande har 
indkomstpolitikken været stærkt centraliseret, og der har været tale om omfattende 
arbejdsmarkedsforanstaltninger, især i de nordiske lande. Det seneste økonomiske tilbageslag 
har imidlertid tvunget arbejdsløsheden i Sverige op fra 2% til et hidtil uset niveau på 8% 
(yderligere 5% er omfattet af arbejdsmarkedsprogrammer) og i Finland fra 4!4% til et 
ekstraordinært højt niveau på 19%. 
Inflation og rentesatser: Mens den østrigske inflation (privatforbrugsdeflator) har ligget 
under EU-gennemsnittet i lang tid som følge af den østrigske schillings tilknytning til DEM, har 
Finlands inflation for det meste ligget lidt over EU-gennemsnittet, og Sveriges inflation har 
sædvanligvis ligget betydeligt over EU-gennemsnittet i 1980'eme. Efter valutauroen i 1992 har 
de nordiske landes pengepolitik taget sigte på at standse inflationen. Den underliggende 
inflation er således under kontrol i alle de nye medlemsstater. Den lange rente i Østrig ligger i 
øjeblikket et godt stykke under EU-gennemsnittet, mens den i Finland og Sverige ligger over, 
hvilket bl.a. afspejler de offentlige finansers situation i sidstnævnte lande. 
Betalingsbalance: Der har stort set været ligevægt på betalingsbalancens løbende poster 
i Østrig siden begyndelsen af 1980'erne, idet de forskellige komponenters bevægelser med 
konjunktume har opvejet hinanden. Finlands balance svækkedes i 1989 til et underskud på 5% 
af BNP som følge af faldet i eksporten. Det nylige eksportledede opsving har vendt dette 
uholdbare underskud til et overskud på omkring 2%. Sverige afspejlede Finland i et mere 
moderat omfang, idet underskuddet hovedsagelig skyldtes indenlandske faktorer. 
13-12-94 
13 
De offentlige finanser: De offentlige udgifters andel af BNP har ligget langt over EU-
gennemsnittet i Sverige og en smule over i Østrig. I Finland har andelen kun ligget over EU-
gennemsnittet under den seneste recession, mens den var betydelig mindre inden. Mens den 
offentlige sektors nettokasseoverskud har ligget tæt på -3% af BNP igennem 20 år i Østrig og 
lå på mellem +1% og +7% i Finland, var der markante udsving i Sverige. Den seneste 
recession førte til en forværring af Østrigs statsunderskud på mere end 2 procentpoint til 4,1% 
af BNP i 1993. Recessionen havde en endnu mere alvorlig indvirkning på Finland og Sverige, 
hvor underskuddet steg til henholdsvis 7% og 13% af BNP i 1993. Statsgælden som procent af 
BNP er steget til lige over 60% i Østrig. Mens recession og nedskrivning af valutaen i Sverige 
øgede bruttogælden med 36 procentpoint til ca. 88% af BNP i perioden 1990-1994, øgede de 
samme faktorer den finske gæld med 58 procentpoint til ca. 72% af BNP over samme periode. 
Valutakurspolitikken: Alle de nye medlemsstater førte en fastkurspolitik inden uroen på 
de europæiske valutamarkeder satte ind i anden halvdel af 1992. Østrig påvirkedes ikke af 
denne uro og var i stand til at fastholde sin valutakursmålsætning over for DEM. Efter store 
devalueringer af den finske og svenske valuta har de kommende nordiske medlemsstater valgt 
flydende kursregimer, som har krævet nye retningslinjer for pengepolitikken. Både Finland og 
Sverige har valgt eksplicitte inflationsmål. 
De økonomiske udsigter for 1995/1996 
De tre nye medlemsstater forventes som helhed at klare sig godt i de næste to år, men der 
er store forskelle mellem dem. De nye medlemsstater må gøre samme indsats som de 
eksisterende EU-medlemmer for at opfylde Fællesskabets politiske målsætninger. 
I Østrig trækker vareeksporten samt investeringerne den reale BNP-vækst op i nærheden 
af og derefter en smule over 3% i perioden 1994-1996. Prisstigningerne er fortsat moderate 
med 3% og forventes kun at ligge på 21/4% i 1995 som følge af lavere fødevarepriser efter 
tiltrædelsen. Da beskæftigelsen stiger stærkt, skulle arbejdsløsheden falde ca. % procentpoint 
til 5%%. Overførslerne til EU-budgettet og tilpasningsforanstaltninger øger statsunderskuddet til 
næsten 5% af BNP i 1995, før det reduceres af automatiske stabilisatorer. 
Finland hjælpes ud af den voldsomme recession via en usædvanlig stærk eksport, støttet 
af devalueringen, som sætter skub i maskininvesteringeme med en bemærkelsesværdig vækst 
på omkring 20% i 1995 og 1996, dog hovedsagelig inden for eksportindustrierne. Væksten i 
BNP på 4%% i gennemsnit over tre år skulle reducere arbejdsløsheden fra 18% til 14% i 1996, 
hvilket stadig er et højt niveau. Inflationen er fortsat moderat, idet privatforbruget stadig er lavt 
i forhold til kapaciteten i hjemmemarkedssektoren. Statsunderskuddet vil fortsat ligge på 
omkring 5% i 1994 og 1995 som følge af udskudte afgiftsrefusioner, inden det falder til 2V2% i 
1996. Nettooverførslerne vis-à-vis EU-budgettet skulle være tæt på at balancere. 
Sveriges økonomi forventes at ekspandere med næsten 3% om året til og med 1996. 
Mens en høj vækst i eksporten og dermed forbundne investeringer trak Sverige ud af 
recessionen i 1994, er den indenlandske efterspørgsel gradvis ved at overtage rollen som 
drivkraften i fremskrivningsperioden. Inflationen, som blev presset opad efter devalueringen, 
skulle blive positivt påvirket af moderate stigninger i lønomkostningerne pr. produceret enhed, 
som imidlertid ledsages af indirekte skattestigninger i fremskrivningsperioden. Beskæftigelsen, 
som faldt med næsten 1% i 1994, skulle vokse med omkring VA% i 1995 og 1996 og derved 
gradvis reducere den åbne arbejdsløshed til lige under 7%. Det offentlige forbrug ventes at 
falde i faste priser, således at statsunderskuddet igen kommer under kontrol. Underskuddet 
toppede med 13%% af BNP i 1993 og forventes at falde til 7%% i 1996, hvilket stadig er et højt 
niveau. 
13-12-94 
-14 
Kapitel 2: Yderligere fremskridt i 
konvergensprocessen 
Løntilbageholdenhed, betydelige produktivitetsstigninger og en stadig forholdsvis lav 
kapacitetsudnyttelsesgrad er alle faktorer, der har bidraget til yderligere fremskridt 
med hensyn til konvergens i inflationsraterne. Inflationen i de fleste medlemsstater er 
nu forholdsvis tilfredsstillende. Der er imidlertid ikke sket tilstrækkelige fremskridt med 
hensyn til at reducere budgetunderskuddene. Opsvingets styrke gør det muligt at 
forstærke indsatsen på dette område. Valutakurserne har været stabile, og der er også 
sket fremskridt hen imod konvergens i de langfristede rentesatser. Forudsat at der gøres 
en yderligere indsats, især på budgetområdet, er det nu realistisk at forvente, at et 
flertal af medlemsstaterne vil være i stand til at opfylde ØMU-kriterierne inden de 
frister, der er fastsat i traktaten. Opsvingets styrke skaber også de rette betingelser for, 
at de mindre gunstigt stillede lande og regioner kan genoptage indhentningsprocessen. 
2.1 Opsvinget fremmer den reale konvergens 
Den seneste udvikling i den reale konvergens vurderes sædvanligvis på grundlag af 
enkeltlandes relative position udtrykt i BNP per capita. Når analysen begrænses til 
medlemsstater, betyder det imidlertid meget ofte, at en række store forskelle mellem 
mindre geografiske enheder såsom regioner2 ikke afdækkes. Ulighederne mellem 
Fællesskabets regioner viser nemlig som helhed et mere varieret billede end det, der 
fremgår af en analyse på medlems­
statsniveau. Uheldigvis foreligger de 
regionale data kun med stor 
forsinkelse, og den seneste udvikling 
i den reale konvergens må derfor 
vurderes på grundlag af data for de 
enkelte lande. På denne baggrund 
var der tale om en blandet udvikling 
i 1993-94: mens Irland forbedrede 
sin relative stilling med hensyn til 
BNP per capita, ændredes Spaniens 
stilling næsten ikke, og Portugals og 
Grækenlands stilling forværredes en 
del. I 1995 og 1996 forventes den 
reale konvergensproces at fortsætte 
for Irland og at blive genoptaget i 
Spanien og Portugal, mens Tabel 7: BNP per capita 
(Købekraftsparitet, Fællesskabet = 100) 
B 
DK 
WD 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EF(1) 
EF 1980 
106.8 
105.9 
117.8 
64.1 
71.7 
112.8 
62.0 
102.5 
115.6 
107.6 
52.8 
97.1 
100.0 1985 
104.5 
113.7 
118.3 
62.5 
70.1 
111.5 
63.5 
102.9 
119.8 
103.8 
51.1 
100.3 
100.0 1990 
103.6 
105.0 
116.5 
58.2 
74.5 
110.0 
71.1 
103.2 
125.8 
101.2 
55.5 
100.8 
100.0 1992 
107.0 
103.4 
120.1 
105.7 
59.7 
75.1 
108.7 
75.7 
103.8 
127.3 
99.4 
59.9 
95.6 
100.0 
97.6 1994 
105.8 
108.3 
116.1 
104.9 
58.3 
74.9 
108.0 
82.3 
104.3 
129.7 
99.6 
59.2 
99.7 
100.0 
98.1 1996 
105.9 
108.9 
114.5 
105.3 
56.5 
75.3 
108.3 
86.9 
105.5 
128.4 
99.4 
59.7 
99.6 
100.0 
98.5 
(1) Ekskl. de fem nye tyske delstater 
Den regionale udvikling analyseres i: Europa-Kommissionen (1994), Konkurrenceevne og samhørighed; udviklingen i 
regionerne, den femte periodiske rapport om den sociale og økonomiske situation og udviklingen i Fællesskabets 
regioner. 
13-12-94 
15 
Grækenlands relative stilling forventes at blive forværret yderligere. 
Denne udvikling bør ses i lyset af den samlede udvikling i den reale konvergens i de 
sidste ti år, hvor der skete en mindre udvidelse af forskellene mellem 1980 og 1985 
efterfulgt af en periode med indsnævring, som standsede i 1992 som følge af afmatningen 
i Fællesskabet. Spanien og Portugal var i stand til at forbedre deres relative stilling med 
henholdsvis 4,9 og 7,4 procentpoint af EF-gennemsnittet siden 1986, som er det år, hvor 
de blev medlem af Fællesskabet. Der blev konstateret en endnu mere imponerende 
udvikling i Irland, som forbedrede sin 
relative stilling medomkring 
21 procentpoint af EF-gennemsnittet i 
samme periode. Til trods for en 
mindre forbedring mellem 1990 og 
1992 var Grækenland det eneste land 
i denne gruppe, hvor der skete en 
forværring af landets relative stilling i 
forhold til begyndelsen af 1980'erne. Figur 9 
Inflationskonvergens i Fællesskabet 
Implicit deflator for privatforbrug, 
fed linje = gennemsnittet af de 3 bedste resultater +1,5 procentpoint 
1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
2.2 Lovende udsigter for den nominelle konvergens 
Efter en betydelig tilbagegang i begyndelsen af 1990'erne er der på ny sket fremskridt hen 
imod større nominel konvergens i Fællesskabet. De opnåede resultater er imidlertid 
endnu ikke helt tilfredsstillende, og for at nå de mål, der er fastsat i Maastricht-traktaten, 
må der gøres en yderligere indsats. 
2.2.1 Der er opnået moderate prisstigninger, hvilket ventes at vare ved 
Inflationen i Fællesskabet er inde i en positiv udvikling. Efter at være toppet med 5,4% i 
1991 er den gennemsnitlige inflation, målt med deflatoren for privatforbruget, fortsat 
med at falde og anslås at ligge på 3,1% i 1994. Det forventes, at de gennemsnitlige 
prisstigninger i Fællesskabet vil falde yderligere i 1995, men at der kan ske en beskeden 
stigning i 1996. 
Den gennemsnitlige inflation i Fællesskabet, på grundlag af privatforbrugsdeflatoren, lå 
på 4,7% i 1990, og udtrykt ved BNP-deflatoren på 5,2%. Der skete en yderligere 
forværring i inflationen i 1991, idet begge indeks viste en inflation på 5,4%. I Tyskland 
afspejlede stigningen den store vækst i den indenlandske efterspørgsel som følge af 
offentlige udgifter og skattestigninger i kølvandet på genforeningen, men adskillige andre 
13-12-94 
16 
medlemsstater (Frankrig, Irland, Nederlandene og UK) oplevede også en stigning i 
inflationen. 
I 1992 sås de første tegn på, at inflationen begyndte at falde, og inflationen har været på 
vej nedad lige siden. Privatforbrugs- og BNP-deflatorerne viste praktisk talt samme 
gennemsnitlige inflation (4!/2%) i 1992, og henholdsvis 3,9 og 3,7% i 1993. I løbet af 
1994 blev der opnået et yderligere fald i inflationen, hvorved tallene for Fællesskabet 
som helhed faldt til et historisk lavt niveau: privatforbrugsdeflatoren forventes at stige 
med 3,1% og BNP-deflatoren med 2,7%. 
Tabel 8 
Udviklingen i inflationen 
(Procentvis ændring i privatforbrugsdeflatoren) 
B 
DK 
D * 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EF12 
BNP-deflatorEF-12 
Lønomkostninger pr. 
produceret enhed EF-12 1990 
3.6 
2.7 
2.8 
19.2 
6.5 
2.9 
1.6 
5.9 
3.6 
2.2 
12.6 
5.5 
4.7 
5.2 
6.0 1991 
2.5 
2.2 
3.8 
18.5 
6.3 
3.2 
2.5 
6.9 
2.9 
3.2 
11.1 
7.4 
5.4 
5.4 
5.5 1992 
2.1 
2.1 
4.8 
14.6 
6.4 
2.4 
2.8 
5.2 
2.8 
3.0 
9.8 
4.8 
4.6 
4.5 
4.6 1993 
2.6 
1.7 
3.9 
13.6 
5.6 
2.1 
1.6 
5.1 
3.6 
2.1 
7.9 
3.5 
3.9 
3.7 
2.7 1994 
2.6 
1.8 
2.8 
10.8 
4.9 
1.7 
2.8 
4.0 
2.3 
2.3 
5.5 
2.5 
3.1 
2.7 
0.2 1995 
2.5 
2.1 
2.2 
9.5 
4.5 
1.9 
2.7 
3.5 
2.5 
2.4 
4.6 
2.9 
2.9 
2.8 
1.4 1996 
2.6 
2.4 
2.4 
9.0 
4.4 
2.1 
2.7 
3.5 
2.7 
2.5 
4.4 
3.3 
3.1 
3.0 
1.8 
Kilde: Kommissionens prognoser fra november 1994 * Vesttyskland i 1990 og 1991 
Faldet i inflationen til indeværende års lave niveau skyldes en lang række faktorer. For 
det første afspejler den faktiske inflation stadig virkningerne af recessionen; den 
uudnyttede kapacit er efter de fleste skøn stadig stor, og prisstigningerne sker derfor i et 
langsommere tempo. Endvidere har løntilbageholdenhed, høje produktivitetsstigninger 
og opskrivningen af Fællesskabets valutaer i forhold til den amerikanske dollar bidraget 
positivt til at dæmpe inflationen. 
13-12-94 
Figur 10 
Inflationen i Fællesskabet 
(irlige procentvise ændringer) 
Privatforbrugsdeflator 
62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 
Nominelle tønomkoetnJnger pr. produceret enhed 
62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 
Importpriser 
•H- W i+ + +i +1 ++1+ 
iW^HttWlYlll 
62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 17-
Lønudviklingen har også været moderat på linje 
med faldet i inflationen, og i 1994 forventes den 
nominelle lønstigning pr. beskæftiget at ligge på 
3,4%; dette tal skal ses i forhold til et gennemsnit 
på ca. 7% i perioden 1990-92 og 4,2% i 1993. 
Produktiviteten forventes derimod at stige med 
over 3% i år, hvilket afspejler den hurtige udvidelse 
af produktionen og virkningen af rationaliserings­
foranstaltningerne. Denne vækst i produktiviteten 
er imidlertid ikke atypisk for perioder med opsving. 
Som følge heraf er de nominelle lønomkostninger 
pr. produceret enhed steget med 0,2% i år i forhold 
til 4'/2% i gennemsnit i perioden 1990-93. Endelig 
har inflationen i importpriserne ligget på omkring 
1% i gennemsnit i denne periode. 
Praktisk talt alle medlemsstater har oplevet en positiv udvikling i inflationen i år. På 
grundlag af privatforbrugsdeflatoren ser inflationen ud til at have stabiliseret sig på 
omkring 2,5% i Belgien, mens den i tre medlemsstater (Danmark, Irland, Nederlandene) 
er steget marginalt siden 1993, men fortsat er lav. Der er konstateret markante 
forbedringer i Tyskland (et fald på 1,1 procentpoint til et anslået 2,8% i 1994), 
Grækenland (2,8 procentpoint til 10,8%), Frankrig (0,4 procentpoint til 1,7%), Spanien 
(0,7 procentpoint til 4,9%), Italien (1,1 procentpoint til 4%), Luxembourg 
(1,3 procentpoint til 2,3%), Portugal (2,4 procentpoint til 5,5%) og UK (1 procentpoint 
til 2,5%). 
Denne positive prisudvikling ventes at fortsætte i 1995 og 1996. Lønomkostningerne pr. 
produceret enhed forventes at stige noget, men den ventede stigning på klart under 2% 
om året, vil fortsat ligge på historisk lavt niveau. Større kapacitetsudnyttelse vil 
imidlertid give virksomhederne mulighed for at presse priserne op, og efter et yderligere 
mindre fald i 1995 forventes privatforbrugsdeflatoren at stige 3,1% i 1996 (3% for BNP-
deflatoren). 
I syv medlemsstater forventes inflationen at udvikle sig stort set tilfredsstillende - inden 
for de 2-3%, der er fastsat i de overordnede retningslinjer - mens situationen i de øvrige 
fem lande fortsat er utilfredsstillende, omend i forskellig grad. I 1996 forventes Portugal, 
Spanien og Italien - uanset en vis yderligere forbedring - stadig at ligge uden for det 
13-12-94 
18 
ønskede niveau (ca. 414% i Spanien og Portugal og 3l/2% i Italien). I Det Forenede 
Kongerige forventes inflationen, som i 1994 lå inden for det mål, der er fastsat i 
retningslinjerne, at stige gradvist og ligge over 3% i 1996. Den græske inflationsrate 
skønnes at falde, selv om det formentlig sker langsommere end i de seneste år. I de fleste 
af disse lande er der behov for en yderligere indsats på en lang række områder, men især 
på løn- og budgetområdet. Uanset deres relative succes med hensyn til at nedbringe 
inflationen, må alle medlemsstater fortsat føre en politik, der tager sigte på at sikre målet 
om prisstabilitet. Dette betyder, at der skal bevares en stabil makroøkonomisk ramme, 
føres en forsigtig budget- og pengepolitik og ske en intensivering af 
konkurrenceforholdene på visse markeder. 
2.2.2 Utilstrækkelige fremskridt med hensyn til budgetkonsolideringen 
Mens recessionen bragte budgetunderskuddet op på et rekordhøjt niveau i 1993 (6% af 
BNP), indtraf i 1994 et omsving, som forventes at føre til en reduktion i Fællesskabets 
gennemsnitlige budgetunderskud til ca. 4% af BNP i 1996. En stor del af denne 
reduktion vil imidlertid være den automatiske følge af de konsekvenser, som væksten i 
BNP og fremover også i beskæftigelsen har på statens indtægter og udgifter. I 19963 
forventes det gennemsnitlige strukturelle statsunderskud i Fællesskabet fortsat at ligge på 
omkring 4lA% af BNP, hvilket er alt for højt. 
Figur 11 
EF: faktisk og strukturelt offenligt underskud 
% af BNP I 1994 har budgetudviklingen været skuffende i adskillige medlemsstater (jf. kapitel 4, 
afsnit 4), og i oktober 1994 
konstaterede Rådet i forbindelse med 
den første anvendelse af den nye 
procedure, der tager sigte på at undgå 
"uforholdsmæssigt store budgetunder­
skud", at ti ud af de tolv medlemsstater 
havde et uforholdsmæssigt stort under-
86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 skud. 
I Grækenland er budgetunderskuddet 
fortsat det højeste i Fællesskabet, og det ligger et godt stykke over referenceværdien i 
traktaten. I Italien var budgetunderskuddet stort set uændret for tredje år i træk på det 
meget høje niveau 9,5% af BNP. Spanien og Frankrig opnåede mindre reduktioner i 
Kommissionens prognoser er baseret på den sædvanlige antagelse om uændret økonomisk politik i forhold til det nu 
kendte. Dette har stor betydning i forbindelse med budgetpolitikken, idet de fleste regeringer i løbet af 1995 vil bebude 
foranstaltninger, der tager sigte på at påvirke udviklingen i 1996, og som ikke kunne medtages i de nuværende 
prognoser. Budgetprognoserne for 1996 ekstrapolerer blot virkningerne af allerede gældende foranstaltninger. 
13-12-94 
19-
deres underskud, som imidlertid fortsat ligger alt for højt (henholdsvis 7,0 og 5,6% af 
BNP i 1994). 
Ifølge Kommissionens prognoser fra november 1994 ser det ikke ud til, at den 
budgetmæssige konsolidering - i henhold til den nuværende politik - vil gøre fuldt 
udbytte af de muligheder, der følger af den stærkere vækst, omend de forventede 
underskud viser en faldende tendens. 
Tabel 9 
B 
DK r, 
D 
GR 3) 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EC Den offentlige sektors 
nettolåntagning (-) eller -
långivning (+) Den offentlige sektors bruttogæld 
Procent af BNP 
1994 
-5.5 
-4.3 
-2.9 
-14.1 
-7.0 
-5.6 
-2.4 
-9.6 
1.3 
-3.8 
-6.2 
-6.3 
-5.6 1995 
-4.7 
-3.0 
-2.4 
-13.3 
-6.0 
-4.9 
-2.0 
-8.6 
1.6 
-3.5 
-5.8 
-4.6 
-4.7 1996 
-4.0 
-2.2 
-2.0 
-12.9 
-4.7 
-3.9 
-1.5 
-7.9 
2.0 
-2.7 
-4.8 
-3.4 
-3.9 1994 
140.1 
78.0 
51.0 
121.3 
63.5 
50.4 
89.0 
123.7 
9.2 
78.9 
70.4 
50.4 
68.8 1995 
138.7 
78.0 
2) 59.4 
125.4 
65.8 
53.4 
83.7 
126.8 
9.8 
78.8 
71.7 
52.4 
72.7 1996 
136.0 
78.2 
58.9 
128.1 
66.1 
55.6 
79.1 
128.6 
9.9 
78.0 
72.3 
53.1 
73.2 
Europa-Kommissionens skøn fra november 1994 
1) Statens indestående i centralbanken, statens beholdning af ikke-statslige obligationer og gæld i forbindelse 
med offentlige virksomheder forventes at andrage 24,4% af BNP i 1994. 
2) Den store stigning i den tyske gæld i 1995 skyldes hovedsagelig statens overtagelse af forpligtelser 
vedrørende genforeningen, som ikke er opført på budgettet, hvoraf den vigtigste er "Treuhandanstalts" 
gæld. 
3) Kommissionens prognose for Grækenland er baseret på det reviderede nationalregnskab, som den græske 
regering har fremlagt for Kommissionen; efterfølgende oplysninger viser tilsyneladende, at tallene for den 
offentlige sektors budgetunderskud er for høje i det reviderede nationalregnskab. Tages der højde for dette 
forhold, er Kommissionens prognose for den offentlige sektors saldo i 1994 12,7% af BNP i stedet for den 
nuværende prognoses 14,1 % af BNP. 
For Fællesskabet som helhed forventes nettolåntagningen i procent af BNP at falde til 
4,7%) næste år og til 3,9% i 1996. I fem medlemsstater (Danmark, Tyskland, Irland, 
Nederlandene og UK) er det forventede fald i den offentlige sektors nettolåntagning i 
overensstemmelse med målsætningerne i de nationale konvergensprogrammer. På den 
anden side viser prognoserne for Belgien, Spanien, Frankrig, Italien og Portugal, at der 
er behov for en fortsat indsats eller yderligere foranstaltninger for at nå disse 
13-12-94 
20-
målsætninger. Endelig peger prognosen for Grækenland kun på en mindre reduktion i 
budgetunderskuddet fra det nuværende meget høje niveau4. 
Den offentlige gæld vil vokse langsommere 
Som det fremgår af tabel 9, har forholdet mellem den offentlige gæld og Fællesskabets 
BNP allerede nået et foruroligende omfang og det forværres fortsat. I Kommissionens 
prognose fra efteråret 1994 skønnes gælden at stige hurtigere end forudsagt i 
konvergensprogrammerne for Grækenland, Frankrig, Italien og Portugal. Ændringer i 
gælden, som stort set er i overensstemmelse med konvergensprogrammet, forventes i 
Belgien (gradvis faldende), Danmark (stort set stabil), Spanien (stigende) og UK (svagt 
stigende). 
Hvad angår Tyskland forventes det, at gælden topper i 1995 som forudsagt i 
konvergensprogrammet, og for Irlands vedkommende vil en hurtigere økonomisk vækst 
og lavere underskud bidrage til et hurtigere fald i gælden end i konvergensprogrammet; 
en lignende udvikling forventes i Nederlandene. Endelig forudses Luxembourgs gæld at 
stabilisere sig under 10% af BNP i de næste to år. 
Den forventede stigning i gælden i 1995 og 1996 er en målestok for den tilpasning, der er 
nødvendig for at opnå en faldende tendens i gælden. Nogle medlemsstater (Belgien, 
Italien, Grækenland) står helt klart over for langt større og mere påtrængende 
tilpasningsbehov end andre, men det gælder for næsten alle, at det er nødvendigt at 
nedbringe gælden. Da gælden i de fleste tilfælde er stor, er alle medlemsstater sårbare 
over for ufordelagtige renteændringer. 
2.2.3 Forholdsvis stabile valutakurser 
Siden den 2. august 1993 har valutakursmekanismen (ERM) fungeret med 
udsvingsgrænser på ±15%. De spændinger, der prægede perioden fra juni 1992 til 
sommeren 1993, er taget af siden da, og efter en række indledende nedadgående 
bevægelser har de fleste ERM-valutaer nu stort set bevæget sig tilbage i retning af deres 
uændrede centralkurser. 1994 har hidtil været præget af en fortsættelse af denne 
forholdsvis høje grad af stabilitet i valutakursmekanismen. De valutaer, der ikke er 
tilsluttet valutakursmekanismen, oplevede imidlertid i forskellig grad en række yderligere 
nedskrivninger i løbet af 1994. 
Kommissionens prognoser blev afsluttet inden vedtagelsen af det græske 1995-budget. 
13-12-94 
21 
Figur 12 
Valutakursstabilitet i forhold til DEM 
13-ugers variationskoefficient (standardafvigelse divideret med gennemsnittet) 
0.04 
0.03 
0.02 
0.01 lillillil 
Denne undgåelse af valutauro skyldes den forsigtige måde, hvorpå de monetære 
beslutninger er truffet i medlemsstaterne, og den generelle forbedring i den økonomiske 
udvikling, som har givet myndighederne større manøvrefrihed. Tilliden til centralkurserne 
er styrket gennem pengepolitikken og valutakursmekanismens funktion siden august 
1993. Endvidere har genindførelsen af en to-vejs risiko i systemet bidraget stærkt til at 
fjerne årsagerne til spekulativt pres. 
Fra begyndelsen af 1994 har de fleste centralbanker i Fællesskabet fulgt en politik med en 
forsigtig sænkning af de officielle eller centrale rentesatser - i overensstemmelse med 
reduktioner i de officielle tyske satser - hvilket har ført til en generel reduktion i den 
korte rente i hele Fællesskabet. Denne politik er blevet hjulpet på vej af en fortsat 
reduktion af inflationen. 
13-12-94 
22 
2.2.4 Fremskridt med hensyn til rentekonvergens 
Konvergensen i den lange rente afhænger i høj grad af den udvikling henimod 
prisstabilitet og budgetkonsolidering, der er en forudsætning for valutakursstabilitet. 
Udviklingen på disse to områder førte i anden halvdel af 1993 til en indsnævring af 
rentespændene; i løbet af 1994 er disse imidlertid atter vokset. Dette understreger, hvor 
nødvendigt det er, at markederne er overbevist om varigheden af resultaterne på disse 
områder. Alt i alt tegner konvergensen i den lange rente et opmuntrende, om end ikke 
fuldstændig tilfredsstillende billede (jf. figur 13). 
Den gradvise nedadgående tendens for den korte rente, der konstateredes i de fleste 
medlemsstater, stod i modsætning til udviklingen i den lange ende af markedet. Den 
lange rente skiftede pludselig retning i begyndelsen af 1994. Den nedadgående tendens 
for både den lange rente og rentespændet i forhold til Tyskland, som havde præget 
udviklingen i 1993, stoppede i februar 
Figur 13 
Langfristede rentesatser 
(gennemsnit, nov. 93 - Okt. 94) 1994. I oktober lå den nominelle lange 
rente (toneangivende 10 års obligation) 
ca. 250 basispoint (EF-gennemsnit) 
højere end tidligere på året. 
Denne udvikling ser ud til at være 
udløst af stigningen i afkastet på 
amerikanske obligationer som følge af 
øget usikkerhed omkring den 
fremtidige inflationudvikling i USA. En 
række interne EF-faktorer må også tilskrives en del af "ansvaret" for de store stigninger, 
der opstod i praktisk talt alle medlemsstater; blandt disse faktorer skal nævnes de bedre 
vækstudsigters betydning for inflationsforventningerne, voksende uro på markedet i 
relation til den underliggende budgetmæssige uligevægt i en lang række medlemsstater 
og i slutningen af 1993 et indtryk af, at budgetmålene ikke ville blive nået. Stigningerne 
var yderst forskellige i de enkelte medlemsstater og afspejlede konjunkturudviklingen i 
de forskellige lande og - i visse tilfælde - usikkerheden omkring den fremtidige udvikling 
i den offentlige gæld, som har givet anledning til højere inflationspræmier. 
13-12-94 
23 
Kapitel 3: Den mellemfristede udvikling til år 
2000 
Hovedopgaven for den økonomiske politik er i øjeblikket at videreføre det aktuelle 
opsving til en bæredygtig mellemfristet proces med stærk vækst i både produktion og 
beskæftigelse og en større økonomisk konvergens. Den politik, der kræves for at nå 
hvert af disse mål, er den samme. Forbedringen af de økonomiske udsigter giver håb 
om at opnå en mellemfristet vækst svarende til væksten i anden halvdel af 1980'erne, og 
svarende til de udviklingslinjer, der er skitseret i Kommissionens hvidbog om "Vækst, 
konkurrenceevne, beskæftigelse", og som er en nødvendig betingelse for at tilvejebringe 
en væsentlig reduktion af arbejdsløsheden inden udgangen af dette årti. Realiseringen 
af dette mål forudsætter, at de nuværende bestræbelser for at forbedre dynamikken og 
konkurrenceevnen i Fællesskabets økonomi og arbejdsmarkedernes virkemåde 
intensiveres, og at man nøje fører en hensigtsmæssig makroøkonomisk politik. 
3.1 Mellemfristede fremskrivninger for vækst og 
beskæftigelse 
Karakteren af det nuværende konjunkturopsving i Fællesskabet, som i begyndelsen blev 
ledet af eksporten og derefter af et kraftigt opsving i investeringerne, giver god grund til 
at forvente, at vækst- og beskæftigelsesmålene på mellemlang sigt vil blive realiseret. Det 
nuværende opsving giver mulighed for at indføre omfattende strukturreformer, der 
sammen med en konsekvent makroøkonomisk politik åbner muligheden for at reducere 
arbejdsløsheden væsentligt inden år 2000. Det nuværende opsving udvikler sig i 
overensstemmelse med de linjer, der blev skitseret i hvidbogen. 
Kommissionens såvel som IMF og OECDs mellemfristede fremskrivninger viser, at der 
er mulighed for at opnå en vækst på mellemlang sigt på mellem 3 og 3lA% pr. år frem til 
år 2000. En sådan gunstig udvikling vil imidlertid afhænge af, at følgende væsentlige 
forudsætninger er opfyldt: 
• et neutralt internationalt miljø, med hensyn til dets virkning på de økonomiske 
betingelser i Fællesskabet; 
• en stabilitetsorienteret pengepolitik, som ikke belastes af en uhensigtsmæssig 
budget- og lønadfærd; 
• videreførelse af de budgetpolitiske konsolideringsbestræbelser i mange 
medlemsstater; 
• en lønudvikling svarende til den, man kendte i 1980'erne; 
• videreførelse af de strukturelle forbedringer, der allerede er påbegyndt. 
På baggrund af disse forudsætningers karakter er resultatet af de mellemfristede 
fremskrivninger i det væsentlige en illustration af det forhold, at det er muligt at opnå en 
13-12-94 
24-
Flgur 14 
% 
8 Vækst i BNP, investeringer og beskæftigelse 
i Fællesskabet stærk og sund økonomisk udvikling, 
hvis der føres en fornuftig politik. 
Væksten på 3-3lA% pr. år frem til 
århundredets udgang vil ifølge 
Kommissionens fremskrivninger 
hovedsagelig blive ledet af interne 
kræfter, dvs. investeringer og forbrug. 
Investeringerne leder opsvinget, idet de 
gradvis igen vil udvise vækstrater på 6-
7% i perioden 1996-2000. Denne 
stærke og stabile vækstrate skyldes en igangværende forbedring af kapitalens lønsomhed 
- en trend, der var blevet afbrudt i begyndelsen af 1990'erne - og de stadig mere gunstige 
udsigter for udviklingen i den endelige efterspørgsel. 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 
Med investeringer, der vokser hurtigere end den samlede produktion, forventes 
investeringskvoten at stige til omkring 22-23% af BNP i år 2000. Denne vækst i 
investeringerne vil have positive virkninger både med hensyn til at skabe ny kapacitet og 
med hensyn til direkte at skabe efterspørgsel og beskæftigelse. En forøgelse af 
beskæftigelsen kombineret med reallønsstigninger pr. ansat, der forbliver positive, men 
lavere end stigningen i arbejdsproduktiviteten, vil understøtte husholdningernes 
disponible realindkomster og dermed det private forbrug. Sidstnævnte størrelse forventes 
at vokse med gennemsnitlig omkring 2lA% pr. år frem til år 2000. 
Figur 15 
Arbejdsløsheden i Fællesskabet frem til år 2000 
Procent af arbeldscyrken Hvis disse investerings- og trends kan 
realiseres, er det muligt at opnå en stabil 
vækstrate på 3-3lA% på mellemlang sigt. 
Hvis det antages, at trenden i arbejds­
produktiviteten fastholdes på 
gennemsnittet for 1974-94 på omkring 
2% pr. år, vil sådanne BNP-vækstrater 
indebære en beskæftigelses-vækst på 1-
VA% pr. år. En sådan 
beskæftigelsesstigning ville give sig udslag i årlige fald i arbejdsløsheden på mellem XA og 
1% af arbejdsstyrken under forudsætning af, at arbejdsudbuddet frem til år 2000 vokser 
med omkring lA% om året (i lige høj grad et resultat af demografiske faktorer og en 1970 1973 1976197919821985 19881991199419972000 
13-12-54 
25 
stigning i erhvervsfrekvensen). Arbejdsløsheden ville i så fald blive reduceret til omkring 
7% af den erhvervsaktive befolkning omkring år 2000. 
Selv om en arbejdsløshed på 7% af den erhvervsaktive befolkning vil se imponerende ud i 
forhold til den nuværende situation, vil den dog ikke helt leve op til hvidbogens 
målsætning om en halvering af arbejdsløsheden inden år 2000. Dette kan kun nås, hvis 
for det første de strukturforanstaltninger, der sigter på at øge de endogene vækstkræfter i 
Fællesskabet, gennemføres med succes, og væksten derfor kan ligge i den øvre ende af 
det forventede vækstinterval på 3-3!/2%. For det andet forudsætter realiseringen af dette 
mål, at de økonomisk-politiske foranstaltninger, der træffes for at øge Fællesskabets evne 
til at skabe jobs ved en given vækst i produktionen, gennemføres hurtigt og målrettet. 
Hvis ovennævnte betingelser opfyldes, bliver målet i hvidbogen opnåeligt. Disse 
mellemfristede fremskrivninger viser ikke blot, at der kan gøres betydelige fremskridt 
med hensyn til at reducere arbejdsløsheden, men giver også et fingerpeg om karakteren 
af de økonomisk-politiske udfordringer, vi står over for, og grænserne for, hvad der kan 
nås på grundlag af de nuværende tendenser. 
3.2 Nødvendige betingelser for stærkere vækst og større 
jobskabelse 
Man kan ikke opnå vedvarende vækstrater på det høje niveau, der er nævnt i de 
foregående afsnit, ved hjæp af direkte regeringsindgreb. En sådan økonomisk udvikling 
vil både afhænge af udformningen og fastholdelsen af hensigtsmæssige makro- og mikro­
økonomiske politikker og af tilpasninger i de økonomiske agenters adfærd. Det er vigtigt 
at overholde disse betingelser for at sikre, at en sådan vækstproces bliver vedvarende, 
ikke-inflationær samt miljøvenlig. 
3.2.1 Strukturpolitikkens rolle 
Efterhånden som væksten accelererer, vil mulighederne for at implementere 
strukturtilpasningspolitikker blive gunstigere. Der vil blive mindre modstand mod 
gennemførelsen af foranstaltninger, der tager sigte på at fjerne konkurrencebegræsninger 
og andre stivheder. Aktive arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger vil desuden give et 
mere meningsfuldt perspektiv, når de personer, som ordningerne vedrører, har større 
muligheder for rent faktisk at finde arbejde. Man skal imidlertid ikke undervurdere 
risikoen for, at myndighederne vil vise sig utilbøjelige til at indføre de nødvendige 
reformer i en forbedret økonomisk situation. En sådan reaktion vil - selv om den er 
forståelig - være en alvorlig fejl, da mulighederne for at øge EU-økonomiens dynamik og 
evne til at skabe jobs sjældent har været bedre end i øjeblikket. 
13-12-94 
26 
3.2.1.1 Konkurrenceevne 
Alle medlemsstater går stærkt ind for at støtte strukturelle forbedringer, der sigter på at 
øge de endogene vækstfaktorer i Fællesskabet (jf hvidbogen fra 1993). For at sikre den 
fremtidige velstand i EU er det vigtigt at fremme konkurrenceevnen, dynamikken og 
produktiviteten i alle EU-økonomiens sektorer. Hvis der skabes hensigtsmæssige 
makroøkonomiske vilkår og gennemføres effektive arbejdsmarkedspolitiske 
foranstaltninger, vil bestræbelserne på strukturelt at forbedre produktiviteten og 
konkurrenceevnen resultere i en stærkere vækst og jobskabelse. 
Da der ifølge sagens natur er forskelle i produktionsprocessen, vil produktivitets­
gevinsterne derfor være stærkere i nogle sektorer end i andre. I de førstnævnte sektorer 
vil beskæftigelsesgevinsteme ved en given produktionsvækst være mindst som følge af 
den hurtigere produktivitetsvækst, men dette vil blive udlignet af stærkere 
beskæftigelsesstigninger i de sektorer, hvor produktivitetsstigningen er langsommere som 
følge af tekniske begrænsninger. 
Tabel 10 
Beskæftigelse, produktivitet og relative priser i landbrug, industri og tjenesteerhverv 
(Belgien, Vesttyskland, Frankrig, Italien og Nederlandene; procentvis ændring pr. år) 
Indikator 
Værdi-tilvækst 
Beskæfti­
gelse 
Produk-tivitet 
Relative priser 
(1) Periode 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 lait 
4.9 
2.1 
3.1 
0.3 
0.2 
1.0 
4.6 
1.9 
2.1 
-Landbrug 
1.8 
1.7 
1.7 
-4.6 
-2.9 
-3.1 
6.5 
4.7 
4.9 
-0.4 
-2.5 
-2.0 Industri 
5.5 
1.0 
2.4 
+0.5 
-1.4 
+0.3 
5.0 
2.4 
2.1 
-1.0 
-0.4 
-0.4 Markeds­
mæssige 
tjenester 
5.6 
3.2 
4.0 
1.6 
1.7 
2.4 
4.0 
1.5 
1.6 
0.7 
0.5 
0.4 Øvrige 
tjenester 
3.7 
2.3 
1.4 
2.2 
2.0 
1.0 
1.5 
0.3 
0.4 
3.4 
3.5 
2.9 
Kilde: EUROSTAT og Kommissionens tjenestegrene 
1) Stigning i deflatoren for bruttoværditilvækst for den pågældende sektor i forhold til stigningen i BNP-deflatoren 
Jobskabelsesprocessen i sidstnævnte gruppe af sektorer vil blive finansieret ved en 
ressourceoverførsel, der finder sted gennem ændringer i de relative priser: under 
konkurrencetrykket vil priserne på produkterne i sektorer med de hurtigste 
produktivitetsstigninger falde i forhold til de andre sektorer i økonomien. Omvendt vil 
priserne på produkterne i de sektorer, hvor produktivitetsstigningerne er mindst, stige. 
Denne mekanisme fungerede godt i 1950'erne og 60'erne og i perioden 1985-90 og 
kunne således blive genoplivet i forbindelse med en stærk makroøkonomisk vækstproces. 
13-12-94 
-27 
Disse sektorforskydninger er faktisk selve den proces, hvorved der skabes beskæftigelse i 
en markedsøkonomi med tekniske fremskridt, således at det sikres, at de ønskede 
produktivitetsstigninger ikke resulterer i et nettotab af jobs, men i skabelse af velstand, 
hvoraf en del nødvendigvis må anvendes til at afbøde de sociale omkostninger, der følger 
af den uundgåelige tilpasningsproces. For at denne proces kan fungere effektivt og 
medføre en nettostigning i antallet af jobs, må tre betingelser være opfyldt: i) der skal 
være mulighed for, at der finder ændringer sted i de relative priser; dette betyder kort 
sagt, at der skal være en effektiv konkurrence; ii) de økonomisk-politiske 
foranstaltninger skal være orienteret mod at tage højde for strukturtilpasninger - om 
nødvendigt ved at lette uønskede sociale virkninger - i stedet for at hindre dem, og 
iii) den samlede økonomiske vækst skal være tilstrækkelig stærk. 
3.2.1.2 Beskæftigelse 
Opsvingets nuværende styrke skulle give mulighed for at vende tilbage til et 
produktionsniveau, der ligger tæt på det potentielle, og dermed resultere i en eliminering 
af den såkaldte "konjunkturelle arbejdsløshed", der groft kan anslås til 1-2 procentpoint 
af det højdepunkt (11%), der blev nået i 1994. Den resterende del af arbejdsløsheden (9-
10% af arbejdsstyrken), den såkaldte "klassiske" del, kan kun absorberes ved skabelse af 
nye fysiske arbejdspladser, dvs. ved en stærk ekspansion af produktionskapaciteten. 
Denne betingelse er imidlertid ikke tilstrækkelig, fordi den klassiske arbejdsløshed 
forværres af, at en del af arbejdsstyrken ikke er i stand til at udfylde den siiags jobs, der 
vil blive skabt gennem vækstprocessen. Størrelsen af denne kategori, som repræsenterer 
den strukturelle arbejdsløshed i streng forstand, er vanskelig at vurdere, men antallet af 
langtidsledige (omkring 45% af de arbejdsløse, dvs. 5% af den erhvervsaktive 
befolkning) kan benyttes som et groft skøn. Grænsen mellem klassisk og strukturel er 
noget flydende, og spændinger på arbejdsmarkedet kan godt opstå, før den nås. Ved 
hjælp af passende arbejdsmarkedspolitiske tiltag kunne man imidlertid opmå, at denne 
grænse blev mindre snærende. 
En reduktion af arbejdsløsheden til det niveau, der er omhandlet i hvidbogen, vil kræve, 
at der netto skabes 15 millioner jobs gennem en kombination af stærk vækst og 
foranstaltninger, der sigter på at øge jobindholdet i denne vækst. Arbejdsmarkeds­
politikken kan give et væsentligt bidrag til opfyldelse af dette mål gennem tre kanaler: 
• forbedring af arbejdstagernes kvalifikationer i almindelighed og især for unge og 
langtidsledige (reduktion af den faglige mis-match) 
• fjernelse af de spændinger på arbejdsmarkedet - også med hensyn til lønninger -
som har tendens til at opstå i perioder med høj vækst og fremgang i 
beskæftigelsen 
• forbedring af beskæftigelsesindholdet i væksten. 
13-12-94 
28 
3.2.2 Overvindelse af de makroøkonomiske hindringer for vækst 
De økonomisk-politiske foranstaltninger til forbedring af konkurrenceevnen og 
arbejdsmarkedets virkemåde, der blev diskuteret i det foregående afsnit, vil kun kunne fa 
de fulde tilsigtede virkninger, hvis vækstprocessen i Fællesskabet ikke bremses af 
følgende to afgørende makroøkonomiske hindringer for vækst: 
i) et uafbalanceret policy mix, hvilket kunne følge af spændinger mellem 
stabilitetsmålsætningen og en uhensigtsmæssig budget- og lønadfærd 
ii) en utilstrækkelig vækst i produktionskapaciteten, som kunne føre til 
inflationspres. 
Med hensyn til den første hindring viser lempelsen af de monetære vilkår i de seneste to 
år, at der er sket en bedre afbalancering af policy mixet, men der er klart behov for at 
gøre mere. De muligheder, som forbedringen af de økonomiske udsigter har skabt, bør 
udnyttes for at forhindre, at der af forskellige årsager igen opstår et sådant forvredent 
policy mix, som har karakteriseret Fællesskabets politik i de seneste år. Bestræbelserne 
på at reducere underskuddene bør fortsættes med beslutsomhed i de lande, hvor en høj 
offentlig gældskvote har lagt en stor byrde på pengepolitikken, uanset hvordan 
konjunkturvilkårene har været. Det er nødvendigt at skabe en troværdig ramme baseret 
på prisstabilitet, som de økonomiske agenter kan tilpasse deres forventninger efter. Det 
er i denne forbindelse et meget vigtigt skridt, at nogle lande har gjort deres centralbanker 
uafhængige. 
I de kommende års konjunktursituation, kendetegnet ved en relativt stærk vækst, vil de 
kortsigtede efterspørgselsvirkninger af en reduktion af budgetunderskuddet, som er 
nødvendig for at støtte tilliden til stabilitet og for at forbedre den tidsmæssige allokering 
af ressourcer, sandsynligvis trække i retning af at begrænse inflationspresset. Behovet for 
en pengepolitisk reaktion for at undgå overophedning vil tilsvarende blive reduceret. 
Med hensyn til lønstigningstakten viser den seneste udvikling større overensstemmelse 
med den mellemsigtede stabilitetsmålsætning, der blev fastsat i retningslinjerne fra 
december 1993, og som indebar en inflation på højst 2-3%. Den nuværende lønadfærd 
minder om den lønudvikling, der fandt sted i den forrige konjunkturcyklus, dvs. mellem 
1982 og 1988. Dengang bidrog de moderate lønaftaler betydeligt til den 
prisafdæmpningsproces, der fandt sted. Med hensyn til Fællesskabets nuværende 
situation er det vigtigt, at den moderate lønudvikling, der noteredes i 1994, og som 
13-12-94 
29 
forventes i 1995, fastholdes på mellemlang sigt. Dette er ikke blot nødvendigt for at 
fastholde en lav inflationsrate, men også for at det skal lykkes at tilvejebringe en 
beskæftigelsesskabende vækst. 
Man må håbe, at den voksende troværdighed vedrørende den overordnede økonomiske 
politik, implementeringen af de ovenfor nævnte reformtiltag på arbejdsmarkedet samt 
etableringen af en aktiv dialog mellem arbejdsmarkedets parter vil bidrage til ât skabe 
resultater, som er både socialt og økonomisk ønskværdige. På baggrund af de store 
udfordringer, man står over for på beskæftigelsesfronten, bør fordelingsmæssige slagsmål 
undgås. I en overskuelig fremtid må man fortsat først og fremmest prioritere de makro-
og mikroøkonomiske politikker, der er væsentlige for jobskabelsen. 
Den Økonomiske og Monetære Union kan kun gennemføres, hvis det lykkes at fastholde 
en stabil og ikke-inflationær makroøkonomisk udvikling som beskrevet ovenfor. Men 
ØMU'en vil i sig selv, når den først er etableret, bidrage kraftigt til fremover at 
opretholde en sådan overordnet økonomisk ramme og dermed bidrage til vækst og 
beskæftigelse. 
Med hensyn til den anden makroøkonomiske hindring er det nødvendigt at træffe 
foranstaltninger med henblik på at øge Fællesskabets potentielle vækstrate. Denne blev 
reduceret under recessionen og af det stærke fald i de faste investeringer til omkring 19% 
af Fællesskabets BNP. Den potentielle vækstrate ligger nu omkring 2lA% pr. år. De høje 
vækstrater, som forudses for perioden 1996-2000, kan ikke fastholdes på længere sigt, 
medmindre produktionskapaciteten følger med og vokser med op mod 3-3xA% i samme 
periode. 
Strukturreformer og de aktuelle bestræbelser på at øge dynamikken i Fællesskabets 
økonomi er væsentlige elementer i denne proces, der på makroøkonomisk niveau kræver 
en forøgelse af investeringerne. Strukturændringer kan øge kapitalapparatets 
produktivitet, men fremskridtene på dette område vil uundgåeligt være meget 
langsomme. Som følge heraf skal bæredygtige højere vækstrater ledsages af en 
acceleration i væksten i kapitalapparatet. Dette indebærer, at investeringerne i en række 
år skal stige hurtigere end BNP. 
Den stigning i investeringerne, der er nødvendig for at opretholde stærke vækstrater, vil 
følge af markedskræfterne. Men den økonomiske politik kan hjælpe med at skabe de 
vilkår, som giver markedskræfterne mulighed for at fungere mere effektivt. 
13-12-94 
-30 
Figur 16 
EF: Investeringskvote og vækstraten 
i kapitalapparatet 
ProcenUendring pr. ir % 
18 At forbedre erhvervslivets tillid til den 
økonomiske udvikling er et krav for at skabe 
en bedre ramme for økonomisk aktivitet og 
investeringer. Dette kræver en række 
foranstaltninger, der bl.a. sigter på 
opretholdelsen af et stabilt makroøkonomisk 
klima og politisk vilje til at fortsætte 
strukturtilpasnings-processen. 
En anden vigtig investeringsdeterminant er 
kapitalens lønsomhed, der i meget stor 
udstrækning afhænger af fordelingen af 
produktivitetsgevinsterne mellem kapital og 
arbejdskraft. I 1970'erne blev rentabiliteten 
påvirket negativt af, at reallønsstigningerne var 
større end produktivitetsgevinsterne. Denne 
situation blev delvis korrigeret i 1980'erne, da reallønnen pr. ansat i Fællesskabet for det 
meste af perioden i gennemsnit voksede med 1 procentpoint mindre om året end 
produktiviteten. Denne forbedring blev afbrudt i 1991 og 1992, men har siden igen gjort 
sig stærkt gældende i 1993-94. Der er brug for yderligere stigninger i kapitalens 
lønsomhed for at stimulere investeringerne. Dette understreger, at det er vigtigt, at den 
aktuelle trend i reallønsstigningerne pr. ansat fastholdes på et niveau, der ligger under 
stigningen i arbejdsproduktiviteten. Udviklingen i 1980'erne (1 procentpoint om året 
under produktiviteten i perioden 1982-89) kunne være et pragmatisk kriterium for de 
kommende år. Vækstrate i 
.x~i i i i £ i i— l t i > i l 
64 68 72 76 80 84 88 92 96 
Table 11 
Fællesskabet1*: Reale enhedslønomkostninger2) 
(Gennemsnitlig ændring pr. år i hver periode) 
1961-70 
0.0 1971-81 
+ 0.2 1982-90 
-1.1 1991-96 
-1.0 1991-92 
-0.1 1993-96 
-1.4 
1 ) Ekskl. de fem nye tyske delstater. 
2) Nominelle enhedslønomkostninger deflateret med BNP-deflatoren; tallene for 1994-96 er baseret på Kommissionens 
prognoser fra november 
For at reducere spændinger på lånemarkedet, som kunne resultere i højere rentesatser, og 
undgå store betalingsbalanceuligevægte skal en forøgelse af investeringerne, uanset 
hvordan den tilvejebringes, ledsages af en stort set tilsvarende stigning i den nationale 
opsparing. Den nødvendige forøgelse af den nationale opsparing må i det væsentlige 
13-12-94 
31 
nødvendigvis komme fra en stigning i den offentlige opsparing (reduktion af offentlige 
underskud), da opsparingsadfærden i den private sektor (husholdninger plus virksom­
heder) er relativt stabil og sandsynligvis vanskelig at påvirke. Budgetunderskuddet bør 
være så godt som afskaffet inden år 2000 som anført i de overordnede økonomiske 
retningslinjer fra december 1993. Det fald i den nationale opsparing, der har fundet sted i 
Fællesskabet i de sidste 30 år, skyldes næsten udelukkende forringelsen af den offentlige 
sektors stilling. Med henblik på at øge den potentielle langfristede vækst og 
beskæftigelsen er budgetmæssig konsolidering således af den allerstørste betydning. 
3.2.3 Vækst og miljø 
Stærk økonomisk vækst står ikke i modsætning til miljøbeskyttelse, hvis der etableres en 
hensigtsmæssig økonomisk-politisk ramme. En miljømæssigt bæredygtig vækst indebærer 
nemlig ændringer i ressource- og råstofanvendelsen og ændringer i forbrugsmønstret, 
som det er lettest at implementere i en højvækst- og højindkomstsituation. 
Den økonomisk-politiske ramme, der skal til for at fremme høj vækst og beskæftigelse, 
og som blev diskuteret i de foregående afsnit, skal suppleres med hensigtsmæssige 
miljøinitiativer. Det påhviler medlemsstaterne kollektivt at analysere de forskellige 
muligheder, der foreligger for at skabe en miljømæssigt holdbar økonomisk vækst, som 
på en og samme tid bidrager til en højere beskæftigelsesintensitet og en lavere intensitet i 
forbruget af energi og naturressourcer. 
Hvidbogen indeholdt som et diskussionsoplæg en lang række politikforslag som, hvis de 
implementeres fuldstændigt, ville udgøre en ny udviklingsmodel for Fællesskabet. En 
sådan model ville være karakteriseret af følgende træk: større anvendelse af 
markedsbaserede instrumenter inden for de mulige miljøinstrumenter; integration af 
miljøkrav i andre politikker, herunder den økonomiske politik; revision af 
skattepolitikken; bedre integration af økonomiske og miljømæssige regnskabssystemer; 
omfattende og hurtigere implementering af ren teknologi og endelig foranstaltninger, der 
sigter på at fremme udviklingen af nye investeringer og aktiviteter med henblik på at øge 
livs- og miljøkvaliteten. 
I øjeblikket foregår der en diskussion om økonomisk vækst og miljø i ECOFIN-Rådet på 
grundlag af en meddelelse fra Kommissionen (KOM(94) 465 endelig udg.), der lægger 
vægt på følgende: behovet for at omdanne begrebet bæredygtig udvikling til et mere 
operationelt begreb ved at udvikle passende statistiske indikatorer; effektiv medregning 
af miljøomkostninger i priserne; identificering og, når det er muligt, eliminering af 
13-12-94 
-32 
incitamenter til forureningsaktiviteter samt større anvendelse af miljøafgifter og -skatter 
inden for en reform af de nuværende skattesystemer på en mere beskæftigelses- og 
miljøvenlig måde. 
13-12-94 
33-
Kapitel 4: Den økonomiske politik 
Som opfølgning på anbefalingerne i hvidbogen om "Vækst, konkurrenceevne, 
beskæftigelse" er der blevet gjort væsentlige fremskridt med implementeringen af de 
foranstaltninger, der tager sigte på at øge dynamikken og konkurrenceevnen af EFs 
økonomi og forbedre arbejdsmarkedets virkemåde. Fremskridtene på disse områder er 
blevet vurderet i en række rapporter, som blev udarbejdet til Det Europæiske Råds 
møde i Essen. Pengepolitikken har været forsigtig, og rentenedsættelser har ledsaget 
faldet i inflationen, samtidig med at der er opnået en bemærkelsesværdig grad af 
valutakursstabilitet. De nationale budgetpolitikker er i vidt omfang blevet gennemført 
inden for rammerne af konvergensprogrammerne med resultater, som imidlertid ikke 
helt har svaret til det, der var ønsket eller muligt. 
Med hensyn til fremtiden er det vigtigt, at strukturpolitikken fortsat styrkes for at opnå 
en større dynamik i økonomierne og en større fleksibilitet på arbejdsmarkederne. 
Pengepolitikken bør fortsat have det nuværende stabilitetsorienterede sigte, samtidig 
med at budge tkonsolideringsbestræbelserne bør intensiveres. 
I kapitel 3 blev det diskuteret, hvordan de forskellige makro- og mikroøkonomiske tiltag 
virker sammen for at skabe en bæredygtig mellemfristet proces, kendetegnet ved en høj 
vækst og stærk jobskabelse i en situation med en forbedret økonomisk konvergens. I 
dette kapitel undersøges de enkelte økonomiske politikområder for at vurdere de 
fremskridt, der er gjort i 1994, og for at vurdere sandsynligheden for yderligere 
forbedringer i prognoseårene 1995 og 1996. På baggrund af de mange rapporter, der på 
det seneste er udarbejdet om forbedring af konkurrenceevnen og arbejdsmarkedets 
funktionsmåde, vil dette kapitel, for at undgå unødige gentagelser, kun fokusere på 
penge- og budgetpolitikken. Disse konkurrenceevne- og beskæftigelsesrapporter blev 
produceret i forbindelse med den årlige gennemgang af handlingsplanen fra Bruxelles­
topmødet; gennemgangen fandt sted på Det Europæiske Råds topmøde i Essen5. 
Rapporterne gennemgår de fremskridt, der er gjort med hensyn til implementeringen af 
initiativerne på disse områder, og indeholder anbefalinger til, hvorledes disse tiltag 
Blandt de vigtigste dokumenter om konkurrenceevne og arbejdsmarked, som blev forelagt Det Europæiske Råd 
på mødet i Essen, var følgende: 
Beskæftigelse: 
1. Rapport fra Udvalget for Økonomisk Politik om "Member States' Progress in Pursuing Policies with a View to 
Employment Creation". 
2. Rapport til socialministrene om "Bekæmpelse af arbejdsløshed". 
3. Rapport til ECOFIN om beskæftigelsessituationen (baseret på 1 og 2). 
4. Kommissionsdokument om jobskabende vækst (K0M(94) 529/2). 
5. Rapport om reduktion af indirekte arbejdsomkostninger. 
Konkurrenceevne: 
1. Rapport om det indre markeds funktion (K0M(94) 553). 
2. Handlingsplan vedrørende informationssamfundet. 
3. Rapport fra Christophersen-gruppen om transeuropæiske netværk og ECOFIN-Rådets konklusioner om denne 
rapport. 
4. Implementering af SMV-delen i handlingsplanen (SEK(94) 2023). 
13-12-94 
-34 
yderligere kan udbygges for mere effektivt at bidrage til at realisere Fællesskabets 
målsætninger. 
Det Europæiske Råd i Essen fremhævede på grundlag af de forelagte dokumenter og på 
baggrund af forbedringen af den økonomiske situation, at der var behov for at gøre en 
yderligere indsats for at løse de strukturproblemer, som står i vejen for en bedre 
beskæftigelsesudvikling. Rådet opfordrede navnlig til foranstaltninger inden for fem 
hovedområder: 
i) Forbedring af lønmodtageres beskæftigelsesmuligheder ved at fremme 
investeringer i erhvervsuddannelser, 
ii) Forøgelse afvækstens beskæftigelsesintensitet. 
iii) Tilstrækkelig nedsættelse af de indirekte lønomkostninger til at sikre en væsentlig 
virkning på beslutningerne om nyansættelser, særlig for ufaglært arbejdskraft, 
iv) Forbedring af effektiviteten af arbejdsmarkedspolitikken, 
v) Forbedring af foranstaltninger til at hjælpe de grupper, som er særlig hårdt ramt 
af arbejdsløshed. 
Det Europæiske Råd i Essen opfordrede arbejds- og socialministrene og økonomi- og 
finansministrene samt Kommissionen til nøje at følge beskæftigelsesudviklingen, 
overvåge de relevante politikker i medlemsstaterne samt årligt at rapportere til Det 
Europæiske Råd om nye fremskridt på beskæftigelsesområdet, første gang i december 
1995. 
For så vidt angår konkurrenceevnen fremhævede Det Europæiske Råd i overens­
stemmelse med Kommissionens rapport det indre markeds betydning og særlig behovet 
for at sikre en ensartet og effektiv anvendelse af reglerne for det indre marked. Det 
understregede også behovet for at påse, at Fællesskabets regler og de nationale love ikke 
resulterer i overregulering, og gav udtryk for tilfredshed med Rådets resolution af 
10. oktober 1994 om fjernelse af retlige og bureaukratiske hindringer for SMV. Det 
Europæiske Råd agter også at være særlig opmærksom på den europæiske økonomis 
konkurrenceevne i fremtiden og bifalder Kommissionens planer om at nedsætte en 
gruppe på højt niveau, som skal behandle disse spørgsmål og fremlægge passende 
rapporter. Endelig godkendte Det Europæiske Råd de vigtigste anbefalinger i rapporten 
fra Christophersen-gruppen og understregede, at Kommissionens handlingsplan for 
Europas vej til informationssamfundet samt konklusionerne fra industri- og 
telekommunikationsministrene har sat dagsordenen for udviklingen af informations­
samfundet. 
13-12-94 
35 
4.1 Pengepolitik 
Siden udvidelsen af ERM-båndet i august 1993 har valutamarkederne inden for 
Fællesskabet generelt været karakteriseret af en høj grad af stabilitet. Dette skyldes stort 
set den forsigtige og måde, hvorpå de pengepolitiske beslutninger er blevet taget i de 
fleste medlemsstater i 1994. Denne valutakursstabilitet er desuden blevet tilvejebragt 
uden større volatilitet i rentesatserne. Dette afspejler i vid udstrækning en konvergerende 
udvikling i den økonomiske politik såvel som konvergens i inflationsudviklingen mellem 
medlemsstaterne. Herudover afspejler valutastabiliteten det forhold, at spekulation er 
blevet modvirket af udvidelsen af udsvingsgrænserne og på det seneste af den positive 
indvirkning som den fornyede optimisme vedrørende vækstudsigterne har haft på 
pengepolitikkens hensigtsmæssighed. Denne stabilitet bør tilskyndes yderligere, navnlig 
da kapaciteten til at skabe vækst uden inflation i de kommende kvartaler vil blive 
reduceret i en lang række medlemsstater. 
Processen med gradvise fald i de korte rentesatser fortsatte igennem hele første halvdel 
af 1994. De tyske korte rentesatser faldt kontinuerligt, og de andre centralbanker inden 
for ERM traf stort set tilsvarende foranstaltninger. De korte rentesatser nåede ned på 
6,2% (EF-gennemsnit) i juli og bidrog dermed til et mere balanceret policy mix mellem 
penge-, finans- og lønpolitik. Perioden med rentefald blev imidlertid standset i anden 
halvdel af 1994, da det blev klart, at muligheden for et stærkt økonomisk opsving var 
tilstede. Dette førte til, at man blev forsigtig i de kortsigtede pengepolitiske justeringer 
trods en fortsat positiv udvikling i forholdet mellem priser og lønninger. 
Med hensyn til rentespændet over for Tyskland viser den seneste udvikling en væsentlig 
indsnævring i spændet i forhold til gennemsnittet for 1993, for så vidt angår Belgien, 
Danmark, Spanien, Frankrig og Irland. Det negative spænd i Nederlandene er gradvis 
blevet elimineret, mens det portugisiske spænd på 6 procentpoint i 1993 fortsatte. Uden 
for ERM er det negative spænd, som Det Forenede Kongerige havde i 1993, nu 
elimineret. Denne ændring skyldtes det forhold, at de vigtigste britiske rentesatser indtil 
for ganske nylig havde været uændret siden november 1993. Den opadgående trend i de 
britiske officielle rentesatser i efteråret 1994 var i det væsentlige forebyggende og styret 
bevidst for at undgå en opbygning af inflationsforventninger. Med hensyn til Italien var 
13-12-94 
36 
tempoet i rentefaldet aftaget i forhold til andre lande i juni/juli 1994, og den seneste 
forhøjelse blev indført for at afværge begyndende inflationspres. 
Med hensyn til de pengepolitiske udsigter for de lande, hvor valutakursstabiliteten over 
for DEM prioriteres højt i pengepolitikken, vil disse lande som hidtil være stærkt 
påvirket af udviklingen i Tyskland. Bundesbank fører i øjeblikket en forsigtig politik, selv 
om forbrugerprisinflationen er faldet i de seneste måneder og i øjeblikket er på et lavt 
niveau og på trods af det forhold, at pengemængdevæksten i Tyskland har været 
aftagende - omend fra meget høje stigningstakter - og måske endda lå inden for det 
oprindelige målinterval ved udgangen af 1994. Forklaringen på denne forsigtige tilgang 
skal søges i udviklingen i den reale økonomi, som har været meget stærkere end forudset 
tidligere på året. På baggrund af de modstridende signaler, der udgår fra den nominelle 
og reale udvikling i Tyskland, taler det meste for, at de seneste måneders udvikling vil 
fortsætte. De andre medlemsstater forventes stort set at følge disse udviklingslinjer med 
et kort rentespænd over for DEM, som antages at blive indsnævret i løbet af de næste to 
år. 
Det generelle fald i de korte rentesatser i 1994 stod i stærk modsætning til udviklingen i 
den lange ende af markedet. Den kraftige stigning i de lange rentesatser siden januar 
1994 skyldtes delvis et "undershooting"-fænomen ved udgangen af 1993 og var delvis 
resultatet af en latent inflationsfrygt i forbindelse med det forventede økonomiske 
opsving. De stigninger i de lange rentesatser, som har fundet sted i år, kan tolkes som et 
tegn på, at inflationsudsigterne er usikre, og at risikoen for en stigende inflation fortsat er 
til stede. Da den økonomiske vækst forventes at accelerere i de kommende kvartaler, er 
det vigtigt, at denne risiko reduceres. Dette indebærer, at pengepolitikken skal være 
forsigtig og sigte på at fremme stabile priser og lav inflation, som kan tjene som anker for 
inflationsforventningerne på det mellemlange sigt. For at understøtte denne udvikling, er 
det vigtigt, at de økonomiske agenter ser en klar vilje til at sikre en troværdig lav 
inflation. 
Med de europæiske centralbankers gradvise overgang til selvstændighed i anden fase af 
ØMU, som fastsat i traktaten om oprettelsen af Det Europæiske Fællesskab, vil 
pengepolitikken efter alt at dømme opnå en større troværdighed og vil i højere grad i 
fremtiden være i stand til at forfølge prisstabiliseringsmålet på gunstigere vilkår. For at 
sikre, at sidstnævnte mål kan realiseres, er det vigtigt, at budget- og lønudviklingen 
forløber på en sådan måde, at de pengepolitiske myndigheder ikke tvinges til at føre en 
alt for stram rentepolitik. Et balanceret policy mix, hvor finanspolitikken støtter de 
13-12-94 
37 
pengepolitiske mål, er i denne forbindelse helt afgørende. En finanspolitisk konsolidering 
er endvidere også nødvendig for at reducere usikkerheden omkring den fremtidige 
inflationsudvikling, hvilket hænger sammen med muligheden for, at gældsbyrden 
hæmmer pengepolitikkens inflationsbremsende opgaver. Endelig skal lønudviklingen 
harmonere med de pengepolitiske myndigheders prismålsætninger i alle medlemsstater, 
og navnlig i de lande, hvor pristendenserne fortsat skønnes at være utilfredsstillende. 
4.2 Budgetpolitik 
Budgetpolitikken i 1994 var karakteriseret af, at det var nødvendigt at konsolidere 
budgetterne. Alle medlemsstater, med undtagelse af Luxembourg, har nu udarbejdet 
konvergensprogrammer, og de fleste har i det sidste års tid revideret eller ajourført deres 
oprindelige programmer og opstillet mellemfristede mål for den finanspolitiske tilpasning. 
Revisionen af de første konvergensprogrammer var først og fremmest nødvendig på 
grund af recessionens voldsomme virkning på udviklingen i medlemsstaternes offentlige 
finanser. 
Tabel 12 
Den faktiske og den strukturelle offentlige nettolåntagning 
(procent af BNP) 
1993 
Faktisk Strukturel 1994 
Faktisk Strukturel 1995 
Faktisk Strukturel 1996 
Faktisk Strukturel 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 6.6 
4.4 
3.3 
13.3 
7.5 
5.8 
2.5 
9.5 
-1.1 
3.3 
7.2 
7.7 5.6 
2.3 
3.0 
13.2 
6.7 
4.7 
2.4 
8.3 
-1.6 
2.6 
6.7 
6.0 5.5 
4.3 
2.9 
14.1 
7.0 
5.6 
2.4 
9.6 
-1.3 
3.8 
6.2 
6.3 4.6 
4.3 
2.4 
13.7 
6.1 
4.7 
2.7 
8.7 
-2.2 
3.1 
5.2 
5.8 4.7 
3.0 
2.4 
13.3 
6.0 
4.9 
2.0 
8.6 
-1.6 
3.5 
5.8 
4.6 4.3 
3.8 
2.0 
12.8 
5.3 
4.6 
2.5 
8.3 
-2.6 
3.4 
5.1 
4.6 4.0 
2.2 
2.0 
12.9 
4.7 
3.9 
1.5 
7.9 
-2.0 
2.7 
4.8 
3.4 4.2 
3.7 
2.0 
12.7 
4.5 
4.3 
2.1 
8.2 
-2.8 
3.1 
4.6 
3.9 
EF-12 6.0 5.0 5.6 4.9 4.7 4.4 3.9 4.2 
Note: - angiver et overskud 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, økonomisk prognose, november 1994 
13-12-94 
38 
Accelerationen i den økonomiske vækst i 1994 gav mulighed for at rette noget op på 
situationen, som var blevet forværret i det foregående år. De aktuelle skøn viser, at den 
offentlige sektors nettolåntagning i procent af BNP faldt i 1994 i otte medlemsstater 
(Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrig, Irland, Portugal og Det Forenede 
Kongerige). Kun i Danmark, Tyskland, Irland, Portugal og Det Forenede Kongerige blev 
der opnået budgetpolitiske resultater, som lå på linje med eller var bedre end de mål, der 
var opstillet for 1994 i konvergensprogrammerne. I de øvrige lande forringedes 
situationen en smule, eller også levede de foretagne justeringer ikke op til planerne i 
programmerne6. 
Trods den alvorlige recession blev der gjort et vist fremskridt i 1993 med at reducere de 
strukturelle ubalancer. Det er skuffende at notere, at fremskridtene på dette område var 
ubetydelige i 1994. De aktuelle skøn viser, at den konjunkturkorrigerede nettolåntagning 
vil falde i fem medlemsstater (Belgien, Tyskland, Spanien, Portugal, Det Forenede 
Kongerige). Den vil imidlertid stige i fem medlemsstater (Danmark, Grækenland, Italien, 
Irland, Nederlandene) og forblive uændret i Frankrig. 
Set i lyset af konvergensprogrammerne tyder den budgetpolitiske udvikling i 1994 på, at 
der bør træffes supplerende foranstaltninger i 1995 for at drage fordel af den tiltagende 
økonomiske vækst. De fleste lande gør en indsats i 1995, men det er klart nødvendigt at 
gøre mere. På baggrund af tidsplanerne for udformningen og vedtagelsen af budgetterne 
vil det imidlertid være vanskeligt - selv om det ville være ønskeligt - at ændre kursen i 
budgetpolitikken væsentligt i 1995. Derfor er det særdeles vigtigt, at landene ved 
udarbejdelsen af deres budgetter for 1996 træffer de nødvendige 
tilpasningsforanstaltninger for at overholde deres konvergensprogrammer eller sågar for 
at opnå bedre resultater, således at der sikres en hurtigere tilbagevenden til 
bæredygtighed. De foreliggende prognoser for 1996 omfatter ikke budgetmæssige 
foranstaltninger, der endnu ikke er vedtaget. 
I de seneste måneder er det som følge af to nye faktorer blevet mere klart, at det er 
nødvendigt at gennemføre en budgetpolitisk konsolidering: for det første vil rente- og 
afdragsbetalingerne på den hastigt voksende offentlige gæld i Fællesskabet uden tvivl 
belaste budgetpolitikken på mellemlang sigt, og for det andet har de seneste stigninger i 
de lange rentesatser ikke blot forringet udsigterne til at reducere denne byrde, men de 
forringer også mulighederne for lavere renter i fremtiden som følge af det yderligere pres, 
Det græske budget for 1995 viser et resultat for 1994 for det offentlige budgetunderskud på linje med 
budgetmålsætningerne. 
13-12-94 
39 
Figur 17 
Offentlig nettolåntagning i EF 
80 82 84 86 88 90 92 94 96 
Udestående offentlig gæld 
(i procent af BNP) 
80 82 84 86 88 90 92 94 96 
Rentebetalinger som procent af de 
samlede offentlige udgifter 
80 82 84 86 88 90 92 94 96 de udøver på de offentlige finanser. En 
anden faktor, hvis betydning man nu er 
blevet mere opmærksom på, og som 
alvorligt vil belaste de offentlige finanser på 
længere sigt, er behovet for at finansiere de 
øgede pensionsudgifter i de kommende år. 
Fremskrivningerne i kapitel 2 og 3 viser, at 
praktisk taget alle medlemsstater bliver nødt 
til at stramme deres 
budgetkonsolideringsplaner i den nærmeste 
fremtid. Det er klart, at nogle medlemsstater 
står over for langt større og mere 
presserende tilpasningsbehov end andre, men 
behovet for at reducere gældskvoten gælder 
for næsten alle. Da gældskvoten i de fleste 
tilfælde er meget stor, er alle medlemsstater 
sårbare over for ugunstige rentechok. 
I de to medlemsstater, hvor gældskvoten er høj og stigende, og rentebetalingerne udgør 
en væsentlig post på budgettet (Grækenland og Italien), er det fortsat presserende at 
udfolde målrettede bestræbelser på at genoprette bæredygtigheden i de offentlige 
finanser. 
For så vidt angår Italien, hvor nettolåntagningen forventes at udgøre næsten 8% af BNP i 
1996, forventes der kun små fremskridt med at reducere de strukturelle ubalancer (jf. 
tabel 12), og det vil helt klart være nødvendigt at iværksætte mere ambitiøse 
budgettilpasningsforanstaltninger for at genoprette holdbarheden og for at reducere 
underskuddet til den 3%-målsætning, der er opstillet i konvergenskriterierne. 
For så vidt angår Grækenland er de budgetpolitiske udsigter fortsat vanskelige. Det 
græske budget for 1995 - som endnu ikke var blevet vedtaget på det tidspunkt, 
Kommissionens fremskrivninger blev udarbejdet - indeholder forslag i retning af at 
reducere budgetunderskuddet som fastsat i konvergensprogrammet, men det vil fortsat 
være nødvendigt at følge udviklingen med den største opmærksomhed. 
I Belgien forventes fremskridt med hensyn til at reducere nettolåntagningen, samtidig 
med at både det strukturelle underskud og rente- og afdragsbyrden på den offentlige 
gæld skønnes at falde som procent af BNP. På baggrund af den store statsgæld er der 
imidlertid behov for, at der fortsat gøres fremskridt på mellemlang sigt, og 
bestemmelserne i helhedsplanen vedrørende budgettet bør implementeres til fulde. 
13-12-94 
40 
Ifølge Kommissionens prognoser fra november forventes det strukturelle underskud i 
Danmark og Frankrig kun at udvise en mindre forbedring i de næste to år på trods af den 
forventede stærke økonomiske vækst; den finanspolitiske ekspansion, der er sket i disse 
medlemsstater i de seneste år ventes således ikke i fuldt omfang at blive vendt i 
strukturelle termer. Der forventes desuden ikke strukturelle fremskridt i Nederlandene. 
Nederlandene og Danmark ventes ikke desto mindre at opnå budgetunderskud på mindre 
end3%afBNPil996. 
I fire medlemsstater forventes der at blive gjort betydelige fremskridt mod en reduktion 
af de strukturelle budgetuligevægte. Mellem 1993 og 1996 er det strukturelle 
budgetunderskud skønnet til at falde med 1 procentpoint af BNP i Tyskland, samt med 
over 2 procentpoint i Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige. I 1996 vil det 
offentlige underskud imidlertid fortsat ligge over Maastricht-kriteriet på 3% i disse 
medlemsstater bortset fra Tyskland, hvor underskuddet ventes at ligge på 2% af BNP. 
Det nuværende opsvings styrke giver en enestående chance for at gennemføre den 
uomgængelige tilpasning af budgetpolitikken med lavere omkostninger med hensyn til 
produktion og beskæftigelse. En tilsvarende mulighed i anden halvdel af 1980'erne blev 
ikke udnyttet fuldt ud, og det er afgørende at undgå en gentagelse af denne fejltagelse i 
den økonomiske politik. For alle de medlemsstater, som allerede har udarbejdet 
budgetterne for 1995, er denne budgetpolitik inkorporeret i Kommissionens prognoser 
og som tidligere nævnt udgør forskellen mellem de budgetpolitiske mål i 
konvergensplanerne og Kommissionens fremskrivninger et mål for den tilpasningsindsats, 
der er nødvendig for at realisere de budgetpolitiske mål. 
Hvis de foranstaltninger, der er bebudet i konvergensprogrammerne, nøje gennemføres, 
vil målene i programmerne kunne realiseres, og det vil medføre den nødvendige 
reduktion af budgetuligevægtene. 
13-12-94 
If o CK-
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1995 
DELB 
DEN ØKONOMISKE SITUATION OG DE 
ØKONOMISK-POLITISKE 
PROBLEMSTILLINGER I DE ENKELTE MEDLEMSSTATER 
13.12.1994 
-41 
BELGIEN 
Økonomisk opsving ledet af en voksende eksport, men fortsat svag indenlandsk 
efterspørgsel 
Udviklingen i de fleste økonomiske indikatorer igennem 1994 peger i retning af et 
forholdsvis kraftigt opsving; BNP ventes at stige med skønsmæssigt 2lA%, primært 
ledet af eksporten, samtidig med at den indenlandske efterspørgsel fortsat er ret svag, 
med en vækst på ikke over 1%. Det private forbrug ventes at stige med ca. %%; 
opsparingskvoten, som i 1993 nåede historiske højder med næsten 22% (i procent af den 
disponible indkomst) på grund af manglende tillid og den stadigt værre situation på 
arbejdsmarkedet, faldt moderat i 1994, efter at forbrugertillidsindikatorerne på det 
seneste har vist en markant forbedring. De private investeringer ventes at stagnere i 
1994 for derefter gradvis at øges i takt med, at kapacitetsudnyttelsesgraden i industrien 
øges. Boliginvesteringerne skønnes fortsat at blive forholdsvis ringe i 1994 på grund af 
den stigende realkreditlånerente, der har kunnet observeres siden årets begyndelse. 
Tabel 1 
Belgien: Makroøkonomiske nøgletal 
~\ 1990-92 1993 1995 19% \ 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) 2.5 
2.5 
0.5 
7.8 
27 
1.6 -1.7 
-3.0 
9.4 
2.6 
4.6 2.2 
-0.4 
10.0 
2.6 0.7 
9.8 
2.5 
5.0 3.1 
1.0 
9.3 
26 
5.2 I 1994 ventes vareeksporten at 
stige med ca. 7%, hvilket 
grundlæggende afspejler den 
imponerende fremgang i den 
udenlandske efterspørgsel (fra 
-2lA% i 1993 til ca. 7% i 1994) 
samt indførelsen af en vis form 
for løntilbageholdenhed efter 
gennemførelsen af den 
såkaldte "helhedsplan". 
Handelsbalancen ventes dog 
kun at forbedre sig en anelse (fra -0,3% af BNP i 1993 til 0,1% i 1994) på grund af 
forværringen i bytteforholdet og på trods af en mindre dynamisk importudvikling. 
Overskuddet på betalingsbalancens løbende poster ventes igen i 1994 at ligge på ca. 
43/4%afBNP. For definitioner se tabel 2. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
Udviklingen på arbejdsmarkedet har, navnlig siden andet kvartal af 1994, også været 
gunstig, hvilket vidner om, at erhvervslivets tillid til, at det igangværende opsving har 
varig karakter, er steget kraftigt. Arbejdsløsheden steg fra 7,4% i midten af 1991 
13.12.1994 
-42 
(Eurostat's definition) til 10,1% i april 1994, hvorefter den fladede ud, og den ventes nu 
at falde i årsgennemsnit i 1995. På beskæftigelsesområdet er det en særligt opløftende 
udvikling, at der er blevet skabt et betydeligt antal job til unge mennesker i 1994, 
hvilket har nedbragt ungdomsledigheden, som et resultat af de specifikke 
foranstaltninger, der blev vedtaget i "helhedsplanen" (november 1993). 
Inflationen (målt ved forbrugerprisindekset) ventes at blive på ca. 2lA% i 1994 (dvs. 
under EU-gennemsnittet). Den nominelle bruttoløn pr. beskæftiget ventes dog at stige 
med ca. 3,2%, selv om der med "helhedsplanen" blev gennemført foranstaltninger til 
sikring af løntilbageholdenhed. Selv om der er indført en lønindeksering, der er 
begrænset til "sundhedsindekset"1, steg reallønnen i den private sektor gennemsnitligt 
med ca. 1,4%, fordi tidligere indgåede lønaftaler skulle honoreres, mens reallønnen i 
den offentlige sektor for andet år i træk steg med 3%. Foranstaltningerne i 
"helhedsplanen" til sikring af løntilbageholdenhed vil først blive gennemført i fuldt 
omfang i 1995 og 1996, hvor reallønnen i den private sektor fastfryses. 
Belgiens skattepolitik føres inden for 
oprindeligt blev godkendt i juni 1992, men 
Tabel 2 
Belgien: Økonomisk-politiske indkatorer 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, økonomisk prognose, efterår 1994. 
Definitioner 
Inflation: privatforbrugsdeflatoren. 
Vækst i pengemængden: penge i bred forstand (M2/M3). 
Offentlig sektors saldo: den offentlige sektors nettolångivning/-låntagning. 
Offentlig bruttogæld: den offentlige sektor. 
Nominelle lønninger: aflønning pr. beskæftiget 
Realløn: aflønning pr. beskæftiget deflateret med privatforbrugsdeflatoren. rammerne af konvergensprogrammet, der 
siden er blevet revideret uformelt to gange (i 
april 1993 og juni 1994). Ved 
disse to revisioner blev det 
forventede underskud justeret 
for perioden 1993-1995, men 
målet om et budgetunderskud 
på 3% af BNP for 1996 blev 
fastholdt. Siden regeringen 
trådte til i marts 1992, har den 
vedtaget en række pakker med 
finanspolitiske stramninger 
omfattende både 
centralregeringen og den 
sociale sektor, således at 
budgetmålene i (det reviderede) 
konvergensprogram fortsat kan 
opfyldes, og 
Forbrugerprisindekset eksklusive tobaksvarer, alkoholholdige drikkevarer, benzin og dieselolie. 
13.12.1994 
43-
budgetvirkningerne af det økonomiske tilbageslag udlignes. På grundlag af de 
disponible data om gennemførelsen af statsbudgettet, der peger i retning af noget nær 
stagnation i primærudgifterne og en kraftig stigning i skatteprovenuet, sammenholdt 
med, at det til en vis grad er lykkedes at bremse væksten i de sociale udgifter via 
foranstaltningerne i Fig. 1 - Belgien 
Underskud og gældsforhold i procent af BNP 
1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 
O Underskud (venstre skala) — Gæld (højre skala) 
Note: Såfremt historiske data for den offentlige gæld ikke nøjagtigt svarer til gældsdefinitionen 
i forordning (EF) nr. 3605/93, er der indsat et brud i serien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, økonomisk prognose, efterår 1994 "helhedsplanen", ventes 
underskuddet på de 
offentlige finanser at falde 
fra 6,6% af BNP i 1993 til 
5,5% i 1994. Gældsforholdet 
ventes at begynde at falde i 
løbet af 1995. 
Fortsat øget aktivitet, men 
vedholdende problemer med jobskabelsen 
BNP i faste priser ventes at stige med 2,7% i 1995. Vareeksporten skønnes at ville stige 
med ca. 6/4%, hvilket afspejler en kraftig udenlandsk efterspørgselsvækst og en 
tilfredsstillende priskonkurrenceevne. Mens konjunkturopsvinget i 1994 overvejende 
var eksportledet, ventes den indenlandske efterspørgsel i 1995 og årene derefter at spille 
en betydeligt mere dynamisk rolle i den økonomiske ekspansion. Det private forbrug 
ventes at stige en anelse mere end den disponible realindkomst i 1995, idet den øgede 
forbrugertillid medfører et moderat fald i opsparingskvoten. Erhvervsinvesteringerne 
ventes at stige kraftigt i løbet af året i takt med, at kapacitetsudnyttelsesgraden i 
industrien stiger. 
Den beskæftigelsesvækst, som produktionsudvidelsen fremkalder, skulle allerede i 1995 
bane vej for et fald i arbejdsløshedsprocenten. De indirekte lønomkostninger er dog 
ekstremt høje i Belgien sammenlignet med selv andre EU-lande med lignende sociale 
sikringsordninger - både med hensyn til dækningen og med hensyn til ydelsernes 
størrelse. Finansieringen af den sociale sikring i Belgien hviler i alt for høj grad på 
arbejdsindkomster, hvilket fordrejer faktorpriserne og tilskynder til brug af en mere 
kapitalintensiv produktionsteknik. Denne fordrejning påvirker i særlig grad den lave 
ende af arbejdsstyrken og udkonkurrerer prismæssigt set reelt mange lavtlønnede job. 
Selv om der navnlig i forbindelse med "helhedsplanen" blev taget en række 
betydningsfulde initiativer til at rette op på situationen, er der behov for yderligere 
13.12.1994 
44-
foranstaltninger for at gøre finansieringsgrundlaget for den sociale sikring bredere og 
mindre fordrejende. 
Den økonomiske aktivitetsforøgelse sammenholdt med de forskellige spareforanstalt­
ninger, der er truffet som led i konvergensprogrammet, ikke mindst "helhedsplanen", 
ventes at nedbringe underskuddet på de offentlige finanser fra 5,5% af BNP i 1994 til 
4,7% i 1995. Hvis konvergensprogrammets underskudsmål på 3% af BNP skal nås i 
1996, vil der dog efter al sandsynlighed skulle træffes yderligere spareforanstaltninger, 
som skønnes at andrage ca. 1% af BNP. 
13.12.1994 
45 
DANMARK 
Stærke økonomiske nøgletal begynder at give resultater 
Efter adskillige år med skuffende vækstresultater oplevede den danske økonomi et 
kraftigt opsving i 1994. Væksten ventes i 1994 at blive større end 4%, hovedsagelig 
drevet af et opsving i det private forbrug. Som følge heraf er importen for opadgående, 
og overskuddet på handelsbalancen mindskes mærkbart. På grund af en gunstig 
markedsvækst vokser eksporten i et pænt tempo, og handelsbalancen vil derfor fortsat 
være positiv (med ca. 3% af BNP). Hvis den ledige produktionskapacitet indsnævres for 
hurtigt, vil der være en vis fare for overophedning, som kunne bringe fastholdelsen af 
den lave inflationsrate i fare. Dette har ikke hidtil vist sig at være et problem. 
Forbrugerpriserne steg kun med 2% i løbet af efteråret. Ledigheden er fortsat det største 
enkeltproblem, den danske økonomi står over for. På trods af høj vækst faldt 
arbejdsløshedsprocenten ikke væsentligt før end i anden halvdel af 1994. 
Tabel 1 
Danmark: Makroekonomiske nøgletal 
1990-92 1993 1994 1995 19% 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) 1.3 
-0.7 
0.0 
2.3 
1.6 1.4 
0.5 
-0.6 
10.3 
1.7 
3.7 6.9 
0.1 
10.2 
1.8 
2.6 3.2 
4.2 
1.7 
9.0 
2.1 
2.2 3.0 
3.3 
1.5 
8.0 
2.4 
2.2 Omskiftet i aktivitetsniveauet 
indtraf sidst i 1993, hvor 
forbruget reagerede på den 
øgede forbrugertillid. 
Forbrugertillidsindikatorerne 
begyndte i begyndelsen af 
1993 at bevæge sig op fra 
bunden. På det tidspunkt 
vedtog den danske regering et 
økonomisk reformprogram, 
der både omfattede 
midlertidigt ekspansive finanspolitiske foranstaltninger for at afbøde virkningerne af det 
økonomiske tilbageslag, i overensstemmelse med konklusionerne fra topmødet i 
Edinburgh, og strukturreformer, navnlig på arbejdsmarkedet, der havde til formål at øge 
effektiviteten i den danske økonomi på mellemlang sigt. Den kraftigt forøgede tillid, der 
har vist sig, efter at programmet blev vedtaget, og som endda accelererede et godt 
stykke ind i 1994, vidner om, at den private sektor fæstede lid til politikken med en 
finanspolitisk stimulering på kort sigt kombineret med finanspolitisk konsolidering på 
mellemlang sigt. For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
13.12.1994 
46 
Fig. 1 - Danmark 
Økonomien drevet af tillid i den private sektor 
Forskel mellem procentdele af respondenter, der giver positive og negative svar 
15 Efter mange år med 
beskeden vækst var 
opsvinget i den danske 
økonomi i 1994 således 
primært drevet af væksten i 
den indenlandske 
efterspørgsel. Såvel det 
private forbrug som 
investeringerne reagerede 
positivt på den 
ekspansionistiske politik. 
Væksten i den indenlandske 
efterspørgsel understøttedes endvidere af gunstige finansielle vilkår. En lavere rente og 
stigende obligationskurser stimulerede køb af varige forbrugsgoder. Efterhånden som 
støtten fra de finansielle markeder svinder, og den udskudte efterspørgsel gradvis 
tilfredsstilles, skulle efterspørgselsvæksten dog blive normaliseret i løbet af 1995. Det 
private forbrug, som steg med ca. 5XA% i 1994, ventes derfor at stige mærkbart mindre i 
1995 (4%) og 1996 (3 J4%). 1992 1993 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1994 
Den igangværende produktionsfremgang har ført til en stigende 
kapacitetsudnyttelsesgrad. En kraftig produktivitetsstigning sammenholdt med en fortsat 
moderat lønudvikling har en gunstig virkning på profitterne. Profitmargenen kan således 
øges uden at hæve salgspriserne for meget. Så længe udviklingen på disse fundamentale 
områder forbliver positiv, skulle investeringerne i maskiner m.v. stige væsentligt. 
Eftersom den finansielle situation i virksomhedssektoren ventes at blive yderligere 
forbedret, kan den forsinkende virkning, som et højt renteniveau kan have på 
investeringer i maskiner m.v., vise sig at få forholdsvis ringe betydning. På kort sigt kan 
bygge- og anlægssektoren 
blive påvirket i højere grad, 
idet dog forbedrede 
indkomstforventninger kan 
tjene til støtte for 
boligbyggeriet, når opsvinget 
har bidt sig fast. Tabel 2 
Danmark: Økonomisk-politiske indikatorer 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(%afBNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 1995 1996 
4.5 
-2.0 5.4 
79.5 5.4 
78.0 78.2 
2.6 2.7 
0.6 
For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, ejierår 1994. Selv om den danske økonomi 
er en åben økonomi, og 
13.12.1994 
47 
væksten i den indenlandske efterspørgsel er kraftig, vil situationen over for udlandet 
fortsat være positiv. En tilfredsstillende markedsvækst og en gunstig konkurrenceevne 
skulle forhindre en drastisk forværring af handelsbalancen, selv om importen steg med 
et tocifret tal i 1994. En gunstig udvikling på tjenestebalancen og lavere 
nettofaktorbetalinger til udlandet vil gøre det muligt at bevare et solidt overskud på 
betalingsbalancens løbende poster. 
En stabilitetsorienteret økonomisk politik 
Udvidelsen af udsvingsbåndene inden for valutakursmekanismen har ikke medført 
nogen grundlæggende ændring i dansk økonomisk politik. Myndighederne har fastholdt 
den stabilitetsorienterede politik gennem en forholdsvis stram penge- og valutapolitik. 
Stabiliteten i kronekursen er ikke blevet udfordret af de finansielle markeder, og 
rentespændet i forhold til Tyskland er blevet indsnævret, hvilket vidner om stor tillid til 
den førte politik. 
For at bevare tilliden skal den finanspolitiske konsolidering dog give de resultater, der 
forventes ifølge det reviderede konvergensprogram fra november 1994. Dette program 
regner med en gradvis nedbringelse af den offentlige sektors nettofinansieringsbehov til 
0,3% af BNP i 1997 (ned på 3,0% i 1995 og 1,3% i 1996). Ifølge Kommissionens 
prognose er underskudsnedbringelsen helt på rette spor. I 1995 vil underskuddet på 
statsfinanserne blive på ca. 3% af BNP, og i 1996 vil det ligge klart under 3%-grænsen. 
I betragtning af den gode konjunktursituation kan man stille det spørgsmål, om tempoet 
i konsolideringen kan sættes op. Dette ville i hvert fald være den bedste løsning, hvis 
efterspørgslen fortsatte med at stige i den nuværende takt. I modsat fald ville den 
monetære politiks mål om at bevare prisstabiliteten blive bragt i fare. 
Arbejdsløsheden er fortsat det største enkeltproblem, den danske økonomi står over for. 
Selv om de fleste økonomiske indikatorer gradvis forbedres, er ledigheden fortsat høj. 
Ledigheden ventes på grund af konjunkturopgangen at falde fra 12,3% (national 
definition) i 1994 til under 10% i 1996. Strukturproblemer på arbejdsmarkedet 
vanskeliggør dog en yderligere nedbringelse af ledigheden, fordi strukturledigheden på 
nuværende tidspunkt ligger på 8-9%. For at øge fleksibiliteten på det danske 
arbejdsmarked er der blevet fremlagt en arbejdsmarkedsreformpakke. Reformen 
omfatter både passive og aktive foranstaltninger, der primært tager sigte på at nedbringe 
strukturledigheden. For det første er der gjort en indsats for at udvide uddannelses­
mulighederne. Dette sammenholdt med en orlovsreform, der åbner mulighed for 
uddannelsesorlov og børnepasningsorlov samt - i mindre omfang - et sabbatår, samtidig 
13.12.1994 
48 
med at man modtager 80% af den normale dagpengesats (100% i forbindelse med 
uddannelsesorlov), giver mere råderum til aktive foranstaltninger. Desuden er det ikke 
længere muligt at forblive i arbejdsløshedsdagpengesystemet ved at arbejde i forskellige 
jobskabelsesprogrammer, og folk skal have et jobtilbud inden for fire år, hvorved 
risikoen for at blive fastlåst i langtidsledighed mindskes. Derudover omlægges 
finansieringsstrukturen i arbejdsløshedsdagpengesystemet således, at der knyttes en 
forbindelse mellem ledighed og bidrag til arbejdsløshedsdagpengesystemet. Endelig vil 
en gradvis nedsættelse af marginalskattesatserne medføre et forbedret beskæftigelses-
incitament. 
Det vil blive vanskeligt at fastholde en høj økonomisk vækst og nedbringe arbejds­
løsheden væsentligt, hvis strukturproblemerne på arbejdsmarkedet fortsætter med at 
gøre sig gældende. På nuværende tidspunkt er virkningerne af arbejdsmarkedsreformen 
ikke klart synlige, men de vil formentlig vise sig på lang sigt. Det er dog nødvendigt at 
ændre arbejdsløshedsdagpengesystemet og øge lønfleksibiliteten for at nedbringe den 
ledighedsprocent, ved hvilken der opstår inflationspres. I anden halvdel af november 
1994 indgik den danske regering og de to største oppositionspartier en finanslovsaftale, 
der bl.a. omfatter en nedbringelse af det forventede underskud på statsfinanserne i 1995 
og tilpasninger i arbejdsmarkedspolitikken (mindre generøse orlovsordninger og 
strammere regler for at komme i betragtning til ydelser og for håndhævelse i 
arbejdsløshedsdagpengesystemet). 
13.12.1994 
49 
TYSKLAND 
Den tyske økonomi er i fremgang 
Den økonomiske aktivitet i Tyskland er accelereret i 1994 og ventes fortsat at blive 
styrket i årene derefter. Grundlaget for den højere vækst synes at være en stigende 
produktivitet, som har gjort det 
Tabel I 
Tyskland: Makroøkonomiske nagletal 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) -1.8 -0.9 0.5 0.8 
7.0 7.3 7.0 6.4 
39 2.8 2.2 2.4 
-1.4 -1.4 -1.1 -0.9 muligt for de tyske producenter at 
deltage fuldt ud i udvidelsen af 
verdenshandelen efter en 
langsommere vækstperiode i 
begyndelsen af årtiet. Samtidig har 
dette medvirket til at sikre en 
fornyet og forbedret rentabilitet og 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. til at genoplive tilliden. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. Or 
Kapitaludgifterne er så småt 
begyndt at reagere herpå. Selv om der kan konstateres en generel forbedring i hele 
Tyskland, er der dog på nuværende tidspunkt store regionale forskelle i strukturerne og 
væksten. De to dele af landet vil derfor blive behandlet separat, hvor dette er 
hensigtsmæssigt. 
En forbedret rentabilitet er drivkraften bag opsvinget i det vestlige Tyskland 
Det økonomiske tilbageslag i 1993 var i mange henseender meget lig tidligere perioder 
med faldende produktion i det vestlige Tyskland. Det fald i beskæftigelsen, der fulgte i 
dets kølvand, var ikke særlig kraftigt i betragtning af tilbageslagets omfang (BNP faldt 
med 1,7%). Reelt var produktivitetsfremgangen relativt svag. Som tidligere blev 
industrien hårdest ramt af alle sektorer. Ikke desto mindre var produktionsnedgangen 
den kraftigste nogen sinde, for økonomien som helhed og inden for industrien, idet den 
reale værditilvækst faldt med 6,4% i 1993. Industien måtte tumle med afsvækkelsen af 
opsvinget i kølvandet på de to Tysklandes genforening, betydelige lønstigninger og en 
opskrivning af DEM. Efterhånden som økonomien blev mere og mere præget af 
tilbagegang, steg lønomkostninger pr. produceret enhed til nye højder. 
Producenterne oplevede faldende profitter. Risikoen for at måtte dreje nøglen om fik 
virksomhederne til at gennemføre hårdhændede tilpasninger. Medarbejdernedskæringer 
i industrien spredte sig til økonomien som helhed (se fig. 1, venstre spalte). Omfattende 
omstruktureringer har siden da gjort det muligt for produktiviteten i industrien at 
13.12.1994 
50 
indhente det forsømte og har, i kombination med en bemærkelsesværdig løntilbage­
holdenhed siden 1993, ikke blot medført, at den tidligere negative udvikling i 
lønomkostningerne pr. produceret enhed blev vendt, men også, at lønomkostningerne 
pr. produceret enhed i løbet af 1994 faldt til det niveau, de stod på tre år før (jf. fig. 1, 
højre spalte). I denne henseende adskiller tilbageslaget i 1993 sig fra tidligere 
tilbageslag, idet den nuværende omkostmngsforbedring er mere markant end efter de tre 
Fig. 1 - Tyskland Beskæftigelse og produktivitet 
Nedskæringer i arbejdsstyrken 
Antal personer i beskæftigelse i millioner 
30 
Personer i beskæftigelse 
Ledige 
1991 1992 1993 "'"''"igM 
Personer i beskæftigelse; årlig procentvis ændring Antal ledige i millioner ... øger produktiviteten og sænker 
lønomkostningerne pr. produceret enhed 
Produktion pr. beskæftiget i industrien; 1985= 100 
130 
1991 1992 1993 1994 
•Økonomien i alt 
O Industrien SlMTOPIÏ Lønomkostninger pr. produceret enhed; 1985=100 
130 
1991 1992 1993 1994 1991 1992 1993 1994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, Statistisches Bundesamt, Deutsche Bundesbank 
tidligere tilbageslag. Det samme gælder for økonomien som helhed, dog i mindre grad. 
Dette kan have sin forklaring i dels de seneste yderligere bestræbelser på at genskabe 
fleksibilitet i industrien og dels den højere ledighed end tidligere. 
Industrien har således i særlig grad forberedt sig på opsvinget og har været i stand til at 
reagere positivt på den voksende internationale samhandel. Med en forbedret 
konkurrenceevne og en stigende rentabilitet overskred fremstillingssektoren i det 
vestlige Tyskland grænsen mellem recession og ekspansion i september 1994. 
På denne baggrund er kapitaludgifterne nu igen for opadgående. Bygge- og anlægs­
sektoren, især boligbyggeriet, som står midt i en kraftig opgangsperiode forud for 
nedskæringen af en række finanspolitiske incitamenter fra og med 1995, har allerede 
tidligere på året været inde i en ret dynamisk udvikling. Fra nu af skulle der vise sig en 
betydelig afsmittende virkning på investeringerne i maskiner, udstyr m.v., som er faldet 
med ca. en fjerdedel fra deres højdepunkt til deres lavpunkt, og kapacitetsudnyttelsen 
har siden slutningen af 1993 været for opadgående. 
13.12.1994 
-51 
Det ventes, at der var mere end 2lA million registrerede ledige i 1994, hvilket i absolutte 
tal er det største siden 1950'erne. Men efterhånden som opsvinget tager til, vil de første 
spæde tegn på et kursskifte på arbejdsmarkedet, der har kunnet konstateres siden 
sommeren 1994, blive mere udtalte, dog i moderat tempo. Senere skulle dette gradvis 
give forbrugerne, som fortsat er tilbageholdende på grund af beskæftigelsessituationen 
(ledigheden), de fortsat moderate lønstigninger og en stram finanspolitik, mulighed for i 
stigende grad at yde deres støtte til det fortsatte opsving. I 1995 ventes BNP-væksten at 
andrage 2lA% mod ca. 2% i 1994. 
Konvergensen indenfor Tyskland på rette kurs 
Økonomien i det østlige Tyskland gør fremskridt. BNP-væksten ventes at blive på ca. 
9% i 1994 sammenlignet med 5,8% året før og ventes fortsat at være stigende. Dette 
område er nu det område med den hurtigste vækst i EU. Modsat hvad der var tilfældet 
under den første tilpasningsperiode, har industrien siden midten af 1992 klaret sig bedre 
end økonomien som helhed. 
Det østlige Tyskland er dog fortsat afhængig af støtte udefra, en støtte, der muliggør en 
efterspørgsel, der overstiger BNP med ca. to tredjedele. Hovedparten af denne støtte 
udgøres af budgetoverførsler. Disse udgjorde i 1993 mere end 4% af Tysklands BNP og 
tjente primært til støtte for det private forbrug. Renoveringen af den nedslidte 
boligsektor er blevet fremskyndet af beslutningen ved solidaritetspagten fra foråret 1993 
om at overføre to tredjedele af denne sektors gæld til statsbudgettet fra og med 1995. 
Der sker ikke kun fremskridt i levestandarden, der sker også forbedringer i 
konkurrenceevnen. Til at begynde med blev produktiviteten drevet frem af massive 
afskedigelser; fra de gamle dage med kunstig fuld beskæftigelse og frem til sommeren 
1994, hvor den samlede beskæftigelse synes at have nået sit lavpunkt, blev en tredjedel 
af arbejdsstyrken i 1989-tal fritstillet. Fra nu af afhænger produktivitetsforbedringer 
primært af løbende forbedringer i produktionsapparatet. Investeringerne i maskiner, 
udstyr m.v. nyder fortsat godt af betydelige fiskale incitamenter. Investeringerne i 
maskiner m.v. pr. beskæftiget har siden 1993 været kraftigere end i det vestlige 
Tyskland. Dette vil bidrage til gradvis at mindske produktivitetsforskellen mellem det 
østlige og det vestlige Tyskland (jf. fig. 2, venstre spalte) i de kommende år. 
Processen med at tilnærme lønningerne i den østlige del til lønningerne i den vestlige 
del er ved at tage af. Lønomkostningerne pr. produceret enhed i den østlige del, som lå 
betydeligt over de vestlige konkurrenters, er således gradvis for nedadgående. Industrien 
13.12.1994 
-52 
Fig. 2 - Tyskland 
Nominel produktivitet, nominelle lønninger og nominelle 
enhedslønomkostninger i det østlige og det vestlige Tyskland 
Stigende produktivitet ..og faldende lønstigninger .. bidrager til at reducere 
enhedslønomkostningsfælden 
Produktion pr. beskæftiget; øst i % af vest 
80 Løn pr. beskæftiget; øst i % af vest Enhedslønomkostninger; øst i % af vest 
180 
160 
140 
120 
100 — Økonomien i alt* 
«*» Industrien* 
-•— i • —•-
"991 1992 1993 1994 1991 1992 1993 1994 1991 1992 1993 1994 
* ikke sæsonkorrigeret 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, Statistisches Bundesamt 
fører an i denne proces (se fig. 2, højre spalte). Gennem en stigende konkurrenceevne, 
ligeledes afspejlet i en forbedret rentabilitet, selv om afkastet stadig i gennemsnit ligger 
på et forholdsvis lavt niveau, skulle der med tiden blive basis for gradvis at reducere 
efterspørgsels-/produktionsforskellen og gøre området mindre afhængigt af støtte 
udefra. 
Finanspolitikken er fortsat orienteret mod konsolidering 
Alt i alt ser vækstudsigterne for den tyske økonomi betydeligt lysere ud i betragtning af 
den forbedrede konkurrenceevne og rentabilitet. Efter et fald på 1,1% i 1993 ventes 
BNP at stige med 2lA% i 1994 og med omtrent 3% i 1995. Dette skulle bane vej for et 
eksportledet opsving, samtidig med at finanspolitikken er orienteret mod konsolidering. 
Til at begynde med resulterede genforeningen i en ekspansiv finanspolitik. For at undgå 
at svække tilliden til de tyske statsfinanser og under hensyntagen til 
konvergenskriterierne i traktaten gennemførte regeringen en konsolidering. Den 
offentlige sektors finansieringsbehov Tå i 1993 på 3,3% af BNP, og gældsforholdet 
ventes at stige fra ca. 40% i 1989 til tæt ved 60% i 1995, hvor staten stort set vil have 
absorberet al gæld i relation til genforeningen, som hidtil er akkumuleret uden for 
statsbudgettet. I overensstemmelse med det tyske konvergensprogram fra november 
1993 er en række foranstaltninger på såvel indtægts- som udgiftssiden blevet sat i kraft i 
1994. Yderligere foranstaltninger ventes i 1995, hvor solidaritetsafgiften på 
13.12.1994 
53 
indkomstskatterne vil blive genindført som et bidrag til finansieringen af den stigende 
rentebyrde. 
Ud over de trufne økonomisk-politiske foranstaltninger vil den kraftigere vækst gøre det 
nemmere at nedbringe underskuddet, som allerede i 1994 kan falde til lige under 3%-
grænsen og ventes at falde yderligere i de efterfølgende år. Hvis væksten øges i det 
forventede tempo, vil gælden i procent af BNP nå sit højdepunkt på omkring 60% i 
1995. Finanspolitikken vil i så fald være i fuld overensstemelse med de mål, der er 
fastsat i konvergensprogrammet. 
På grund af den stramme 
finanspolitik (den samlede 
skattebyrde, dvs. skatter, 
afgifter og bidrag til de sociale 
sikringsordninger, vil stige til 
mere end 44% af BNP i 1995, 
hvilket er et rekordhøjt niveau) 
og tempoet i konsolideringen 
(primærbalancen ventes at stige 
til 2% af BNP i 1995 mod 0% i Tabel 2 
Tyskland: Økonomisk-politiske indikatorer 
1990-92 1993 1994 1995 19% 
Vækst i pengemængden 10.9 5.7 6.2 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -3.3 -2.9 -2.4 -2.0 
(%afBNP) 
Offentlig bruttogæld 48.1 51.0 59.4 58.9 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 4.5 3.2 3.0 3.4 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 0.6 0.3 0.8 1.0 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, nkonomi.sk prognose, efterår 1994. 
1993) synes det at være af stor 
betydning at være parat til at reagere, hvis det skulle vise sig nødvendigt at forhindre, at 
en kombination af forsinkende momenter hindrer opsvinget i at bide sig fast som 
forventet. 
Den stigende lange rente kan have bidraget til at sætte skub i investeringerne derved, at 
igangsættelsen af projekter tidligere i 1994 blev fremskyndet; hvis den lange rente stiger 
yderligere, vil dette kunne få negative virkninger. Inflationen er dog i tilbagegang, og 
udsigterne for det korte sigt er gode: næste års lønstigninger ventes at blive moderate, 
fordi forbedringerne på arbejdsmarkedet først viser sig gradvis, og længere fremme i 
tiden vil den større fleksibilitet på udbudssiden, der er opnået gennem 
omstruktureringer, bevirke, at når der igen opstår inflationspres, vil det blive mindre 
kraftigt end under tidligere konjunkturopsving. 
Endnu et opmuntrende forhold i forbindelse med inflationsudsigteme er, at M3 er ved at 
nærme sig målet for 1994 efter at have udvist store udsving tidligere på året. Der synes 
13.12.1994 
-54 
derfor alt i alt at være opnået en vis fleksibilitet i den monetære politik. Dette kan vise 
sig at være en nyttig udvikling, hvis der skulle ske en afsvækkelse i væksten, eventuelt 
affødt af et fornyet opadgående pres på DEM, netop på et tidspunkt, hvor 
realøkonomien lige er ved at have overvundet problemerne efter den dobbelte 
udfordring i begyndelsen af 1990'erne, nemlig den lavere tyske 
gennemsnitsproduktivitet efter genforeningen og den faktiske opskrivning af DEM med 
mere end 5% i 1992/93. 
Hvis væksten fortsætter ad den forventede opadgående linje, vil det være nemmere at 
videreføre den finanspolitiske konsolidering. Dette synes at være vigtigt af mindst to 
grunde. For det første vil det øge tilliden og medvirke til en lavere rente, hvilket kan 
fremkalde en budgetmæssig "crowding-in"-effekt. For det andet vil det på et eller andet 
tidspunkt igen give en vis manøvrefrihed. I betragtning af den høje skattebyrde kunne 
denne udvikling med forsigtighed benyttes til at forbedre udbudssidevilkårene. 
13.12.1994 
55 
GRÆKENLAND 
De græske myndigheder har i de senere år i lyset af svage økonomiske resultater på lang 
sigt og vedholdende makroøkonomiske uligevægte gennemført en stabiliserings- og 
reformpolitik. Siden 1991 er der blevet ført en stram penge-, valuta- og finanspolitik, og 
især indkomstpolitikken har været meget stram. Resultatet af denne politik 
sammenholdt med de forværrede eksterne økonomiske forhold var, at der skete en 
opbremsning i væksten, og den græske økonomi gik ind i en konjunkturnedgang i 1993 
med en meget svag vækst i den indenlandske efterspørgsel og negativ vækst i BNP. 
Reallønsnedgangen, 3,7% pr. år i perioden 1990-93, og den stramme finanspolitik 
kombineret med en real valutakursappreciering førte til en faldende inflation med en 
privatforbrugsdeflator, der faldt til skønsmæssigt 10,8% i 1994. 
For 1994 er der tegn på et forbedret økonomisk resultat, og væksten ventes at blive 
positiv. Industriproduktionen er således begyndt at stige efter en række år med nedgang, 
og detailhandelen er også stigende. Dog ligger boligbyggeriet og de private 
investeringer fortsat på et lavt niveau, mens de offentlige investeringer trods det, at de er 
lavere end forventet, fortsat er en af de primære stimulerende kræfter i økonomien. 
Som et resultat af den svage 
økonomi har der næsten 
ikke været nogen 
beskæftigelsesvækst i 
perioden 1990-93, og 
ledigheden steg fra 7% af 
arbejdsstyrken til næsten 
10%. Beskæftigelsen i 
landbruget og industrien er 
fortsat med at falde, mens Tabeli 
Grækenland: Makroøkonomiske nøgletal 
fl 1990-92 1993 1994 1995 1996 
BNP-vaekstrate 1.0 -0.5 0.4 1.1 1.7 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 1.6 0.4 0.6 1.4 1.8 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 0.1 1.0 -0.3 0.2 0.4 
Ledighedsprocent (%) 7.8 9.7 10.2 10.6 10.8 
Inflation (procentvis ændring) 17.7 13.6 10.8 9.5 9.0 
Betalingsbalancens lobende poster -5.7 -3.0 -2.5 -2.6 -3.0 
(%afBNP) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
beskæftigelsen i 
servicesektoren er gået op. Denne tendens er fortsat i 1994, men der kan ventes en vis 
forbedring på arbejdsmarkedet i årene derefter. 
Den svage vækst, den stramme økonomiske politik og de gennemførte struktur­
foranstaltninger førte til en faldende inflation frem til begyndelsen af 1994. Således faldt 
forbrugerpriserne fra 23,9% i november 1990 til 10,2% i marts 1994. Denne nedad-
13.12.1994 
56 
gående tendens i inflationen synes dog at være blevet brudt siden da, for 
forbrugerpriserne steg derefter til 11% i oktober. Denne inflationsudvikling kan markere 
afslutningen på konjunkturnedgangen, den stigende realløn og det fortsat meget store 
budgetunderskud. 
Tabel 2 
Grækenland: Økonomisk-politiske indikatorer 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 87.0 115.2 121.3 125.4 128.1 
8.6 12.4 10.1 10.5 
For definitioner se tabel 2fiir lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, økonomisk prognose, efierår 1994. 
Kommissionens prognose for Grækenland er baseret på det reviderede nationalregnskab, som 
den græske regering har fremlagt for Kommissionen; efterfølgende oplysninger viser 
tilsyneladende, at tallene for den offentlige sektors budgetunderskud er for høje i det 
reviderede nationalregnskab. Tages der højde for dette forhold, er Kommissionens prognose 
for den offentlige sektors saldo i 1994 12.7% af BNP i stedet for den nuværende prognoses 
14.1% af BNP. Indsatsen for at nedbringe den 
offentlige sektors underskud har 
været utilstrækkelig stillet over 
for den stigende realrente og den 
voksende gæld. Så selv om 
primærunderskuddet er blevet 
nedbragt fra 7,9% af BNP i 1989 
til et overskud i 1994, udgør den 
offentlige sektors underskud 
fortsat over 13% af BNP. 
Rentebyrden på gælden har været 
kraftigt stigende fra 6,7% af BNP 
i 1989 til skønsmæssigt 15% i 
1994. Ud over de fortsatte 
omkostninger i forbindelse med underskuddet har to andre faktorer spillet en væsentlig 
rolle i forbindelse med at øge gældsomkostningerne; for det første har staten overtaget 
betydelige gældsposter fra den bredere offentlige sektor og den private sektor, hvilket 
har øget den offentlige gæld, og for det andet er tidligere praksis med at nedbringe 
renteudgifterne administrativt, til dels på grund af pres fra EU og udviklingen i EU (de 
til betalingsbalancelånet fra 1991 knyttede betingelser og bestemmelserne i EU-
traktaten), blevet fjernet, og underskuddet finansieres nu primært til markedsrente. Som 
følge af den utilstrækkelige budgettilpasning og den deraf følgende høje inflationsrate 
har Grækenland den højeste nominelle rente og realrente i EU. 
Udsigterne tyder på, at det beskedne opsving, der indtraf i 1994, vil fortsætte. Opsvinget 
vil være drevet af den indenlandske efterspørgsel og især de offentlige investeringer 
som led i fællesskabsstøtterammer. De private investeringer vil fortsat være beskedne på 
grund den høje realrente og nominelle rente. Eksporten vil nyde godt af konjunktur­
opsvinget i resten af EU, men på grund af den store forskel mellem eksporten og 
importen i absolutte tal vil handelsbalancen blive forværret. Den indenlandske 
13.12.1994 
-57 
efterspørgsel vil blive holdt oppe af stigende nominelle indkomster og realindkomster, 
idet både arbejdsindkomster og kapitalindkomster vil stige. 
Fig. 1 Grækenland 
Realløns- og produktionsvækst 
—BNP i faste priser {%) 
oRealløn (%) 
1< 1986 1988 1990 1992 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1994 1996 I 1995 vil inflationspresset blive 
afbødet af begrænsede 
indkomststigninger på grund af 
den offentlige sektors 
indkomstpolitik og den gældende 
aftale for den private sektor, der 
fastsætter, at lønstigninger skal 
være baseret på det officielle 
inflationsmål (med delvis 
efterfølgende kompensation i 
1996, hvis den faktiske inflation 
er højere end det officielle inflationsmål). Der vil dog efter al sandsynlighed fortsat være 
underliggende inflationsforventninger, fordi der ikke er gennemført en omfattende og 
vellykket budgettilpasning. 
Af afgørende betydning for Grækenlands udsigter er, i hvor høj grad der gennemføres 
en budgettilpasning. Den reviderede konvergensplan, der blev vedtaget af regeringen i 
juni 1994, regner med et faldende underskud frem til 1999. Budgetforslaget for 19952 er 
i overensstemmelse med udviklingen i nedbringelsen af underskuddet i konvergens­
programmet. Myndighederne har tilkendegivet, at de er fast besluttet på at føre den 
politik, der er nødvendig for at nå målene i konvergensprogrammet, og hvis disse nål 
rent faktisk opfyldes, vil der kunne ske store fremskridt i inflationsbekæmpelsen, hvilket 
vil medvirke til at forbedre udsigterne til en lavere rente, hvilket igen vil stimulere den 
økonomiske vækst og yderligere nedbringe statsunderskuddet. 
Fremlagt den 30. november 1994. 
13.12.1994 
58 
SPANIEN 
Et kraftigere eksportledet opsving end ventet 
Efter at Spanien har gennemlevet den værste økonomiske tilbagegang i de seneste par 
årtier (BNP faldt i seks kvartaler i træk i perioden fra andet kvartal af 1992 til tredje 
kvartal af 1993, med et fald på 1,1% i 1993), er den økonomiske aktivitet siden da gået 
frem i et kraftigere tempo end tidligere ventet i nogen prognoser. BNP skønnes således 
på nuværende tidspunkt at være steget med 2,2% i 1994 og ventes at stige med ca. 3% i 
1995. 
Det økonomiske opsving har primært været ledet af eksporten, som i 1994 steg meget 
kraftigt set i historisk lys. Dette synes at være et resultat af den internationale 
konjunkturopgang, en konkurrenceevnegevinst i kølvandet på de tre devalueringer af 
ESP i 1992 og 1993 og den svage indenlandske efterspørgsel, som faldt frem til fjerde 
kvartal af 1993. Igennem 1994 holdt forbruget og investeringerne sig i meget markant 
grad på et højt niveau, hvilket bevirkede, at det indenlandske efterspørgselsmønster i 
meget højere grad kunne understøtte den økonomiske aktivitet. Selv om denne stigning i 
den indenlandske efterspørgsel og den gradvise opbremsning i forværringen i 
bytteforholdet har fremkaldt en kraftig importvækst, var udenrigshandelens bidrag til 
BNP-væksten fortsat stærkt positivt i 1994. Forholdet mellem det løbende underskud og 
BNP faldt således yderligere i 1994 til 1,2% fra 1,9% i 1993 og 3,7% i perioden 1990-
92. 
I 1995 ventes den 
indenlandske efterspørgsel at 
tage teten som drivkraft bag 
den økonomiske vækst, 
samtidig med at bidraget fra 
den eksterne efterspørgsel 
kan vise sig at blive en 
anelse negativt på trods af en 
fortsat relativt kraftig 
eksportvækst. 
Investeringerne ventes at gå 
op med 5% på grund af lysere efterspørgselsudsigter, forbedringen i virksomhedernes ITabel 1 
Spanien: Makroøkonomiske nøgletal 
1 || 1990-92 1993 1994 1995 1996~ 
BNP-vækstrate 2.2 -1.1 2.2 2.8 3.2 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 2.9 -4.1 -0.1 3.0 4.2 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 0.1 -4.2 -0.6 1.6 1.9 
Ledighedsprocent (%) 16.9 21.8 22.4 21.9 21.2 
Inflation (procentvis ændring) 6.4 5.6 4.9 4.5 4.4 
Betalingsbalancens løbende poster -3.7 -1.9 -1.2 -1.6 -1.9 
(% af BNP) 
For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
13.12.1994 
59 
økonomiske og finansielle situation og virkningerne af diverse strukturreformer, især på 
arbejdsmarkedet. Det private forbrug stiger primært som følge af en større 
forbrugertillid, som reducerer opsparingskvoten i husholdningerne, og den stigende 
beskæftigelse. 
Fig. 1 - Spanien 
Realløn, beskæftigelse og produktivitet 
(procentvis ændring i forhold til foregående år) 
1991 1992 1993 1994 
* Aflønning pr. beskæftiget deflateret med BNP-deflatoren 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1995 Den dybe økonomiske 
recession faldt sammen med en 
utilfredsstillende lønudvikling 
og fremkaldte en meget kraftig 
nedgang i beskæftigelsen i 
1992-93, hvor den gik tilbage 
med mere end 6%. Fig. 1 viser 
for det første, at 
arbej dskraftprodukti viteten 
udtrykt ved BNP pr. 
beskæftiget har udvist et efter 
andre landes målestok usædvanligt forløb, der er gået modsat konjunkturudviklingen, og 
for det andet, at arbejdskraftproduktiviteten har været meget nært knyttet til de reale 
lønomkostninger. Virksomhederne, som har måttet kæmpe mod en skærpet konkurrence 
og frem til sidst i 1993 mod en lav samlet efterspørgsel, reagerede således på 
lønstigningerne, som lå klart over inflationen, ved at skære ned i arbejdsstyrken, hvilket 
igen gav sig udslag i store produktivitetsstigninger. De for store lønstigninger under 
recessionen affødte derved en kraftig nedskæring i arbejdsstyrken. I 1994 og efter 
forventningerne også i 1995 skulle udviklingen i lønomkostningerne blive mere 
moderat, hvilket vil bidrage til en vis opbremsning i 
arbejdskraftproduktivitetsstigningen og til bedre beskæftigelsesudsigter. 
En fortsat og ønskværdig stigning i erhvervsfrekvensen, som skyldes en kraftig vækst i 
den erhvervsaktive befolkning og på mellemlang sigt en højere erhvervsfrekvens hos 
kvinder, har været en medvirkende årsag til forværringen i arbejdsløshedstallene. 
Derved nåedes en rekordhøj ledighed på 24,6% i første kvartal af 1994 (ifølge 
arbejdskraftundersøgelsen EPA). Beskæftigelsen skulle dog som et resultat af en 
omfattende arbejdsmarkedsreform, som trådte i kraft i 1994, og den forbedrede 
økonomiske situation falde betydeligt mindre i 1994 end tidligere ventet efterfulgt af en 
kraftig beskæftigelsesvækst i 1995, selv om arbejdsløshedsprocenten kun ventes at falde 
med under et procentpoint i 1995. 
13.12.1994 
60 
Tabel 2 
Spanien: Økonomisk-politiske indikatorer 
1993 1994 1995 1996 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) -4.3 -7.5 -7.0 -6.0 
46.4 59.8 63.5 65.8 66.1 
8.5 7.2 4.0 3.9 
For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. Recessionen førte endvidere til 
en kraftig stigning i 
underskuddet på de offentlige 
budgetter, som blev yderligere 
forværret af visse 
provenuforsinkelser og momstab 
i 1993. Som følge heraf steg den 
offentlige sektors underskud fra 
4,5% af BNP i 1992 til 7,5% i 
1993.1 1994 ventes det, at der på 
trods af en vis styring af de 
offentlige udgifter, der banede vej for en vis nedbringelse af det strukturelle underskud, 
og en økonomisk vækst, der er højere end forventet, kun sker en begrænset reduktion af 
statsunderskuddet, hvilket delvis har sin forklaring i lavere profitter end i 1993 i den 
spanske nationalbank (på ca. 0,6% af BNP). Den opadgående tendens i den offentlige 
gæld er en årsag til bekymring. Den har været kraftigt stigende fra det tidligere lave 
niveau og overskred traktatens referenceværdi på 60% af BNP i 1994. Den forventede 
nedbringelse af statsunderskuddet i 1995 på grund af den stramme finanspolitik og den 
højere økonomiske vækst vil ikke være tilstrækkelig stor til at vende den opadgående 
tendens i den offentlige gæld. 
Efter at være faldet fra 5,9% i 1992 til 4,6% i 1993 ventes inflationen, målt ved 
forbrugerprisindekset, at forblive stort set uforandret i 1994, Dette skyldes primært den 
kraftige stigning i fødevarepriserne, som steg fra 1,1% i 1993 til mere end 5,5% i 1994, 
hvorimod kerneinflationen (som ikke omfatter energi og uforarbejdede fødevarer) faldt 
med omkring 1 procentpoint fra 5,6% i 1993. Stagnationen i inflationsfaldet i 1994 satte 
næsten en stopper for den nominelle konvergens med de tre EU-lande med den laveste 
inflation, som lå på 3,2% i september 1994 mod 3% i 1993. I 1995 vil 
inflationsbekæmpelsen blive vanskeliggjort af en række faktorer såsom det økonomiske 
opsving, den midlertidige virkning af momsforhøjelser kombineret med en nedsættelse 
af bidragene til de sociale sikringsordninger og eventuelt forsinkede midlertidige 
virkninger af nedskrivningen af ESP på de indenlandske priser. Fortsat løntilbage­
holdenhed vil derfor være af største betydning, hvis der fortsat skal ske fremskridt med 
inflationsbekæmpelsen. 
13.12.1994 
-61-
Udvidelsen af udsvingsbåndene inden for valutakursmekanismen i august 1993, en 
lavere inflationstakt og nedsættelser af den korte rente i Tyskland gav den spanske 
nationalbank mulighed for fortsat at nedsætte rentesatserne betydeligt frem til august. 
Interventionssatsen faldt således fra 9% i december 1993 til 7,35% i begyndelsen af 
august 1994. Efter at have nået bunden på lidt under 8% i januar er de mellemlange og 
lange rentesatser siden gået betragteligt i vejret (med omkring tre procentpoint frem til 
oktober), hvilket svarer til udviklingen på verdensplan. 
Reformer og udfordringer i tiden fremover 
Selv om det økonomiske opsving allerede synes at bygge på et sundt grundlag og i 
højere og højere grad ledes af det private forbrug og investeringerne, afhænger en 
fortsættelse af opsvinget på et sundt grundlag af, hvorledes markederne fungerer, og 
hvorvidt der sker fremskridt i den nominelle konvergens. I 1994 tog de spanske 
myndigheder en række yderligere vigtige skridt for at forbedre de reale og nominelle 
udsigter. Hvad strukturreformer angår, skal der i særlig grad henvises til den omfattende 
arbejdsmarkedsreform, der blev godkendt af regeringen i december 1993 og af 
parlamentet i maj 1994. Den spanske regering godkendte derefter i juli et revideret 
konvergensprogram for 1995-97, hvis prioriteter ses afspejlet i budgetudkastet for 1995. 
Den generelle filosofi i arbejdsmarkedsreformen var at lade mange af de administrative 
forskrifter, der tidligere blev fastsat af myndighederne, afløse af bilaterale aftaler 
mellem arbejdstagerne og arbejdsgiverne. Reformen lempede bestemmelserne om 
afskedigelser og arbejdstid og gav virksomhederne mulighed for bedre at tilpasse 
arbejdstiden til efterspørgslen. Derudover udvidede den mulighederne for funktionel og 
geografisk mobilitet og banede vej for en mere fleksibel lønfastsættelse. Vikarbureauer 
og private arbejdsformidlingsagenturer, der ikke arbejder med profit for øje, blev gjort 
lovlige. Der blev indført nye rekrutteringsprocedurer samt nye lærlingekontrakter, 
erhvervsuddannelseskontrakter og deltids- og vikararbejde. De første resultater af 
arbejdsmarkedsreformen tegner lovende, hvis man skal dømme efter det store antal 
nyansættelser efter de nye kontrakter, navnlig i deltidsjob. 
Der er inkluderet yderligere strukturreformer i det reviderede konvergensprogram, som 
ajourfører 1992-programmet. Målsætningerne fra 1992-programmet er stort set 
bibeholdt, dvs. fremskridt hen imod nominel og real konvergens, hvor de to primære 
forudsætninger er, at der rettes op på de vigtigste makro- og mikroøkonomiske 
uligevægte. En afbalanceret økonomisk politik med vægten på en finanspolitisk 
13.12.1994 
-62 
konsolidering og yderligere strukturreformer står derfor i centrum af det reviderede 
program, der dækker perioden 1995-97. 
Det reviderede program omfatter en budgetkonsolidering, der tager sigte på en gradvis 
nedsættelse af budgetunderskuddet og stabilisering af forholdet mellem den offentlige 
gæld og BNP. Den offentlige sektors finansieringsbehov skulle efter planen falde fra 
7,3% af BNP i 1993 (for nylig revideret op til 7,5%) til 5,9% i 1995, 4,4% i 1996 og 3% 
i 1997. Forholdet mellem den offentlige gæld og BNP ventes på sin side at stige til 
67,5% i 1996 for derefter at begynde at falde let til 67,2% i 1997. 
Efter gennemførelsen af arbejdsmarkedsreformen for nylig er de kommende 
strukturforanstaltninger primært rettet mod en række områder, der er beskyttet mod 
konkurrence, navnlig inden for servicesektoren. Af særlig betydning er en række 
yderligere liberaliseringsforanstaltninger inden for telekommunikationssektoren. 
Desuden henvises der i programmet til, at der skal tages hul på en reform af 
uddannelsessystemet. Endelig er det værd at bemærke, at parlamentet i begyndelsen af 
november godkendte en ny lejelov, der tager sigte på at øge udbuddet af lejeboliger. 
På trods af bedre vækstudsigter og de ovenfor nævnte reformer står myndighederne 
stadigvæk over for betydelige udfordringer i tiden fremover. For det første vil 
ledigheden på trods af den kraftige økonomiske vækst og et mere fleksibelt 
arbejdsmarked formentlig fortsat ligge over 20% i de kommende to år. For det andet 
synes inflationen at vise en vis utilbøjelighed til at bevæge sig nedad, et fænomen, som 
kan blive forstærket af fremgangen i den indenlandske efterspørgsel og den midlertidige 
virkning af momsforhøjelsen kombineret med nedsættelsen af bidragene til de sociale 
sikringsordninger. For det tredje vil der ikke kunne opnås en finanspolitisk 
konsolidering ved blot at fæste lid til de automatiske stabilisatorer, men det er påkrævet 
med en betydelig nedsættelse af det strukturelle underskud, hvilket i første række bør 
sikres gennem selektive foranstaltninger for at holde de offentlige udgifter nede. 
13.12.1994 
63 
FRANKRIG 
Den franske økonomi udsættes i stigende grad for eksterne påvirkninger og bliver 
derved mere konjunkturfølsom 
Recessionen i 1992/93 var den værste i efterkrigstiden og medførte et BNP-fald på 1,0% 
i 1993. Økonomien er nu mere integreret i verdenssamhandelen og følger den 
konjunkturudvikling, der er fælles for de fleste økonomier på det europæiske kontinent. 
Eftersom den økonomiske aktivitet var kraftigt understøttet af eksporten, navnlig til 
Tyskland efter genforeningen, faldt eksporten, da den økonomiske aktivitet på det 
europæiske kontinent begyndte at aftage. Efterhånden som de europæiske lande i 
stigende grad går ind i et opsving, bør de franske eksporterhverv søge at udnytte de 
gunstige vækstudsigter hos de vigtigste handelspartnere. Der er opnået betydelige 
gevinster i priskonkurrencen på grund af en stigende produktivitet og 
løntilbageholdenhed. Opskrivningen af FRF skulle således ikke længere have nogen 
negative konsekvenser for eksporten. 
Virksomhedernes og husholdningernes finansielle situation er blevet forbedret 
Fig. 1 - Frankrig 
Tillidsindikator 
Forskel mellem procentdelen af respondenter, der giver positive og negative svar Sidst i 1980'erne var der som 
følge af en udvidelse af 
kreditudbuddet en alt for stor 
gældsætning, hvilket 
medførte en forringelse i 
husholdningernes og 
virksomhedernes finansielle 
situation. Eftersom 
udprægede 
konjunkturudsving var 
ukendt i Frankrig, var de 
økonomiske aktørers tab af 
tillid særlig kraftigt og vedholdende i Frankrig, selv om det var et generelt fænomen i 
Europa, og resulterede i en radikal tilpasning af adfærden. 
Virksomhederne reducerede deres investeringer og nedbragte deres lagerbeholdninger i 
løbet af 1992 og 1993; taget under ét trak ændringerne i lagerbeholdningerne og 
bruttoinvesteringerne nedad i væksten med omkring 2,5 procentpoint i 1993. Disse Kilde. 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 
Kommissionens tjenestegrene 
13.12.1994 
64 
tilpasninger gav virksomhederne mulighed for at reducere deres finansieringsbehov og 
gældsætning, hvorefter de kunne opbygge en sund finansieringsevne. Husholdningernes 
private forbrug faldt markant i 1993 og faldt hurtigere end den disponible realindkomst. 
Opsparingskvoten steg mærkbart modsat den normale tendens til at formindske 
opsparingen for at holde forbruget oppe. Den deraf følgende forbedring i den finansielle 
situation var grundlaget for forbrugsfremgangen i 1994. 
Opsvinget følger et klassisk mønster 
] 1990-92 1993 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samletindenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) 0.2 
9.5 
2.8 
-0.5 -1.6 
10.8 
2.1 
1.0 -0.2 
11.3 
1.7 
0.6 0.7 
11.0 
1.9 
0.6 0.9 
10.6 
2.1 
0.5 Tabel 1 
Frankrig: Makroakonomiske nøgletal T-> n * i o. i i • r . 
Efter at have nået bunden i første 
kvartal af 1993 øgedes den 
økonomiske aktivitet ikke 
væsentligt gennem de efterfølgende 
kvartaler. Opsvinget tog dog til i 
første kvartal af 1994, hvor BNP 
steg med 0,7%. Mens 
lageropbygning bidrog til væksten i 
første kvartal, steg den 
indenlandske efterspørgsel i andet kvartal med næsten 1,0%. Eksporten steg kraftigt i 
årets første halvdel, og den årlige vækstrate lå tæt på 3,5%. INSEE's (det nationale 
statistiske kontor) erhvervsundersøgelsef viser, at opsvinget hviler på et bredt grundlag, 
og at efterspørgselsudsigteme tegner lyse. Selv om BNP-væksten ventes at blive mindre 
kraftig i årets anden halvdel, skulle væksten for hele 1994 komme til at ligge på ca. 
2,2%. For definitioner se label 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
Tabel 2 
Frankrig: Økonomisk-politiske indikatorer 
1990-92 1993 1994 1995 1996 
Vækst i pengemængden 5.5 -1.7 3.3 3.8 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -2.5 -5.8 -5.6 -4.9 -3.9 
(% af BNP) 
Offendig bruttogæld 36.9 45.8 50.4 53.4 55.6 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 4.6 2.5 2.4 2.8 3.0 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 18 0.4 0.7 0.9 0.9 
(procentvis ændring) Husholdningernes forbrug er 
midlertidigt blevet 
understøttet af 
finanspolitiske foranstalt­
ninger, bl.a. incitamenterne 
til at udskifte gamle biler og 
fastholdelsen af den 
tredobbelte 
uddannelsesgodtgørelse, der 
For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
13.12.1994 
65 
blev indført i 1993. Det private forbrug vil sandsynligvis fortsætte med at stige, dog 
mindre kraftigt end i andet og tredje kvartal, efterhånden som forbrugernes tillid fortsat 
øges. Desuden er beskæftigelsen stigende, hvilket vil give en forbedring i den 
disponible indkomst. De forbedrede beskæftigelsesudsigter - et stigende antal 
lønmodtagere og et samtidigt fald i arbejdsløshedsprocenten - skulle føre til et fald i 
opsparingen. Men i betragtning af de usikkerhedsmomenter, der gør sig gældende, bl.a. 
med hensyn til finansieringen af pensioner, vil det private forbrug formentlig stige noget 
langsommere end under tidligere vækstperioder. 
Fig. 2 - Frankrig 
Bidrag til ændring i BNP 
Prlvii forbmi CD OrTentlltf forbnif I 
-2 T"" - ' 
1992 1993 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Investeringer • U(re Q Eksport 
r. : — :v - T 
1994 1995 Fremgangen i den eksterne og den 
interne efterspørgsel og den deraf 
følgende hurtige stigning i 
kapacitetsudnyttelsesgraden skulle 
medføre en kraftig 
investeringsfremgang. 
Undersøgelser foretaget af den 
franske nationalbank viser, at de 
produktive investeringer skulle 
tage til allerede i 1994, og at 
udsigterne for 
kapacitetsudvidende investeringer i 1995 tegner lovende. Efter en meget svag fremgang 
i 1994 vil investeringerne fra og med 1995 igen blive en væsentlig drivkraft bag den 
økonomiske vækst. 
Den høje ledighed vil fortsat udgøre en væsentlig udfordring 
Antallet af lønmodtagere begyndte at stige i takt med fremgangen i den økonomiske 
aktivitet (med 0,8% i årets første halvdel inden for alle erhvervssektorer eksklusive 
landbruget). Der blev primært skabt nye job, ofte i form af åremålsansættelser eller 
midlertidige ansættelser, inden for markedsmæssige tjenester. Faldet i beskæftigelsen i 
industrien (bortset fra bygge- og anlægssektoren) blev bragt til ophør i årets andet 
kvartal. For året som gennemsnit vil antallet af lønmodtagere formentlig således 
stabilisere sig i 1994. 
Stigningen i beskæftigelsen fra og med 1995 vil have en begrænset indvirkning på 
arbejdsløshedsprocenten. Selv om opsvinget ventes at medføre en 0,7% stigning i 
13.12.1994 
66-
beskæftigelsen i 1995, vil en mærkbar forøgelse af den erhvervsaktive befolkning 
formentlig begrænse faldet i arbejdsløshedsprocenten til ca. 0,3 procentpoint. Den 
økonomiske vækst vil derfor ikke alene kunne klare arbejdsløshedsudfordringen på kort 
sigt. 
Som en konsekvens af beskæftigelsessituationen har de moderate lønstigninger banet 
vej for en lav inflation. Faldet i prisen på råvarer og halvfabrikata har også bidraget til 
den moderate prisudvikling. Efterhånden som virkningen heraf aftager, vil 
forbrugerpriserne stige noget hurtigere i 1995 (med 1,9% mod 1,7% i 1994 i 
årsgennemsnit), men den samlede inflation vil fortsat være lav. 
En budgetpolitik indrettet på at støtte beskæftigelsen og nedbringe underskuddet 
Ud over at give de automatiske stabilisatorer frit spillerum til at virke under 
konjunkturnedgangen har den økonomiske politik primært koncentreret sig om 
beskæftigelsen og om at understøtte det private forbrug og boligbyggeriet. Med den 
stigende aktivitet vil statsbudgettet for 1995 blive målrettet mod at nedbringe den 
strukturbetingede del af underskuddet. Der er ikke planlagt yderligere nedsættelser af de 
personlige indkomstskatter. De økonomisk-politiske foranstaltninger til fremme af 
beskæftigelsen vil blive intensiveret, ikke mindst via den fortsatte nedsættelse af 
arbejdsgivernes sociale bidrag. 
Der lægges vægt på at nedbringe den offentlige sektors nettolåntagning. Det er 
hensigten at reducere underskuddet på statsfinanserne til 4,1% af BNP i 1994 og til 
3,6% i 1995. Udgiftsstigningerne vil blive begrænset til den forventede BNP-
prisdeflator (+1,9%). Der planlægges skatteforhøjelser på 0,2% af BNP. Underskuddet 
på de samlede offentlige finanser ventes at falde fra 5,6% af BNP i 1994 til 4,6% i 1995. 
Disse tal ligger over måltallene i konvergensprogrammet (5,1% i 1994 og 4,2% i 1995), 
hvilket kan betyde, at indsatsen for at sikre en finanspolitisk konsolidering bliver mindre 
omfattende end ventet i betragtning af de forbedrede vækstudsigter. Afvigelsen skyldes 
annulleringen af offentlig gæld til fordel for en række medlemmer af "franc-området" 
(0,3% af BNP i 1994) og underskuddet i det sociale sikringssystem, som derfor fortsat 
er af altafgørende betydning. Uligevægtene i det sociale sikringssystem har dels sin 
forklaring i en række kortfristede faktorer i relation til den økonomiske situation og dels 
i strukturbetingede faktorer som befolkningens aldring. På trods af de allerede vedtagne 
foranstaltninger (Veil-loven om det offentlige sundhedssystem, reformen af 
pensionsordningerne) vil underskuddet på de sociale sikringsordninger andrage 0,75% 
af BNP i 1994 og 0,65% af BNP i 1995. På trods af den markante opbremsning i 
13.12.1994 
67 
sundhedsudgifterne er det påkrævet med langsigtede foranstaltninger for at bringe 
udgifterne under kontrol, og det kan endda vise sig nødvendigt at forhøje det 
obligatoriske bidrag. 
Ikke mange valgmuligheder i den monetære politik 
I den monetære politik er målsætningen fortsat at sikre francens interne og eksterne 
stabilitet. Den korte rente er faldet, hvilket har støttet den økonomiske aktivitet. Den 
fortsat høje lange rente kan dog udgøre en risikofaktor, ikke mindst for opsvinget i 
boligbyggeriet, på trods af den offentlige sektors stigende omkostninger til renter på 
gælden. 
Den korte rente faldt ved årets begyndelse og har stabiliseret sig på omkring 5,6% (3-
måneders renten) med et rentespænd i forhold til DEM på ca. 50 basispoint. Som i de 
øvrige lande steg den lange rente også i Frankrig og nåede op på 8,15% i midten af 
november. Rentespændet i den lange rente i forhold til DEM var blevet reduceret til nul 
i begyndelsen af 1994, men har været for opadgående siden marts måned; i november lå 
det på ca. 70 basispoint. Selv om rentekurven har været positiv siden marts måned, har 
den primære pengemængde (M3) ligget under den mellemfristede målsætning (og faldt 
reelt gennem 1994), og realrenten ligger fortsat på et meget højt niveau i betragtning af 
den meget lave nuværende og forventede inflationstakt i Frankrig. 
13.12.1994 
68 
IRLAND 
Imponerende økonomiske resultater i 1994 
Den økonomiske udvikling har været meget positiv i Irland i 1994 efter stagnationen i 
den indenlandske efterspørgsel i 1993 på grund af det meget høje renteniveau i årets 
første del. En lang række indikatorer tyder på en vækstrate på helt op til 6% af BNP i 
1994. Et positivt træk ved de nuværende udsigter er vækstens velafbalancerede karakter. 
Alle elementer i den indenlandske efterspørgsel er for opadgående, hvilket står i 
skærende kontrast til udviklingen gennem de seneste par år, hvor væksten var 
eksportledet. Denne ændring i retning af den mere beskæftigelsesintensive indenlandske 
sektor spiller en rolle i forbindelse med den imponerende stigning i den samlede 
beskæftigelse i året frem til midten af april 1994 på 30 000 (+2,6%). De gode vækst­
betingelser er også medvirkende til at give bedre offentlige finanser end ventet med et 
budgetunderskud, der ventes at holde sig et godt stykke under 3% af BNP. 
Tabel 1 
Irland: Makroøkonomiske nagletal 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) 1.5 
16.2 
2.2 
1.5 0.7 
18.4 
1.6 
6.5 2.6 
17.7 
2.8 
6.0 2.9 
168 
2.7 
6.0 3.1 
15.7 
2.7 
6.3 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. Der er fire hovedfaktorer, der ligger 
til grund for denne positive 
udvikling, og som kort beskrives 
nedenfor. For det første den tillid, 
der er blevet opbygget på grund af 
den nuværende pris- og 
budgetstabilitet og forventningen 
om, at denne stabilitet vil blive 
opretholdt efter de moderate 
lønstigninger, arbejdsmarkedets 
parter har aftalt for perioden 1994-1996. For det andet den kraftigere 
konjunkturfremgang end ventet i EU- og verdensøkonomien, hvilket yderligere har 
stimuleret erhvervsaktiviteten og forbrugertilliden og forbedret eksportudsigterne. For 
det tredje de nuværende lave nominelle rentesatser, som stimulerer et øget forbrug og 
højere erhvervs- og boliginvesteringer. Endelig den kraftige opgang i det private forbrug 
under indflydelse af den stigende beskæftigelse, lavere skatter og den fortsat moderate 
reallønsvækst. 
13.12.1994 
69 
Fortsat gode udsigter på mellemlangsigt 
Der er stærke tegn på, at de nuværende positive vækstbetingelser vil fortsætte i 1995 og 
1996. Det internationale økonomiske klima har forbedret sig betragteligt, hvilket 
sammenholdt med større indenlandske investeringer og nyligt erhvervede konkurrence­
evnegevinster peger i retning af gode eksportudsigter. De indenlandske faktorer er også 
opmuntrende, idet der ikke er noget inflationspres, og de sunde offentlige finanser giver 
stabile rammer for erhvervslivet og forbrugerne. På denne baggrund kan den stigende 
vækst ventes at fortsætte på mellemlang sigt. Endvidere ventes den tillige at forblive 
velafbalanceret, idet fremgangen i den indenlandske efterspørgsel sandsynligvis vil 
fortsætte. 
Selv om arbejdsmarkedets parter har indgået en moderat lønaftale, ventes den disponible 
realindkomst at fortsætte med at stige på grund af lav inflation og fravær af skattepres. 
Tilsvarende ventes den lave korte rente og de stærkt forbedrede beskæftigelsesudsigter 
at medføre en øget tillid og et fald i opsparingskvoten. Investeringerne er også begyndt 
at reagere på det lave renteniveau, de forbedrede eksportudsigter og den forbedrede 
rentabilitet, og en årlig vækstrate på mindst 7-8% er klart inden for rækkevidde. Det 
offentlige forbrug er det eneste element i den indenlandske efterspørgsel, der ventes at 
opleve en opbremsning på grund af den stærkt forbedrede løntilbageholdenhed i den 
offentlige sektor og det forhold, at en række engangsudgifter i 1994, der blev finansieret 
af indtægterne fra en skatteamnesti, ikke vil blive gentaget. 
Fig. 1 - Irland 
Forventet statsunderskud og gældsforhold 
% af BNP 10 
8 Inflationspresset ventes at blive 
beskedent, idet myndighedernes 
stabile pris- og 
valutakursstabilitetspolitik har faet 
følgeskab af den moderate 
lønaftale, arbejdsmarkedets parter 
har indgået. Som følge heraf 
ventes stigningen i 
privatforbrugsdeflatoren at komme 
til at ligge på ca. 214-3% i 1994 og 
1995. På grund af den høje vækst, 
den beskedne vækst i det offentlige forbrug og det kraftige rentefald ventes der et 
yderligere fald i statsunderskuddet til under 2% af BNP i 1995 og 1996. Dette er dog .^ , , ^H 
1987 1989 1991 1993 1995 
• Underskud (venstre skala) — Gæld (højre skala) 
Not« Såfremt historisk« dal« tor den offentlig« gmtd Ikka najagtigt svarer til gseldsdefinltionen i 
forordning (EF) nr. 3605/93, «r der indsat et brud i serian. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 120 
110 
100 
90 
80 
70 
13.12.1994 
70 
betinget af, at den kraftige stigning i de offentlige udgifter gennem de senere år 
reduceres. Et statsunderskud på under 2% af BNP eller endog lavere er helt i 
overensstemmelse med den gunstige konjunkturudvikling og nødvendigheden af at 
reducere Irlands fortsat høje gæld i forhold til BNP. 
Et betydeligt bedre beskæftigelsesresultat er realistisk at opnå 
På trods af høj vækst har det vist sig vanskeligt at opnå en vedholdende forbedring af 
beskæftigelsen i Irland i de senere år. Denne problematik behandles indgående i det 
irske konvergensprogram, som sigter mod at supplere den fortsat meget tilfredsstillende 
nominelle stabilitet med et 
strukturreformprogram, der i sidste 
ende kan føre til en højere 
beskæftigelsesvækst. Den ændring i 
sammensætningen af væksten i 
retning af den indenlandske vækst, 
der så tydeligt ses i 
udviklingstendensen på nuværende 
tidspunkt og på mellemlang sigt, vil 
bidrage til at opfylde denne 
målsætning. Den markante stigning i beskæftigelsen i løbet af året frem til midten af 
april 1994 er et fingerpeg om, at der er ved at ske et velkomment kursskifte. Denne 
proces kan hjælpes på vej ved at intensivere det nuværende strukturreformprogram med 
henblik på at sikre en forbedret konkurrenceevne og en øget beskæftigelse. Disse 
faktorer er nødvendige, hvis Irland skal klare den fortsat kraftige stigning i 
arbejdsstyrken og fa nedbragt den nuværende meget høje ledighed. Tabel 2 
Irland: Økonomisk-politiske indikatorer 
1990-92 1993 1994 1995 1996 
Vækst i pengemængden 9.2 . 23.3 10.5 8.5 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -2.2 -15 -2.4 -2.0 -1.5 
(%afBNP) 
Offentlig bruttogæld 95.5 96.1 89.0 83.7 79.1 
(•/. af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 5.3 5.9 3.5 3.0 4.0 
(procentvis ændring) 
Realløn pr beskæftiget 3.0 4.2 0.7 0.3 1.2 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2fttr Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
13.12.1994 
71 
ITALIEN 
Det økonomiske opsving tog til i 1994 
I 1994 konsolideredes det opsving i den italienske økonomi, der allerede var sat ind i de 
sidste måneder af 1993. Vækstimpulsen kom til at begynde med fra et godt 
eksportresultat, men igennem de første måneder af 1994 begyndte den indenlandske 
efterspørgsel også at stige. 
Den recessionsfremkaldte omstrukturering af store dele af både industrien og 
servicesektoren ledsaget af en rekordbølge af afskedigelser gav produktiviteten et 
kraftigt løft generelt. Det tilbagegangsprægede arbejdsmarked sammenholdt med en 
fastholdelse af de indkomstpolitiske rammer, der blev fastlagt i 1992 og 1993, betingede 
en meget ringe dynamik i overenskomstlønningerne. Det heraf følgende fald i 
lønomkostningerne pr. produceret enhed muliggjorde en kraftig stigning i 
profitmargenen, som stod i skærende kontrast til den indsnævring, der var 
fremherskende under det foregående konjunkturforløb. Som følge af den forbedrede 
rentabilitet blev den nedadgående tendens i erhvervsinvesteringerne vendt ved udgangen 
af 1993 og blev til en vedholdende opgang allerede i første halvår af 1994. Bygge- og 
anlægsinvesteringerne lå dog fortsat lavt på grund af fortsat stagnation i offentlige 
bygge- og anlægsarbejder og krisen i den private byggesektor. 
Tabeli 
Italien: Makroøkonomiske negletal 
1990-92 1993 1994 Med en vis forsinkelse i 
forhold til den 
konj unkturbetingede 
fremgang i den samlede 
produktion tog det private 
forbrug også til understøttet 
af en væsentlig forbedring i 
forbrugertilliden og en 
marginal fremgang i den 
disponible realløn. De to 
sidstnævnte forhold skyldtes 
til dels finanspolitikken, som i 1994 til en vis grad lempedes i forhold til de foregående 
to år. BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) 1.4 
1.9 
0.5 
10.1 
6.0 
-1.8 -0.7 
-5.6 
-2.8 
11.1 
5.1 
1.1 2.4 
1.7 
-1.7 
11.5 
4.0 
2.0 3.0 
2.8 
0.8 
10.8 
3.5 
2.6 3.2 
3.3 
1.1 
10.1 
3.5 
2.9 
For definitioner se tabel 2 for lielgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
13.12.1994 
-72-
Et typisk mønster i opsvinget var, at udenrigshandelens bidrag til væksten gradvis 
reduceredes i årets løb på grund af en betragtelig importstigning efter den usædvanligt 
lave import i 1993. Eksporten fortsatte dog sin dynamiske udvikling og lå stadig over 
væksten i importen. Efter den kraftige 
Fig. 1 - Italien 
Import- og eksportmængder -1990-1994 
1991 1992 1993 1994 
[— Import J Eksport • Balance (hejre skala) 
Kilde: I STAT, nationalregnskabet eksportvækst i 1993, som primært 
skyldtes konkurrenceevnegevinster i 
kølvandet på liredevalueringen, fik 
eksporten en ny 
saltvandsindsprøjtning i 1994 fra 
opsvinget i den internationale 
samhandel (fig. 1). 
Handelsbalanceoverskuddet steg 
yderligere i forhold til 1993 og 
medførte en stigning i overskuddet på 
betalingsbalancens løbende poster, selv om en række usynlige poster forværredes. 
Udenrigshandelen synes således i mindre grad at lægge snærende bånd, end det har 
været tilfældet under tidligere højkonjunkturer. 
I 1994 blev der gjort yderligere, omend begrænsede, fremskridt i 
inflationsbekæmpelsen. Forbrugerprisstigningerne faldt for første gang i mere end 20 år 
til under 4%. Hovedforklaringen var den allerede nævnte opbremsning i 
lønomkostningerne og den fortsat betydelige uudnyttede produktionskapacitet i de ikke-
eksportorienterede sektorer i de første faser af opsvinget. Disse faktorer banede vej for, 
at produktionspriserne på ny kunne falde efter den kraftige stigning i første halvår af 
1993 på grund af eftervirkningerne fra devalueringen. Af prisudviklingen i varer og 
tjenester fremgår det, at tjenestepriserne stadig er for nedadgående takket være mere 
konkurrenceprægede vilkår på grund af strukturomlægningerne under det økonomiske 
tilbageslag, hvorimod varepriserne enten er uændrede eller for opadgående afhængigt af, 
hvilke varearter der er tale om. Inflationsudsigteme viser, at virkningen af afsvækkelsen 
af liren synes at blive mindre relevant, men der er signaler om, at der gradvis kan opstå 
et vist internt inflationspres på grund af opsvinget, hvilket vil bremse tempoet i et 
yderligere fald i inflationen i 1995. 
Træg fremgang på arbejdsmarkedet 
Konjunkturtilbagegangen havde dramatiske og hidtil usete konsekvenser for 
beskæftigelsen. Mere end 1 million job gik tabt i 1992 og 1993, hvoraf 40% var i 
industrien, 23% i landbruget og 37% i servicesektoren (fig. 2). Den nedadgående 
13.12.1994 
73-
Fig. 2 - Italien 
Beskæftigelse (*) -1991/1994 
(Absolutte udsving baseret på data ultimo perioden) tendens i beskæftigelsen stabiliserede sig i første halvdel af 1994 og synes at være vendt 
i deefterfølgende måneder, men krisen havde et sådant omfang, at en lang vækstperiode 
er nødvendig for at bringe arbejdsmarkedet helt på fode igen. De foreløbige data for 
beskæftigelsesudviklingen viser et blandet billede alt efter, hvilken sektor der er tale 
om. Beskæftigelsen i landbruget og industrien fortsatte med at falde i første halvår af 
1994. Hovedårsagen til beskæftigelsesnedgangen i industrien var krisen i bygge- og 
anlægssektoren, hvorimod 
fremstillingsvirksomheder 
ne ikke oplevede nye tab 
af arbejdspladser. Den 
fortsat negative tendens i 
landbruget og industrien 
blev opvejet af en 
forbedring inden for 
servicesektoren. En stor 
del af den seneste 
jobskabelse er sket hos de 
selvstændige 
erhvervsdrivende, hvilket 
bekræfter det vigtige bidrag i form af fleksibilitet, som enmandsvirksomhederne yder til 
den italienske økonomi. Arbejdsløsheden nåede sit højdepunkt på 11,6% i april 1993 og 
er siden faldet til 11%. Dette tal ville have været højere, hvis ikke der var sket et 
betydeligt fald i arbejdsstyrken på grund af forskellige forhold, der afholdt folk fra at 
melde sig på arbejdsmarkedet. Sidstnævnte omstændighed, som giver et fingerpeg om, 
at der sandsynligvis vil ske en stigning i udbuddet af arbejdskraft under opsvinget, er 
endnu en faktor, som skulle forhindre ledigheden i at falde hurtigt fra det nuværende 
niveau. 200 
o 
-200 
-400 
-600 E9 Landbrug 
• Industri 
O Servicesektor 
V lait 
1991 1992 1993 
(*) Udtrykt i mandår ifølge nationalregnskabsdefinitionen 
Kilde: ISTAT, nationalregnskabet 1994 
(første halvår) 
Ingen fremskridt i budgetkonsolideringen i 1994 
I 1994 gik de italienske myndigheder lempeligere til værks i budgetkonsolideringen end 
i de foregående to år, hvilket officielt blev begrundet med ønsket om ikke at lægge 
hindringer i vejen for det gryende opsving. I den mellemfristede økonomiske og 
finansielle plan for årene 1994-96 blev hovedmålsætningen om at stabilisere 
gældsforholdet udskudt fra 1995 til 1996. I forlængelse heraf var den finanspolitiske 
pakke fra 1994 koncentreret om udgiftsnedskæringer, og den indeholdt kun nogle fa 
mindre provenuforøgende foranstaltninger. En række relevante engangsforanstaltninger 
13.12.1994 
-74 
fra 1993 på indtægtssiden blev ikke fornyet, hvorved skattetrykket faldt med 
1,2 procentpoint. Foranstaltningerne på udgiftssiden havde tre hovedbestanddele: i) en 
række minimalindgreb til nedskæring af de sociale udgifter, ii) nedskæringer i 
kapitaloverførsler og bidrag og iii) en strukturreform af den offentlige forvaltning. 
Indgrebene under i) var målrettet mod en række følsomme områder af budgettet, men 
udgjorde ikke en omfattende reform af hverken sundhedssystemet eller 
pensionssystemet. Hvad angår reformen af den offentlige forvaltning, er hidtil kun en 
brøkdel af dens bestemmelser blevet gennemført efter hensigten. 
Tabel 2 
Italien: Økonomisk-politiske indikatorer 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 123.7 
For definitioner se label 2fttr Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. Det samlede resultat af den 
finanspolitiske pakke fra 1994 
levede ikke op til de oprindelige 
målsætninger. Den offentlige 
sektors nettolåntagning voksede i 
absolutte tal, og låntagningen set 
i forhold til BNP lå fortsat tæt på 
de 9,5%, der konstateredes i de 
foregående to år. Gældsforholdet 
steg yderligere. Der blev således 
i 1994 ikke gjort nogen 
fremskridt i den finanspolitiske konsolidering, hvilket undergravede investorernes tillid, 
svækkede liren og øgede renten. 
Budgetudkastet for 1995 sigter mod en formindskelse af statens finansieringsbehov fra 
9,4% i 1994 til 8,0% i 1995 og 6,6% i 1996. Regeringen besluttede at fastlåse 
skattetrykket på 1994-niveauet og at gennemføre strukturomlægninger i 
pensionssystemet i et særskilt reformforslag, der skal udformes og godkendes inden juni 
1995. Denne omstændighed har en negativ indvirkning på den finanspolitiske pakke, 
idet den alvorligt begrænser omfanget af de foranstaltninger, der har en permanent 
indvirkning på budgettet. 
I 1994 forbedrede de generelle økonomiske vilkår sig mere end forventet, og udsigten 
for det kommende år er optimistisk. Dette gunstige konjunkturforløb bør ses som en 
passende anledning til at videreføre budgetkonsolideringen mere beslutsomt, fordi det 
gør omkostningerne i forbindelse med tilpasningen lettere at bære og fjerner dilemmaet 
mellem at videreføre budgetkonsolideringen og føre en konjunkturudlignende politik. 
13.12.1994 
75 
På den anden side vil en lempeligere finanspolitik føre til en mere inflationær vækst 
med de negative konsekvenser for liren, som man allerede har oplevet, og en sandsynlig 
stramning af den monetære politik til følge. Den italienske nationalbank har gentagne 
gange pointeret, at den monetære politik har et inflationsbekæmpende sigte. I august 
1994 blev diskontoen sat op som reaktion på stigende inflationsforventninger. 
Kapitalmarkederne vil efter al sandsynlighed også reagere negativt på en lempeligere 
finanspolitik, hvilket ville få negative konsekvenser for de statslige renteudgifter og 
investeringerne. Dette skete faktisk i andet halvår af 1994, hvor spændet i den lange 
rente blev kraftigt udvidet i forhold til den lange rente i Tyskland og Frankrig. 
Opsummerende kan det siges, at den største økonomisk-politiske udfordring i 1995 
fortsat vil være at fa rettet afgørende op på de finanspolitiske uligevægte. Denne 
målsætning stemmer desuden fint overens med en mere vedholdende økonomisk vækst. 
13.12.1994 
-76 
LUXEMBOURG 
Udenlandsk efterspørgsel giver væksten endnu mene styrke 
Som en lille åben økonomi var Luxembourg i stand til at udnytte det opsving, der kom 
hurtigere end ventet i nabolandene. På baggrund af den gunstige situation i 1993, hvor 
man i kraft af en betydelig indenlandsk efterspørgsel undgik en økonomisk afmatning, 
forventes den luxembourgske økonomi at vokse med omkring 2,25% i 1994, mens 
væksten næste år kan nå op på 3%. 
Den væsentligste årsag til væksten i 1994 var det private og det offentlige forbrug. Det 
private forbrug vil formentlig vise sig at være steget med 1,75% på grund af en 
forholdsvis stor stigning i reallønnen og det forbedrede økonomiske klima. De sunde 
offentlige finanser gjorde det muligt for regeringen at øge de reale udgifter med næsten 
1%. Investeringernes vækstbidrag er faldet en smule efter det meget høje niveau sidste 
år, som man nåede op på i forbindelse med en række større projekter i stål- og 
telekommunikationssektorerne. Selv om der endnu ikke foreligger sikre tal for 
udviklingen i udenrigshandelen, må man forvente, at underskuddet i varehandelen faldt 
noget i år som følge af den store udenlandske efterspørgsel. Som vanligt blev dette 
underskud opvejet af et overskud på tjenestebalancen og en nettotilførsel af 
faktorindkomst, der skabte et sundt overskud på de løbende poster. 
Tabel 1 
Luxembourg: Makroøkonomiske negletal Den indenlandske beskæftigelse 
fortsatte sin kraftige vækst, da en 
beskæftigelsestilgang i 
servicesektoren (navnlig i 
finanssektoren) mere end 
kompenserede for en yderligere 
stramning i industrien. Eftersom de 
fleste af de nye jobs imidlertid blev 
besat med udenlandsk arbejdskraft, 
blev den gennemsnitlige 
arbejdsløshedsprocent højere end sidste år. Den er dog stadig på blot 3% (Eurostats 
definition) og dermed stadig suverænt den laveste i Fællesskabet. BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvisændring) 
Betalingsbalancens lobende poster 
(%al»NP) 3.4 
1.7 
3.1 
30.7 1.7 
2.6 
36 
288 1.7 
3.3 
288 1.9 
3.2 
2.5 
28.7 Zl 
3.1 
2.7 
283 
For definitioner se label 2 fir Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
13.12.1994 
77-
Fig. 1 - Luxembourg 
Inflation 
14 
12 
10 
8 
6 
4 
2 
1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene ...-^_ - - — Luxembourg 
^V _ — EUR 12-
, i i i , i . 1 . 1 1 1 , Efter at inflationen sidste år steg 
markant til 3,6%, faldt 
forbrugerprisindekset kraftigt til 
kun godt 2% i tredje kvartal i år. 
Denne gunstige udvikling 
skyldes, at virkningerne af højere 
forbrugsafgifter og stigninger i 
administrativt fastsatte priser 
ikke længere gjorde sig 
gældende. Regeringen overvejer 
i øjeblikket en række 
miljøafgifter, der kan presse inflationen op med ca. 0,5 procentpoint i 1995. 
I de kommende år vil den indenlandske efterspørgsel formentlig fortsat sikre den 
økonomiske vækst i kraft af fortsat stigende realløn og et forbedret økonomisk klima. 
Som tidligere vil store investeringsprojekter i stål- og telekommunikationssektorerne 
øge investeringerne. På baggrund af den økonomiske situation i nabolandene i 1995 vil 
det positive vækstbidrag fra udenrigshandelen formodentlig blive opretholdt. De bedre 
vækstvilkår skulle åbne mulighed for en yderligere forbedring af beskæftigelsen. Dog 
vil den nuværende gruppe af ufaglærte langtidsledige fortsat fa svært ved at komme 
tilbage på arbejdsmarkedet, og man må antagelig igen ansætte udenlandsk arbejdskraft 
for at få besat job, der kræver særlige kvalifikationer. 
De offentlige finanser er fortsat solide 
Der foreligger stadig kun ufuldstændige oplysninger om de luxembourgske offentlige 
finanser, men de foreløbige tal viser, at den offentlige sektors saldo stadig er positiv. 
Dette overskud er nettoresultatet af et lille underskud hos staten og de lokale 
myndigheder, der opvejes af et betydeligt overskud i den sociale sektor. Alligevel stiger 
den samlede offentlige gæld en smule (på grund af de lokale myndigheders og de 
sociale fondes opbygning af reserver) til blot 9,2% af BNP. Luxembourg opfylder 
således stadig alle konvergenskriterierne for ØMU. 
13.12.1994 
-78-
Tabel 2 
Luxembourg: Økonomisk-politiske indikatorer 
1990-92 1993 1994 1995 1996 Den nye regering vil i 1995 
fortsætte den hidtidige forsigtige 
finanspolitik. Selv om statens 
udgifter øges med 6,3%, forventes 
indtægterne at stige en smule mere 
(6,8%). For at fremme 
beskæftigelsen og forbedre landets 
økonomiske struktur vil udgifterne 
blive rettet mere imod offentlige 
investeringer. Investeringsandelen 
af statens samlede udgifter skulle 
nå op på ca. 10%. De foranstaltninger, man er nået til enighed med arbejdsmarkedets 
parter om med henblik på at styrke beskæftigelsen, prisstabiliteten og 
konkurrenceevnen, vil også fortsat blive gennemført. Det betyder, at 
arbejdsgiverbidraget til børnepenge vil blive afskaffet i 1995 og overtaget af staten. Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 5.4 7.8 9.2 9.8 
4.9 4.1 4.2 4.6 
1.3 1.8 1.6 1.9 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
I andet halvår af 1995 har regeringen planer om at indføre en række miljøafgifter på 
affald, emballage og C02-udslip. Indførelsen af disse afgifter vil blive udsat, hvis 
forhandlingerne om C02-afgifter på fællesskabsplan ikke er afsluttet inden da. For at 
afværge uheldige følgevirkninger for konkurrenceevnen vil en eventuel 
inflationsfremmende effekt af den automatiske indeksregulering blive helt eller delvis 
neutraliseret. 
13.12.1994 
-79 
NEDERLANDENE 
Hurtigere opsving end ventet 
Efter en forholdsvis beskeden økonomisk afmatning i 1993 har opsvinget i 
Nederlandene faet langt mere styrke end forventet. Hjulpet af en overraskende klar 
forbedring af økonomien i nabolandene vil den nederlandske økonomi muligvis vokse 
med hele 2,25% i 1994. I de kommende år venter man, at opsvinget vil blive ført an af 
investeringerne (fra andet halvår af 1994 og fremefter) og lidt efter lidt af det private 
forbrug, når der kommer vækst i beskæftigelsen igen. Hermed kan væksten komme op 
på ca. 3,25% i 1995. 
En solid udvikling i eksporten er den væsentligste årsag til, at den nederlandske 
økonomi retter sig hurtigere end ventet. Eksporten blev forbedret allerede i andet halvår 
af 1993, hvilket var bemærkelsesværdigt i lyset af den alvorlige konjunkturnedgang i 
Tyskland, som er Nederlandenes vigtigste samhandelspartner med en eksportandel på 
omkring en tredjedel. Specialiseringen i eksport af landbrugsvarer og forarbejdede 
landbrugsvarer, der er mindre udsat for konjunkturudsving, og den begrænsede 
afhængighed af den hårdt ramte fremstillingsvirksomhed forklarer, hvorfor den 
nederlandske eksport ikke ramtes særlig hårdt. I 1994 voksede eksportmarkederne 
livligt, navnlig uden for Fællesskabet, og eksporten forblev den vigtigste drivkraft bag 
den økonomiske vækst i 1994. Eftersom den nederlandske eksport er uheldigt 
sammensat med henblik på at udnytte konjunkturopsvinget, og eksportørerne antagelig 
vil forsøge at genetablere deres profitmargen, må man forvente, at eksportens 
vækstbidrag efterhånden vil mindskes. 
Tabel 1 
Nederlandene: Makroøkonomis ke negletal 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvisændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(% af BNP) 2.2 
7.3 
28 
.14 -0.1 
8.8 
2 1 
37 0.0 
100 
2 3 
4.0 25 
46 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene. okonomisk prognose, efterår 1994. Øget eksport fører til en bedre 
udnyttelse af kapaciteten og højere 
profitter, som begge gavner 
udviklingen i virksomhedernes 
investeringer. De private 
husholdningers boliginvesteringer 
gik op på grund af lavere 
offentlige lejetilskud. 
Forventningen om, at den lange 
rente havde nået lavpunktet, satte 
13.12.1994 
-80 
også gang i byggeriet. Imidlertid fik afslutningen af nogle store investeringsprogrammer 
i energisektoren en forbigående negativ indvirkning på investeringerne i 1994. I de 
kommende år vil bruttoinvesteringerne og den økonomiske vækst blive forøget af 
konjunkturbetingede investeringer, nye investeringer i energisektoren og påbegyndelsen 
af en række større offentlige investeringsprojekter i jernbanenettet. 
Opsvinget smittede næsten øjeblikkeligt af på beskæftigelsen, mens arbejdsløsheds­
procenten fulgte et mere uforudsigeligt mønster. Selv om man må forvente, at det 
fortsatte opsving vil formindske arbejdsløsheden yderligere i de kommende år, er der 
stadig behov for strukturforanstaltninger for at få den ned på et acceptabelt niveau. 
Ifølge undersøgelser forventer forbrugerne ikke, at deres økonomiske situation vil blive 
forbedret væsentligt på kort sigt, hvilket kan forklares med den beskedne lønudvikling i 
Nederlandene. Det private forbrug vil derfor formentlig fortsat være afdæmpet, indtil 
væksten i beskæftigelsen igen tager fart. Den beherskede udvikling i omkostningerne og 
den indenlandske efterspørgsel vil sammen med den stærke valuta bidrage til at holde 
inflationen i ave. 
Den økonomiske politik tager sigte på beskæftigelse, lavere skattetryk og 
budgetkonsolidering 
Den samlede offentlige nettolåntagning var højere i 1994 end året før (ca. 3,8% af BNP 
sammenlignet med 3,3%), dels på grund af besparelser, der ikke blev gennemført, og 
ubudgetterede udgifter, dels på grund af beskæftigelsesfremmende skattelettelser og 
nedskæringer af de sociale bidrag. Dog vil den samlede offentlige gæld muligvis gå ned 
fra 81,4% af BNP i 1993 til 78,9% i 1994 som følge af indtægter fra privatisering. 
Tabel 2 
Nederlandene: Økonomisk-politiske indikatorer 
Vækst i pengemængden 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 fitr Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. Det nye konvergensprogram for 
perioden 1995-1998, som tager 
udgangspunkt i den nye 
regerings koalitionsaftale 
(regeringen blev dannet i august 
1994) og budgettet for 1995, 
lægger vægt på jobskabelse ved 
at reducere skattetrykket og de 
sociale bidrag samt at styrke det 
private initiativ og konkurrencen. 
13.12.1994 
81-
Med baggrund i en stram kontrol med udgifterne (de reale offentlige udgifter skulle gå 
ned med 0,7% om året i gennemsnit), skulle budgetunderskuddet samtidig falde fra de 
nuværende knap 4% af BNP til betydeligt under 3% fra 1996 og fremefter og dermed 
muliggøre en fortsat nedbringelse af det samlede bruttogældsforhold. 
Fig. i - Nederlandene 
BNP i faste priser (1988 = 100) 
— Nederlandene 
Vesttyskland 
Frankrig 
Det Forenede Kongerig^ 
EUR 12-
Kilde: 1988 1989 1990 1991 
Kommissionens tjenestegrene Da koalitionsaftalen er baseret 
på en forholdsvis forsigtig 
vurdering af væksten på 
mellemlang sigt, kan 
indtægterne vise sig at blive 
højere end ventet. Regeringen 
vil i første række bruge dette 
supplerende budgetmæssige 
spillerum til at bringe 
budgetunderskuddet ned på 
omkring 2%, hvilket ville have 
en gunstig virkning på gældsforholdet. Skulle væksten fortsat tage til, er mulighederne 
enten at reducere budgetunderskuddet yderligere eller at lette det samlede skattetryk. 
Regeringens planer om forbedring af beskæftigelsen og erhvervsfrekvensen, navnlig i 
den nedre ende af arbejdsmarkedet, omfatter en begrænsning af lønomkostningerne 
gennem skattelettelser og en nedsættelse af de sociale bidrag samt en regelsanering på 
vare- og arbejdsmarkedet. Samtidig vil man øge investeringernes andel af de offentlige 
udgifter. Den planlagte socialreform, der betyder, at invaliditets- og 
sygesikringsordningen bliver privatiseret, at der indføres skrappere regler for benyttelse 
af systemet og lavere årlige justeringer af de sociale ydelser, skulle medvirke til både at 
øge aktiviteten på arbejdsmarkedet og konsolidere budgettet. Den nederlandske regering 
anslår, at der vil blive skabt 350 000-450 000 nye arbejdspladser i løbet af de næste fire 
år, hvoraf 120 000 vil være en direkte følge af koalitionsaftalen. Den gunstige virkning 
af en regelsanering på markederne, som imidlertid er vanskelig at gøre op, indgår endnu 
ikke i vurderingen. 
13.12.1994 
-82 
PORTUGAL 
Moderat opsving i 1994 efter et godt resultat for eksporten 
Efter et fald i 1993 rettede realvæksten sig i 1994 op i et moderat tempo. Den vigtigste 
positive faktor, der understøttede økonomien, var en klart gunstig udvikling i eksporten 
allerede fra årets start, hvor den lille åbne portugisiske økonomi til fulde udnyttede den 
stigende udenlandske efterspørgsel. 
Til gengæld forblev den indenlandske efterspørgsel ringe hovedsagelig på grund af et 
lavt forbrug i de private husholdninger. I løbet af året kom der imidlertid tegn på 
forbedring i den indenlandske efterspørgsel. Efter det første halvår steg det private 
forbrug gradvis på trods af faldende realløn og fortsat afmatning på arbejdsmarkedet. 
Forbrugerefterspørgselen blev delvis holdt oppe af et fald på ca. 1 procentpoint i 
opsparingskvoten og større gældsætning i de private husholdninger, hvilket vidner om 
positive forventninger til de kommende måneder. På trods af en kraftig vækst i 
eksporten og en styrkelse af tilliden i eksporterhvervene forbedredes investeringerne 
kun i ringe grad på grund af forsigtige forventninger til den indenlandske efterspørgsel, 
behovet for økonomisk konsolidering af virksomhederne og disponibel 
produktionskapacitet, navnlig i sektoren for kapitalgoder. Der manglede dynamik i 
anlægsinvesteringerne, især fordi de offentlige investeringsprogrammer med 
finansiering fra EU's strukturfonde kom senere i gang end forventet. 
Eftersom importen blev holdt nede af den afdæmpede indenlandske efterspørgsel, blev 
handelsbalancen forbedret i 1994. På trods af en markant stigning i indtægterne fra 
turisme, blev forbedringen af betalingsbalancens løbende poster begrænset på grund af 
et fald i overførslen af penge fra emigranter og en forsinkelse i nettoudbetalingen af EU-
midler. 
Tabel I 
Portugal: Makroøkonomiske negletal 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samletindenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens løbende poster 
(%afBNP) 2.5 
4.7 
4.2 
III -2.0 
5 1 
7.9 
-0.7 1.1 
-0.1 
•0.4 
M 3.0 
2.6 
4.6 
II 
For definitioner se tabel 2fi>r Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. Arbejdsløshedsprocenten, som var 
steget fra 3,9 i første kvartal af 1992 
til 6,8 i første kvartal af 1994, faldt 
en smule til 6,7 i andet halvår af 
1994. Denne stigning i 
arbejdsløsheden og en spredt, men 
markant stigning i 
underbeskæftigelsen smittede af på 
13.12.1994 
83 
lønudviklingen, og der var således tegn på fleksibilitet på arbejdsmarkedet. Overens­
komstlønningerne steg med 5,2% i det første halvår, hvilket var et fald fra 7,1% i hele 
1993. Dog afspejledes den kendsgerning, at et mindre antal virksomheder var omfattet 
af overenskomsterne, i en langsommere effektiv lønstigning i hele den private sektor, 
hvilket vil have betydet en vis reallønsnedgang. 
Fig. 1 - Portugal 
Forskel i inflationsudvikling 
Privatforbrugsdeflator, årlig procentvis ændring 
Portugal 
— Eur-12 
Forskel 
Portugal 
!«•» Forskel i forhold til de 4 EU-lande(*) med den laveste inflation 
1984 1986 1980 1982 
(*) B, WD, F, NL 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1988 1990 1992 1994 
Den nedadgående inflationstendens, 
baggrund af den begrænsede interne 
omkostninger og opvejede dermed 
Tabel 2 
Portugal: Økonomisk-politiske indikatorer 
I990-92 1993 1994 
Vækst i pengemængden 14.2 6.6 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -5.2 -7.2 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld I 662 669 
(%afBNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget | 17.1 7.4 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 
(procentvis ændring) -6.2 
-0.2 1995 der startede i 1991, fortsatte støt i 1994 på 
efterspørgsel og justeringen af de indenlandske 
den inflatoriske virkning af deprecieringen af 
escudoen i 1992-1993. Dog 
førte stigende importpriser på 
rå- og landbrugsvarer til mindre 
stigninger i priserne på 
færdigvarer i løbet af 
sommeren. I oktober nåede det 
årlige forbrugerprisindeks op 
på 5,6%. 
Efter en ustabil periode i andet 
kvartal af 1994, hvor -5.8 -4.8 
72.3 
13.12.1994 
84 
markederne ville sætte den økonomiske politik på prøve, steg escudoen langsomt i 
værdi, og renten tog af på baggrund af den tiltagende tillid. 
Efter en markant forværring af det samlede offentlige underskud i 1993, der dels 
skyldtes en uheldig konjunkturpåvirkning, særlig af skatteindtægterne, og dels 
strukturelle faktorer, skete der en forbedring af de offentlige finanser i 1994. 
Budgetunderskuddet faldt fra 7,1% i 1993 til 6,3% i 1994. Skatteopkrævningen 
bedredes, og skatte- og afgiftsprovenuet, navnlig fra momsen, steg mærkbart. De 
løbende udgifter blev holdt inden for de fastsatte rammer for statens vedkommende. 
Dog steg underskuddet i den sociale sektor på grund af øgede udgifter til 
arbejdsløshedsdagpenge og svagere vækst i de sociale bidrag. Selv om der skete et 
markant fald i rentebetalingerne, udviste statens primære balance i 1994 (det samlede 
underskud efter fradrag af rentebetalinger) stadig et lille underskud af samme størrelse 
som i 1993. Forholdet mellem den offentlige bruttogæld og BNP, som var steget i 1993, 
steg igen i 1994 til 70,4%. 
Stigende indenlandsk efterspørgsel vil styrke væksten i 1995 
Realvæksten i BNP stiger i 1995 til 3% som følge af et opsving i den indenlandske 
efterspørgsel. En begyndende moderat vækst i den disponible realindkomst i forbindelse 
med øget tillid skulle sætte gang i forbruget. En række positive 
investeringsincitamenter, der viste sig i eksportsektoren allerede i 1994, skulle sprede 
sig til alle produktive sektorer. Faldet i lagerbeholdningerne, den gradvise nedgang i 
uudnyttet kapacitet og de tykkere ordrebøger skulle sammenholdt med en støt stigning i 
forventningerne til den indenlandske efterspørgsel give næring til de private 
investeringer. De offentlige investeringer vil blive forstærket på grund af stadig flere 
midler fra EU's strukturfonde. Samtidig vil afslutningen af store, eksportorienterede, 
udenlandske investeringsprojekter føre til en kraftig vækst i eksporten. Inflationen 
skulle jævne sig endnu mere ud, men ikke så hurtigt som i 1994. Dog må man forvente 
en vis lønudvikling i forbindelse med aktivitetsopsvinget. Lønstigningerne bliver 
imidlertid begrænsede, eftersom forbedringen af den samlede beskæftigelse kun vil ske 
gradvis. 
En yderligere forbedring i budgetkonsolideringen bør fortsat være en af prioriteterne for 
den økonomiske politik i 1995. Det samlede offentlige underskud skulle falde til 5,8% 
af BNP, hvilket i lyset af udsigterne til ny vækst ikke forekommer synderligt ambitiøst. 
Af budgettet fremgår det, at budgetpolitikken tager sigte på at holde statens løbende 
udgifter under de fastsatte lofter, mens rentebetalingerne skulle falde yderligere, om end 
13.12.1994 
85 
ikke så meget som i 1994. En begrænsning af de løbende udgifter skal bane vej for en 
markant stigning i kapitaludgifterne. I budgettet har man forudset en udvidelse af 
beskatningsgrundlaget. Nogle skatter vil gå ned, mens standardmomssatsen går op fra 
16 til 17% for at finansiere en nedgang på 0,75% i arbejdsgivernes sociale bidrag, der 
skal reducere de indirekte lønomkostninger. Faktisk er det den sociale sektor, der er den 
vigtigste årsag til de offentlige budgetproblemer. Regeringen har planer om i de 
kommende år at fa nedbragt budgetunderskuddet til i nærheden afmalet på 3% af BNP i 
1997. 
13.12.1994 
-86 
Fig. 1 - Det Forenede Kongerige 
Privat forbrug, investeringer og nettoekspoti 
Bidrag til BNP-vækst, ændring i forhold til foregående år 
2 | : ^ 1 2 DET FORENEDE KONGERIGE 
Fortsat opsving 
Opsvinget startede over et år tidligere i Det Forenede Kongerige end i resten af 
Fællesskabet. Økonomien nåede bunden i første kvartal af 1992, og produktionen er 
steget med ca. 7% frem til tredje kvartal af 1994 og har dermed mere end genvundet det 
fald i produktionen, dér skete under den foregående økonomiske afmatning i 1990-1991. 
Det forventes, at væksten i BNP bliver på knap 4%. 
Olieproduktionen har været meget stor og har bidraget til den kraftige stigning i den 
samlede produktion. Mens det samlede BNP er steget med 6% i de syv kvartaler frem til 
tredje kvartal af 1994, er BNP 
bortset fra olie og gas gået op 
med 5,4%. Industri­
produktionen har haltet noget 
bagefter, men begyndte at 
komme rigtig med i 1994, da 
eksporten reagerede kraftigt på 
opsvinget i resten af 
Fællesskabet. Det private 
forbrug har indtil for nylig 
ledet opsvinget og nåede op på 
en vækstrate (pr. år) på 3,8% i 
andet halvår af 1993. Denne forbrugsstigning skete på baggrund af en historisk set stor 
låntagning i de private husholdninger og en afdæmpet indkomststigning. Endvidere var 
forbrugsstigningen ikke ledsaget af et stærkt boligmarked. Boligmarkedet er stadig 
svagt med stort set stabile priser og aftagende vækst i omsætningen. Derfor er det øgede 
forbrug hovedsagelig finansieret af et fald i opsparingskvoten, der med undtagelse af 
første kvartal af 1993 er faldet støt fra 13,3% medio 1992 til 9,3% i andet kvartal af 
1994. —Privat forbrug 
«•»Samlede investeringe 
O Nettoeksport 
Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 
| 1992 | 1993 | 1994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
I den senere tid er væksten i forbruget taget af, fordi de skattestigninger, der blev varslet 
i de to budgetter for 1993, begyndte at kunne mærkes, og væksten i husholdningernes 
disponible realindkomst blev bremset. Men selv om væksten i forbruget blev mere 
afdæmpet i første halvdel af 1994, steg nettoeksporten kraftigt og bidrog til at sætte 
yderligere gang i væksten. Den stærke stigning i Det Forenede Kongeriges nettoeksport 
skyldes dels en stor olieeksport og faldende olieimport, mens eksporten eksklusive 
13.12.1994 
87-
mineralolie, steg på grund af Det Forenede Kongeriges gode konkurrencemæssige 
situation og opsvinget i verdenshandelen. 
Foreløbig har opsvinget ikke givet anledning til begyndende inflation. Stigningerne i 
Tabel 1 
Det Forenede Kongerige: Makroøkonomiske nagletal 
BNP-vækstrate 
(procentvis ændring) 
Samlet indenlandsk efterspørgsel 
(procentvis ændring) 
Beskæftigelse (procentvis ændring) 
Ledighedsprocent (%) 
Inflation (procentvis ændring) 
Betalingsbalancens lobende poster 
(% at"BNP) -1.6 
8.7 -1.0 
10.4 
.15 
-1.6 0.0 
9.4 
2 5 
-0.4 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 0.7 
8.5 
20 detailpriserne er faktisk taget af i 
tredje kvartal af 1994. Hård 
konkurrence på hjemmemarkedet 
og manglende pres fra 
lønomkostninger og andre 
omkostninger (de stigende 
råvarepriser er blevet absorberet) 
synes at have holdt 
inflationspresset under kontrol. 
Hvordan beskæftigelsen reagerer på opsvinget er fortsat usikkert. En undersøgelse 
baseret på arbejdsgiverne antyder, at beskæftigelsen faldt til og med tredje kvartal af 
1994 (med undtagelse af en stigning i tredje kvartal af 1993), mens en undersøgelse på 
basis af private husholdninger tyder på øget beskæftigelse fra anden halvdel af 1993 
frem til midten af 1994. Det fortsatte fald i beskæftigelsen i arbejdsgiverundersøgelsen 
er noget usædvanligt, da Det Forenede Kongerige har mærket opsvinget i over to år. Det 
er muligt, at arbejdsgiverundersøgelsen ikke i tilstrækkelig grad registrerer job i nye 
virksomheder eller stigende beskæftigelse i bygge- og anlægssektoren. En anden 
mulighed er, at beskæftigelsens reaktion på opsvinget slår senere igennem på grund af 
den øgede produktivitet, man opnåede i forbindelse med omstrukturering under den 
økonomiske afmatning. Endvidere fortsætter antallet af fuldtidsbeskæftigede med at 
falde, mens der bliver flere og flere deltidsansatte. Ifølge begge kilder er 
arbejdsløsheden for nedadgående. 
Der er udsigt til en mere beskeden, men også mere velafbalanceret vækst 
Der ser ud til, at væksten i Det Forenede Kongerige vil komme ned på et lavere niveau 
end ventet for 1994. Der er to årsager til denne opbremsning. For det første forventes 
det, at den kraftige stigning i olieproduktionen, der fandt sted i 1993 og 1994, vil tage af 
og dermed reducere olieproduktionens og nettoolieeksportens bidrag til væksten. For det 
13.12.1994 
andet vil en yderligere forøgelse af skattetrykket i 1995-1996 ud over den, der fandt sted 
i 1994-1995, få det private forbrug til at falde, inden det retter sig noget igen i 1996, 
hvor der igen kommer gang i væksten i reallønnen, og forbrugerne begynder at tilpasse 
sig de højere skatter. Den aftagende vækst vil dog blive afbødet af stigende 
investeringer og gode eksporttal. 
Udsigterne til inflation afhænger af, i 
hvor høj grad den økonomiske 
aktivitet aftager i løbet af 1994-1995, 
og af lønudviklingen. Efter den 
forholdsvis kraftige vækst i 
økonomien hævede myndighederne i 
efteråret 1994 for første gang i fem år 
renten. Selv om en stigning på 0,5% i 
basisrenten i sig selv kun får en Tabel 2 
Det Forenede Kongerige: Økonomisk-politiske indikatorer 
1900-92 1903 1994 1995 1996 
Vækst i pengemængden 7.1 5.8 6.2 6.5 
(procentvis ændring) 
Offentlig sektors saldo -3.4 -7.8 -6.3 -4.6 -3.4 
(% af BNP) 
Offentlig bruttogæld 48.3 50.3 52.3 52.9 
(% af BNP) 
Nominelle lønninger pr. beskæftiget 7.7 4.1 4.1 4.6 5.0 
(procentvis ændring) 
Realløn pr. beskæftiget 1.6 0.6 1.5 1.7 1.6 
(procentvis ændring) 
For definitioner se tabel 2 for Belgien. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, okonomisk prognose, efterår 1994. 
begrænset indvirkning på den 
økonomiske aktivitet, er den et signal om, at myndighederne står fast på inflationsmålet 
(at holde inflationen, som målt ved det underliggende detailprisindeks, inden for et bånd 
på 1-4% og at få den ned i båndets nedre halvdel i slutningen af 1996 eller begyndelsen 
af 1997). 
Fig. 2 - Det Forenede Kongerige 
Underliggende forbrugerprisindeks og 
gennemsnitlig indtjening 
Ændring i forhold til foregående år 
8 
,. c 3 Forbrugerprisindeks 
- Gennemsnitlig indtjening 
Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 
| 1992 | 1993 j 1994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene På trods af overraskende 
gode inflationsresultater 
med et underliggende 
detailprisindeks, der 
faldt til 2% i september 
1994, nåede 
gennemsnitsindtjeningen 
i det tredje kvartal af 
1994 bunden med 3% og 
steg derefter til 3,75% i 
1994, hvilket tyder på, at 
den afdæmpede 
lønudvikling ophørte, 
13.12.1994 
89 
inden prisinflationen nåede helt i bund, hvilket muliggjorde en stigende realløn. Da 
arbejdsløsheden fortsat falder, og man kan forvente, at beskæftigelsen vil reagere på 
opsvinget, kan man se frem til en vis stramning af arbejdsmarkedet og nogen stigning i 
lønninger og indtjening. Derfor vil inflationen formentlig stige, om end kun beskedent, i 
takt med den fortsatte økonomiske vækst ind i 1996. 
Det Forenede Kongeriges regering forelagde i februar 1994 et revideret konvergens­
program, der indeholdt planer om en hurtigere nedbringelse af det samlede offentlige 
underskud som følge af supplerende budgetforanstaltninger, der blev lanceret i 
november 1993. Sammen med den fortsatte vækst skulle disse foranstaltninger bekræfte 
den nedadgående tendens i underskuddet. Programmet for reduktion af 
budgetunderskuddet omfatter også en række ambitiøse udgiftsplaner, der skal 
overholdes meget nøje. Med en endnu lavere inflation end ventet bliver der mulighed 
for at beskære udgifterne yderligere. Endelig er der ikke udsigt til, at Det Forenede 
Kongeriges underskud på handelsbalancen forværres på trods af opsvinget og det 
tidligere konjunkturforløb i Det Forenede Kongerige end i resten af Fællesskabet. 
Den største politiske udfordring i Det Forenede Kongerige er at stå fast i kampen mod 
inflationen under et opsving, der ikke er slået helt igennem i alle sektorer. Tilliden er 
endnu ikke helt genetableret, muligvis fordi boligmarkedet stadig er svagt. Selv om der 
hersker usikkerhed om, hvor stor den uudnyttede kapacitet er, må den britiske økonomi 
før eller siden komme ned på en vækstrate, der ligger nærmere den potentielle vækstrate 
for produktionen, hvis man skal undgå inflationspres. Dette vil muligvis kræve nye 
politiske indgreb fra myndighedernes side. 
13.12.1994 
» I 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 615 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 
Katalognummer : CB-CO-94-683-DA-C 
ISBN 92-77-84049-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr2985 Luxembourg