KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 02.10.1996 
KOM(96) 476 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDKT OG EUROPA-PARLAMENTET 
Fælles principper for de fremtidige aftalemæssige forbindelser med visse lande i 
det sydøstlige Europa 

RAPPORT TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN 
Vedr.: Fælles principper for de fremtidige aftalemæssige forbindelser med visse lande i 
det sydøstlige Europa 
1. Baggrund 
Det primære formål med Den Europæiske Unions indsats i det sydøstlige Europa er at 
bidrage til en vellykket gennemforelse af Dayton/Paris-fredsaftalerne og skabelse af et 
område med politisk stabilitet og økonomisk velstand, også ved fremme af den politiske 
og økonomiske reformproces og respekten for menneske- og mindretalsrettighederne og 
de demokratiske principper. Samarbejde og etablering af gode naboforhold mellem 
regionens lande er et vigtigt element i den sammenhæng. 
Efter Kommissionens rapport af 14. februar 1996 om udsigterne for udvikling af regionalt 
samarbejde i det tidligere Jugoslavien og Fællesskabets muligheder for at fremme cl 
sådant samarbejde fastlagde Rådet (almindelige anliggender) den 26. februar en regional 
model, der "først og fremmest henvender sig til de af landene i området, for hvilke Den 
Europæiske Union ikke har vedtaget forhandlingsmandater med henblik på 
associeringsaftaler(dvs. Albanien og fire af de fem efterfølgerrepublikker fra det tidligere 
Jugoslavien). De nabostater, der ønsker det, bør kunne tilslutte sig dette samarbejde efter 
en passende fremgangsmåde. " 
Rådet bemærkede, at de fremtidige aftaler med hvert af disse lande ville være særlig 
nyttige redskaber til at fremme politisk stabilitet og økonomisk udvikling og også 
samarbejde mellem disse lande og med deres naboer. Det mente, at "aftalerne med hver 
af de berørte stater skal ses som et væsentligt incitament til politisk stabilitet og et middel 
til økonomisk udvikling og samarbejde mellem staterne indbyrdes, mellem dem og 
nabostaterne og med Den Europæiske Union". Det var Rådets opfattelse, at "aftalerne skal 
være tilstrækkelig helhedsprægede og samtidig tage hensyn til hvert enkelt lands særlige 
situation. Det skal fremgå klart, at indgåelsen af aftalerne afhænger af de berørte staters 
vilje til at bidrage til befæstelse af freden og overholdelse af menneskerettigheder, 
mindretalsrettigheder og demokratiske principper". Det konkluderede specielt, at 
"gennemførelsen af aftalerne, herunder det økonomiske samarbejde, vil være afhængig 
af de enkelte berørte staters vilje til at samarbejde med nabostaterne. De berørte stater 
skal forpligte sig til gensidige indrømmelser, bl.a med hensyn til fri bevægelighed for 
varer, personer og tjenesteydelser, og til at udvikle projekter af fælles interesse. Indenfor 
rammerne af denne samlede model for området vil Den Europæiske Unions finansielle 
bistand gå til projekter, som de berørte lande har udarbejdet i fællesskab, og projekter på 
tværs af grænserne. " 
?CL 
Rådet bekræftede også konklusionerne af 30. oktober 1995 om betingelserne for udvikling 
af aftalemæssige forbindelser og understregede på ny betydningen af hvert enkelt lands 
bidrag til fredsprocessen og overholdelsen af menneske- og mindretalsrettighederne og 
de demokratiske principper. 
Eller at formanden for Kommissionen og formanden for Rådet havde besøgt visse lande 
i regionen, understregede Rådet (almindelige anliggender) den 10. juni 1996, at 
samarbejde mellem de berørte lande er en absolut forudsætning for oprettelse af snævrere 
forbindelser med Den Europæiske Union. En stabil udvikling i disse lande kan ikke først 
og fremmest afhænge af støtte udefra, men bør baseres på gode samarbejds- og 
naboforbindelser mellem dem selv indbyrdes. Rådet fandt det også hensigsmæssigt, at der 
fastlægges fælles principper for de fremtidige aftaler med disse lande. 
2. Geografisk område 
Den Europæiske Unions Royaumont-initiativ om processen for stabilitet og godt naboskab 
i det sydøstlige Europa satser på at fremme regionalt og subregionalt samarbejde i denne 
region. Der er også andre bestræbelser, såsom de bulgarske og de amerikanske initiativer, 
der ligeledes er baseret på multilaterale drøftelser og samarbejde mellem de berørte lande 
og interesserede parter. 
Med sin faglige og finansielle bistand og sine fremtidige bilaterale forbindelser har Den 
Europæiske Union en særlig rolle at udfylde i forbindelse med denne proces. Hvad 
specielt angår de fremtidige aftaler, må den sikre, at der er en stærk mekanisme til aktivt 
at fremme samarbejdet. 
Hvad angår de lande, for hvilke Det Europæiske Fællesskab ikke har vedtaget 
forhandlingsdirektiver med henblik på en associeringsaftale, må der sondres mellem 
Albanien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM) på den ene side 
og de andre tre lande på den anden side1. 
a) Albanien og FYROM 
Albanien og FYROM var ikke involveret i krigen i det tidligere Jugoslavien og er ikke 
parter i fredsaftalerne. De har gjort sig betydelige anstrengelser og bidraget til regional 
stabilitet. Deres stilling med hensyn til merineskerettigheder er som helhed positiv, og de 
fører trods nederlag (såsom parlamentsvalget for nylig i Albanien) en aktiv politik for 
demokratiopbygning og økonomiske reformer. Desuden er deres forbindelser med Den 
Europæiske Union langt mere fremskredne, end det er tilfældet for Bosnien-Hercegovinas, 
Kroatiens og Den Føderative Republik Jugoslaviens vedkommende. 
Fællesskabets nuværende forbindelser med de fem lande fremgår af oversigten i 
bilaget. 
Selv om begge landene har betydelige minoriteter, og deres indre stabilitet og deres 
forbindelser med hinanden og deres naboer er afgørende for stabiliteten i regionen som 
helhed, er det berettiget at sondre mellem dem og de tidligere jugoslaviske republikker, 
der er parter i fredsaftalerne. Ud over mulige forskelle i aftalernes indhold for at tage 
hensyn til deres særlige økonomiske situation angår denne sondring de institutionelle 
mekanismer for deres bilaterale aftaler med Fællesskabet og tidspunktet for 
forhandlingerne, der ikke er underlagt hverken de samme betragtninger om mulig 
indbyrdes afhængighed eller den politiske betingethed som for de andre tre landes 
vedkommende. 
Allerede i 1992 indgik Fællesskabet en ikke-præfercntiel handels- og samarbejdsaftale 
(uden finansprotokol) med Albanien. Den indeholder en udviklingsbestemmelse med det 
formål at nå frem til en associeringsaftale, når betingelserne er til stede. De to parter 
enedes i en fælles erklæring tillige om en politisk dialog. Albanien har siden 1992 
modtaget PHARE-bistand, og det er også omfattet af GSP. 
I 1996 har Fællesskabet med FYROM forhandlet en præferentiel samarbejdsaftale, som 
også omfatter en finansprotokol. Denne aftale indeholder en udviklingsbestemmelse, hvori 
de kontraherende parter giver udtryk for deres ønske om at styrke deres forbindelser, og 
som henviser til FYROMs forhåbninger om en associering. En fælles erklæring 
omhandler en regelmæssig politisk dialog, som i givet fald skal organiseres på regionalt 
plan. Ud over den sædvanlige vægt på respekten for de demokratiske principper og 
menneskerettighederne samt markedsøkonomiens principper fremgår det af aftalen, at den 
1) tilskynder til samarbejde og godt naboskab med de andre lande i regionen, 2) 
understreger fællesskabsbistandens og -samarbejdets bidrag til regionalt samarbejde og 
3) påpeger sådanne åbne og samarbejdsprægede forbindelsers betydning for udviklingen 
af forbindelserne med Den Europæiske Union. Det er hensigten, at denne aftale skal 
indgås så hurtigt, at den kan træde i kraft den 1. januar 1997. FYROM er også kommet 
med i PHARE-programmet, og det indrømmes præferenceadgang til Fællesskabets marked 
og er omfattet af GSP for landbrugsprodukter. 
Den næste aftale med Albanien bør også have præferencekarakter, hvilket vil være 
berettiget ud fra den generelle karakter af de politiske og økonomiske forbindelser mellem 
dette land og Fællesskabet. Desuden kunne ovennævnte regionale elementer i aftalen med 
FYROM, der er tilstrækkelige til at sikre FYROMs bidrag til regional stabilitet og 
kohæsion, anvendes som model for den næste aftale med Albanien. 
b) Bosnien-Hercegovina, Kroatien og Den Føderative Republik Jugoslavien 
Omstændighederne har endnu ikke tilladt forhandling af sådanne aftaler med Bosnien-
Hercegovina, Kroatien og Den Føderative Republik Jugoslavien. Forhandlingerne om en 
samarbejdsaftale med Kroatien (og PHARE-programmets anvendelse for landet) blev 
suspenderet efter den kroatiske militære operation i de FN-beskyttede områder (Krajina) 
i august 1995. Kroatiens rolle ved gennemførelsen af fredsaftalerne (føderationen, 
Mostar), men også dets stilling med hensyn til menneske- og mindretalsrettigheder gjorde 
det ikke muligt at genoptage forhandlingerne og implementeringen af PHARE-
programmet. Heller ikke Den Føderative Republik Jugoslavien har fuldt ud opfyldt 
væsentlige betingelser for aftalemæssige forbindelser med Den Europæiske Union, 
herunder en konstruktiv tilgang til en tilfredsstillende løsning på Kosovo-problemet og 
en indsats for virkelige politiske og økonomiske reformer. Med Bosnien-Hercegovina har 
der ikke været mulighed for forhandlinger før oprettelsen af de nye fælles institutioner 
efter valget den 14. september. 
Den kendsgerning, at disse lande deltog i krigen, og at deres adfærd og gensidige 
forbindelser har direkte indvirkning på realiseringen af fredsaftalernes mål og især på 
Bosnien-Hercegovinas fremtid som én stat, gør også samarbejde og godt naboskab 
mellem dem særlig vigtigt. Dette bør afspejle sig i aftalerne ved passende betingelser og 
institutionelle mekanismer. 
3. Betingelser og fælles principper for fremtidige aftaler med Bosnien-Hercegovina, 
Kroatien og Den Føderative Republik Jugoslavien 
a) Betingelser 
På grund af den geografiske nærhed har Den Europæiske Union særlig stor interesse i 
fred og stabilitet i det tidligere Jugoslavien. Området er omgivet af medlemsstater og 
associerede lande, og det må undgås, at politiske og militære konflikter og økonomiske 
kriser breder sig til dens eget nuværende og fremtidige område. Den Europæiske Union 
kan påvirke udviklingen i området på forskellige måder. Dens økonomiske bistand 
(PHARE, genopbygningsbistand) er allerede underlagt relevante generelle og særlige 
betingelser. I betragtning af de tre ovennævnte republikkers interesse i at knytte nærmere 
forbindelser med Den Europæiske Union repræsenterer oprettelsen og indholdet af 
aftalemæssige forbindelser med dem også et effektivt redskab til at skabe den ønskede 
stabilitet. Aftaler med disse lande bør forhandles på et sådant tidspunkt og med et sådant 
indhold, at det bidrager mest muligt til stabiliteten i regionen. 
Rådet har i ovennævnte konklusioner af 30. oktober 1995 fastsat, at aftalerne "skal være 
klart kædet sammen meden række politiske og økonomiske betingelser, herunder navnlig: 
respekt for menneskerettighederne, mindretallenes rettigheder samt flygtninges og internt 
fordrevnes ret til at vende tilbage, demokratiske institutioner, politiske og økonomiske 
reformer, vilje til at etablere åbne, indbyrdes forbindelser, der bygger på samarbejde, fuld 
overholdelse af fredsaftalens bestemmelser og for så vidt angår Forbundsrepublikken 
Jugoslavien (Serbien og Montenegro) indrømmelse af en høj grad af selvstændighed til 
Kosovo-provinsen inden for forbundsrepublikkens rammer". Der må i den sammenhæng 
lægges særlig vægt på flygtningenes faktiske mulighed for at vende hjem. Desuden 
understregede formandskabet i sin erklæring af 9. april 1996 betydningen af Den 
Føderative Republik Jugoslaviens konstruktive holdning til en række nøglespørgsmål som 
en forudsætning for udviklingen af gode forbindelser med Den Europæiske Union. Disse 
betingelser omfattede, ud over ovennævnte elementer, gensidig anerkendelse mellem alle 
staterne i det tidligere Jugoslavien, samarbejde med den internationale 
krigsforbryderdomstol og en konstruktiv holdning til, at der opnås enighed med de øvrige 
efterfølgerrepublikker om successionsspørgsmål. 
NB: Disse betingelser gælder ikke for den humanitære bistand, der måtte blive tildelt 
regionen. Den humanitære bistand skal fortsat ydes alene ud fra en vurdering af behovet 
og uden forudgående reference til myndighederne i området. 
Da åbne og samarbejdsprægede forbindelser mellem disse tre lande er et vigtigt politisk 
mål og en betingelse, bør følgende fælles principper gælde for aftalerne med dem: 
b) Fælles principper 
(i) Aftaletype 
Traditionelt har Fællesskabet i første omgang forhandlet (handels- og) samarbejdsaftaler, 
inden det har overvejet en udvikling hen imod associeringsaftaler (Europaaftaler). 
Associeringsaftalerne omfatter - foruden at de udtrykkeligt åbner udsigt til senere 
medlemskab af Unionen - et snævrere samarbejde, frihandel efter en passende 
overgangsperiode og indfasning af fri bevægelighed for tjenesteydelser, kapital og 
personer. Disse elementer afspejler en større økonomisk og politisk modenhed i de 
pågældende lande. 
Der er klart betydelige forskelle i de pågældende tre landes økonomiske modenhed, og 
specielt Kroatien er længere fremme økonomisk set. De økonomiske og handelsmæssige 
aspekter af de fremtidige aftaler kunne afstemmes derefter uden dog at foregribe niveauet 
for de respektive politiske forbindelser med Den Europæiske Union. De første aftaler med 
de tre kernelande bør være samarbejdsaftaler, selv om de i visse henseender kan være 
mere vidtgående end det økonomiske indhold i traditionelle førstegenerationsaftaler og 
derfor kunne betragtes som en kategori for sig selv. En associering med Den Europæiske 
Union på lang sigt vil under alle omstændigheder kræve en fremskreden økonomisk 
modenhed, men en sådan modenhed i sig selv kvalificerer ikke automatisk nogen af disse 
lande til associering, endsige yderligere politiske fremskridt i landets forbindelser med 
Unionen. Den politiske dimension er af afgørende betydning, og hvert enkelt tilfælde må 
vurderes meget omhyggeligt både i sin regionale sammenhæng og i forhold til de 
gældende betingelser, inden de bilaterale forbindelser med Den Europæiske Union kan 
komme op på et højere niveau. 
(ii) Aftalernes indhold 
De eventuelle fremtidige aftaler med de tre lande behøver ikke at have samme indhold, 
men kan tilgodese den særlige situation i det enkelte land. Det økonomiske 
udviklingsniveau kan f.eks. være medbestemmende for, på hvilket niveau Fællesskabet 
tilbyder økonomisk samarbejde. Aftalerne med alle tre lande bør imidlertid omfatte visse 
fælles strukturelementer. De bør fremme regionalt samarbejde og godt naboskab og kæde 
en yderligere udvikling af forbindelserne mellem Fællesskabet og de respektive lande 
sammen med deres vilje til at etablere samarbejde og godt naboskab med de andre lande 
i regionen. De bør også omfatte mekanismer til aktiv implementering af den regionale 
dimension og dermed direkte bidrage til en normalisering af de økonomiske og politiske 
forbindelser i regionen. 
Økonomisk samarbejde 
Aftalerne bør kæde det økonomiske og finansielle samarbejde sammen med de respektive 
kontraherende parters vilje til at samarbejde med deres naboer og udvikle projekter på 
tværs af grænserne på alle de områder, de dækker. 
I og med at Fællesskabet tilbyder konkret bistand, har det større indflydelse på de 
pågældende lande og bør aktivt støtte regionalt samarbejde. Det hør i aftalerne fastsættes, 
at Fællesskabets finansielle bistandsinstrumenter skal rettes mod regionalt samarbejde. 
PHARE-bistand og bistand ifølge Rådets forordning (EF) nr. 1628/96 er vigtige 
instrumenter i den henseende. Aftalerne bør også prioritere fællesskabsstøtte til 
samarbejde inden for told og tilnærmelse af lovgivningerne, hvilket vil være særlig 
relevant for målet om at fremme samhandelen mellem landene. Finansprotokollerne om 
støtte til udvikling af infrastruktur bør fastsætte, at det er en af de afgørende faktorer for 
det enkelte projekts støtteberettigelse, at det ikke alene er af interesse for Fællesskabet 
og den pågældende kontraherende part, men også for andre lande i regionen. 
Grænseoverskridende samarbejde 
PI I ARE har vigtige instrumenter (grænseoverskridende samarbejde2, llerlandeprogrammcr, 
CREDO), der kan imødekomme behovet for regionalt og grænseoverskridende 
samarbejde. PHARE-programmeringen kan tilrettelægges, så den bidrager til skabelse af 
en subregional samarbejdsramme, selv om der må være tilstrækkeligt spillerum til, at 
PHARE kan anvendes til støtte for den specifikke reformproces i hvert af landene. En 
sådan samarbejdsramme bør også omfatte andre lande i regionen. De finansielle midler 
til dette aspekt af PFIARE bør fastsættes i overensstemmelse med den regionale 
dimensions betydning. 
Tilsvarende skal de projekter, programmer og samarbejdsforanstaltninger, der 
gennemføres på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 1628/96, specielt omfatte regionalt 
samarbejde og grænseoverskridende projekter. 
Samarbejde på andre områder 
Aftalerne bør også, for så vidt som det er i overensstemmelse med Fællesskabets 
beføjelser, indeholde ensidige forpligtelser Ira hvert af disse landes side til at samarbejde 
med hinanden på sådanne områder som energi, telekommunikation, transport, forskning 
og teknologisk udvikling, landbrug, turisme, miljø, sundhed og tjenesteydelser. Fremme 
af fri bevægelighed for personer er også et vigtigt mål, men må ses i sammenhæng med 
fredsaftalerne. 
Handelsindrømmelser 
Fællesskabet vil tilbyde indrømmelser for varebevægelser i tråd med den autonome 
importordning, der har været gældende for efterfølgerrepublikkerne fra det tidligere 
2 Inklusive muligheden af en kombination med Interreg IIA eller C. 
6 
Jugoslavien siden 1992. Tilbuddet bør gøres betinget af, at Bosnien-Hercegovina, 
Kroatien og Den Føderative Republik Jugoslavien er villige til at forhandle gensidige 
lettelser med deres respektive to naboer, idet der dog skal kunne tages hensyn til deres 
individuelle økonomiske situation. Hvad Fællesskabets eksport angår, vil disse lande alene 
blive anmodet om mestbegunstigelsesbehandling. En af mulighederne for at sikre, at disse 
lande indgår indbyrdes præferenceaftaler, kunne være at Fællesskabet venter med at indgå 
sin aftale, indtil landene har forhandlet deres gensidige aftaler. Ingen af landene vil blive 
gjort ansvarlige for manglende vilje til gensidighed hos deres potentielle regionale 
partnere. 
For så vidt Den Europæiske Unions videre internationale forpligtelser vedrørende handel 
med tjenesteydelser og kapitalbevægelser tillader det, vil der blive anvendt en tilsvarende 
fremgangsmåde på disse områder, hvis de indgår i Fællesskabets aftaler med disse lande. 
Sammenkædningen af Fællesskabets handelsmæssige indrømmelser med gensidige 
indrømmelser mellem de pågældende tre lande er nødvendig for at bevare Bosnien-
Hercegovinas enhed. Den vil specielt fjerne enhver begrundelse for opkrævning af told 
ved den interne grænselinje. 
Samarbejdsaftalerne bør lade disse lande drage fordel af oprindelseskumulering, idet der 
til gennemførelse heraf kræves et administrativt samarbejde mellem landene. Dette tilbud 
bør være betinget af en liberalisering af deres samhandel, herunder mulighed for 
oprindelseskumulering mellem dem selv indbyrdes. 
Politisk dialog 
Politisk dialog må være et vigtigt element i enhver aftale med et hvilket som helst af de 
pågældende lande. Bestemmelserne om den politiske dialog skal fastsættes ved en særskilt 
fælles erklæring, som det er tilfældet i aftalerne med Albanien og FYROM. Det 
internationale samfund og især Den Europæiske Union har et ansvar for at fremme 
internationalt anerkendte normer for menneske- og mindretalsrettigheder og demokratiske 
principper og ligeledes de værdier, der er nedfældet i de relevante internationale 
konventioner, navnlig i en region, hvor de er blevet krænket i udstrakt grad. Politisk 
dialog er et passende instrument hertil. For at fremme regional stabilitet og forebygge 
eller løse konflikter bør den politiske dialog, når det er formålstjenligt, foregå på 
subregionalt plan, således at de berørte lande får mulighed for at mødes direkte, eventuelt 
efter en variabel geometri. De kontraherende parter bør tilkendegive deres støtte til 
initiativet for stabilitet i det sydøstlige Europa og enes om, at den politiske dialog bør 
bidrage til denne proces. 
Udviklingsbestemmelse 
Et af nøglepunkterne i alle fremtidige forhandlinger bliver spørgsmålet om 
"udviklingsbestemmelsen", som skal omhandle udsigterne for udviklingen af de bilaterale 
forbindelser med Den Europæiske Union. Albanien og FYROM har faet sådanne 
bestemmelser i deres aftaler. 
De tre lande er i princippet berettiget til nærmere forbindelser, men det er på nuværende 
tidspunkt umuligt at forudsige, hvornår de nødvendige betingelser herfor vil være opfyldt. 
En udviklingsbestemmelse i en bilateral aftale kan få de kontraherende parter til at handle 
med en vis målbevidsthed. Den skal ikke fremskynde oprettelsen af nærmere forbindelser 
med Den Europæiske Union og bør ikke føre til for tidlige ønsker om en associering med 
Unionen. En sådan udviklingsbestemmelse må derfor udtrykkeligt omfatte 
hovedforudsætningerne for en yderligere udvikling af forbindelserne med Unionen, 
herunder bl.a. ikke alene fuldstændig implementering af Dayton/Paris-aftalernes 
nøgleprincipper, men også tilstedeværelsen af et solidt grundlag for samarbejde og godt 
naboskab mellem disse lande indbyrdes og deres fulde samarbejde med henblik på, at de 
flygtninge, der opholder sig i medlemsstaterne, faktisk kan vende tilbage. 
(iii) Institutionelle rammer 
Et samarbejdsudvalg bliver det slandardorgan, der skal overvåge gennemførelsen al 
samarbejdsaftalen. Fællesskabet bør desuden oprette en fælles planlægnings- og 
tilsynskommission (JPMC), der skal have til hovedopgave at drøfte, planlægge, 
koordinere og føre tilsyn med programmer og projekter, der har en klar regional 
dimension, og som (sam)finansieres af Fællesskabet. JPMC, der skal have Kommissionen 
som formand, vil ikke alene omfatte repræsentanter for de tre berørte lande, men også 
repræsentanter for Albanien og FYROM og andre interesserede lande i regionen. 
(iv) Klausul om suspension cf aftalerne ved manglende overholdelse af de politiske 
betingelser og menneskerettighederne 
Det er et nøglemål at sikre, at de tre lande forpligter sig særlig stærkt med hensyn til de 
elementer, der er af væsentlig betydning for freden og stabiliteten i regionen, nemlig 
menneskerettigheder, herunder mindretalsrettigheder, flygtninges ret til at vende hjem 
samt demokratiske strukturer og politiske og økonomiske reformer. Det er også 
nødvendigt at kræve fuldstændig overholdelse af fredsaftalernes betingelser, vilje til at 
etablere åbne og samarbejdsmæssige forbindelser med deres naboer og (for Den 
føderative Republik Jugoslaviens vedkommende) indrømmelse af en høj grad af 
selvstændighed til Kosovo. 
Standardhenvisningen i alle fællesskabsaftaler til respekt for menneskerettighederne og 
de demokratiske principper som et væsentligt element i aftalen bør også anvendes her. 
Dette kunne kombineres med krav om regelmæssig rapportering og en institutionaliseret 
kontrolprocedure. Den usædvanlige situation i disse lande berettiger en afvigelse fra den 
hidtidige praksis. Fællesskabets beføjelser til at suspendere aftalerne (og det finansielle 
samarbejde) i tilfælde af manglende overholdelse af væsentlige elementer bør omfatte 
øjeblikkelig handling i særligt hastende tilfælde. 
4. Tilgang til forhandlingerne 
I overensstemmelse med Rådets (almindelige anliggender) konklusioner af 26. februar 
behøver forhandlingerne med de tre lande ikke at foregå sideløbende. Inden 
8 
forhandlingerne kan indledes, vil der til sin tid blive behov for en indgående politisk 
vurdering af hvert land under hensynlagen til de relevante betingelser og nødvendigheden 
af at bevare den fornødne balance i Den Europæiske Unions bilaterale forbindelser med 
hvert af de tre lande. Fuldstændig og definitiv overholdelse af Dayton/Paris-aftaleme og, 
hvor det er relevant, Erdut (Østslavonien)-aftalerne, villighed til at etablere åbne og 
samarbejdsmæssige forbindelser med deres naboer og (for Den Føderative Republik 
Jugoslaviens vedkommende) indrømmelse af en høj grad af selvstændighed til Kosovo 
er absolutte forudsætninger for forhandlinger med en hvilken som helst af de tre stater. 
Oprettelsen af aftalemæssige forbindelser med Den Europæiske Union må ikke tilskynde 
nogen part til at tage sine forpligtelser i medfør af disse aftaler mindre alvorligt. Hele 
forhandlingsprocessen må så ledsages af en vurdering af de relevante politiske 
udviklinger, der kan have indflydelse på forhandlingernes forløb eller aftalernes indhold. 
Viljen til at indgå og implementere aftaler om tilbagevenden for de flygtninge, der 
opholder sig i medlemsstaterne, bliver også en forudsætning for indgåelse af aftaler med 
Fællesskabet. 
Ovennævnte fælles principper vil blive klargjort over for hvert af de tre lande. Før 
indgåelsen af aftalerne må det vurderes, i hvilket omfang de generelle og særlige 
betingelser er opfyldt, og i hvilket omfang de har overholdt deres forpligtelser. 
Det er endnu ikke sikkert, hvornår forhandlingerne med hvert af de tre lande kan 
indledes, endsige afsluttes. Før-forhandlings- og forhandlingsfasen vil blive brugt til at 
søge at konsolidere freden i regionen. Den Europæiske Union bør i mellemtiden også 
rette sin politik over for dem mod det regionale samarbejdsaspekt. Kommissionens 
undersøgelse af de økonomiske forbindelser mellem landene inden for den regionale 
model er et af de vigtige elementer, der bør tages hensyn til i de fremtidige aktioner. 
Projekter og programmer finansieret under PHARE og Rådets forordning (EF) nr. 1628/96 
bør lægge særlig vægt på dette aspekt. Fællesskabet vil inden for WTO forhandle om en 
undtagelse for præferenceaftaler med de pågældende lande. Det vil også undersøge disse 
landes faktiske behov i forbindelse med de økonomiske genopretningsprogrammer og 
strukturtilpasningsprogrammer, der er forhandlet med de internationale finansielle 
institutioner, og eventuelt være med til at imødekomme behovene, hvis de nødvendige 
forudsætninger er til stede. Alle disse aktiviteter vil bidrage til at bane vej for fremtidige 
aftalemæssige forbindelser med Den Europæiske Union. 
BILAG 
Vedr.: 
Albanien: 
FYROM: De nuværende forbindelser med landene omfattet af den regionale model 
Ikke-præferentiel handels- og samarbejdsaftale af 1. december 1992, uden 
finansprotokol. (Udviklingsbestemmelse: "Aftalen vil bidrage til en 
udvikling i retning af senere indgåelse af en associeringsaftale, når 
betingelserne herfor er opfyldt, samt til en yderligere udvikling af 
forbindelserne mellem dem". Regionalt samarbejde er ikke nævnt.) Fæl les 
erklæring om politisk dialog. 
Tekstilaftale af 1. januar 1993 
GSP 
PHARE (siden 1992) 
Præferentiel samarbejdsaftale, paraferet den 20. juni 1996, med 
finansprotokol. (Udviklingsbestemmelse: "De kontraherende parter ønsker 
at styrke deres aftalemæssige forbindelser så snart som muligt under Fuld 
hensyntagen til FYROMs ønske om et avanceret forhold til Den 
Europæiske Union". Ifølge artikel 45 ønsker FYROM "et avanceret 
forhold, der kan bane vejen for en associering med Den Europæiske 
Union". FYROMs beredvillighed til at "indlede samarbejde og etablere 
gode naboskabsforbindelser med de andre lande i regionen udgør en 
vigtig faktor i udviklingen af forbindelserne" med Fællesskabet.) Fælles 
erklæring om politisk dialog, herunder på regional basis. 
Aftale på transportområdet, paraferet den 20. juni 1996 
Tekstilaftale og aftale om vin og spiritus forudses snart forhandlet 
Præferentiel importordning, GSP (kun landbrugsprodukter) 
PHARE (siden 1996) 
Bosnien-Hercegovina: 
Præferentiel importordning, GSP (kun landbrugsprodukter) 
PHARE (siden 1996) 
Kroatien: - Præferentiel importordning, GSP (kun landbrugsprodukter) 
PHARE (suspenderet siden 4. august 1995) 
Den Føderative Republik Jugoslavien: Ingen 
10 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 476 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-96-494-DA-C 
ISBN 92-78-09769-1 
Kontoret for De Europæiske PcUesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg