Regionsudvalgets udtalelse om »Transport af levende dyr bestemt til slagtning« (98/C 64/12)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til sin beslutning af 17. september 1997 om i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive udtalelse om »Transport af levende dyr bestemt til slagtning« og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«,

og under henvisning til Underudvalg 2's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 269/97 rev.), som blev vedtaget den 15. oktober 1997 med Anton Koczur som ordfører,

på den 20. plenarforsamling af 19.-20. november 1997 (mødet den 20. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Borgerne i EU's kommuner og regioner følger med stor interesse og bekymring beretningerne og diskussionerne om, hvordan transporten af levende dyr i praksis finder sted såvel mellem medlemsstaterne indbyrdes som mellem EU og landene i Det nære og mellemste Østen.

1.2. Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet behandler for øjeblikket forskellige initiativer vedrørende »dyrebeskyttelse og transport af levende dyr«.

1.3. Europa-Parlamentets Udvalg om Transport og Turisme vedtog den 2. juli 1997 en betænkning om transport af heste og andre levende dyr.

1.4. Rådet (landbrugsministrene) vedtog i maj en forordning om de fællesskabskriterier, som skal opfyldes af mellemstationerne, og om tilpasning af ruteplanen; i juni godkendte det en række supplerende forskrifter for landevejskøretøjer, der anvendes til befordring af dyr i mere end 8 timer.

1.5. Med Amsterdam-traktaten blev der optaget en protokol om dyrebeskyttelse i EF-traktaten, hvori det hedder, at »når Fællesskabets politikker inden for landbrug, transport, det indre marked og forskning fastlægges og gennemføres, tager Fællesskabet og medlemsstaterne fuldt hensyn til dyrs velfærd, samtidig med at de respekterer medlemsstaternes love og administrative bestemmelser samt deres skikke, navnlig med hensyn til religiøse ritualer, kulturelle traditioner og regionale skikke«.

1.6. Desuden har Kommissionen i april måned fremlagt et forslag om ændring af forordningen om den fælles markedsordning for oksekød, som vil gøre ydelsen af eksportrestitutioner afhængig af, at de gældende standarder for dyrebeskyttelse i EU-lovgivningen er blevet overholdt. Europa-Parlamentet har afgivet betænkning herom i oktober måned.

2. Temaets relevans for Regionsudvalget

2.1. Som repræsentant for regioner og kommuner og deres indbyggere ser Regionsudvalget det som sin opgave at tage spørgsmålet om transport af levende dyr op til debat.

2.2. De regionale og kommunale myndigheder er på forskellig vis berørt af transporten af levende dyr:

- I kraft af kompetencefordelingen i de enkelte lande er nogle regioner ansvarlige for vedtagelse af og tilsyn og kontrol med regler om dyrebeskyttelse.

- Nogle regionale og kommunale myndigheder stiller de faciliteter til rådighed, som er nødvendige for at forpleje levende dyr under transport.

- I nogle regioner finder der en intensiv animalsk produktion sted, som dels er bestemt for andre EU-lande og dels eksporteres til tredjelande.

- Andre regioner producerer ikke nok til at dække deres eget behov, men er tvunget til at importere.

- Nogle regioner og kommuner fungerer på grund af deres geografiske beliggenhed som gennemgangsstation for dyretransporter.

- De perifere regioners isolerede beliggenhed indebærer, at det nødvendigvis tager længere tid at transportere dyr fra disse regioner end fra de centrale regioner.

- Nogle regionale og kommunale myndigheder berøres, fordi eksporten til tredjelande finder sted via havne eller grænseovergange på deres område.

- Egnede regionale og kommunale slagte- og køleanlæg kan mindske behovet for at transportere levende dyr.

3. Transport af levende dyr - problemstilling

3.1. Hvorfor transport af levende dyr, som er bestemt til slagtning?

3.2. Transporten af nytte- og avlsdyr skal anskues under en anden synsvinkel. Denne udtalelse omhandler transporten af levende dyr, som er bestemt til slagtning.

3.3. Der er stor efterspørgsel efter levende transporteret slagtekvæg og får i mange lande, herunder landene i Det nære og mellemste Østen samt Nordafrika, og årsagerne hertil er følgende:

- Stor efterspørgsel efter fersk kød.

- Udnyttelse af landenes egen slagtekapacitet.

- Forædling af slagtningens biprodukter (hud, indvolde).

- Utilstrækkelige transport-, køle- og oplagringsmuligheder for kød.

- Slagtning efter religiøse forskrifter.

3.4. I mange tredjelande er importafgifter væsentligt højere for importeret kød end for levende dyr.

3.5. Den animalske produktion er gået tilbage i landene i Øst- og Centraleuropa, således at de tredjelande, som tidligere blev forsynet med levende kvæg derfra, nu i højere grad må dække deres behov fra EU.

3.6. Udnyttelse af slagtekapaciteten i visse af EU's perifere regioner.

3.7. Af hensyn til dyrebeskyttelsen ville det være bedst, hvis dyrene udelukkende blev slagtet i nærheden af oprindelsesstedet og derefter transporteret til bestemmelseslandene. Med de forskellige interesser, som er involveret i medlemsstaterne, vil det dog ikke være muligt at nå til enighed herom på EU-plan. Derfor er det nødvendigt dels at begrænse antallet af transporter af levende dyr i videst muligt omfang og dels at forbedre dyrenes vilkår under disse transporter.

4. EF-direktivet om transport af dyr (Rådets direktiv 95/29/EF)

4.1. Rådet (landbrugsministrene) vedtog i juni 1995 direktiv 95/29/EF () om ændring af direktiv 91/628/EØF om beskyttelse af dyr under transport. Medlemsstaterne skulle sætte de nødvendige lov- og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1996. Direktiver indeholder bestemmelser om forsendelsestid, hvileperioder, transportørernes kvalifikationer, lastetæthed, fodrings- og vandingshyppighed samt kontrol.

4.2. Kommissionen fik pålagt inden den 31. december 1995 at forelægge Rådet forslag med henblik på fastsættelse af normer, som transportmidlerne skal opfylde. Dette krav imødekom Kommissionen i juli 1997, dvs. med stor forsinkelse.

4.3. Rådet på sin side forpligtede sig til inden den 30. juni 1996 at fastsætte de fællesskabskriterier, som mellemstationerne skal opfylde med hensyn til modtagefaciliteter, fodring, vanding, lastning, losning og eventuelt overnatningsmuligheder for visse dyrearter. Med ét års forsinkelse levede Rådet i maj 1997 op til dette bindende tilsagn.

5. Problemer

5.1. Udestående gennemførelsesforordninger og forsinket optagelse i national lovgivning

Kommissionen har med betydelig forsinkelse præsenteret sine forslag om mindstekrav til bestemte mellemstationer og om motorkøretøjer og påhængskøretøjer hertil.

5.2. Kun syv medlemsstater havde nået at optage direktivet om transport af dyr i national lovgivning inden for den fastsatte frist, dvs. 1. januar 1997. Kommissionen har bebudet, at den vil indlede overtrædelsesprocedure mod de medlemsstater, som ikke rettidigt har opfyldt dette krav. Desuden er visse medlemsstater uenige om fortolkningen af reglerne.

6. Kontrol

Det er medlemsstaternes kompetente myndigheder, som kontrollerer, at transportreglerne bliver overholdt. Kommissionens egne kontrolmuligheder er begrænsede. Forskellige stikprøver og kontroller har vist, at reglerne ikke følges.

7. Eksportrestitutioner ved transport til tredjelande

7.1. I henhold til de fælles markedsordninger ydes der restitutioner for at udligne prisforskellene mellem EU og verdensmarkedet. Dette muliggør deltagelse på verdensmarkedet, hvor prisniveauet er lavere end i EU. Eksportrestitutionernes størrelse influerer på transporten af levende dyr.

7.2. De fælles markedsordninger fastsætter, at eksportrestitutionssatserne kan differentieres alt efter bestemmelseslandet. I oksekødssektoren er eksporten af levende dyr og fersk kød opdelt i forskellige underpositioner. Levende kvæg er fx opdelt efter vægt og køn samt efter, om der er tale om racerent avlskvæg. For det ferske køds vedkommende skelnes der bl.a. mellem de forskellige stadier i opskæringen af slagtekroppene og de enkeltstykker, som er resultatet af opskæringen.

7.3. Der ydes for øjeblikket ingen restitution ved eksport af levende svin og får. Inden for fjerkræsektoren ydes der eksportrestitution for daggamle kyllinger samt for forskellige produkter af fjerkrækød. Restitutionernes størrelse varierer alt efter produkt og bestemmelsessted.

7.4. Især når det gælder okser og kalve, er antallet af transporter af levende dyr større til tredjelande (78,4 %) end inden for EU (17,5 %). Hvis man ønsker at nedbringe transporten af levende dyr, må eksportrestitutionerne ikke være så høje, at det ansporer til dyretransport.

8. Regionsudvalgets holdning

8.1. Direktivet om dyretransport må gennemføres og anvendes med størst mulig konsekvens. Overholdelsen af direktivets kriterier for transport af levende dyr er betinget af, at der gennemføres en kontrol, og at overtrædelser straffes. De kompetente myndigheder skal sørge for den nødvendige kontrol.

8.2. Hvis transportreglerne ikke bliver overholdt, bør der udløses drastiske sanktioner: inddragelse af eksporttilladelsen ved gentagne overtrædelser samt udelukkelse fra eksportstøtte ved regelbrud.

8.3. Kommissionens forslag til ændring af forordningen om den fælles markedsordning for oksekød samt den foreslåede afgørelse om mindstekrav til bestemte mellemstationer bør vedtages hurtigst muligt.

8.4. Eksportrestitutioner bør kun ydes, hvis de gældende EU-dyreværnsforskrifter - specielt når det gælder beskyttelsen af dyrene under transport - er blevet overholdt.

8.5. Man bør give eksport af kød- og kødprodukter forrang frem for transport af levende dyr.

8.6. Det bør undersøges, om der findes egnede metoder til at øge eksporten af kød og kødprodukter til tredjelande (fx slagtning efter muslimske forskrifter, støtte til etablering af kølefaciliteter).

8.7. Der bør indgås aftaler med de importerende tredjelande, hvori disse lande forpligter sig til at respektere reglerne om dyrebeskyttelse.

Bruxelles, den 20. november 1997.

Pasqual MARAGALL i MIRA

Formand for Regionsudvalget

() EFT L 148 af 30.6.1995.