A4-0179/97

Beslutning om forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter

Europa-Parlamentet,

- der henviser til sine beslutninger af 17. juni 1988 ((EFT C 187 af 18.07.1988, s. 229. )) om De Europaeiske Faellesskabers demokratiske underskud, af 16. februar 1989 ((EFT C 69 af 20.03.1989, s. 151.)) om samraadsproceduren, af 12. juli 1990 ((EFT C 231 af 17.09.1990, s. 165.)) om forberedelsen af moedet med de nationale parlamenter om Faellesskabets fremtid (parlamentskonferencen), af 10. oktober 1991 ((EFT C 280 af 28.10.1991, s. 144.)) om forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter efter Det Europaeiske Faellesskabs Parlamentskonference,

- der henviser til de forskellige forslag fra nationale parlamenter i EU om styrkelse af deres rolle i EU-anliggender,

- der henviser til de konklusioner, som blev vedtaget af Konferencen for Organer med Ansvar for EF-anliggender i Faellesskabets Parlamenter (COSAC) den 16. oktober 1996 i Dublin,

- der henviser til det udkast til protokol, der er indeholdt i det irske formandskabs generelle ramme for et udkast til revision af traktaterne,

- der henviser til rundbordskonferencen med deltagelse af medlemmer af de nationale parlamenter den 16.-17. april 1997,

- der henviser til forretningsordenens artikel 148,

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Institutionelle Spoergsmaal (A4- 0179/97),

A. der henviser til, at der er et staerkt krav blandt borgerne om, at Den Europaeiske Unions beslutningstagning sker saa naert ved borgerne som muligt, og at der er mere aabenhed i og demokratisk kontrol med Den Europaeiske Unions beslutningsprocedurer og administrative praksis,

B. der henviser til, at udvidelsen af EU's befoejelser i de senere aar ikke er blevet ledsaget af en tilsvarende styrkelse af de nationale parlamenters befoejelser i EU,

C. der henviser til, at der af denne grund er behov for at styrke den parlamentariske kontrol med EU's lovgivningsmaessige arbejde og oevrige aktiviteter, hvis den fremtidige udvikling af EU skal vaere i traad med unionsborgernes oensker,

D. der henviser til, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter skal spille hver sin fremtraedende rolle og samtidig supplere hinanden i forbindelse med den betydningsfulde opgave at styrke den demokratiske ansvarlighed med hensyn til EU-anliggender, idet Europa-Parlamentet skal overvaage de oevrige EU-institutioners og -organers arbejde, medens de nationale parlamenter skal kontrollere deres respektive nationale regeringers aktiviteter i EU-anliggender,

E. der henviser til, at de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet som faelles maal har et snaevert samarbejde for optimalt at kunne varetage de repraesentative politiske opgaver, Europas borgere har paalagt dem,

F. der henviser til, at det er noedvendigt at forhindre, at EU's institutionelle struktur bliver endnu mere indviklet, og at bevare den nuvaerende mangfoldighed af parlamentariske kulturer i EU- medlemsstaterne,

G. der henviser til, at der paa regeringskonferencen og i andre fora boer traeffes foranstaltninger til at styrke de nationale parlamenters rolle i Unionen og i videst muligt omfang oege deres kollektive indflydelse med respekt for den faelles institutionelle ramme, uden at der skabes nye formelle strukturer, og uden at de nationale forfatningsmaessige bestemmelser eller parlamentariske traditioner undergraves,

1. mener, at den demokratiske kontrol med EU-anliggender bedst kan styrkes gennem en kombination af nedenstaaende initiativer:

(i) mere systematisk identificering af de omraader, hvor det i oejeblikket ikke er muligt for de nationale parlamenter eller Europa-Parlamentet at foere en tilstraekkeligt effektiv kontrol med EU-anliggender,

(ii) foranstaltninger, der vil goere Den Europaeiske Union mere aaben og gennemskuelig,

(iii) udvidelse af Europa-Parlamentets befoejelser,

(iv) styrkelse af de nationale parlamenters kontrol med EU-anliggender,

(v) intensivering af samarbejdet mellem Unionens parlamenter;

Det vedvarende »demokratiske underskud«

2. paapeger, at det demokratiske underskud i EU stadig udgoer et alvorligt problem, og at dette er stoerst paa de omraader, hvor det hverken paa nationalt plan eller i Europa-Parlamentets regi er muligt at sikre en tilfredsstillende kontrol;

3. mener, at det nuvaerende demokratiske underskud i EU i vid udstraekning kan tilskrives nedenstaaende overordnede problemer:

(i) der er i Raadet indfoert afstemning med kvalificeret flertal paa en lang raekke lovgivningsmaessige omraader, hvor de enkelte nationale parlamenter befinder sig i en marginaliseret position, og hvor Europa-Parlamentet samtidig ikke har de befoejelser, som deltagelse i den faelles beslutningsprocedure indebaerer,

(ii) der kan ikke vedtages endelig politisk kritik af hverken Raadet eller Det Europaeiske Raad, som er magtfulde EU-institutioner, idet hverken de nationale parlamenter eller Europa-Parlamentet kan vedtage mistillidsvota til disse institutioner,

(iii) organer (saasom Raadets arbejdsgrupper, komitologiudvalg og decentrale EU-organer), der traeffer, raadgiver om eller gennemfoerer en lang raekke EU-afgoerelser af meget teknisk art, er ofte kun indirekte eller slet ikke underkastet demokratisk kontrol;

(iv) EU's beslutningsprocedurer kendetegnes fortsat ved alt for meget hemmelighedskraemmeri, ligesom de er for uigennemskuelige, hvilket navnlig er skadeligt, naar Raadet handler i sin egenskab af lovgivende organ;

4. mener desuden, at det demokratiske underskud er saerlig aabenlyst paa visse specifikke politikomraader, nemlig:

- den faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik,

- indre og retlige anliggender,

- oekonomiske og monetaere politikker vedroerende OEMU'en,

- landbrugspolitikken,

- internationale handelsaftaler,

- proceduren for aendring af traktaterne (artikel N i EU-traktaten)

5. paapeger, at en raekke yderligere problemer skyldes manglende koordinering af Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters arbejde, for eksempel i forbindelse med gennemfoerelse af EU-direktiver og kontrol med bedrageri og fejl og forsoemmelser;

6. mener, at der er en risiko for, at ovennaevnte problemer med den demokratiske kontrol snarere vil vokse end blive mindre som foelge af regeringskonferencen;

7. er i denne forbindelse af den opfattelse, at det oegede antal eksempler paa »fleksibilitet« eller »udvidet samarbejde«, der ikke omfatter alle medlemsstater, som vi sandsynligvis vil komme til at opleve, vil betyde nye store problemer for den parlamentariske kontrol;

Mere aabenhed og gennemskuelighed i Den Europaeiske Union

8. mener, at det er afgoerende noedvendigt, at det overordnede princip om aabenhed og gennemsigtighed traktatfaestes sammen med kravet om offentlighedens ret til at have adgang til dokumenter, og at der efterfoelgende vedtages passende gennemfoerelsesbestemmelser, der som et mindstekrav skal sikre, at Raadets moeder goeres offentlige, naar det handler i sin egenskab af lovgivende myndighed;

9. glaeder sig over, at samtlige talere paa rundbordskonferencen med deltagelse af medlemmer af de nationale parlamenter den 16.-17. april 1997 helhjertet tilsluttede sig disse krav, og henstiller til de enkelte nationale parlamenter i Unionen indtraengende at anmode deres respektive regeringer om at vedtage disse krav paa regeringskonferencen og at arbejde paa at opfylde disse;

10. mener, at de nationale parlamenters demokratiske kontrol med Unionen ville blive styrket, hvis regeringskonferencen foerte til forbedringer i Unionens strukturer og beslutningsprocedurer, for eksempel i form af en reduktion i antallet af og en forenkling af de lovgivningsmaessige procedurer, og en samling af Faellesskabernes budget i ét;

Styrkelse af den demokratiske kontrol gennem Europa-Parlamentet

11. mener, at den fremtraedende rolle, som Europa-Parlamentet spiller i forbindelse med den demokratiske kontrol med EU-institutionerne, ville blive styrket meget, hvis der vedtoges en raekke vaesentlige reformer, som navnlig bestod i at

- udvide anvendelsesomraadet for den faelles beslutningsprocedure, saaledes at denne bliver den almindelige procedure for faellesskabslovgivning, og saadan at der indfoeres egentlig faelles beslutningstagning i forbindelse med budgettets vedtagelse, hvor der goeres en ende paa sondringen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter.

- udvide anvendelsesomraadet for proceduren med samstemmende udtalelse i forbindelse med enhver aendring af traktaten, afgoerelser i medfoer af artikel 235 og enhver anden afgoerelse af vaesentlig, kvasi- forfatningsmaessigt indhold samt i forbindelse med alle internationale aftaler og styrke Europa-Parlamentets rolle i forbindelse med godkendelsen af Kommissionens formand, Kommissionen som helhed og andre udnaevnelser af betydning paa EU-plan,

- sikre Europa-Parlamentet stoerre deltagelse i spoergsmaal under anden og tredje soejle, udarbejdelsen af internationale handelsaftaler, i OEMU- anliggender samt paa andre omraader saasom landbrug;

henviser til sine forslag vedroerende ovenstaaende spoergsmaal i beslutningerne af 17. maj 1995 om unionstraktatens funktion med henblik paa regeringskonferencen i 1996 - gennemfoerelsen og udviklingen af Unionen ((EFT C 151 af 19.06.1995, s. 56.)), af 13. marts 1996 med (i) udtalelse fra Europa-Parlamentet om indkaldelse af regeringskonferencen og (ii) evaluering af Refleksionsgruppens arbejde og praecisering af Europs-Parlamentets politiske prioriteringer i forbindelse med regeringskonferencen ((EFT C 96 af 01.04.1996, s. 77.)) og af 16. januar 1997 om den generelle ramme for et udkast til revision af traktaterne ((EFT C 33 af 03.02.1997, s. 66.));

Styrkelse af de nationale parlamenters kontrol med EU-anliggender

12. paapeger, at de nationale parlamenters kontrolmetoder i EU-anliggender udelukkende er et nationalt anliggende, og anbefaler, at medlemsstaterne foretager en loebende udveksling af erfaringer med disse spoergsmaal, saaledes at parlamenterne holdes orienteret om, hvad der foregaar i de oevrige medlemsstater, og saadan at det bliver muligt at vedtage de bedste kontrolmetoder;

13. mener dog, at der paa EU-plan boer traeffes en raekke foranstaltninger til at goere det lettere for de nationale parlamenter at foere kontrol;

14. tilslutter sig fuldt ud forslaget om fastsaettelse af en minimumsfrist for gennemgang af EU-retsakter, som blev fremsat paa COSAC's moede i oktober 1996 i Dublin, som er indarbejdet i det irske formandskabs generelle ramme for et udkast til revision af traktaterne, og som er blevet fremfoert af en lang raekke nationale parlamenter;

15. stoetter ligeledes forslaget om at indarbejde en minimumsfrist for underretning paa fire uger i en revideret udgave af den eksisterende erklaering nr. 13 og give denne ikke-bindende erklaering traktatgyldighed ved at aendre den til en protokol;

16. mener dog, at der er behov for at loese en raekke praktiske problemer, hvis det nye system med en minimumsfrist for underretning skal kunne anvendes med fordel:

- underretningsfristen paa fire uger boer ogsaa finde anvendelse paa lovforberedende dokumenter, saasom groen- og hvidboeger og Kommissionens oevrige hoeringsdokumenter,

- definitionen af »retsakt« for saa vidt angaar en protokol boer ikke ensidigt fastsaettes i Raadets egen forretningsorden, men derimod fastsaettes ved faelles overenskomst mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Raadet efter hoering af de nationale parlamenter,

- underretningsfristen boer begynde, naar Raadet fremsender den endelige sproglige version af et dokument til den paagaeldende medlemsstats regering,

- betingelserne for undtagelser paa grund af uopsaettelighed boer klart fremgaa af gennemfoerelsesbestemmelserne, og enhver anmodning om uopsaettelig behandling boer begrundes paa tilfredsstillende vis,

- de nationale parlamenter boer orienteres og hoeres om alle vaesentlige aendringer i en tekst i loebet af lovgivningsproceduren, og Europa- Parlamentet boer bestraebe sig paa at sikre den stoerst mulige aabenhed om forligsudvalgsmoeder under den faelles beslutningsprocedure;

17. opfordrer til, at elektronisk overfoersel af kommissionsdokumenter og andre EU-dokumenter benyttes i videre udstraekning;

18. foreslaar ligeledes, at der gennemfoeres en gensidig elektronisk overfoersel af dokumenter med henblik paa fremme af udvekslingen af synspunkter og oplysninger mellem medlemsstaternes parlamenterne i Unionen og EU- institutionerne;

19. henstiller, at de nationale parlamenter faar tilsendt aarsprogrammet for lovgivningen hurtigst muligt, efter at Kommissionen har udarbejdet det, saaledes at de faar mulighed for at overveje indholdet og give udtryk for deres synspunkter, og henstiller ligeledes, at de holdes loebende orienteret om gennemfoerelsen af aarsprogrammet;

20. er af den overbevisning, at et saadant initiativ ville udgoere et effektivt middel til uformelt at inddrage de nationale parlamenter paa et tidligt tidspunkt i planlaegningen af lovgivningsprocessen, og at det samtidig ville goere det muligt for de nationale parlamenter at vurdere, om et forslag til retsakt er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet;

21. henviser til, at der ydermere er fremsat forslag om, at de nationale parlamenter skal have ret til at indbringe klager for Domstolen paa grund af overskridelse af befoejelser eller manglende overensstemmelse med traktaten, men mener, at de forfatningsmaessige ulemper ved et saadant forslag, som paapegedes af en raekke nationale parlamentarikere paa rundbordskonferencen den 16.-17. april 1997, vejer tungere end de mulige fordele;

Udvidet samarbejde mellem Unionens parlamenter

22. tilslutter sig konklusionerne fra COSAC's moede den 16. oktober 1996 i Dublin, for saa vidt angaar forbedring af COSAC's arbejdsmetoder gennem mere hensigtsmaessig planlaegning og forberedelse af konferencens moeder;

23. stoetter ligeledes forslaget om at saette COSAC i stand til at fremsaette forslag om spoergsmaal af faelles interesse, saasom subsidiaritet og spoergsmaal under anden og tredje soejle, og mener, at modtagere boer vaere Parlamentet, Raadet og Kommissionen, og at dette ikke ville gribe ind i medlemsstaternes forfatningsmaessige traditioner eller skabe problemer i forhold til COSAC's repraesenterende funktion;

24. erkender, at der ikke i oejeblikket er oenske om at afholde en parlamentskonference i Unionen (»Assises«), men anbefaler, at erklaering nr. 14 bibeholdes i sin nuvaerende form, eftersom den kan vise sig at blive et nyttigt instrument i fremtiden;

25. henstiller, at samarbejdet mellem Parlamentet og de nationale parlamenter intensiveres paa flere niveauer, for eksempel ved at der afholdes faelles moeder mellem nationale udvalg og EP-udvalg, der er kompetente inden for samme omraade, bilaterale udvalgsmoeder og moeder mellem ordfoerere for nationale udvalg og EP-udvalg og mellem repraesentanter for tilsvarende politiske grupper;

26. er af den opfattelse, at de faciliteter, som Parlamentet og de nationale parlamenter stiller til hinandens raadighed, har udviklet sig en del i de seneste aar, men at de fortsat er meget forskellige landene imellem og stadig er utilstraekkelige, og paapeger, at behovet for at stille saadanne faciliteter til hinandens raadighed uagtet erklaering nr. 13 ikke er naevnt hverken i konklusionerne fra COSAC's moede i Dublin eller i det irske formandskabs udkast til protokol, og anmoder om, at det indarbejdes i nye protokoller;

27. understreger, at Parlamentet har forpligtet sig til ikke at afgive en positiv udtalelse om traktataendringerne, dersom disse ikke opfylder betingelserne for, at EU bliver mere effektiv, demokratisk og gennemsigtig, og giver udtryk for et oenske om, at de nationale parlamenter tager hensyn til denne udtalelse fra Parlamentet under ratifikationsproceduren;

28. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og de nationale parlamenter.