Forslag til Rådets forordning om foranstaltninger på området HIV/AIDS i udviklingslandene (95/C 252/04) KOM(95) 293 endelig udg. - 95/0164(SYN)

(Forelagt af Kommissionen den 11. juli 1995)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W,

under henvisning til forslag til Kommissionen,

i samarbejde med Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

Budgetmyndigheden besluttede inden for rammerne af budgettet for 1988 at oprette en budgetpost til støtte for bekæmpelsen af HIV/AIDS-epidemien;

i Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet af 7. januar 1994 om HIV/AIDS i udviklingslandene fremlægges principperne for den politik og de prioriterede strategier, der skal iværksættes i Fællesskabet og i medlemsstaterne med henblik på at styrke effektiviteten af interventionerne på dette område;

HIV/AIDS er ikke længere nogen ny epidemi, men snarere en begyndende pandemi, der optræder overalt i verden, har forskellige sociale og politiske karakteristika fra region til region og/eller fra land til land og nødvendiggør en reaktion, der er velstruktureret og omfatter en lang række sektorer;

i Rådets (udvikling) resolution af 6. maj 1994 understreges HIV/AIDS-epidemiens alvorlige karakter og nødvendigheden af at øge bestræbelserne for at sikre en bedre støtte til udviklingslandenes nationale strategier; Rådet finder i den forbindelse, at det er vigtigt at prioritere bistand til strategier, der tager sigte på at opnå en mere effektiv forebyggelse af smitte gennem oplysning, fremme af seksuel og forplantningsmæssig sundhed, af sikkerheden ved blodtransfusioner og af strategier til støtte for smittede og syge, bl.a. gennem styrkelse af sundhedssystemet og bekæmpelse af diskrimination eller social udstødelse;

Europa-Parlamentet og Den Paritetiske Forsamling AVS-EF understregede ligeledes i deres resolutioner af henholdsvis 14. april 1986 og 15. februar 1993, at det er nødvendigt i højere grad at tage hensyn til de økonomiske og sociale konsekvenser af HIV/AIDS, bl.a. gennem interventioner, der bidrager til at forbedre kvindernes status, og en styrkelse af basissamfund, der er nødt til at tage vare om familier og enkeltpersoner, som er berørt af pandemien;

både Rådet og Parlamentet har opfordret til øget engagement fra Fællesskabets side på dette område;

effektiviteten af programmer til støtte for de nationale strategier for bekæmpelse af HIV/AIDS er betinget af en bedre samordning af bistandsforanstaltningerne både på europæisk niveau og med de øvrige donorer og De Forenede Nationer, specielt det nye program, som er i færd med at blive etableret, og som FN bidrager til at sponsorere, og anvendelsen af fleksible procedurer, som er afpasset efter interventionernes særlige art og de berørte partnere, og der opfordres i Rådets og Parlamentets resolutioner til at sætte ind på dette område;

der bør fastsættes bestemmelser og regler for forvaltningen af samarbejdsforanstaltninger på HIV/AIDS-området -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Fællesskabet iværksætter et bistandsprogram til fordel for udviklingslandene for at bekæmpe udbredelsen af HIV/AIDS-epidemien og hjælpe dem med at tage vare om denne epidemis konsekvenser for sundheden og den sociale og økonomiske udvikling.

I den forbindelse yder Fællesskabet støtte til prioriterede strategier, der tager sigte på at

- fremme en effektiv politik til forebyggelse af HIV/AIDS-smitte ad seksuel og perinatal vej eller ved overførsel af blod

- bremse cirklen »fattigdom-ustabilitet-HIV/AIDS« ved at lægge særlig vægt på befolkningsgrupper, der befinder sig i en risikozone (flygtninge, migranter osv.)

- styrke sundhedsplejesektoren og de sociale sektorer, således at disse kan gøre front mod de voksende byrder i tilknytning til epidemiens udbredelse

- støtte regeringernes arbejde med at evaluere epidemiens følger for de forskellige økonomiske sektorer og befolkningsgrupper samt definere og iværksætte støttestrategier

- udvikle den videnskabelige viden om epidemien på både biomedicinsk og sociologisk plan og om interventionernes virkning med henblik på at forbedre kvaliteten heraf.

Artikel 2

De foranstaltninger, der iværksættes for at virkeliggøre de i artikel 1 anførte prioriterede mål, vedrører især:

- oplysning om seksuelle og forplantningsmæssige sundhedsspørgsmål, idet en sådan oplysning skal afpasses specielt efter og gøres tilgængelig for målgrupperne, dvs. befolkningsgrupper i en risikozone og mere generelt de unge og kvinder

- en bedre varetagelse af forebyggelsen mod HIV-smitte og seksuelt smitsomme sygdomme og behandling heraf

- forbedring af disponibiliteten og anvendelsen af forskellige beskyttelsesmidler og -metoder

- styrkelse af sundhedstjenesterne, primært på perifere områder, for at udvikle forebyggelses- og behandlingsaktiviteterne samt styrke kapaciteten i forbindelse med sikkerheden ved blodtransfusioner

- faglig bistand til regeringernes arbejde med at analysere de socioøkonomiske virkninger af epidemien og udvikle og iværksætte hensigtsmæssige strategier til løsning heraf i de forskellige sektorer (sundhed, uddannelse, fattigdomsbekæmpelse osv.)

- faglig og finansiel bistand, der muliggør et optimalt bidrag fra NGO'erne og basissamfundene til forebyggelses- og støtteaktiviteter, bl.a. gennem bistand til oprettelsen af netværk

- udvikling af den videnskabelige indlæring gennem en bedre programovervågning på grundlag af relevante indikatorer og styrkelse af operationsanalyserne på de forskellige medicinske, sociologiske og antropologiske områder

- fremme af overholdelsen af menneskerettighederne og bekæmpelse af diskrimination og udstødelse af personer, der lever med virussen, bl.a. ved indførelse af en egnet lovgivningsmæssig ramme.

Artikel 3

De samarbejdsaktører, hvortil der kan ydes finansiel bistand i henhold til denne forordning, er bl.a. offentlige administrationer og organer på nationalt, regionalt eller lokalt plan, lokalsamfund og andre decentrale enheder, regionale organisationer, internationale organisationer, forskningsinstitutter og universiteter, basissamfund og private aktører, herunder ikke-statslige organisationer og repræsentative sammenslutninger, der alt efter ekspertiseområde vil kunne bidrage til udformningen, gennemførelsen og opfølgningen af de prioriterede strategier på HIV/AIDS-området, som er beskrevet i artikel 2.

Artikel 4

1. De midler, der kan tages i anvendelse som led i de i artikel 1 omdhandlede foranstaltninger, omfatter bl.a. undersøgelser, faglig bistand, uddannelse eller andre tjenesteydelser, leverancer og arbejder samt revisioner og evaluerings- og kontrolmissioner. Der vil blive givet prioritet til styrkelse af de nationale kapaciteter, bl.a. gennem uddannelse af menneskelige ressourcer med henblik på at opnå en bæredygtig udvikling.

2. Fællesskabsfinansieringen kan både dække anlægsudgifter, dog ikke køb af fast ejendom, og driftsudgifter, og disse kan både afholdes i fremmed valuta og i lokal valuta, alt efter hvad der er nødvendigt af hensyn til foranstaltningernes gennemførelse.

3. Der gøres systematisk en særlig indsats for at tilstræbe, at de aktører eller partnere, som foranstaltningen i sidste ende skal komme til gode (hele landet, lokalsamfund, virksomheder eller andet), selv yder et (navnlig finansielt) bidrag inden for rammerne af deres muligheder og afpasset efter den enkelte foranstaltnings særlige karakter.

4. Der vil blive tilstræbt samfinansieringer, navnlig med medlemsstaterne. Der vil blive truffet de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i henhold til denne forordning, kommer til udtryk.

5. Til sikring af sammenhængen og komplementariteten mellem de foranstaltninger, der finansieres af Fællesskabet, og dem, der finansieres af medlemsstaterne, træffer Kommissionen for at sikre optimal effektivitet i disse foranstaltninger som helhed alle fornødne koordinerende foranstaltninger, bl.a.:

a) indførelse af et system til systematisk udveksling af oplysninger om de foranstaltninger, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet og medlemsstaterne

b) koordination på stedet for foranstaltningernes gennemførelse ved hjælp af regelmæssige møder og udvekslinger af oplysninger mellem Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i modtagerlandet eller modtagerlandene.

Artikel 5

Den finansielle bistand i henhold til denne forordning har form af gavebistand.

Artikel 6

1. Det pålægges Kommissionen at forberede, vedtage og forvalte de i denne forordning omhandlede foranstaltninger efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, herunder procedurerne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

2. Afgørelser om foranstaltninger, hvis finansiering i henhold til denne forordning overstiger 2 mio. ECU pr. foranstaltning, og alle ændringer af disse foranstaltninger, der medfører overskridelser på mere end 20 % af det oprindelig fastsatte beløb til den pågældende foranstaltning, træffes efter den i artikel 7 fastsatte procedure.

3. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal bl.a. indeholde en bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige bestemmelser, som Kommissionen fastsætter i henhold til gældende bestemmelser, navnlig bestemmelserne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

4. Dersom foranstaltningerne fastsættes i finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerlandet, skal disse indeholde en bestemmelse om, at skatter, afgifter og andre belastninger ikke skal udredes af Fællesskabet.

5. Deltagelse i udbud og aftaler er åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og modtagerstaten. Den kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande og i behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde andre tredjelande.

6. Leverancer skal have oprindelse i medlemsstaterne, modtagerstaten eller andre udviklingslande. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde kan leverancerne have oprindelse i andre lande.

Artikel 7

1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand, dvs. afhængigt af, hvilket land eller hvilken region der nyder godt af foranstaltningerne:

a) for så vidt angår landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, EUF-Udvalget nedsat ved artikel 21 i den interne aftale nr. 91/401/EØF om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for den fjerde Lomé-konvention, vedtaget den 16. juli 1990 af medlemsstaternes repræsentanter forsamlet i Rådet

b) for så vidt angår landene i Middelhavsområdet, MED-udvalget nedsat ved artikel 6 i forordning (EØF) nr. 1762/92, udstedt af Rådet den 29. juni 1992

c) for så vidt angår landene i Asien og Latinamerika, ALA-Udvalget nedsat ved artikel 15 i forordning (EØF) nr. 443/92, udstedt af Rådet den 25. februar 1992.

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald ved afstemning.

Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen. Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.

Artikel 8

Der udveksles én gang om året på et fælles møde med de tre udvalg, der er nævnt i artikel 7, stk. 1, synspunkter på grundlag af de af Kommissionens repræsentant fremlagte generelle retningslinjer for foranstaltninger, der skal gennemføres i det efterfølgende år.

Artikel 9

Efter hvert regnskabsårs afslutning forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en årsberetning, der indeholder et resumé af de foranstaltninger, som er finansieret i regnskabsårets løb, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i regnskabsårets løb.

Resuméet indeholder bl.a. oplysninger om de aktører, hvormed der er indgået gennemførelsesaftaler eller -kontrakter.

Beretningen indeholder desuden et resumé af eventuelle eksterne evalueringer vedrørende særlige foranstaltninger.

Artikel 10

Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.