Nr. C 159/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 6. 91 
sig ekstremt vanskelige at opfylde, og som i visse tilfæl­
de måske reelt ikke bidrager særlig meget til den over­ordnede målsætning om beskyttelse af arbejdstagerens 
sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. 
Bryssel, den 24. april 1991. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om arbejdstagere fra tredjelande 
(91/C 159/05) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 31. januar 1991 i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om arbejdstagere fra tredjelande. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Andrea Amato til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 11. april 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 286. plenarforsamling den 24. april 1991, 
med et flertal af stemmer for og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. I de senere år har ØSU beskæftiget sig med 
indvandringen fra tredjelande gennem udtalelserne: 
a) om »Vandrende arbejdstagere« (på ØSU's eget initi­
ativ) af 25. oktober 1984 (!); 
b) om Kommissionens »Retningslinjer for Fællesska­
bets indvandrerpolitik«. Udtalelsen (af 29. maj 
1985) (2) bygger i hovedsagen på førnævnte, specielt 
hvad angår indvandringen fra tredjelande; 
c) om Fællesskabets middelhavspolitik af 12. juli 
1989 (3), hvori der blev fremsat forslag til en politik 
for indvandringen fra tredjelande omkring Middel­
havet. 
1.1.1. Den i disse udtalelser fremlagte vurdering af 
begrænsningerne for EF-politikken på området, pro­
blembeskrivelse og forslag har altsammen stort set be­
varet sin gyldighed, selv om Rådet ikke har fulgt det 
op. 1.1.2. Alligevel nødvendiggør de i mellemtiden ind­
trufne forandringer, dels i de objektive og retlige vilkår 
i medlemslandene, dels i EF-integrationsprocessen med 
deraf følgende behov for en ny institutionel ramme, at 
ØSU fremlægger nye vurderinger og forslag. 
1.2. Kravet om på ny at henlede Fællesskabets op­
mærksomhed på indvandringsspørgsmålet blev frem­
ført på Det Europæiske Råds møde i Hannover i juni 
1988, hvor man bad Kommissionen om en rapport om 
migranternes sociale integration. 
1.2.1. Ud over denne rapport om den sociale integra­
tion af vandrende arbejdstagere fra tredjelande med fast 
og lovlig bopæl i EF-lande(4), har Kommissionen ladet 
udarbejde en ekspertrapport med titlen »Indvandrerpo­
litik og social integrering af indvandrere i Det Europæi­
ske Fællesskab» (5), som uddyber emnet og fremsætter 
konklusioner og forslag, som er taget i betragtning i 
nærværende udtalelse. 
f1) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984. 
(2) EFT nr. C 188 af 29. 7. 1985. 
(3) EFT nr. C 221 af 28. 8. 1989. (4) ØSU(89) 984 endelig udg. af 22. 6. 1989. 
(5) ØSU(90) 1813 endelig udg. af 28. 9. 1990. 
17. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/13 
1.3. Det Europæiske Råd af 14.-15. december 1990 
(Rom II) tog igen spørgsmålet op, henstillede til Rådet 
og Kommissionen at vedtage foranstaltninger vedrøren­
de indpassagen over de ydre grænser og erklærede i 
sine konklusioner: 
»Det Europæiske Råd har noteret sig rapporterne 
om indvandring, og det anmoder Rådet (almindelige 
anliggender) og Kommissionen om at undersøge, 
hvilke foranstaltninger og aktioner der vil være 
hensigtsmæssige, for så vidt angår bistand til udvan-
dringslandene, indrejsebetingelser og støtte til social 
integration under hensyn navnlig til behovet for en 
harmoniseret politik vedrørende asylret.« 
1.4. Regeringskonferencen om politisk union, som 
blev indledt i Rom i december 1990, vil på visse regerin­
gers foranledning skulle drøfte spørgsmålet om en udvi­
delse af Fællesskabets beføjelser vedrørende indvan­
dring. Kommissionen har fremsat forslag i samme ret­
ning i sin udtalelse af 21. oktober 1990 om traktatsæn-
dringer med henblik på politisk union (!). 
1.5. Samtidig har EF-Domstolen med dommen af 9. 
juli 1987 tilført en afklaring af Kommissionens nuvæ­
rende beføjelser i henhold til Traktatens artikel 118 (2). 
Det skulle være muligt på grundlag heraf at aftegne 
omfanget af Fællesskabets kompetence med hensyn til 
indvandringen. 
1.5.1. Yderligere har Domstolen den 31. januar 
1991 (3) erklæret, at bestemmelserne i samarbejdsaftalen 
mellem EF og Marocco om ikke-diskrimination inden 
for løn- og arbejdsvilkår samt social sikring direkte er 
gældende for medlemsstaternes dispositioner. Virknin­
gerne af denne kendelse må nødvendigvis også gælde 
de andre samarbejdsaftaler (Tunesien, Algeriet og Ju­
goslavien) og associeringsaftalen (Tyrkiet), som inde­
holder lignende bestemmelser. 
1.6. På baggrund af ovennævnte synes tiden moden 
til at fastlægge og gennemføre en egentlig EF-indvan-
dringspolitik. 
1.6.1. En lignende tilskyndelse er i øvrigt at læse ud 
af rapporten fra Europa-Parlamentets undersøgelsesud­
valg om fremmedhad og racisme (4). 
2. Udtalelsens formål og afgrænsning 
2.1. I lyset af ovenstående bør en EF-indvandringspo-
litik i hovedsagen dreje sig om følgende tre mål­
sætninger: 
0) CM 60-90-200 — Luxembourg, 21. 10. 1990. 
(2) Domssamlingen 1987/7, s. 3203. 
(3) Dom C 18/90. 
(4) Ordfører: James Glyn Ford. 
Dok. A3 — 195/90 af 23. juli 1990. a) styring af migrationsstrømmene og skabelsen af reg­
ler for adgang og asylret (behandles i særskilt udta­
lelse, som er under udarbejdelse); 
b) økonomisk og social integration samt fri bevægelig­
hed inden for EF for de lovligt bosatte indvandrere; 
c) frivillig hjemvenden til oprindelseslandet. 
2.2. Nærværende udtalelse behandler især de »inter­
ne« aspekter af en EF-indvandringspolitik. Der vil først 
og fremmest blive set på, hvilke problemer der knytter 
sig til tilstedeværelsen i EF-landene af indvandrerne fra 
tredjelande, både med hensyn til disse personers leve-
og arbejdsvilkår og med hensyn til de virkninger, deres 
tilstedeværelse har på den økonomiske og sociale situa­
tion i Fællesskabet. 
2.3. Ved »indvandrere fra tredjelande« forstås perso­
ner, som for at arbejde, det være sig som lønmodtagere 
eller som selvstændige, er flyttet fra hjemlandet uden 
for EF til et EF-land og legalt opholder sig midlertidigt 
eller varigt. Begrebet »indvandrer« omfatter også fami­
lien (ægtefælle, mindreårige eller uarbejdsdygtige børn, 
slægtninge i opadstigende linje) og arbejdstagere, som 
oppebærer invalide- eller alderspension i EF-landet. 
2.4. Derfor vil der i nærværende udtalelse ikke blive 
tænkt specielt på de medborgere i EF-landene, som er 
kommet fra tredjelande, bortset fra at de kan være 
omfattet af mere generelle betragtninger om faktisk 
diskrimination. ØSU har herom erklæret følgende: 
»ØSU insisterer på, at alle EF-borgere, også de, der 
tilhører etniske minoriteter, skal sikres en plads 
og en fremtid i et »Borgernes Europa«, samt at 
opholdsretten, fri bevægelighed og beskæftigelse og 
gensidig anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifi­
kationer skal omfatte alle» (5). 
2.5. Naturligvis kan der under denne »interne« syns­
vinkel ikke ses fuldstændig bort fra forholdene omkring 
indvandrernes adgang fra tredjelande til EF-området. 
Til dette må bemærkes, at den samordning af vilkårene 
for indvandring, som på forskellig måde er under 
gennemførelse, bør behandles på EF-plan under fuld 
medinddragelse af de demokratiske institutioner og re­
præsentative organer. 
2.6. ØSU er opmærksom på, at der er en forbindelse 
mellem en EF-indvandringspolitik og udviklingen i ud-
vandringslandene, især dem, der ligger nærmest EF. 
Dette spørgsmål uddybes i det efterfølgende. 
(5) EFT nr. C 23 af 30. 1. 1989, s. 33. 
Nr. C 159/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 6. 91 
3. En EF-status for migrantarbejdere fra tredjelande 
3.1. Indvandrernes sociale integration (*) i EF er ble­
vet et vigtigt spørgsmål, som man ikke længere kan 
komme uden om af følgende grunde: 
— over otte millioner indvandrere fra tredjelande op­
holder sig nu i EF, 
— selv om disse indvandreres tilstedeværelse har for­
skellige karakteristika i de enkelte medlemslande, 
delvis fordi indvandringen har fundet sted på for­
skellige tidspunkter, kan den skabe de samme spæn­
dinger på arbejdsmarkedet og i samfundet. 
3.2. EF som sådant må sætte sig det mål at fremme 
indvandrernes sociale integration, ikke blot fordi dette 
svarer til de generelle værdier, EF bygger på, men 
fordi en manglende integration har negative følger for 
beskæftigelsen og mere generelt for leve- og arbejdsvil­
kårene i EF. Tilsvarende kan en forfejlet integration 
føre til marginalisering og ghettodannelser, navnlig 
blandt de yngre medlemmer af indvandrerfamilierne. 
3.2.1. En passende social integrering, baseret på lige 
rettigheder og muligheder, er forudsætningen for at 
undgå tilfælde af social marginalisering og for, at der 
ikke gives næring til illegalt arbejde, sort økonomi, 
skattesvig og kriminalitet. 
3.2.2. Diskriminering af migrantarbejdere kunne 
føre til »social dumping« i EF. En EF-politik for social 
integration af indvandrere vil følgelig vise sig at være 
afgørende for, om det indre marked kan komme til 
fungere korrekt. 
3.2.3. En korrekt integrering af indvandrerne på ar­
bejdsmarkedet må ikke opfattes som en yderligere be­
lastning af medlemsstaternes sociale ordninger, men 
tværtimod som noget positivt. F.eks. kan en forøgelse 
af den aktive arbejdsstyrke få en gunstig indvirkning 
på de sociale sikringsordninger, som lider under den 
negative befolkningsudvikling, der for øjeblikket kan 
registreres i samtlige industrilande. 
3.2.4. EF bør ikke blot sigte på at forhindre de uhel­
dige konsekvenser af en manglende social integration 
(') Udtrykket »social integration« anvendes, fordi det er blevet 
fast EF-terminologi. I den italienske udgave ville det have 
været bedre at tale om »inserimento sociale« for at undgå 
en forveksling med »assimilazione« og. for ikke at anfægte 
indvandrernes kulturelle identitet. af indvandrerne, men bør ligeledes fuldt ud udnytte, 
hvad disse, især de unge, kan bidrage med til den 
økonomiske, sociale og kulturelle udvikling i et multi­
etnisk og multi-kulturelt Europa. 
3.3. Gennemførelsen af det indre marked vil betyde 
en væsentlig ændring af indvandrersituationen og 
kræve, at EF griber problemet an på en ny måde (2): 
— Den kommende afskaffelse af personkontrollen ved 
EF's indre grænser vil understrege forskellene i de 
bestemmelser og administrative midler, der anven­
des i medlemsstaterne. 
— Selv om indvandrerne fra tredjelande kan bevæge 
sig frit inden for EF efter afskaffelsen af de interne 
grænser, betyder dette ikke nødvendigvis, at de med 
den nuværende lovgivning kan arbejde legalt i alle 
medlemsstater. 
— Det er sandsynligt, at flere og flere indvandrere vil 
forsøge at udnytte de bedre bevægelsesmuligheder, 
der vil være inden for EF, til at komme uden om 
nationale beskæftigelsesrestriktioner, hvilket kunne 
føre til en stærk stigning i omfanget af illegalt 
arbejde. 
3.4. EF må derfor sætte sig et dobbelt mål, gående 
ud på: 
a) at harmonisere medlemsstaternes lovgivninger og 
administrative midler til social integration af ind­
vandrerne; 
b) at fastlægge vilkårene for at give indvandrerne fra 
tredjelande samme bevægelsesfrihed, som EF-bor-
gerne har. 
Hvis disse to mål ikke forfølges, vil diskrimineringen 
ikke blot øges (med alle de moralske følger, som ligger 
(2) ILO har viet dette spørgsmål megen opmærksomhed og har 
bl.a. udgivet følgende: 
— Referat af det uformelle møde om migrantarbejdere fra 
tredjelande i EF's indre marked efter 1992 — Geneve, 27.-
28. april 1989. 
— Økonomiske, sociale og menneskerettighedsmæssige be­
tragtninger vedrørende tredjelandeborgeres fremtidige 
status i EF's indre marked, W.R. Bohning og J. Werquin 
(Working paper in World Employment Programme) 
Geneve — april 1990. 
— Referat af rundbordsdiskussionen om migrantarbejdere 
fra tredjelande i det indre marked, Geneve, 15.-17. oktober 
1990. 
17. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/15 
i at skabe et Fællesskab, der baseres på uretfærdighed 
og en begrænsning af de rettigheder, som nogle af dem, 
der bidrager til dets udvikling, har) og det indre marked 
hindres i at fungere korrekt, men selve ideen med det 
indre marked vil blive forrådt. Der vil herved viges bort 
fra målsætningen om at skabe ét fælles arbejdsmarked 
samtidig med et indre marked for varer, tjenesteydelser 
og kapital; de nationale arbejdsmarkeder vil blive opret­
holdt og holdt adskilt som følge af deres forskellige 
behandling af arbejdstagere fra tredjelande. 
3.5. Man må ikke undervurdere den forbindelse, der 
på den ene side er mellem fri bevægelighed for migrant­
arbejdere og harmonisering af politikken for social 
integration i EF, og på den anden side koordineringen 
af indrejsereglerne. 
3.5.1. Der er først og fremmest en tidsmæssig forbin­
delse at tage hensyn til, idet harmoniseringen af med­
lemsstaternes politikker for social integration og virke­
liggørelsen af fri bevægelighed ikke bør forsinkes af 
hensyn til fastlæggelsen af fælles politikker for styring 
af indvandringen. 
3.5.2. Dernæst er der tale om en årsag/virkning­
faktor. Eksempelvis vil den måde, hvorpå indvandrer­
strømme gribes an, uvægerligt have betydning for, om 
politikken for social integration og fri bevægelighed 
bliver en succes. Denne politik kan ikke gennemføres 
på passende vis, hvis indrejsereglerne er for liberale og 
EF således kommer til at stå over for en massiv strøm 
Bryssel, den 24. april 1991. af indvandrere. Men den vil ligeledes slå fejl, hvis indrej­
sebestemmelserne er for strenge og rent faktisk blokerer 
for den legale indvandring og dermed uundgåeligt øger 
den illegale indvandring. Dette vil bl.a. gå ud over 
den positive holdning, som offentligheden i EF har til 
indvandrere, og som er en forudsætning for at gennem­
føre den sociale integration og den frie bevægelighed 
med succes. 
3.5.3. Den måde, hvorpå »interne« spørgsmål gribes 
an, vil få en afgørende indvirkning på muligheden for 
at regulere strømmen af indvandrere. Eksempelvis vil 
»tiltræknings«-faktoren i EF (kombineret med faktorer 
i oprindelseslandet, som »tilskynder« til udvandring), 
som grundlæggende er positiv — dvs. som ikke længere 
udgør et marked for illegal arbejdskraft — uvægerligt 
få en kvantitativ og kvalitativ indvirkning på indvan­
dringen og følgelig på de foranstaltninger, der vedtages 
for at regulere indvandrerstrømmen. 
4. Nærværende udtalelse er et forsøg på at fastlægge, 
hvilke grunde, retningslinjer og generelle målsætninger 
en fælles indvandringspolitik må have, navnlig med 
hensyn til, hvilke forhold der skal gælde for migrantar­
bejderne fra tredjelande. ØSU vil snarest fremlægge en 
tillægsudtalelse med mere specifikke forslag inden for 
erhvervsmæssig og social integration og fri bevægelig­
hed (grundlæggende rettigheder, tilpasning og harmoni­
sering af retsregler, politiske foranstaltninger), frivillig 
tilbagevenden til hjemlandet, oplysning og samordning 
på EF-plan. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg