6. 8. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/21 
4. Bilag 
4.1. Bilag I B 
Udvalget foreslår at optage »brunt sukker« (delvis 
raffineret sukker) som råstof i bilag I B. 
4.2. Bilag III A, stk. 1.1.3., litra i) 
Efter Udvalgets mening bør teksten efter ordet 
»underpunkt« lyde »i) til iii)«. 
4.3. Bilag III B — tilsætningsstoffer 
4.3.1.: Bl 
Såvel lecithin som ammoniumphospatider bør også 
tillades i en mængde på op til 1 % af vægten af de 
produkter, der er defineret i bilag I A 18 og 23. 4.3.2.: B2 
Der bør tillades op til 0,3 % PGPR i alle produkter 
og op til 0,5 % i tynde overtræk. 
4.3.3.: B3 
Der bør tillades op til 0,5 % STS i overtræk for at 
forebygge dannelsen af fedtstofringe. 
4.3.4. B4og5 
Magnesium-silikat og shellak bør også tillades for 
de varer, der er defineret i bilag I A 28. 
Desuden bør der tillades følgende skillemidler i de 
produkter, der er defineret i bilag I A punkt 18, 23 
og 28: carnaubavoks, bivoks, gummiarabicum og 
pektin. 
Bruxelles, den 23. maj 1984. 
Francis CEYRAC 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets 12. direktiv om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: Udgifter, der 
ikke giver ret til fradrag i merværdiafgiften 
(84/C 206/08) 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 37 af 10. februar 1984, side 8. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 7. februar 1984 under henvisning til artikel 99 og 100 i traktaten 
om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab at anmode om Det økono­
miske og sociale Udvalgs udtalelse om det nævnte forslag. 
Procedure: 
Med forelæggelsen af dokumentet »ændringer til forslaget til tolvte direktiv om det 
fælles merværdiafgiftssystem: udgifter der ikke giver ret til fradrag i merværdiafgiften« 
ændrede Kommissionen den 16. februar 1984 sit oprindelige forslag. 
Nr. C 206/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 8. 84 
Udvalgets afdeling for økonomiske og finansielle anliggender fik pålagt det forbere­
dende arbejde og udpegede Paul Broicher til ordfører og vedtog den 15. maj 1984 sin 
udtalelse. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 217. plenarforsamling, mødet den 
23. maj 1984 følgende udtalelse uden stemmer imod og med 2 stemmer hverken for 
eller imod. 
1. Generelle bemærkninger 
Udvalget bifalder Kommissionens bestræbelser på 
yderligere at harmonisere medlemsstaternes lovbe­
stemmelser om omsætningsafgifter. Kommissionen 
har i henhold til artikel 17, stk. 6, i det 6. momsdi­
rektiv (') fremlagt et forslag til direktiv, hvorefter ret­
ten til fradrag af moms på udgifter, der ikke er af 
streng erhvervsmæssig karakter, helt eller delvis ude­
lukkes. 
I forbindelse med gennemgangen af kommissions­
forslaget baserede Udvalget sig på det princip, at 
fradragsretten må være et spørgsmål om, hvorvidt 
udgifterne kan siges at være erhvervsmæssige eller 
ej. En sådan opdeling af udgifterne er imidlertid 
vanskelig, og dette er da også grunden til, at fra­
dragsreglerne er forskellige fra medlemsstat til med­
lemsstat. Hovedreglen er, at der ikke er fradragsret 
for ovennævnte udgifter; i nogle medlemsstater 
gives der dog ret til fradrag af moms med faste sat­
ser. 
Udvalget er ligesom Kommissionen af den opfat­
telse, at disse forskelle i fradragsordningerne forvri­
der konkurrencen. Derfor er en harmonisering nød­
vendig. 
Udvalget kan principielt tiltræde Kommissionens 
nye forslag, hvorefter der for erhvervsmæssige udgif­
ter indrømmes et fast afgiftsfradrag. Derimod kan 
Udvalget ikke gå ind for, at satsen skal være den 
samme for alle erhvervsgrupper og brancher. Speci­
elt hvad angår området benyttelse af motorkøretøjer, 
tages der i en sådan ordning ikke højde for, at visse 
virksomheder, ofte små og mellemstore virksomhe­
der, såsom håndværkere, handelsrepræsentanter o.l., 
ofte har højere erhvervsmæssige udgifter på de i 
Kommissionens forslag omhandlede udgiftsområ­
der. En fradragsordning med en fast fradragsprocent 
kan have til følge, at en lang række virksomheder 
anmoder afgiftsmyndighederne om særlig tilladelse 
(') EFTnr. L 145 af 13.6. 1977. til at kunne foretage et højere fradrag, hvilket vil 
belaste såvel virksomhederne som myndighederne 
unødigt. Omvendt vil indrømmelsen af et fast fra­
drag indebære en urimelig afgiftsfordel for virksom­
heder, hvis erhvervsmæssige udgifter inden for den 
pågældende udgiftsart er lavere. På denne baggrund 
synes Udvalget, at der ud fra såvel rimeligheds- som 
forenklingshensyn i stedet bør indføres trindelte, 
faste procentsatser, som fastsættes nærmere af Kom­
missionen på grundlag af et erfaringsmateriale og 
under anlæggelse af en streng målestok, og som for 
givne udgiftsarter differentieres efter brancher og 
erhvervsgrupper. 
Udvalget er desuden klar over, at der er tale om et 
direktivforslag, som vil have betragtelige budget­
mæssige konsekvenser for visse medlemsstater og 
også for EF. Da det i videst muligt omfang må und­
gås, at der opstår vanskeligheder i forbindelse med 
indførelsen af den nye ordning, tiltræder Udvalget 
Kommissionens forslag om at lette den gradvise til­
pasning af medlemsstaternes lovgivning gennem en 
overgangsperiode på fire år. 
2. Særlige bemærkninger 
Artikel 1 
Udvalget foreslår, at artikel 1 omformuleres i lyset 
af følgende overvejelser: 
Ordene »privatfly« og »lystfartøjer« dækker ikke 
sprogligt i samtlfge medlemsstater det, som Kom­
missionen tydeligvis sigter til, nemlig firmaejede fly 
og lystbåde. For klarhedens skyld bør ordene derfor 
ændres til: »firmafly« og »firmabåde«. 
Fradrag for afgift på udgifter til erhvervelse, frem­
stilling, import, leasing eller leje samt ombygning af 
personbiler, motorcykler, firmafly og firmabåde 
indrømmes kun, for så vidt afgiftsmyndighederne 
anerkender, at anskaffelsen er nødvendig, og at den 
pågældende type befordringsmiddel er egnet til det 
givne erhvervsmæssige anvendelsesformål. 
6. 8. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 206/23 
Fradrag for indgående afgift bør af forenklingshen­
syn kunne tillades op til en nærmere fastsat procent­
sats, uden at der kræves bevisligheder. Udvalget 
foreslår, at der opereres med tre forskellige procent­
satser, eksempelvis 25, 50 og 75 %. Det vil herefter 
være Kommissionens opgave, i samarbejde med 
afgiftsmyndighederne i medlemsstaterne, på basis af 
objektive kriterier og specielt ud fra de resterende 
udgifters faktiske fordeling på erhvervsmæssige og 
private udgifter at fastsætte en procentsats for givne 
brancher og erhvervsgrupper. 
Hvis virksomheden i det enkelte tilfælde påviser 
omfanget af den erhvervsmæssige benyttelse, bør 
den være berettiget til en afgiftsgodtgørelse, der sva­
rer til mere end den fastsatte procentsats. 
Kravene til godtgørelsen af, hvilken del af udgif­
terne i forbindelse med et motorkøretøj der er 
erhvervsmæssige, må være strenge. F.eks. kunne 
man overveje at indføre et fast kilometerfradrag dif­
ferentieret efter køretøjstype. Kontrollen ville være 
enkel (bestemmelse af køretøjets identitet), og 
omgåelse af afgiftsreglerne ville i vidt omfang være 
udelukket. En yderligere mulighed ville være, til 
påvisning af køretøjets erhvervsmæssige benyttelse 
og dermed som betingelse for indrømmelse af fra­
dragsret at kræve, at der skal føres kørebog. 
Samme fradragsordning bør gælde for udgifter i for­
bindelse med istandsættelse, vedligeholdelse og 
benyttelse af ovenomtalte befordringsmidler, især 
for udgifter til køb af brændstof, smøremidler, reser­
vedele samt udgifter til tjenesteydelser. 
Fastlæggelsen af procentsatser og den i det ændrede 
kommissionsforslag fastsatte mulighed for at påvise 
en 100% erhvervsmæssig benyttelse vil gøre arti­
kel 1, stk. 2, overflødig, hvorfor dette stykke helt kan 
udgå. 
Artikel 2, stk. 1 
Som en logisk konsekvens af de almindelige 
bemærkninger ovenfor finder Udvalget det rimeligt, 
at der indrømmes ret til 100 % fradrag for moms på 
transportudgifter til forretningsrejser foretaget af 
den afgiftspligtige og dennes personale, dersom rej­
sen er et nødvendigt led i virksomhedens drift (og 
dersom udgiften ikke falder ind under artikel 1). 
Her må der imidlertid stilles de allerstrengeste krav 
til påvisningen af, at der er tale om erhvervsmæssige 
udgifter. 
a) Forretningsrejser, hvis formål er salg af varer og 
tjenesteydelser, montagearbejde m.v. giver i denne sammenhæng ikke anledning til proble­
mer. 
b) Derimod bør udgifter til rejser til kongresser, 
konferencer o.l. underkastes en streng kontrol 
fra afgiftsmyndighedernes side, og afgiften bør 
kun kunne fradrages, dersom det entydigt godt­
gøres, at sigtet er uddannelse og efteruddan­
nelse. 
Artikel 2, stk. 2 
Befordring mellem hjem og arbejdssted bør eksplicit 
nævnes, eftersom det ikke klart fremgår om det er 
dækket af Kommissionens ordlyd. 
Artikel 3 
I overensstemmelse med artikel 3 (a) i Kommissio­
nens forslag, bør der også indrømmes ret til at fra­
drage afgiften på de i artikel 3 omhandlede udgifter 
med det fulde beløb, for så vidt det godtgøres, at der 
er tale om udgifter i forbindelse med erhvervsmæs­
sig virksomhed. Dog mener Udvalget, at det bør 
overvejes at fastsætte et maksimumbeløb pr. dag for 
udgifter til drikkevarer, kost og logi, som eventuelt 
differentieret efter leveomkostningerne i de enkelte 
lande for tiden kunne andrage gennemsnitligt 60 
ECU. 
Artikel 3 a) 
Ifølge artikel 3 (a) kan der indrømmes ret til 100 o/o-
fradrag, såfremt de omhandlede forudsætninger er 
opfyldt. I tråd med ræsonnementerne ovenfor bør 
ordlyden imidlertid ændres derhen, at der gives 
mulighed for fradrag for et sådant beløb, som enty­
digt påvises anvendt til erhvervsmæssige formål. 
Derfor bør det klart fremgå, at indrømmelsen af fuld 
fradragsret for udgifter kun skal være mulig, dersom 
dér føres fuldgyldigt bevis for, at de er af rent 
erhvervsmæssig karakter, hvorfor det vil være værd 
at overveje at indføre visse begrænsninger, der går i 
retning af de ovennævnte betragtninger omkring 
artikel 3 og 4. 
Artikel 4 
Udvalget foreslår, at det sidste sætningsled, »... 
samt udgifter til bygninger... receptioner«, udgår. 
For resten af artiklen gælder det, at der bør indrøm­
mes ret til afgiftsfradrag for udgifterne, for så vidt 
det kan godtgøres, at de er betinget af erhversmæs-
sig virksomhed, og at de i det enkelte tilfælde, samt-
Nr. C 206/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 6. 8. 84 
lige omstændigheder taget i betragtning, ikke over­
stiger et normalomfang. 
I forenklingsøjemed kunne der opereres med vejle­
dende værdier eller lofter, som varierer efter virk-
Bruxelles, den 23. maj 1984. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. I øjeblikket er der næsten 13 mio arbejdsløse i 
Fællesskabet, hvilket svarer til 11,5% af den 
erhvervsaktive befolkning. Især unge, ældre og kvin­
der er ramt af en stadig mere langvarende arbejds­
løshed og med ringe håb om umiddelbart at genind­
træde på arbejdsmarkedet. Kommissionens høringer 
har afsløret en bølge af nye spontane lokale beskæf­
tigelsesinitiativer, der ofte er sat i gang af arbejds­
løse, og som kræver direkte støtte. Udvalget udtryk-somhedens størrelse og art. Derudover vil en restrik­
tiv kontrol være nødvendig. 
Fradrag for gaver, der gives som led i virksomhe­
dens drift, bør kun indrømmes, når udgiften til 
gaven ikke overstiger 20 ECU. 
Fran<?ois CEYRAC 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
ker derfor tilfredshed med meddelelsen, og medgi­
ver at de muligheder, der ligger i de lokale beskæfti­
gelsesinitiativer (LBI), bør indtage en mere central 
plads i den beskæftigelsesskabende politik. Afdelin­
gen erkender desuden, at visse lokale beskæftigelses­
initiativer ganske vist ligner eller i sidste ende 
måske udvikler sig til normale små og mellemstore 
virksomheder, men den store mangfoldighed af 
lokale beskæftigelsesinitiativer — især samfunds­
nyttige projekter med forskellige igangsættergrup­
per som initiativtagere — berettiger en separat ana-Udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet om Fællesskabets indsats til 
bekæmpelse af arbejdsløsheden — de lokale beskæftigelsesinitiativers rolle 
(84/C 206/09) 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 70 af 12. marts 1984, side 1. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 1. december 1983 under henvisning til artikel 198 i traktaten om 
oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab at anmode om Det økonomiske 
og sociale Udvalgs udtalelse om den nævnte meddelelse. 
Procedure: 
Afdelingen for sociale anliggender fik pålagt det forberedende arbejde og vedtog med 
E. Brian Roycroft som ordfører sin udtalelse den 10. maj 1984. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 217. plenarforsamlig (mødet den 
23. maj 1984) enstemmigt følgende udtalelse: