GLOSSAR

Afslutningserklæring : Udtalelse fra afslutningsorganet om korrektheden af den endelige betalingsanmodning og attesten vedrørende den endelige betaling for et program, der medfinansieres af strukturfondene. Betydelige svagheder i forvaltningen og kontrollen eller hyppige uregelmæssigheder bør føre til en negativ udtalelse. Hvis der er hyppige uregelmæssigheder, omtales disse forhold i erklæringen, og der gives et skøn over problemets omfang og finansielle virkninger.

Afslutningsorgan : Organ, som afgiver en afslutningserklæring ved udgangen af programmeringsperioden. Det kan være det samme organ som det, der udfører kontrollen på andet niveau.

Afslutningsproces : Finansiel afregning af udestående EU-forpligtelser vedrørende et program på grundlag af en afslutningserklæring, enten ved udbetaling af restbeløbet til medlemsstaten eller ved udstedelse af en debetnota. Den endelige afregning berører ikke Kommissionens ret til senere at vedtage finansielle korrektioner.

Artikel 13-rapport : Årlig rapport om resultaterne af kontrollen på andet niveau, som udarbejdes i henhold til artikel 13 i Kommissionens forordning nr. 438/2001 og indsendes til Kommissionen.

Betalingsmyndighed : Myndighed, som medlemsstaten har udpeget til at udarbejde og indsende betalingsanmodninger samt modtage betalinger fra Kommissionen.

Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) : Den strukturfond, hvis formål er at styrke den økonomiske og sociale samhørighed ved at udligne de største regionale skævheder gennem støtte til udvikling og strukturel tilpasning af regionale økonomier. EFRU støtter også grænseoverskridende, tværnationalt og interregionalt samarbejde. EFRU-interventioner gennemføres via programmer, der omfatter et stort antal projekter.

Den Europæiske Socialfond (ESF) : Den strukturfond, hvis formål er at styrke den økonomiske og sociale samhørighed ved at forbedre beskæftigelsen og jobmulighederne, befordre et højt beskæftigelsesniveau og skabe flere og bedre job. ESF-interventioner gennemføres via programmer, der omfatter et stort antal projekter.

Fejlforekomst : De konstaterede regelstridige udgifter som andel af de samlede udgifter, der er kontrolleret.

Finansiel korrektion : Procedure, der består i at udelukke et udgiftsbeløb, som Kommissionen allerede har godtgjort en medlemsstat, fordi det konstateres, at udgifterne var regelstridige. Hvis medlemsstaten selv foretager korrektionen, kan den erstatte de regelstridige udgifter med støtteberettigede udgifter. Hvis medlemsstaten ikke selv foretager korrektionen, kan Kommissionen foretage den. I så fald kan de regelstridige udgifter ikke erstattes med støtteberettigede udgifter, og dermed bliver resultatet en nettoreduktion af strukturfondsbidraget.

Forvaltnings- og kontrolsystemer : Systemer, som er etableret med henblik på forvaltning og kontrol af de interventioner under strukturfondene, som administreres af medlemsstaterne. Disse systemer bør sikre, at strukturfondene forvaltes økonomisk forsvarligt, og at de udgiftsanmeldelser, der indsendes til Kommissionen, er korrekte, i overensstemmelse med lovgivningen og støtteberettigede.

Forvaltnings-myndighed : Myndighed, som medlemsstaten har udpeget til at forvalte et program. Den kan beslutte at delegere opgaver til såkaldte formidlende organer.

Kontrol på andet niveau (stikprøvekontrol eller kontrol i henhold til forordningens artikel 10) : Kontrol, som udføres i henhold til artikel 10 i Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af et organ, som er uafhængigt af forvaltningsmyndigheden og betalingsmyndigheden. Formålet er at kontrollere de indførte forvaltnings- og kontrolsystemers effektivitet og selektivt at kontrollere udgiftsanmeldelserne afgivet på de forskellige niveauer. Kontrollen skal baseres på et repræsentativt udvalg af de godkendte projekter. Den skal omfatte mindst 5 % af de samlede støtteberettigede udgifter, der allerede er anmeldt til Kommissionen, og fordeles jævnt over programmeringsperioden. Resultaterne af denne kontrol rapporteres til Kommissionen i en årlig rapport (artikel 13-rapporten) og danner grundlag for erklæringen om afslutning af programmet. Kontrollen på andet niveau er en del af forvaltnings- og kontrolsystemerne.

Kontrol på første niveau (kontrol i henhold til forordningens artikel 4) : Kontrol, som udføres i henhold til artikel 4 i Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af det organ, der er ansvarligt for forvaltningen af et program. Formålet er at kontrollere rigtigheden af de anmeldte udgifter og sikre, at de gældende nationale regler og EU-regler overholdes. Disse regler vedrører især berettigelse til støtte under det pågældende program, offentlige udbud og statsstøtte. Kontrollen på første niveau er en del af forvaltnings- og kontrolsystemerne.

Korrigerende foranstaltninger : Foranstaltninger, som Kommissionen anmoder om efter at have identificeret mangler i forvaltnings- og kontrolsystemerne. Foranstaltningerne består i finansielle korrektioner med hensyn til de udgifter, der allerede er anmeldt til Kommissionen, og ændringer af systemerne med henblik på at gøre dem effektive.

Operationelle programmer og enheds-programmerings-dokumenter, i beretningen kaldet "programmer" : Dokumenter, som udarbejdes på centralt eller regionalt niveau i en medlemsstat og godkendes af Kommissionen, og som bør omfatte et sammenhængende sæt prioriterede felter med foranstaltninger. Projekter, der samfinansieres af strukturfondene, skal høre under en foranstaltning. En EF-støtteramme (strukturfondenes og medlemsstatens strategier og prioriterede felter for aktioner, som skal implementeres gennem forskellige programmer) og et operationelt program kan lægges sammen til et "enhedsprogrammeringsdokument". For hvert program lægges der et budget bestående af nationale, regionale og lokale offentlige midler på den ene side og medfinansieringen fra strukturfondene på den anden side.

Programmerings-periode : Den flerårige ramme, inden for hvilken strukturfondsudgifterne planlægges og afholdes, f.eks. perioden 2000-2006.

Regelstridige udgifter : Udgifter, som ikke er støtteberettigede, fordi EU-reglerne og/eller de nationale regler ikke er overholdt, eller som er anmeldt med for høje beløb.

Strukturfondene : EU’s vigtigste politiske instrument til opfyldelse af traktatens mål om økonomisk og social samhørighed. EFRU og ESF er de to strukturfonde.

RESUMÉ

I. Når der identificeres væsentlige mangler i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer, er det Kommissionens mål at sikre, at tidligere uregelmæssigheder korrigeres, og at systemerne forbedres med henblik på den fremtidige forvaltning. I den forbindelse kan Kommissionen:

a) anmode medlemsstaterne om at foretage finansielle korrektioner. Hvis en medlemsstat ikke accepterer at foretage en finansiel korrektion, kan Kommissionen foretage den

b) anmode medlemsstaterne om at implementere korrigerende foranstaltninger for at sikre, at endnu ikke anmeldte udgifter behandles af effektive systemer, som kan forhindre eller påvise og korrigere uregelmæssigheder

c) suspendere sine betalinger, indtil der er foretaget hensigtsmæssige korrektioner.

II. Rettens revision byggede hovedsagelig på en gennemgang af 40 programmer, hvor der var identificeret væsentlige mangler. Målet var at vurdere, om Kommissionen havde truffet hensigtsmæssige foranstaltninger med hensyn til de identificerede mangler i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer, og navnlig:

a) om Kommissionen tog initiativ til hensigtsmæssige korrigerende foranstaltninger

b) om Kommissionen sikrede, at de blev implementeret inden for en rimelig tid

c) om Kommissionen havde tilstrækkelig sikkerhed for, at dens foranstaltninger førte til hensigtsmæssige finansielle korrektioner vedrørende tidligere uregelmæssigheder og til systemforbedringer med henblik på at undgå lignende uregelmæssigheder fremover.

III. Samlet set konkluderer Retten følgende:

a) Kommissionen træffer generelt hensigtsmæssige foranstaltninger, når der identificeres mangler i forvaltnings- og kontrolsystemerne, men implementeringsprocessen er lang.

b) Det lykkedes i nogen grad Kommissionen at sikre, at de finansielle korrektioner blev anvendt korrekt.

c) Kommissionen opnåede forskellige grader af sikkerhed for, at dens foranstaltninger førte til forbedringer i de nationale forvaltnings- og kontrolsystemer.

d) Medlemsstaternes myndigheder var i stand til at erstatte de ikke-støtteberettigede udgifter, der blev udelukket, med nye udgifter og have en buffer, der kunne kompensere for eventuelle yderligere finansielle korrektioner.

IV. Retten fremsætter følgende anbefalinger:

a) Med hensyn til implementeringen af korrigerende foranstaltninger bør Kommissionen:

- reducere varigheden af den administrative procedure fra identificeringen af manglerne til implementeringen af de korrigerende foranstaltninger

- give højere prioritet til sit revisionsarbejde vedrørende revisionsmyndighederne for at sikre, at de når frem til robuste konklusioner om fejlforekomsten, så de finansielle korrektioner kan foretages på grundlag af disse konklusioner

- udsende tjeklister, som fastlægger bedste praksis og skal anvendes af medlemsstaternes myndigheder ved deres kontrol på første niveau

- sikre, at de finansielle korrektioner, der foretages før afslutningen, omfatter alle de udgifter, der er behandlet i mangelfulde forvaltnings- og kontrolsystemer.

b) Med hensyn til erstatning af ikke-støtteberettigede udgifter bør Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet:

- under drøftelserne vedrørende de fremtidige planer for samhørighedsudgifterne på ny overveje, om der med henblik på at øge merværdien af EU-midlerne bør foretages ændringer med hensyn til mulighederne for at erstatte ikke-støtteberettigede udgifter.

INDLEDNING

STRUKTURFONDENE

1. Strukturfondene tegner sig for ca. en tredjedel af EU-budgettet. Tabel 1 viser tildelingen af finansielle ressourcer til de vigtigste fonde i programmeringsperioderne 2000-2006 og 2007-2013 (pr. 3.1.2012).

2. Forv altningen af strukturfondsudgifterne er delt mellem Kommissionen og medlemsstaterne [1]: Medlemsstaterne udarbejder flerårige programmer, som vurderes og godkendes af Kommissionen og senere gennemføres af medlemsstaterne. Kommissionen skal forvisse sig om, at der i medlemsstaterne findes velfungerende forvaltnings- og kontrolsystemer, således at EU-midlerne anvendes effektivt og korrekt. Kommissionen bærer det endelige ansvar for gennemførelsen af EU-budgettet [2].

TABEL 1

FINANSIELLE RESSOURCER TIL STRUKTURFONDENE

Kilde: Kommissionens database InfoView.

(milliarder euro) |

| 2000-2006 | 2007-2013 |

| Samlet tildeling [9999] | Beløb betalt til medlemsstaterne | Samlet tildeling [9999] | Beløb betalt til medlemsstaterne |

Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) | 129,6 | 124,3 | 200,3 | 68,7 |

Den Europæiske Socialfond (ESF) | 68,5 | 64,5 | 76,6 | 27,1 |

3. Forvaltnings- og kontrolsystemet for perioden 2000-2006 er illustreret i figuren og beskrevet i de efterfølgende punkter. Hensigten var at styrke dette system i perioden 2007-2013 [3]. De forskelle, der har betydning i forbindelse med denne beretning, vil blive nævnt i de relevante punkter.

FIGUR

FORVALTNING OG KONTROL AF ET STRUKTURFONDSPROGRAM

+++++ TIFF +++++

4. Projekter, som er foreslået af projektledere [4], vurderes og godkendes af programmets forvaltningsmyndighed eller på dets vegne af formidlende organer. De udgifter, der afholdes under gennemførelsen af projektet, anmeldes med jævne mellemrum til forvaltningsmyndigheden, som også er ansvarlig for kontrollen på første niveau. Denne kontrol skal sikre, at udgifterne er lovlige og formelt rigtige.

5. Derefter bliver oplysningerne om de forskellige projektlederes udgifter samlet og videresendt til betalingsorganet, som er ansvarligt for at attestere de udgiftsanmeldelser, der indsendes til Kommissionen. Betalingsorganet skal sikre sig, at forvaltningsmyndigheden har udført sine opgaver hensigtsmæssigt, og at udgiftserklæringen kun omfatter lovlige og formelt rigtige udgifter. På grundlag af denne attesterede udgiftsanmeldelse udbetaler Kommissionen medfinansieringen fra strukturfondene [5] til medlemsstaten.

6. Et organ, som skal være uafhængigt af forvaltningsmyndigheden og betalingsmyndigheden, er ansvarligt for at foretage kontrollen på andet niveau, dvs. kontrollere systemernes effektivitet og de udgiftsanmeldelser, der er afgivet på de forskellige niveauer. Resultaterne, som især mod slutningen af perioden 2000-2006 ofte indeholdt oplysninger om fejlforekomsten i de kontrollerede udgifter, rapporteres årligt til Kommissionen i de såkaldte artikel 13-rapporter [6].

7. Efter programmeringsperioden begynder afslutningsprocessen, hvor Kommissionen og medlemsstaten endeligt afregner de udestående beløb. Processen begynder med, at afslutningsdokumenterne vedrørende programmet indgives til Kommissionen senest 15 måneder efter programmeringsperiodens udløb [7]. Et af disse dokumenter er en afslutnings-erklæring, hvor afslutningsorganet, som også kan være det uafhængige organ, udtaler sig om lovligheden og den formelle rigtighed af udgifterne i den endelige, attesterede udgiftserklæring. Afslutningserklæringen bygger hovedsagelig på den fejlforekomst, der blev konstateret i programmet ved den kontrol på andet niveau, som det uafhængige organ foretog i programmeringsperioden.

SYSTEMMANGLER OG KORRIGERENDE FORANSTALTNINGER

8. Kravene til kontrolsystemerne i medlemsstaterne (såsom hvilke organer, der skal udpeges, og hvilken kontrol, der skal udføres) blev første gang defineret midt i programmeringsperioden 1994-1999 [8]. De blev videreudviklet i forordningerne vedrørende de efterfølgende programmeringsperioder.

9. Systemer er effektive, når de forhindrer eller påviser og korrigerer regelstridige udgifter. Nøgleelementerne i systemerne for perioden 2000-2006 er kontrollen på første og andet niveau [9]:

a) Kontrollen på første niveau skal foretages, før udgifterne anmeldes til Kommissionen, og den skal omfatte alle de udgiftserklæringer, projektlederen har indsendt, medmindre en stikprøvebaseret kontrol er berettiget.

b) Kontrollen på andet niveau skal omfatte både de systemer, der anvendes, og de udgifter, der er anmeldt for projekterne. Kontrollen vedrørende projekterne skal foretages på en stikprøve, som dækker mindst 5 % af de udgifter, der allerede er anmeldt til Kommissionen, men stikprøven behøver ikke at være statistisk repræsentativ. Fejlforekomsten er de konstaterede regelstridige udgifter i stikprøven som andel af de samlede udgifter, der er kontrolleret.

10. Når disse kontroller er mangelfulde, er der en høj risiko for, at der anmeldes og godtgøres regelstridige udgifter. Dette bekræftes af de konstant høje fejlforekomster, som Retten konstaterede ved sine årlige revisioner vedrørende programmeringsperioden 2000-2006. I tekstboks 1 gives der eksempler på systemmangler og fejl.

11. Kommissionen identificerer mangler i forvaltnings- og kontrolsystemerne på grundlag af sine egne revisioner, Den Europæiske Revisionsrets revisioner eller de revisioner og kontroller, der foretages af medlemsstaternes myndigheder (som f.eks. redegør for resultaterne i artikel 13-rapporterne). I deres årlige aktivitetsrapporter vurderer GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion og GD for Regionalpolitik effektiviteten af systemerne for hvert enkelt godkendt program.

12. Når manglerne er identificeret, har Kommissionen følgende muligheder [10]:

a) Den kan suspendere betalingerne, indtil manglerne er afhjulpet, efter først at have sendt et såkaldt "pre-suspension letter" til medlemsstaternes myndigheder med anmodning om deres kommentarer.

b) Den kan anmode medlemsstaterne om at foretage korrigerende foranstaltninger. Afhængigt af, på hvilket grundlag manglerne er blevet identificeret, fremsætter Kommissionen sin anmodning som anbefalinger i sine egne revisionsrapporter eller i breve, der henviser til bemærkninger i rapporter fra andre myndigheder. Anbefalingerne kan suppleres med særskilt aftalte handlingsplaner.

TEKSTBOKS 1

EKSEMPLER PÅ SYSTEMMANGLER OG FEJL

Hvis kontrollen på første niveau er for begrænset i omfang eller har en utilstrækkelig kvalitet, øges risikoen for, at regelstridige udgifter såsom de følgende ikke opdages:

Ikke-støtteberettigede udgifter: Hvis det ved en revision påvises, at de anmeldte udgifter vedrører et projekt, som ikke er beliggende i et støtteberettiget område, vil denne uregelmæssighed give en fejlforekomst på 100 %.

Udgifter, som ikke er afholdt eller ikke er dokumenteret: Hvis der er anmeldt personaleudgifter til fire personer på et projekt, og det ved en revision konstateres, at den ene person ikke var del af projektet, giver uregelmæssigheden en fejlforekomst på 25 %.

13. Kommissionens mål er at opnå en situation, hvor udgifterne er lovlige og formelt rigtige, og forbedre den fremtidige forvaltning (jf. eksemplerne i tekstboks 2):

a) Med hensyn til udgifter, der allerede er afholdt og godtgjort af Kommissionen: Medlemsstaternes myndigheder anmodes om at vurdere uregelmæssighedernes omfang og foretage de relevante finansielle korrektioner. Hvis en medlemsstat accepterer at foretage en korrektion, kan den omfordele de frigjorte EU-midler til andre støtteberettigede udgifter under det pågældende program [11]. Hvis medlemsstaten ikke accepterer at foretage en finansiel korrektion, kan Kommissionen foretage den. Medlemsstaten mister EU-midler, hvis korrektionen foretages af Kommissionen.

b) Med hensyn til udgifter, der endnu ikke er anmeldt til Kommissionen: Medlemsstaternes myndigheder anmodes om at foretage ændringer i forvaltnings- og kontrolsystemerne med henblik på at gøre dem effektive.

TEKSTBOKS 2

EKSEMPLER PÅ FORANSTALTNINGER, SOM KOMMISSIONEN KAN ANMODE OM FOR AT AFHJÆLPE MANGLER

Efter at have udført en revision i en medlemsstat anmodede Kommissionen medlemsstaten om at implementere en handlingsplan, som vedrørte tre programmer og omhandlede offentlige indkøb [12]. Medlemsstaten skulle bl.a.:

på grundlag af en statistisk stikprøveudtagning foretage retrospektiv kontrol af kontrakter om offentlige indkøb, hvor udgifterne var blevet anmeldt, og kvantificere den finansielle effekt af de konstaterede fejl

ændre de metoder, der blev anvendt til at kontrollere lovligheden af procedurerne for offentlige indkøb, og sende Kommissionen en beskrivelse.

I et andet tilfælde konstaterede Kommissionen ved en revision, at kontrollen på første niveau var utilstrækkelig. Den anmodede derfor de nationale myndigheder om at:

øge antallet af udgiftsposter, der skulle kontrolleres

sikre, at overholdelsen af støtteberettigelsesreglerne blev kontrolleret ved kontrollen på første niveau (den anvendte tjekliste skulle være tilstrækkelig detaljeret).

14. Når Kommissionen har tilstrækkeligt og pålideligt bevis for en vellykket implementering af de foranstaltninger, den har anmodet om, kan den afslutte dem og/eller ophæve suspensionen og genoptage betalingerne vedrørende de modtagne udgiftsanmeldelser.

15. Kommissionen har en sidste mulighed for at gøre noget ved systemmangler i forbindelse med den afslutningsproces, som er i gang med hensyn til programmeringsperioden 2000-2006. Kommissionen foretager kvalitetskontrol for at opnå sikkerhed, bl.a. for pålideligheden af den fejlforekomst, som er angivet i afslutningserklæringen. Hvis den endelige fejlforekomst efter Kommissionens egen validering overstiger 2 %, vil Kommissionen pålægge finansielle korrektioner på grundlag af en ekstrapolation. Regelstridige udgifter korrigeres enkeltvis, når fejlforekomsten er under 2 %.

16. Efter offentliggørelsen af Rettens årsberetning for 2006 vedtog Kommissionen i 2008 en handlingsplan [13] til styrkelse af sit tilsyn med medlemsstaterne. Målet var at reducere den store fejlprocent i godtgørelserne vedrørende strukturforanstaltninger og afhjælpe svagheder i medlemsstaternes systemer. To år senere, i februar 2010 [14], konkluderede Kommissionen, at de første revisioner af programmerne for 2007-2013 tydede på positive resultater, og i betragtning af de talrige forebyggende foranstaltninger, der var truffet med henblik på afslutningen af programmerne, herunder finansielle korrektioner, kunne det forventes, at den samlede fejlrisiko ved afslutningen ville være væsentligt lavere, hvorved risikoen for tab på EU’s budget ville være reduceret [15].

REVISIONENS OMFANG OG REVISIONSMETODEN

17. Formålet med revisionen var at vurdere, om Kommissionen har truffet hensigtsmæssige foranstaltninger med hensyn til de identificerede mangler i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer.

18. Retten behandlede følgende underspørgsmål:

a) Tog Kommissionen initiativ til hensigtsmæssige korrigerende foranstaltninger, når der blev identificeret mangler i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer?

b) Blev de korrigerende foranstaltninger implementeret inden for en rimelig tid?

c) Havde Kommissionen tilstrækkelig sikkerhed, når den konkluderede, at manglerne var afhjulpet?

19. Revisionen fokuserede på de foranstaltninger, som Kommissionen traf for at korrigere mangler, der hovedsagelig blev konstateret i 2005-2006 og fremefter vedrørende EFRU- og ESF-programmer i perioden 2000-2006.

20. Som grundlag for sin revision gennemgik Retten:

a) de 210 programmer, hvor Kommissionen fra 2006 til 2008 identificerede væsentlige mangler (jf. tabel 2), for at vurdere, om Kommissionen greb ind, hver gang den identificerede mangler

b) en tilfældig stikprøve på 40 programmer (jf. bilaget) (23 programmer under EFRU og 17 programmer under ESF med en samlet budgettildeling på 43109 millioner euro) for at vurdere, om de trufne foranstaltninger var hensigtsmæssige, hvor meget tid der blev brugt på at implementere dem, og hvor høj en grad af sikkerhed Kommissionen havde, når den afgav konklusion om disse foranstaltninger. Fire programmer i stikprøven blev besøgt på stedet

c) den evaluering, som Kommissionen i sine årlige aktivitetsrapporter (jf. punkt 11) vedrørende programmeringsperioden 2007-2013 giver af sin egen sikkerhed med hensyn til effektiviteten af forvaltnings- og kontrolsystemerne i de programmer, der har efterfulgt de 40 programmer i stikprøven.

TABEL 2

PROGRAMPOPULATION

Kilde: Den Europæiske Revisionsret på grundlag af data fra Kommissionen.

| EFRU | ESF |

Programmer i alt [8888] | 223 | 212 |

Programmer, hvor Kommissionen fra 2006 til 2008 identificerede væsentlige mangler | 113 | 97 |

Programmer, hvor Kommissionen og medlemsstaterne indgik aftale om finansielle korrektioner | 110 | 58 |

Programmer, hvor Kommissionen traf beslutning om suspension | 27 | 5 |

BEMÆRKNINGER

TOG KOMMISSIONEN INITIATIV TIL HENSIGTSMÆSSIGE KORRIGERENDE FORANSTALTNINGER, NÅR DER BLEV IDENTIFICERET MANGLER I MEDLEMSSTATERNES FORVALTNINGS- OG KONTROLSYSTEMER?

BAGGRUND OG REVISIONSKRITERIER

21. For at kunne udøve sin tilsynsfunktion korrekt skal Kommissionen indlede en procedure med de ansvarlige myndigheder i medlemsstaten, når den bliver opmærksom på væsentlige mangler i et programs forvaltnings- og kontrolsystemer. Formålet med denne procedure er at fastlægge, hvilke korrigerende foranstaltninger medlemsstatens myndigheder skal implementere for at korrigere de regelstridige udgifter, der allerede er anmeldt, og for at sikre, at systemerne bliver effektive.

22. Retten undersøgte:

a) om Kommissionen greb ind, hver gang den identificerede mangler

b) om der blev truffet hensigtsmæssige korrigerende foranstaltninger vedrørende alle væsentlige mangler.

DER BLEV SYSTEMATISK TAGET INITIATIV TIL KORRIGERENDE FORANSTALTNINGER

23. Undersøgelsen af de 210 programmer, hvor Kommissionen fra 2006 til 2008 identificerede væsentlige mangler, viser, at Kommissionen greb ind i samtlige tilfælde.

24. Når Kommissionen udarbejdede anmodninger på grundlag af oplysninger i artikel 13-rapporter (hvilket generelt var tilfældet for GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion), anvendte den nødvendigvis brede formuleringer, eftersom der ikke forelå detaljerede oplysninger om manglerne. I de fleste tilfælde (ca. 75 %) førte anmodninger baseret på artikel 13-rapporter ikke til finansielle korrektioner.

I 90 % AF TILFÆLDENE BLEV DE KONSTATEREDE MANGLER BEHANDLET HENSIGTSMÆSSIGT

25. I de fleste af de 40 programmer, som Retten gennemgik, omfattede Kommissionens indgreb for at forbedre systemerne i medlemsstaterne alle de identificerede mangler.

26. Når Kommissionen identificerede potentielt systemiske fejl [16] i projekter, anmodede den medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger med hensyn til de andre udgifter, som også kunne være påvirket. Revisionsresultater vedrørende et eller flere programmer, som blev gennemført i en bestemt medlemsstat, førte desuden i nogle tilfælde til, at Kommissionen anmodede om foranstaltninger med hensyn til andre programmer i medlemsstaten, selv om de ikke var blevet revideret. Der gives et eksempel på en sådan udvidet anmodning om foranstaltninger i tekstboks 3.

27. I de fleste (90 %) af de 40 programmer, som Retten gennemgik, var de foranstaltninger, Kommissionen havde anmodet om, den mest hensigtsmæssige reaktion på de identificerede mangler. Der gives et eksempel på en mangelfuld reaktion i tekstboks 4.

TEKSTBOKS 3

EKSEMPEL PÅ EN UDVIDET ANMODNING OM FORANSTALTNINGER MED HENSYN TIL IKKE-REVIDEREDE PROGRAMMER

Ved sine revisioner af to programmer i en medlemsstat (Sardinien og Lazio) identificerede Kommissionen problemer med hensyn til anvendelsen af reglerne for offentlige indkøb. Eftersom Kommissionen anså disse problemer for at være systemiske, begrænsede den ikke sin anmodning til kun at omfatte finansielle korrektioner vedrørende de reviderede projekter. Medlemsstaten blev anmodet om at kontrollere en repræsentativ stikprøve af samtlige kontrakter, der var underlagt reglerne om offentlige indkøb i samtlige dens programmer. På grundlag af resultaterne blev der foretaget finansielle korrektioner.

28. Kommissionens krav varierede somme tider i omfang, især med hensyn til udførelsen af kontrollen på første niveau, jf. eksemplerne i tekstboks 5. I nogle programmer foretog myndighederne 100 % kontrol af de anmeldte udgifter, mens den kontrollerede andel i andre programmer var så lav som 1 %. Når kun en lille procentdel af udgifterne dækkes, er der en højere risiko for, at regelstridige udgifter ikke bliver opdaget, og denne risiko skal behandles senest i forbindelse med afslutningen.

TEKSTBOKS 4

EKSEMPEL PÅ, AT DE FORANSTALTNINGER, KOMMISSIONEN ANMODEDE OM, IKKE VAR FYLDESTGØRENDE

Ved revisionen af et program (Galicien) i 2007 undersøgte Kommissionen et formidlende organ og seks organer (ud af 13), som forvaltningen var delegeret videre til. Revisionen afslørede, at der var væsentlige mangler, selv om medlemsstatens myndigheder havde foretaget en række systemrevisioner mellem 2003 og 2005. Selv om Kommissionen i sin rapport konkluderede, at det formidlende organ burde føre tilsyn med de bemyndigede organer og fratrække alle regelstridige udgifter, vedrørte de specifikke anbefalinger kun de bemyndigede organer, der var blevet revideret. Disse organer forvaltede hovedparten (ca. 80 %) af midlerne. I betragtning af de identificerede problemers alvor (kontrollen på første niveau fungerede ikke, der var anmeldt ikke-støtteberettigede omkostninger osv.) burde Kommissionen ikke desto mindre have anmodet medlemsstatens myndigheder om at udføre yderligere arbejde med henblik på at give sikkerhed for, at der ikke fandtes tilsvarende problemer i de organer, der ikke var blevet revideret.

TEKSTBOKS 5

EKSEMPLER PÅ MERE ELLER MINDRE STRENGE KRAV VEDRØRENDE KONTROLLEN PÅ FØRSTE NIVEAU

Med hensyn til programmerne i en medlemsstat (f.eks. Extremadura) anmodede Kommissionen om kontrol af minimum 25 % af udgifterne og kontrol af en større procentdel, hvis der konstateredes en væsentlig fejlforekomst.

Med hensyn til programmerne i en anden medlemsstat accepterede Kommissionen den vejledning, som var udarbejdet af medlemsstatens myndigheder, og som ikke krævede kontrol af et bestemt antal projekter, men kun fastsatte, at der i forbindelse med de kontrollerede projekter skulle analyseres dokumentation for fem poster i hver omkostningskategori. F.eks. blev der i programmet Merseyside kun kontrolleret dokumentation vedrørende 1,3 % af de samlede anmeldte udgifter

I et tredje tilfælde (Saarland) lykkedes det ikke Kommissionen at få gennemført nogen krav vedrørende denne kontrol.

BLEV DE KORRIGERENDE FORANSTALTNINGER IMPLEMENTERET INDEN FOR EN RIMELIG TID?

BAGGRUND OG REVISIONSKRITERIER

29. Der bør gå så kort tid som muligt fra identificeringen til afhjælpningen af manglerne, så det undgås, at der fortsat anmeldes udgifter med en høj risiko for fejl, eller at projekter får problemer, fordi betalingerne afbrydes eller suspenderes.

30. Hvor lang tid, det tager at implementere de korrigerende foranstaltninger, afhænger af:

a) om medlemsstaterne overholder de frister, som Kommissionen fastsætter for de enkelte foranstaltninger

b) om Kommissionen udsender sine revisionsrapporter (identificering af mangler og opfølgningsrevision) inden for de interne frister (tre måneder efter revisionen for GD for Regionalpolitik og ni uger efter for GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion) og reagerer prompte på svarene fra medlemsstaternes myndigheder (to måneder).

31. Retten undersøgte:

a) hvor lang tid det tog at afslutte de korrigerende foranstaltninger

b) hvor ansvaret for eventuelle forsinkelser lå.

DET TOG I GENNEMSNIT 30 MÅNEDER AT IMPLEMENTERE DE KORRIGERENDE FORANSTALTNINGER

32. I den undersøgte stikprøve gik der i gennemsnit 30 måneder, fra manglerne blev identificeret, til alle de korrigerende foranstaltninger var implementeret [17]. Det tog i gennemsnit kortere tid for GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion (27 måneder) end for GD for Regionalpolitik (32 måneder). Dette afspejler forskellene mellem de medfinansierede projekter og mellem de måder, hvorpå der blev fulgt op på de korrigerende foranstaltninger:

a) Det tager generelt længere tid at løse de problemer, der identificeres i EFRU-sammenhæng, end de problemer, der konstateres i forbindelse med ESF, fordi projekter, der er berettigede til EFRU-medfinansiering, er mere forskelligartede, og fordi der er flere regler at kontrollere overholdelse af [18]. Desuden er der generelt flere finansielle ressourcer involveret i EFRU-projekter og -programmer end i ESF-projekter og -programmer, så omfanget af det supplerende arbejde, der eventuelt skal udføres for at afhjælpe de identificerede mangler, er større.

b) GD for Regionalpolitik foretog opfølgningsrevisioner vedrørende flere tilfælde i stikprøven end GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion (jf. punkt 46). Sådanne revisioner skal organiseres, der skal gives meddelelse om dem, og resultaterne skal fremsendes, hvorefter der eventuelt følger en ny brevveksling om de konstaterede forhold. Denne tid indgår i Rettens beregning af implementeringstiden.

c) I 30 % af de programmer, der forvaltes af GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion, blev manglerne ikke identificeret som følge af revisioner foretaget af GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion, men på grundlag af rapporter fra medlemsstaternes myndigheder eller revisioner foretaget af Den Europæiske Revisionsret. Implementeringstiden er således kortere for GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion, fordi den ikke omfatter perioden fra afslutningen af den revision, hvor manglerne blev identificeret, til fremsendelsen af resultaterne.

33. Beregningen af implementeringstiden omfatter ikke den tid, det krævede at implementere de finansielle korrektioner, når der først var indgået aftale om dem. I de fleste tilfælde blev de finansielle korrektioner, der blev indgået aftale om, straks implementeret ved indsendelsen af den næste udgiftsanmeldelse til Kommissionen. I forbindelse med ca. halvdelen af de finansielle korrektioner betød det, at de helt eller delvis skulle implementeres, når den endelige udgiftsanmeldelse blev indsendt ved afslutningen af programmet, eftersom det var den næste anmeldelse.

34. Kommissionen afgav positiv konklusion om implementeringen af de korrigerende foranstaltninger vedrørende 87 % af de programmer, som Retten gennemgik. I nogle af disse programmer - ca. 8 % af tilfældene - var der stadig uafklarede spørgsmål, selv om sagen var afsluttet. I de resterende 13 % af de programmer, hvor implementeringen af korrigerende foranstaltninger i gennemsnit havde været i gang i 35 måneder ved afslutningsfristen, traf Kommissionen beslutning om at behandle manglerne i forbindelse med afslutningsprocessen.

FORSINKELSERNE SKYLDTES PRIMÆRT MEDLEMSSTATERNES MYNDIGHEDER, MEN KOMMISSIONEN SKABTE OGSÅ FORSINKELSER …

35. I de 40 undersøgte programmer var det i 35 % af tilfældene primært medlemsstaterne, der skabte forsinkelser, og i 39 % delte de ansvaret med Kommissionen. I 5 % af tilfældene skyldtes forsinkelserne primært Kommissionen. I 21 % af tilfældene reagerede begge parter prompte.

36. Nogle myndigheder i medlemsstaterne accepterede konstateringen af manglerne og påtog sig at træffe de nødvendige foranstaltninger. Andre myndigheder anfægtede konstateringen af manglerne og begyndte først at træffe foranstaltninger, når det stod klart, at Kommissionen fastholdt sit synspunkt (jf. tekstboks 6).

37. Kommissionen var somme tider langsom til at fremsende resultaterne af sine revisioner til medlemsstaternes myndigheder. I forbindelse med 16 % af de revisioner, som Kommissionen udførte vedrørende de 40 undersøgte programmer, fandt fremsendelsen først sted efter ca. et år, selv om Kommissionen har sat en intern frist i de to generaldirektorater på henholdsvis tre måneder og ni uger efter revisionen (jf. punkt 30 b)).

TEKSTBOKS 6

EKSEMPLER PÅ VANSKELIGT SAMARBEJDE MELLEM KOMMISSIONEN OG MEDLEMSSTATERNES MYNDIGHEDER

Kommissionen havde ved sine revisioner i midten af 2006 identificeret adskillige mangler vedrørende et antal programmer (f.eks. Southern and Eastern Region) i en medlemsstat (Irland). Medlemsstatens myndigheder tog førerrollen i forbindelse med handlingsplanen, og det var vanskeligt - somme tider umuligt - for Kommissionen at få de oplysninger, den bad om. De korrigerende foranstaltninger var endnu ikke endeligt implementeret ved afslutningen af programmet.

Med hensyn til et andet program (Sardinien) anfægtede medlemsstatens myndigheder de korrigerende foranstaltninger, som Kommissionen anmodede om. Kommissionen fastholdt sit synspunkt i adskillige senere breve. Først 20 måneder efter den første anmodning accepterede medlemsstatens myndigheder Kommissionens synspunkt med hensyn til 25 af de 33 korrigerende foranstaltninger.

38. Med hensyn til de 40 undersøgte programmer blev der i 60 % af tilfældene sendt et "pre-suspension letter" i gennemsnit 16 måneder efter identificeringen af manglerne. Der blev truffet beslutning om suspension med hensyn til 10 % af tilfældene. Det skal bemærkes, at Kommissionen i adskillige tilfælde ikke kunne sende et sådant brev eller træffe en sådan beslutning, eftersom der ikke skulle foretages flere betalinger før afslutningsprocessen.

39. I betragtning af det lille antal beslutninger om suspension i stikprøven er det ikke muligt at konkludere, om og i hvilken grad sådanne beslutninger ville have gjort processen hurtigere.

… OG KOMMISSIONEN HAR TRUFFET FORANSTALTNINGER TIL AT NEDBRINGE IMPLEMENTERINGSTIDEN

40. Med udgangspunkt i sin handlingsplan fra 2008 (jf. punkt 16) forsøgte Kommissionen at opfylde en målsætning om at afslutte procedurerne for suspension/finansiel korrektion 24 måneder efter identificeringen af eventuelle mangler. Denne målsætning kunne imidlertid ikke nå at indvirke væsentligt på den tid, det i gennemsnit krævede at implementere korrigerende foranstaltninger vedrørende programmeringsperioden 2000-2006.

41. Forordningen om perioden 2007-2013 gør det muligt at afbryde betalinger og vedtage finansielle korrektioner uden forudgående suspensionsprocedurer. Kommissionen forventer, at dette vil tilskynde medlemsstaterne til at reagere hurtigt, når der identificeres problemer. Det skal også bemærkes, at eftersom formålet med en afbrydelse eller en suspension er at forhindre, at Kommissionen godtgør eventuelt regelstridige udgifter, indtil der er implementeret korrigerende foranstaltninger vedrørende de identificerede mangler, vil dette sandsynligvis have en positiv effekt på de fejlforekomster, der hvert år rapporteres af Retten.

HAVDE KOMMISSIONEN TILSTRÆKKELIG SIKKERHED, NÅR DEN KONKLUDEREDE, AT MANGLERNE VAR AFHJULPET?

BAGGRUND OG REVISIONSKRITERIER

42. Når Kommissionen konkluderer, at væsentlige mangler er blevet behandlet på tilfredsstillende vis (som det var tilfældet for 87 % af stikprøvens 40 programmer, jf. punkt 34), bør dens vurdering bygge på robuste beviser vedrørende de korrigerende foranstaltninger, der er truffet. I de 40 undersøgte programmer var der tale om to slags foranstaltninger:

a) finansielle korrektioner, som Kommissionen havde stillet krav om på grundlag af en vurdering af omfanget af fejl i de udgifter, der allerede var anmeldt

b) forbedringer af systemerne for at gøre dem effektive med hensyn til at forhindre eller påvise og korrigere regelstridige udgifter.

43. Retten undersøgte, om Kommissionen:

a) havde tilstrækkelig sikkerhed for, at der var foretaget hensigtsmæssige finansielle korrektioner, og at systemerne var blevet forbedret med henblik på at undgå lignende fejl fremover

b) vurderede, at de programmer, der fulgte efter, var fri for væsentlige mangler i programmeringsperioden 2007-2013.

FORSKELLIGE MÅDER FOR KOMMISSIONEN AT OPNÅ SIKKERHED PÅ

44. Kommissionen har forskellige redskaber til at opnå sikkerhed for, at de korrigerende foranstaltninger er implementeret tilfredsstillende. Den kan opnå sikkerhed ved at foretage opfølgningsrevisioner. Alternativt kan den forlade sig på erklæringer/tilsagn fra medlemsstaternes myndigheder eller foretage en vurdering på grundlag af dokumentation forelagt af medlemsstaternes myndigheder. Det kan være en beskrivelse af de metoder, der anvendes ved stikprøveudtagning og yderligere kontrol, ajourførte tjeklister eller rapporter om udførte enkeltkontroller. Disse elementer kan også kombineres.

45. Disse forskellige kilder giver ikke nødvendigvis samme grad af sikkerhed: Dette understreges af, at når Kommissionen foretog opfølgningsrevisioner for at kontrollere pålideligheden af de afgivne erklæringer og resultaterne af den kontrol, som medlemsstaternes myndigheder havde udført, afgav den kun i 22 % af tilfældene positiv konklusion efter den første opfølgningsrevision. I alle de andre tilfælde måtte Kommissionen anmode om yderligere korrigerende foranstaltninger, og i nogle tilfælde foretog den yderligere opfølgningsrevisioner.

46. Kommissionen er nødt til at tage i betragtning, hvilke ressourcer der er nødvendige for at opnå potentielt mere pålideligt bevis: Det kræver langt flere menneskelige ressourcer og langt mere tid at gennemføre en opfølgningsrevision end at foretage en vurdering på grundlag af dokumentation eller erklæringer fra medlemsstaterne (jf. eksemplet i tekstboks 7). Kommissionen må derfor finde en balance mellem den grad af sikkerhed, som den ønsker, og den grad af tillid, som den på grundlag af en risikoanalyse vælger at vise medlemsstaternes myndigheder. Ikke desto mindre blev der foretaget opfølgningsrevisioner, før det blev konkluderet, at de korrigerende foranstaltninger var implementeret tilfredsstillende: Det var tilfældet med 89 % af de programmer i stikprøven, der blev forvaltet af GD for Regionalpolitik, og 47 % af dem, der blev forvaltet af GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion.

TEKSTBOKS 7

EKSEMPEL PÅ RISIKO FORBUNDET MED AT FÆRDIGBEHANDLE ET REVISIONSRESULTAT PÅ GRUNDLAG AF ET TILSAGN ELLER EN ERKLÆRING FRA MEDLEMSSTATENS MYNDIGHEDER

I forbindelse med et program (det østlige Skotland) havde Kommissionen bemærket, at artikel 13-rapporterne ikke konkluderede, om fejlene var systemiske eller ej. Revisionsresultatet blev færdigbehandlet i 2009 på grundlag af et tilsagn fra medlemsstatens myndigheder om, at eventuelle systemiske spørgsmål ville blive identificeret. Afslutningserklæringen giver imidlertid ingen oplysninger om fejlenes art. Det anføres blot, at der blev taget effektivt hånd om alle de identificerede systemiske svagheder. Senere, i 2011, foretog Kommissionen en afslutningsrevision og undersøgte blandt andet behandlingen af systemiske spørgsmål.

KOMMISSIONEN VEDTOG FINANSIELLE KORREKTIONER VEDRØRENDE DE FLESTE PROGRAMMER …

47. De udgifter, der var behandlet i mangelfulde systemer og anmeldt til Kommissionen, blev i de fleste tilfælde korrigeret ved hjælp af finansielle korrektioner.

48. Der er tre typer finansielle korrektioner [19]:

a) Korrektioner med en specifik kvantificering anvendes, når omfanget af fejl kan konstateres på projektniveau (herefter kaldet kvantificerbare korrektioner).

b) Korrektioner baseret på ekstrapolation anvendes, når den population af projekter, som er påvirket af en eller flere bestemte typer fejl, kan identificeres, og fejlen kan kvantificeres, men det på grund af det store antal projekter ikke er muligt at kontrollere hele populationen.

c) Faste korrektioner for systemfejl eller for projekter, hvor reglerne for offentlige indkøb ikke er overholdt, anvendes, når effekten af fejlen ikke kan kvantificeres.

49. Ved korrektioner baseret på ekstrapolation anvendes den fejlforekomst, som er konstateret i en stikprøve af projekter, på hele den population af projekter, der er påvirket af den pågældende mangel.

50. Ved faste korrektioner for systemfejl anvendes en procentsats på de udgifter, der blev behandlet i de mangelfulde systemer. Disse korrektioner vedrører normalt de udgifter, der blev anmeldt indtil det tidspunkt, hvor systemmanglerne blev afhjulpet. Den procentsats, der skal anvendes, er fastsat i Kommissionens retningslinjer og afhænger af manglernes alvorlighed.

51. I tabel 3 vises det, i hvor mange af de 40 undersøgte programmer de forskellige typer finansielle korrektioner blev foretaget. De finansielle korrektioner, der er indgået aftale om vedrørende medfinansiering fra strukturfondene, beløber sig til ca. 650 millioner euro, og der mangler at blive indgået aftale om yderligere finansielle korrektioner. En væsentlig del af de finansielle korrektioner vedrørte brud på EU-reglerne og de nationale regler for offentlige indkøb.

52. Næsten alle de finansielle korrektioner blev foretaget af medlemsstaterne. De frigjorte EU-midler kunne derfor omfordeles til andre støtteberettigede udgifter [20] under det pågældende program, som så skulle anmeldes til Kommissionen før programmeringsperiodens udløb (jf. fodnote 7). Med hensyn til en del af udgifterne i syv af programmerne var det imidlertid Kommissionen, der pålagde finansielle korrektioner, fordi medlemsstaterne ikke foretog de finansielle korrektioner, den havde anmodet om. Det betød, at medlemsstaterne mistede disse midler (jf. punkt 13).

TABEL 3

ANTAL PROGRAMMER PR. TYPE FINANSIEL KORREKTION

NB: Der kan være indgået aftale om forskellige typer finansielle korrektioner vedrørende et og samme program, afhængigt af manglernes antal og art.

Type finansiel korrektion | Antal programmer |

GD for Regionalpolitik | GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion |

Kvantificerbare korrektioner | 15 | 13 |

Korrektioner baseret på ekstrapolation | 2 | 4 |

Faste korrektioner

Systemfejl | 8 | 3 |

Offentlige indkøb | 13 [7777] | 2 |

… MEN OPNÅEDE KUN HØJ SIKKERHED FOR NØJAGTIGHEDEN AF DE FINANSIELLE KORREKTIONER I 67 % AF TILFÆLDENE …

53. Retten vurderer, at Kommissionen opnår høj sikkerhed for nøjagtigheden af de finansielle korrektioner vedrørende de identificerede mangler, hvis følgende betingelser er opfyldt:

a) Ved anvendelse af en kvantificerbar korrektion: Alle de projekter, som er påvirket af en mangel, identificeres, og den anvendte finansielle korrektion svarer til den fejl, der konstateres ved en kontrol af høj kvalitet [21], som er udført af medlemsstatens myndigheder.

b) Ved anvendelse af en korrektion baseret på ekstrapolation: Den delpopulation, der er påvirket af den pågældende mangel, identificeres korrekt [22], stikprøven kontrolleres for at vurdere, om fejlforekomsten er repræsentativ, og den kontrol, der er udført af medlemsstatens myndigheder, er af høj kvalitet.

c) Ved anvendelse af en fast korrektion: Den anvendte korrektion er i overensstemmelse med de retningslinjer, der er udarbejdet af Kommissionen.

54. Hvor høj sikkerhed Kommissionen kan opnå, afhænger også af, hvilken type bevis den kan få med hensyn til opfyldelsen af disse betingelser (jf. punkt 44-46). Den foretog opfølgningsrevisioner vedrørende 65 % af de programmer, der var omfattet af finansielle korrektioner. Når dens konklusion ikke var positiv, medførte det enten, at medlemsstaternes myndigheder skulle træffe yderligere foranstaltninger, som på dette stadie var meget præcist fastlagt af Kommissionen, eller at der blev indgået aftale om yderligere finansielle korrektioner. I tekstboks 8 beskrives et eksempel, hvor der skulle træffes yderligere foranstaltninger.

TEKSTBOKS 8

EKSEMPEL PÅ TILFÆLDE, HVOR OPFØLGNINGSREVISIONEN IKKE FØRTE TIL EN POSITIV KONKLUSION

Med hensyn til et program (erhvervspolitik i Den Tjekkiske Republik) blev de ansvarlige myndigheder anmodet om at foretage en kontrol af de anmeldte udgifter med fokus på nogle specifikke aspekter (f.eks. overholdelse af reglerne for offentlige indkøb). Kommissionen gennemførte en opfølgningsrevision for at vurdere kvaliteten af den udførte kontrol og konkluderede, at der var en række problemer, som myndighederne ikke havde opdaget, eller som de ikke havde foreslået tilstrækkelige finansielle korrektioner for. Myndighederne blev derfor anmodet om at genberegne fejlforekomsterne i de kontrollerede projekter under hensyntagen til Kommissionens revisionsresultater. Det betød, at myndighederne skulle gennemgå alle de oprindelige kontroller for at sikre sig, at de dækkede alle de aspekter, som ikke tidligere var blevet dækket, og derefter beregne den nødvendige finansielle korrektion.

55. Retten vurderer, at den opnåede sikkerhed var høj i 67 % af tilfældene i stikprøven. I de resterende tilfælde (33 %) [23] var der mangler, som begrænsede sikkerheden.

56. Der kunne eksempelvis helt eller delvis mangle oplysninger om:

a) fuldstændigheden af de implementerede finansielle korrektioner

b) sammenhængen mellem de finansielle korrektioners størrelse og de oprindeligt identificerede mangler. Et eksempel gives i tekstboks 9.

57. En anden mangel havde at gøre med omfanget af den kontrol, der faktisk blev foretaget: I nogle tilfælde var omfanget ikke stort nok, men det blev ikke påtalt af Kommissionen (jf. eksemplet i tekstboks 10) og førte derfor til upålidelige konklusioner om fejlforekomsten.

TEKSTBOKS 9

EKSEMPEL, HVOR DER IKKE VAR TILSTRÆKKELIGE OPLYSNINGER OM BEGRUNDELSEN FOR DE IMPLEMENTEREDE FINANSIELLE KORREKTIONER

I et program (Galicien), hvor det formidlende organ havde delegeret gennemførelsen af foranstaltningerne til forskellige organer, havde Kommissionen anmodet om finansielle korrektioner vedrørende udgifter anmeldt for organer, hvor der ifølge artikel 13-rapporterne var høje fejlforekomster. Der blev foretaget korrektioner vedrørende fire organer, den ene på grundlag af en statistisk verifikation, men Kommissionen havde ingen oplysninger, som gjorde det muligt at afstemme korrektionsbeløbet med den fejlforekomst, der blev konstateret ved kontrollen på første niveau. Med hensyn til tre andre organer modtog Kommissionen ufuldstændige oplysninger eller slet ingen. Kommissionen anmodede ikke om yderligere oplysninger, og den genoptog betalingerne.

… OG OPNÅEDE VÆSENTLIG MINDRE SIKKERHED FOR, AT FORVALTNINGS- OG KONTROLSYSTEMERNE FUNGEREDE EFFEKTIVT

58. Retten vurderer, at Kommissionen opnår høj sikkerhed for forvaltnings- og kontrolsystemernes effektivitet, hvis kvantiteten og kvaliteten af kontrollen på første og andet niveau gør det muligt for medlemsstaternes myndigheder at påvise og korrigere regelstridige udgifter (jf. punkt 9, 10 og 28). Kontrollen på første niveau var et nøgleelement i forvaltnings- og kontrolsystemerne for perioden 2000-2006 på grund af svagheder i retsgrundlagets krav vedrørende kontrollen på andet niveau (jf. punkt 9).

59. Retten noterede sig, at i alle de tilfælde, hvor den vurderede sikkerhedsniveauet som højt, havde Kommissionen foretaget opfølgningsrevision.

TEKSTBOKS 10

EKSEMPLER, HVOR OMFANGET AF DEN KONTROL, DER LÅ TIL GRUND FOR FASTLÆGGELSEN AF FEJLFOREKOMSTEN OG DERMED AF DE FINANSIELLE KORREKTIONER, IKKE VAR STORT NOK

Med hensyn til et program (transport i Italien) havde Kommissionen ved revision af en stikprøve af projekter identificeret et antal potentielt systemiske fejl. Myndighederne blev derfor anmodet om at foretage en undersøgelse for at vurdere det fulde omfang af disse systemiske fejl og på det grundlag anvende finansielle korrektioner. Undersøgelsen førte kun til en finansiel korrektion vedrørende én bestemt fejltype. Der blev ikke foreslået korrektioner vedrørende de andre fejltyper.

I et andet tilfælde (udvikling af menneskelige ressourcer i Polen) havde Kommissionen - vedrørende to projekter til en samlet værdi af ca. 214 millioner euro, der blev forvaltet af samme organ - konstateret en række forskellige fejl i de offentlige kontrakter, der var tildelt efter en bestemt udbudsprocedure (den hurtige procedure). Der blev foretaget en finansiel korrektion på ca. 25 millioner euro. Kommissionen anmodede imidlertid ikke om at få undersøgt forekomsten af de forskellige fejltyper i de kontrakter, som blev forvaltet af det samme organ, og som ikke var tildelt efter den hurtige procedure.

60. Retten vurderede, at sikkerhedsniveauet var mellemhøjt i de tilfælde, hvor de implementerede løsninger vedrørende systemerne var tilstrækkelige undtagen med hensyn til aspekter ved kontrollen på første og andet niveau. I disse tilfælde forlod Kommissionen sig hovedsagelig på erklæringerne fra medlemsstaternes myndigheder (jf. eksemplet i tekstboks 11).

61. Retten vurderede, at sikkerhedsniveauet var lavt, når væsentlige aspekter ved kontrollen på første niveau var utilstrækkelige. Der var især tale om mangler vedrørende kontrolkvantiteten (jf. punkt 28), der somme tider blev forstærket af svagheder i kontrollen på andet niveau.

62. Med hensyn til programmerne i kategorien med "lav" sikkerhed havde Kommissionen foretaget opfølgningsrevisioner vedrørende 64 % af tilfældene. Hovedparten af disse revisioner vurderede kvaliteten af kontrollen på første niveau, men der blev ikke sat spørgsmålstegn ved kontrolkvantiteten.

TEKSTBOKS 11

EKSEMPEL, HVOR KOMMISSIONEN BÅDE IDENTIFICEREDE OG FÆRDIGBEHANDLEDE MANGLER PÅ GRUNDLAG AF RAPPORTER FRA DET UAFHÆNGIGE ORGAN

Kommissionen fremsatte en første anmodning om foranstaltninger på grund af væsentlige mangler i kontrollen på første niveau af et program (Aquitaine). Medlemsstatens myndigheder iværksatte en specifik kontrol af en stikprøve af udgifter, der var blevet anmeldt i perioden 2000-2004. Kommissionen modtog en rapport om resultatet af kontrollen, hvoraf det fremgik, at der var en fejlforekomst på 2,12 %. Kommissionen anså dette for at være tilfredsstillende og foretog sig ikke yderligere. Den anmodede ikke om dokumentation såsom udfyldte tjeklister, og den satte ikke spørgsmålstegn ved forskellen mellem denne fejlforekomst og den meget højere fejlforekomst, der var konstateret ved kontrollen på andet niveau. Der blev ikke foretaget en opfølgningsrevision. Rapporten angav ikke fejlenes art, navnlig om de var systemiske. Med hensyn til forbedringen af procedurerne fra 2005 og fremefter bekræftede de ansvarlige myndigheder over for Kommissionen, at de procedurer, der omfattede udgifterne, ville være i overensstemmelse med strukturfondsforordningerne.

Mindre end et år efter færdigbehandlingen af den første anmodning fremsatte Kommissionen en anden anmodning om foranstaltninger på grund af den vedvarende høje fejlforekomst, der var konstateret ved kontrollen på andet niveau, tæt på 12 %. Kommissionen anmodede om at få identificeret årsagerne til den høje fejlforekomst. De berørte myndigheder iværksatte en ny specifik kontrol. Én systemisk fejl blev analyseret, og den pågældende population blev identificeret, hvilket allerede burde være sket efter den første anmodning. Takket være denne nye foranstaltning kunne den resterende fejlforekomst ved kontrollen på andet niveau reduceres til 4,7 %. Selv om det var over tærsklen på 2 % (jf. punkt 15) besluttede Kommissionen at udskyde den endelige afklaring af disse spørgsmål til afslutningsprocessen, som begyndte i oktober 2010.

63. I de tilfælde, hvor der ikke blev foretaget opfølgningsrevisioner, eller hvor omfanget ikke var tilstrækkeligt, blev i det mindste en del af de korrigerende foranstaltninger afsluttet på grundlag af erklæringer/tilsagn eller dokumentation fra medlemsstaternes myndigheder. Et eksempel gives i tekstboks 12.

64. På grundlag af de opstillede kriterier vurderede Retten den sikkerhed, som Kommissionen opnåede med hensyn til de udgifter, der blev behandlet i de forbedrede forvaltnings- og kontrolsystemer. Denne vurdering er vist i tabel 4.

TABEL 4

RETTENS VURDERING AF KOMMISSIONENS SIKKERHED FOR, AT FORVALTNINGS- OG KONTROLSYSTEMERNE FUNGEREDE EFFEKTIVT

Sikkerhed | Programmer [5555] |

Høj | 28 % |

Mellemhøj | 34 % |

Lav | 38 % |

TEKSTBOKS 12

EKSEMPEL, HVOR ET REVISIONSRESULTAT BLEV FÆRDIGBEHANDLET PÅ GRUNDLAG AF EN BESKRIVELSE FRA MEDLEMSSTATENS MYNDIGHEDER

Med hensyn til et program (Navarra) både identificerede og færdigbehandlede Kommissionen mangler på grundlag af rapporter fra medlemsstatens myndigheder. Vedrørende de forskellige organer, som forvaltningen var delegeret til, meddelte myndighederne Kommissionen, at der var indført nye procedurer med hensyn til flere foranstaltninger, der blev forvaltet af ét organ (men der var ingen detaljerede oplysninger, som kunne have gjort det muligt for Kommissionen at vurdere kvantiteten og kvaliteten af de nye kontroller). For andre foranstaltninger, der blev forvaltet af det samme organ, var der udarbejdet vejledninger, men der var stadig problemer med indholdet af kontrollen, og for andre organer forelå der stadig ingen vejledninger eller tjeklister, selv om de er nøgleelementer med hensyn til at sikre kontrollens effektivitet. Kommissionen fremsatte ikke yderligere anmodninger.

KOMMISSIONEN SKAL DERFOR OPNÅ YDERLIGERE SIKKERHED FRA AFSLUTNINGSPROCESSEN …

65. Et af målene med Kommissionens opfølgning på svaghederne var at undgå en langvarig og ressourcekrævende afslutningsproces, som kunne forstyrre den aktuelle programmeringsperiode 2007-2013. Navnlig med hensyn til de programmer, hvor der ikke er opnået høj sikkerhed, bliver Kommissionen imidlertid nødt til at foretage den endelige vurdering af den resterende fejlrisiko i forbindelse med den afslutningsproces, som er i gang (jf. punkt 15).

66. For at forberede afslutningsprocessen udførte Kommissionen fra 2007 revisioner i afslutningsorganer med ansvar for de programmer, som ansås for at udgøre en høj risiko med hensyn til EU-budgettets finansielle interesser. På grundlag af erklæringer fra de berørte myndigheder (jf. eksemplet i tekstboks 7) konkluderede Kommissionen imidlertid som oftest, at de mangler, som den havde konstateret under disse revisioner, var blevet afhjulpet.

67. På grundlag af sin gennemgang af afslutningserklæringerne vedrørende de programmer i stikprøven, som Kommissionen afgav positiv konklusion om (87 %, jf. punkt 34), konkluderer Retten følgende:

a) I 23 % af tilfældene (pr. udgangen af juni 2011) vil oplysningerne i afslutningserklæringen føre til yderligere finansielle korrektioner. Der er hovedsagelig tale om sager, hvor Kommissionen efter Rettens opfattelse ikke havde høj sikkerhed (jf. punkt 55 og tabel 4).

b) I 57 % af tilfældene er konklusionen i afslutningserklæringen og/eller den oplyste fejlforekomst tvivlsom, navnlig fordi fejlforekomsten er for lav sammenholdt med de mangler, der blev identificeret i programmet. Ifølge Rettens vurdering er det desuden tvivlsomt, om resultaterne er repræsentative, da der ikke var krav om, at kontrollen på andet niveau skulle foretages på en statistisk stikprøve. Dog må vurderingen af behovet for yderligere finansielle korrektioner nødvendigvis primært baseres på resultaterne af denne kontrol.

68. Med hensyn til den reviderede stikprøve var der endelig situationer (jf. tekstboks 13), hvor udgifter, der først var blevet trukket ud af en udgiftserklæring, blev genopført på den endelige udgiftserklæring. Der var også tilfælde, hvor udgifter vedrørende nye godkendte projekter blev medtaget kort før afslutningsfristen. Disse projekter har været under pres for at absorbere EU-midlerne, og der er derfor en risiko for, at de ikke er blevet kontrolleret hensigtsmæssigt.

69. På grundlag af sin risikovurdering af programmerne og med henblik på at vurdere pålideligheden af den oplyste fejlforekomst kan Kommissionen beslutte at udføre revisioner i forbindelse med afslutningsprocessen. Sådanne revisioner er under udførelse vedrørende ca. halvdelen af de tilfælde, hvor sikkerheden ifølge Rettens opfattelse ikke er høj (66 % af de tilfælde, der er nævnt i punkt 55, og 36 % af dem, der er i kategorien "lav" i tabel 4). Antallet af revisioner kan stadig stige.

TEKSTBOKS 13

EKSEMPLER PÅ GENOPFØRELSE AF IKKE-STØTTEBERETTIGEDE UDGIFTER OG SEN MEDTAGELSE AF NYE PROJEKTER

Med hensyn til et program (det nordøstlige England), hvor der var truffet korrigerende foranstaltninger fra marts 2006 til september 2007, genopførte forvaltningsmyndigheden i sin endelige udgiftserklæring et udgiftsbeløb på 19,3 millioner euro, der tidligere var blevet fratrukket. I dette tilfælde var afslutningsorganet effektivt og opdagede problemet.

Med hensyn til et andet program (Sardinien), som siden september 2007 havde været omfattet af korrigerende foranstaltninger, der stadig var i gang ved afslutningen, blev et udgiftsbeløb på 80 millioner euro på et sent tidspunkt medtaget i den endelige udgiftserklæring. Ingen af disse projekter havde været omfattet af det uafhængige organs kontrol på andet niveau. Kommissionen opdagede problemerne, fordi de blev påpeget i afslutningserklæringen, som ikke er en endelig udtalelse om programmet. Hvis man vil undgå risikoen for, at ikke-støtteberettigede udgifter godtgøres, skal der imidlertid gøres mere for at vurdere udgifternes støtteberettigelse.

70. Når Kommissionen skal træffe endelig beslutning om anvendelse af yderligere finansielle korrektioner, vil den i alle de tilfælde, hvor den ikke har planer om at udføre en afslutningsrevision, være nødt til at forlade sig på de oplysninger og udtalelser, som afslutningsorganet afgiver enten i afslutningserklæringen eller som svar på yderligere anmodninger fra Kommissionens side. Derfor er Kommissionen måske ikke i stand til at vurdere pålideligheden og nøjagtigheden af denne information, der kan have relation til nøglespørgsmål såsom myndighedernes begrundelser [24] for at bringe en oprindelig højere fejlforekomst ned til tærsklen på 2 % (jf. punkt 15). Eksemplet i tekstboks 14 illustrerer de udfordringer, som Kommissionen står over for i forbindelse med afslutningen.

TEKSTBOKS 14

EKSEMPEL PÅ FORSKELLIGE FORTOLKNINGER AF DEN ENDELIGE FEJLFOREKOMST I ET PROGRAM

Som følge af Kommissionens revisioner blev der i anden halvdel af 2005 vedtaget en handlingsplan vedrørende et antal programmer i en medlemsstat. Ud over en række specifikke spørgsmål, som blev behandlet tilfredsstillende, var den centrale opgave at styrke kontrollen på første niveau. Kontrolforanstaltninger blev derfor indført og/eller formaliseret, og der blev udarbejdet relevante vejledninger. På dette grundlag vurderede Kommissionen, at handlingsplanen var blevet implementeret tilfredsstillende. Der var imidlertid ikke fastsat nogen krav til kontrolforanstaltningernes dækning, f.eks. hvor mange procent af projekterne eller udgifterne der skulle kontrolleres. Kommissionen foretog opfølgningsrevisioner vedrørende et antal programmer, hvor den også vurderede kvaliteten af kontrollen på første niveau, og den identificerede ingen væsentlige mangler.

Retten reviderede imidlertid et af de pågældende programmer (Yorkshire and the Humber) og konkluderede, at kontrollen på første niveau kun havde en meget lav dækning, nemlig 3 %. Endvidere er den fejlforekomst, der blev konstateret ved kontrollen på første niveau, meget lavere end den, der blev konstateret ved kontrollen på andet niveau, hvilket rejser tvivl om kvaliteten af kontrollen på første niveau. Det indebærer, at Kommissionen ved afslutningen er nødt til at forlade sig helt på resultaterne af kontrollen på andet niveau.

Ifølge afslutningserklæringen er fejlforekomsten for hele programmet 1,959 %. Rettens revision viste imidlertid, at denne angivelse ikke er statistisk korrekt, idet der ikke er taget højde for, at programmet består af tre delpopulationer [25]. På grundlag af de samme tal konkluderede Retten således, at fejlforekomsten var 9,3 %. Med henvisning til det svage retsgrundlag accepterede Kommissionen fejlforekomsten i afslutningserklæringen.

71. I forordningerne vedrørende programmeringsperioden 2007-2013 blev der indført nye bestemmelser med det formål at løse nogle af de problemer, der er beskrevet i det foregående:

a) Kontrollen på andet niveau skal foretages på grundlag af en tilfældigt udvalgt statistisk stikprøve. Dette bør forbedre pålideligheden af de fejlforekomster, der meddeles til Kommissionen i forbindelse med afslutningen.

b) En revisionsmyndighed (svarende til det uafhængige organ/afslutningsorganet i programmeringsperioden 2000-2006) skal afgive årlige erklæringer til Kommissionen om effektiviteten af forvaltnings- og kontrolsystemerne. Disse erklæringer forventes at være mere pålidelige end artikel 13-rapporterne, fordi stikprøveudtagningen er statistisk, og de vil være Kommissionens hovedkilde til sikkerhed for systemernes effektivitet.

72. Der blev også indført andre ændringer i retsgrundlaget for programmeringsperioden 2007-2013, navnlig en forenkling som har til formål at reducere fejlforekomsterne. Medlemsstaternes myndigheder har nu mulighed for at anmelde indirekte udgifter efter standardsatser eller som faste beløb i stedet for at opgive de faktiske omkostninger.

… MEN YDERLIGERE FINANSIELLE KORREKTIONER FÅR MÅSKE INGEN EFFEKT, FORDI DE ANMELDTE UDGIFTER OVERSTIGER DET TILDELTE BUDGET

73. En analyse af de endelige udgiftserklæringer vedrørende de 40 undersøgte programmer viser, at medlemsstaterne i forbindelse med 50 % af dem (70 % af EFRU-programmerne og 24 % af ESF-programmerne) anmeldte udgifter ud over det budget der var tildelt programmerne [26]. Overanmeldelserne ligger fra 1 % til 28 %. Det betyder dels, at medlemsstaternes myndigheder i alle disse tilfælde var i stand til fuldt ud at erstatte tidligere fastsatte finansielle korrektioner (jf. punkt 51) med nye anmeldte udgifter, dels, at medlemsstaternes myndigheder har en buffer, der kan bruges ved eventuelle finansielle korrektioner i forbindelse med afslutningsprocessen [27]. Med andre ord vil yderligere finansielle korrektioner ikke føre til en reduktion af det endelige beløb, der skal udbetales af Kommissionen.

DER SKAL GØRES MERE FOR AT SIKRE EFFEKTIVE SYSTEMER MED HENSYN TIL PROGRAMMERINGSPERIODEN 2007-2013

74. Fordi mange af manglerne blev identificeret fra 2006 til 2008, og fordi det tog lang tid at implementere de korrigerende foranstaltninger (jf. punkt 32), blev det ofte konkluderet, at de var blevet afhjulpet lige før afslutningsprocessens begyndelse. Det betød, at den virkelige forbedring af forvaltnings- og kontrolsystemerne først kunne ske i programmeringsperioden 2007-2013.

75. Det fremgår af de årlige aktivitetsrapporter fra GD for Regionalpolitik og GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion, at Kommissionen i 2010 evaluerede systemerne i de programmer, der i programmeringsperioden 2007-2013 har efterfulgt ti af de undersøgte programmer, og at resultatet igen var negativt. Kommissionen bliver således nødt til at træffe yderligere korrigerende foranstaltninger vedrørende disse programmer.

76. Det fremgår også af disse årlige aktivitetsrapporter, at revisionsmyndighederne rapporterede fejlforekomster over tærsklen på 2 % (jf. punkt 15) vedrørende 35,6 % af de programmer, der blev forvaltet af GD for Regionalpolitik, og 47,4 % af de programmer, der blev forvaltet af GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion [28]. GD’ernes egen vurdering af systemernes effektivitet førte til en konklusion om, at der var væsentlige mangler i 15,4 % af de programmer, der blev forvaltet af GD for Regionalpolitik, og 25,8 % af de programmer, der blev forvaltet af GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion. I sin årsberetning for 2010 anførte Retten 7,7 % som den mest sandsynlige fejlprocent for gruppen samhørighed, energi og transport [29].

77. Det skal bemærkes, at selv når det lykkedes Kommissionen at gøre en medlemsstats forvaltnings- og kontrolsystemer effektive, var det ingen garanti for, at systemerne i de programmer, der fulgte efter, blev lige så effektive. Det skyldes, at medlemsstaten - f.eks. af budgetmæssige årsager - frit kunne foretage ændringer med hensyn til, hvilke enheder, hvilke systemer og hvilket personale der er involveret i at kontrollere strukturfondsprogrammer. Kommissionen har allerede haft en række sådanne tilfælde.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

78. Kommissionen træffer korrigerende foranstaltninger for at sikre, at der foretages finansielle korrektioner af de regelstridige betalinger, som den allerede har godtgjort, og at forvaltningssystemerne forbedres, så de kan give tilstrækkelig sikkerhed for, at fremtidige betalinger afholdes i overensstemmelse med reglerne.

79. Rettens revision viste, at Kommissionen generelt traf hensigtsmæssige foranstaltninger, når der blev identificeret mangler i medlemsstaternes systemer, men at processen var lang, og at Kommissionen med hensyn til de reviderede programmer opnåede forskellige grader af sikkerhed for, at manglerne i de nationale forvaltnings- og kontrolsystemer korrigeres som følge af dens korrigerende foranstaltninger.

KOMMISSIONEN TRÆFFER HENSIGTSMÆSSIGE FORANSTALTNINGER, NÅR DER IDENTIFICERES MANGLER I MEDLEMSSTATERNES SYSTEMER, MEN IMPLEMENTERINGSPROCESSEN ER LANG

80. Kommissionen tog systematisk initiativ til korrigerende foranstaltninger, når der blev identificeret mangler. I 90 % af tilfældene traf Kommissionen hensigtsmæssige foranstaltninger (jf. punkt 23-27).

81. Det tog imidlertid i gennemsnit 30 måneder at implementere de korrigerende foranstaltninger. Manglerne vedrørende perioden 2000-2006 blev hovedsagelig identificeret i 2005-2006 og fremefter, og sammen med den langvarige proces betød det, at der med hensyn til ca. halvdelen af tilfældene i stikprøven skulle implementeres finansielle korrektioner i forbindelse med programafslutningen. Kommissionens nuværende politik er, at korrigerende foranstaltninger bør implementeres inden for 24 måneder (jf. punkt 32-40).

DET LYKKEDES I NOGEN GRAD KOMMISSIONEN AT SIKRE, AT DE FINANSIELLE KORREKTIONER BLEV ANVENDT KORREKT

82. I ca. to tredjedele af de tilfælde, som Retten undersøgte, opnåede Kommissionen høj sikkerhed for, at de finansielle korrektioner var blevet anvendt korrekt. Med hensyn til de resterende tilfælde var der mangler, som begrænsede sikkerheden. Det skyldtes enten utilstrækkelige oplysninger eller svagheder i omfanget af den kontrol, der blev udført med henblik på at fastlægge de finansielle korrektioners størrelse (jf. punkt 44-57).

DET LYKKEDES I MINDRE GRAD KOMMISSIONEN AT OPNÅ SIKKERHED FOR, AT DENS FORANSTALTNINGER FØRTE TIL FORBEDRINGER I DE NATIONALE FORVALTNINGS- OG KONTROLSYSTEMER

83. Med hensyn til de reviderede programmer (jf. bilaget) opnåede Kommissionen forskellige grader af sikkerhed for, at manglerne i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer korrigeres som følge af dens korrigerende foranstaltninger. Med hensyn til de reviderede programmer konstaterede Retten, at sikkerheden var høj i 28 % af programmerne, mellemhøj i 34 % og lav i 38 %. I forbindelse med afslutningsprocessen er Kommissionen ved at træffe yderligere foranstaltninger, men der er nogle vanskeligheder, der skal overvindes, før den kan opnå tilstrækkelig sikkerhed med hensyn til oplysningerne og især den endelige fejlforekomst i afslutningserklæringen (jf. punkt 28 og 58-73).

84. I 2010 evaluerede Kommissionen systemerne i de programmer, der i programmeringsperioden 2007-2013 har efterfulgt ti af de programmer, Retten undersøgte, og resultatet var igen negativt. Hertil kommer, at de fejlforekomster, der rapporteres af de nationale revisionsmyndigheder for den aktuelle periode, meget ofte er væsentlige (jf. punkt 74-77). Kommissionen bliver nødt til at træffe yderligere korrigerende foranstaltninger vedrørende disse programmer

PLADS TIL FORBEDRINGER

85. Kommissionens korrigerende foranstaltninger kan have betydelige gavnlige virkninger, men der er plads til forbedringer med hensyn til at stabilisere systemerne på et højt kvalitetsniveau, når det gælder perioden 2007-2013. Sandsynligvis vil sådanne forbedringer imidlertid have ressourcemæssige konsekvenser, som Kommissionen må tage i betragtning.

ANBEFALING 1

Kommissionen bør:

- reducere varigheden af den administrative procedure fra identificeringen af manglerne til implementeringen af de korrigerende foranstaltninger

- give højere prioritet til sit revisionsarbejde vedrørende revisionsmyndighederne for at sikre, at de når frem til robuste konklusioner om fejlforekomsten, så de finansielle korrektioner kan foretages på grundlag af disse konklusioner

- udsende tjeklister, som fastlægger bedste praksis og skal anvendes af medlemsstaternes myndigheder ved deres kontrol på første niveau

- sikre, at de finansielle korrektioner, der foretages før afslutningen, omfatter alle de udgifter, der er behandlet i mangelfulde forvaltnings- og kontrolsystemer.

MULIGHEDEN FOR AT ERSTATTE IKKE-STØTTEBERETTIGEDE UDGIFTER BØR TAGES OP TIL OVERVEJELSE I FORBINDELSE MED BESLUTNINGER OM FREMTIDIGE SAMHØRIGHEDSUDGIFTER

86. I forbindelse med halvdelen af de programmer, som Retten undersøgte, anmeldte medlemsstaterne udgifter ud over det budget, der var tildelt programmerne. Det betød, at de var i stand til at erstatte de ikke-støtteberettigede udgifter, der blev udelukket, med nye udgifter og have en buffer, der kunne kompensere for eventuelle yderligere finansielle korrektioner (jf. punkt 73).

87. Denne metode til erstatning af udgifter er tilladt af reglerne (jf. punkt 13 a)), og den gør det muligt at anvende den strukturfondsstøtte, som medlemsstaterne har fået tildelt, i udgiftsprogrammer, der har til formål at øge økonomisk og social samhørighed.

88. Medlemsstaternes mulighed for på denne måde at omfordele strukturfondsstøtten rejser imidlertid spørgsmål, som bør overvejes, især i forbindelse med beslutninger om fremtidige samhørighedsudgifter:

a) Nogle af de identificerede mangler er systemiske (f.eks. ukorrekt anvendelse af reglerne for offentlige indkøb). Hvis disse mangler ikke afhjælpes, er der en risiko for, at ikke-støtteberettigede udgifter fra ét projekt erstattes med ikke-støtteberettigede udgifter fra et andet projekt.

b) Der er tilfælde, hvor de nye udgifter, der erstatter ikke-støtteberettigede udgifter, vedrører projekter, som er fuldt finansieret med nationale midler (finansiering med tilbagevirkende kraft). Retten har i andre beretninger vist, at der oftere forekommer fejl i sådanne projekter (jf. fodnote 20). Desuden indebærer finansiering med tilbagevirkende kraft, at samhørighedsudgifterne fungerer som efterfølgende støtte til medlemsstaternes budget.

c) Der er store ressourcemæssige og administrative omkostninger forbundet med Kommissionens korrigerende foranstaltninger. I de tilfælde, hvor støtten skal omfordeles, og medlemsstaten har en stor reserve af projekter, der faktisk opfylder støttekravene (jf. fodnote 26), fører en korrigerende foranstaltning fra Kommissionens side til formelle ændringer (EU-støtten tildeles et andet sæt projekter), men ikke til egentlige ændringer i de aktiviteter, der finder sted. Som Retten allerede tidligere har bemærket [30], gør finansielle korrektioner desuden ikke de underliggende transaktioner mindre regelstridige. De flytter bare omkostningerne ved de udelukkede regelstridige transaktioner fra EU-budgettet til de nationale budgetter.

ANBEFALING 2

Kommissionen, Parlamentet og Rådet bør under drøftelserne vedrørende de fremtidige planer for samhørighedsudgifterne på ny overveje, om der med henblik på at øge merværdien af EU-midlerne bør foretages ændringer med hensyn til mulighederne for at erstatte ikke-støtteberettigede udgifter.

Vedtaget af Afdeling II, der ledes af Harald NOACK, medlem af Revisionsretten, i Luxembourg på mødet den 18. januar 2012.

På Revisionsrettens vegne

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Formand

[1] I Kommissionen forvaltes Den Europæiske Fond for Regionaludvikling af Generaldirektoratet for Regionalpolitik (GD for Regionalpolitik) og Den Europæiske Socialfond af Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion (GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion).

[2] Artikel 17, stk. 1, TEU og artikel 317 TEUF.

[9999] De finansielle ressourcer, der er stillet til rådighed for EFRU og ESF i den finansielle ramme for perioden. Denne ramme er en flerårig udgiftsplan, som omsætter Unionens politiske indsatsområder i beløbsstørrelser.

[3] Kommissionens og medlemsstaternes ansvarsområder med hensyn til programmeringsperioden 2000-2006 er primært fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1) og i Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af 2. marts 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 for så vidt angår forvaltnings- og kontrolsystemerne for strukturfondenes interventioner (EFT L 63 af 3.3.2001, s. 21). Med hensyn til perioden 2007-2013 er ansvarsområderne primært fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (EUT L 210 af 31.7.2006, s. 25) og Kommissionens forordning (EF) nr. 1828/2006 af 8. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1080/2006 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EUT L 371 af 27.12.2006, s. 1).

[4] Projektledere kan være offentlige eller private organer samt enkeltpersoner. En offentlig projektleder kan f.eks. være en vejadministration, der gennemfører anlæggelsen af en ny motorvej. En privat projektleder kan f.eks. være et privat firma, der vil rationalisere sin produktionsproces ved at købe nye maskiner.

[5] Et programs budget finansieres af offentlige midler fra medlemsstaten, private midler og strukturfondsmidler.

[6] Rapporterne har fået dette navn, fordi de udarbejdes i henhold til artikel 13 i forordning (EF) nr. 438/2001.

[7] Med hensyn til programmeringsperioden 2000-2006 var udgifter vedrørende de fleste programmer støtteberettigede fra datoen for Kommissionens modtagelse af ansøgningen om godkendelse (i de fleste tilfælde 1.1.2000) til 30.6.2009. Afslutningsprocessen begyndte med indgivelsen af dokumenterne 15 -måneder efter denne frist, dvs. 30.9.2010. For nogle programmer begyndte processen dog tidligere, fordi det var fastsat, at støtteberettigelsen ophørte 31.12.2008, og for de græske programmer begyndte processen senere, fordi støtteberettigelsens ophør blev udskudt til 31.12.2009.

[8] Hvad angår programmeringsperioden 1994-1999, jf. Kommissionens forordning (EF) nr. 2064/97 af 15. oktober 1997 om gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 om detaljerede ordninger for medlemsstaternes finanskontrol af aktioner, der medfinansieres af strukturfondene (EFT L 290 af 23.10.1997, s. 1). Denne forordning blev ophævet ved forordning (EF) nr. 438/2001, som gjaldt for perioden 2000-2006.

[9] Retten betragtede ikke den kontrol, der foretages af betalingsorganet (jf. punkt 5), som et nøgleelement, da den sjældent var af en sådan art, at den kunne kompensere for en mangelfuld kontrol på første og andet niveau. Den gav også sjældent anledning til omfattende korrigerende foranstaltninger.

[10] Jf. artikel 38 og 39 i forordning (EF) nr. 1260/1999.

[11] Artikel 39, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1260/1999.

[12] Det er fastlagt i EU-direktiver, hvilke regler der skal følges ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, hvis det oprindelige budget overstiger det loft, der er fastsat i direktiverne. De aktuelt gældende direktiver (som er gennemført i medlemsstaternes nationale ret) er Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 134 af 30.4.2004, s. 1) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114). For de kontrakter, som ikke er omfattet af direktiverne (når budgettet ikke overstiger loftet), kan der gælde særlige bestemmelser i den nationale eller regionale lovgivning.

[13] "En handlingsplan til styrkelse af Kommissionens tilsynsfunktion ved delt forvaltning af strukturforanstaltninger", KOM(2008) 97 endelig af 19. februar 2008. Denne handlingsplan vedrører Kommissionen selv og må ikke forveksles med den type korrigerende foranstaltning, også kaldet en "afhjælpende handlingsplan", som Kommissionen kan anmode om at få gennemført i en medlemsstat (jf. punkt 12).

[14] "Konsekvenserne af handlingsplanen til styrkelse af Europa-Kommissionens tilsynsfunktion ved delt forvaltning af strukturforanstaltninger", KOM(2010) 52 endelig af 18. februar 2010.

[15] Ifølge Den Europæiske Unions årsregnskab for 2010 andrager de bekræftede finansielle korrektioner vedrørende perioden 2000-2006 i alt 4165 millioner euro for EFRU og 1174 millioner euro for ESF. De rapporterede finansielle korrektioner vedrørende perioden 1994-1999 andrager i alt 1758 millioner euro for EFRU og 397 millioner euro for ESF.

[8888] Denne population omfatter ikke programmer under Interreg (fremme af grænseoverskridende, tværnationalt og tværregionalt samarbejde), Urban (fremme af økonomisk og social genoprettelse af kriseramte byer og forstæder) og Equal (fremme af udvikling af menneskelige ressourcer med lige muligheder for begge køn). Et program kan indeholde både EFRU-finansierede og ESF-finansierede foranstaltninger. I så fald optræder programmet både i EFRU- og ESF-kolonnen.

[16] En fejl anses for at være systemisk, når der er en høj sandsynlighed for, at det samme problem kan påvirke andre projekter på samme måde. Det er nødvendigt at identificere omfanget af sådanne systemiske fejl. Eksempel: En projektleder har fortolket en støtteberettigelsesregel forkert. Hvis projektlederen er ansvarlig for flere projekter, kan fejlfortolkningen også påvirke disse, og der kan være anmeldt regelstridige udgifter for samtlige projekter.

[17] Ved beregningen af gennemsnitstiden anses den dato, hvor den sidste foranstaltning blev afsluttet, for at være det tidspunkt, hvor manglerne var afhjulpet. Det skal dog bemærkes, at forskellige foranstaltninger vedrørende samme program ofte blev afsluttet på forskellige tidspunkter.

[18] F.eks. finder reglerne for offentlige indkøb og statsstøtte oftere anvendelse på projekter, der medfinansieres af EFRU.

[19] Retningslinjerne vedrørende de principper, kriterier og vejledende skalaer, som Kommissionens tjenestegrene skal anvende ved fastsættelse af finansielle korrektioner i henhold til artikel 39 i forordning (EF) nr. 1260/99, og mht. offentlige indkøb dokumentet COCOF 07/0037/03, endelig udgave af 29. november 2007.

[20] Nye anmeldte udgifter kan vedrøre nye projekter, der ikke er afsluttet, eller projekter, der allerede er afsluttet, og som oprindelig blev finansieret med nationale midler, inden de blev forelagt til EU-medfinansiering. Det sidste kaldes "finansiering med tilbagevirkende kraft". Praksis med hensyn til at godkende finansiering af projekter med tilbagevirkende kraft er forskellig fra GD til GD. Retten konstaterede, at der oftere forekom fejl i disse projekter end i de projekter, der udvælges på normal vis (jf. punkt 8.19 i Rettens årsberetning for 2008).

[7777] Dette omfatter ikke syv programmer, hvor der blev indgået aftale om faste korrektioner for systemfejl, som hovedsagelig vedrørte offentlige indkøb.

[21] Kontrol ved hjælp af omhyggeligt anvendte tjeklister, som detaljeret dækker alle risici.

[22] For eksempel:i)samtlige kontrakter, der er omfattet af reglerne for offentlige indkøb, ellerii)en bestemt del af udgifterne (såsom udgifter til administration/personale) vedrørende alle de anmeldte projekter.

[23] Det skal bemærkes, at medlemsstaternes myndigheder i forbindelse med to af programmerne i stikprøven ikke blev anmodet om at foretage finansielle korrektioner. Disse programmer indgår derfor ikke i beregningen.

[5555] Med hensyn til seks programmer vurderede Retten ikke forbedringerne i systemerne, eftersom de finansielle korrektioner dækkede alle de udgifter, der var anmeldt i programmeringsperioden. I punkt 55 er der taget hensyn til effekten af de korrigerende foranstaltninger vedrørende disse programmer.

[24] Som eksempler kan nævnes, i) at nogle fejl rapporteres som "atypiske", og ii) at det rapporteres, at alle systemiske fejl er blevet behandlet tilfredsstillende.

[25] En population (det samlede antal projekter) kan deles op i homogene delpopulationer (strata).

[26] Medlemsstaterne kan have sammensat en gruppe af projekter, hvis samlede værdi overstiger den finansielle tildeling til programmet.

[27] Da denne beretning blev udarbejdet, havde Kommissionen endnu ikke endeligt besluttet, om den ved finansielle korrektioner skal anvende budgetbeløbet eller det anmeldte beløb, hvis det anmeldte beløb overstiger budgetbeløbet.

[28] Hvad angår de programmer, der blev forvaltet af GD for Regionalpolitik: 22,5 % af programmerne havde en fejlprocent på mellem 2 og 5 %, og 13,1 % havde en fejlprocent på over 5 %. Hvad angår de programmer, der blev forvaltet af GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion: 19,0 % af programmerne havde en fejlprocent på mellem 2 og 5 %, og 28,4 % havde en fejlprocent på over 5 %.

[29] Nedre fejlgrænse: 4,7 %, øvre fejlgrænse: 10,7 %.

[30] Jf. punkt 1.65 i årsberetningen for 2005 (EUT C 263 af 31.10.2006).

--------------------------------------------------

BILAG

PROGRAMMER OMFATTET AF RETTENS GENNEMGANG

EFRU |

Land | Programmets nr. | Programmets navn | Tildelt budget (millioner euro) |

Den Tjekkiske Republik | 2003CZ161PO003 | Erhvervspolitik | 347,8 |

Tyskland | 2000DE162DO003 | Saarland | 293,0 |

Spanien | 2000ES161PO004 | Asturias | 1695,4 |

2000ES161PO008 | Ceuta | 89,4 |

2000ES161PO010 | Extremadura | 2262,4 |

2000ES162DO006 | Madrid | 781,4 |

Det Forenede Kongerige | 1999GB161DO002 | Merseyside | 2600,3 |

2000GB162DO005 | Det nordøstlige England | 1716,6 |

2000GB162DO012 | Det østlige Skotland | 661,4 |

Grækenland | 2000GR051PO003 | Sundhed og velfærd | 220,2 |

2000GR161PO004 | Vestgrækenland | 530,0 |

2000GR161PO007 | Epiros | 464,7 |

2000GR161PO011 | De Joniske Øer | 268,5 |

2000GR161PO016 | Konkurrenceevne | 2826,2 |

2000GR161PO026 | Kultur | 647,6 |

Irland | 2000IE161PO005 | Southern and Eastern Region | 829,5 |

Italien | 1999IT161PO010 | Sardinien | 2601,0 |

1999IT161PO005 | Transport | 4520,2 |

2000IT162DO009 | Lazio | 884,4 |

Polen | 2003PL161PO001 | Integreret regionalprogram | 3485,3 |

Portugal | 1999PT161PO008 | Økonomi | 4009,3 |

1999PT161PO004 | Informationssamfundet | 652,3 |

Slovakiet | 2003SK161PO002 | Industri og tjenesteydelser | 291,0 |

ESF |

Land | Programmets nr. | Programmets navn | Tildelt budget (millioner euro) |

Belgien | 1999BE053DO002 | Det føderale beskæftigelsesministerium | 140,3 |

Spanien | 2000ES051PO015 | Iværksætterinitiativer og videreuddannelse | 2279,3 |

2000ES053PO305 | Navarra | 173,4 |

2000ES161PO011 | Galicien | 579,7 |

Frankrig | 1999FR161DO002 | Nord-Pas-de-Calais | 202,1 |

2000FR162DO003 | Lorraine | 84,5 |

2000FR162DO019 | Picardie | 66,2 |

2000FR162DO013 | Aquitaine | 125,4 |

Det Forenede Kongerige | 1999GB161DO002 | Merseyside | 1032,8 |

1999GB161DO003 | South Yorkshire | 1043,7 |

2000GB162DO010 | Det sydvestlige England | 81,8 |

2000GB162DO003 | Yorkshire and the Humber | 142,0 |

Italien | 1999IT161PO007 | Campania | 1003,5 |

1999IT053PO003 | Piemonte | 1054,2 |

Nederlandene | 1999NL161DO001 | Flevoland | 71,4 |

Polen | 2003PL051PO001 | Udvikling af menneskelige ressourcer | 1960,1 |

Slovakiet | 2003SK051PO001 | Udvikling af menneskelige ressourcer | 367,2 |

--------------------------------------------------