EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 4.5.2016 COM(2016) 270 final 2016/0133(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (omarbejdning)



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET Forslagets begrundelse og formål EU stræber efter at finde en mere bæredygtig tilgang til migrationsstyring, både for personer, der har behov for international beskyttelse, og personer, der flytter af andre årsager. Denne tilgang har til formål at bringe migranternes irregulære og farlige bevægelser og menneskesmuglernes forretningsmodel til ophør og erstatte dem med sikre og lovlige veje til EU for dem, der har brug for beskyttelse. Beskyttelse i regionen og genbosætning derfra til EU bør være den fremtidige model, der anvendes og bedst tjener flygtningenes tarv og sikkerhed. Det er dog sandsynligt, at der på kort og mellemlang sigt fortsat vil være mennesker, der ankommer til EU's ydre grænser. De personer, der ikke ansøger om international beskyttelse, bør sendes tilbage. De personer, der ansøger om asyl, bør sikres en effektiv behandling af deres ansøgning og anstændige modtagelsesfaciliteter og ordentlig støtte fra den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af deres ansøgning, mens denne proces pågår og derefter, hvis det konstateres, at deres ansøgning er begrundet. Nylige erfaringer viser imidlertid, at det omfattende og ukontrollerbart store antal migranter, der ankommer, sætter medlemsstaternes asylsystemer under alt for stort pres, hvilket har ført til, at reglerne i stadig større grad tilsidesættes. For at få den nuværende situationen under kontrol gøres der nu en indsats for at sikre, at de nuværende Schengenregler vedrørende grænseforvaltning og asyl anvendes, og at samarbejdet med tredjelande, navnlig Tyrkiet, optrappes. Situationen har dog afsløret de mere grundlæggende svagheder ved den måde, hvorpå vores asylregler er udformet, og disse mangler har gjort dem mindre effektive og sikrer ikke en bæredygtig ansvarsdeling. Der er nu behov for at få rettet op på dette problem. Den 6. april 2016 fastlagde Kommissionen i sin meddelelse om en reform af det fælles europæiske asylsystem og om fremme af lovlige migrationsveje til Europa sine prioriteter med henblik på at forbedre det fælles europæiske asylsystem. Kommissionen bebudede, at den gradvist ville arbejde hen imod en reform af den eksisterende EU-ramme på asylområdet for at udforme et bæredygtigt og retfærdigt system for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for at behandle asylansøgninger, styrke Eurodacsystemet, opnå større konvergens inden for asylsystemet, forhindre sekundære bevægelser og give Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) et mere omfattende mandat. Der er bred enighed, også i Europa-Parlamentet og Rådet, om, at der behov for en reform. Dette forslag om en reform af Dublin III-forordningen indgår som en del af den første række af de lovgivningsforslag, som skal udgøre en større reform af det fælles europæiske asylsystem. Den første pakke indeholder også et forslag til omarbejdning af Eurodac-forordningen og et forslag om oprettelse af Den Europæiske Unions Asylagentur. Forslaget vedrørende Eurodac indeholder de ændringer, der er nødvendige for at tilpasse systemet til de foreslåede Dublinregler, hvilket er i overensstemmelse med hovedformålet, nemlig at gennemføre Dublinforordningen. Eurodac skal også være en database til immigrationsformål mere bredt for at lette tilbagesendelser af migranter og bekæmpe irregulær migration. Formålet med Den Europæiske Unions Asylagentur er at forbedre gennemførelsen af det fælles europæiske asylsystem og den måde, hvorpå det fungerer, ved at bygge videre på Det Europæiske Asylstøttekontors arbejde og yderligere udvikle det til at blive et agentur, som skal være ansvarligt for at få det fælles europæiske asylsystem til at fungere bedre, at sikre konvergens ved vurderingen af ansøgninger om international beskyttelse på tværs af EU og at overvåge den operationelle og tekniske anvendelse af EU-retten. Anden fase af lovgivningsforslagene om reform af direktivet om asylprocedurer og kvalifikationsdirektivet samt direktivet om modtagelsesforhold vil følge, således at der sikres en fuld reform af alle dele af EU's asylsystem, bl.a. for at undgå at Dublinmekanismen sættes ud af spil på grund af misbrug og asylshopping blandt ansøgere om international beskyttelse og personer, der har fået international beskyttelse. Asylprocedurerne vil skulle fremskyndes og blive mere konvergente, der er behov for mere ensartede regler vedrørende procedurerne og de rettigheder, der gives til personer, der har fået international beskyttelse, og modtagelsesforholdene vil skulle tilpasses for derved at sikre størst mulig harmonisering på tværs af medlemsstaterne. Som der redegøres for i Kommissionens meddelelse af 6. april 2016, afslørede migrations- og flygtningekrisen betydelige strukturelle svagheder og mangler ved den måde, hvorpå det fælles europæiske asylsystem og navnlig Dublinreglerne er udformet på og gennemføres. Det nuværende Dublinsystem blev ikke udformet med henblik på at sikre en bæredygtig deling af ansvaret for ansøgere på tværs af EU. Det har ført til en situation, hvor nogle få medlemsstater har skullet klare langt de fleste asylansøgere, der er kommet til EU, hvilket har sat deres asylsystemer under pres og ført til en vis tilsidesættelse af EU-reglerne. Dublinsystemets effektivitet undergraves desuden af et sæt komplekse regler, der kan anfægtes, for at afgøre, hvem der har ansvaret, samt af langvarige procedurer. Det er bl.a. tilfældet med de nuværende regler, der foreskriver, at ansvaret flyttes mellem medlemsstaterne efter en vis tid. På grund af manglende klare bestemmelser om ansøgernes forpligtelser og om konsekvenserne af ikke at opfylde dem bliver det nuværende system desuden ofte misbrugt af ansøgerne.

Formålene med Dublinforordningen - nemlig at sikre asylansøgere hurtig adgang til en asylprocedure og substansbehandling af ansøgningen i en enkelt, klart fastlagt medlemsstat - er fortsat gyldige. Det er dog tydeligt, at Dublinsystemet skal reformeres, både for at forenkle det og øge dets effektivitet i praksis og for at det kan leve op til sin opgave med at håndtere situationer, hvor medlemsstaternes asylsystemer er udsat for et uforholdsmæssigt stort pres. Dette forslag er en omarbejdning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne ("Dublin III-forordningen"). Forslaget sigter først og fremmest mod at: øge systemets kapacitet til at effektivt at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for at behandle en ansøgning om international beskyttelse; forslaget medfører bl.a., at bestemmelserne om overdragelse af ansvaret ophæves, og at fristerne for at sende anmodninger, modtage svar og foretage overførsler mellem medlemsstater i væsentlig grad afkortes sikre en fair ansvarsdeling mellem medlemsstaterne ved at supplere det nuværende system med en korrigerende fordelingsmekanisme; denne mekanisme vil automatisk blive aktiveret, hvis en medlemsstat skal klare et uforholdsmæssigt stort antal asylansøgere modvirke misbrug og forhindre ansøgernes sekundære bevægelser inden for EU, navnlig ved at medtage klare forpligtelser for ansøgerne om at ansøge i den første medlemsstat, de indrejser i, og forblive i den medlemsstat, der anses for ansvarlig for behandlingen af ansøgningen. Det kræver, at det har forholdsmæssige proceduremæssige og materielle konsekvenser ikke at opfylde disse forpligtelser. De målrettede konsultationer af Europa-Parlamentet og medlemsstaterne, bl.a. på grundlag af meddelelsen fra 6. april 2016, samt FN's Højkommissariat for Flygtninge (UNCHR) og civilsamfundet bekræfter, at der er divergerende holdninger til, hvordan og i hvilket omfang Dublinforordningen bør reformeres. På den baggrund vurderede Kommissionen omhyggeligt de argumenter, der blev fremsat. Den konkluderede, at de nuværende kriterier i Dublinsystemet bør bevares, men de bør suppleres af en korrigerende fordelingsmekanisme for at lette byrden for de medlemsstater, der er under et uforholdsmæssigt stort pres. Samtidig vil den nye Dublinordning blive baseret på et europæisk referencesystem lige fra starten af gennemførelsen heraf med en korrigerende solidaritetsmekanisme, der automatisk aktiveres, når der påhviler en medlemsstat en uforholdsmæssig stor byrde. Samtidig indføres der andre grundlæggende ændringer for at modvirke misbrug og forhindre ansøgernes sekundære bevægelser inden for EU. Sammenhæng med de gældende regler på samme område Dublinsystemet er hjørnestenen i det fælles europæiske asylsystem og har til formål at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning. Det fungerer på grundlag af de retlige og politiske instrumenter på asylområdet, navnlig asylprocedurer, standarder for at afgøre, om personer har ret til international beskyttelse, og modtagelsesforhold samt omfordeling og genbosætning. Der sker ingen fremskridt, fordi det går dårligt med gennemførelsen af EU-retten på asylområdet. Det er en prioritet at sikre en fuldstændig og hurtig gennemførelse af EU-retten i medlemsstaterne. Kommissionen har de senere år bl.a. samarbejdet med de græske myndigheder for at prioritere en normalisering af situationen, efter at Dublinoverførslerne blev suspenderet i 2010. Med henblik herpå sendte Kommissionen den 10. februar 2016 en henstilling til Grækenland om de vigtige foranstaltninger, landet skulle træffe med henblik på genoptagelse af Dublinoverførslerne. Dette forslag udgør en del af en pakke, der omfatter forslag om reformering af andre elementer af Dublinsystemet, som skal sikre ensartede bestemmelser på dette politikområde. Forslaget til reform af Eurodacforordningen omfatter de ændringer, der er nødvendige for at afspejle de ændringer, der foreslås i Dublinforordningen, og bistå med i højere grad at kontrollere irregulær migration. Kommissionen foreslår også at oprette Den Europæiske Unions Asylagentur, der skal understøtte det fælles europæiske asylsystem, bl.a. den ændrede Dublinmekanisme.

Som reaktion på krisesituationen i Grækenland og Italien vedtog Rådet i september 2015 to afgørelser om omfordeling, som finder anvendelse frem til september 2017. Det var en midlertidig ad hoc-nødreaktion på situationen i disse to medlemsstater, som oplevede hidtil usete migrationsstrømme, og hvis byrde i en vis grad burde have været lettet ved at overføre ansvaret for visse asylansøgninger fra Italien og Grækenland til andre medlemsstater. Kommissionen har rapporteret to gange om gennemførelsen af disse afgørelser. Med henblik på at udforme en strukturel løsning for håndteringen af sådanne krisesituationer foreslog Kommissionen i september 2015 en kriseomfordelingsordning. Det blev foreslået, at omfordelingen skulle iværksættes på grundlag af en delegeret retsakt, hvori det også skulle fastslås, hvor mange personer der skulle omfordeles. I dette forslag indføres der en korrigerende fordelingsmekanisme, der automatisk aktiveres. Det har derfor et mål, der ligner målet med Kommissionens forslag i september 2015, og afhængigt af resultaterne af drøftelserne vedrørende dette forslag kan Kommissionen overveje at trække forslaget fra september tilbage. Dette forslag indeholder også nye regler for at fastslå, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning fra en uledsaget mindreårig, nemlig at hvis den mindreårige ingen familierelationer har, er det den medlemsstat, hvor der først indgives en ansøgning, der er ansvarlig for behandlingen af denne, medmindre det ikke er i den mindreåriges tarv. Denne regel gør det muligt hurtigt at fastslå, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og således sikre hurtig adgang til proceduren for denne sårbare gruppe af ansøgere, også i lyset af de kortere frister, der foreslås. Da denne regel er forskellig fra det, Kommissionen foreslog i 2014, har den til hensigt at tilbagekalde sidstnævnte forslag, som det hidtil ikke har været muligt at opnå enighed om. Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag er i overensstemmelse med den omfattende langsigtede politik for bedre migrationsstyring, som Kommissionen har fastsat i den europæiske dagsorden for migration, som videreudviklede kommissionsformand Jean-Claude Junckers politiske retningslinjer til et sæt sammenhængende og indbyrdes forstærkende initiativer baseret på fire søjler, nemlig en mindskelse af incitamentet til irregulær migration, sikring af de ydre grænser og redning af menneskeliv, en stærk asylpolitik og en ny politik for lovlig migration. Dette forslag, som yderligere gennemfører den europæiske dagsorden for migration, hvad angår målet om at styrke EU's asylpolitik skal ses som en del af en bredere politik på EU-plan hen imod skabelsen af et robust og effektivt system for en bæredygtig migrationsstyring fremover, som er retfærdig for værtssamfundene og EU-borgerne samt for de pågældende tredjelandsstatsborgere og oprindelses- og transitlandene. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET Retsgrundlag Ved dette forslag omarbejdes forordning (EU) nr. 604/2013, og det bør derfor vedtages på samme retsgrundlag, nemlig artikel 78, stk. 2, litra e), i TEUF, efter den almindelige lovgivningsprocedure. Variabel geometri Det Forenede Kongerige og Irland er bundet af forordning (EU) nr. 604/2013, efter at de har givet meddelelse om, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af forordningen på grundlag af protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som er knyttet som bilag til TEU og til TEUF. I overensstemmelse med denne protokol kan Det Forenede Kongerige og Irland beslutte at deltage i vedtagelsen af dette forslag. Den mulighed har de også efter vedtagelsen af forslaget. Ifølge protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, deltager Danmark ikke i Rådets vedtagelse af foranstaltninger, der foreslås i henhold til afsnit V i TEUF (bortset fra "foranstaltninger, der udpeger de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, eller foranstaltninger vedrørende en ensartet udformning af visa"). Da Danmark imidlertid anvender den nuværende Dublinforordning på grundlag af en international aftale, som Danmark indgik med EF i 2006, skal Danmark i overensstemmelse med aftalens artikel 3 meddele Kommissionen, hvorvidt landet ønsker at gennemføre indholdet af den ændrede forordning. Det Forenede Kongeriges, Irlands og Danmarks deltagelse i ordningerne i dette forslag om omarbejdning af forordning (EU) nr. 604/2013 vil blive afgjort under forhandlingerne i henhold til disse protokoller. Disse protokoller vil navnlig gøre det muligt for Det Forenede Kongerige og Irland at vælge at deltage i initiativer på politikområdet frihed, sikkerhed og retfærdighed, men det kræves ikke, samtidig med at initiativerne kan fungere. Forslagets konsekvenser for stater, der ikke er medlemmer af EU, men har tilsluttet sig Dublinsystemet Parallelt med en række tredjelandes associering med Schengenreglerne har EU indgået en række aftaler, som også tilslutter disse lande til Dublin-/Eurodacreglerne: — aftalen om Islands og Norges associering indgået i 2001 — aftalen om Schweiz' associering indgået den 28. februar 2008 — protokollen om Liechtensteins associering indgået den 7. marts 2011. For at skabe rettigheder og forpligtelser mellem Danmark – der som forklaret ovenfor har tilsluttet sig Dublin-/Eurodacreglerne ved en international aftale – og ovennævnte associerede lande er der indgået to yderligere instrumenter mellem EU og de associerede lande.

I henhold til de tre ovennævnte aftaler skal de associerede lande acceptere Dublin-/Eurodacreglerne og udviklingen heraf uden undtagelser. De deltager ikke i vedtagelsen af retsakter, der ændrer eller udbygger Dublinreglerne (dvs. heller ikke nærværende forslag), men de skal inden for en given frist give Kommissionen meddelelse om, hvorvidt de accepterer indholdet af sådanne retsakter, når de er vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet. Hvis Norge, Island, Schweiz eller Liechtenstein ikke accepterer en retsakt, der ændrer eller udbygger Dublin-/Eurodacreglerne, opsiges de respektive aftaler, medmindre det fælles/blandede udvalg, som er nedsat ved aftalerne, med enstemmighed træffer anden afgørelse. Nærhedsprincippet Ifølge afsnit V i TEUF om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har Den Europæiske Union visse beføjelser på dette område. Disse beføjelser skal udøves i henhold til artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union, dvs. hvis og i det omfang målene for den påtænkte foranstaltning ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne, men på grund af den påtænkte foranstaltnings omfang eller virkninger bedre kan nås på EU-plan. Dette forslag strømliner de nuværende Dublinregler og supplerer dem med en ny korrigerende fordelingsmekanisme for derved at indføre et system til at klare situationer, hvor medlemsstaternes asylsystemer er udsat for et uforholdsmæssigt stort pres. Formålet er at sikre en retfærdig ansvarsdeling mellem medlemsstaterne ved at lette byrden for en medlemsstat, der er under et uforholdsmæssigt stort pres, og fordele denne byrde på de øvrige medlemsstater. Dette kræver pr. definition en indsats på EU-plan. Herudover sigter forslaget mod at sikre, at Dublinsystemet anvendes korrekt i kriseperioder, og at løse det problem, at tredjelandsstatsborgere rejser videre til andre medlemsstater, hvilket i sagens natur er et grænseoverskridende problem. Det er klart, at den enkelte medlemsstats indsats ikke i tilfredsstillende grad kan opfylde behovet for en fælles EU-tilgang til et fælles problem. Proportionalitetsprincippet Hvad angår strømlining af Dublinreglerne, er de foreslåede ændringer begrænset til det, der er nødvendigt for at sikre, at systemet kan fungere effektivt, både hvad angår hurtig adgang for ansøgere til proceduren for tildeling af international beskyttelse og medlemsstaternes administrationers kapacitet til at anvende systemet. Hvad angår indførelsen af en ny korrigerende fordelingsmekanisme, giver forordning (EU) nr. 604/2013 ikke i sin nuværende form redskaber, der gør det muligt i tilstrækkelig grad at reagere på situationer, hvor der er et uforholdsmæssigt stort pres på medlemsstaternes asylsystemer. Bestemmelserne om den korrigerende fordelingsmekanisme, der indføres med forslaget, har til formål at lukke dette hul. Bestemmelserne går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målet om på effektiv vis at afhjælpe situationen. Valg af retsakt Da den eksisterende Dublinmekanisme blev oprettet ved en forordning, anvendes samme type retsakt til at strømline den og supplere den med en korrigerende fordelingsmekanisme. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning I den europæiske dagsorden for migration bebudede Kommissionen, samtidig med at den opfordrede medlemsstaterne til fuldt ud at gennemføre Dublin III-forordningen og de eksisterende EU-regler om asyl, at der ville ske en evaluering og revision af forordningen i 2016. I overensstemmelse med dette løfte fik Kommissionen foretaget eksterne undersøgelser vedrørende evalueringen af Dublinsystemet. Ved evalueringen blev Dublin III-forordningens effektivitet, relevans, konsistens og merværdi på EU-plan vurderet. Det blev undersøgt, i hvilket omfang man ved hjælp af forordningen nåede målene heri, og set nærmere på EU's bredere politiske behov og målgruppens behov. Evalueringen omfattede en grundig undersøgelse af den praktiske gennemførelse af Dublin III-forordningen i medlemsstaterne. Der redegøres for de vigtigste resultater nedenfor. 3.1. Dublin III-forordningens relevans Dublinsystemet er hjørnestenen i EU's asylregler, og formålet hermed er fortsat gyldigt. Det er vigtigt med et EU-instrument for fastsættelse af kriterier og en mekanisme for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for at behandle en ansøgning, så længe der findes særskilte nationale asylsystemer inden for EU. Uden dette ville medlemsstaterne være afhængige af ad hoc-aftaler som inden indførelsen af Dublinsystemet, hvilket ville gøre det meget svært at afgøre, hvilken medlemsstat der har ansvaret for behandlingen af en asylansøgning. I evalueringen blev det konkluderet, at ingen nationale eller bilaterale instrumenter samlet set kunne give samme virkning, hvilket kunne medføre, at ansøgninger om international beskyttelse ikke ville blive behandlet, fordi de faldt ned mellem de nationale jurisdiktioner. Holdningerne var blandede, hvad angår forordningens faktiske virkninger, idet den skulle sikre hurtig adgang til asylprocedurerne for ansøgere og føre til en langsigtet strategi for at modvirke, at ansøgere indgiver flere ansøgninger. Det vil gøre asylsystemet mere effektivt, idet misbrug forhindres, og det vil mindske de samlede omkostninger.

3.2. Gennemførelse af forordningen Generelt Det væsentligste problem, der blev fremhævet i evalueringen, var den manglende ensartede og korrekte gennemførelse af forordningen i medlemsstaterne. Det blev desuden konkluderet, at Dublin III-forordningens udformning havde en række mangler, som gjorde det sværere at nå hovedmålene. Kriteriernes rækkefølge i Dublin III-forordningen tager ikke hensyn til medlemsstaternes kapacitet eller sigter mod at afbalancere indsatsen. Metoden til at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, forsinker adgangen til asylproceduren. I det nuværende system kan ansøgere vente i op til 10 måneder (i tilfælde af anmodninger om tilbagetagelse) eller 11 måneder (i tilfælde af anmodninger om overtagelse), inden proceduren for behandling af en ansøgning om international beskyttelse indledes. Dette undergraver Dublinsystemets mål om at sikre ansøgere hurtig adgang til asylproceduren. Det er også blevet tydeligt, at Dublin III-forordningen ikke blev udformet til at klare situationer med et uforholdsmæssigt stort pres. Den sigter ikke mod målet om en fair ansvarsfordeling eller at håndtere den ulige fordeling af ansøgere på tværs af medlemsstaterne. Disse faktorer er blevet særligt tydelige i nogle medlemsstater, som har oplevet problemer med at anvende forordningen i den forbindelse, idet der ikke altid fandt en registrering af asylansøgerne sted, procedurerne blev forsinket og den interne kapacitet til at klare sagerne rettidigt var utilstrækkelig. Proceduremæssige garantier og beskyttelsesforanstaltninger De oplysninger om Dublinproceduren, der gives til ansøgerne, varierer betydeligt. Omkring halvdelen af de deltagende medlemsstater rapporterede, at de oplysninger, der gives, består af "generelle oplysninger", hvilket ikke opfylder kravet i artikel 4, stk. 1. Desuden viser resultaterne, at i et lille antal medlemsstater gives der slet ingen oplysninger, eller de er i givet fald forældede. Den personlige samtale er standardpraksis i næsten alle medlemsstater, når det skal afgøres, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af ansøgningen, men den manglende kapacitet i nogle af de overbebyrdede medlemsstater har forhindret myndighederne i rutinemæssigt at gennemføre samtalerne. Hvis der ikke gennemføres samtaler, vil ansøgeren generelt kunne fremlægge oplysninger på anden vis. Mange medlemsstater har rapporteret, at samtalerne er meget forsinkede som følge af den nuværende høje tilstrømning af migranter. Fortolkningen af, hvad der er i barnets tarv, varierer. Det har i nogle tilfælde ført til kommunikationsproblemer og mistillid mellem medlemsstaterne. Derudover er der konstateret en række praktiske problemer i forbindelse med udnævnelsen af en repræsentant for den mindreårige, navnlig som følge af den nuværende store tilstrømning af migranter. Det skaber imidlertid et større problem, hvad angår asylproceduren. Kriterier for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og dokumentation De kriterier, der hyppigst anvendes som grundlag for overførsler, vedrører dokumentation og indrejse (artikel 12 og 13), hvilket placerer en væsentlig del af ansvaret hos medlemsstaterne ved den ydre grænse. Det har fået ansøgere til at undgå at få taget fingeraftryk og ført til sekundære bevægelser. Adskillige medlemsstater har anført, at fortolkningen af, hvad der af myndighederne i det modtagende lande anses for acceptabel dokumentation, lægger en urimelig stor bevisbyrde på den sendende medlemsstat. Oplysninger fra Eurodac og visuminformationssystemet (VIS) accepteres i næsten alle medlemsstater og er den type dokumentation, der ofte tages udgangspunkt i, når det skal afgøres, hvilken medlemsstat der er ansvarlig. De oplysninger, der indhentes gennem samtaler, blev generelt ikke anset for at udgøre tilstrækkelig dokumentation. De diskretionære klausuler og bestemmelserne om afhængige personer (artikel 16 og 17), der vedrører humanitære sager, anvendes ofte ikke med undtagelse af et fåtal af medlemsstaterne. Kriterierne vedrørende familiemæssig tilknytning blev anvendt mindre ofte, hovedsageligt som følge af problemerne med at opspore familien eller med at indhente dokumentation for familieforbindelserne. Medlemsstaterne varierer betydeligt, hvad angår den dokumentation, der accepteres i forbindelse med disse kriterier, men et hovedkrav er sædvanligvis fyldestgørende dokumentation (såsom fødsels- eller vielsesattest), hvilket er dokumenter, det ofte er svært for en asylansøger at fremlægge. Den væsentlige forskel på, hvad der accepteres som bevis for familieforbindelser, gør det svært at afgøre, hvilken medlemsstat der har ansvaret for behandlingen af asylansøgningen, hvilket fører til langvarige procedurer. Det kan være en faktor, der spiller ind på de sekundære bevægelser, hvor ansøgerne forsøger at rejse videre.

Procedurer for overtagelse og tilbagetagelse Antallet af anmodninger om tilbagetagelse var betydeligt højere end antallet af anmodninger om overtagelse. Mellem 2008 og 2014 var 72 % af de udgående Dublinanmodninger anmodninger om tilbagetagelse mod 28 % om overtagelse. På tilsvarende vis var 74 % af de indkommende Dublinanmodninger anmodninger om tilbagetagelse mod 26 % om overtagelse. Alle medlemsstater overholdt for det meste de tidsrammer, der er fastsat for indgivelse og besvarelse af disse anmodninger, men den store tilstrømning af migranter har lagt pres på asylmyndighederne og forlænget nogle medlemsstaters svartid. Det har også ført til en stigning i antallet af ufuldstændige anmodninger, som kan føre til afslag eller tvister. Det har desuden påvirket praksis med "automatisk accept", idet nogle lande med vilje har undladt at besvare anmodninger inden fristen som en måde til at håndtere det store antal sager. I 2014 var det samlede antal anmodninger om overtagelse og tilbagetagelse på 84 586, hvilket udgør 13 % af det samlede antal asylansøgninger i EU, hvilket er et fald i forhold til tidligere år. Af alle anmodninger blev 33 % afvist af den modtagende medlemsstat, hvilket tyder på, at Dublin III-forordningens ikrafttrædelse i 2014 har gjort det sværere for medlemsstaterne at opnå konsensus om, hvem der er ansvarlig. I 2014 resulterede kun ca. en fjerdel af det samlede antal anmodninger om tilbagetagelse og overtagelse reelt i en fysisk overførsel. Det lave tal tyder på, at der er problemer med den praktiske anvendelse af Dublin III-forordningen. Det kan imidlertid også delvist forklares ved forsinkelserne i overførslerne, hvilket de årlige oplysninger, der blev anvendt ved evalueringen, ikke afspejler. En anden vigtig årsag til det lave antal overførsler, hvilket mange medlemsstater har bekræftet, er det store antal personer, der forsvinder under Dublinproceduren, hvilket fører til, at ansvaret for dem skifter mellem medlemsstaterne. Gennemførelse af overførsler Tidsrammen for gennemførelsen af overførsler varierede betydeligt. Effektiviteten afhænger af kapaciteten og ressourcerne i de enheder, der har ansvaret for at gennemføre overførslerne, det forhold, at en særskilt myndighed kan være ansvarlig for ordningerne, antallet af sager, ansøgernes samarbejdsvilje og kendskab til deres opholdssteder. En årsag til forsinkelserne, der blev anført, var forlængelsen af fristerne, jf. artikel 29, stk. 2. Tyve medlemsstater har anført, at det forhold, at en ansøger forsvinder, hvilket giver mulighed for en frist på i alt 18 måneder for overførslen, var hovedforklaringen på forsinkelserne. Praksis med frihedsberøvelse, som 21 ud af 31 lande havde meddelt, at de anvendte, varierer betydeligt afhængigt af, hvilken fase proceduren er i: nogle myndigheder anvender frihedsberøvelse fra starten af Dublinproceduren, mens andre kun anvender det, når anmodningen om overførsel er blevet accepteret af den ansvarlige medlemsstat. Disse divergerende fremgangsmåder skaber manglende retssikkerhed samt praktiske problemer. Herudover har 13 medlemsstater fremhævet, at overførslerne generelt ikke er effektive, idet det "ofte" konstateres, at der sker sekundære bevægelser efter en fuldført overførsel. Mulighed for efterprøvelse I alle medlemsstater er der retsmidler til rådighed til prøvelse af en afgørelse om overførsel. Medlemsstaterne har først og fremmest valgt at indføre mulighed for domstolsprøvelse, oftest ved forvaltningsdomstole. I forbindelse med denne proces har alle medlemsstater indført frister for ansøgeres mulighed for at udøve deres ret til adgang til effektive retsmidler, selv om fortolkningen af, hvad der udgør "en rimelig frist" varierer betydeligt, lige fra tre til 60 dage. Hvis der en afgørelse indbringes til prøvelse, vil nogle medlemsstater automatisk suspendere overførslen, mens andre vil anvende artikel 27, stk. 3, litra c), i henhold til hvilken ansøgeren skal anmode herom. Administrativt samarbejde Alle medlemsstater anførte, at de ofte anvendte det sikrede elektroniske DubliNet-netværk til udveksling af oplysninger, og at de kun anvendte uformelle informationsudvekslingskanaler i ekstraordinære tilfælde. For yderligere at lette en effektiv anvendelse af Dublin III-forordningen, har mange medlemsstater indgået administrative aftaler, jf. artikel 36. Hidtil har ingen medlemsstater dog gjort brug af den forligsprocedure, der er omhandlet i artikel 37, idet eventuelle tvister er blevet bilagt uformelt. Procedure for tidlig varsling og beredskab Proceduren for tidlig varsling og beredskab er hidtil ikke blevet gennemført. Nogle medlemsstater anførte, at betingelserne for at indlede proceduren aldrig var opfyldt, mens andre sagde, at det var svært at opnå en politisk aftale om at indlede den, da der ikke fandtes klare kriterier og indikatorer til måling af presset. Denne procedure blev desuden anset for at være langsommelig og kompliceret. Alternative støtteforanstaltninger har også været med til at lette presset og fjernet behovet for at indlede proceduren. Det Europæiske Asylstøttekontor blev brugt som et eksempel på den støtte, det gjorde det unødvendigt at indlede proceduren, og som var med til at forhindre eller styre kriser på området international beskyttelse. 3.3 Opfyldelse af målene for Dublin III-forordningen Der redegøres for de vigtigste resultater af den eksterne undersøgelse vedrørende evalueringen af Dublin III-forordningen nedenfor.

Forhindre ansøgerne i at indsende flere ansøgninger og dermed mindske de sekundære bevægelser Trods målet om at mindske de sekundære bevægelser udgør det forhold, at asylansøgere indsender flere ansøgninger, fortsat et problem, EU-landene er fælles om. I 2014 havde 24 % af ansøgerne allerede indsendt ansøgninger i andre lande, hvilket tyder på, at forordningen har haft ringe eller ingen virkning med hensyn til opfyldelsen af dette mål. Det blev desuden anført, at den utilsigtet har kunnet være med til at øge forekomsten af andre typer sekundære bevægelser, da der fortsat består nationale forskelle i kvaliteten af modtagelsesforholdene og asylsystemerne, hvilket fremmer sekundære bevægelser. Sikre en ligelig fordeling af personer, der ansøger om international beskyttelse, og personer, der har fået international beskyttelse, mellem medlemsstaterne Dublin III-forordningen har begrænset indflydelse på fordelingen af ansøgere inden for EU, da nettooverførslerne inden for rammerne af Dublinprocedurerne er tæt på nul. Når medlemsstaterne modtager og overfører samme antal ansøgere, udligner deres indgående og udgående anmodninger hinanden, hvilket tyder på, at Dublin III-forordningen kun i meget ringe grad er med til at sikre en omfordeling. Det lader til at skyldes følgende forhold: rækkefølgen af kriterierne, hvori der ikke tages hensyn til medlemsstaternes kapacitet, det uforholdsmæssigt store ansvar, der lægges på medlemsstaterne ved den ydre grænse, idet det hovedsageligt er kriteriet om det første indrejseland, der anvendes, samt det lave antal faktiske overførsler, hvilket tyder på, at ansøgerne er i stand til at indgive ansøgninger, hvor de vil, og derved lægge et større ansvar på de mere eftertragtede destinationslande. Det fremgår tydeligt af tallene fra 2014, hvor 70 % af førstegangsansøgningerne om asyl blev indgivet i bare fem medlemsstater. Rimelige omkostninger ved de finansielle og menneskelige ressourcer, der anvendes til at gennemføre Dublin III-forordningen De skønnede direkte og indirekte omkostninger ved Dublinsystemets funktion i 2014 i Europa var på ca. 1 mia. EUR. Hvis denne mekanisme ikke eksisterende, ville det medføre endnu højre omkostninger for EU og EØS-landene, men i evalueringen blev det konstateret, at Dublin III-forordningen generelt ikke er effektiv. Den retligt fastsatte frist for overførslen af en ansøger er lang, og antallet af reelle overførsler er lille, idet begge forhold i væsentlig grad har finansiel indvirkning på de indirekte omkostninger ved systemet og dets samlede effektivitet. I et forsøg på at modvirke, at ansøgerne forsvinder, er nogle medlemsstaters omkostninger til frihedsberøvelse meget høje. Når asylansøgere forsvinder, giver det andre indirekte omkostninger og mindsker systemets effektivitet. Manglende overførsler og tilbagesendelser af afviste ansøgere giver i praksis høje samfundsmæssige omkostninger i forbindelse med irregulær migration. Det vurderes, at højst 42 % af ansøgerne inden for Dublinsystemet, som reelt ikke er blevet overført, måske stadig opholder sig som irregulære migranter i EU. Der er stor sandsynlighed for, at det nuværende system fortsat vil være uholdbart i lyset af det fortsatte migrationspres. Den faktiske suspendering af Dublinoverførsler til Grækenland fra 2011 har vist sig at være en særdeles kritisk svaghed i systemet, navnlig på grund af det store antal migranter, der er ankommet til Grækenland i de seneste måneder. 3.4Høringer af interesserede parter Ud over den eksterne evaluering afsluttede Kommissionen en række målrettede høringer af LIBE-udvalgets (Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender) koordinatorer fra de politiske grupper i Europa-Parlamentet, medlemsstaterne og andre interesserede parter. De politiske gruppers koordinatorer i Europa-Parlamentets Udvalg om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender blev hørt på grundlag af et debatoplæg og de foreløbige resultater af den eksterne evaluering af Dublin-forordningen. Der var generel bred støtte til en grundlæggende reform af Dublinsystemet og erkendelse af, at den nuværende situation ikke er holdbar. Nogle gik ind for at anvende objektive kriterier til at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, bl.a. i form af en fordelingsnøgle, mens andre lagde vægt på, at der tages hensyn til ansøgerens præferencer/karakteristika, selv om det var svært at gøre det på en objektiv, retfærdig og brugbar måde. Medlemsstaterne blev hørt på grundlag af de samme dokumenter. Der var enighed om, at den nuværende forordning er for kompleks og overregulerer, hvilket gør det meget svært for forvaltningerne at anvende den. De ændringer, der blev foretaget ved reformen af Dublin III-forordningen i 2013, førte til, at ansøgerne fik flere rettigheder, hvilket kan misbruges og skade hele systemet. De sekundære bevægelser blev nævnt som et af de mest presserende gennemførelsesproblemer. Drøftelserne om behovet for at gøre Dublin III-forordningen til et instrument for ansvarsdeling, hvilket ændrer dens nuværende status, hvor den kun er med til at fordele ansvaret, bekræftede, at der er to hovedsynspunkter, der gør sig gældende: Nogle medlemsstater kræver et permanent system for fordeling af byrden ved hjælp af en fordelingsnøgle, mens andre går ind for at bevare og strømline det nuværende system, bl.a. kriteriet vedrørende ulovlig indrejse. Der var divergerende holdninger til, hvorvidt der skal tages hensyn til ansøgernes præferencer. Nogle mente, at man ikke fuldstændig kunne se bort fra deres præferencer, fordi det uundgåeligt ville føre til sekundære bevægelser, mens andre var helt imod dette og mente, at der var behov for klare objektive kriterier, og at tilføjelsen af præferencer som et kriterie ville føre til komplicerede enkeltsagsvurderinger. Medlemsstaterne mindede også om, at asylansøgere er personer, der søger om international beskyttelse/flygter fra forfølgelse, og at de derfor ikke skulle have for stor mulighed for at selv at vælge deres endelige asylland, da idéen bag Dublinsystemet ikke er at skabe en (økonomisk) migrationsordning. Andre interessenter såsom UNHCR og ikke-statslige organisationer, der arbejder på asylområdet, blev også hørt. De var enige om, at den nuværende Dublin III-forordning har store mangler, hvad angår den oprindelige idé bag - kriteriet om ulovlig indrejse som det første standardkriterium - og praksis de seneste måneder har vist, at der er behov for en grundlæggende reform. Den generelle holdning var, at der bør tages hensyn til en ansøgers præferencer eller karakteristika, når det skal afgøres, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, med henblik på perspektiverne for den pågældendes integration og for at mindske de sekundære bevægelser. Med henblik herpå bør familiekriteriet udvides. Mange understregede behovet for at gøre fremskridt hen imod samme forhold i alle medlemsstater, navnlig hvad angår modtagelsesforholdene og -procedurerne.

3.5Grundlæggende rettigheder Dette forslag er fuldt foreneligt med EU's grundlæggende rettigheder og generelle principper og folkeretten. Navnlig en bedre informering af asylansøgerne om anvendelsen af denne forordning og deres rettigheder og forpligtelser i medfør af den vil på den ene side sætte dem i stand til at forsvare deres rettigheder og på den anden side være med til at mindske omfanget af sekundære bevægelser, da asylansøgerne i højere grad vil være tilbøjelige til at overholde systemet. Effektiviteten af retten til domstolsprøvelse vil blive øget, idet klagens omfang vil blive specificeret, og der vil blive fastsat en harmoniseret frist for at træffe afgørelse. Derudover vil indbringelse af en afgørelse til prøvelse automatisk få suspenderende virkning. Retten til frihed og fri bevægelighed vil blive styrket ved at afkorte fristerne for, hvor lang tid en person kan frihedsberøves i det ekstraordinære tilfælde, der er fastsat i forordningen, og kun hvis dette er i overensstemmelse med nødvendighedsprincippet og proportionalitetsprincippet. Retten til familiesammenføring vil blive styrket, navnlig ved at udvide forordningens anvendelsesområde, så det omfatter både søskende og familie, der er skabt i transitlandene. Uledsagede mindreåriges rettigheder vil også blive styrket ved at fastsætte et princip om, at det er barnets tarv, der kommer i første række, og ved at fastsætte en procedure for at afgøre, hvad der er i barnets tarv i alle situationer, der indebærer overførsel af en mindreårig. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET De samlede finansielle ressourcer, der er nødvendige for at støtte gennemførelsen af dette forslag, beløber sig til 1828,6 mio. EUR i perioden 2017-2020. Det dækker overførselsomkostningerne, når den korrigerende fordelingsmekanisme er blevet iværksat til gavn for en medlemsstat, oprettelsen og driften af et IT-system for registrering og automatisk fordeling af asylansøgere, men også støtte til opbygning af den nødvendige modtagelseskapacitet, både hvad angår infrastruktur og driftsudgifter, navnlig i de medlemsstater, der hidtil kun har måttet klare et begrænset antal asylansøgere. De finansielle behov er forenelige med den nuværende flerårige finansielle ramme og kan medføre brug af særlige instrumenter som fastsat i Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013. 5.NÆRMERE REDEGØRELSE FOR DE ENKELTE BESTEMMELSER I FORSLAGET I forslaget bevares forbindelsen mellem medlemsstaternes ansvar på asylområdet og opfyldelsen af deres forpligtelser, hvad angår beskyttelse af den ydre grænse, dog med visse undtagelser med henblik på at beskytte familiens enhed og børns tarv. De nuværende kriterier for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, er i alt væsentlig bevaret, men der foreslås målrettede ændringer, navnlig for at styrke familiens enhed inden for rammerne af Dublinforordningen ved at udvide definitionen af familie. De væsentligste ændringer har til formål på den ene side at forbedre systemets effektivitet, navnlig ved til stadighed at opretholde en given medlemsstats ansvar for at behandle en asylansøgning, når det først er fastslået, at det er den medlemsstat, der har ansvaret herfor. På den anden side har ændringerne til formål at begrænse sekundære bevægelser, navnlig ved at fjerne reglerne om, at ansvaret kan skifte fra en medlemsstat til en anden. Systemet suppleres af en ny korrigerende fordelingsmekanisme, der er baseret på en referencenøgle, som muliggør tilpasninger i forbindelse med fordelingen af ansøgere under bestemte omstændigheder. Det betyder derfor, at systemet kan klare situationer, hvor medlemsstaternes asylsystemer er udsat for et uforholdsmæssigt stort pres ved at sikre et hensigtsmæssigt system for ansvarsdeling mellem medlemsstaterne. I. Strømlining af Dublinforordningen og forbedring af dens effektivitet Med henblik på at sikre, at Dublinproceduren fungerer gnidningsfrit, og på en bæredygtig måde at sikre, at den opfylder sit formål om at give asylansøgere hurtig adgang til at få behandlet deres ansøgning og om at beskytter dem, der har brug herfor, samt at modvirke sekundære bevægelser, foreslås der forskellige ændringer, bl.a. følgende: Der indføres en ny forpligtelse om, at en asylansøger skal ansøge i enten den medlemsstat, hvor den pågældende først indrejste eller, i tilfælde af lovligt ophold, i den pågældende medlemsstat. Formålet er at sikre en ordentlig forvaltning af strømmen af migranter, gøre det lettere at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen og forhindre sekundære bevægelser. Med denne ændring er det blevet tydeliggjort, at en ansøger hverken har ret til at vælge, hvilken medlemsstat ansøgningen skal indgives i, eller hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af ansøgningen. Hvis en ansøger ikke opfylder denne forpligtelse, skal medlemsstaten behandle ansøgningen efter en fremskyndet procedure. Derudover vil ansøgeren kun have ret til materielle modtagelsesforhold det sted, hvor den pågældende skal opholde sig. Inden processen med at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, begynder, indføres der i forordningen pligt til for den medlemsstat, hvori ansøgningen indgives, at kontrollere, om ansøgningen skal afvises under henvisning til, at ansøgeren kommer fra et første asylland eller et sikkert tredjeland. Hvis det er tilfældet, vil ansøgeren blive sendt tilbage til det første land eller det sikre tredjeland, og den medlemsstat, der kontrollerede, om ansøgningen skulle afvises, vil blive anset for at være ansvarlig for ansøgningen. Den medlemsstat, hvori ansøgningen indgives, skal også kontrollere, om ansøgeren kommer fra et sikkert oprindelsesland eller udgør en sikkerhedsrisiko. Hvis det er tilfældet, vil den medlemsstat, hvori ansøgningen indgives, være ansvarlig og skal behandle ansøgningen ved brug af en fremskyndet procedure. I forordningen indføres der en regel om, at hvis en medlemsstat har behandlet ansøgningen som ansvarlig medlemsstat, er den fortsat ansvarlig for også at behandle fremtidige andragender og ansøgninger fra en bestemt ansøger. Dette styrker den nye regel om, at kun én medlemsstat er og fortsætter med at være ansvarlig for behandlingen af en ansøgning, og kriteriet om, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, skal kun anvendes én gang. Kravet om, at ansøgerne skal samarbejde, øges med henblik på at sikre hurtig adgang til procedurerne for afgørelse af deres status og et korrekt fungerende system og forhindre omgåelse af reglerne, navnlig at ansøgerne forsvinder. I forordningen fastsættes forholdsmæssige forpligtelser for ansøgeren, hvad angår rettidig fremlæggelse af alle elementer og informationer, der er relevante for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og også for så vidt angår samarbejdet med medlemsstaternes kompetente myndigheder. Det anføres også udtrykkeligt, at ansøgerne har pligt til at opholde sig og være tilgængelige for myndighederne i den relevante medlemsstat og respektere afgørelsen om overførsel. Manglende opfyldelse af de retlige forpligtelser, der er fastsat i forordningen vil have forholdsmæssige proceduremæssige konsekvenser såsom at det ikke bliver muligt at tage hensyn til oplysninger, der uden grund blev indgivet for sent.

Forordningen udvider omfanget af de oplysninger, som ansøgerne skal fremlægge. Den personlige samtale har til formål at lette processen med at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, ved at bidrage til indsamlingen af alle nødvendige oplysninger. Det bør dog ikke føre til en forsinkelse af proceduren, når ansøgeren er forsvundet, eller når der allerede er fremlagt tilstrækkelige oplysninger. I bestemmelsen om rækkefølgen af kriterierne for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, fastsættes det udtrykkeligt, at kriterierne kun skal anvendes én gang. Det betyder, at fra den anden ansøgning vil tilbagetagelsesbestemmelserne finde anvendelse uden undtagelser. Reglen om, at kriterierne fastsættes på grundlag af situationen på det tidspunkt, hvor ansøgeren indgav sin ansøgning i en medlemsstat, gælder nu for alle kriterier, herunder kriterierne vedrørende familiemedlemmer og mindreårige. Fastsættelsen af en helt præcis frist for fremlæggelse af de relevante oplysninger vil gøre det muligt hurtigt at foretage en vurdering og træffe afgørelse. Definitionen af familiemedlemmer udvides på to måder: ved 1) at medtage ansøgerens søskende og 2) ved at medtage familierelationer, der blev skabt, efter at ansøgeren forlod sit oprindelsesland, men inden den pågældende ankom til medlemsstatens område. Søskende udgør en temmelig snæver, men vigtig kategori, hvor det er muligt og temmelig let at bevise og kontrollere familierelationen, hvorved det potentielle misbrug er begrænset. Udvidelsen af forordningen til at omfatte familierelationer, der er skabt under transit, afspejler de seneste fænomener i forbindelse med migration, såsom at mange opholder sig længe uden for deres oprindelsesland, inden de ankommer til EU, f.eks. i flygtningelejre. Denne målrettede udvidelse af definitionen af familie forventes at mindske risikoen for, at de personer, der er omfattet af de udvidede regler, indgår i irregulære sekundære bevægelser eller forsvinder. Der foreslås en række ændringer for at strømline ansvarskriterierne i artikel 14, 15 og 16. I artikel 14 er kriterierne vedrørende visa og opholdsdokumenter blevet tydeliggjort. I artikel 15 vedrørende indrejse på irregulær vis blev bestemmelsen om muligt ophør af ansvaret efter 12 måneder efter indrejsen på irregulær vis og den komplicerede bestemmelse om ulovligt ophold, som er svær at bevise, slettet. Hvad angår kriteriet om visumfri indrejse, slettes også undtagelsen vedrørende senere indrejser i en medlemsstat, hvori ansøgeren er fritaget for visumpligten, hvilket er i overensstemmelse med det forhold, at det principielt er den medlemsstat, som ansøgeren indrejste i, der er ansvarlig, og med henblik på at forebygge ubegrundede sekundære bevægelser efter indrejsen. Den diskretionære klausul gøres snævrere for at sikre, at den kun anvendes af humanitære grunde i forbindelse med familie i bredere forstand. I den ændrede forordning fastsættes der kortere frister for forskellige faser af Dublinproceduren for derved at fremskynde proceduren med at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og for at give en asylansøger hurtigere adgang til asylproceduren. Dette vedrører fristerne for at fremlægge og besvare anmodninger om overtagelse, for at fremlægge en meddelelse om tilbagetagelse og for at træffe afgørelse om overførsel. Som følge af de kortere frister blev hasteproceduren fjernet. Fristernes udløb vil ikke længere medføre, at ansvaret for en ansøger skifter til en anden medlemsstat (med undtagelse af fristen for at besvare anmodninger om overtagelse). Et sådant skift synes at have været med til at fremme omgåelse af reglerne og obstruktion af proceduren. Den nye regel er i stedet, at når det en gang er afgjort, at en medlemsstat er ansvarlig, forbliver denne medlemsstat ansvarlig. Anmodninger om tilbagetagelse er blevet omdannet til simple meddelelser om tilbagetagelse, da det er klart, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og der vil ikke længere være mulighed for, at ansvaret skifter over til en anden. Sådanne meddelelser kræver ikke et svar, men i stedet en øjeblikkelig bekræftelse af modtagelsen heraf. Det vil udgøre et vigtigt redskab for at forhindre sekundære bevægelser i lyset af det forhold, at der er langt flere anmodninger om tilbagetagelser end om overtagelse. Dette har også proceduremæssige følger for behandlingen af ansøgningen efter en tilbagetagelsesoverførsel. Reglerne er blevet ændret, hvad angår den måde, hvorpå den ansvarlige medlemsstat skal behandle ansøgningen, efter at den har taget personen tilbage, med henblik på at modvirke og sanktionere sekundære bevægelser. Den ansvarlige medlemsstat har desuden fået pligt til at tilbagetage en person, der har fået international beskyttelse, og som har indgivet en ansøgning eller opholder sig ulovligt i en anden medlemsstat. Denne forpligtelse vil give medlemsstaterne de nødvendige retlige redskaber til at gennemføre overførsler, hvilket er vigtigt for at begrænse de sekundære bevægelser. Reglerne om retsmidler er blevet tilpasset for i væsentlig grad at fremskynde og harmonisere proceduren for prøvelse af afgørelser. Ud over at der er fastsat specifikke korte frister, suspenderer brugen af et retsmiddel automatisk overførslen. Der indføres et nyt retsmiddel til brug i sager, hvor der ikke er truffet afgørelse om overførsel, og ansøgeren hævder, at et familiemedlem eller, i tilfælde af en mindreårig, en slægtning opholder sig lovligt i en anden medlemsstat. Forligsproceduren som en mekanisme til bilæggelse af tvister er ikke formelt blevet anvendt, siden der blev fastsat bestemmelser herom i Dublinkonventionen fra 1990 (selv om det var i en lidt anderledes form) og synes derfor unødvendig. Den er derfor blevet ophævet. Det foreslås, at formålene med den nuværende procedure for tidlig varsling og beredskab overtages af Den Europæiske Unions nye Asylagentur, jf. kapitel 5 om overvågning og vurdering og kapitel 6 om operationel og teknisk bistand i forslaget om Den Europæiske Unions Asylagentur. Denne procedure er blevet fjernet fra Dublinforordningen. Der oprettes et net af Dublinenheder, der støttes af Den Europæiske Unions Asylagentur med henblik på at øge det praktiske samarbejde og informationsudvekslingen om alle forhold vedrørende anvendelsen af denne forordning, herunder udvikling af praktiske redskaber og vejledning.  Hvad angår uledsagede mindreårige, præciseres det i forslaget, at den medlemsstat, hvori den mindreårige først indgiver sin ansøgning om international beskyttelse, vil være ansvarlig, medmindre det påvises, at dette ikke er i den mindreåriges tarv. Denne regel gør det muligt hurtigt at fastslå, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og således sikre hurtig adgang til proceduren for denne sårbare gruppe af ansøgere, også i lyset af de kortere frister, der foreslås. Bestemmelsen om garantier for uledsagede mindreårige tilpasses for at gøre vurderingen af, hvad der er i den mindreåriges tarv, mere effektiv. Inden overførslen af en uledsaget mindreårig til en anden medlemsstat skal den overførende medlemsstat således sikre, at denne anden medlemsstat straks træffer de nødvendige foranstaltninger inden for rammerne af direktiverne om asylprocedurer og modtagelsesforhold. Det fastsættes også, at kvalificeret personale forud for alle afgørelser om overførsel af en uledsaget mindreårig hurtigt skal foretage en vurdering af, hvad der er i den pågældendes tarv. II. Den korrigerende fordelingsmekanisme I den omarbejdede forordning fastsættes der bestemmelser om en korrigerende fordelingsmekanisme for at sikre, at ansvaret fordeles retfærdigt mellem medlemsstaterne, og at ansøgerne får hurtig adgang til procedurerne for tildeling af international beskyttelse i situationer, hvor en medlemsstat modtager et uforholdsmæssigt stort antal ansøgere om international beskyttelse, som den i henhold til denne forordning er ansvarlig for. Dette skal afbøde alle væsentlige ubalancer i fordelingen af asylansøgninger mellem medlemsstaterne som følge af anvendelsen af ansvarskriterierne. Registrerings- og overvågningssystem Det oprettes et automatiseret system, der gør det muligt at registrere alle ansøgninger og overvåge hver medlemsstats andel af alle ansøgninger. Det Europæiske Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store It-systemer inden for området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (eu-LISA) bliver ansvarlig for forberedelsen, udviklingen og den operationelle drift af det automatiserede IT-system til fordeling af asylansøgere. Når der indgives en ansøgning, registrerer medlemsstaten ansøgningen i det automatiserede system, som registrerer hver enkelt ansøgning under et unikt ansøgningsnummer. Når det er blevet afgjort, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, vil dette også blive indlæst i systemet. Det automatiserede system vil også i realtid oplyse om det samlede antal indgivne ansøgninger i EU og antallet pr. medlemsstat samt - efter at det er blevet afgjort, hvilken medlemsstat der er ansvarlig - antallet af ansøgninger, som hver enkelt medlemsstat skal behandle som ansvarlig medlemsstat, samt den andel, dette udgør, sammenlignet med andre medlemsstater. Systemet vil også oplyse om antallet af personer, der reelt er blevet genbosat i hver medlemsstat.

Aktivering af den korrigerende fordelingsmekanisme Det antal ansøgninger, som en given medlemsstat er ansvarlig for, og antallet af personer, der reelt genbosættes i en medlemsstat, danner grundlaget for beregningen af de respektive andele. Dette omfatter ansøgninger, som en medlemsstat ville være ansvarlig for i medfør af kontrollen af, om ansøgningen skulle afvises, og om ansøgeren kom fra et sikkert oprindelsesland, samt de sikkerhedsmæssige forhold. Beregningerne foretages på grundlag af et rullende år, dvs. et hvilket som helst tidspunkt på grundlag af antallet af nye ansøgninger, som det fastslås, at en medlemsstat er ansvarlig for, i systemet det foregående år og antallet af personer, den rent faktisk har genbosat. Systemet beregner løbende procentdelen af ansøgninger for hver medlemsstat, der er fastslået som ansvarlig, og foretager en sammenligning med referenceprocentdelen på grundlag af en nøgle. Denne referencenøgle er baseret på to kriterier med hver samme 50 % vægt, nemlig størrelsen af en medlemsstats befolkning og dens samlede BNP. Den korrigerende fordeling til gavn for en medlemsstat aktiveres automatisk, når antallet af ansøgninger om international beskyttelse, som en medlemsstat er ansvarlig for, overskrider tallet i referencenøglen med 150 %. Fordeling af ansøgninger ved brug af en referencenøgle og ophør af brugen heraf Ved aktiveringen af mekanismen fordeles alle nye ansøgninger, der er indgivet i en medlemsstat, der er udsat for et uforholdsmæssigt stort pres, efter at det er kontrolleret, om ansøgningerne skulle afvises, men før Dublinchecket, til de medlemsstater, hvis antal ansøgninger, som de er ansvarlige for, ligger under tallet i referencenøglen. Fordelingen sker forholdsmæssigt mellem disse medlemsstater på grundlag af referencenøglen. Når antallet af ansøgninger, som en medlemsstat er ansvarlig for, overstiger tallet i referencenøglen, vil der ikke blive fordelt flere ansøgere til denne medlemsstat. Fordelingen fortsætter, så længe den medlemsstat, der er udsat for et uforholdsmæssigt stort pres, fortsat ligger 150 % over dets referencetal. Familiemedlemmer, som fordelingsproceduren finder anvendelse på, vil blive fordelt til samme medlemsstat. Den korrigerende fordelingsmekanisme bør ikke føre til, at familiemedlemmer skilles ad. Finansiel solidaritet Den ansvarsovertagende medlemsstat kan midlertidigt beslutte ikke at deltage i den korrigerende mekanisme i en periode på tolv måneder. Medlemsstaten indlæser disse oplysninger i det automatiserede system og informerer de øvrige medlemsstater, Kommissionen og Den Europæiske Unions Asylagentur herom. Herefter vil ansøgere, der skulle have været fordelt til den medlemsstat, blive fordelt til andre medlemsstater i stedet for. En medlemsstat, som midlertidigt ikke deltager i den korrigerende fordelingsmekanisme, skal yde et solidaritetsbidrag på 250 000 EUR for hver ansøger til de medlemsstater, det blev fastslået var ansvarlige for behandlingen af disse ansøgninger. Kommissionen skal vedtage en gennemførelsesretsakt, hvori de praktiske retningslinjer for gennemførelsen af solidaritetsbidragsmekanismen præciseres. Den Europæiske Unions Asylagentur vil overvåge, hvordan mekanismen for finansiel solidaritet anvendes, og hvert år rapportere til Kommissionen. Procedure i den overførende medlemsstat og den ansvarsovertagende medlemsstat Den medlemsstat, der nyder gavn af den korrigerende mekanisme, overfører ansøgeren til den ansvarsovertagende medlemsstat og videresender desuden ansøgerens fingeraftryk, således at den ansvarsovertagende medlemsstat kan foretage en sikkerhedskontrol. Formålet hermed er at forebygge eventuelle hindringer for fordelingen, således som man oplevede det med gennemførelsen af afgørelsen om omfordeling. Efter overførslen vil den ansvarsovertagende medlemsstat foretage kontrol i henhold til Dublinreglerne for at kontrollere, om der er primære kriterier såsom familie i en anden medlemsstat, der finder anvendelse i ansøgerens tilfælde. Hvis det er tilfældet, vil ansøgeren blive overført til den medlemsstat, som følgelig vil blive ansvarlig. Revisionsklausul Det er fastsat, at Kommissionen reviderer den måde, hvorpå den korrigerende omfordelingsmekanisme fungerer, 18 måneder efter denne forordnings ikrafttrædelse og derefter hvert år for at vurdere, om den korrigerende fordelingsmekanisme opfylder sit formål, nemlig at sikre en retfærdig deling af ansvaret mellem medlemsstaterne og lette det uforholdsmæssigt store pres, der hviler på bestemte medlemsstater. Kommissionen vil navnlig kontrollere, at tærsklen for at aktivere og bringe den korrigerende fordelingsmekanisme til ophør effektivt sikrer, at ansvaret fordeles retfærdigt mellem medlemsstaterne, og at ansøgerne får hurtig adgang til procedurerne for tildeling af international beskyttelse i situationer, hvor en medlemsstat modtager et uforholdsmæssigt stort antal ansøgere om international beskyttelse, som den i henhold til denne forordning er ansvarlig for.

ê 604/2013 2016/0133 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (omarbejdning) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 78, stk. 2, litra e), under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: ê 604/2013 betragtning 1 (tilpasset) (1)Der skal foretages en række substansændringer i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne Ö Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 Õ. Forordningen bør af klarhedshensyn omarbejdes. ê 604/2013 betragtning 2 (2)En fælles politik på asylområdet, herunder et fælles europæisk asylsystem, er en grundlæggende del af Den Europæiske Unions målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for alle, som på grund af omstændighederne legitimt søger beskyttelse i Unionen.

ê 604/2013 betragtning 3 (3)Det Europæiske Råd nåede på sit særlige møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 til enighed om at arbejde i retning af at oprette et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som suppleret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 ("Genèvekonventionen"), hvorved det sikres, at ingen sendes tilbage til forfølgelse, dvs. fastholdelse af non-refoulement-princippet. I denne henseende, og uden at dette berører ansvarskriterierne i denne forordning, betragtes medlemsstaterne, der alle efterlever non refoulement-princippet, som sikre lande for tredjelandsstatsborgere. ê 604/2013 betragtning 4 (4)I konklusionerne fra Tammerfors præciseres det også, at det fælles europæiske asylsystem på kort sigt bør omfatte en klar og brugbar metode til fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning. ê 604/2013 betragtning 5 (5)En sådan metode bør baseres på kriterier, der er objektive og retfærdige for både medlemsstaterne og de pågældende personer. Den bør især gøre det muligt hurtigt at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, for at sikre en effektiv adgang til procedurerne om meddelelse af international beskyttelse og for ikke at bringe målet om en hurtig behandling af ansøgninger om international beskyttelse i fare. ê 604/2013 betragtning 6 (6)Den første fase af oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem, som på længere sigt bør føre til en fælles procedure og en ensartet retsstilling, som gælder i hele Unionen, for personer, der er meddelt international beskyttelse, er nu afsluttet. Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsætter de mål, der skal realiseres på området frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. I denne forbindelse opfordrede Haagprogrammet Europa-Kommissionen til at afslutte evalueringen af retsinstrumenterne fra første fase og forelægge Europa-Parlamentet og Rådet anden fases instrumenter og foranstaltninger med henblik på vedtagelse inden 2010. ê 604/2013 betragtning 7 ð ny (7)I Stockholmprogrammet gentog Det Europæiske Råd sit engagement i målet om senest i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet, jf. artikel 78 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), for personer, der er meddelt international beskyttelse. Det understregede desuden, at Dublinsystemet fortsat er hovedhjørnestenen i opbygningen af det fælles europæiske asylsystem, da det klart fastlægger, hvem blandt medlemsstaterne der er ansvarlig for behandlingen af ansøgninger om international beskyttelse. ð I maj 2015 anførte Kommissionen i sin meddelelse om den europæiske dagsorden for migration, at Dublinforordningen ville blive evalueret, og at der om nødvendigt ville blive fremsat forslag til revision heraf, bl.a. for at sikre en mere retfærdig fordeling af asylansøgere i Europa ï. ê 604/2013 betragtning 8 (8)Ressourcerne i Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO), der blev oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 439/2010 , bør kunne anvendes til passende støtte til de relevante tjenester i medlemsstaterne, som er ansvarlige for gennemførelsen af nærværende forordning. EASO bør navnlig træffe solidaritetsforanstaltninger såsom asylindsatsreserven, hvor asylstøtteholdene kan bistå de medlemsstater, der er under særligt pres, og hvor ansøgerne om international beskyttelse ("ansøgerne") ikke nyder godt af passende standarder, navnlig med hensyn til modtagelse og beskyttelse. ò ny

(9)Den Europæiske Unions Asylagentur bør yde passende støtte til gennemførelsen af denne forordning, navnlig ved at fastsætte en referencenøgle for fordelingen af asylansøgere inden for rammerne af den korrigerende fordelingsmekanisme og ved hvert år at tilpasse de tal, der ligger til grund for referencenøglen samt en referencenøgle baseret på data fra Eurostat. ê 604/2013 betragtning 9 (tilpasset) ð ny (10)I lyset af resultaterne af de evalueringer, der er foretaget af førstefaseinstrumenternes gennemførelse Ö ved gennemførelsen af forordning (EU) nr. 604/2013 Õ, er det hensigtsmæssigt på nuværende tidspunkt at bekræfte de principper, som ligger til grund for forordning (EF) nr. 343/2003Ö (EU) nr. 604/2013 Õ, samtidig med at der i lyset af erfaringerne foretages de nødvendige forbedringer af Dublinsystemets effektivitet og af beskyttelsen af ansøgere inden for rammerne af dette system. Da et velfungerende Dublinsystem er af afgørende betydning for det fælles europæiske asylsystem, bør dets principper og funktion revideres, mens andre komponenter i det fælles europæiske asylsystem og Unionens solidaritetsredskaber opbygges. Der bør foretages en omfattende kvalitetskontrol ved at gennemføre en evidensbaseret revision, der omfatter Dublinsystemets juridiske, økonomiske og sociale virkninger, herunder dets virkninger for de grundlæggende rettigheder. ð På grundlag af denne evaluering og en høring af medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og andre interessenter anses det også for hensigtsmæssigt i forordningen at fastsætte de foranstaltninger, der kræves for at sikre en retfærdig fordeling mellem medlemsstaterne af ansvaret for ansøgninger om international beskyttelse, navnlig for at sikre, at ingen medlemsstater pålægges en uforholdsmæssig stor byrde. ï ê 604/2013 betragtning 10 (11)For at sikre, at alle, der ansøger om eller har fået international beskyttelse, behandles lige, og sikre overensstemmelse med den gældende EU-ret på asylområdet, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse, omfatter denne forordnings anvendelsesområde ansøgere om subsidiær beskyttelse og personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse. ò ny (12)For at sikre, at personer, der har fået international beskyttelse, og som indrejste på en anden medlemsstats område end den medlemsstat, der er ansvarlig, uden at opfylde betingelserne for ophold i førstnævnte medlemsstat, tages tilbage af den ansvarlige medlemsstat, er det nødvendigt at medtage personer, der har fået international beskyttelse, i anvendelsesområdet for denne forordning. ê 604/2013 betragtning 11 (13)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse bør finde anvendelse på den procedure til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, som er fastlagt i denne forordning, med forbehold af begrænsningerne med hensyn til anvendelsen af nævnte direktiv. ê 604/2013 betragtning 12 (14)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelsesstatus bør ligeledes finde anvendelse, uden at dette berører bestemmelserne om de proceduremæssige garantier, der gives i denne forordning, med forbehold af begrænsningerne med hensyn til anvendelsen af nævnte direktiv. ê 604/2013 betragtning 13 (15)I overensstemmelse med FN's konvention om barnets rettigheder fra 1989 og med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder bør medlemsstaterne først og fremmest tage hensyn til barnets tarv ved anvendelsen af denne forordning. Ved vurderingen af barnets tarv bør medlemsstaterne navnlig tage behørigt hensyn til den mindreåriges trivsel og sociale udvikling, sikkerhedsovervejelser og den mindreåriges egen mening under hensyntagen til vedkommendes alder og modenhed, herunder vedkommendes baggrund. Der bør endvidere fastsættes specifikke proceduregarantier for uledsagede mindreårige på grund af deres særlige sårbarhed.

ê 604/2013 betragtning 14 (16)I overensstemmelse med den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder bør hensynet til familielivet indgå som et primært hensyn i forbindelse med medlemsstaternes anvendelse af denne forordning. ò new (17)For at forhindre, at ansøgere med ansøgninger, der skal afvises, eller ansøgere, som sandsynligvis ikke har brug for international beskyttelse, eller som udgør en sikkerhedsmæssig risiko, overføres fra den ene medlemsstat til den anden, er det nødvendigt at sikre, at den medlemsstat, hvori ansøgningen først blev indgivet, kontrollerer, om ansøgningen skal afvises i relation til første asylland og sikkert tredjeland, og ved brug af en fremskyndet procedure behandler ansøgninger fra ansøgere, der kommer fra et sikkert oprindelsesland, der er medtaget på EU's liste, og fra ansøgere, der udgør en sikkerhedsmæssig risiko. ê 604/2013 betragtning 15 (18)En medlemsstats samlede behandling af ansøgningerne om international beskyttelse fra medlemmerne af en familie gør det muligt at sikre, at ansøgningerne behandles grundigt, og at de afgørelser, der træffes om dem, stemmer overens, og at medlemmerne af en familie ikke adskilles. ò ny (19)Definitionen af familiemedlem i denne forordning bør omfatte ansøgerens søskende. At sikre, at søskende genforenes, er af særlig betydning for at forbedre ansøgernes chancer for at blive integreret og dermed mindske sekundære bevægelser. Anvendelsesområdet for definitionen af familiemedlem bør også afspejle virkeligheden i forbindelse med de nuværende migrationstendenser, hvor ansøgerne ofte ankommer til medlemsstaternes område efter en længere periode i transit. Definitionen bør derfor omfatte familier, der er skabt uden for oprindelseslandet, men inden ansøgernes ankomst til medlemsstatens område. Denne begrænsede og målrettede udvidelse af definitionens anvendelsesområde forventes at mindske incitamentet for visse asylansøgere til at indgå i sekundære bevægelser inden for Unionen. ê 604/2013 betragtning 16 ð ny (20)For at sikre fuld overholdelse af princippet om familiens enhed og barnets tarv bør eksistensen af et afhængighedsforhold mellem en ansøger og vedkommendes barn, søskende eller forældre på grund af ansøgerens graviditet eller fødsel, sundhedstilstand eller høje alder være et bindende ansvarskriterium. Når ansøgeren er en uledsaget mindreårig, bør tilstedeværelsen af et familiemedlem eller en slægtning på en anden medlemsstats område, som kan tage sig af vedkommende, også være et bindende ansvarskriterium. ð For at modvirke uledsagede mindreåriges sekundære bevægelser, som ikke er i deres tarv, når ingen familiemedlemmer eller slægtninge er til stede, bør den ansvarlige medlemsstat være den, hvor den uledsagede mindreårige først indgav sin ansøgning om international beskyttelse, medmindre det kan påvises, at det ikke ville være i barnets tarv. Inden en uledsaget mindreårig overføres til en anden medlemsstat, bør den overførende medlemsstat være sikker på, at den har truffet alle nødvendige og hensigtsmæssige foranstaltninger for at sikre en passende beskyttelse af barnet og navnlig straks har udpeget en repræsentant eller repræsentanter, der har til opgave at sikre, at alle den mindreåriges rettigheder overholdes. Forud for alle afgørelser om overførsel af en uledsaget mindreårig bør personale med de nødvendige kvalifikationer og den nødvendige ekspertise foretage en vurdering af, hvad der er i barnets tarv. ï ê 604/2013 betragtning 17 (tilpasset) ð ny (21)ð Hvis en medlemsstat påtager sig ansvaret for at behandle en ansøgning, der er indgivet i den, i tilfælde hvor det ikke henhører under dens ansvar at behandle den i henhold til de kriterier, der er fastsat i denne forordning, kan det underminere systemets effektivitet og bæredygtighed og bør kun ske i ekstraordinære tilfælde. ï Enhver Ö En Õ medlemsstat bør Ö derfor Õ ð udelukkende ï kunne fravige ansvarskriterierne, navnlig af humanitære og menneskelige grunde, for at sammenføre familiemedlemmer, slægtninge eller andre familierelationer ð navnlig af familiemæssige grunde, inden det er fastslået, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, ï og behandle en ansøgning om international beskyttelse, som er indgivet til den eller til en anden medlemsstat, selv om denne behandling ikke er dens ansvar i henhold til de bindende kriterier, som er fastsat i denne forordning.

ò ny (22)For at sikre, at målene i denne forordning nås, og at der ikke opstår hindringer for dens anvendelse, navnlig for at undgå, at ansøgere forsvinder eller indgår i sekundære bevægelser mellem medlemsstaterne, er det nødvendigt at fastsætte klare forpligtelser, som ansøgeren skal opfylde i forbindelse med proceduren, og som den pågældende vil blive behørigt informeret om rettidigt. Manglende opfyldelse af disse retlige forpligtelser bør have passende og forholdsmæssige proceduremæssige konsekvenser for ansøgeren og passende og forholdsmæssige konsekvenser for den pågældendes modtagelsesforhold. I overensstemmelse med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder bør den medlemsstat, hvori en sådan ansøger befinder sig, under alle omstændigheder sikre, at personens umiddelbare materielle behov dækkes. ê 604/2013 betragtning 18 (tilpasset) ð ny (23)Der bør afholdes en personlig samtale med ansøgeren for at lette afgørelsen af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse ð , medmindre ansøgeren er forsvundet eller har fremlagt tilstrækkelige oplysninger til at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig ï. Så snart ansøgningen om international beskyttelse er indgivet, bør ansøgeren Ö navnlig Õ informeres om anvendelsen af denne forordningð , og om, at den pågældende ikke kan vælge, hvilken medlemsstat der skal behandle vedkommendes ansøgning, samt om den pågældendes forpligtelser i henhold til denne forordning og konsekvenserne af ikke at opfylde disse forpligtelser ï og om muligheden for under samtalen at fremlægge oplysninger om, at familiemedlemmer, slægtninge eller andre familierelationer opholder sig i medlemsstaterne, for at lette proceduren til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig. ê 604/2013 betragtning 19 ð ny (24)For at sikre en effektiv beskyttelse af de pågældende personers rettigheder bør der fastlægges retsgarantier og en ret til adgang til effektive retsmidler i forbindelse med afgørelser vedrørende overførsler til den ansvarlige medlemsstat, jf. navnlig artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. ð Der bør indføres et effektivt retsmiddel i de situationer, hvor der ikke er truffet en afgørelse om overførsel, men ansøgeren hævder, at en anden medlemsstat er ansvarlig under henvisning til, at den pågældende har et familiemedlem eller, i tilfælde af uledsagede mindreårige, har en slægtning i en anden medlemsstat. ï Med henblik på at sikre, at folkeretten overholdes, bør adgangen til effektive retsmidler i forbindelse med sådanne afgørelser omfatte både undersøgelsen af anvendelsen af denne forordning og af den retlige og faktiske situation i den medlemsstat, som ansøgeren overføres til. ð Anvendelsesområdet for det effektive retsmiddel bør begrænses til en vurdering af, om ansøgerens grundlæggende ret til respekt for familieliv, børns rettigheder eller forbuddet mod umenneskelig og nedværdigende behandling risikerer at blive tilsidesat. ï ò ny (25)Den medlemsstat, der fastslås som ansvarlig i henhold til denne forordning, bør fortsat være ansvarlig for behandlingen af hver eneste ansøgning fra den pågældende ansøger, bl.a. alle fornyede ansøgninger, jf. artikel 40, 41 og 42 i direktiv 2013/32/EU, uanset om ansøgeren har forladt eller er blevet flyttet fra medlemsstaternes område. Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 604/2013, hvori det blev fastsat, at ansvaret under bestemte forhold kunne ophøre, bl.a. hvis fristen for gennemførelsen af overførsler havde været udløbet et stykke tid, har skabt et incitament for ansøgere til at forsvinde, og bør derfor fjernes. (26)For at sikre en hurtig afgørelse af, hvilken medlemsstat der har ansvaret, og af fordelingen af ansøgere om international beskyttelse mellem medlemsstaterne, bør fristerne for at fremlægge og besvare anmodninger om overtagelse, fremsætte meddelelser om tilbagetagelse og gennemføre overførsler samt indgive klage og træffe afgørelse om klager strømlines og afkortes mest muligt. ê 604/2013 betragtning 20 (27)Frihedsberøvelse af ansøgere bør ske i overensstemmelse med det underliggende princip om, at en person ikke bør frihedsberøves alene af den grund, at vedkommende søger international beskyttelse. Frihedsberøvelsen bør være så kortvarig som muligt og være underkastet principperne om nødvendighed og proportionalitet. Særlig skal frihedsberøvelse af ansøgere være i overensstemmelse med Genèvekonventionens artikel 31. De procedurer, der i henhold til denne forordning fastsættes for en frihedsberøvet person, bør anvendes som en prioritet, inden for de kortest mulige frister. For så vidt angår de generelle garantier vedrørende frihedsberøvelse samt, hvor det er relevant, betingelserne for frihedsberøvelsen bør medlemsstaterne også anvende bestemmelserne i direktiv 2013/33/EU på personer, der frihedsberøves på grundlag af denne forordning. ê 604/2013 betragtning 21

(28)Mangler ved eller sammenbrud af asylsystemer, som ofte forværres eller fremkaldes ved, at der kommer særligt pres på dem, kan bringe den korrekte funktion af det system, der indføres i henhold til denne forordning, i fare, hvilket kan medføre risiko for krænkelse af de rettigheder for ansøgere, som er fastsat i den gældende EU-ret på asylområdet og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, andre internationale menneskerettigheder og flygtninges rettigheder. ò ny (29)En ordentlig registrering af alle asylansøgninger i Unionen under et unikt ansøgningsnummer bør bidrage til at opdage, hvis der indgives flere ansøgninger, og forhindre irregulære sekundære bevægelser og asylshopping. Der bør oprettes et automatiseret system med henblik på at lette anvendelsen af denne forordning. Det bør muliggøre registeringen af asylansøgninger, der er indgives i Unionen, en effektiv overvågning af andelen af ansøgninger i hver medlemsstat og en korrekt anvendelse af den korrigerende fordelingsmekanisme. (30)Det Europæiske Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed, der blev oprettet ved forordning (EU) nr. 1077/2011, bør være ansvarligt for forberedelsen, udviklingen og den operationelle drift af det centrale system og kommunikationsinfrastrukturen mellem det centrale system og de nationale infrastrukturer. ê 604/2013 betragtning 22 ð ny (31)Der bør udarbejdes en proces for tidlig varsling, beredskab og styring af kriser på asylområdet, som skal kunne forebygge en forværrelse i eller sammenbrud af asylsystemer, og hvor EASO spiller en væsentlig rolle ved at anvende sine beføjelser i henhold til forordning (EU) nr. 439/2010, for at sikre et robust samarbejde inden for rammerne af nærværende forordning og for at udvikle gensidig tillid blandt medlemsstaterne for så vidt angår asylpolitikken. En sådan proces bør sikre, at Unionen varskos så hurtigt som muligt, når der er bekymring for, at den korrekte funktion af det system, der indføres ved nærværende forordning, bringes i fare på grund af et særligt pres på eller mangler i asylsystemerne i en eller flere medlemsstater. En sådan proces ville give Unionen mulighed for at fremme forebyggende foranstaltninger på et tidligt stadium og vise sådanne situationer den nødvendige politiske opmærksomhed. Solidaritet, som er et centralt element i det fælles europæiske asylsystem, går hånd i hånd med gensidig tillid. Ved at øge denne tillid vil processen for tidlig varsling, beredskab og styring af asylkriser kunne forbedre styringen af konkrete foranstaltninger af reel og praktisk solidaritet over for medlemsstaterne for at bistå de berørte medlemsstater i almindelighed og ansøgerne i særdeleshed. I overensstemmelse med traktatens artikel 80 i TEUF bør EU-retsakter, når det er nødvendigt, indeholde passende bestemmelser vedrørende anvendelsen af princippet om solidaritet,. ð Der bør indføres en korrigerende fordelingsmekanisme for at sikre en retfærdig deling af ansvaret mellem medlemsstaterne og hurtig adgang for ansøgerne til procedurerne for tildeling af international beskyttelse i situationer, hvor en medlemsstat modtager et uforholdsmæssigt stort antal ansøgninger om international beskyttelse, som den er ansvarlig for i henhold til denne forordning. ï og processen bør ledsages af sådanne foranstaltninger. Rådets konklusioner af 8. marts 2012 om en fælles ramme for reel og praktisk solidaritet over for medlemsstater, hvis asylsystemer er under særligt pres, bl.a. på grund af blandede migrationsstrømme, er en "værktøjskasse" for såvel eksisterende som potentielle nye foranstaltninger, som der bør tages hensyn til i forbindelse med en procedure for tidlig varsling, beredskab og krisestyring. ò ny (32)Der bør anvendes en nøgle baseret på størrelsen af medlemsstatens befolkning og økonomi som referencepunkt ved anvendelsen af den korrigerende fordelingsmekanisme sammen med en tærskel, således at mekanismen kan fungere som et middel til at bistå medlemsstater, der er under et uforholdsmæssigt stort pres. Anvendelsen af den korrigerende fordelingsmekanisme til gavn for en medlemsstat bør aktiveres automatisk, hvis antallet af ansøgninger om international beskyttelse, som en medlemsstat er ansvarlig for, overstiger tallet i referencenøglen med 150 %. For i vidt omfang at afspejle hver medlemsstats indsats bør antallet af personer, der reelt er blevet genbosat i den pågældende medlemsstat, lægges til antallet af ansøgninger om international beskyttelse med henblik på denne beregning. (33)Når fordelingsmekanismen anvendes, bør ansøgere, som har indgivet deres ansøgning til den medlemsstat, der er berørt af fordelingsmekanismen, fordeles til medlemsstater, hvis andel af ansøgninger ligger lavere på grundlag af den referencenøgle, der finder anvendelse på disse medlemsstater. Der bør fastsættes hensigtsmæssige regler for de tilfælde, hvor en ansøger af alvorlige årsager kan betragtes som en fare for den nationale sikkerhed eller den offentlige orden, navnlig regler vedrørende udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaternes kompetente asylmyndigheder. Efter overførslen bør den ansvarsovertagende medlemsstat afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, og påtage sig ansvaret for behandlingen af ansøgningen, medmindre det ved anvendelse af de overordnede ansvarskriterier vedrørende navnlig tilstedeværelsen af familiemedlemmer afgøres, at det er en anden medlemsstat, der bør være ansvarlig. (34)I medfør af fordelingsmekanismen bør udgifterne til overførslen af en ansøger til den ansvarsovertagende medlemsstat refunderes over EU-budgettet. (35)En ansvarsovertagende medlemsstat kan beslutte ikke at acceptere de fordelte ansøgere i en periode på tolv måneder; i så tilfælde bør den indlæse disse oplysninger i det automatiserede system og underrette de øvrige medlemsstater, Kommissionen og Den Europæiske Unions Asylagentur herom. Herefter vil ansøgere, der skulle have været fordelt til den pågældende medlemsstat, blive fordelt til andre medlemsstater i stedet. En medlemsstat, der midlertidigt ikke deltager i den korrigerende fordelingsmekanisme, bør yde et solidaritetsbidrag på 250 000 EUR for hver ansøger, der ikke accepteres i den medlemsstat, der blev fastslået som ansvarlig for behandlingen af disse ansøgninger. Kommissionen bør fastsætte de praktiske retningslinjer for gennemførelsen af solidaritetsbidragsmekanismen i en gennemførelsesretsakt. Den Europæiske Unions Asylagentur vil overvåge og hvert år rapportere til Kommissionen om anvendelsen af mekanismen for finansiel solidaritet. ê 604/2013 betragtning 22 Medlemsstaterne bør samarbejde med EASO om at indsamle oplysninger om medlemsstaternes evne til at håndtere et særligt pres på deres asyl- og modtagelsessystemer, navnlig inden for rammerne af anvendelsen af denne forordning. EASO bør regelmæssigt aflægge rapport om de oplysninger, der er indsamlet i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 439/2010. ê 604/2013 betragtning 24

(36)I overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1560/2003 kan overførsler til den medlemsstat, der har ansvaret for at behandle en ansøgning om international beskyttelse, foretages på frivilligt grundlag, i form af en kontrolleret afrejse eller under ledsagelse. Medlemsstaterne bør fremme frivillige overførsler ved at give ansøgeren tilstrækkelig information og bør sikre, at kontrollerede overførsler og overførsler under ledsagelse foretages på en human måde under fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder og respekt for den menneskelige værdighed, samt barnets tarv og under størst mulig hensyntagen til udviklingen i den relevante retspraksis, navnlig for så vidt angår overførsler af humanitære årsager. ê 604/2013 betragtning 25 (37)Den gradvise indførelse af et område uden indre grænser, hvor den frie bevægelighed for personer er sikret i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og fastlæggelse af EU-politikker med hensyn til betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold, herunder fælles bestræbelser for forvaltning af de ydre grænser, gør det nødvendigt at finde en ligevægt mellem ansvarskriterierne i en ånd af solidaritet. ò ny (38) [Forordning (EU) …/2016 om almindelig databeskyttelse] finder anvendelse på medlemsstaternes behandling af personoplysninger i medfør af nærværende forordning fra den dato, der er fastsat i førstnævnte forordning; indtil da finder direktiv 95/46/EF anvendelse. Medlemsstaterne bør gennemføre passende tekniske og organisatoriske foranstaltninger for at sikre og kunne påvise, at databehandlingen er sket i overensstemmelse med nævnte forordning og bestemmelserne om disse krav i nærværende forordning. Disse foranstaltninger bør navnlig sikre beskyttelsen af personoplysninger, der behandles i medfør af nærværende forordning, og navnlig forhindre ulovlig eller uautoriseret adgang til eller videreformidling, ændring eller tab af personoplysninger, der er behandlet. Den eller de kompetente tilsynsmyndigheder i hver medlemsstat bør overvåge, at de berørte myndigheders behandling af personoplysninger er lovlig, herunder fremsendelsen til og tilbagesendelsen fra det automatiserede system og fremsendelsen til de myndigheder, der er ansvarlige for gennemførelsen af sikkerhedskontrol. (39)Den Europæiske Unions Asylagenturs behandling af personoplysninger bør overvåges af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, jf. forordning (EF) nr. 45/2001 og bestemmelserne om databeskyttelse i [forslag til forordning om Den Europæiske Unions Asylagentur og om ophævelse af forordning (EU) nr. 439/2010]. ê 604/2013 betragtning 26 (tilpasset) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger finder anvendelse på medlemsstaternes behandling af personoplysninger i henhold til denne forordning. ê 604/2013 betragtning 27 Udvekslingen af personoplysninger om en ansøger, herunder følsomme oplysninger om vedkommendes helbredsmæssige forhold, inden en overførsel, vil sikre, at de kompetente asylmyndigheder er i stand til at yde ansøgerne passende bistand og til at sikre kontinuitet i den beskyttelse og de rettigheder, de tildeles. Der bør fastsættes særlige bestemmelser for at sikre beskyttelsen af oplysninger om ansøgere, som befinder sig i denne situation, i overensstemmelse med direktiv 95/46/EF. ê 604/2013 betragtning 28 (40)Gennemførelsen af denne forordning kan lettes og gøres mere effektiv gennem bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne med henblik på at forbedre kommunikationen mellem de kompetente tjenester, reducere procedurefristerne, forenkle behandlingen af anmodninger om overtagelse eller tilbagetagelse eller fastlægge bestemmelser om gennemførelsen af overførslerne. ê 604/2013 betragtning 29 (41)Der bør sikres kontinuitet mellem bestemmelserne i forordning (EF) nr. 343/2003 (EU) nr. 604/2013 om afgørelse af, hvilken stat der er ansvarlig, og bestemmelserne i nærværende forordning. Tilsvarende bør der sikres sammenhæng mellem nærværende forordning og [forslag til forordning om omarbejdning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 603/2013] Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 603/2013 af 26. juni 2013 om oprettelse af "Eurodac" til sammenligning af fingeraftryk med henblik på en effektiv anvendelse af forordning (EU) nr. 604/2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet i en af medlemsstaterne af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs, og om medlemsstaternes retshåndhævende myndigheders og Europols adgang til at indgive anmodning om sammenligning med Eurodacoplysninger med henblik på retshåndhævelse .

ò ny (42)Det bør oprettes et net af kompetente myndigheder i medlemsstaterne, som skal bistås af Den Europæiske Unions Asylagentur, for at øge det praktiske samarbejde og informationsudvekslingen om alle forhold, der vedrører anvendelsen af denne forordning, bl.a. udviklingen af praktiske redskaber og vejledning. ê 604/2013 betragtning 30 (43)Eurodacsystemets virkemåde som fastsat ved forordning [forslag til forordning om omarbejdning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 603/2013] bør lette anvendelsen af nærværende forordning. ê 604/2013 betragtning 31 (44)Visuminformationssystemets virkemåde som fastsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 767/2008 af 9. juli 2008 om visuminformationssystemet (VIS) og udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne om visa til kortvarigt ophold, og især gennemførelsen af artikel 21 og 22 heri, bør lette anvendelsen af nærværende forordning. ê 604/2013 betragtning 32 (45)Hvad angår behandlingen af personer, der er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af deres forpligtelser i henhold til folkeretlige instrumenter, herunder relevant retspraksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. ê 604/2013 betragtning 33 (46)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser. ê 604/2013 betragtning 34 ð ny (47)Undersøgelsesproceduren bør anvendes i forbindelse med vedtagelsen af en fælles folder om Dublin/Eurodac og en særlig folder for uledsagede mindreårige, af en standardformular til udveksling af relevante oplysninger om uledsagede mindreårige, af ensartede betingelser for konsultation og udveksling af oplysninger om mindreårige og afhængige personer, af ensartede betingelser for forberedelse og indgivelse af anmodninger om overtagelse og ð meddelelser om ï tilbagetagelse, af to lister over relevante beviselementer og indicier og periodisk revision heraf, af en passerseddel, af ensartede betingelser for konsultation og udveksling af oplysninger om overførsler, af en standardformular til udveksling af oplysninger inden en overførsel, af en fælles helbredsattest, af ensartede betingelser og praktiske arrangementer for udveksling af en persons helbredsoplysninger inden en overførsel, og af sikre elektroniske transmissionskanaler for transmission af anmodninger.

ê 604/2013 betragtning 35 (tilpasset) (48)For at fastsætte supplerende regler bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår identifikation af en uledsaget mindreårigs familiemedlemmer, søskende eller slægtninge, kriterierne for at fastslå, om der foreligger en dokumenteret familiemæssig tilknytning, kriterierne for vurdering af en slægtnings kapacitet til at tage sig af en uledsaget mindreårig, herunder i tilfælde, hvor den uledsagede mindreåriges familiemedlemmer, søskende eller slægtninge opholder sig i mere end én medlemsstat, hvilke elementer der skal tages hensyn til for at vurdere et afhængighedsforhold, kriterierne for vurdering af en persons kapacitet til at tage sig af en afhængig person, og hvilke elementer der skal tages hensyn til for at vurdere, om det er umuligt at rejse inden for en betydelig tidshorisont. Kommissionen må under udøvelsen af sine beføjelser til at vedtage delegerede retsakter ikke gå videre end det, der tjener barnets tarv bedst, jf. artikel 86, stk. 3. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau Ö , og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning af 13. april 2016 Õ. Ö For navnlig at sikre en ligelig deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet alle dokumenter samtidig med medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møderne i de ekspertgrupper i Kommissionen, der arbejder med forberedelsen af delegerede retsakter. Õ Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. ê 604/2013 betragtning 36 (49)Ved anvendelsen af denne forordning, herunder ved forberedelse af delegerede retsakter, bør Kommissionen bl.a. høre eksperter fra alle relevante nationale myndigheder. ê 604/2013 betragtning 37 (50)Nærmere regler om anvendelsen af forordning (EF) nr. 343/2003 (EU) nr. 604/2013 er blevet fastsat ved forordning (EF) nr. 1560/2003. Visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 1560/2003 som ændret ved forordning (EU) nr. 118/2014 bør indarbejdes i nærværende forordning, enten af klarhedshensyn eller fordi de kan tjene et generelt formål. Det er navnlig vigtigt for både medlemsstaterne og de pågældende ansøgere, at der er en generel ordning, som gør det muligt at nå frem til en løsning i tilfælde, hvor medlemsstaterne er uenige om anvendelsen af en bestemmelse i nærværende forordning. Det er derfor rimeligt at indarbejde den ordning for bilæggelse af uoverensstemmelser om den humanitære klausul, som er fastlagt i forordning (EF) nr. 1560/2003, i nærværende forordning, og at udvide dens anvendelsesområde til hele nærværende forordning. ê 604/2013 betragtning 38 (51)En effektiv overvågning af anvendelsen af denne forordning kræver, at den evalueres med jævne mellemrum. ò ny (52)For at vurdere, om den korrigerende fordelingsmekanisme i denne forordning opfylder målet om at sikre en retfærdig deling af ansvaret mellem medlemsstaterne og lette visse medlemsstater for et uforholdsmæssigt stort pres, bør Kommissionen revidere den måde, hvorpå den korrigerende fordelingsmekanisme fungerer og navnlig kontrollere, at tærsklen for at aktivere den korrigerende fordelingsmekanisme og bringe den til ophør reelt sikrer en retfærdig deling af ansvaret mellem medlemsstaterne og hurtig adgang for ansøgerne til procedurerne for tildeling af international beskyttelse i situationer, hvor en medlemsstat modtager et uforholdsmæssigt stort antal ansøgninger om international beskyttelse, som den er ansvarlig for i henhold til denne forordning. ê 604/2013 betragtning 39 (53)Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og følger de principper, som særlig Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder anerkender. Denne forordning tilsigter navnlig, at den asylret, der er sikret ved chartrets artikel 18, og de rettigheder, der anerkendes i chartrets artikel 1, 4, 7, 24 og 47, respekteres fuldt ud. Denne forordning bør derfor anvendes i overensstemmelse hermed. ê 604/2013 betragtning 40 (54)Målet for denne forordning, nemlig fastsættelsen af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af denne forordnings omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

ê 604/2013 betragtning 41 I medfør af artikel 3 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning. ò ny (55)[I medfør af artikel 3 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning]. ELLER (56)[I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager disse medlemsstater ikk