8. 2. 88 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 35/15 
Udtalelse  om  Kommissionens  tredje  periodiske  beretning  om  den  sociale  og økonomiske 
situation  i Fællesskabets  regioner 
(88/C  35/09) 
Kommissionen  besluttede  den  10. juni  1987  under  henvisning  til artikel  2, stk.  2, andet  afsnit 
i Rådets  forordning  nr. 1787/84  (EØF)  af 19.  juni  1984  om  Den  europæiske  Fond  for 
Regionaludvikling  at anmode  om Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  (ØSU)  udtalelse  om 
ovennævnte  emne. 
Det forberedende  arbejde  henvistes  til ØSU's  sektion  for regionaludvikling  og fysisk  planlæg-  ... 
ning,  som  udpegede  Luigi  Della  Croce  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den 
24. november  1987. 
Det økonomiske  og sociale  udvalg  vedtog  på 
1987,  enstemmigt  følgende  udtalelse: 
1. Indledning 
1.1. Kommissionen  har  anmodet  ØSU  om at afgive 
en udtalelse  om den  tredje  periodiske  beretning  ligesom 
det gjorde  i forbindelse  med  den  første  og den  anden 
periodiske  beretning  i henholdsvis  juni  1982  (*) og marts 
1985  (2). 
1.2. Disse  vigtige  ØSU-udtalelser  er stadig  aktuelle, 
og der kan  derfor  stadig  henvises  dertil. 
I sin  udtalelse  om  den  anden  periodiske  beretning, 
fremsatte  ØSU  en række  bemærkninger  og forslag  ved-
rørende  de problemer,  som  EF's  udvidelse  ville  rejse, 
andre  indikatorer,  der  kunne  anvendes  i beretningen, 
virkningen  af støtter  af Den  europæiske  Fond  for regio-
naludvikling  (EFRU)  i de berørte  områder  og dens 
konsekvenser  for den  nationale  regionalpolitik,  og en-
delig  selve  beretningens  form  og struktur. 
1.3. I  samme  udtalelse  understregede  ØSU,  at den 
økonomiske  og sociale  konvergens  — et af EF's  vigtigste 
mål — blev  kraftigt  hæmmet  af voksende  regionale 
skævheder,  sektoriel  tilbagegang  og store  forskelle  mel-
lem de generelle  infrastrukturniveauer.  I udtalelsen  kræ-
vedes  en mere  resolut  regionalpolitik  og flere  midler 
afsat  hertil. 
1.4. ØSU  konstaterer  med  tilfredshed,  at den  tredje 
periodiske  beretning  er endnu  mere  omfattende  og de-
taljeret,  og at Kommissionen  har  fulgt  mange  af de 
forslag,  ØSU  og  Udvalget  for  regionalpolitik  har 
fremsat. 
Gennem  beretningen  er det reelt  muligt  at blive  gjort 
bekendt  med  situationen  i de forskellige  regioner  i EF sin 251.  plenarforsamling,  den  16. december 
og at formulere  passende  strategier  til at fjerne  de 
alvorlige  skævheder,  der findes. 
1.5. Det  billede,  som  EF-institutionerne,  de europæi-
ske politiske  myndigheder  og offentligheden  stilles  over-
for, viser  en kritisk  situation,  hvor  der hurtigt  må gribes 
ind med  passende  midler. 
1.6. Den  første  del af beretningen  (sammenfatning 
og konklusioner)  er især  vigtig,  idet  den  sætter  læseren 
i stand  til at danne  sig et generelt  indtryk  og indirekte 
indeholder  en række  forslag  til EF's  regionalpolitik. 
Dette  indebærer  ikke  en undervurdering  af selve  be-
retningen,  kortene  og tabellerne,  som  er yderst  interes-
sante. 
Kapitlerne  om regionale  skævheder,  infrastruktur,  kon-
vergens  og samhørighed,  de regionale  aspekter  af andre 
fælles  politikker  og landbrugspolitikken  i en regiona.1 
kontekst  fortjener  en særlig  opmærksomhed. 
2. Beretningens  struktur 
2.1. Den  tredje  beretning  er struktureret  på en anden 
måde  end  den  anden  beretning. 
Den stater  med  en sammenfatning  af indholdet  og en 
række  konklusioner,  hvor  læseren  hurtigt  kan  få et 
umiddelbart  og nyttigt  overblik  over  beretningen. 
(J) EFT  nr. C 252  af 27. 9. 1982,  s. 20. 
(2) EFT  nr. C 160  af 1. 7. 1985,  s. 8. Derefter  følger  den egentlige  beretning,  som  er delt  op 
i fire hovedpunkter: 
— regionale  skævheder  i EF, 
Nr. C 35/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 2. 88 
— konvergens- og samhørighedsproblemet i det udvi­
dede EF, 
— regionalpolitikken og Fællesskabets samhørigheds-
problematik, 
— Fælleskabets regionalpolitik hidtil. 
Den egentlige beretning efterfølges af et bilag med kort, 
tabeller og særlige analyser om specifikke emner såsom: 
— arbejdsløshedsprocenten, 
— underbeskæftigelse af arbejdskraft samt opgørelses­
problemer, 
— beregning af det sammensatte indeks, 
— forskelle i lønomkostninger, 
— industriregioner i tilbagegang, 
— landbrugsregionernes typologi, 
— perifer beliggenhed, 
— den fremtidige udvikling i befolkning og ar­
bejdsløshed, 
— den fælles landbrugspolitiks regionale virkning. 
2.2. ØSU ser med tilfredshed på den nye præsenta-
tionsform, for det første fordi den giver en afbalanceret 
sammenfatning, og for det andet fordi den gør det 
lettere at konsultere og anvende de omfattende data, 
statistikker og analyser, beretningen indeholder. 
Det bør ligeledes understreges, at mange af de behandle­
de emner er nye, navnlig analysen af EFRU's indvirk­
ning på regionalpolitikken og den detaljerede redegørel­
se for de regionale konsekvenser af den fælles land­
brugspolitik. 
2.3. Den tredje periodiske beretning er, med alle dens 
tilføjelser, yderst vigtig og nyttig for enhver, der ønsker 
at erhverve sig en specialviden om de involverede 
spørgsmål. Kommissionen fortjener ros for sit arbejde. 
3. Generelle bemærkninger 
3.1. Først og fremmest må det bæres in mente, at 
beretningen er blevet påvirket af to vigtige begi­
venheder: 
— Spaniens og Portugals optagelse i EF i 1986, som 
har medført betydelige ændringer i det regionale 
mønster i EF og væsentlige forandringer i indikato­
rerne for bruttonationalproduktet (BNP) og beskæf­
tigelsen, — vedtagelsen af Den Europæiske Fællesakt, der frem­
hæver regionalpolitikken som en af de vigtigste 
faktorer til at skabe konvergens og samhørighed i 
EF. 
3.2. Indledningsvis må det nævnes, at de alvorlige 
regionale skævheder, beretningen lægger for dagen, 
endnu en gang viser, at både EF's og medlemsstaternes 
regionaludvikling har været en fiasko. 
3.3. Utilstrækkelige midler er ikke den eneste grund 
til regionalpolitikkens manglende succes. Selv når der 
teoretisk set er ressourcer til rådighed, er der en util­
strækkelig købekraft, og bureaukratiske procedurer 
udgør en alvorlig hindring. 
3.4. Der var en tydelig forbedring i den regionale 
situation i perioden fra 1960 til 1974, hvor skævhederne 
blev mindsket med en tredjedel, men i den efterfølgende 
periode (1974-1985) blev næsten alle de opnåede resulta­
ter sat over styr. Hovedårsagen til denne negative ven­
ding var det økonomiske tilbageslag, om end befolk­
ningsudviklingen var en medvirkende faktor. 
Perioden med konvergens karakteriseredes af: 
— lav arbejdsløshed, 
— lav inflation, 
— stabile valutakurser, 
— begrænset underskud på de offentlige budgetter og 
betalingsbalancerne. 
3.5. En utilstrækkelig infrastruktur lægger sig hin­
drende i vejen for udviklingsmulighederne. De tilbage­
stående regioner mangler i høj grad infrastrukturer. 
3.6. Det mest alarmerende aspekt af situationen i de 
ugunstigt stillede områder er den kraftige stigning i 
ledigheden. Fra 1975 til 1985 steg ledigheden med 
250%. 
3.7. Beretningen foretager en kortfattet sammenlig­
ning mellem de regionale skævheder i EF og i De 
forenede Stater og bemærker, at de er langt mere udtalte 
i EF; indkomstforskellene er dobbelt så store og forske­
len i ledighed tre gange så stor. 
3.8. Det er deprimerende at se, hvor ringe en virkning 
EF's regionalpolitik har haft i perioden med konvergens 
og i den efterfølgende periode med divergens, som i 
øvrigt faldt sammen med den periode, hvor EFRU star-
8. 2. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/17 
tede sin virksomhed. Et yderligere bevis på denne fiasko 
ligger i det forhold, at udviklingen i de regionale 
skævheder i De Tolv, har været mere eller mindre den 
samme som i De Ti. 
3.9. De fattigste lande og regioner mangler ressour­
cer til at gennemføre en regionaludviklingspolitik og er 
således ikke i stand til at anvende EF-støtten. 
Endvidere har medlemsstaterne en tendens til at anven­
de EF-støtten til projekter, som de under alle omstæn­
digheder vill have gennemført, dvs. støtten sætter ikke 
nye aktiviteter i gang. 
SÆRLIGE BEMÆRKNINGER 
4. Udvidelsen 
4.1. Beretningen bekræfter i lighed med de tidligere 
beretninger, at der eksisterer regionale skævheder. Men 
den understreger ligeledes, at den seneste udvidelse har 
forværret situationen yderligere. 
Befolkningen i EF er vokset med 18%, mens antallet af 
ledige er steget med 30 %. BNP i nogle ugunstigt stillede 
regioner ligger helt op til 60 % under EF-gennemsnittet. 
Ca. en femtedel af befolkningen i det udvidede EF bor 
i disse regioner. 
Forskellene mellem de spanske regioner er endnu større 
end forskellene mellem Nord- og Syditalien. De grund­
læggende karakteristika ved de regionale skævheder har 
ikke ændret sig med udvidelsen, om end skævhederne 
uundgåeligt rejser et større problem (i henseende til 
både geografisk område og omfang) i det udvidede EF. 
Støtten skal nu fordeles over større områder. Proble­
mets grundlæggende karakter er imidlertid uændret, 
fordi årsagerne til underudvikling i de nye medlemsre-
gioner er de samme som i EF's andre ugunstigt stillede 
regioner. 
Behovet for at iværksætte en effektiv regionalpolitik er 
ikke et resultat af Spaniens og Portugals tiltrædelse, 
men af den alvorlige karakter af de problemer, der skal 
løses. 
Samtidig medfører udvidelsen et behov for generelle 
foranstaltninger, som i højere grad er orienteret om­
kring Middelhavsområdet. 
5. Arbejdsløsheden 
5.1. Beretningen anvender arbejdsløsheds- og be­
skæftigelsestal, der er baseret på EF-data. Disse er imid­lertid taget fra nationale data, som er udarbejdet efter 
forskellige metoder, og som ikke altid følger EF's ret­
ningslinjer. De afspejler følgelig ikke altid nøjagtigt 
situationen, navnlig i områder med strukturel ar­
bejdsløshed, mange selvstændige eller løst ansatte, eller 
en beskæftigelse i landbruget, der ligger over gennem­
snittet. Officielle tal viser, at Grækenland og Portugal 
har en meget lav arbejdsløshed, mens den reelle situa­
tion sandsynligvis er en helt anden. 
5.2. Selv de begrænsede statistikker, der er anvendt, 
viser imidlertid, at den nuværende situation er yderst 
alvorlig. Gennemsnitsarbejdsløsheden er på over 20% 
i EF's 25 fattigste regioner, mens den ligger på kun 5 % 
i de 25 rigeste regioner. 
De 23 mindst udviklede regioner (ud af i alt 160) tegner 
sig for 25% af EF's arbejdsløse. Arbejdsløsheden i 
landdistrikterne Andalusien og Estremadura er helt 
oppe på 30 %. I Spanien er 50 % af de unge arbejdsløse. 
6. Perifer beliggenhed 
6.1. De problemer, der er forbundet med en perifer 
beliggenhed, som beretningen beskæftiger sig med i 
detaljer, gør sig kraftigst gældende i EF's yderregioner. 
6.2. Ifølge beretningen dækker yderregionerne 56 % 
af EF's samlede areal, mens kun 33 % af befolkningen 
er bosiddende der. 27% af EF's arbejdspladser, 39% 
af de arbejdsløse og 45% af arbejdsløse under 25 år 
findes i de perifere regioner, hvor BNP ligger 25% 
under EF-gennemsnittet. 
Andre faktorer, der er knyttet til landbruget, industriens 
struktur og servicesektoren forværrer situationen. 
6.3. I betragtning af dette spørgsmåls betydning ville 
det måske være en god idé for fremtiden at give en 
endnu mere detaljeret beskrivelse af »indekset for peri­
fer beliggenhed« (punkt 2.2.3.E i bilaget). 
7. Ø-regioner 
7.1. Øerne udgør en undergruppe af de perifere re­
gioner, hvor den fjerne beliggenhed er et endnu mere 
udtalt problem. 
7.2. Indkomst- og beskæftigelsessituationen på øerne 
er endnu værre end den, der gør sig gældende for de 
Nr. C 35/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 2. 88 
perifere områder taget under ét. Der er en særlig stor 
andel af beskæftigede i landbruget (20 %) og meget lidt 
industri (23%). -
7.3. Øerne er særlig hårdt ramt af de transport- og 
kommunikationsproblemer, der knytter sig til en perifer 
beliggenhed. 
8. Infrastrukturproblemer 
8.1. Utilstrækkelige infrastrukturer er et større pro­
blem i EF's ugunstigt stillede regioner. Disse regioner, 
som for størstedelens vedkommende er perifere regioner 
eller øer, er især sårbare over for transportsituationen, 
telekommunikationsvanskeligheder (telefon, telex, edb-
net osv.) og problemer i forbindelse med forsyning af 
vand til overrisling og til brug i husholdningerne osv. 
Infrastrukturproblemerne behandles ikke grundigt nok 
i beretningen. 
8.2. Der kunne fremover gås mere i dybden med 
dette spørgsmål enten ved at give en mere detaljeret 
redegørelse for infrastrukturindikatoren eller ved at 
foretage nye analyser af specifikke aspekter af proble­
met, f.eks. hvor stor en andel transporten af råmateri­
aler og de færdige produkter udgør af de samlede 
omkostninger, og følgelig hvor konkurrencedygtige de 
ugunstigt og perifere områder er. 
8.3. Det er nødvendigt med passende planer og pro­
grammer til at tilpasse infrastrukturen i sådanne områ­
der og til at skaffe virksomhederne moderne informa­
tions-, forsknings- og markedsføringstjenester. 
9. Det sammensatte indeks 
9.1. Et aspekt i den tredje beretning, som fortjener 
at blive studeret nærmere, er metoden til vurdering af 
situationen i regionerne. Kommissionens sammensatte 
indeks indeholder forskelligt vægtede indikatorer. 
9.2. I det sammensatte indeks, der er beskrevet i 
bilag 2.2. l.D, tages det sammensatte indeks for de 
enkelte regioner og sammenlignes med det nationale 
gennemsnit, og på samme måde sammenlignes det 
sammensatte indeks for det enkelte medlemsland med 
EF-gennemsnittet. tages der udtrykkeligt hensyn til forskellene inden for 
og mellem medlemsstaterne indbyrdes. 
Mellemindeksene er beregnet på samme måde som den, 
der benyttedes i den anden periodiske beretning, men 
antallet af variabler er dog forøget. 
Dette har givet en række slående forskelle i regionernes 
rangfølge, som ikke udelukkende kan forklares med, at 
der er kommet nye regioner til. 
9.3. De anvendte variabler er BNP pr. beskæftiget i 
ECU (25%), BNP pr. capita i købekraftstandarder 
(KKS) (25%), arbejdsløshedsprocenten, der er korrige­
ret for at tage hensyn til underbeskæftigelsen i landbru­
get (40%), den nødvendige jobskabelse (10%). 
9.4. Kriterierne dækker således kun BNP og ar­
bejdsløsheden (omend med korrektioner); det er nød­
vendigt med flere variabler for at kunne tage større 
hensyn til de forskellige regionstyper. 
9.5. I lyset af beretningens indhold kunne det 
sammensatte indeks eventuelt udvides til at omfatte: 
— en indikator for problemerne i forbindelse med 
byers og andre områders tilbagegang og vækst (jf. 
bilag 2.2.3.D), eftersom nogle regionale hovedstæ­
der har betydelige problemer, 
— en indikator for perifer beliggenhed (bilag 2.2.3.E), 
— en samlet infrastrukturindikator (s. 34). 
I forbindelse med disse indikatorer må der naturligvis 
anvendes vægtede koefficienter, som udarbejdes på 
grundlag af en omhyggelig og dybtgående undersøgelse. 
9.6. Optagelsen af disse indikatorer i det sammensat­
te indeks ville bidrage til at »justere« og »afbalancere« 
det sammensatte indeks. 
Dette forslag ligger på linje med den erklæring fra 
Udvalget for Regionalpolitik, der forekommer på s. 86 
i beretningen. 
9.7. Forholdet mellem de nationale gennemsnit og 
EF-gennemsnittene spiller en vigtig rolle ved fastsættel­
sen af de nationale indikatorer. Men eftersom de natio­
nale gennemsnit ikke viser omfanget af de regionale 
skævheder i en medlemsstat, må der anvendes nøjagtige 
oplysninger om de nationale, regionale skævheder. 
Med denne metode, hvor indekset beregnes i to etaper, 9.8. Selv om det sammensatte indeks med en passen­
de udvidelse kan udgøre et udmærket instrument til 
8. 2. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/19 
vurdering af den regionale situation, bør det ikke anven­
des som kriterium for, om der kan ydes regionalstøtte. 
Endvidere er det nødvendigt at udvikle specifikke in­
dikatorer for forskellige regionstyper. 
10. En sammenligning med situationen i De forenede 
Stater 
10.1. De regionale forskelle er langt større i EF end 
i De forenede Stater. Forskellene er dobbelt så store for 
indkomsternes vedkommende og for arbejdsløsheden 
tre gange så store. 
10.2. Det er første gang, at Kommissionen forsøger 
at drage en sammenligning mellem situationen i Europa 
og situationen i De forenede Stater. Forsøget må hilses 
velkomment, omend det er vanskeligt at vurdere værdi­
en af det. 
10.3. I beretningen søger man at finde frem til årsa­
gerne til de mindre skævheder, der gør sig gældende i 
De forenede Stater, og fremfører, at den amerikanske 
model med ét stort marked på lang sigt har kunnet 
skabe forudsætningerne for en større konvergens. Dette 
udsagn, hvortil der dog fremsættes en række modere­
rende bemærkninger, er tvivlsomt, eftersom det er van­
skeligt at sammenligne to så kontrastfyldte situationer. 
10.4. Man må heller ikke glemme, at De forenede 
Stater ikke blot er et stort marked, men også en politisk 
føderation. 
11. Lønomkostninger i de ugunstigt stillede områder 
11.1. I beretningen analyseres de regionale forskelle 
i lønomkostninger, produktivitet og konkurrenceevne, 
jf. punkt 38 og 46 i »sammenfatning og konklusioner« 
punkt 10 og 13 i kapitel 2.2.1.3, kapitel 2.2.2.A og bilag 
2.2.2.A. I forlængelse heraf konkluderes, at enhedsløn-
omkostningerne er særligt høje i de områder, som står 
over for de største problemer. Den foreslår, at man 
øger produktiviteten eller tilpasser lønstrukturerne efter 
den økonomiske situation i de enkelte regioner. Kom­
missionen fremsætter samme henstilling i sin økonomi­
ske årsberetning 1986/1987. 
11.2. Dette argument modsiges til dels i den analyse, 
der er opstillet i bilag 2.2.2.A i beretningen. 
Heri fremføres det, at Fællesskabets højeste lønom­
kostninger hyppigt forekommer i de regioner, der også 
har et stort BNP pr. capita. Lønomkostningerne i de 
nordlige regioner er dobbelt så høje som i Syditalien 
eller Irland og 2 1/2 gang så høje som i Grækenland. 
Problemet er således yderst kompliceret. Bestræbelserne på medtage nye indikatorer for regiona­
le forskelle må imidlertid hilses velkommen. Man bør 
gå videre i arbejdet hermed, og navnlig: 
— give en klar definition på begrebet »regional kon­
kurrenceevne«, dens økonomiske betydning, dens 
betydning for de regionale skævheder og dens ind­
virkning på regionaludviklingen. 
11.3. Lønniveauer og -strukturer må fortsat frit fast­
sættes af de parter, der udarbejder de kollektive over­
enskomster. Det er derimod op til de offentlige myn­
digheder at vælge økonomiske indgreb og instrumenter, 
som kan forbedre den generelle produktiviteit, således 
at de enkelte virksomheder kan blive mere konkurrence­
dygtige. 
11.4. Underudviklede regioner mangler alle former 
for infrastruktur. Transporten er vanskelig med de store 
handelscentre beliggende langt væk, arbejdets tilrette­
læggelse og produktionsstrukturerne er gammeldags, 
det industrielle grundlag findes i nogle tilfælde ikke, og 
F & U-faciliteterne er utilstrækkelige. 
Der må rettes op på disse mangler for at forbedre 
konkurrenceevnen, om end dette ikke kan ske fra den 
ene dag til den anden. 
12. Industriregioner i tilbagegang 
12.1. Det er i de senere år gået tilbage for mange 
områder med traditionel industri (f.eks. minedrift, jern 
og stål, skibsbygning, tekstiler), som nye aktiviteter har 
erstattet eller gjort forældet. 
12.2. Umiddelbart kan situationen se ud til at være 
mindre alvorlig end i de tilbagestående regioner, fordi 
levestandarden er høj og infrastrukturen ikke så man­
gelfuld. Men faktisk er problemet lige så alvorligt, og 
der må hurtigt skrides ind; jo længere tid man venter, 
jo større er risikoen for, at disse regioner mister forbin­
delsen til deres industrielle fortid, at erfaringer og 
færdigheder går tabt, at den én gang aktive arbejdsstyr­
ke henfalder i en farlig tilstand af sløvhed, eller, hvad 
der er værre, at der skabes en grobund for alvorlig social 
uro. Det bør ligeledes understreges, at infrastrukturen i 
disse områder er så forældede, at omstillingsforan-
staltninger ikke er tilrådelige. 
12.3. Det er derfor nødvendigt med hurtige og effek­
tive foranstaltninger til at omstrukturere industrien i 
disse områder. En særlig indsats, der tager hensyn til 
både de teknologiske og sociologiske behov, bør gøres 
for at omskome de arbejdsløse. Desuden bør det under-
Nr. C 35/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 2. 88 
søges, hvilken virkning de ændringer, der foreslås ved 
anvendelsen af strukturfondene, har på disse regioner. 
12.4. Dét er meget vanskeligt at identificere regioner 
i tilbagegang. De kriterier, Kommissionen anvender, er 
noget betænkelige, idet de bygger på ældre data og ikke 
tager hensyn til den seneste udvikling. 
Det er nødvendigt med en vurdering af de berørte 
industriers relative betydning og af regionernes evne til 
at tilpasse sig-
12.5. Foranstaltningerne bør tage særligt hensyn til 
det interne potentiel (infrastrukturer, alderspyramide, 
geografiske beliggenhed, nettovandringen, tilstedevæ­
relsen af industri-, service- og turistinfrastruktur, ar­
bejdsstyrkens kvalifikationer og fleksibilitet, eksisten­
sen af etablerede virksomheder og kooperativer, af­
sætningskanaler, informationsnet) og til de forskellige 
samfunds- og erhvervsgruppers holdning. 
13. Den fælles landbrugspolitik 
13.1. Beretningen behandler på en indgående og 
interessant måde landbrugspolitikkens indflydelse på 
regionerne. 
13.2. Det er vanskeligt at omsætte de forskellige 
betragtninger i nøjagtige talværdier, men nogle tilgæn­
gelige tal tegner et ganske alarmerende billede af land­
brugets rolle her. 
Udgifter af Den europæiske Udviklings- og Garantifond 
for landbruget (EUGFL), garantisektoren, varierede i 
1985 kraftigt fra den ene region til den anden. 
13.3. I de regioner, som fik mest støtte, løb udgifter­
ne op i 5 100 ECU pr. erhvervsaktiv, mens tallet kun lå 
på 1 500 ECU i de regioner, som fik mindst støtte 
(næsten samtlige perifere regioner i syd). 
Disse tal må naturligvis analyseres i lyset af mange 
andre faktorer; de giver dog et fingerpeg om situationen. 
Selv når der tages hensyn til de andre data, kan det 
imidlertid helt klart hævdes, at den fælles landbrugspo­
litik ikke har tjent de tilbagestående regioners interesser. 
13.4. Den fæltes landbrugspolitiks negative virkning 
på regionaludviklingen understreger behovet for en ra­
dikal reform af de foranstaltninger, der hører under 
den fælles landbrugspolitik. Det særligt prioriterede mål om samhørighed og konvergens, der er opstillet i 
Fællesakten, må også forfølges i den nye fælles land­
brugspolitik samt i de øvrige sektorpolitikker. 
14. Det europæiske enhedsmarked 
14.1. Gennemførelsen af ét stort europæisk enheds­
marked kan føre til en forbedring af den generelle 
økonomiske situation og sætte nyt skub i konvergens­
processen. Det må dog sikres, at de rige regioner ikke 
tilraner sig alle fordelene ved et EF-omspændende 
marked. 
14.2. Der må tages hensyn til de vanskeligheder, der 
gør sig gældende i de perifere regioner, som ligger langt 
væk fra de store udbuds- og efterspørgselscentre. 
14.3. Også industriregioner i tilbagegang risikerer at 
blive ved med at sakke bagud, idet det vil blive vanske­
ligt at omstrukturere deres økonomi hurtigt. 
14.4. Det er derfor nødvendigt med en effektiv øko­
nomisk politik, som har nøje definerede mål, og som 
råder over tilstrækkelige finansielle ressourcer, således 
at støtten til erhvervsinvesteringer og infrastrukturer 
kan sættes op på passende vis. 
15. Udviklingen i EF's regionalpolitik 
15.1. Et helt kapitel i beretningen er viet EF's regio­
nalpolitiske »historie«, hvor hovedbegivenhederne er: 
traktatens præambel, EFRU's oprettelse, den første for­
ordning, nedsættelsen af Udvalget for Regionalpolitik, 
afgørelsen om at indføre en »kvotafri« afdeling, Rådets 
afgørelse i 1980, hvori regionalpolitikken anerkendes 
som en integrerende del af EF's og medlemsstaternes 
økonomiske politik, og den nye, reviderede EFRU-for-
ordning. 
15.2. Hvis man hertil føjer de vigtige erklæringer, 
der er fremsat i Den Fælles Akt og i Kommissionens 
seneste dokumenter, kan der ikke nægtes, at regionalpo­
litikken i det mindste på papiret har udviklet sig kraftigt 
siden EF's oprettelse. Hensigtserklæringerne er imidler­
tid ikke blevet fulgt op af passende instrumenter, og 
navnlig er der ikke blevet truffet de nødvendige afgørel­
ser om de finansielle midler. 
16. Konklusion 
16.1. Situationen i regionerne, således som den be­
skrives i beretningen, er præget af dramatiske skævhe­
der. De mindst ugunstigt stillede regioner tegner sig for 
8. 2. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/21 
36,9 i det sammensatte indeks mod 171,8 for de rigeste 
regioner. Arbejdsløsheden i 1986 varierede fra 3,3 % til 
30,2%, mens pr. capita BNP i KKS varierede fra 43,2 
til 237,4. Den regionale beskæftigelse i landbruget svin­
gede fra 59,6% til 0,5%. 
16.2. De regionale skævheder er blevet mere udtalte 
i de sidste tolv år, og hvad der blev vundet mellem 1963 
og 1973 gået tabt. 
Skævhederne er blevet større med den sidste udvidelse, 
som har øget antallet af ugunstigt stillede regioner 
betydeligt. 
16.3. Der har hidtil været afsat meget få finansielle 
midler til regionalpolitikken: højst 7% af EF-budgettet. 
Selv en forøgelse af midlerne, såsom den foreslåede 
fordobling af strukturfondenes ressourcer, vil ikke nød­
vendigvis give optimale resultater. Sådanne resultater 
kan kun nås gennem en koordineret indsats fra EF's og 
medlemsstaternes side, dvs. ved at alle beslutningstagere 
inden for regionalpolitikkens forskellige niveauer delta­
ger, ved at regionernes udviklingspotentiel udnyttes fuld 
ud, ved at planlægge og kombinere de forskellige foran­
staltninger samt ved at anvende hurtigere og mere flek­
sible procedurer. Man må anvende de finansielle midler 
så rigorøst som muligt og i højere grad lægge vægt på 
projekternes effektivitet og værdi fremfor at fordele 
dem blindt, og der må til stadighed føres en kontrol. 
16.4. Ved at anføre konvergens og samhørighed som 
prioriterede mål danner Fællesakten grundlaget for en 
egentlig regionalpolitik og gør det muligt at vende den 
nuværende tendens til større skævheder. 
Det må imidlertid erkendes, at regionalpolitikken ikke 
er tilstrækkelig i sig selv; den må ledsages af en langt 
mere dynamisk vækstorienteret økonomisk politik end 
hidtil. Investeringerne og følgelig produktionen og be­
skæftigelsen må stige betydeligt mere i de tilbagestående 
regioner end andre steder. 
16.5. De ugunstigt stillede regioners økonomi kan 
ikke konkurrere med de rige regioner som følge af deres 
perifere beliggenhed, manglende infrastrukturer og 
deres kulturelle og strukturelle handicaps. 
For at få ryddet disse hindringer af vejen er det først 
og fremmest nødvendigt med en reel solidaritet, både 
på nationalt og europæisk niveau, samt en udholdende og fast politisk vilje, som sikrer, at der bliver taget 
hensyn til de indhøstede erfaringer, til de fejl, der er 
blevet begået, og til foreslåede forbedringer samt at 
der hurtigst muligt bliver foretaget en grundlæggende 
reform af den fælles landbrugspolitik og de øvrige sek­
torpolitikker. 
16.6. Først og fremmest må medlemsstaterne og EF 
få løst beskæftigelsesproblemet. Intet civiliseret sam­
fund kan acceptere den arbejdsløshed, der er så stor 
som den, der for tiden registeres i nogle regioner. Ej 
heller er det acceptabelt, at mange regioner har en 
ungdomsarbejdsløshed på over 50 %. 
16.7. Kapitel 3 og 4 i beretningen analyserer konver­
gens- og samhørighedsproblemerne. 
De betragtninger, der anstilles i disse kapitler, er korrek­
te og kan støttes. 
I særdeleshed er ØSU enig i, at det er nødvendigt at 
få sat nyt skub i bestræbelserne for at skabe en reel 
konvergens og at sørge for, at de tilbagestående regioner 
opnår indkomststigning (dvs. en stigning i beskæftigel­
sen og produktiviteten), der ligger over gennemsnittet. 
ØSU er ligeledes enig i, at regionalpolitikken må forbed­
re udbudsbetingelserne, således at produktionen og be­
skæftigelsen i problemregionerne øges, og den generelle 
økonomiske politik gøres mere effektiv. Den foreslåede 
måde til at nå dette mål på (investeringsfremme og 
erhvervs- og efteruddannelse) må ligeledes støttes. 
16.8. EF må iværksætte en egentlig og effektiv regio­
naludviklingspolitik, som dog ikke må træde i stedet 
for medlemsstaternes regionalpolitik. Medlemsstater 
med et for lavt udviklingsniveau kræver en særlig støtte. 
16.9. Ud over at yde en særlig støtte til de mindre 
udviklede regioner bør man sætte de regionale og kom­
munale myndigheder i stand til at tage flere initiativer 
samt give dem større politisk kompetence og finansielle 
midler. De skal med større autonomi og med deltagelse 
af samtlige bærende kræfter inden for erhvervs- og 
samfundslivet kunne iværksætte de relevante foran­
staltninger for navnlig at tilvejebringe en tilstrækkelig 
infrastruktur. De regionale myndigheder har et bedre 
kendskab end de centrale myndigheder til, hvilke foran­
staltninger der er bedst egnede til at finde frem til og 
udnytte udviklingspotentiellet. 
16.10. ØSU er imidlertid bange for, at EF's regional­
politik trods de detaljerede analyser, forslag og indgåen­
de forpligtelser endnu ikke har nået det punkt, hvor 
dens mål (om end de er tydeligt angivet) kan virkelig­
gøres. 
Nr. C 35/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 2. 88 
Med udviklingen i den regionalpolitiske teori, den nye 
fondsforordning, Fællesakten og den foreslåede reform 
af strukturfondene er der helt sikkert tilvejebragt mid-
Bruxelles, den 16. december 1987. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. EF-Kommissionens intentioner om ved hjælp af 
et rådsdirektiv at koordinere reglerne om insider-handel 
i Det Europæiske Fællesskab støttes principielt. At med­
lemsstaterne har forskellige regler om insider-handel — 
eller slet ingen — udgør en hindring for, at der inden 
1992 kan skabes et europæisk kapitalmarked; desuden 
modvirker det lige muligheder for investorerne og be­
skyttelse af sparerne, ligesom det vanskeliggør afsløring 
af grænseoverskridende misbrug af insider-viden. 
1.2. De frivillige regler om insider-handel, der findes 
i Forbundsrepublikken Tyskland, har virket udmærket, 
men de kan ikke overføres til samtlige EF-lande. Det 
er navnlig følgende to kendsgerninger, der taler for 
bindende EF-regler i stedet for frivillige: 
— EF-Kommissionens henstilling af 25. juli 1977 om 
europæiske etiske regler vedrørende handel med 
værdipapirer har ikke virket efter hensigten, 
(!) EFT. nr. C 153 af 11. 6. 1987, s. 8. lerne til og mulighederne for at skabe større konvergens; 
dette styrker den politiske vilje, hvilket er afgørende, 
hvis problemerne skal løses. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
— Londons fondsbørs — der er det vigtigste finanscen-
ter i EF og det, der har de fleste erfaringer — fik i 
f 1981 efter eget ønske lovfæstede regler i stedet for 
j den tidligere frivillige »Code«. 
Det er derfor forståeligt, at Kommissionen i direktivfor­
slaget har orienteret sig efter den britiske og den franske 
insider-lovgivning, omend den går videre end den briti­
ske, hvad der rejser visse spørgsmål (jf. 1.3). 
1.3. Principielt støttes EF-Kommissionens ønske om 
at indføre EF-retsregler om insider-handel, så man ikke 
længere skal forlade sig på frivillige adfærdsnormer, 
som kun overholdes af de selskaber (og/eller personer), 
' der selv erklærer sig villige til at respektere dem. Kom­
missionen er dermed ikke blot på linje med den omtalte 
insider-lovgivning i Storbritannien og Frankrig; også 
i andre medlemsstater — navnlig Irland, Belgien og 
i Luxembourg — overvejes det at indføre strafferetlige 
i regler om insider-handel. 
1.4. Kommissionen opfordres til at undersøge, om 
der kan findes yderligere metoder til forebyggelse af Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om samordning af reglerne vedrørende insider­
handel^) 
(88/C 35/10) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 29. juni 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 54 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Klaus Meyer-Horn til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
8. december 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 251. plenarforsamling, den 16. december 
1987, følgende udtalelse: