Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om de generelle principper og krav i fødevarelovgivning, om oprettelse af Myndigheden og om procedurer i fødevaresikkerhedsanliggender

(fremsat af Kommissionen)

INDHOLDSFORTEGNELSE

BEGRUNDELSE

KAPITEL I - Anvendelsesområde og definitioner

Artikel 1 - Formål og anvendelsesområder

Artikel 2 - Definition af "fødevarer

Artikel 3 - Andre definitioner

KAPITEL II - Den generelle fødevarelovgivning

Artikel 4 - Anvendelsesområde

Afdeling 1 - Fødevarelovgivningens principper og krav

Artikel 5 - Generelle målsætninger

Artikel 6 - Beskyttelse af sundheden

Artikel 7 - Forsigtighedsprincippet

Artikel 8 - Beskyttelse af forbrugernes interesser

Artikel 9 - Sporbarhed

Artikel 10 - Ansvarsfordeling

Artikel 11 - Produktansvar

Afdeling 2 - Krav til fødevaresikkerhed

Artikel 12 - Krav til fødevaresikkerheden

Artikel 13 - Krav til fodersikkerheden

Artikel 14 - Ansvaret for fødevaresikkerheden: fødevarevirksomheder

Artikel 15 - Ansvaret for fødevaresikkerheden: foderstofvirksomheder

Afdeling 3 - Principper for handelen med fødevarer

Artikel 16 - Fødevarer importeret til Fællesskabet

Artikel 17- Fødevarer, der eksporteres fra Fællesskabet

Artikel 18 - Internationale fødevarestandarder

Afdeling 4 - Princippet om åbenhed

Artikel 19 - Høring af offentligheden

Artikel 20 - Information af offentligheden

KAPITEL III - Den Europæiske Fødevaremyndighed

Afdeling 1 - Kommissorium og opgaver

Artikel 21- Myndighedens kommissorium

Artikel 22 - Myndighedens opgaver

Afdeling 2 - Organisation

Artikel 23 - Myndighedens organer

Artikel 24 - Bestyrelsen

Artikel 25 - Den administrerende direktør

Artikel 26 - Det rådgivende forum

Artikel 27- Videnskabelig komité og ekspertpaneler

Afdeling 3 - Driften

Artikel 28 - Ekspertudtalelser

Artikel 29 - Modstridende ekspertudtalelser

Artikel 30 - Videnskabelig og teknisk bistand

Artikel 31 - Videnskabelige undersøgelser

Artikel 32 - Dataindsamling

Artikel 33 - Konstatering af nye risici

Artikel 34 - System for hurtig varsling

Artikel 35 - Netværkssamarbejde mellem organisationer, der beskæftiger sig med områder, som hører under Myndighedens kommissorium

Afdeling 4 - Uafhængighed, åbenhed og kommunikation

Artikel 36 - Uafhængighed

Artikel 37 - Åbenhed

Artikel 38 - Tavshedspligt

Artikel 39 - Kommunikation

Artikel 40 - Aktindsigt

Artikel 41 - Forbrugere og andre interesserede parter

Afdeling 5 - Finansielle bestemmelser

Artikel 42 - Vedtagelse af Myndighedens budget

Artikel 43 - Gennemførelse af Myndighedens budget

Artikel 44 - Gebyrer modtaget af Myndigheden

Afdeling 6 - Almindelige bestemmelser

Artikel 45 - Retlig status og privilegier

Artikel 46 - Erstatningsansvar

Artikel 47 - Personale

Artikel 48 - Tredjelandes deltagelse

KAPITEL IV - System for hurtig varsling, krisestyring og krisesituationer

Afdeling 1 - System for hurtig varsling

Artikel 49 - System for hurtig varsling

Artikel 50 - Gennemførelsesforanstaltninger

Artikel 51 - Regler om tavshedspligt i forbindelse med systemet for hurtig varsling

Afdeling 2 - Krisestyring

Artikel 52 - Generel plan for krisestyring

Artikel 53 - Kriseenhed

Artikel 54 - Kriseenhedens opgaver

Afdeling 3 - Krisesituationer

Artikel 55 - Kriseforanstaltninger for fødevarer med oprindelse i Fællesskabet eller importeret fra et tredjeland

Artikel 56 - Øvrige foranstaltninger

KAPITEL V - Procedurer og afsluttende bestemmelser

Afdeling 1 - Udvalg og mæglingsprocedure

Artikel 57 - Udvalg

Artikel 58 - Udvalgets opgaver

Artikel 59 - Mæglingsprocedure

Afdeling 2 - Afsluttende bestemmelser

Artikel 60 - Revisionsklausul

Artikel 61 - Henvisninger til Myndigheden og til Komitéen for Fødevaresikkerhed og Dyresundhed

Artikel 62 - Kompetencen hos Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering

Artikel 63 - Hjemsted

Artikel 64 - Forholdet mellem denne forordning og gældende fødevarelovgivning

Artikel 65 - Indledning af myndighedens virksomhed

Artikel 66 - Ikrafttræden

FINANSIERINGSOVERSIGT

KONSEKVENSANALYSE

BEGRUNDELSE

Indledning

I hvidbogen om fødevaresikkerhed [1] beskriver Kommissionen sine strategiske målsætninger, prioriteringer og sit arbejdsprogram med hensyn til fødevarelovgivning i almindelighed og fødevaresikkerhed i særdeleshed. Kommissionen redegør endvidere for sine planer om at udvikle en sammenhængende helhedsmetode til regulering af fødevarekæden, og som noget særligt foreslår den at oprette en europæisk fødevaremyndighed og indføre et overordnet sæt definitioner, principper og foranstaltninger for at sikre, at det indre marked for fødevarer fungerer effektivt med et højt beskyttelsesniveau.

[1] KOM(1999) 719 endelig udg. af 12.1.2000.

Med dette forslag til fællesskabsforordning føres planerne nu ud i livet. Forslaget fastsætter, hvilke generelle principper og krav en fødevarelovgivning skal opfylde, opstiller procedurer for fødevaresikkerhedsanliggender og indfører et hurtigt varslingssystem for fødevarer og foder. Desuden foreslås det at oprette en europæisk fødevaremyndighed, og forslaget indeholder også de nærmere bestemmelser om Myndighedens omfang, opgaver og ansvar.

Fællesskabets fødevarelovgivning er blevet til i løbet af de sidste fyrre år og er præget af en blanding af videnskabelige, samfundsmæssige, politiske og økonomiske hensyn. Fødevarelovgivningen er igennem årene blevet brugt med forskelligt politisk sigte. På den ene side har det været et mål at harmonisere de nationale retsregler og berede vejen for virkeliggørelsen af det indre marked og på den anden side at vedtage fælles bestemmelser som led i den fælles landbrugspolitik. Selv om det ikke altid har fremgået udtrykkeligt, har disse mål altid været uløseligt forbundet med ønsket om at skabe og opretholde et højt niveau for beskyttelse af borgernes sundhed og sikkerhed og af deres interesser som forbrugere.

De forskellige mål har medført, at man ikke altid har grebet fødevarelovgivningen an på samme måde, og at den derfor på nogle punkter er inkonsekvent eller ligefrem mangelfuld. Et af formålene med denne forordning er at opstille fælles definitioner, herunder en definition af fødevarer, og at fastlægge overordnede, ledende principper og legitime mål for al fødevarelovgivning med henblik på at sikre, at det indre marked fungerer effektivt med et højt sundhedsbeskyttelsesniveau.

Tilblivelsen af en fødevarelovgivning på fællesskabsplan er er af forholdsvis ny dato, hvorimod nationale "fødevarelove" har en længere historie. Derfor er fødevaredefinitioner og almindelige principper og krav i fødevarelovgivning dybt rodfæstede i nogle af medlemsstaternes retshistorie. Selv om begreberne og principperne er meget lig hinanden, indeholder de nationale retsregler en række forskelle i detaljerne og i den måde, man har grebet lovgivningen an på, hvilket kan have uheldige virkninger på det indre marked. Det tilstræbes med denne forordning at harmonisere bestående nationale krav på fællesskabsplan og få dem placeret i en EU-sammenhæng.

Formålet med forordningen er ikke alene at harmonisere nationale krav, men også at opstille de grundlæggende principper og definitioner, som skal udgøre rammerne for fremtidig europæisk fødevarelovgivning. Når man i fremtiden reviderer eksisterende retsregler eller udarbejder forslag på nye områder, vil det ske på basis af de grundlæggende principper, definitioner og retningslinjer, som denne forordning indeholder. Forordningen indeholder nogle forslag til specifikke krav, hvorimod andre finder mere generel anvendelse og vil skulle udgøre grundlaget for mere specifikke bestemmelser.

Ligesom der har været problemer på andre markeder har også Fællesskabet haft sine problemer med kontaminerede fødevarer og andre fødevaresikkerhedskriser, hvoraf nogle er en følge af problemer med kontamineret foder. Forordningen opstiller en række principper og på nogle områder ansvar og forpligtelser for virksomheder, som i en vis udstrækning griber fat om årsagerne til fødevaresikkerhedsproblemerne generelt, og indeholder desuden krav til fødevarevirksomheder i det primære produktionsled og, i de tilfælde hvor det er af betydning for fødevaresikkerheden, til foderstofvirksomheder.

I hvidbogen konstaterer Kommissionen et behov for at tage fat på spørgsmålet om forbrugernes og handelspartnernes tillid til fødevarerne i EU. Der er sket en svækkelse af forbrugernes og handelspartnernes tillid til de offentlige myndigheders evne til at regulere og kontrollere fødevaresikkerheden, til det system, som Fællesskabets fødevarelovgivning bliver til i, og til EU-institutionerne generelt. Dette har ført til, at de eksisterende organisationsstrukturer på fællesskabsplan er blevet taget op til fornyet overvejelse.

Behovet for hurtige, pålidelige og velfunderede videnskabelige vurderinger i en stadig mere innovativ og teknologipræget sektor udgør en betragtelig byrde for EU-systemet, som anvender en ordning med ekspertudtalelser fra videnskabelige komitéer. Mere og mere fællesskabslovgivning forudsætter videnskabelige vurderinger af hensyn til de europæiske borgere. Behovet dækkes aktuelt af de videnskabelige komitéer, som er oprettet i henhold til Kommissionens afgørelse 97/579/EF [2] om oprettelse af videnskabelige komitéer inden for forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed og Kommissionens afgørelse 97/404/EF [3] om oprettelse af en videnskabelig styringskomité. Det stigende behov har uundgåeligt belastet systemerne, både hvad angår komitéernes kapacitet til at foretage sikkerhedsvurderinger af videnskabelige spørgsmål og med hensyn til vurderinger af mere generelle folkesundhedsanliggender.

[2] EFT L 237 af 28.8.1997.

[3] EFT L 169 af 27.6.1997.

Dette forslag tager fat på spørgsmålet om de organisatoriske ændringer, som er nødvendige i forbindelse med tilvejebringelsen af videnskabelige udtalelser og for at etablere et tættere samarbejde med medlemsstaterne, så ekspertisen kan udnyttes bedst muligt.

Hvidbogen om fødevaresikkerhed indeholdt et forslag om at oprette en europæisk fødevaremyndighed, som navnlig skulle have til opgave at behandle videnskabelige spørgsmål af direkte eller indirekte betydning for fødevaresikkerheden og at kommunikere i fuld åbenhed om spørgsmål af denne art. Offentlige og interinstitutionelle høringer om hvidbogen har bekræftet, at oprettelsen af en europæisk fødevaremyndighed med videnskabelig og teknisk kompetence i vide kredse anses for at være den bedste metode til at opfylde det stigende behov og til at genoprette forbrugernes tillid. Den foreslåede forordning bidrager til at virkeliggøre planerne i hvidbogen og udgør i kraft af bestemmelserne om Fødevaremyndighedens kommissorium, opgaver, organisatoriske opbygning og arbejdsområde det konkrete grundlag for Myndighedens drift.

Forslaget omhandler endvidere den mest logiske og effektive metode til indsamling og analyse af videnskabelige og andre data, kortlægning af nye sundhedsrisici og Fødevaremyndighedens rolle i en situation, hvor der er fare for fødevaresikkerheden. Der indføres et hurtigt varslingssystem for fødevarer og foder, som skal indgå i og forbedre ordningen.

Forslaget indeholder bestemmelser om procedurer og ansvarsfordeling i tilfælde, hvor fødevarer på det europæiske marked frembyder alvorlige sundhedsrisici, uanset om det pågældende produkt stammer fra EU eller et tredjeland.

Følgende afsnit refererer til afsnit I og II i forordningen

Afsnit 1

1.1 Overordnede formål med generel fødevarelovgivning

Et af formålene med dette forslag er at skabe et fælles sammenhængende grundlag for fødevarelovgivning. Forslaget fastlægger de fælles principper, der ligger til grund for fødevarelovgivning, definerer gængse begreber og opstiller en generel ramme for fødevarelovgivning.

Det væsentligste indhold i hovedtræk:

Fødevarelovgivning skal sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau.

Det bør tilstræbes, at det indre marked for fødevarer og foder fungerer effektivt.

Klare definitioner skal bidrage til at øge ensartetheden og retssikkerheden; herunder definitionen af fødevarer.

Fødevarelovgivning skal baseres på videnskabelige vurderinger af høj kvalitet, som udarbejdes af uafhængige eksperter efter princippet om offentlighed i forvaltningen og ifølge risikoanalysens tre indbyrdes forbundne komponenter, nemlig risikovurdering, risikostyring og risikokommunikation.

Forsigtighedsprincippet finder anvendelse med henblik på indførelse af foreløbige foranstaltninger, når et uacceptabelt sundhedsrisikoniveau er blevet konstateret, men der er behov for yderligere videnskabelige data, før det er muligt at foretage en fuldstændig vurdering af sundhedsrisikoen.

Forbrugernes krav på ikke at blive vildledt og ret til at blive korrekt informeret.

Sporing af fødevarer, foder, ingredienser og dyr, som anvendes i fødevareproduktionen.

Det primære ansvar for fødevare- og fodersikkerheden ligger hos virksomhederne.

Medlemsstaternes ansvar for håndhævelse af fødevarelovgivningen.

Forpligtelse til at sikre, at kun sikre fødevarer og foder markedsføres.

Anerkendelse af Fællesskabets internationale forpligtelser, navnlig med hensyn til handel.

Åbenhed og adgang til oplysninger om fødevarelovgivningsarbejdet.

Foderstofvirksomhedernes ansvar, i tilfælde af at deres produkter eller virksomhed udgør en risiko for fødevaresikkerheden.

1.2 Definition af fødevarer og andre definitioner

Selv om fødevarelovgivningen på fællesskabsplan er ganske omfattende, er termen "fødevare" aldrig blevet defineret. I både grønbogen om levnedsmiddellovgivning [4] og hvidbogen om fødevaresikkerhed foreslås det af hensyn til åbenheden og retssikkerheden, at termen defineres, og at den anvendes i den vedtagne betydning i alle fremtidig lovgivningsforslag. Selv om selve termen ikke er blevet defineret på EU-plan, er det almindeligt accepteret, at man ved fødevarer forstår stoffer, ingredienser, råvarer, tilsætningsstoffer og næringsstoffer, som indtages gennem mavetarmkanalen, herunder drikkevarer, men ikke lægemidler, kosmetiske midler eller tobak. Restkoncentrationer fra produktion og forarbejdning af fødevarer, såsom veterinærmedicinske restkoncentrationer og pesticidrester, er omfattet. Dyr, som spises levende (f.eks. østers), anses almindeligvis for at være fødevarer, medens dyr, som skal slagtes, inden de kan fortæres, ikke anses for at være fødevarer før efter slagtningen.

[4] Grønbogen om de generelle principper for Den Europæiske Unions levnedsmiddellovgivning, april 1997.

De fleste medlemsstater har en definition på fødevarer eller levnedsmidler og på internationalt plan findes der en definition i Codex Alimentarius.

Den foreslåede definition afspejler den almindelige opfattelse af, hvad der forstås ved fødevarer i eksisterende fællesskabsbestemmelser. Den trækker desuden på definitionen i Codex Alimentarius og tager hensyn til veletablerede definitioner i medlemsstaternes lovgivning.

Den foreslåede definition omfatter ethvert stof, som er bestemt til, eller som "med rimelighed kan forventes", at blive fortæret af mennesker. Bemærkningen "med rimelighed kan forventes" er medtaget for at sikre, at et stof (f.eks. palmeolie), som man med rimelighed kan forvente at finde i fødevarekæden, men som også kan anvendes i andre industrisektorer, behandles med samme forsigtighed som en fødevare, indtil det står klart, at det ikke skal anvendes til menneskeføde.

Ud over råvarer og ingredienser omfatter definitionen også alt drikkevand. Dette tilsidesætter dog ikke de standarder og krav vedrørende vand, som er fastsat i Rådets direktiv 80/779/EØF [5] og 98/83/EF [6] om kvaliteten af drikkevand.

[5] EFT L 229 af 30.8.1980, s. 11.

[6] EFT L 330 af 5.12.1998, s. 32.

Derimod dækker termen "fødevarelovgivning" i dette forslag et bredere udvalg af bestemmelser end dem, der alene vedrører fødevarer. Den omfatter alle retsregler omhandlende materialer og stoffer, som er i berøring med fødevarer, praksis på bedrifterne og foder, som gives til dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, hvor de pågældende materialer og stoffer eller foder kan have en direkte eller indirekte indflydelse på fødevaresikkerheden.

Når dette forslag indeholder en definition af fødevarer og andre begreber skyldes det hensynet til retssikkerheden i fremtidig fødevarelovgivning på fællesskabsplan og et ønske om at sikre, at begreberne forstås ens i hele EU.

1.3 Generelle formål med fødevarelovgivning

Forslaget fastlægger de overordnede principper for fødevarelovgivning. Det knæsætter forbrugernes ret til sikre fødevarer og til korrekt og redelig information, så de kan træffe et velfunderet valg. Det kompletterer traktatens fødevarekrav og Fællesskabets ansvar for at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, når det formulerer og gennemfører sine politikker og aktiviteter.

Det primære formål med fødevarelovgivning er i henhold til dette forslag at sikre, at det indre marked fungerer effektivt i denne henseende, og tilvejebringe et højt niveau for beskyttelse af borgernes sundhed og sikkerhed og af deres interesser som forbrugere. Fødevarelovgivning baseres på et helhedssyn, der spænder over hele spektret fra bedrifterne til den endelig forbruger; dette gælder også retsregler, som finder anvendelse på bedrifterne. Herudover formuleres der, hvor det er direkte eller indirekte af betydning for fødevaresikkerheden, krav til foderstofvirksomhederne. Jord-til-bord-princippet er allerede blevet fulgt i Kommissionens forslag til omarbejdning af Fællesskabets hygiejnebestemmelser. Samme princip vil i fremtiden blive taget i betragtning på andre områder som et generelt princip.

Fødevarelovgivning skal også forfølge det generelle formål at beskytte dyrs og planters sundhed og liv og værne om miljøet, hvor dette er foreneligt med foranstaltningens karakter.

Fødevarelovgivning på nationalt plan såvel som på fællesskabsplan bidrager ikke alene til at beskytte sundheden, men også til at beskytte andre forbrugerinteresser ved at forebygge vildledende praksis, herunder svindel med fødevarer, og sikrer, at forbrugerne får korrekte og detaljerede oplysninger. Forslaget repræsenterer en udvidelse af sigtet med de mere specifikke bestemmelser i Fællesskabets lovgivning om mærkning og reklame ved at indføre et overordnet princip om, at forbrugerne ikke må vildledes.

1.4 Videnskabeligt grundlag for fødevarelovgivning og principper for risikoanalyse

Forslaget fastlægger dels principperne for risikoanalyse i forbindelse med fødevarelovgivning, dels strukturerne og mekanismerne for den videnskabelige og tekniske evaluering, som i hovedsagen vil blive gennemført af Myndigheden. Fødevarelovgivning skal alt efter retsreglens art, og navnlig når det drejer sig om fødevaresikkerhed, baseres på et stærkt videnskabeligt grundlag. Fællesskabet har indtaget en førende position i udviklingen af principperne for risikoanalyse og deres efterfølgende internationale accept. Forordningen anbefaler, at risikoanalysens tre indbyrdes forbundne komponenter, nemlig risikovurdering, risikostyring og risikokommunikation, alt efter hvilken foranstaltning der overvejes, lægges til grund ved udarbejdelse af fødevarelovgivning. Det er klart, at ikke al fødevarelovgivning er baseret på et stærkt videnskabeligt grundlag. Således fordrer fødevarelovgivning om f.eks. forbrugerinformation eller forebyggelse af vildledende praksis ikke et videnskabeligt grundlag.

Forslaget kræver, at den videnskabelige risikovurdering skal være uafhængig, objektiv samt foregå i åbenhed og på grundlag af de seneste videnskabelige resultater.

Risikostyring er den proces, som går ud på at afveje alternative foranstaltninger i lyset af resultaterne af risikovurderingen og om nødvendigt vælge den mest hensigtsmæssige løsning for at forebygge, reducere eller eliminere risikoen og sikre det høje sundhedsbeskyttelsesniveau, som anses for passende i Fællesskabet. I risikostyringsfasen skal beslutningstagerne tage hensyn til mange forskellige faktorer ud over den videnskabelige risikovurdering, f.eks. hvor store mulighederne er for at få en risikosituation under kontrol, hvilke midler der er mest effektive til at reducere en risiko i forhold til, hvor i fødevarekæden problemet er opstået, hvilke praktiske foranstaltninger der er behov for, hvilke socioøkonomiske virkninger, og hvilken miljømæssig påvirkning der kan blive tale om. Risikostyrende foranstaltninger er således ikke alene baseret på videnskabelige risikovurderinger, men er også betinget af andre faktorer, som har betydning i den foreliggende situation.

Risikokommunikation er det tredje element i risikoanalysen, men skal ikke ses som en afsluttende fase, da der i virkeligheden foregår risikokommunikation i alle tre faser. Det er en proces, hvor der udveksles oplysninger og synspunkter om risikoen i et samspil mellem de eksperter, som vurderer risikoen, de ansvarlige beslutningstagere i risikostyringsprocessen og andre interesserede parter. Det er især i risikovurderingsprocessen, at der er behov for formidling af informationer om risikoen mellem eksperterne og beslutningstagerne for at sikre, f.eks. at risikovurderingen er relevant i forhold til det problem, som beslutningstagerne har konstateret, men også efter risikovurderingen, hvor der er behov for at redegøre for de årsager, der ligger til grund for en given risikostyringsbeslutning, og meddele selve beslutningen til samtlige interesserede parter. Forslaget udgør grundlaget for alle komponenter i risikoanalysen i sager af direkte eller indirekte betydning for fødevaresikkerheden.

1.5 Forsigtighedsprincippet

Forslaget afspejler den holdning, som Kommissionen for nylig har givet udtryk for i sin meddelelse om forsigtighedsprincippet, for så vidt angår princippets anvendelse på fødevarelovgivning [7]. Forsigtighedsprincippet anerkendes som en mulighed, som de ansvarlige beslutningstagere i risikostyringsprocessen kan benytte sig af, når de skal træffe foranstaltninger med henblik på at beskytte sundheden eller miljøet, og de videnskabelige oplysninger om risikoen ikke giver noget endegyldigt svar eller på den ene eller anden måde er ufuldstændige.

[7] KOM(2000) 1 endelig - Meddelelse fra Kommissionen om forsigtighedsprincippet.

Forsigtighedsprincippet er relevant i de særlige tilfælde, hvor beslutningstagere i risikostyringsprocessen har konstateret, at der er rimelig grund til at antage, at risikoniveauet for sundheden er uacceptabelt, men hvor risikoen ikke er tilstrækkelig veldokumenteret til, at der kan foretages en fuldstændig risikovurdering. Under sådanne særlige omstændigheder kan beslutningstagerne tage forsigtighedsprincippet i anvendelse og træffe foranstaltninger for at beskytte sundheden, medens de forsøger at skaffe mere udførlige videnskabelige og andre informationer. Foranstaltningerne skal være i overensstemmelse med de almindelige principper om ikke-forskelsbehandling og proportionalitet og skal anses for at være foreløbige, indtil uddybende oplysninger om risikoen er blevet indsamlet og analyseret. Med forslaget inddrages forsigtighedsprincippet i fødevarelovgivning, hvilket også er i tråd med den stigende internationale accept af dette princip i spørgsmål om fødevaresikkerhed.

1.6 Sporbarhed

Nylige fødevarekriser (kogalskab og dioxin) har påvist, at det er af afgørende betydning for forbrugernes sikkerhed, at man kan identificere foderstoffernes, fødevarernes, herunder ingrediensernes, og fødevarekildernes oprindelse. Ved hjælp af sporing er det enklere at trække fødevarer tilbage fra markedet, ligesom det bliver muligt at give forbrugerne målrettede og præcise oplysninger om de implicerede produkter. En række forslag, som Kommissionen har fremsat for nylig som led i omarbejdningen af hygiejnelovgivningen, indeholder de generelle krav i forbindelse med hygiejneproblemer. Dette forslag repræsenterer en uddybning af disse krav. Forordningen gør det også muligt at dispensere fra kravet om sporbarhed i de sektorer, hvor det er praktisk uladsiggørligt, og indeholder på den anden side mere specifikke krav for de tilfælde, hvor det er nødvendigt.

Forslaget kræver, at alle foderstof- og fødevarevirksomheder skal råde over systemer, som sætter dem i stand til at identificere, hvem der har leveret dem fødevarer, foder og dyr, som anvendes i fødevareproduktionen, og hvem de selv har leveret sådanne produkter til. Disse oplysninger skal på forlangende udleveres til de ansvarlige myndigheder. Importører er ligeledes berørt, da de skal kunne oplyse, hvem der eksporterede produktet i det pågældende tredjeland. Denne foranstaltning går alene ud på at sikre, at virksomhederne som minimum kan identificere det ene led i fødevarekæden, som går umiddelbart forud for eller kommer umiddelbart efter dem selv, medmindre der findes skærpede sporbarhedsbestemmelser.

1.7 Ansvar

På nogle områder af Fællesskabets fødevarelovgivning, især hvad angår hygiejnebestemmelserne, er det fødevarevirksomhederne, der har det primære ansvar for at sikre, at fødevarelovgivningen og navnlig fødevaresikkerheden respekteres. For at supplere og understøtte dette princip er det nødvendigt, at de ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne sørger for en passende og effektiv kontrol. På andre områder af fødevarelovgivningen er princippet ikke så vidt udbredt. Med dette forslag udbredes princippet til al fødevarelovgivning, og der iværksættes en generel revision af fødevarelovgivningen for at konstatere, om princippet efterleves, eller om der findes bestemmelser, hvor fællesskabslovgivningen uden grund har fjernet ansvaret fra foderstof- eller fødevarevirksomhederne ved at foreskrive, hvordan et givet mål skal nås, i stedet for at fastsætte målet.

1.8 Sikkerhedskrav til fødevarer og foder

Forslaget tager sigte på at definere et fødevaresikkerhedskrav. En af de mangler, der er blevet konstateret i Fællesskabets fødevarelovgivning, er, at der ikke er noget overordnet princip om, at kun sikre fødevarer må markedsføres. Et sådant princip eksisterer dog i flere af medlemsstaternes fødevarelovgivning. Med henblik på at afhjælpe denne mangel opstiller forslaget et fødevaresikkerhedskrav omfattende to betingelser, der lyder som følger: Fødevarer må ikke være potentielt sundhedsskadelige eller uegnede til menneskeføde eller kontaminerede på en sådan måde, at de ikke med rimelighed kan antages at skulle bruges til menneskeføde i den tilstand, det er meningen, de skal anvendes.

Hvis blot et af disse forhold gør sig gældende, skal fødevaren anses for at være risikabel. De betingelser findes på internationalt plan i Codex Alimentarius og i nogle af medlemsstaternes bestemmelser.

Definitionen af begrebet potentiel sundhedsskadelig præciseres i forslaget, da det ellers ville kunne fortolkes bredt. Når man vurderer, om en fødevare er potentielt sundhedsskadelig, er det vigtigt at se nærmere på, hvad man kan forvente, og hvad det med rimelighed er sandsynligt, at fødevaren vil blive anvendt til, hvordan den vil blive behandlet, og hvordan den siden vil blive håndteret. For eksempel kan rå fødevarer, som er bestemt til indtagelse efter tilberedning eller anden behandling, selv om de er fremstillet i overensstemmelse med god hygiejnepraksis, indeholde små mængder skadelige bakterier, som vil blive tilintetgjort ved normal forarbejdning, herunder nye forarbejdningsformer, bestråling eller tilberedning. En tilsvarende mængde bakterier i fødevarer, som skal spises rå, ville ikke være acceptabel. Det forhold, at forarbejdning kan eliminere bestemte typer farer, fratager ikke en virksomhed for dens ansvar for at sikre, at fødevaresikkerheden tilgodeses igennem hele fødevarekæden, og at virksomhedens fremgangsmåder er i overensstemmelse med god praksis og i påkommende tilfælde opfylder kravene i specifikke bestemmelser.

Kravet vedrører akutte virkninger, men kan også gælde for virkninger på længere sigt, hvor den sundhedsskadelige virkning først viser sig på et senere tidspunkt, som tilfældet er med prioner eller mikroorganismer med lang inkubationstid. Den kumulative effekt på forbrugerens sundhed skal også tages i betragtning i forbindelse med begrebet potentielt sundhedsskadelig.

Visse produkter markedsføres med henblik på særligt følsomme forbrugere, og begrebet potentielt sundhedsskadelig skal også ses i forhold til sådanne forbrugere, når man afgør, om en fødevare er risikabel. Forbrugerne har ret til at vælge, hvilken type fødevarer de ønsker at indtage, og i hvilke mængder, og har i det hele taget friheden til selv at sammensætte deres kostplan. Når der foreligger oplysninger på etiket eller lignende, eller oplysningerne er almindeligt tilgængelige, er det forhold, at forbrugeren ignorerer disse oplysninger i sit kostvalg eller for eksempel indtager så unormalt store mængder føde, at det i den sidste ende kan have sundhedsskadelige virkninger, ikke ensbetydende med, at de pågældende fødevarer er risikable efter denne forordning, så længe andre krav til fødevarelovgivningen er overholdt.

Fødevarer, som er uegnede til menneskeføde, eller kontaminerede fødevarer anses også for at være risikable ifølge denne forordning. F.eks. er fordærvede fødevarer måske og måske ikke potentielt sundhedsskadelige, men de er under enhver omstændighed uegnede til menneskeføde og kan være sundhedsskadelige. Det er næsten umuligt at bevise, om sådanne fødevarer er eller kan være sundhedsskadelige. Derfor foreslås det at knytte denne særskilte faktor til sikkerhedsaspektet i forordningen.

På tilsvarende vis er fødevarer, som er kontaminerede med f.eks. insektdele, eller oksekød, som kan være kontamineret med hår fra kvæg, ikke nødvendigvis uegnede til menneskeføde eller sundhedsskadelige, men det er alligevel ikke rimeligt at antage, at de vil blive anvendt til menneskeføde, og det bør ikke være et krav, at det skal bevises, at fødevarerne er potentielt sundhedsskadelige, for at de kan erklæres for at være risikable.

Forudsat at en fødevarevirksomhed sørger for, at fødevarerne er i overensstemmelse med de specifikke krav, der gælder for de pågældende fødevarer, anses fødevarevirksomheden for at have opfyldt sine forpligtelser i forhold til fødevaresikkerhedskravet. I tilfælde, hvor en fødevare overholder de relevante specifikke bestemmelser for den pågældende fødevare, men alligevel af Fødevaremyndigheden anses for at være risikabel, kan de ansvarlige myndigheder trække fødevaren tilbage fra markedet eller pålægge fødevaren visse begrænsninger.

For at styrke princippet om, at det er lederne i fødevaresektoren, som har det primære ansvar, indeholder forslaget en generel forpligtelse for alle fødevarevirksomheder til, så vidt deres indflydelse rækker, at sørge for, at fødevarer, der markedsføres, er i overensstemmelse med sikkerhedsprincipperne. Et andet generelt krav i forslaget foreskriver, at fødevarevirksomhederne skal informere de ansvarlige myndigheder, når de har mistanke om, at en fødevare er risikabel, og yde myndighederne al mulig bistand for at sikre, at forbrugernes sundhed beskyttes. Såfremt der konstateres en alvorlig sundhedsrisiko, skal de ansvarlige myndigheder informere Myndigheden via det hurtige varslingssystem.

Forslaget kræver af fødevarevirksomhederne, at de trækker fødevarerne tilbage fra markedet, hvis andre foranstaltninger til beskyttelse af forbrugerne ikke er tilstrækkelige, og at de underretter forbrugerne om nødvendigheden af at trække fødevarerne tilbage.

Erfaringer af nyere dato har med tydelighed påvist, at foder har været en grundlæggende årsag til fødevaresikkerhedsproblemer. Denne forordning tilstræber, at der tages hensyn til fødevaresikkerheden på alle niveauer, hvor der kan opstå en risiko for fødevaresikkerheden. Derfor skal foderstofvirksomheder sikre, at foder, som de har ansvaret for, ikke kan forårsage et fødevaresikkerhedsproblem, og sørge for, at deres praksis ikke udgør en risiko for fødevaresikkerheden. Forordningen indeholder et krav om, at kun sikkert foder må markedsføres, og knytter en forbindelse til behovet for at sikre, at fødevarer af dyr, som er blevet fodret med sådant foder, er sikre. Foderstofvirksomhedernes har også ansvaret for at trække produkter tilbage fra markedet og informere de ansvarlige myndigheder, hvis de bliver opmærksomme på et foderstof, som kunne tænkes at udgøre en risiko for fødevaresikkerheden.

1.9 Internationale forpligtelser og handel med varer

Forslaget anerkender Fællesskabets internationale forpligtelser, navnlig under WTO-aftalerne om sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger og om tekniske handelshindringer. Det understreger Fællesskabets engagement i udviklingen af internationale, tekniske fødevarestandarder.

Det foreslås, at Fællesskabet skal bidrage til udvikling af internationale standarder og ligeledes tage disse i betragtning ved vedtagelsen af fødevarelovgivning. Codex Alimentarius' og Det Internationale Kontor for Epizootiers forskrifter har fået stor vægt i WTO-aftalerne om fødevarelovgivning.

Således anses forpligtelserne i WTO's sundheds- og plantesundhedsaftale for at være opfyldt, hvis disse standarder overholdes. Medlemmerne kan indføre et højere sundhedsbeskyttelsesniveau og indføre foranstaltninger, som er baseret på en risikovurdering. I WTO-aftalen om tekniske handelshindringer erkendes det ligeledes, at der er et behov for, at medlemsstaterne lægger internationale standarder til grund for deres lovgivning, medmindre en sådan standard ville være ineffektiv eller uhensigtsmæssig som middel til at nå de legitime målsætninger. Det erkendes i forslaget, at Fællesskabet har en forpligtelse til at tage hensyn til de internationale standarder i begge disse aftaler, men samtidig afvejes denne forpligtelse mod traktatens krav om et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og de andre mål, som i henhold til forslaget forfølges med en fødevarelovgivning. Der vil kun blive taget hensyn til internationale standarder, så længe det høje sundhedsbeskyttelsesniveau og de øvrige fødevarelovgivningsmål ikke tilsidesættes.

Fødevaresektoren i Fællesskabet er en vigtig aktør på den globale markedsplads, både som producent, eksportør og importør. Fællesskabet har derfor en vital interesse i at sikre, at de høje standarder for Fællesskabets fødevarer accepteres i vide kredse på internationalt plan, og at forbrugerne beskyttes både i Fællesskabet og i tredjelande. Fødevaresikkerheden skaber tillid hos forbrugerne og handelspartnerne og bidrager på denne måde til at øge den europæiske fødevareindustris konkurrenceevne. Fællesskabet vil desuden tage hensyn til standarder, som står umiddelbart over for at blive vedtaget, i overensstemmelse med de vigtigste internationale organers regler.

Fællesskabet har deltaget aktivt i udviklingen af internationale handelsregler og -standarder og har forpligtet sig til at arbejde for fri handel med sikre og sunde varer. Forordningen fastlægger de generelle principper, som den internationale fødevarehandel skal baseres på. Den indeholder den målsætning, at fødevarelovgivning skal formuleres på en sådan måde, at den ikke vilkårligt eller uberettiget diskriminerer nogen international handelspartner og ikke udgør en kamufleret handelshindring. Den betoner Fællesskabets forpligtelse til at indgå ækvivalensaftaler og andre handelsaftaler under de rette omstændighederne.

1.10 Åbenhedsprincippet

Med forslaget opstilles et sæt rammer, som skal give aktørerne større muligheder for at gøre deres indflydelse gældende på et hvilket som helst stadium i fødevarelovgivningens tilblivelsesproces, og endvidere etableres de mekanismer, som er nødvendige for at øge forbrugernes tillid til fødevarelovgivningen.

Et af de primære mål i Fællesskabets indsats på fødevareområdet er at øge forbrugernes tillid, hvilket kan opnås med en vellykket fødevarepolitik. Klare bestemmelser og udbredte offentlige høringer er af afgørende betydning for at skabe større tillid. Bedre formidling af oplysninger om fødevaresikkerhed og eventuelle risicis alvor, herunder fuld åbenhed om de ekspertudtalelser, Kommissionen modtager fra sine videnskabelige komitéer, er af afgørende betydning i denne forbindelse.

Følgende afsnit refererer til afsnit III i forordningen

Afsnit 2

2.1 Myndigheden

Hvidbogen om fødevaresikkerhed indeholdt en analyse af de videnskabelige data, som fødevaresikkerhedspolitikken bygger på, og fremsatte på baggrund heraf forslag om oprettelse af en europæisk fødevaremyndighed, som skulle kunne opfylde Fællesskabets krav i det nye årtusind. Konklusionen var, at en europæisk fødevaremyndighed ikke alene ville kunne bidrage til at sikre forbrugerne et højt sundhedsbeskyttelsesniveau på fødevareområdet, men også til at genoprette og opretholde forbrugernes tillid til fødevaresikkerheden. At genskabe forbrugernes tillid forudsætter imidlertid, at Fødevaremyndigheden varetager sine funktioner i fuld åbenhed og uafhængighed og på grundlag af den mest fremragende videnskabelige ekspertise. Myndigheden vil skulle sætte handling bag de generelle principper og krav i fødevarelovgivning og spille en central rolle i indsatsen for at forbedre beskyttelsen af folkesundheden og øge forbrugernes tillid.

Ifølge hvidbogen er Fødevaremyndighedens væsentligste opgave at levere den uafhængige videnskabelige og tekniske ekspertise, Fællesskabet har brug for som grundlag for sin politik og lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed, ernæring, dyresundhed, dyrevelfærd og plantesundhed på såvel EU-plan som på internationalt plan.

Det blev understreget, at en sådan myndighed skulle efterleve princippet om adskillelse af risikovurdering og risikostyring og respektere Kommissionens, Europa-Parlamentets og Rådets ansvar på det politiske og retlige område.

Ud over at varetage sin hovedopgave, der som nævnt er at forsyne Fællesskabet med førsteklasses ekspertudtalelser, er det blevet foreslået, at Fødevaremyndigheden også skal være ansvarlig for den daglige forvaltning af det hurtige varslingssystem (omfattende både fødevarer og foder), og at den skal have en central rolle i forvaltningen af krisesituationer under Kommissionens ansvar. Som et vigtigt led i sin opgave med at genskabe forbrugernes tillid udsender Myndigheden brugervenlige informationer til offentligheden om alle sager, der falder ind under dens kommissorium. Myndighedens ret til på eget initiativ at udsende oplysninger om et hvilket som helst spørgsmål er en ekstra sikkerhedsforanstaltning, som tjener til, at forbrugernes interesser ikke overses i Fællesskabets beslutningsproces.

Kommissionen foreslog desuden, at Fødevaremyndigheden skulle have overdraget den helt grundlæggende opgave at indsamle og analysere data, som gør det muligt at karakterisere og overvåge spørgsmål om sikkerhed i Fællesskabet. En sådan funktion findes for tiden ikke, på trods af at disse informationer er helt afgørende for, at nye risici kan konstateres på et tidligt stadium, for at svagheder i Fællesskabets lovgivning kan identificeres, og på mange områder for at indgående risikovurderinger kan gennemføres.

Det erkendtes i hvidbogen, at den bestående ordning for videnskabelig rådgivning er hæmmet af kapacitetsmangel, hvilket har ført til store forsinkelser i leveringen af bestilte ekspertudtalelser om både forvaltning af vigtige sager om forbrugersundhed og om godkendelse af produkter, stoffer og processer under fællesskabsordningen. Der konstateredes et behov for intern videnskabelig ekspertise til at udføre det forberedende arbejde, som aktuelt foregår i de videnskabelige komitéer, så medlemmerne af disse kunne koncentrere sig om den egentlige risikovurdering.

Det vil være af stor betydning for etableringen af et moderne organ, som med kort frist kan yde Fællesskabet videnskabelig og teknisk bistand på Fødevaremyndighedens kompetenceområde, at det lykkes at få den ekspertise og de ressourcer, der findes i medlemsstaterne, koblet sammen i forskellige netværk. Denne bistand skal dække alle aspekter af Fødevaremyndighedens arbejde, herunder forberedende arbejde for de videnskabelige komitéer, informationsindsamling og behandling af nye risici. En vigtig side af Myndighedens arbejde bliver at optimere det, der kan opnås gennem det bestående system, ved at koordinere indsatsen i medlemsstaterne og samarbejde med disse.

Endelig erkendtes det i hvidbogen, at forbrugernes tillid kun kan genskabes, hvis Myndigheden handler uafhængigt og uden påvirkning udefra, og hvis dette forhold er alment accepteret af alle de berørte parter. Dette er af helt afgørende betydning for Fødevaremyndighedens succes. Dens vedtægter bør derfor indeholde garantier angående uafhængighed, åbenhed, repræsentativitet og ansvarlighed.

2.2 Kommissorium og opgaver

Fødevaremyndigheden har brug for et rummeligt kommissorium, hvis den skal kunne overskue hele fødevarekæden og levere et sammenhængende videnskabeligt grundlag for Fællesskabets politik og lovgivning på området. Ud over fødevaresikkerhed og visse ernæringsmæssige aspekter omfatter kommissoriet derfor også plantesundhed, dyresundhed og dyrevelfærd. Dens kompetence dækker alle områder vedrørende fødevareindtagelse, som har en direkte eller indirekte indflydelse på forbrugernes sundhed og sikkerhed. Det dækker således alle stadier lige fra primær produktion af fødevarer og foder over forarbejdning, opbevaring og distribution til den endelige forbruger.

Kommissionens forslag erkender, at sikkerhedsvurderingen af produkter af betydning på fødevare- og foderområdet ikke kan gennemføres uden hensyntagen til andre vigtige aspekter, som ikke direkte vedrører fødevarerne. Det er vigtigt at sikre, at risikovurderingerne er både omfattende og ensartede i beslægtede industrisektorer, og at princippet om "én dør én nøgle" skal vedblive at gælde for godkendelse af industriprodukter, som hører under fællesskabsordningen. Derfor skal Fødevaremyndigheden sikre, at en given sag behandles i en og samme videnskabelige komité eller panel, når forskrifterne for godkendelse af et produkt eller en proces af afgørende betydning for fødevarer eller dyrs sikkerhed også kræver en vurdering af miljørisikoen og/eller arbejdstagernes sikkerhed (især i forbindelse med genetisk modificerede planter og frø, pesticider og tilsætningsstoffer til fødevarer). Af hensyn til videnskabelig kohærens og administrativ effektivitet foreslås det, at Fødevaremyndigheden også skal udarbejde ekspertudtalelser om genetisk modificerede organismer, også selv om de ikke er bestemt til fødevarer eller foder. Med hensyn til Fællesskabets lovgivning og politik vedrørende genetisk modificerede organismer, som hverken er bestemt til menneskeføde eller foder, vil Fødevaremyndighedens opgave imidlertid være indskrænket til at forelægge ekspertudtalelser for ikke at skabe forvirring om, hvem der har ansvaret i miljøsager i Fællesskabet. I praksis betyder dette, at Fødevaremyndigheden ikke kan udføre sine andre opgaver, så som indsamling af data eller identifikation af nye risici, i tilfælde, som involverer genetisk modificerede organismer, medmindre disse er bestemt til fødevarer eller foder. Kommissionen kan dog i henhold til artikel 22, litra n), frit anmode Myndigheden om yderligere videnskabelig bistand, for så vidt angår alle genetisk modificerede organismer.

Fødevaremyndigheden tager sig af spørgsmål om forbrugernes sundhed i forbindelse med drikkevand.

Det er også vigtigt at undgå at skabe tvivl om Fødevaremyndighedens og Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings roller. Det fremgår derfor med tydelighed af forslaget, at bestemmelserne deri på ingen måde indskrænker de beføjelser, der er tillagt Lægemiddelagenturet.

Det bemærkes, at rækkevidden af det hurtige varslingssystem, som skal forvaltes af Fødevaremyndigheden, og krisestyringen er begrænset til fødevare- og fodersikkerhedsanliggender.

Med hensyn til ernæring skal Myndigheden være opmærksom på kun at give ernæringsvejledning som led i den almene folkesundhedspolitik. Fødevaremyndigheden skal løbende indhente ekspertudtalelser om ernæringsmæssige krav til fødevarer med særlige ernæringsformål (diætetiske fødevarer, der markedsføres i henhold til fællesskabsbestemmelserne, såsom fødevarer til spædbørn og små børn samt idrætsudøvere), om ernæringsanprisninger og om ernæringsmæssige aspekter ved nye fødevarer. Det er imidlertid af afgørende betydning, at Kommissionens og medlemsstaternes rådgivning om ernæring og sundhed koordineres omhyggeligt for at undgå at udsende forvirrende eller ufuldstændige signaler til forbrugerne.

2.3 Organisation

Den foreslåede organisationsstruktur skal gøre det lettere at involvere de mange og forskelligartede aktører, der findes inden for Fødevaremyndighedens virkefelt, ligesom den skal bidrage til at sikre Myndighedens uafhængighed af eksterne påvirkninger, dens åbenhed og dens ansvarlighed over for de demokratiske institutioner. Det foreslås derfor, at Fødevaremyndighedens bestyrelse sammensættes af seksten repræsentanter, hvoraf Ministerrådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet udpeger hver fire, og hvoraf yderligere fire, som også udpeges af Kommissionen, er repræsentanter for forbrugere og erhvervsliv. Kommissionen mener endvidere, at Fødevaremyndigheden som fællesskabsorgan i videst muligt omfang bør trække på medlemsstaternes ekspertise og ressourcer i forbindelse med udførelsen af sine opgaver under skyldig hensyntagen til princippet om adskillelse af risikovurdering og risikostyring og det overordnede krav om uafhængighed. Det foreslås derfor, at der til Fødevaremyndigheden knyttes et rådgivende forum bestående af repræsentanter for tilsvarende organer i medlemsstaterne, som skal sikre, at de forskellige informationsindsamlende net og støttestrukturer fungerer effektivt. Det er indlysende, at de enkelte medlemsstater har behov for at overveje, hvem der skal repræsentere dem i et sådant udvalg, eftersom der ikke er oprettet "fødevareagenturer" i alle medlemsstater, og fordi de, der findes, formodentligt ikke har det samme brede kommissorium som det, der er foreslået for Myndighedens vedkommende.

Forslaget indebærer overførsel og gennemgribende omstrukturering af de seks uafhængige videnskabelige komitéer, som aktuelt rådgiver Kommissionen på de områder, som overtages af Fødevaremyndigheden, nemlig Den Videnskabelige Styringskomité og undergrupper hertil vedrørende BSE og TSE, Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, Den Videnskabelige Komité for Foder, Den Videnskabelige Komité for Planter, Den Videnskabelige Komité for Veterinærforanstaltninger med henblik på Folkesundheden og Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel. Omstruktureringen er nødvendig for at strømline den videnskabelige rådgivningsproces og for at inddrage en række aktuelle, grundlæggende principper i Fællesskabets politik og lovgivning, f.eks. jord-til-bord-princippet, som udgør grundlaget for indsatsen for sikkerhed i fødevarekæden. Den foreslåede struktur omfatter otte stående uafhængige paneler og en videnskabelig komité med ansvar for at indhente ekspertudtalelser på hvert deres kompetenceområde om sager, der hører ind under Myndighedens kommissorium. Den foreslåede struktur er således indrettet, at den også sikrer større videnskabelig kohærens på beslægtede områder, som f.eks. genmodificerede produkter, fødevare- og foderkontaminerende stoffer og mikrobiologiske risici, og foregriber fremtidige behov med hensyn til f.eks. ernæringsanprisninger og nye fødevarer. Strukturen er så tilpas fleksibel, at også spørgsmål, som ikke er dækket af panelerne, kan behandles. For eksempel kan problemer i forbindelse med naturligt mineralvand, fødevarebestråling eller plantesundhed behandles af den videnskabelige komité, som blandt sine medlemmer tæller formændene for de stående paneler, hvorved der sikres den størst mulige fleksibilitet og den bedste udnyttelse af den disponible videnskabelige ekspertise.

Ekspertudtalelsernes høje standard sikres fortsat på grundlag af de procedurer, som Kommissionen indførte i 1997, i henhold til hvilke individuelle videnskabsfolk på eget initiativ kan anmode om at komme i betragtning som medlem af en komité eller et panel. Direktøren får ansvaret for at gennemføre udvælgelsesproceduren og sikre offentlighedens indsigt i denne forbindelse, men beslutningen om medlemskab træffes af bestyrelsen.

De bestående komitéers manglende kapacitet til at behandle det stigende antal presserende sager er blevet belyst i hvidbogen. Ud over at fungere som sekretariat for komitéen skal Fødevaremyndigheden have de nødvendige midler til at sikre, at komitéens medlemmer får tilstrækkelig administrativ og videnskabelig støtte til, at de kan koncentrere deres begrænsede tid om selve risikovurderingsopgaverne. Dette forudsætter en anseelig mængde intern videnskabelig ekspertise, som sammen med medlemsstaternes bistand i det forberedende arbejde, sætter den videnskabelige komité og de uafhængige paneler i stand til fortrinsvis at arbejde med peer review. Medlemmer af den videnskabelig komité og panelerne frigøres på denne måde fra den detaljerede og tidskrævende sagsforberedelse og -evaluering, som kendetegner det aktuelle, overbebyrdede system.

2.4 Ekspertudtalelser

Under det nuværende system er komitéerne oprettet i henhold til fællesskabslovgivningen og har til formål at rådgive Kommissionen. Det foreslås, at Europa-Parlamentet og medlemsstaterne eller deres ansvarlige instanser også skal kunne anmode Myndigheden om ekspertudtalelser, dog med den vigtige undtagelse, at i spørgsmål på områder, hvor høring af Fødevaremyndigheden er obligatorisk i henhold til fællesskabslovgivningen, er Kommissionen i kraft af sit initiativmonopol eneansvarlig for at rette henvendelse til Fødevaremyndigheden. Fødevare-myndighedens ret til at tage spørgsmål op på egen foranledning afspejler Myndighedens selvstændighed og er en ekstra og vigtig garanti for, at forbrugernes sikkerhed indtager en fremtrædende plads i Fællesskabets politiske planlægning og lovgivningsarbejde.

Når retten til at anmode om ekspertudtalelser udvides til Europa-Parlamentet, medlemsstaterne eller deres ansvarlige instanser, opstår der et behov for at undgå, at systemet overbebyrdes, kommer til at udføre unødvendigt dobbeltarbejde, mister sammenhængen eller bortledes fra prioriterede opgaver. Det er også vigtigt, at medlemsstaternes ret til at forelægge spørgsmål ikke fører til en beskæring af de allerede begrænsede nationale ressourcer, som Fødevaremyndighedens succes er afhængig af på langt sigt.

Det fremgår af ovenstående, at der er behov for klare og utvetydige regler for behandlingen af spørgsmål, herunder kriterier for Fødevaremyndighedens vurdering af, om den kan antage og i bekræftende fald, hvordan den skal behandle spørgsmål fra forskellige kilder, og for retningslinjer for indgivelse af dokumentation til støtte for en anmodning om at optage produkter eller processer på en EU-positivliste. Det foreslås, at Kommissionen efter høring af Myndigheden fremsætter forslag om fastlæggelse af disse regler.

2.5 Modstridende ekspertudtalelser

Forskelle mellem ekspertudtalelser fra Kommissionens videnskabelige komitéer og andre af Fællesskabets organer kan vanskeliggøre både risikostyringen og risikokommunikationen, især når de vedrører sager, som er følsomme for forbrugerne eller for vores handelspartnere.

Kommissionen finder hverken, at det er praktisk eller hensigtsmæssigt at give Fødevaremyndigheden beføjelser til at træffe den endelige videnskabelige afgørelse i tilfælde af modstridende ekspertudtalelser, hvor dens afgørelse ville blive bindende for de berørte parter. Ifølge forslaget til forordning vil Fødevaremyndigheden imidlertid skulle spille en vigtig rolle i forbindelse med at foregribe uoverensstemmelser, føre de implicerede parter sammen og kortlægge og nå til enighed om baggrunden for meningsforskellene. Selv om Fødevaremyndigheden er ude af stand til at løse konflikten, giver selve proceduren Kommissionen et indgående kendskab til de underliggende videnskabelige spørgsmål, så den kan fremsætte sine forslag til risikostyring på et solidt grundlag.

Når de modstridende udtalelser involverer et af Fællesskabets organer eller en af Kommissionens videnskabelige komitéer, skal Fødevaremyndigheden og det pågældende organ eller den pågældende komité løse konflikten i fællesskab eller, hvis dette ikke er muligt, udarbejde en fælles redegørelse for stridsspørgsmålet og forelægge den for Kommissionen.

Når konflikten består i videnskabelige meningsforskelle mellem Fødevaremyndigheden og et nationalt organ følges en lignende procedure, men i så fald i samråd med det rådgivende forum. Proceduren indebærer ikke, at Fødevaremyndigheden har det afgørende ord i en videnskabelig konflikt. Det forventes, at en lignende bestemmelse vil blive indføjet i basisakten for Lægemiddelagenturet ved en kommende revision.

Konflikter som følge af nationale foranstaltninger søges løst ved hjælp af en mæglingsprocedure i henhold til afsnit V i forslaget.

2.6 Videnskabelig og teknisk bistand

Ud over uafhængige ekspertudtalelser fra de videnskabelige komitéer om forskellige typer risici har Kommissionen et stort behov for løbende bistand om en lang række videnskabelige og tekniske emner, som ikke henhører under den videnskabelige komités og de stående videnskabelige panelers arbejdsområde. For eksempel kan nævnes indsamling og fortolkning af videnskabelige data til forberedelse af politikker, udarbejdelse af specifikationer for renhedskriterier for fødevare- og fodertilsætningsstoffer, bistand med teknisk evaluering af tredjelandes programmer for restkoncentrationer, bistand til vurdering af tekniske anmeldelser efter WTO-reglerne, udarbejdelse af tekniske vejledninger og vejledninger i god praksis af hensyn til fødevarehygiejnen. Det foreslås, at Fødevaremyndigheden skal bidrage til at formidle denne bistand ad forskellige kanaler, herunder interne eksperter og eksterne kontrakter med virksomheder og forskningsinstitutter samt netværk i medlemsstaterne. En sådan bistand kan dog ikke være ubegrænset, og det er nødvendigt at vedtage et årligt arbejdsprogram, som er tilstrækkeligt fleksibelt til at klare pludseligt opståede og presserende problemer. Man må ikke glemme den ekspertise, som Det Fælles Forskningscenter råder over, og som yder Kommissionen videnskabelig og teknisk bistand på forskellige områder. Denne bistand skal fortsætte med passende koordinering, så ekspertisen og ressourcerne kan udnyttes bedst muligt.

2.7 Videnskabelige undersøgelser

Det konstateredes i hvidbogen, at Fødevaremyndigheden vil have behov for sit eget budget, så den om nødvendigt kan iværksætte videnskabelige undersøgelser for at udfylde eventuelle huller i sin viden, som forhindrer den i at udføre sine opgaver eller takle krisesituationer. Dette sikrer, at Fødevaremyndigheden har den nødvendige uafhængighed til at kunne undersøge problemer, som ikke bliver undersøgt andetsteds.

Det er imidlertid vigtigt, at udnytte de eksisterende ressourcer bedst muligt og skabe synergier ved hjælp af en passende koordination med de forskningsaktiviteter, som gennemføres af Det Fælles Forskningscenter, Fællesskabet og medlemsstaterne. Fødevaremyndighedens videnskabelige undersøgelser vil typisk være forholdsvis målrettede og kortfristede, hvilket er nødvendigt, for at den kan reagere med tilpas hurtighed på veldefinerede problemer, som opstår under arbejdet.

2.8 Information og indsamling af data

Det forhold, at der ikke findes nogen central ordning på fællesskabsplan for indsamling og analyse af data i sager, som angår forbrugernes og dyrs sundhed og sikkerhed i forhold til fødevarer og foder, anses for at være en stor svaghed ved de nuværende procedurer. Med pålidelige, sammenlignelige og ajourførte data vil Fællesskabet som helhed få mulighed for at skaffe sig et objektivt overblik over fødevaresikkerheden, lovgiver vil kunne kortlægge mangler i fællesskabs-lovgivningen, for så vidt angår målsætningerne på folkesundhedsområdet, og Fødevaremyndigheden selv vil blive i stand til at indkredse nye risici. Oplysninger om forbruget og sammensætningen af fødevarer og om niveauet af potentielt skadelige stoffer og biologiske agenser er altafgørende, hvis Fødevaremyndigheden skal kunne evaluere tilførslen af næringsstoffer og andre stoffer via kosten for Fællesskabets forbrugere i almindelighed og for sårbare undergrupper såsom spædbørn, småbørn og ældre i særdeleshed. Når sådanne oplysninger ikke foreligger, bliver resultatet ofte, at det må opgives at fuldføre risikovurderinger. Dette er endnu en svaghed ved den nuværende situation, som Fødevaremyndigheden kan afhjælpe ved at påtage sig denne opgave. Relevante informationer indsamles fra alle tilgængelige kilder, herunder databaser, videnskabelig litteratur og netværker i medlemsstaterne. Der vil skulle indsamles data fra tredjelande, når det er relevant for de europæiske forbrugeres sundhed og sikkerhed.

Der tages i forslaget til forordning hensyn til de mange informationsindsamlende net, der er blevet oprettet i medlemsstaterne i henhold til fællesskabslovgivningen. Almindeligvis beskæftiger disse net sig med sektorspecifikke problemer. Der er ringe tværfagligt input, og infrastrukturen og opbakningen er for utilstrækkelig til at sikre, at de indsamlede data er sammenlignelige, fuldt udnyttede eller offentliggjort inden for en rimelig frist.

Såfremt de pågældende emner indirekte er af interesse for Fødevaremyndigheden, vil den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde være at arrangere en udveksling af data af gensidig interesse. Dette vil sandsynligvis være tilfældet med nettet til epidemiologisk overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet, som blev oprettet i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2119/98/EF.

I betragtning af de mange eksisterende net og deres indviklede forhold foreslås det, at Kommissionen dels udarbejder en oversigt over de fællesskabsnet, som er relevante for Fødevaremyndighedens arbejde, og anbefaler, at de overføres til Fødevaremyndigheden, dels foretager en analyse af, hvilke svagheder der skal rettes op på.

2.9 Konstatering af nye risici

Selv om det naturligvis ikke er muligt at forebygge alle problemer og kriser, vil tidlig varsling af nye risici eller nyopståede problemer sætte beslutningstageren i risikostyringsprocessen i stand til at træffe forebyggende frem for helbredende foranstaltninger. I erkendelse af den store enighed om, at Fødevaremyndigheden skal agere og ikke blot reagere passivt på fødevarekriser, foreslås det, at Myndigheden iværksætter undersøgelser med henblik på at indkredse og overvåge nye risici, som kan blive et problem for Fællesskabet. Ud over at anvende sine egne dataindsamlings- og analyseprocedurer samt nettene i medlemsstaterne for at indkredse eventuelle negative udviklingstendenser vil Myndigheden skulle etablere tætte kontakter med internationale institutter og tredjelande. Formidling af Fødevaremyndighedens konklusioner om nye risici er en integrerende del af denne opgave. Myndigheden skal desuden på bedste vis udnytte relevante informationskilder på fællesskabsplan, især i Det Fælles Forskningscenter og Det Europæiske Miljøagentur.

2.10 Systemet for hurtig varsling

Det foreslås, at Fødevaremyndigheden overdrages den daglige ledelse af det udvidede system for hurtig varsling for fødevarer og foder. Erfaringerne fra mange og meget forskellige beredskabssituationer de senere år har vist, at der er behov for stor videnskabelig og juridisk indsigt, når de forskellige meddelelser skal vurderes for at afgøre, hvor presserende den pågældende sag er, og hvor stor betydning den har for folkesundheden. Kommissionen mener, at disse vurderinger bedst foretages inden for rammerne af den tværfaglige Fødevaremyndighed, som har direkte adgang til sikkerhedsoplysninger om fødevarer. Bestemmelserne om, hvordan det hurtige varslingssystem skal fungere, findes i afsnit IV i forordningen.

2.11 Net af organisationer, som opererer på de samme områder som Fødevare-myndigheden

Etablering af effektive net bestående af organisationer, som opererer på de samme områder som Fødevaremyndigheden, er det, der skal til, for at medlemsstaterne kan lægge deres ekspertise sammen i hele Fællesskabets interesse. Det vil give den foreslåede fødevaremyndighed en samlet kapacitet, som er at sammenligne med langt større nationale organisationer som det amerikanske FDA. Kommissionens forslag på dette område tager hensyn til erfaringerne med ordningen for videnskabeligt samarbejde med medlemsstaterne om spørgsmål vedrørende fødevarer i henhold til direktiv 93/5/EØF (Scoop). Scoop har vist sig at være særdeles effektivt til at fokusere medlemsstaternes ressourcer om en lang række af Fællesskabets problemer, men samtidig har det afdækket de begrænsninger, der ligger i et system, som er afhængigt af medlemsstaternes frivillige opbakning. Dette har haft til følge, at vigtige opgaver, som Fællesskabets politiske og lovgivningsmæssige arbejde afhænger af, ikke altid har kunnet udføres med den stringens, som er nødvendig, for at de kan afsluttes på tilfredsstillende måde inden for de afstukne tidsrammer.

Fødevaremyndigheden samarbejder direkte med de ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne og knytter tætte forbindelser til dem, således at den ikke udelukkende trækker på deres faglige ekspertise, men også bidrager til at bevare og endda styrke deres videnskabelige institutioner. Det er navnlig i denne forbindelse, at det rådgivende forum, som er sammensat af repræsentanter for lignende organer i medlemsstaterne, får en central opgave med at sikre, at de forskellige net fungerer effektivt.

Forslaget til forordning indeholder en bestemmelse om, at Fødevaremyndigheden skal opstille en liste over de organisationer med videnskabelig kompetence på Myndighedens område (statslige organisationer, universitetsafdelinger eller private institutter), som er udpeget af medlemsstaterne, og som skal udføre opgaver på Myndighedens vegne. Proceduren er særlig vigtig i forbindelse med ansøgninger fra virksomheder om godkendelse af produkter og processer på fællesskabsplan. Det foreslås, at Myndigheden anmoder medlemsstaternes eksperter om at gennemgå det foreliggende materiale i godkendelsessagen og udarbejde en første evalueringsrapport, som siden skal endeligt evalueres af de relevante ekspertpaneler. Denne procedurer trækker på de vellykkede erfaringer fra Det Europæiske Lægemiddelagentur, som med kort frist kan afslutte evalueringen af sager om godkendelse af lægemidler i Fællesskabet. Det er derfor meningen, at Fødevaremyndigheden, når det er hensigtsmæssigt, skal kunne betale sådanne organisationer for at bistå sig med behandlingen af ansøgninger om godkendelse, således at tidsfristerne kan overholdes, og det bliver muligt at opretholde ensartede kvalitetsstandarder. Kommissionen vil senere skulle vedtage en foranstaltning med de nærmere procedurer for opførelse af organisationerne på Fødevaremyndighedens liste og med finansielle bestemmelser.

I forbindelse med godkendelse på fællesskabsplan har lovgiver en klar forpligtelse til at sikre, at bevilling af en tilladelse til at anvende en proces eller til at markedsføre en vare eller et stof ikke indebærer risici for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet. Det er vigtigt at være opmærksom på, at der på de områder, som Fødevaremyndigheden dækker, er store forskelle på, hvordan og i hvilket omfang myndighederne i medlemsstaterne forbereder de sager, som indsendes som led i Fællesskabets bevillingsprocedure. Med hensyn til tilsætningsstoffer til fødevarer, smagsstoffer, materialer, som kommer i berøring med fødevarer, forarbejdningsredskaber og næringsstoffer udfører den videnskabelige komité hele arbejdet, bortset fra at Scoop yder det begrænset assistance. Når det drejer sig om pesticider, nye fødevarer, tilsætningsstoffer til foder og genmodificerede planter, vælger ansøgeren en medlemsstat som referent efter de procedurer, der gælder i sektoren. Dette har medført, at der er stor forskel på, hvordan og i hvilket omfang de videnskabelige komitéer har været involveret i risikovurderingen i forbindelse med Fællesskabets behandling af godkendelsessøgninger.

For at få fuldt udbytte af Myndighedens ressourcer og ordningen med bistand fra medlemsstaterne skal etableringen af Fødevaremyndigheden ledsages af en revision af de bestående procedurer for medlemsstaternes videnskabelige bistand i det forberedende arbejde, især i sager om godkendelsesansøgninger. Det vil være af afgørende betydning, at alle de videnskabelige evalueringer, som foretages af Fødevaremyndigheden, opfylder forbrugernes og virksomhedernes krav til videnskabelig kvalitet og uafhængighed

I betragtning af de meget komplekse praktiske og juridiske aspekter ved den fortløbende harmonisering som led i dette forslag, foreslås det, at Kommissionen inden 12 måneder efter forordningens ikrafttræden skal offentliggøre en oversigt over de forskellige ordninger for ekspertbistand af betydning for arbejdet i Fødevaremyndigheden, navnlig med hensyn til Fællesskabets behandling af ansøgninger om godkendelse. Rapporten ledsages af de behørige forslag.

Scoop's rækkevidde efter de gældende bestemmelser vil blive revideret samtidig.

2.12 Uafhængighed, åbenhed, tavshedspligt og kommunikation

Offentlighedens og videnskabens accept af Fødevaremyndighedens udtalelser og objektivitet er i særdeles høj grad afhængig af, at al Myndighedens arbejde kommer til at foregå i fuld åbenhed og uafhængighed. Den foreslåede forordning indeholder derfor en række forpligtelser for bestyrelsen, medlemmerne af den videnskabelige komité, ekspertpanelerne og deres arbejdsgrupper samt medlemsstaternes rådgivende forum. Disse er sammensat, så det sikres, at Fødevaremyndighedens udtalelser er både reelt og formelt uafhængige.

Det bestemmes, at bestyrelsen skal give offentligheden adgang til nogle af dets møder og give interesserede parter tilladelse til at følge nogle af Fødevaremyndighedens aktiviteter.

Fødevaremyndigheden vedtager detaljerede interne regler for, hvordan disse forpligtelser skal opfyldes i praksis.

2.13 Kommunikation

I hvidbogen blev der lagt vægt på vigtigheden af direkte og åben kommunikation med forbrugerne om Fødevaremyndighedens ekspertudtalelser og om dens kontrol- og tilsynsopgaver. Det erkendtes, at forbrugernes tillid kun styrkes væsentligt, hvis man sørger for lettilgængelig og letforståelig information. Forslaget om at give Fødevaremyndigheden ret til på eget initiativ at udsende meddelelser om emner, som henhører under dens kompetence, udgør en vigtig supplerende sikkerhed for forbrugerne. Som det også fremgår af hvidbogen beholder Kommissionen ansvaret for at udsende meddelelser om risikostyringsbeslutninger. Det er derfor vigtigt, at der foregår en passende udveksling af oplysninger mellem Fødevaremyndigheden og Kommissionen, så det overordnede budskab hænger sammen.

Fødevaremyndighedens arbejde med at informere offentligheden om fødevaresikkerhed eller ernæring skal nøje koordineres med medlemsstaterne og andre interesserede parter, således at der kan tages højde for bredere folkesundhedshensyn, regionale faktorer samt behovet for at undgå modstridende eller ufuldstændige råd.

2.14 Adgang til informationer

Åbenhedsprincippet kræver, at offentligheden har let adgang til de oplysninger, Fødevaremyndigheden ligger inde med, men samtidig er der hensynet til forretningshemmeligheder og lovgivningen om beskyttelse af personoplysninger og de deraf følgende uundgåelige begrænsninger. Såfremt bestyrelsen finder det velbegrundet, vedtager den supplerende interne regler til overholdelse af tavshedspligten.

2.15 Kontakt med forbrugere og andre interesserede parter

Der tages i Kommissionens forslag hensyn til, at Fødevaremyndigheden har behov for at have kontakt til forbrugerrepræsentanter og andre interesserede parter. En sådan kontakt kan bidrage til at øge tilliden til dens arbejde og harmonerer i øvrigt med Myndighedens brede kommunikationsmandat.

2.16 Gebyrer

I modsætning til Lægemiddelagenturet er det ikke meningen, at Fødevaremyndigheden skal opkræve gebyrer for sit arbejde - i det mindste ikke i begyndelsen. Det er imidlertid værd at bemærke, at fællesskabslovgivningen om Fællesskabets godkendelse af plantebeskyttelsesmidler og om godkendelse af tilsætningsstoffer til foder giver medlemsstaterne mulighed for at opkræve gebyr for at foretage de indledende evalueringer. Kommissionen foreslår en drøftelse af muligheden for at opkræve gebyrer, navnlig gebyrer for det arbejde, der udføres i forbindelse med Fællesskabets godkendelse af produkter, der bringes i handelen. Den foreslår derfor at tage situationen op til fornyet overvejelse, når Fødevaremyndigheden har fungeret i tre år, og at udarbejde en rapport om spørgsmålet.

2.17 Tredjelandes deltagelse

Der træffes passende bestemmelser for EØS-landes og ansøgerlandes deltagelse.

Følgende afsnit refererer til afsnit IV i forordningen

Afsnit 3

3. Systemet for hurtig varsling, krisestyring og krisesituationer

Fødevaremyndigheden bliver ansvarlig for at forvalte et udvidet system for hurtig varsling for fødevarer og foder. Inden for rammerne af direktivet om produktsikkerhed i almindelighed eksisterer der allerede et hurtigt varslingssystem, i henhold til hvilket medlemsstaterne skal underrette Kommissionen om foranstaltninger, de har truffet, som begrænser markedsføringen af en vare, eller som kræver, at en vare eller et parti varer bliver trukket tilbage. Er der tale om varer, der frembyder en alvorlig og umiddelbar risiko, skal Kommissionen hurtigt sende oplysningerne om de foranstaltninger, en medlemsstat har truffet eller har truffet beslutning om at ville træffe, til alle medlemsstater, herunder EØS- og EFTA-lande, via Fællesskabets hurtige varslingssystem. Det eksisterende hurtige varslingssystem gælder udelukkende forbrugsvarer (fødevarer og industriprodukter) og ikke foder. I fødevaresektoren har det hurtige varslingssystem udviklet sig på frivillig basis til at omfatte andre situationer, hvor det er nyttigt for medlemsstaterne at blive informeret om sundhedsrisici, navnlig i situationer, hvor varer afvises ved EU's ydre grænser.

Kommissionen mener, at der er et presserende behov for at adskille fødevarer fra andre forbrugsvarer og for at etablere et forbedret og udvidet system for hurtig varsling gældende for hele fødevarekæden. Det nye system vil derfor skulle udgøres af et net, som specifikt gælder produkter bestemt til menneskeføde og foder, og hvori både Kommissionen, medlemsstaterne og Fødevaremyndigheden deltager. Fødevaremyndigheden tager sig af driften af nettet, dvs. den øjeblikkelige videreekspedition af notifikationer modtaget gennem det hurtige varslingssystem til alle deltagere i nettet og analyse af de modtagne data. Kommissionen og medlemsstaterne vil fortsat være ansvarlige for forvaltningen af foranstaltninger på deres egne kompetenceområder. I det nye system er følgende notifikationer om fødevarer og foder obligatoriske: notifikationer om en alvorlig direkte eller indirekte sundhedsrisiko, notifikationer om foranstaltninger, der er blevet truffet i forbindelse med fødevarer eller foder og notifikationer om afvisning af varer ved EU's ydre grænser. Når Fødevaremyndigheden modtager notifikation om en alvorlig direkte eller indirekte sundhedsrisiko, kan den vurdere risikoen og supplere notifikationen med videnskabelige eller tekniske informationer og dermed gøre det lettere for medlemsstaterne at træffe hurtige og passende foranstaltninger.

I planerne for det nye system er der taget hensyn til de forbedringer, der indgik i forslaget om ændring af direktivet om produktsikkerhed. Således især at de foranstaltninger, som medlemsstaterne skal give underretning om, er dem, som vedrører en alvorlig direkte eller indirekte sundhedsrisiko, som kræver hurtig indsats, herunder underretning om frivillige foranstaltninger truffet af virksomhederne på eget initiativ eller efter aftale med myndighederne. Forslaget giver mulighed for, at lande uden for EU eller internationale organisationer kan få adgang til at deltage i det hurtige varslingssystem på grundlag af princippet om gensidighed og på bestemte vilkår.

3.2 Krisestyring

Begivenheder af nyere dato har vist vigtigheden af at opstille klart definerede operative procedurer, som sætter Kommissionen i stand til at styre fødevarekriser effektivt, især når der er et særligt behov for koordinering og/eller tæt samarbejde med eksperter. Forslaget indeholder en række nye metoder, som skal sikre optimal koordinering og styrke Fællesskabets samlede kapacitet til at indkredse, hvilke foranstaltninger der er bedst egnede til at forebygge, reducere eller eliminere en sundhedsrisiko. Metoderne går i spænd med en overordnet strategi for sikkerhed i fødevarekæden og omfatter både produkter bestemt til menneskeføde og til foder.

Det nye er bl.a., at der skal fastlægges en krisestyringsplan, og at Kommissionen får mulighed for om nødvendigt at nedsætte en kriseenhed med deltagelse af Fødevaremyndigheden. Fødevaremyndigheden yder videnskabelig og teknisk bistand til kriseenheden, og Kommissionen har som før ansvaret for gennemførelsen af kriseforanstaltningerne. Ansvaret for kommunikationen overgår til kriseenheden, så længe krisen varer.

3.3 Krisesituationer

Under den nuværende lovgivning beror beslutningen om, hvilke foranstaltninger der skal træffes i tilfælde af en krisesituation, på varens type og oprindelse. Denne kilde til forvirring og ineffektivitet rådes der bod på i forordningens afsnit IV - for fødevarernes vedkommende. Kriseforanstaltningerne omfatter ikke produkter bestemt til foder, fordi tilsvarende bestemmelser om krisestyring på dette område ligger til behandling i Europa-Parlamentet og Rådet.

Følgende afsnit refererer til afsnit V i forordningen

Afsnit 4

4.1 Oprettelse af komitéen

Afsnit V vedrører oprettelsen af en komité for fødevaresikkerhed og dyresundhed, som skal behandle alle lovgivningsinitiativer, som direkte eller indirekte berører fødevarekæden. Oprettelsen af en enkelt, overordnet komité vil betyde, at strategierne kommer til at hænge bedre sammen, og at mulighederne for at løse problemer, der berører flere sektorer, f.eks. dioxinkontaminering af fødevarer og foder, bliver mere fleksible.

4.2 Mægling

I henhold til afsnit V indføres der en mæglingsprocedure, ifølge hvilken Kommissionen - uden at dette udelukker anvendelsen af andre gældende procedurer - kan anmode Fødevaremyndigheden om at afgive udtalelse om videnskabelige stridspunkter, i tilfælde hvor en medlemsstat mener, at en anden medlemsstat har truffet foranstaltninger, som enten er uforenelige med den foreslåede forordning eller må formodes at ville påvirke den måde, det indre marked fungerer på. Mæglingsproceduren vil være særlig værdifuld i sager, hvor der er foreligger uoverensstemmende ekspertudtalelser.

4.3 Begyndelsestidspunktet for Fødevaremyndighedens virksomhed

Det foreslås, at Fødevaremyndigheden påbegynder sin virksomhed efter forordningens ikrafttræden på et endnu ikke fastlagt tidspunkt, således at kontinuiteten i de eksisterende funktioner bevares, navnlig hvad angår tilvejebringelse af ekspertudtalelser. De bestående videnskabelige komitéer fortsætter deres virksomhed, indtil bestyrelsen har udpeget den nye videnskabelige komité og de otte paneler. Dette forudsætter, at der sammensættes en bestyrelse, at der udpeges en direktør, og at der gennemføres en indkaldelse af interessetilkendegivelser fra eksperter, som ønsker at blive taget i betragtning som medlem af en videnskabelig komité eller et ekspertpanel.

Følgende afsnit henviser til forskellige spørgsmål

Afsnit 5

5.1 Personale

For at kunne udføre ovennævnte opgaver skal Fødevaremyndigheden kunne råde over et tilstrækkeligt antal højt kvalificerede og specialiserede medarbejdere. De ansatte skal yde omfattende videnskabelig og organisatorisk bistand for at sikre, at den uafhængige videnskabelige komité og de otte paneler kan fungere effektivt, administrere de forskellige net i medlemsstaterne, som understøtter Fødevaremyndigheden i dens arbejde, og forberede kommunikationsstrategien i en krisesituation, hvor der er risiko for fødevarernes sikkerhed. Der er også behov for personale til dataindsamlende net, til at yde Kommissionen teknisk bistand, til kommunikation og til den administrative støtte, som et selvstændigt organ har behov for.

Skønsmæssigt vil Fødevaremyndigheden råde over et personale på cirka 339 medarbejdere, når den er fuldt operativ i år n + 5 (n betegner året for forordningens vedtagelse). De aktuelle personaleoverslag, som er knyttet til forordningen, dækker perioden n + 3, hvor behovet anslås til 225 medarbejdere. Tallet vil blive revideret i det tredje år for at sikre, at Fødevaremyndigheden har tilstrækkeligt med personale til at kunne fungere effektivt i de efterfølgende år. Til sammenligning har den nyoprettede United Kingdom Food Standards Agency 570 medarbejdere, som udelukkende udfører opgaver, der har med fødevaresikkerhed at gøre. Den organisation, der bedst kan sammenlignes med Fødevaremyndigheden set i forhold til befolkningstallet, er CFSAN, som er en del af United States Food and Drug Administration. CFSAN har cirka 850 medarbejdere. Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, som beskæftiger sig med evaluering af human- og veterinærmedicin, og hvis kommissorium er mere begrænset end Fødevare-myndigheden, har 210 medarbejdere.

Personalet i Fødevaremyndigheden vil være omfattet af vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne. Det er planen, at et mindre antal medarbejdere skal overføres fra Kommissionen for at sikre kontinuitet og effektiv overførsel af knowhow til arbejdet i sekretariaterne, som forestår det praktiske arbejde i forbindelse med indhentning af uafhængige ekspertudtalelser, til forvaltningen af det hurtige varslingssystem og af visse eksisterende dataindsamlingsnet i medlemsstaterne og til opbygning af administrations- og edb-systemer. Efter hensigten skal personalet primært ansættes på midlertidige kontrakter, som kan fornyes, og der skal tages hensyn til behovet for, at personalet hele tiden er ajour med de nyeste videnskabelige resultater.

5.2 Budget

Fødevaremyndigheden har behov for en budgettildeling, som er tilstrækkelig stor til, at den kan ansætte det ovenfor beskrevne personale, til at tilrettelægge og være vært for den videnskabelige komités møder, til at godtgøre medlemsstaterne deres udgifter til evalueringsarbejde i bevillingssager og til at lade udføre videnskabelige undersøgelser. For det første år kan budgettet groft anslås til 9 000 000 EUR. Når Fødevaremyndigheden er fuldt operativ i år n + 5 (n betegner året for forordningens vedtagelse), skønnes den at have behov for et budget på cirka 67 200 000 EUR. Den foreliggende finansieringsoversigt, som er knyttet til forordningen, dækker perioden fra år n frem til år n + 3, hvor behovet anslås til 44 400 000 EUR. I løbet af det tredje år vil beløbets størrelse blive revideret i lyset af de indhøstede erfaringer, således at Fødevaremyndigheden kan fungere effektivt fremover.

Til sammenligning har United Kingdom Food Standards Agency et budget på 136 500 000 EUR for året april 1999 - april 2000. Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, hvis arbejdsområde og kommissorium er mere begrænset end Fødevaremyndigheden, har et budget på cirka 50 000 000 EUR for år 2000, hvoraf den henter en del fra gebyrer, som den opkræver for sit primære arbejde med at behandle ansøgninger vedrørende navnebeskyttede lægemidler.

Fødevaremyndighedens budget finansieres med et tilskud fra Fællesskabet. Det er normalt ikke accepteret at opkræve gebyrer af ansøgere; Kommissionen vil imidlertid undersøge spørgsmålet nærmere. Følgelig vil Kommissionens bidrag andrage 9 000 000 EUR for det første år og stige gradvist til 44 400 000 EUR i det tredje år, hvor en revision for de følgende år vil finde sted.

Fødevaremyndigheden skal indføre et passende sæt regler og kontrolforanstaltninger for derigennem at sikre den bedst tænkelige kontrol med de finansielle midler. Bestyrelsen vil, når den er blevet godkendt af Europa-Kommissionen, have bemyndigelse til at vedtage de nødvendige foranstaltninger og regler, men i sidste instans er Fødevaremyndigheden underlagt Revisionsrettens kontrol. Fødevaremyndigheden skal benytte sig af Kommissionens ekspertise og ressourcer, når den gennemfører eller bestiller revisioner og evalueringer.

2000/0286 (COD)

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om de generelle principper og krav i fødevarelovgivning, om oprettelse af Myndigheden og om procedurer i fødevaresikkerhedsanliggender

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Fællesskabet, særlig artikel 37, 95, 133 og artikel 152, stk. 4, litra b),

under henvisning til forslag fra Kommissionen [8],

[8] EFT C [...], [...], s. [...].

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [9],

[9] EFT C [...], [...], s. [...].

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [10],

[10] EFT C [...], [...], s. [...].

efter proceduren i traktatens artikel 251 [11], og

[11] EFT C [...], [...], s. [...].

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den fri bevægelighed for sikre og sunde fødevarer er et afgørende aspekt af det indre marked og bidrager i høj grad til beskyttelsen af borgernes sundhed og helbred og af deres sociale og økonomiske interesser.

(2) Der bør ved udførelsen af Fællesskabets politik sikres et højt niveau for beskyttelse af menneskers liv og sundhed.

(3) Fri bevægelighed for fødevarer inden for Fællesskabet kan kun realiseres, hvis kravene til fødevaresikkerheden ikke afviger væsentligt fra medlemsstat til medlemsstat.

(4) Der er stor forskel på de begreber, principper og definitioner vedrørende fødevarer, der anvendes i medlemsstaterne. Når medlemsstaterne vedtager foranstaltninger på fødevareområdet, kan sådanne forskelle hindre den fri bevægelighed for varer, skabe ulige konkurrencevilkår og dermed have en direkte indvirkning på det indre marked.

(5) Det er derfor nødvendigt, at der sker en indbyrdes tilnærmelse af de begreber, principper og definitioner vedrørende fødevarer, der anvendes i medlemsstaterne, således at der skabes et fælles grundlag for de fødevareforanstaltninger, som træffes i medlemsstaterne og på fællesskabsplan.

(6) Vand, der i lighed med andre fødevarer indtages af mennesker, bidrager til den enkelte forbrugers samlede eksponering som følge af indtagelsen af stoffer, herunder forurenende stoffer af kemisk og mikrobiologisk karakter. Vand bør derfor anses som en fødevare under hensyntagen til de krav, der er fastsat i Rådets direktiv 80/778/EØF [12] og direktiv 98/83/EF [13] om kvaliteten af drikkevand.

[12] EFT L 229 af 30.8.1980, s. 11. Direktivet er senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse.

[13] EFT L 330 af 5.12.1998, s. 32.

(7) Fællesskabet har fundet, at der i forbindelse med udformningen af fødevare-lovgivningen bør fastlægges et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, som finder anvendelse uden forskelsbehandling, uanset om fødevarerne og foderet forhandles på det indre marked eller internationalt.

(8) Det er nødvendigt at sikre, at forbrugere, andre interesserede parter og handelspartnere har tillid til de beslutningsprocedurer, der ligger til grund for fødevarelovgivningen, det videnskabelige grundlag for fødevarelovgivningen samt til opbygningen og uafhængigheden af de institutioner, der beskytter sundheden og andre interesser.

(9) Erfaringen viser, at det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger, som skal garantere, at der kun markedsføres sikre fødevarer, og som skal sikre, at der findes systemer til konstatering og løsning af fødevaresikkerhedsproblemer, således at der skabes et velfungerende indre marked, og sundheden beskyttes.

(10) For at kunne anlægge en tilstrækkelig omfattende og samordnet strategi for fødevaresikkerhed bør fødevarelovgivning defineres bredt, således, at den omfatter en lang række bestemmelser, der har en direkte eller indirekte indvirkning på fødevare- og fodersikkerheden, herunder bestemmelser om materialer og genstande, der i primærproduktionsleddet kommer i berøring med fødevarer, foder og andre rå- og hjælpestoffer i landbrugsproduktionen.

(11) For at sikre fødevaresikkerheden er det nødvendigt at betragte alle led i fødevareproduktionskæden som en helhed, fordi hvert enkelt led kan have en potentiel indvirkning på fødevaresikkerheden.

(12) Erfaringen viser, at det som følge heraf er nødvendigt at inddrage produktionen, forarbejdningen og distributionen af foder, der gives til dyr, som anvendes i fødevareproduktionen, idet forurening af foder, uanset om forureningen er tilsigtet eller utilsigtet, forfalskning, uredelig eller anden skadelig handlemåde i relation til foder kan have en direkte eller en indirekte indflydelse på fødevaresikkerheden.

(13) Det er af samme grund nødvendigt på primærproduktionsleddet at inddrage øvrige arbejdsgange og rå- og hjælpestoffer i landbrugsproduktionen samt deres potentielle betydning for den overordnede fødevaresikkerhed.

(14) De foranstaltninger, der af medlemsstaterne og Fællesskabet vedtages med hensyn til fødevaresikkerheden, bør ikke baseres på generelle skøn, men på en risikoanalyse. En anvendelse af riskoanalyser forud for vedtagelsen af sådanne foranstaltninger skulle gøre det lettere at undgå uberettigede begrænsninger af den frie bevægelighed for fødevarer.

(15) I de tilfælde, hvor fødevarelovgivningen har til formål at reducere, eliminere eller forebygge sundhedsrisici, udgør de tre indbyrdes forbundne principper i risikoanalyser, risikovurdering, risikostyring og risikokommunikation, en systematisk metode til fastlæggelse af effektive, afbalancerede og målrettede foranstaltninger eller andre tiltag til beskyttelse af sundheden.

(16) For at der kan være tillid til det videnskabelige grundlag for fødevarelovgivningen, bør risikovurderingerne foretages på en uafhængig, objektiv og gennemskuelig måde og være baseret på den foreliggende videnskabelige viden.

(17) Det må erkendes, at videnskabelige risikovurderinger i nogle tilfælde ikke i sig selv kan omfatte alle de oplysninger, som en beslutning om risikostyring bør baseres på, hvorfor der også kan være grund til at tage hensyn til andre forhold af relevans for det spørgsmål, der er under overvejelse herunder samfundsmæssige, økonomiske, etiske og miljømæssige forhold samt kontrolmulighederne.

(18) Forsigtighedsprincippet er blevet anvendt for at sikre sundhedsbeskyttelsen i Fællesskabet, hvilket har resulteret i hindringer for den frie bevægelighed for fødevarer. Risikoen for, at dette princip misbruges, formindskes med vedtagelsen af et ensartet grundlag for hele Fællesskabet.

(19) I de særlige tilfælde, hvor der eksisterer en risiko for liv eller sundhed, men hvor der hersker videnskabelig usikkerhed, er forsigtighedsprincippet en mekanisme, der kan anvendes ved afgørelsen af, hvilke risikostyringsforanstaltninger eller andre foranstaltninger der bør iværksættes for at sikre det høje sundhedsbeskyttelsesniveau, som Fællesskabet ønsker.

(20) Erfaringen viser, at det indre marked for fødevarer kan bringes i fare, hvis det er umuligt at spore fødevarer og foder. Det er derfor nødvendigt at indføre et omfattende sporingssystem inden for fødevare- og foderstofvirksomheder, således at der i tilfælde af fødevaresikkerhedsproblemer kan iværksættes målrettet og præcis tilbagetrækning fra markedet, eller således at forbrugerne eller de offentlige tilsynsførende kan informeres, hvorved man kan undgå eventuelle unødvendige og omfattende forstyrrelser.

(21) Det er nødvendigt at sikre, at en fødevare- eller en foderstofvirksomhed, herunder en importør, i det mindste kan fastslå, hvilken virksomhed der har leveret den fødevare, det foder, dyr eller stof, der måtte indgå i en fødevare eller et foder, således at sporbarheden i tilfælde af en undersøgelse er sikret i alle led.

(22) Lederen af en fødevarevirksomhed er den person, der er bedst placeret til at kunne udvikle et sikkert system for levering af fødevarer og til sikring af, at den fødevare, virksomheden leverer, er sikker. Den pågældende skal derfor have det primære retlige ansvar for at garantere fødevaresikkerheden. Selv om dette princip gælder i visse medlemsstater og for visse områder af fødevarelovgivningen, er det på andre områder ikke udtrykkeligt fastslået, eller ansvaret påhviler medlemsstatens kompetente myndigheder gennem de kontrolforanstaltninger, de foretager. Sådanne forskelle kan skabe handelshindringer og konkurrencefordrejning mellem fødevarevirksomheder i de forskellige medlemsstater.

(23) Tilsvarende krav bør finde anvendelse for foder og ledere af foderstofvirksomheder.

(24) En række medlemsstater har vedtaget en horisontal lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed, som navnlig omfatter en generel pligt for de erhvervsdrivende til kun at markedsføre fødevarer, der er sikre. Disse medlemsstater anvender imidlertidig forskellige grundlæggende kriterier ved afgørelsen af, om en fødevare er sikker. De forskellige fremgangsmåder samt det forhold, at der i andre medlemsstater ikke eksisterer nogen horisontal lovgivning, kan skabe hindringer for handelen med fødevarer.

(25) Det er derfor nødvendigt at fastsætte et generelt krav om, at kun sikre fødevarer og sikker foder må markedsføres, således at der etableres et velfungerende indre marked for sådanne produkter.

(26) Sikkerheden og trygheden for forbrugerne i Fællesskabet og i tredjelandene er af afgørende betydning. Fællesskabet, der som en af de store internationale handelspartnere med hensyn til fødevarer har indgået internationale handelsaftaler, bidrager til udarbejdelsen af internationale standarder, der ligger til grund for fødevarelovgivning, og støtter princippet om fri handel med sikre og sunde fødevarer uden forskelsbehandling, under anvendelse af en fair og etisk handelspraksis.

(27) Det er nødvendigt at fastsætte de generelle principper, der skal finde anvendelse for handelen med fødevarer, samt målsætninger og principper for Fællesskabets bidrag til udarbejdelsen af internationale standarder og handelsaftaler.

(28) Fødevaresikkerheden giver i stigende grad anledning til bekymring i den brede offentlighed, blandt ikke-statslige organisationer, faglige sammenslutninger, internationale handelspartnere og handelsorganisationer. Det er nødvendigt, at forbrugernes og handelspartnernes tillid sikres, ved at fødevarelovgivningen udvikles på en åben og gennemskuelig måde, og ved, at de offentlige myndigheder træffer passende forholdsregler, således at offentligheden informeres, hvis der er rimelig grund til at antage, at en fødevare kan udgøre en sundhedsrisiko.

(29) Det videnskabelige og tekniske grundlag for fællesskabslovgivningen vedrørende fødevarers sikkerhed bør bidrage til opnåelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau inden for Fællesskabet. Fællesskabet bør have adgang til videnskabelig og teknisk bistand, der er uafhængig, effektiv og af høj kvalitet.

(30) De videnskabelige og tekniske spørgsmål, der opstår i forbindelse med fødevaresikkerheden, bliver stadig vigtigere og mere komplekse. Oprettelse af en europæisk fødevaremyndighed, herefter benævnt "Myndigheden", vil styrke det eksisterende system for videnskabelig og teknisk bistand, som ikke længere kan leve op til de stigende krav, der stilles til det.

(31) Der er derfor behov for at etablere Myndigheden, der skal være en mekanisme for anvendelsen af fødevarelovgivningens generelle principper, og som herunder navnlig skal foretage de risikovurderinger, der er nødvendige for vedtagelsen af fællesskabsforanstaltninger til regulering af fødevaresikkerheden, på en uafhængig, objektiv og gennemskuelig måde.

(32) Myndigheden bør have til opgave at være et uafhængigt vidensskabeligt centrum og bør i den egenskab bidrage til sikringen af et velfungerende indre marked. Myndigheden kan anmodes om at afgive udtalelse om omtvistede videnskabelige spørgsmål, hvilket skal gøre det muligt for medlemsstaterne at træffe de informerede beslutninger angående risikostyring, der er nødvendige for at sikre fødevare-sikkerheden, samtidig med at den bidrager til, at det undgås, at det indre marked fragmenteres, ved at der vedtages uberettigede eller unødvendige hindringer for den fri bevægelighed for fødevarer.

(33) Myndighedens rolle som et uafhængigt vidensskabeligt centrum indebærer, at ikke alene Kommission, men også Europa-Parlamentet og medlemsstaterne eller et nationalt kompetent organ kan anmode Myndigheden om en ekspertudtalelse. Der bør også træffes forholdsregler, der skal medvirke til, at modstridende ekspertudtalelser undgås, og for det tilfælde at der er modstrid mellem ekspertudtalelser, afgivet af flere videnskabelige organer, bør der etableres procedurer, således at konflikten kan løses, eller således at de ansvarlige for risikostyringen får et gennemskueligt grundlag af videnskabelige oplysninger.

(34) Myndigheden bør være en uafhængig informationskilde og ansvarlig for risikokommunikation, således at forbrugernes tillid kan øges.

(35) Der eksisterer allerede et system for hurtig varsling inden for rammerne af Rådets direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed [14]. Anvendelsesområdet for det eksisterende system omfatter fødevarer og industriprodukter, men ikke foder. Den seneste fødevarekrise har vist, at der er behov for at indføre et forbedret og udvidet system for hurtig varsling omfattende fødevarer og foder. Dette ændrede system bør forvaltes af Myndigheden. Dette system bør ikke omfatte den hurtige udveksling af information i tilfælde af strålingsfare, der er etableret ved Rådets beslutning 87/600/Euratom [15].

[14] EFT L 228 af 11.8.1992, s. 24.

[15] EFT L 371 af 30.12.1987, s. 76.

(36) Myndigheden bør formulere en overordnet, uafhængig videnskabelig holdning til sikkerheden eller andre aspekter vedrørende hele fødevareforsyningskæden, hvilket indebærer et vidtrækkende ansvar for Myndigheden. Myndighedens ansvar bør også omfatte forhold, der har en direkte eller indirekte indflydelse på sikkerheden med hensyn til fødevareforsyningskæden, dyrs sundhed og velfærd, plantesundhed og ernæring.

(37) Da visse produkter, der godkendes efter fødevarelovgivningen, såsom pesticider eller tilsætningsstoffer i foder, kan indebære en risiko for miljøet eller for arbejdstagernes sikkerhed, bør visse miljømæssige aspekter og visse aspekter af beskyttelsen af arbejdstagerne høre under Myndigheden.

(38) Myndigheden bør afgive ekspertudtalelser vedrørende alle genetisk modificerede organismer i den betydning, hvori dette udtryk anvendes i Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer [16], uanset om de er bestemt til at blive indtaget af mennesker eller dyr, herunder den videnskabelige vurdering af deres indvirkning på miljøet, således at en overlapning af videnskabelige vurderinger og lignende ekspertudtalelser om disse organismer undgås. Det er imidlertid nødvendigt at undgå forvirring med hensyn til kompetencen på det miljømæssige område for så vidt angår genetisk modificerede organismer, der ikke er fødevarer eller foder. Myndighedens kommissiorium bør derfor i forhold til genetisk modificerede organismer, der ikke er fødevarer eller foder, begrænses til afgivelse af ekspertudtalelser.

[16] EFT L 117 af 8.5.1990, s. 15. Direktivet er senest ændret ved direktiv 97/35/EF (EFT L 169 af 27.6.1997, s. 72).

(39) Det er af stor betydning, at Fællesskabets institutioner, den brede offentlighed og interesserede parter har tillid til Myndigheden. Det er derfor afgørende, at det sikres, at Myndigheden er uafhængig, at den besidder en høj videnskabelig standard, samt at den er åben og effektiv. Samarbejde med medlemsstaterne er også uomgængelig nødvendigt.

(40) Myndigheden bør råde over de midler, der er nødvendige til udførelsen af alle de pålagte opgaver, således at den kan udfylde sin rolle.

(41) Det er nødvendigt at sikre, at de berørte fællesskabsinstutioner fører et effektivt tilsyn med Myndigheden, hvorfor der i Myndighedens bestyrelse bør indgå fire repræsentanter udpeget af Europa-Parlamentet, fire udpeget af Rådet og fire udpeget af Kommissionen. Bestyrelsen bør have de nødvendige beføjelser til at fastsætte budgettet, kontrollere dets gennemførelse, fastlægge interne regler, vedtage finansforordninger, udpege medlemmerne af den videnskabelige komité og af ekspertpaneler samt til at udpege den administrerende direktør.

(42) Det er nødvendigt, at relationerne til den brede offentlighed er baseret på tillid og åbenhed, hvorfor der i bestyrelsen bør indgå fire repræsentanter for forbrugere og erhvervsliv.

(43) Myndighed bør, for at den kan fungere effektivt, samarbejde snævert med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne navnlig i relation til netværkssystemet, og der bør til det formål oprettes et rådgivende forum.

(44) Myndigheden bør overtage den rolle, som de videnskabelige udvalg, der er knyttet til Kommissionen, spiller med hensyn til at afgive ekspertudtalelser inden for deres respektive kompetenceområder. Det er nødvendigt at omorganisere disse udvalg for at skabe større videnskabelig sammenhæng i forhold til fødevareforsyningskæden, og for at de kan arbejde mere effektivt. Der bør derfor under Myndigheden oprettes en videnskabelig komité og stående ekspertpaneler, som kan afgive disse udtalelser.

(45) For at sikre uafhængigheden bør medlemmerne af den videnskabelige komité og af panelerne være uafhængige videnskabelige eksperter, der udvælges på baggrund af en åben ansøgningsprocedure.

(46) Myndigheden bør også kunne få udført videnskabelige undersøgelser, der er nødvendige, for at den kan varetage sine forpligtelser, samtidig med at det sikres, at de forbindelser, den etablerer med Kommissionen og medlemsstaterne, indebærer, at dobbeltarbejde undgås. Myndigheden bør tage hensyn til den eksisterende fællesskabsekspertise og de eksisterende fællesskabsstrukturer, navnlig for så vidt angår netværk af videnskabelige eksperter, der er etableret under Fællesskabets programmer for forskning og teknologisk udvikling (FTU) og Det Fælles Forskningscenter. Endvidere bør Myndigheden i forbindelse med plan-lægningen af sit arbejde tage hensyn til de relevante aktioner, som gennemføres af Det Fælles Forskningscenter og under Fællesskabets FTU-programmer.

(47) Det er en alvorlig mangel, at der ikke på fællesskabsplan eksisterer et effektivt system til indsamling og analyse af data vedrørende fødevareforsyningskæden. Et system til indsamling og analyse af relevante data på de områder, som hører under Myndigheden, bør derfor etableres i form af et netværk, der koordineres af Myndigheden. Der er behov for specifikke bestemmelser vedrørende tilpasningen af de fællesskabsnetværk til indsamling af data, som allerede eksisterer på de områder, der hører under Myndigheden.

(48) Hvis konstateringen af nye risici forbedres, kan det på lang sigt være et vigtigt forebyggende instrument, som medlemsstaterne og Fællesskabet kan anvende ved gennemførelsen af deres politik. Det er derfor nødvendigt, at Myndigheden tillægges forebyggende opgaver, ved at den indsamler informationer og udviser årvågenhed.

(49) Oprettelsen af Myndigheden bør give medlemsstaterne mulighed for i højere grad at deltage i de videnskabelige procedurer. Der bør derfor etableres et nært samarbejde mellem Myndigheden og medlemsstaterne med henblik herpå. Myndigheden bør navnlig kunne overdrage visse særlige opgaver til organisationer i medlemsstaterne.

(50) For at sikre en balance mellem anvendelsen af nationale organisationer til udførelse af opgaver for Myndigheden og behovet for at sikre den overordnede sammenhæng er det nødvendigt, at opgaverne udføres i overensstemmelse med de kriterier, som er fastlagt af Myndighedens udførelse af sådan