28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
KOMMISSIONENS MEDDELELSE OM UDVIKLINGEN AF EUROPÆISK 
STANDARDISERING 
Aktion for hurtigere teknologisk integration i Europa 
Denne meddelelse, som man også kunne kalde »grønbog,« vil via Kommissionens tjenestegrene 
blive udsendt til et stort publikum. De berørte parter vil blive konsulteret i løbet af de måneder, 
der følger efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende med henblik på at finde 
frem til de vigtigste punkter, der er enighed om 
KOM(90) 456 endelig udg. 
(Forelagt af Kommissionen den 16. oktober 1990) 
(91/C 20/01) 
INDHOLD 
Side 
INDLEDNING 3 
BAGGRUND 4 
DEL 1 — UDFORDRINGEN 6 
I. Europæisk standardiserings betydning for det indre marked 6 
i) Europæiske standarder i forbindelse med lovgivning 6 
ii) Europæiske standarder på et integreret marked 7 
II. Europæisk standardisering i dag 8 
i) CEN og Cenelec 8 
— Etablering og tidlig udvikling 8 
— Fællesskabets anerkendelse 8 
— Nuværende struktur 9 
ii) ETSI 10 
DEL 2 — Hvorledes udfordringen tages op 11 
III. Hovedemnerne for europæisk standardisering i 1990'erne 11 
A. Europæisk industris og andre berørte parters rolle 11 
B. Organiseringen af europæisk standardisering 12 
Prioriterede emner, 12 
i) Effektivitet 12 
Nr. C 20/2  De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  28.  1. 91 
ii) Koordination  og struktur  14 
iii) Medlemskab  og internationalt  samarbejde  16 
Andre  vigtige  emner  18 
iv) Udvidet  ansvar  19 
v) Finansiering  20 
vi) Information  21 
vii) Den  europæiske  standards  status  22 
viii) Prøvning  og certificering  23 
ix) Intellektuel  ejendomsret  og patenter  25 
C. De offentlige  myndigheders  rolle  25 
IV. De næste  skridt  26 
V. Sammendrag  af Kommissionens  henstillinger  27 
Bilag  1 — Standardiseringsbestillinger  afgivet  til CEN  og Cenelec  siden  1986  30 
Bilag  2 — Forslag  til organisationsstruktur  det europæiske  standardiseringssystem  32 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/3 
INDLEDNING 
Grunden til, at Hvidbogen om Gennemførelsen af det 
Indre Marked har skabt tillid og givet positive resultater, 
er ikke, at man identificerede 300 emner, som egnede sig 
til lovgivningsmæssig harmonisering, men snarere, at 
man opgav at gennemføre mere end 1 000 fællesskabsdi­
rektiver, som ellers ville have været nødvendige, såfremt 
man havde fulgt den gamle metode, der var baseret på 
detaljeret harmonisering. Det betyder, at hverken gensidig anerkendelse eller den 
ny harmoniseringsmetode kan fungere tilfredsstillende, 
hvis ikke fabrikanterne går sammen og bliver enige om 
fælles midler — stik og stikkontakter — til gennemfø­
relse af lovgivningens målsætninger. Det er denne rolle 
standardiseringsorganisationerne spiller. 
Den nye metode bygger på to principper: 
gensidig anerkendelse af de nationale bestemmelser 
er det grundlæggende princip. Dette forudsætter, at 
målsætningerne for den nationale lovgivning — 
sundhed, sikkerhed osv. — svarer til hinanden, og at 
det kun er midlerne til at nå disse mål, der er forskel­
lige Det er kun europæiske standarder, som vil kunne skabe 
et fælles økonomisk område. Nationale standarder er 
derimod med til at opdele det fælles marked. De kan 
ikke anerkendes gensidigt, da de ikke er obligatoriske, 
idet de ikke er fastsat af myndighederne; enhver fabri­
kant kan selv bestemme, om han vil opfylde de væsent­
lige krav på en anden måde, og man kan ikke tvinge 
nogen handlende til at godkende udenlandske produkter. 
Standarderne vil først kunne udfylde deres rolle i det 
fælles marked, når de godkendes på europæisk plan og 
offentliggøres som europæiske standarder. 
lovgivningsmæssig harmonisering på fællesskabsplan 
finder kun undtagelsesvis sted inden for de områder, 
hvor målsætningerne for den nationale lovgivning 
ikke svarer til hinanden; når det er nødvendigt at 
harmonisere, skal Fællesskabets lovgivning kun bestå 
i at fastlægge de væsentlige krav til sikkerhed, 
sundhed osv. Det er op til producenterne at vælge, 
hvordan de ønsker at opfylde disse krav. Det er grunden til, at Fællesskabet støtter arbejdet i 
CEN, Cenelec og ETSI, hvor standardiseringsorganerne 
fra 18 medlemsstater i Fællesskabet og EFTA mødes. 
Lad os tage et eksempel som elektrisk udstyr til hjemmet. 
Den tekniske sikkerhed kræver, at der i den elektriske 
ledning er en tredje ledning, som har jordforbindelse. 
Inden Kommissionen tager lovgivningsinitiativer, vil den 
undersøge, om de tolv medlemsstater alle har dette krav 
om en tredje ledning. Hvis det er tilfældet, er det ikke 
nødvendigt at harmonisere lovgivningen; hvis det ikke er 
tilfældet, vil fællesskabslovgivningen komme til at inde­
holde bestemmelser om, at der skal være jordforbindelse 
i denne form for udstyr i hele Fællesskabet, uden at det i 
detaljer angiver, om den tredje ledning skal være rund 
eller firkantet, eller placeret i midten eller i siden af 
kontakten. 
Denne politik vil føre til et europæisk enhedsmarked for 
handlende, men ikke for fabrikanter eller forbrugere. En 
borger i Fællesskabet kan købe en vaskemaskine i nabo­
landet og tage den med over grænsen uden vanskelig­
heder, men han kan stadig komme ud for, at maskinens 
stik ikke passer til stikkontakten i hans hjem. Arbejdet i de europæiske standardiseringsorganer er 
vokset betydeligt. I de sidste seks år er der blevet 
vedtaget mere end 800 standarder, og det er tre gange så 
meget som i de foregående 20 år. Men gennemførelsen 
af det indre marked forudsætter, at der mindst vedtages 
yderligere 800 standarder, eller ca. en standard pr. dag 
indtil den 31. december 1992. 
Kommissionen er ansvarlig for det fælles markeds funk­
tion, ikke kun for handlende, men også for producenter 
og forbrugere. For ikke at være tvunget til at skulle 
vende tilbage til den gamle metode med detaljeret 
harmonisering ønsker den at bistå standardiseringsorga­
nisationerne med at imødekomme den øgede efter­
spørgsel efter standardisering forud for 1992. I denne 
grønbog fremsætter Kommissionen forslag til drøftelse 
med henblik på at forbedre standardiseringsorganernes 
effektivitet samt deres samarbejde og koordinering. 
Nr. C 20/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
BAGGRUND 
Det indre marked bliver kun en realitet for europæisk 
industri, hvis der gradvis kan udvikles fælles tekniske 
standarder på europæisk frem for på nationalt plan. tjenesteydelser i de senere år, hvilket de fortjener ros for, 
men efterspørgslen efter europæiske standarder er større 
end udbuddet. 
Mindre end 900 dage før udløbet af Fællesskabets frist 
for virkeliggørelsen af det indre marked har europæisk 
standardisering fået en central betydning for dette mål. 
Der udarbejdes i dag i hundredvis af europæiske stan­
darder, som skal ledsage Fællesskabets tekniske lovgiv­
ning, der træder i kraft før 1. januar 1993. Dette er det 
umiddelbare mål for den europæiske standardiserings­
proces. Et tredje formål med denne rapport er at fremme 
debatten om, hvorledes der på lang sigt kan sikres 
dynamik og stabilitet i europæisk standardisering, således 
at denne økonomisk vigtige aktivitet kan fortsætte med 
den hastighed, som vil være påkrævet i de næste ti år. 
Grønbogens indhold 
Men samtidig med at de lovgivningsmæssige hindringer 
for industriprodukters frie bevægelighed inden for 
Fællesskabet fjernes, udgør forskelle mellem nationale 
tekniske standarder fortsat en betydelig hindring for 
accepten af disse produkter på markedet. I grønbogen undersøges en række emner vedrørende 
standardiseringsorganernes organisationsstruktur, finan­
siering, politik og praksis på europæisk såvel som natio­
nalt plan, og det vurderes, hvilke ændringer der kan 
være nødvendige, for at standardisering kan betjene det 
europæiske marked mere effektivt. 
Selv om medlemsstaterne i henhold til fællesskabsretten 
er forpligtet til at give produkter, der er i overensstem­
melse med andre medlemsstaters lovgivning og stan­
darder, når disse forfølger ækvivalente mål, adgang til 
deres markeder, kan det samme princip om »gensidig 
anerkendelse« ikke gøres gældende over for den indivi­
duelle køber på markedet, som frit kan fastsætte sine 
egne behov — ofte på grundlag af de nationale stan­
darder. 
Grønbogens formål Grønbogen er inddelt i to dele. 
Del 1 identificerer de udfordringer og problemer, som 
europæisk standardisering står over for. I afdeling I 
forklares betydningen af europæisk standardisering for 
Fællesskabets indre marked, både hvad angår 
EØF-direktiver vedtaget i henhold til den såkaldte ny 
metode for teknisk harmonisering, og hvad angår 
tekniske standarder på Fællesskabets marked. Afdeling II 
beskriver kort de europæiske standardiseringsorganers, 
CEN, Cenelec og ETSFs struktur og drift. 
Hovedformålet med denne grønbog — som er et diskus­
sionsoplæg, der henvender sig til alle berørte parter — er 
at gøre producenter og brugere af industriprodukter i 
den private og offentlige sektor opmærksom på euro­
pæisk standardiserings strategiske betydning for realise­
ringen af det indre marked. Det drejer sig om intet 
mindre end det fremtidige teknologiske miljø for 
produkter på det europæiske marked. Del 2 indeholder forslag til mulige løsninger på de 
udfordringer, som europæisk standardisering står over 
for i 1990'erne, og omhandler europæisk industris og 
andre parters rolle i standardiseringsprocessen, organi­
seringen af europæisk standardisering og offentlige 
myndigheders rolle. 
Et andet formål med denne grønbog er at fremskynde 
udarbejdelsen af europæiske standarder, i særdeleshed 
standarder, som er nødvendige for gennemførelsen af 
Fællesskabets produktlovgivning. De europæiske standar­
diseringsorganisationer har gjort en stor indsats for at 
imødekomme den øgede efterspørgsel efter deres Kommissionens vigtigste henstillinger kan sammenfattes 
som følger: 
— Europæisk industri opfordres til at prioritere euro­
pæisk standardisering meget højere i sin strategi for 
det indre marked, end det er tilfældet på nuværende 
28. 1. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/5 
tidspunkt. Uden et større engagement fra industriens 
side i standardiseringsarbejdet og afsættelse af flere 
penge og mere ekspertise til processen er de ambi­
tiøse mål, som Kommissionen og europæiske standar­
diseringsorganer har sat sig, nok uopnåelige. Euro­
pæisk industris manglende engagement på det strate­
giske plan kan blive et dyrt valg og vil reducere det 
indre markeds potentiale. 
— Standardiseringsorganerne anmodes om at tage yder­
ligere skridt til at forbedre deres effektivitet på kort 
sigt og om at overveje en definitiv omstrukturering af 
det europæiske standardiseringssystem, således at der 
gives mulighed for sektorial autonomi ved udarbej­
delse af standarder, idet koordination sikres gennem 
nye strukturer på europæisk plan (et europæisk stan­
dardiseringsråd og -nævn), som fastsætter den strate­
giske retning for europæisk standardisering. 
— Andre henstillinger omfatter bl.a. større direkte delta­
gelse fra de berørte parters side i det europæiske 
standardiseringsarbejde, udarbejdelse af selvstændige 
europæiske standarder og en langsigtet politik for 
finansiering af de europæiske standardiseringsor­
ganer. 
— Kommissionen anbefaler ligeledes foranstaltninger, 
hvormed europæiske standardiseringsorganer kan 
tilpasse sig det stadigt skiftende eksterne miljø, især i 
Østeuropa. 
—- Regeringerne anmodes om at intensivere fremme af 
og støtte til standardisering på nationalt og euro­
pæisk niveau. På fællesskabsplan henstiller Kommis­
sionen, at Ministerrådet fastsætter grundprincipperne for det fremtidige samarbejde mellem det europæiske 
standardiseringssystem og de offentlige myndigheder, 
og at det forpligter sig til langsigtet økonomisk støtte. 
(I afdeling V i grønbogen gives et detaljeret sammendrag 
af Kommissionens henstillinger.) 
Opfølgning af grønbogen 
Kommissionen vil udsende denne grønbog til et stort 
publikum. De berørte parter vil blive konsulteret i løbet 
af de tre måneder, der følger efter offentliggørelsen, med 
henblik på at finde frem til de vigtigste punkter, der er 
enighed om. 
Kommissionen vil samtidig rådføre sig med de euro­
pæiske standardiseringsorganer vedrørende de priorite­
rede emner (effektivitet, nye strukturer og eksterne rela­
tioner), for at der så hurtigt som muligt kan indgås aftale 
om passende aktioner. 
På baggrund af diskussionen i forbindelse med grøn­
bogen vil Kommissionen ligeledes overveje at stille 
forslag til beslutning i Ministerrådet om formalisering af 
Rådets anerkendelse af og støtte til europæisk standardi­
sering. 
Ønsker De yderligere kopier af grønbogen, bedes De 
henvende Dem pr. brev eller telefax til: 
Commission of the European Communities 
Directorate General for Internal Market and Industrial 
Affairs (DG III) 
Unit B/2, 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Brussels 
(tlf. 32-2 235 46 50; telefax 32-2 236 08 51). 
Nr. C 20/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
DEL 1 
UDFORDRINGEN 
I. EUROPÆISK STANDARDISERINGS BETYDNING 
FOR DET INDRE MARKED 
Fjernelsen af tekniske handelshindringer er på 
højeste politiske plan i Fællesskabet blevet aner­
kendt som en opgave med høj prioritet i 
programmet for gennemførelsen af et marked uden 
indre grænser inden 31. december 1992. Siden 
Rådets vedtagelse af den såkaldte ny metode for 
teknisk harmonisering og standardisering i 1985 er 
harmoniseringen af europæiske industristandarder 
inden for de områder, som dækkes af Fællesskabets 
tekniske lovgivning, blevet et vigtigt middel til 
opnåelse af dette mål. 
Efterhånden som 1993 nærmer sig, opfattes euro­
pæisk standardisering ligeledes som et redskab, 
hvormed de fulde økonomiske fordele ved 
markedet kan opnås. Ligesom europæiske stan­
darder er et middel til fjernelse af lovgivningsmæs­
sige handelshindringer, er det ved at blive et 
økonomisk mål i sig selv. 
i) Europæiske standarder i forbindelse med lovgiv­
ning 
I Rådets resolution af 7. maj 1985 vedrørende den 
ny metode for teknisk harmonisering og standardi­
sering, som nu danner grundlag for størstedelen af 
Fællesskabets tekniske lovgivning, accepteredes 
henvisning til frivillige standarder som den passende 
metode for teknisk udmøntning af de væsentlige 
krav i fællesskabsdirektiver. Efter den ny metode 
begrænses fællesskabslovgivning til fastsættelse af 
de væsentlige krav, som produkter skal opfylde for 
at sikre beskyttelse af den offentlige sundhed eller 
sikkerhed, miljøet eller forbrugeren. Der udvikles 
europæiske standarder for hvert direktiv for at 
forsyne producenterne med et sæt tekniske specifi­
kationer, som i direktivet anerkendes som grundlag 
for en formodning om overensstemmelse med de 
væsentlige krav. De pågældende europæiske stan­
darder, de såkaldte »harmoniserede standarder«, 
forbliver frivillige; producenter kan stadig markeds­
føre produkter på Fællesskabets marked, som enten 
overholder andre standarder eller ingen standarder 
overhovedet, forudsat at den i direktivet fastsatte 
procedure for evaluering af overensstemmelse over­
holdes. Rådet har nu vedtaget adskillige direktiver baseret 
på den »ny metode« (legetøj, simple trykbeholdere, 
byggeprodukter, elektromagnetisk kompatibilitet, 
maskiner, personlige værnemidler og gasapparater). 
Der vil sandsynligvis blive vedtaget yderligere 
direktiver om medicinsk udstyr og terminaludstyr 
til telekommunikation i år. En stor del af arbejdet 
er uddelegeret til de europæiske standardiseringsor­
ganer gennem individuelle »standardiseringsman-
dater« fra Kommissionen, som efter samråd med 
det pågældende standardiseringsorgan definerer 
arbejdets omfang, fastsætter eventuelle supplerende 
retningslinjer og tidsplanen for standardernes 
vedtagelse. (Det bør bemærkes, at EFTA-landene, 
hvis nationale standardiseringsorganer også er 
medlemmer af de europæiske standardiseringsorga­
nisationer, til stadighed har støttet Fællesskabets 
metode og bidraget til finansieringen af standardi­
seringsarbejde i henhold til mandat). 
I forbindelse med et særligt initiativ har Fælles­
skabet givet harmoniserede europæiske standarder 
en fremtrædende rolle i forbindelse med offentlige 
indkøb. I de reviderede fællesskabsdirektiver om 
offentlige indkøb og arbejder (') og i det foreslåede 
direktiv, som om kort tid vil videreføre samme 
principper til andre sektorer som f.eks. telekommu­
nikation, transport, energi- og vandforsyning, 
kræves det, at ordregivende enheder henviser til 
nationale standarder indført på basis af europæiske 
standarder, hvor sådanne eksisterer, med visse 
begrænsede undtagelser. 
Hvorvidt den ny metode og brugen af europæiske 
standarder i den offentlige indkøbspolitik imidlertid 
bliver en succes i den sidste ende, afhænger for en 
stor del af de europæiske standardiseringsorganer. 
Den hastighed, hvormed Fællesskabet har vedtaget 
sine retsakter, har resulteret i en hidtil uset stigning 
i disse organers arbejdsbyrde. Siden 1986 har de to 
største europæiske standardiseringsorganer, CEN 
(Comité Européen de Normalisation) og Cenelec 
(Comité Européen de Normalisation Electrotech-
nique) fået ca. 30 standardiseringsmandater, som 
vedrører fællesskabslovgivning. Disse mandater 
vedrører ca. 800 europæiske standarder, hvoraf de 
fleste skal være færdiggjort inden 1993 (2). Der er 
flere mandater under forberedelse, og det samlede 
antal standarder vil dermed komme op på over 
C) EFT nr. L 127 af 20. 5. 1988, s. 1. 
(2) Bilag 1 indeholder en liste over emner, for hvilke der er 
givet standardiseringsmandater. 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/7 
1 000. Dette behov for nyt standardiseringsarbejde 
har ført til en fordobling af tekniske komitéer og 
arbejdsgrupper under CEN/Cenelec. Mellem 
december 1987 og december 1989 steg antallet af 
tekniske komitéer alene fra 122 til 239. Antallet af 
udkast til europæiske standarder, som er under 
udvikling i CEN, steg fra 220 i 1986 til 950 i 1989. 
Adskillige tusinde mennesker deltager for tiden i 
standardiseringsarbejde, der har direkte relation til 
europæiske standarder dækket af mandat. 
6. På trods af standardiseringsorganernes indsats er 
det store problem fortsat, at den overvejende del af 
standardiseringsarbejdet for det indre marked skal 
gennemføres inden 1993. Den årlige produktion af 
nye europæiske standarder er stadig lav (CEN/ 
Cenelec offentliggjorde ca. 150 i 1989), sammen­
lignet med målet på mindst yderligere 800 stan­
darder, som er forudsætningen for Fællesskabets 
lovgivning eller produktionen af nationale stan­
darder i de vigtigste standardproducerende lande i 
Fællesskabet ('). Skønt den nuværende CEN/ 
Cenelec produktion repræsenterer en voldsom stig­
ning i forhold til tidligere niveauer (19 i 1985, 102 i 
1988), stiger efterspørgslen efter europæiske stan­
darder hurtigere end udbuddet. 
ii) Europæiske standarder på et integreret marked 
7. Fællesskabets interesse i fælleseuropæiske stan­
darder er ikke begrænset til standarder, hvortil der 
kan refereres i Fællesskabets produktlovgivning. 
Yderligere europæisk standardisering vil gavne det 
indre marked i alle sektorer, og ikke kun de regule­
rede, ved at foranledige netop den økonomiske 
rationalisering og konkurrence, som er EØF-Trak-
tatens primære formål. 
8. Hovedmotivet for at fremme standardiseringsaktivi-
teten er økonomisk. Motivationen for at standardi­
sere produkter, processer eller tjenesteydelser på 
nationalt plan — nemlig at reducere omkostnin­
gerne for producenterne og gøre markedet mere 
gennemsigtigt for forbrugerne — er klart tilstede på 
europæisk plan. I betragtning af den nuværende 
fragmentering af det europæiske marked må det 
(') I 1989 var antallet af rent nationale standarder udgivet af 
Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland og Det Forenede 
Kongerige henholdsvis ca. 350, 650 og 400. formodes, at de økonomiske fordele som følge af 
europæisk standardisering vil være meget større, 
end de, der er en følge af yderligere national stan­
dardisering. Fælleseuropæiske standarder vil redu­
cere forsknings-, produktions- og distributionsom­
kostningerne for producenterne og fremme øget 
konkurrence til fordel for forbrugerne, hvad angår 
ikke-standardiserede produktegenskaber. 
9. En anden årsag er, at nationale standarder, selv i 
mangel af tekniske regler dikteret fra regeringsside, 
forhindrer vareudveksling inden for Fællesskabet og 
forøger producenternes omkostninger. Nationale 
standarder har tendens til at forme forbrugernes 
præference for produkter. Vigtige kunder på natio­
nale markeder, f.eks. regeringsorganer, forstærker 
denne effekt ved at favorisere nationale standarder 
ved offentlige indkøb. Der er ligeledes pres fra 
parter som f.eks. forsikringsselskaber til fordel for 
kendte nationale standarder. Øget europæisk stan­
dardisering kan gradvist eliminere disse skjulte 
tekniske handelshindringer ved at opbygge en grad 
af ensartethed i tekniske specifikationer, hvor 
markedet anser dette for nyttigt. 
10. For nyudviklede teknologier inden for informa­
tionsteknologi, for telekommunikation eller for nye 
industrimaterialer er standarder ofte en forudsæt­
ning for industriel produktion eller markedsføring. 
Det er af største vigtighed, at standardiseringen i 
disse sektorer, hvor markederne er ved at blive 
globale, fra starten finder sted, hvor det er muligt, 
på internationalt eller i det mindste europæisk plan. 
Mens Europa nok må affinde sig med en arv af 
modstridende nationale standarder inden for de 
mere traditionelle teknologier, bør historien ikke 
gentage sig for fremtidens teknologier. Standarder 
for nye teknologier skal også leveres hurtigere end 
nogensinde før, hvis de skal opfylde markedets 
behov (2). 
11. Af alle de ovenfor nævnte årsager er det arbejde, 
som de europæisk standardiseringsorganer opfor­
dres til at udføre, omfattende og i hastig vækst. For 
størstedelens vedkommende (to tredjedele af CEN's 
aktiviteter og halvdelen af Cenelecs er dækket af 
(2) Fællesskabets forsknings- og udviklingsprogrammer er alle­
rede et vigtigt element i præ-standardisering. Et af Fælles­
skabets Referencebureaus (Community Bureau of Refe­
rence) formål er at lette gennemførelsen af standarder, og 
forbindelserne mellem forsknings-, standardiserings- og 
certificeringspolitik forstærkes for tiden. 
Nr. C 20/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
standardiseringsmandater fra Fællesskabet og 
EFTA) har de europæiske standardiseringsorganer 
forpligtet sig til at færdiggøre arbejdet inden for de 
næste to et halvt år. Denne opgave alene kræver 
mere end en fordobling af den nuværende årlige 
produktion af europæiske standarder. Hvis man 
tilføjer industriens stigende efterspørgsel efter euro­
pæiske standarder inden for andre områder, som, 
skønt de måske er mindre presserende, har lang­
sigtet økonomisk betydning, står det klart, at euro­
pæisk standardisering står over for en kolossal 
udfordring. Dette vil næppe lykkes uden større 
engagement fra alle involverede parters side, dvs. 
fra de, som ønsker standarderne og fra selve stan-
dardiseringsorganerne. 
II. EUROPÆISK STANDARDISERING I DAG 
I denne afdeling gennemgås kort de tre europæiske 
standardiseringsorganers (CEN, Cenelec og ETSI) 
oprindelse og nuværende struktur, og de største 
hindringer for en udvidelse af deres aktivitet identi­
ficeres. 
i) CEN og Cenelec 
Etablering og tidlig udvikling 
12. Etableringen af de europæiske standardiseringsor­
ganisationer blev på den ene side indledt som et 
middel til at sikre en mere effektiv gennemførelse af 
internationale standarder gennem nationale stan­
dardiseringsorganer i Europa og på den anden side 
for at harmonisere divergerende nationale stan­
darder eller udarbejde standarder, hvor sådanne 
ikke eksisterede. Comité Européen de Normalisa-
tion (CEN), en forening af europæiske nationale 
standardiseringsorganer fra EØF's og EFTA's 
medlemslande, blev etableret i 1961 og blev i 1962 
efterfulgt af en lignende organisation for det elek­
trotekniske område (Cenelcom, som blev til 
Cenelec i 1973). 
13. I de første 20 år af disse europæiske organisationers 
levetid var deres produktion lille. CEN vedtog kun 
96 europæiske standarder mellem 1961 og 1982. 
Cenelec vedtog i samme periode 37 europæiske 
standarder og 303 harmoniseringsdokumenter 
(tekster, der indeholder fælles elementer, men hvori 
nationale afvigelser på permanent eller midlertidig 
basis tillades). Et vigtigt karakteristisk træk ved 
begge organisationer var imidlertid deres beslut­
ninger om, at når ført fælleseuropæiske standarder 
var vedtaget, skulle de være bindende for de 
medlemmer, der havde stemt for dem. Uden for det 
begrænsede område, der er dækket af fælles stan­dardiseringsarbejde, udvikler nationale standardise­
ringsorganer fortsat selvstændigt egne standarder. 
Fællesskabets anerkendelse 
14. Efter 1983 blev europæisk standardisering mere 
regionalt orienteret som følge af de initiativer, som 
Fællesskabet tog for at fjerne tekniske hindringer 
for samhandelen inden for Fællesskabet. 
15. Det første af disse var vedtagelsen den 28. marts 
1983 af Rådets direktiv 83/189/EØF (*), hvori en 
informationsprocedure for standarder og tekniske 
forskrifter fastsattes. Dette direktiv etablerede 
procedurer for samarbejde mellem medlemmerne af 
CEN/Cenelec og Kommissionen, som stadig er 
gældende. Det omhandlede især: 
— de europæiske standardiseringsorganers indsam-
. ling af oplysninger fra deres medlemmer vedrø­
rende disses planlagte og igangværende aktivi­
teter (artikel 2 og 4) 
— anmodninger fra nationale standardiseringsor­
ganer om at blive tilknyttet andre organers 
arbejde eller om at få optaget arbejde på euro­
pæisk plan (artikel 3) 
— Det Stående Udvalg for Tekniske Forskrifter og 
Standarder bestående af repræsentanter for 
medlemsstaterne og ledet af Kommissionen, i 
hvis arbejde de europæiske og nationale stan­
dardiseringsorganisationer kunne deltage 
(artikel 5) 
— anmodninger fra Kommissionen efter samråd 
med det stående udvalg til de europæiske stan­
dardiseringsorganer om at udarbejde standarder 
om specifikke emner (artikel 6) 
— bestræbelser fra medlemsstaternes myndigheders 
side på at sikre, at national standardisering om 
emner, hvorom Kommissionen havde anmodet 
om europæiske standarder, ikke fortsatte 
(artikel 7). 
(') EFT nr. L 109 af 26. 4. 1983, s. 8. 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/9 
Direktiv 83/189/EØF var en mekanisme, hvorved 
den nationale standardisering kunne blive åben for 
fælles drøftelser, og Fællesskabets myndigheder 
kunne igangsætte europæisk standardiserings­
arbejde. 
16. Ministerrådet har formelt anerkendt europæisk 
standardiseringsrolle i Fællesskabets retsakter. 
Konklusionerne fra Rådet om standardisering fra 
1984 og resolutionen om den ny metode fra maj 
1985 refererer til den stilling, frivillig standardise­
ring bør indtage i Fællesskabets fremtidige rets­
akter, til fordelene ved standardisering for indu­
striens konkurrenceevne inden for Fællesskabet og 
på eksterne markeder og til behovet for »en meget 
hurtig styrkelse af standardiseringskapaciteten, helst 
på europæisk plan«. 
17. I 1984 definerede Kommissionen sit forhold til 
CEN/Cenelec i de generelle retningslinjer for 
samarbejde. Kommissionen forpligtede sig til at 
følge den ny metode i størst muligt omfang og til at 
give økonomisk støtte til CEN/Cenelec. CEN/ 
Cenelec aftalte at koordinere deres aktiviteter, at 
forøge deres ressourcer, såvidt muligt at følge inter­
nationale standarder, at sikre, at alle berørte parter 
blev tilknyttet deres arbejde og at opretholde en 
effektiv informationsservice. De økonomiske 
aspekter af samarbejdet mellem Kommissionen og 
CEN/Cenelec blev fastsat i en rammeaftale, der 
først blev indgået i 1985, og som blev fornyet i 
1989. 
18. Efter ratificeringen af Den Europæiske Fælles Akt i 
1987 blev CEN/Cenelecs interne regler revideret 
efter anmodning fra Kommissionen for at mulig­
gøre vedtagelse og obligatorisk indførelse af euro­
pæiske standarder ved vægtet flertalsafstemning. 
I henhold til CEN/Cenelecs regler betragtes et 
udkast til en europæisk standard, som et kvalifi­
ceret flertal af medlemsorganerne har stemt for, 
som vedtaget og skal gennemføres af alle. Såfremt 
et flertal af alle CEN/Cenelecs medlemmer ikke 
stemmer for en given standard, optælles de 
stemmer, der er afgivet af medlemmer fra Fælles­
skabets medlemsstater, separat, og såfremt der er et 
kvalificeret flertal, skal standarden gennemføres af 
alle medlemsorganer fra EF-lande, og de organer fra EFTA-medlemslande, der har stemt for (*). 
Reglerne for Det Europæiske Standardiserings-
institut for Telekommunikation, ETSI, indeholder 
en lignende procedure. 
Nuværende struktur 
19. CEN og Cenelec er struktureret som en forening af 
nationale standardiseringsorganer eller elektro­
tekniske komitéer, som har det sidste ord i alle 
spørgsmål vedrørende standardiseringsaktiviteter på 
europæisk plan. Det er de nationale medlemmer, 
der stemmer om hver europæisk organisations 
budget, og det samme er tilfældet for interne regler, 
arbejdsprogrammer og beslutninger om ressource­
fordeling. I modsætning til situationen på nationalt 
plan er der i CEN's styrelsesorganer ikke direkte 
repræsenteret andre interesser end professionelle 
standardiseringsenheder som f.eks. offentlige 
myndigheder, producenter eller andre brugere af 
standarder, skønt Cenelec har tæt kontakt til den 
elektrotekniske industri og rekrutterer nogle af sine 
funktionærer fra industrien. 
20. CEN og Cenelec har reageret med energi og enga­
gement på den stigende efterspørgsel efter fælles­
europæiske standarder. Begge organisationers 
sekretariater har udvidet hurtigt. I perioden 1985 til 
1989 steg personalet fra 10 til 70 i CEN, og fra 13 
til 32 i Cenelec. En sammenligning mellem de to 
organisationers årlige produktion i 1989 med f.eks. 
produktionen i 1982 taler sit eget tydelige sprog: i 
1989 vedtog CEN næsten syv gange så mange stan­
darder som i 1982 (130 i stedet for 19) og Cenelec 
seks gange så mange standarder og harmonisere-
ringsdokumenter (126 sammenlignet med 20). Men 
der er stadig stor afstand mellem den nuværende 
præstation og fremtidens mål. Der eksisterer i dag 
ca. 1 250 vedtagne europæiske standardiserings-
dokumenter, hvoraf ca. 800 vedrører det elektro­
tekniske område. Antallet af nationale standarder i 
Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Det 
Forenede Kongerige er ca. henholdsvis 20 000, 
13 000 og 10 000 (en betydelig del af disse er iden­
tiske med eller relateret til internationale eller euro­
pæiske standarder). 
21. CEN og Cenelec har i de seneste år anerkendt 
værdien af at anvende tjenesteydelser fra andre 
organisationer, de såkaldte »associerede standardi­
seringsorganer« (ASB), ved udarbejdelsen af 
(') Det bør imidlertid bemærkes, at den procedure med vægtet 
flertalsafstemning, der anvendes CEN/Cenelec, ikke svarer 
til den i EØF-Traktaten beskrevne. Især betingelsen for 
vedtagelse af et forslag, om at højst tre medlemmer må 
stemme imod, er en mere restriktiv metode end beskrevet i 
artikel 148. Kommissionen har hidtil uden resultat anmodet 
om, at denne betingelse fjernes fra CEN/Cenelecs regler. 
Nr. C 20/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1. 91 
tekniske dokumenter, der skal danne grundlag for 
europæiske standarder. Flere sådanne organer har 
fået denne status, f.eks ECISS (European 
Committee on Iron and Steel Standardization) 
AECMA (Association Européenne des Construc-
teurs de Materiel Aérospatial) og EWOS (Euro­
pean Workshop for Open Systems), og haft ansvar 
for planlægning og udarbejdelse af udkast til doku­
menter, som, før de bliver europæiske standarder, 
blot skal være genstand for offentlig høring af 
CEN og Cenelec og til afstemning. Nogle af disse 
organer tillader, at berørte parter deltager direkte i 
deres arbejde på europæisk plan. Ca. 100 af de 
europæiske standarder, som CEN og Cenelec hidtil 
har vedtaget, er produceret af ASB'er. 
22. På trods af denne imponerende reaktion på udfor­
dringen er det et åbent spørgsmål, om man har 
gjort nok. Det viser sig nu, at der er begrænsninger 
i CEN og Cenelecs fleksibilitet, efterhånden som 
aktiviteterne på europæisk plan er tiltaget: 
— på trods af indførelsen af vægtet flertalsafstem­
ning for endelige beslutninger om standarder 
har bestræbelserne på at opnå enstemmighed 
om udkast til standarder ført til store forsin­
kelser 
— på trods af behovet for hurtig udarbejdelse af 
europæiske standarder og bestemmelsen om 
dannelse af »projekthold«, der skal arbejde med 
indledende udkast til europæiske standarder, 
har CEN/Cenelec endnu ikke anvendt metoden 
med »projekthold« til at udarbejde foreløbige 
udkast til standarder inden for andre områder 
end informationsteknologi; i stedet fortsætter 
organisationerne med at anvende et »kollegialt« 
system, hvori hvert trin i standardiserings­
processen sikrer lige behandling på national 
basis 
— procedurer for offentlig høring, behandling af 
kommentarer og endelig afstemning anses bredt 
for at være langsommelige og for at forsinke 
udarbejdelsen af europæiske standarder, især 
for nye teknologier 
— kravet om, at vedtagne europæiske standarder 
skal indføres som nationale standarder i hvert 
medlemsland, før de kan anvendes, medfører, at 
det varer længe, inden de kan anvendes 
— procedurer for indsamling og udbredelse af 
oplysninger om nationalt standardiserings­
arbejde i henhold til direktiv 83/189/EØF er 
blevet anvendt løst (i 1989 beskrev en 
uafhængig rapport disse oplysninger som ikke 
svarende til markedets behov) — oplysninger om europæiske standardiserings-
aktiviteter er endnu ikke til rådighed i en klar 
og omfattende form for europæisk industri. 
Disse og andre problemer er genstand for yder­
ligere analyse og henstillinger om ændring i del 2 af 
nærværende dokument. 
ii) ETSI — (Det Europæiske Standardiseringsin-
stitut for Telekommunikation) 
23. I sin Grønbog om Udviklingen af en Fællesskabs­
politik for Telekommunikation (1987) foreslog 
Kommissionen at fremskynde udviklingen af 
harmoniserede specifikationer ved dannelse af et 
nyt europæisk standardiseringsorgan. Som reaktion 
herpå besluttede medlemmerne af Foreningen af 
Europæiske Teleadministrationer (CEPT) at 
etablere et sådant organ, hvilket var en radikal 
ændring af metoden for europæisk standardisering, 
idet alle berørte parter herved fik mulighed for 
direkte at deltage i standardiseringsarbejdet på 
europæisk plan fremfor at være repræsenteret 
gennem nationale delegationer ledet af de nationale 
standardiseringsorganer. 
24. Oprettelsen af ETSI i marts 1988 uden for CEN/ 
Cenelecs regi gav en række problemer for sammen­
hængen i europæisk standardisering. For det første 
var koordinationen mellem ETSI og CEN/Cenelec 
nødvendig for at undgå dobbeltarbejde inden for 
standardisering, i særdeleshed da udvidelsen af tele­
kommunikationsteknologi til andre teknologier 
medførte øget sandsynlighed for overlapning. Et 
andet problem var behovet for at sikre, at grund­
principperne for standardisering, f.eks gennemsig­
tighed og uafhængighed af særinteresser, ville blive 
respekteret af det nye organ. Endelig var der inter­
esse i at sikre, at de standarder, der produceredes 
af ETSI, ville blive effektivt integreret i den 
samlede mængde europæiske og nationale stan­
darder. 
25. I 1988 og begyndelsen af 1989 forhandlede 
Kommissionen med ETSI for at løse disse 
problemer. Dette førte til ændringer af ETSI's 
forretningsorden og en forpligtelse fra ETSPs side 
til at samarbejde med CEN og Cenelec. For nylig, 
to år efter oprettelsen af ETSI, besluttede de tre 
europæiske standardiseringsorganer at etablere en 
fælles formandsgruppe (Joint Presidents Group), 
hvor spørgsmål af fælles interesse kan diskuteres, 
og de indgik en samarbejdsaftale vedrørende vare­
tagelse af teknisk arbejde. På grund af den pragma­
tiske metode, man har fulgt i de seneste måneder, 
synes man at have undgået risikoen for dobbelt­
arbejde. I skrivende stund søger Kommissionen 
imidlertid stadig at få de nationale standardiserings­
organers rolle i ETSI's standardiseringsarbejde 
fuldt ud anerkendt. 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/11 
26. ETSI har på to år allerede udviklet sig til en bety­
delig organisation. Den har for tiden 212 
medlemmer og 31 observatører, der repræsenterer 
teleadministrationer, offentlige netoperatører, 
producenter, brugere og andre organisationer. 
III. HOVEDEMNERNE FOR EUROPÆISK STANDARDI­
SERING I 1990'ERNE 
27. Den midterste del af grønbogen er opdelt i tre dele, 
som henholdsvis omhandler: 
A. Europæisk industris og andre berørte parters 
rolle 
30. 
B. Organiseringen af europæisk standardisering 
C. De offentlige myndigheders rolle. 
A. Europæisk industris og andre berørte parters 
rolle 
28. Effektiv standardisering er afhængig af motiva­
tionen og engagementet hos dem, der anvender 
standarder. Kommissionen mener, at industrivirk­
somheder, der påtænker at udnytte fordelene ved 
det indre marked, og andre interessekredse, f.eks. 
brugere og forbrugere af industriprodukter, bør 
spørge sig selv, om de giver europæisk standardise­
ring den opmærksomhed, den fortjener, og hvor­
vidt opmærksomheden er til stede på et tilstrække­
ligt strategisk niveau i organisationen. 
29. På baggrund af europæisk standardiserings indfly­
delse på accepten af produkterne på markedet (og 
derfor på rentabiliteten) bør virksomhederne give 
standardisering højere prioritet ved planlægning 
med sigte på det indre marked. Standarder er nu 
blevet for vigtige til alene at være forbeholdt 
tekniske eksperter. De europæiske standarder, der 
udvikles de næste ti år, vil få afgørende indflydelse 
på hele det europæiske markeds teknologiske 
struktur; de vil ændre handelsbetingelserne — ikke 
blot på eksportmarkederne, men også på det 
enkelte nationale marked. Som beskrevet tidligere 
er europæisk standardiseringsarbejde allerede i 
gang i et stigende antal forskellige sektorer. Denne 
proces' tempo og omfang betyder, at virksomheder Dets arbejdsprogram sigter mod udarbejdelse af 
næsten 300 europæiske standarder for telekommu­
nikation, hvoraf 40 vil blive vedtaget i år, og yderli­
gere 260 er genstand for offentlig høring. Kommis­
sionen har foreløbig indgået en rammeaftale med 
ETSI for et år og har udstedt ni standardiserings-
mandater til organisationen. 
bør være lydhøre over for, hvad der foregår i deres 
sektor, og frem for alt tage del i denne forhand­
lingsproces. Standarder skrives ikke af eller for 
professionelle standardiseringsenheder, men af og 
for dem, der er tilstrækkeligt motiverede til at 
forsøge at få en plads ved forhandlingsbordet. 
30. De langsigtede fordele ved standardisering kræver 
investeringer fra individuelle virksomheder såvel 
som forbedret produktivitet, markedsføring og 
bedre distributionssystemer. Standardiseringsorga­
nisationerne har brug for personale og fysiske 
ressourcer for at yde en effektiv service, men 
direkte økonomiske tilskud til nationale eller euro­
pæiske standardiseringsorganers udgifter er ikke 
den største udgiftspost. Den hidhører fra deltagelse 
i selve standardiseringsforhandlingerne gennem 
frigivelse af tekniske eksperter i forbindelse med 
bistand ved udarbejdelse af udkast til europæiske 
standarder eller ved diskussion herom i de tekniske 
udvalg og arbejdsgrupper. Skønt effektivisering af 
europæiske standardiseringsorganers forretnings­
gange kan nedbringe den tid, det tager at produ­
cere europæiske standarder i fremtiden, vil udgif­
terne i forbindelse med deltagelse i udarbejdelse af 
standarder forekomme at være høje. Virksomheder, 
der ønsker at få indflydelse på deres fremtidige 
tekniske miljø, bør imidlertid spørge sig selv, om de 
i virkeligheden har et valg. 
31. Ud over at påvirke det tempo, hvormed europæisk 
standardisering sker, opfordres europæisk industri 
og andre berørte parter til at få større indflydelse 
på beslutningen om standardiseringens fremtidige 
retning. Skønt meget af det nuværende europæiske 
arbejde dikteres af de behov, som Fællesskabets 
lovgivning afstedkommer, vil dette ikke altid være 
tilfældet. Selv i dag foreslår en række industrier 
CEN, Cenelec og ETSI emner for harmonisering af 
standarder. De muligheder, der er beskrevet senere 
i nærværende dokument for større sektorial auto­
nomi inden for det europæiske standardiserings-
system, bør være et incitament for industrien til at 
identificere, hvor manglen på europæisk standardi­
sering hindrer økonomisk rationalisering og, om 
nødvendigt, til at etablere egne organisationer til DEL 2 
HVORLEDES UDFORDRINGEN TAGES OP 
Nr. C 20/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
afhjælpning af problemet. Endvidere er europæisk PRIORITEREDE EMNER 
standardisering ikke et anliggende, der er 
begrænset til store virksomheder. Det bør ligeledes 
interessere små og mellemstore virksomheder, idet 
det giver mulighed for at aftale fælles tekniske _., . . 
specifikationer på åben og demokratisk vis. I l' "e Wl e 
mangel af standardisering vil det blive de stærkeste 
kræfter på markedet, der fastsætter specifikationer. 
32. Europæisk industri står over for et valg. Den kan 
acceptere den nuværende struktur for standardise­
ring i Europa, på basis af hvilken europæiske stan­
darder vil fremkomme forholdsvis langsomt i de 
kommende år, eller den kan beslutte sig for at 
engagere sig helhjertet i hurtig udvikling af fælles­
europæiske standarder. Det andet valg er dyrere på 
kort sigt end det første og kan meget vel af visse 
dele af industrien opfattes mere som en trussel end 
en fordel. Kommissionen finder imidlertid, at virk­
somheder, som har svært ved at affinde sig med, 
hvad der er en uundgåelig proces, vil stå væsentligt 
dårligere end deres mere oplyste konkurrenter. 
33. Også andre interessekredse, som forbrugere, 
brugere eller arbejdstagere, må være villige til at 
organisere sig mere effektivt for at deltage i euro­
pæisk standardisering. Kommissionen har allerede 
givet økonomisk støtte til Den Europæiske Faglige 
Samarbejdsorganisation (European Trådes Union 
Confederation) til etablering af et teknisk kontor 
med sigte på at følge det europæiske standardise­
ringsarbejde, som berører organiseret arbejdskrafts 
interesser. Senere i denne grønbog henstiller 
Kommissionen, at de europæiske standardiserings­
organer bør være mere åbne over for ikke-produce-
rende interessekredses deltagelse i deres arbejde. 
Bedre adgang til standardiseringsprocessen for 
sådanne interesser vil imidlertid kun føre til en 
forbedring af systemet, såfremt de pågældende 
parter benytter sig af de muligheder, de tilbydes, og 
sørger for, at deres behov bliver formuleret. 
B. Organiseringen af europæisk standardisering 
34. Ikke alle de udfordringer, europæisk standardise­
ring står over for, er lige presserende eller vigtige. 
Det ville være vanskeligt og måske uønskeligt at 
forsøge at behandle dem alle inden for samme tids­
plan. Prioriteterne vedrører hovedsagelig forbedring 
af de europæiske standardiseringsorganisationers 
kapacitet til at opfylde forpligtelsen til at levere 
harmoniserede standarder til det indre marked. De 
andre emner er, skønt de er vigtige, mere relevante 
for perioden efter 1992; imidlertid ville fremskridt 
inden for nogle af disse i nær fremtid være nyttigt 
med henblik på at etablere fundamentet på lang 
sigt. I denne afdeling omhandles de to emne­
områder successivt. 35. Effektivitet i produktionen af europæiske stan­
darder har efter Kommissionens opfattelse højeste 
prioritet. Gennemførelsen af Fællesskabets produkt­
lovgivning afhænger i væsentlig grad heraf. På 
trods af mobiliseringen af en hær af tekniske 
eksperter, der skal arbejde med standarder for de 
direktiver, som træder i kraft i 1991 og derefter 
(f.eks. byggeprodukter, maskiner, elektromagnetisk 
kompatibilitet, gasapparater eller medicinsk udstyr), 
er det sandsynligt, at der i mangel af radikale 
ændringer i arbejdsmetoderne vil opstå forsinkelser, 
som Fællesskabets producenter vil kunne mærke 
økonomisk. 
36. Der synes at være en reel risiko for, at de euro­
pæiske standardiseringsorganers nuværende arbejds­
metoder ikke tillader levering af det store antal 
europæiske standarder, som er nødvendige før 
1993. Det tager normalt CEN fra to til tre år at 
udarbejde et udkast til en standard fra arbejdets 
begyndelse på europæisk plan, endnu et år fra 
starten af en offentlig høring om det pågældende 
udkast til vedtagelsen af en standard og mindst seks 
måneder mellem vedtagelsen og indførelse af stan­
darden i alle CEN/Cenelec-medlemslande. Der kan 
opstå forsinkelser på flere stadier: nedsættelse af en 
ny teknisk komité, styrende organers ratificering af 
et arbejdsprogram eller oversættelse af arbejds­
dokumenter. Skønt det tempo, hvormed standardi­
seringsarbejdet sker, i sidste ende afhænger af, hvor 
svært det er at opnå enstemmighed om tekniske 
emner, kan og vil procedurereglerne for tekniske 
diskussioner have indflydelse på leveringstiderne. 
37. Nye arbejdsmetoder er uundværlige, og det haster 
med indførelsen heraf i europæisk standardisering, 
hvis standardiseringen skal foregå med samme 
tempo som den europæiske integration. I en tid, 
hvor vigtige beslutninger på politisk plan tages på 
basis af flertalsafstemninger, må man gå væk fra det 
ufravigelige enstemmighedskrav inden for euro­
pæisk standardisering, også selvom Kommissionen 
er klar over, at brugen af standarder står i relation 
til den grad af enstemmighed, der opnås ved udar­
bejdelsen af dem. 
38. Kommissionen henstiller derfor, at europæiske 
standardiseringsorganer hurtigst muligt overvejer 
følgende: 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/13 
i) Nye metoder for etablering af fælles 
arbejdsdokumenter 
Den traditionelle komité-baserede fremgangs­
måde, hvor 18 nationale delegationer (12 fra 
EF, 6 fra EFTA) samles for at diskutere 
modstridende løsninger på et teknisk problem, 
er dyr, besværlig og til tider ineffektiv. 
Tekniske komitéer bør, skønt de er en uund­
værlig del af udarbejdelsesprocessen for stan­
darder, til hjælp for deres forhandlinger have 
arbejdsdokumenter til rådighed, som allerede 
angiver forslag til fælles løsninger. En måde, 
hvorpå dette kunne opnås, ville være anven­
delse af »sekretariater for udarbejdelse af 
udkast«, »projekthold« eller eksterne konsu­
lenter, der kunne udarbejde et sammendrag af 
de tekniske emner i et enkelt dokument, der 
ikke ville betyde nogen speciel fordel for en 
given national løsning. 
Denne metodes gennemførlighed står imid­
lertid i direkte relation til, hvorvidt tekniske 
eksperter fra industrien er til rådighed. Uden 
større engagement fra europæisk industris side 
kan den nuværende situation ikke forbedres i 
særlig høj grad. 
ii) Større brug af associerede standardise­
ringsorganer 
CEN og Cenelec kunne aktivt opfordre flere 
industribaserede foreninger til at tilbyde at 
fungere som associerede standardiseringsor­
ganer for at udvikle tekniske dokumenter som 
grundlag for fremtidige europæiske standarder. 
Et sådant initiativ ville ikke blot reducere den 
administrative og finansielle byrde for de euro­
pæiske standardiseringsorganer, men ligeledes 
give fordelene ved en mere decentral metode, 
f.eks. direkte involvering af industrien i priori­
teringen og udførelsen af arbejdet. (CEN og 
Cenelec har for nylig angivet, at de er villige til 
at tage deres regler vedrørende associerede 
standardiseringsorganer op til genvurdering for 
at sikre, at potentielle kandidatorganisationer 
får tilstrækkeligt spillerum.) 
iii) Brug af ny teknologi til fremskyndelse 
af diskussionen om arbejdsdokumenter 
Distribution af arbejdsdokumenter via den 
traditionelle metode til en medlemskreds, som 
er spredt over Europa, tager tid. En del af 
denne tid kunne spares ved mere systematisk 
brug af moderne kommunikationsteknologi, 
e.eks. elektronisk post. Det ville være muligt at 
cirkulere såvel arbejdsdokumenter som ende­lige udkast på denne måde og stimulere debat 
uden for formelle møder ved at udnytte denne 
kommunikationsvej. 
iv) Flertalsafstemning om foreslåede 
udkast til standarder 
Der bruges megen tid i de tekniske komitéer til 
at forsøge at opnå enstemmighed ('), før et 
udkast til en europæisk standard forelægges til 
offentlig høring. Dette kan være udmærket, 
hvis en standard ikke umiddelbart haster. Hvad 
angår de fleste af de europæiske standarder, 
der for tiden diskuteres, er der imidlertid tale 
om presserende beslutninger, såfremt det indre 
marked skal blive en realitet. 
Der bør derfor som en selvfølge afholdes fler­
talsafstemning om foreslåede udkast til stan­
darder, såfremt enstemmighed (som forbliver 
det foretrukne mål) er vanskelig at opnå inden 
for den givne tidsramme. Dette er især af 
betydning for standardiseringsarbejde i 
henhold til mandat. 
De europæiske standardiseringsorganers over­
ordnede organer (tekniske bestyrelser, hvad 
angår CEN/Cenelec, og den tekniske forsam­
ling, hvad angår ETSI) kunne f.eks. med jævne 
mellemrum vurdere, hvilke fremskridt man har 
gjort i de tekniske udvalg, og kræve, at der 
afholdes afstemning, hvor dette er relevant. 
Afstemning kan også finde sted efter anmod­
ning fra et beslutningsdygtigt antal 
medlemmer, der fastsættes af hvert standardi­
seringsorgan. (Kommissionen antager, at 
vægtede nationale afstemningsregler vil blive 
bragt på linje med de i EØF-Traktaten 
anførte). 
v) Korterevarende og mere fleksible 
offentlige høringer 
Hvis alle berørte parter har mulighed for at 
være repræsenteret i europæisk standardise­
ringsarbejde, og kvaliteten af oplysningerne om 
arbejdet forbedres, er der basis for at reducere 
varigheden for en offentlig høring om et 
udkast til en europæisk standard fra de nuvæ­
rende seks måneder. Sådanne høringer kunne 
være betydelig kortere, end det er tilfældet på 
nuværende tidspunkt, og tage mere højde for 
den grad af enstemmighed om udkastet, som 
allerede er opnået. Hvor der er opnået 
(') Enstemmighed defineres af ISO som mangel på vedholdende 
modstand mod et givet forslag. 
Nr. C 20/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
enstemmighed uden afstemning, er en offentlig 
høring af to måneders varighed sandsynligvis 
tilstrækkelig. Hvor enigheden om et standard­
udkast imidlertid er opnået på basis af flertals­
afstemning, kan en længerevarende høring 
(dog ikke over fire måneder) være nødvendig. 
vi) Hurtigere behandling af kommentarer 
På nuværende tidspunkt er det op til den 
pågældende tekniske komité, hvor hurtigt de 
kommentarer, der er indkommet ved en 
høring, behandles. Man ville opnå nogen frem­
skyndelse af gennemgangen af kommentarer 
(som nu tager op til seks måneder) ved at 
etablere den hovedregel, at kommentarer skal 
gennemgås, og der skal reageres på disse, 
inden for to måneder fra afslutningen af en 
offentlig høring. Det pågældende standardise­
ringsorgan ville være nødsaget til at tage 
bestemmelse om undtagelser fra sag til sag. 
vii) Umiddelbar anvendelse af vedtagne 
standarder 
Standarder, hvorom der er opnået enighed på 
europæisk plan, skal med det nuværende 
system »indføres« som nationale standarder, 
før de bliver officielle. Der indrømmes normalt 
en periode på seks måneder til dette formål, 
men længere perioder kan indrømmes, og i 
mange tilfælde overholder de nationale 
organer ikke den aftalte tidsplan. National 
indførelse bør ikke længere være en forudsæt­
ning for brugen af en europæisk standard. 
Dette ville eliminere tidsintervallet mellem 
vedtagelsen af en europæisk standard og dens 
tilgængelighed for brugere. 
39. Vedtagelsen af nogle af eller alle disse procedure­
mæssige henstillinger ville på kort sigt fremskynde 
leveringen af europæiske standarder. Det skal imid­
lertid ligeledes tilstræbes at undgå at overbebyrde 
det europæiske standardiseringssystem. Det er tvin­
gende nødvendigt at fastsætte prioriterede mål for 
den første generation af harmoniserede europæiske 
standarder og at gå bort fra mål, som ikke er 
direkte forbundne med prioriteter. 
Hvad angår f.eks. standardiseringsmandater, der er 
relateret til fællesskabslovgivning, skal den tekniske 
udmøntning af de væsentlige krav i et givet direktiv 
inkorporeres i europæiske standarder inden for den 
aftalte tidshorisont. Andre aspekter af standardise­
ring, der f.eks. vedrører produkters effektivitet eller 
anvendelighed, kan kun behandles, såfremt arbejdet 
i henhold til mandat afsluttes rettidigt. Ansvaret for 
fastholdelsen af prioriteringen ligger hovedsagelig 
hos de europæiske standardiseringsorganer selv, 
men Kommissionen kan efter samråd med Det 
Stående Udvalg for Tekniske Forskrifter og Stan­darder give nærmere vejledning om prioritering til 
standardiseringsorganerne gennem yderligere 
mandater. Kommissionen vil også så vidt muligt 
begrænse udstedelsen af nye standardiseringsman­
dater i de næste to år til emner, som har betydning 
for gennemførelsen af det indre marked. 
40. De, der tilstræber at følge prioriteringen, kan blive 
nødsaget til at søge at begrænse forsøg på at inklu­
dere alle aspekter af eksisterende nationale stan­
darder i de første europæiske standarder. Selvom 
fuldstændig konvergens af tekniske standarder i 
Europa er at foretrække på langt sigt, vil et forsøg 
på at gå for hurtigt frem på alle fronter bringe 
enigheden om det vigtigste minimum for det indre 
markeds funktion i fare. Ved at koncentrere sig om 
præstations- frem for udformningsparametre inden 
for udarbejdelsen af europæiske standarder 
fremmes også processen for opnåelse af enighed. 
ii) Koordination og struktur 
41. Forbedret koordination af europæisk standardise­
ring og organisatorisk stabilitet har højeste prioritet 
for Kommissionen. Effektivitet og struktur er til en 
vis grad indbyrdes afhængige. Kommissionen aner­
kender imidlertid, at der kan være behov for mere 
tid, før de i denne afdeling indeholdte henstillinger 
kan gennemføres. Ikke desto mindre er det nødven­
digt, at der hurtigst muligt udvikles og diskuteres 
ideer vedrørende dette spørgsmål. 
42. Af de tre europæiske standardiseringsorganisationer 
har CEN og Cenelec et fælles regelsæt for deres 
aktiviteter, mens ETSI har et separat regelsæt, der 
afspejler en anden struktur. Skønt der allerede er 
foretaget nogen tilpasning af ETSPs regler for at 
bringe denne organisation i overensstemmelse med 
almindeligt anerkendte standardiseringsprincipper, 
og skønt yderligere ændringer er under overvejelse, 
er ETSFs og CEN/Cenelecs metoder for europæisk 
standardisering fundamentalt forskellige. Fremover 
vil andre grene af samfundsøkonomien end tele­
kommunikation (f.eks. informationsteknologi eller 
levnedsmiddelindustri) måske også sige, at de har 
behov for at organisere deres egne standardise-
ringsaktiviteter på europæisk plan. Samtidig med at 
28. 1. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/15 
Kommissionen i den ny metodes ånd ønsker at 
tilskynde til frivillig standardisering som foretrukket 
alternativ til regulering med henblik på at skabe 
orden på markederne, søger den også at tilgodese, 
at nye standardiseringsaktiviteter integreres behø­
rigt i det øvrige standardiseringssystem. 
43. Standardiseringsaktiviteter kan kun opnå generel 
anerkendelse og berettigelse, såfremt de styres på 
basis af et klart regelsæt, der er kendt og godkendt 
af alle berørte parter. Standarder, som udarbejdes 
gennem en åben proces, der giver alle parter 
mulighed for at få indflydelse på det endelige 
resultat, har meget bedre mulighed for at blive 
anvendt på markedet, end de, som ikke er udar­
bejdet således. Standardisering er en proces, 
hvorved tekniske dokumenter opnår generel beretti­
gelse gennem passende samråd. En række forskel­
lige organisationer, såsom individuelle virksom­
heder, branche- eller faglige foreninger, kan til eget 
brug udvikle tekniske specifikationer, men hvis 
disse skal blive standarder, skal de gennemgås ved 
en formel proces, der er åben for alle berørte 
parter. 
44. Manglen i 1990 på fastsatte og generelt accepterede 
rammer for europæisk standardisering resulterer i 
effektivitetsstab inden for den service, som standar­
diseringen yder industri, regering og andre berørte 
parter. Organisering af yderligere standardiserings­
arbejde på sektorialt grundlag kan være en positiv 
udvikling, der giver mulighed for industriens 
direkte deltagelse og muligvis større engagement i 
arbejdet. Pga. det stigende pres på fælleseuropæiske 
standarder i de kommende år kan der blive større 
behov for en sådan sektorial standardisering. 
Medmindre en sådan standardisering imidlertid 
koordineres og foretages i overensstemmelse med 
visse grundregler, vil risikoen for dobbeltarbejde 
eller uoverensstemmelse mellem forskellige euro­
pæiske standardiseringsaktiviteter stige. Amerikas 
Forenede Stater med næsten 400 aktive standardise­
ringorganer illustrerer risiciene for fragmentering 
inden for udarbejdelse af standarder. Europa, som 
nu forsøger at sætte sig ud over sin arv med natio­
nalt baserede teknologier, må sikre, at knappe 
menneskelige ressourcer og kapitalressourcer ikke 
spildes på dobbeltarbejde. 
45. Kommissionen finder derfor, at de kunder, som 
efterspørger europæiske standarder, såvel som de 
institutioner, som for tiden leverer dem, bør over­
veje, hvorvidt tiden ikke er inde til at etablere et 
»europæisk standardiseringssystem«, hvori alle 
deltageres rolle på nationalt og europæisk plan 
klart defineres på basis af aftalte mål, hvoraf det vigtigste ville være hurtigere integration af euro­
pæisk teknologi gennem enighed om fælles stan­
darder. 
Et sådant system kunne: 
— give mulighed for forskellig organisering og 
selvstændig styring inden for sektoriale standar­
diseringsorganer på europæisk plan, og 
— sikre europæisk standardiserings koordination, 
gennemsigtighed og berettigelse ved anvendelse 
af fælles regler for alle standardiseringsorganer i 
systemet, idet disse regler udvikles og vedlige­
holdes af et nyt centralt organ, »det europæiske 
standardiseringsråd«. 
Jo klarere de fælles regler for europæisk standardi­
sering er, desto mere frihed kan sektorerne få til at 
organisere sig på den mest hensigtsmæssige måde. 
46. Begrebet »europæisk standardiseringssystem« 
forudsætter et sammenhængende hele bestående af 
et antal komponenter. Systemet kunne bestå af flere 
forskellige europæiske standardiseringsorganer, 
under forudsætning af at disse er underlagt fælles 
regler, for så vidt angår den formelle proces for 
omdannelse af dokumenter til europæiske stan­
darder. Beslutningen om at etablere nye organer på 
europæisk plan (ud over de tre, der allerede eksi­
sterer) ville afhænge af kvaliteten af den service, de 
eksisterende organisationer yder. Hvis CEN f.eks. 
som europæisk standardiseringsorganisation repræ­
senterende flere sektorer kan reagere hurtigt og 
effektivt på europæisk industris behov, er det 
usandsynligt, at mange sektorer — om nogen over­
hovedet — vil ønske at påtage sig besværet med at 
etablere et nyt standardiseringsorgan. Hvis en 
sektor imidlertid kan påvise, at dens behov kun kan 
imødekommes gennem et selvstændigt europæisk 
standardiseringsorgan, bør den have frihed til at 
etablere et sådant under iagttagelse af reglerne for 
det europæiske standardiseringssystem. 
47. Kommissionen diskuterede for nylig disse ideer 
med de europæiske standardiseringsorganisationer, 
og der synes at være tegn på en vis enighed om 
behovet for en ny struktur for europæisk standardi­
sering, som kan imødekomme de allerede anførte 
problemer. Kommissionen foreslår derfor følgende 
skitse til en ny struktur for den fremtidige koordi-
Nr. C 20/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
nation af europæisk standardisering. (Der gives en 
mere detaljeret beskrivelse heraf i bilag 2): 
— det europæiske standardiseringsråd ville blive et 
nyt organ med ansvar for den overordnede 
politik for europæisk standardisering; det ville 
omfatte personer, der repræsenterer følgende 
interesser: europæisk industri og arbejdsmarke­
dets parter, repræsentanter fra Kommissionen 
for De Europæiske Fællesskaber og EFTA-
sekretariatet og de europæiske standardiserings­
organer 
— en europæisk standardiseringsbestyrelse ville 
virke som overordnet organ for rådet med 
ansvar for styring og koordination af europæisk 
standardisering. Medlemmerne ville omfatte 
ansatte fra de europæiske standardiseringsor­
ganer (for tiden CEN, Cenelec og ETSI) og 
standardiseringsrådet sekretær 
— de europæiske standardiseringsorganer ville 
være de organer etableret på europæisk plan og 
anerkendt af rådet, iom ville have ansvaret for 
standardisering inden for hvert sit felt. De ville 
have fuldstændig autonomi ved planlægning, 
finansiering, udarbejdelse og vedtagelse af euro­
pæiske standarder under iagttagelse af reglerne 
for det europæiske standardiseringssystem og 
formelle aftaler med nationale standardiserings­
organer 
— de nationale standardiseringsorganer ville 
udføre særlige opgaver på vegne af de euro­
pæiske standardiseringsorganer på nationalt 
plan (offentlig høring, udmøntning af national 
afstemning), give regelmæssig information om 
deres nationale aktiviteter og overholde status 
quo-reglerne under udviklingen af europæiske 
standarder. 
48. De største fordele ved denne metode ville efter 
Kommissionens mening være at: 
— europæisk standardiserings strategiske retning 
ville blive sikret af repræsentanter for de 
primære økonomiske og politiske interesser, den 
skulle tjene 
— eksisterende sektoriale standardiseringsorganer 
(Cenelec, ETSI) ville kunne bibeholde deres 
autonomi og dynamik, og muligheden for 
adgang for flere sektoriale organisationer til 
systemet ville ikke være udelukket 
— der ville gælde et sæt fælles regler for dannelsen 
af europæiske standarder for eksisterende og 
fremtidige europæiske standardiseringsorganer 
(accept af reglerne ville være en betingelse for 
anerkendelse i henhold til systemet) — den daglige drift af CEN, Cenelec og ETSI ville 
væsentligt forblive uændret 
— det europæiske standardiseringsråd ville kræve 
begrænsede ressourcer, hvorved unødigt 
bureaukrati og udgifter ville kunne undgås 
— nationale standardiseringsorganers rolle i euro­
pæisk standardisering ville blive anerkendt i alle 
sektorer. 
49. Det vil blive nødvendigt med yderligere, mere 
detaljerede diskussioner med henblik på en uddyb­
ning af disse ideer, især med henblik på en mere 
nøjagtig definition af det europæiske standardise­
ringsråds rolle og organisatoriske struktur. De 
diskussioner, der allerede er ført med de euro­
pæiske standardiseringsorganisationer, pegede imid­
lertid mod en generel villighed til at fortsætte på 
dette grundlag. Med alle berørte parters medvirken 
finder Kommissionen, at det nu er muligt at 
forudse etableringen af disse nye rammer i løbet af 
1991. 
iii) Medlemskab og internationalt samarbejde 
50. Ved udviklingen af europæisk standardisering må 
der tages højde for det eksterne såvel som det 
interne miljø. De hurtige politiske ændringer, som 
finder sted i Central- og Østeuropa, vil med tiden 
føre til en større, tættere integreret europæisk 
markedsøkonomi end den nuværende, og fælles 
tekniske standarder er et af de midler, der kan sikre 
en regulær overgang til denne situation. Dette 
rejser vigtige og presserende spørgsmål vedrørende 
forholdet mellem de nuværende medlemmer af det 
europæiske standardiseringssystem og andre euro­
pæiske lande. Et tættere samarbejde med disse 
lande er ønskeligt, og deres optagelse i systemet må 
overvejes. 
Teknisk bistand til Central- og Østeuropa inden for 
standardiseringsområdet vil ligeledes have høj prio­
ritet i de kommende år. Den polske og ungarske 
regering har allerede ansøgt om økonomisk og 
teknisk bistand i henhold til PHARE-programmet 
for at opnå en forbedring af standarder og metrolo­
giske regler, især med henblik på opfyldelse af 
Fællesskabets produktkrav. Der er stigende inter­
esse for teknisk bistand også fra ikke-europæiske 
lande. 
Endelig må samarbejdsforholdet mellem Europa og 
internationale standardiseringsorganer udvikles for 
at sikre en effektiv tovejsinformationsstrøm og, 
hvor dette er muligt, enighed om den bedste forde­
ling af standardiseringsarbejdet for at undgå 
dobbeltarbejde. 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/17 
Medlemskab af de europæiske standardise­
ringsorganer 
51. Medlemskab af de tre europæiske standardiserings­
organer er hovedsageligt begrænset til EØF's og 
EFTA's medlemslande; CEN og Cenelecs 
medlemmer er begrænset til disse lande, mens ETSI 
også tæller Cypern, Malta og Tyrkiet blandt sine 
medlemmer. Et antal central- og østeuropæiske 
lande har imidlertid for nylig udtrykt deres inter­
esse for at blive optaget som medlemmer i alle tre 
europæiske standardiseringsorganisationer, og 
Tyrkiet har gennem nogen tid været kandidat til 
CEN/Cenelec-medlemskab. CEN og Cenelec har 
gentagne gange påpeget, at medlemskab af deres 
organisationer er forbundet med medlemskab af 
EØF og EFTA. 
52. Det er i alle landes interesse, det være sig euro­
pæiske eller ikke-europæiske lande, at det nuvæ­
rende tempo, hvormed udviklingen af europæiske 
standarder finder sted, opretholdes og om muligt 
forøges. Harmoniseringen af modstridende natio­
nale standarder inden for Europa, såvidt muligt på 
basis af internationale standarder, er et overor­
dentlig stort bidrag til fremme af international 
samhandel og global økonomisk vækst. Kommis­
sionen finder, at en forøgelse af antallet af de euro­
pæiske standardiseringsorganers medlemmer med 
fuldt medlemskab på kort sigt vil være en hindring 
for dette mål, idet det ville forøge de problemer, 
som de nuværende medlemmer har med at blive 
enige om komplekse tekniske emner. Skønt et 
bredere medlemskab på langt sigt er ønskeligt, har 
det ikke umiddelbart prioritet. 
53. Ikke desto mindre bør de europæiske lande, som 
ikke er medlemmer at det europæiske standardise-
ringssystem, men som ønsker at overtage euro­
pæiske standarder, have tæt tilknytning til det 
arbejde, som europæiske standardiseringsorganer 
udfører, for at give dem mulighed for hurtigt at 
tilpasse sig nye europæiske standarder og opnå de 
økonomiske fordele ved at anvende dem. Den 
udbredte vedtagelse og brug af europæiske stan­
darder uden for EØF's og EFTA's medlemslande er 
i Vesteuropas økonomiske interesse. Man bør lige­
ledes have i erindring, at Fællesskabet har indgået 
associeringsaftaler med visse europæiske lande og 
kan indgå lignende aftaler med andre. Derfor ville 
det være ønskeligt for de euopæiske standardise­
ringsorganer at give europæiske lande mulighed for 
deltagelse i deres arbejde med en status, som er 
mindre end fuldt medlemskab. Kommissionen mener, at status som »associeret 
medlemsstat«, som kunne medføre ret til at deltage 
i det europæiske standardiseringsarbejde uden 
stemmeret, ville være udtryk for Fællesskabets og 
de pågældende landes interesse i at bevæge sig mod 
et tættere økonomisk forhold, idet man tager højde 
for den usikkerhed, der omgiver disse landes struk­
turelle og økonomiske udvikling. Afhængig af den 
generelle økonomiske og politiske udvikling kunne 
overgangen til fuldt medlemskab finde sted efter 
nogle år, når de pågældende lande har vist deres 
villighed og evne til at anvende europæiske stan­
darder. 
54. Hvad angår ikke-europæiske lande, mener 
Kommissionen, at det primært er op til de euro­
pæiske standardiseringsorganer at afgøre, hvorvidt 
det er i deres interesse at tillade, at disse landes 
standardiseringsorganer i begrænset omfang 
bidrager til deres arbejde. Ét europæisk organ, 
ETSI, giver allerede nu observatørrepræsentanter 
fra ikke-europæiske lande adgang til sine møder på 
basis af reciprocitet. En sådan metode har poten­
tielle ulemper såvel som fordele. De indlysende 
fordele ved øget gennemsigtighed og muligheden 
for at få nyheder om den allerseneste tekniske 
udvikling fra ikke-europæiske kilder skal vejes mod 
den potentielle risiko for forsinkelse i opnåelsen af 
enstemmighed og det forhold, at diskussioner, der 
hører til i internationale standardiseringsorganers 
forum, i stedet finder sted på europæisk plan. Med 
en mere decentral sektorial standardiseringsstruktur 
i Europa synes det imidlertid passende, at ethvert 
europæisk standardiseringsorgan tager sine egne 
beslutninger om dette spørgsmål, under forudsæt­
ning af at reciprocitet sikres. Adgang for observa­
tører fra de internationale standardiseringsorganer 
til CEN og Cenelecs tekniske arbejde, som fore­
slået nedenfor, ville i sig selv give andre lande 
mulighed for at følge med i det europæiske 
arbejdes udvikling. 
Teknisk samarbejde 
55. Vesteuropas standardiseringsorganisationer opfor­
dres til i stigende omfang at yde andre lande 
teknisk bistand, efterhånden som der bliver bedre 
forståelse for de positive virkninger, som Fælles­
skabets program for 1992 vil få for international 
samhandel. Efterspørgslen fra central- og østeuro­
pæiske lande er allerede stor, men andre regioner 
(landene omkring Middelhavet og Sydamerika) har 
givet udtryk for lignende interesse, og Kommis-
Nr. C 20/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
sionen leder allerede samarbejdsprogrammer inden 
for standardiseringsområdet i Indien, ASEAN-
landene og Andesgruppen. Denne interesse er især 
rettet mod oplysninger om eksisterende og plan­
lagte europæiske standarder og uddannelse af indu­
stri- og standardiseringseksperter i anvendelsen 
heraf. 
56. Fællesskabet er i princippet villig til at inkludere 
teknisk bistand inden for dette område i dets 
samarbejdsprogrammer med tredjelande, skønt det 
bør erindres, at de tekniske ressourcer til denne 
opgave er begrænsede. Kommissionen må trække 
på den ekspertise, der er til stede i den private 
sektor (og i særdeleshed i standardiseringsorganer) 
med henblik på udførelsen af et sådant samarbejde. 
CEN og Cenelec og medlemmerne heraf har alle­
rede tidligere assisteret Kommissionen. 
57. På baggrund af det europæiske aspekt af disse akti­
viteter mener Kommissionen, at de europæiske 
standardiseringsorganer bør påtage sig ansvaret for 
koordination og styring af en sådan teknisk 
bistand, selv hvis de pågældende eksperter for en 
stor del kommer fra de nationale standardiserings­
organer. Kommissionen påtænker at give økono­
misk støtte til udviklingen af en passende infra­
struktur inden for de europæiske organer med 
henblik på at imødekomme anmodninger om oplys­
ninger og bistand, som, skønt de påfører de pågæl­
dende organer en yderligere byrde, udgør et vigtigt 
instrument for Fællesskabets eksterne økonomiske 
relationer. Kommissionen håber, at nationale stan­
dardiseringsorganer og medlemsstaterne vil samar­
bejde ved at bidrage til en kollektiv aktion og 
undgå ukoordinerede nationale initiativer. 
Relationer med internationale standardise­
ringsorganer 
58. Forbindelserne mellem de europæiske standardise­
ringsorganer og deres internationale modstykker er 
indirekte, idet nationale standardiseringsorganer 
kun deltager i ISO og IEC og nationale myndig­
heder kun i CCITT. Ikke desto mindre er samar­
bejdet mellem de internationale og europæiske 
organer steget i omfang, efterhånden som 
mængden og spændvidden af europæisk standardi­
sering er blevet udvidet. Især gennem de sidste to år 
er der indgået ordninger mellem ISO og CEN og 
IEC og Cenelec, som giver mulighed for jævnlige 
diskussioner med henblik på at sammenligne 
arbejdsprogrammer og koordinere dem, hvor dette 
er muligt. Dette er tegn på villighed fra begge sider 
til at etablere en samarbejdsdialog for at undgå 
dobbeltarbejde og spild af knap ekspertise. 59. Det kan være nødvendigt for det europæiske stan-
dardiseringssystem at tage andre skridt for at over­
bevise det internationale standardiseringssamfund 
om, at arbejdet på europæisk plan er en erstatning 
for den nationale standardisering og ikke den 
globale. 
Et første skridt ville være at holde de internationale 
standardiseringsorganisationer fuldt informeret om, 
hvorledes det europæiske arbejde skrider frem ved 
at invitere observatører fra de relevante tekniske 
komitéer under ISO eller IEC til europæiske 
arbejdsgrupper eller komitéer, hvor der er fælles 
interesser. 
Et andet positivt skridt ville være fortsat at anmode 
internationale standardiseringsorganer om at påtage 
sig noget af det arbejde, som nu foreslås på euro­
pæisk plan, især standardiseringsaktiviteter, der 
ikke er forbundet med EØF's produktlovgivning. 
Hvis de internationale standardiseringsorganer kan 
reagere ved at fremskynde arbejdet på projekter, 
som har høj prioritet for Europa med henblik på at 
levere resultater inden for den tidsplan, der er sat 
ifølge europæiske krav, kan standardisering på 
europæisk plan undgås. 
60. Hvis Europa imidlertid skal fremme yderligere 
international standardisering, må andre gøre det 
samme. Fællesskabet forventer, at dets førende 
økonomiske partnere, især USA og Japan, vil være 
parate til at afsætte flere ressourcer til international 
standardisering i de kommende år og, hvad der er 
lige så vigtigt, at indføre internationale standarder 
på nationalt plan. Medmindre alle berørte parter 
handler med samme engagement i forbindelse med 
international standardisering, som Europa tidligere 
har gjort det, kan denne vigtige mekanisme ikke 
udnyttes ordentligt som et middel til fremme af 
international samhandel og økonomisk vækst. 
ANDRE VIGTIGE EMNER 
Følgende emner er, mens de er vigtige for euro­
pæisk standardiserings fremtidige udvikling, måske 
mindre presserende end de i den foregående afde­
ling beskrevne emner. Man kan eventuelt vedtage 
en mindre stram tidsplan for løsningen heraf, skønt 
manglende fremskridt inden for disse emner vil 
være en alvorlig hindring for en øget standardise­
ring, som vil styrke den europæiske økonomi. 
28. 1. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/19 
iv) Udvidet ansvar 
61. Standardisering er en service for industrien og for 
samfundet generelt. Efterspørgslen efter standarder 
er nok traditionelt skabt af produktionsinteresser, 
men omfatter nu en bredere kundekreds som f.eks. 
offentlige myndigheder, arbejdstagere, udstyrsbru-
gere, private forbrugere eller forskere. Alle disse 
brugere af standarder ønsker, at denne service 
afspejler deres behov og ydes effektivt. 62. Disse forskellige interesser er normalt repræsenteret 
i de nationale standardiseringsorganers styrelsesor­
ganer, enten direkte eller gennem en regeringsre­
præsentant. På det tekniske plan er der generelt 
mulighed for, at alle berørte parter kan deltage i 
det nationale standardiseringsarbejde. På europæisk 
plan er forskellige interesser imidlertid i meget 
mindre omfang direkte repræsenteret inden for 
standardisering. Situationen i de tre europæiske 
standardiseringsorganer kan sammenfattes som 
følger: 
Standardiserings-
CEN 
Cenelec 
ETSI Deltagelse i tekniske 
komitéer/arbejdsgrupper 
Delegationer fra nationale standardise­
ringsorganer 
Observatører fra anerkendte euro­
pæiske producent- eller brugerorgani­
sationer 
Delegationer fra nationale elektro­
tekniske komitéer 
Medlemmer 
Observatører fra anerkendte berørte 
parter i og uden for Europa Repræsentation i 
styrelsesorganer 
Repræsentanter for nationale standardi­
seringsorganer 
Repræsentanter for nationale elektro­
tekniske komitéer 
Medlemmer 
(Kommissionen for De Europæiske 
Fællesskaber og EFTA som rådgivere) 
63. De forslag, der allerede er fremsat, med hensyn til 
repræsentation i det europæiske standardiseringsråd 
er et første skridt mod et udvidet ansvar inden for 
europæisk standardisering, men der er behov for at 
åbne europæisk standardisering for »kundegrund­
laget« på alle niveauer. På baggrund af europæisk 
standardiserings betydning for f.eks. Fællesskabets 
produktsikkerhedslovgivning bør alle involverede 
parter, der er beskæftiget med sikkerhedsspørgsmål, 
herunder repræsentanter for arbejdstagere eller 
forbrugere, have mulighed for at deltage i det 
tekniske arbejde, der finder sted på europæisk plan, 
gennem deres europæiske organisationer. Det synes 
ikke passende, at visse interesser (producenter, 
industribrugere) har ret til at følge dette arbejde 
gennem deres europæiske organisationer, mens 
andre er udelukket herfra (fagforeninger, forbruger­
organisationer). Større åbenhed i den europæiske 
standardiseringsproces er nødvendig for at fremme 
bredere offentlig interesse for og tillid til euro­
pæiske standarder. 
64. Det samme kan siges at gælde for styrelsesorga-
nerne. Hvis standardisering er en service, bør 
brugerne af europæiske standarder have medbe­
stemmelse ved prioriteringen og fordelingen af ressourcer til standardiseringsarbejdet. Bortset fra 
ETSI styres de europæiske standardiseringsorganer 
udelukkende af repræsentanter for de nationale 
standardiseringsorganer (CEN) eller af den pågæl­
dende industrisektor (Cenelec). For bedre at 
afspejle europæisk standardiserings stigende offent­
lige betydning, bør der gives mulighed for direkte 
repræsentation inden for europæiske standardise­
ringsorganer af større interessegrupper og offent­
lige myndigheder (som, når alt kommer til alt, giver 
betydelige økonomiske bidrag til arbejdet). Der kan 
senere forhandles om repræsentationsmetoden, men 
princippet skal slås fast nu. 
65. Det er vigtigt, at nationale standardiseringsorganer, 
som er en integreret del af det europæiske standar-
diseringssystem, også følger åbenhedsprincippet 
over for andre dele af systemet. Deltagelse i det 
nationale standardiseringsarbejde, der foregår på et 
integreret fællesskabsmarked, bør ikke begrænses 
på basis af den berørte parts nationalitet eller 
etableringssted. En hvilken som helst part fra 
Fællesskabet, der ønsker at deltage i national stan­
dardisering, og som kan påvise en interesse i 
arbejdet, og som er villig til at overholde de 
normale regler for deltagelse, bør få tilladelse til 
Nr. C 20/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
dette. Dette princip blev allerede fastslået i direktiv 
83/189/EØF — det er nu tid at anvende det. 
v) Finansiering 
66. Standardisering er ikke billig. Udvidelsen af euro­
pæisk standardisering skal baseres på en klar 
forpligtelse fra alle berørte parters side til at yde 
økonomisk støtte hertil. I betragtning af europæisk 
standardiserings nuværende omfang og den forven­
tede vækst forekommer den nuværende finansie­
ringsmetode relativt ustabil, især hvad angår CEN's 
og Cenelecs aktiviteter. 
For tiden får de nationale organer, der er medlem 
af CEN/Cenelec, deres indtægter direkte fra den 
private sektor (fra medlemsgebyrer og salg af stan­
darder), og de finansierer CEN og Cenelec gennem 
årlige medlemsbidrag. Denne indirekte og kortsig­
tede finansiering er muligvis ikke længere hensigts­
mæssig for det omfang, som det europæiske stan­
dardiseringsarbejde sandsynligvis vil få i 1990'erne. 
På den anden side betyder den mængde standardi­
seringsarbejde, der udføres i henhold til mandat fra 
EØF og EFTA, at en stor del af CEN og Cenelecs 
udgifter (70 % af CEN's årlige budget og 55 % af 
Cenelecs) såvel som udgifterne i forbindelse med 
nationale medlemmers drift af tekniske sekretariater 
dækkes af indtægter fra Kommissionen og EFTA-
landene. Skøt de europæiske standardiseringsorga­
ners budget kun udgør en lille del af de samlede 
udgifter i forbindelse med europæisk standardise­
ring (udgifterne på nationalt plan er meget større i 
forbindelse med koordination af nationale stand­
punkter og deltagelse i europæiske diskussioner), 
bekymrer disse organers afhængighed af offentlige 
tilskud (') i stigende grad Kommissionen. 
67. Denne tendens er især foruroligende, efterhånden 
som det er blevet klart, at de midler, som europæisk 
standardisering kræver, sandsynligvis snart overgår 
de ressourcer, der er til rådighed inden for EØF's 
budget. (Fællesskabet forventes at sætte mindst 20 
mio. ECU af til europæisk standardiseringsarbejde i 
1990 og betydeligt mere i 1991). Der må findes en 
mere effektiv måde at kanalisere private midler til 
europæisk standardisering. Kommissionen finder, at 
dette mål skal fremmes ved: 
(') Skønt ETSI delvis er direkte finansieret af sine medlemmer, 
er instituttet ligeledes meget afhængigt af ekstraordinære 
bidrag fra de nationale administrationer. — en forpligtelse til langsigtet økonomisk planlæg­
ning fra de europæiske standardiseringsorganers 
medlemmers side 
— ændring af den nuværende fordeling af 
indtægter fra salg af europæiske standarder, 
således at en del af disse indtægter kan kanali­
seres direkte til de europæiske standardiserings­
organer 
— opkrævning af medlemsgebyrer fra industriens 
deltagere i europæisk standardisering (som det 
allerede er praksis i ETSI). 
Parallelt med denne udvikling bør Ministerrådet 
være villig til at tilbyde en klar (men begrænset) 
afsættelse af offentlig økonomisk støtte over flere 
år (se punkt C: »De offentlige myndigheders rolle« 
nedenfor). 
68. Medlemmerne af CEN og Cenelec, hvis aktivitet og 
udvikling i stigende grad er forbundet med den 
aktivitet og udvikling, der foregår inden for de 
europæiske standardiseringsorganer, som de 
tilhører, bliver uden tvivl nødsaget til at afsætte 
flere ressourcer til det europæiske arbejde i de 
kommende år. I stedet for at tage årlige budget­
mæssige beslutninger ad hoc, som det er tilfældet i 
øjeblikket, er det nok bedre at udvikle en langsigtet 
økonomisk plan baseret på eksisterende og forven­
tede arbejdsprogrammer, på grundlag af hvilken 
der vil kunne udarbejdes et skøn over hvert natio­
nalt medlems sandsynlige bidrag over en årrække. 
Dette ville være en støtte for den økonomiske plan­
lægning på nationalt plan og ville ligeledes give 
mulighed for at fastsætte et konkret mål for 
kampagner med henblik på at opnå midler fra indu­
strien på nationalt plan. (Kommissionen forstår, at 
man for tiden undersøger langsigtet økonomisk 
planlægning inden for CEN). 
69. Finansiering gennem årlige medlemsbidrag er imid­
lertid ikke den eneste måde, hvorpå man kan skaffe 
penge til europæisk standardisering. Nationale stan­
dardiseringsorganer får de fleste af deres indtægter 
fra salg af deres produkter, dvs. standarder og 
oplysninger om standarder. Direkte finansiering af 
europæiske standardiseringsorganer gennem årlige 
medlemsbidrag kunne i nogen grad modsvares af, 
at en del af indtægterne fra salg af europæiske stan­
darder (i hvert fald delvis) direkte tilfaldt de euro­
pæiske organer, som er ansvarlige for produktionen 
heraf. Dette ville naturligvis have indflydelse på det 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/21 
beløb, der overføres fra nationale til europæiske 
organer, men det kunne lette overførslen ved at 
gøre den automatisk i forbindelse med hvert salg af 
en europæisk standard. 
70. Dette ville ikke betyde, at nationale standardise­
ringsorganer ikke længere ville modtage indtægter 
fra salg af europæiske standarder. Nationale 
organer er et uundværligt element i udarbejdelsen 
af sådanne standarder, idet de fungerer som en bro 
mellem nationale interesser og forhandlingspro­
cessen på europæisk plan. De er ligeledes uundvær­
lige for markedsføringen af standarder på såvel 
nationalt, europæisk som internationalt plan. Det 
ville være passende at fordele salgsindtægterne 
mellem organerne på europæisk plan og de natio­
nale organer, således at sidstnævntes væsentlige 
bidrag anerkendes, f.eks. ved at dele indtægterne 
mellem det europæiske standardiseringsorgan, der 
har ansvaret for standarden, den (europæiske eller 
nationale) organisation, som foretager salget, og 
alle nationale standardiseringsorganer. 
71. Et sådant system ville have flere fordele: 
— det ville i begrænset (men stigende) omfang give 
de europæiske standardiseringsorganer en regel­
mæssig, selvstændig indkomst 
— det ville til stadighed være en økonomisk 
tilskyndelse for standardiseringsorganerne til at 
føre en dynamisk salgspolitik for europæiske 
standarder 
— det ville give alle nationale standardiseringsor­
ganer en andel i indtægterne fra salget af euro­
pæiske standarder, uanset salgsstedet 
— det ville eliminere den nuværende skævhed, 
hvor offentlige midler til europæisk standardise­
ring genererer indtægter til nationale standardi­
seringsorganer, især til dem, som udgiver deres 
standarder på CEN's arbejdssprog. 
Det ville med andre ord afspejle det europæiske 
standardiseringssystems indbyrdes afhængighed i 
økonomisk henseende. 
72. En betingelse for, at anvendelse af denne metode 
kan lykkes, ville være indførelse af øget konkur­
rence mellem sælgere af europæiske standarder, 
hvilket ville reducere de med indkøb af standarder, 
forbundne omkostninger for europæisk industri og 
muligvis forøge det samlede marked. Yderligere 
vækst på markedet ville blive stimuleret ved euro­
pæiske standardiseringsorganers direkte salg af 
egne standarder, hvor medlemmerne anså dette for 
passende, hvilket ikke er tilladt i henhold til CEN 
og Cenelecs nuværende regler (skønt Kommis­
sionen forstår, at denne politik for tiden overvejes). 73. Yderligere finansiering gennem medlemsgebyrer fra 
industrien ville være en naturlig konsekvens af 
større brug af associerede europæiske standardise­
ringsorganer, som giver individuelle medlemmer, 
ud over nationale delegationer, adgang til at 
deltage direkte. Dette sker allerede f.eks. inden for 
Det Europæiske Standardiseringsinstitut for Tele­
kommunikation (ETSI) og European Workshop for 
Open Systems (EWOS). Retten til at deltage 
direkte i standardiseringsarbejdet bør medføre øget 
økonomisk ansvar for standardiseringen. Hvis indu­
strien og andre berørte parter tror, at deres økono­
miske interesser har fordel af europæisk standardi­
sering, vil de være villige til at bidrage direkte til de 
europæiske standardiseringsorganisationers udgifter. 
vi) Information 
74. Ved at definere den allernyeste teknologi er stan­
dardisering medvirkende til at gøre økonomien 
mere gennemsigtig. Men standarder kan kun 
opfylde denne funktion, hvis oplysningerne herom 
er tilgængelige, klare og fuldstændige. Den nuvæ­
rende struktur for standardisering i Europa baseret 
på nationale standardiseringsorganer, har ført til, at 
informationen er koncentreret om hvert lands 
nationale aktiviteter, og det er ikke let at få klare 
og fuldstændige oplysninger om fælleseuropæiske 
standarder eller nationale standarder fra andre 
europæiske lande. Nu hvor Fællesskabet har 
forpligtet sig til at etablere et europæisk enheds­
marked og på længere sigt en integreret europæisk 
økonomi, er det af største vigtighed, at de teknolo­
giske oplysninger indeholdt i standarder styres fra 
et europæisk perspektiv og giver et fuldstændigt 
billede af aktiviteterne på alle, nationale såvel som 
europæiske, niveauer. 
75. Hvad angår oplysninger om nationale standardise-
ringsaktiviteter, indeholder direktiv 83/189/EØF 
krav om, at nationale standardiseringsorganer skal 
forsyne de europæiske standardiseringsorganer med 
oplysninger om deres aktiviteter med henblik på at 
fremme et tættere samarbejde mellem dem og over­
føre aktiviteter af fælles interesse fra nationalt til 
europæisk plan. Denne procedure har imidlertid 
ikke levet op til forventningerne. Nationale stan­
dardiseringsorganers bidrag til CEN/Cenelecs 
databaser har ofte været ufuldstændige, forsinkede 
og uklare. I en rapport udarbejdet i januar 1990 af 
CEN/Cenelec-sekretariatet (fem år efter procedu­
rens start) påpegedes mange tilfælde af manglende 
eller sen notifikation og fejlagtig klassifikation. 
Nr. C 20/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
Bidrag af ringe kvalitet til systemet har ført til 
produktion af ringe kvalitet. De omfangsrige regi­
stre, der er samlet fra informationsproceduren, 
udgør langt fra en »oversigt« over nuværende euro­
pæiske aktiviteter og indeholder oplysninger, som 
er uforståelige for lægmand, og som ofte er foræl­
dede. Der er for nylig udarbejdet anbefalinger 
inden for CEN, og Cenelec har besluttet at 
forbedre databasen, men det er endnu uvist, hvor 
hurtigt beslutninger vil blive taget og gennemført. 
76. Det bør imidlertid bemærkes, at Cenelec siden 1988 
har vedtaget en parallel informationsprocedure for 
det elektrotekniske område, som indebærer flere 
begrænsninger end informationsproceduren i 
henhold til direktiv 83/189/EØF, f.eks. »status 
quo« på tre måneder for nationalt arbejde, når et 
andet medlem har udtrykt sin interesse, og auto­
matisk omdannelse til europæiske arbejdsprojekter, 
der involverer mere end ét medlemsland. Kommis­
sionen ville hilse en videreførelse af samme 
principper til andre sektorer, hvor de nationale 
standardiseringsaktiviteter stadig er betydelige, 
velkommen. 
77. Udbredelsen af oplysninger om europæisk standar­
disering anses af medlemmerne af CEN/Cenelec 
for et nationalt frem for et kollektivt ansvar. F.eks.: 
— må de europæiske standardiseringsorganer ikke 
sælge europæiske standarder, men skal henvise 
dem, der efterspørger disse, til de nationale 
medlemsorganer 
— er europæiske standarder ikke altid klart identi­
ficeret i nationale kataloger på trods af en 
beslutning taget af CEN/Cenelec i 1987 om, at 
dette bør være tilfældet 
— udbredes oplysninger indhentet i henhold til 
direktivet om »informationsprocedurer« til 
offentligheden gennem de nationale medlemmer 
og ikke gennem CEN/Cenelec-sekretariatet. 
I de seneste år har CEN/Cenelec taget visse indle­
dende skridt til at forbedre synligheden af deres 
aktiviteter, f.eks. gennem udsendelse af et måned­
ligt nyhedsbrev (»Review of Current Activities«), 
som indeholder en liste over nye arbejdsområder, 
nye udkast til europæiske standarder, der er 
genstand for offentlig høring, og nyligt vedtagne 
europæiske standarder. Det er imidlertid stadig 
vanskeligt at få et regelmæssigt og fuldstændigt 
overblik fra de europæiske standardiseringsorganer 
over deres aktiviteter. 
78. Kommissionen finder, at ansvaret for informations­
politikken såvel som andre aspekter af den euro­pæiske standardisering bør deles ligeligt mellem 
europæiske og nationale organer. Oplysninger af en 
bedre kvalitet om standardisering i Europa, som 
ikke alene omfatter oplysninger om aktiviteter på 
europæisk plan, men ligeledes forskelle mellem 
nationale standarder, vil øge behovet for europæisk 
standardisering. Sådanne oplysninger kunne 
indsamles og gøres tilgængelige på europæisk såvel 
som nationalt plan. 
79. Kommissionen foreslår derfor, at oplysninger om 
standardiseringsaktiviteter samles og udbredes på 
følgende måde: 
— den i henhold til direktiv 83/189/EØF påbe­
gyndte informationsprocedure bør gennemføres 
korrekt og intensiveres, således at en »status-
quo«-periode på mindst tre måneder sikres, 
hvor andre nationale standardiseringsorganer 
kan kommentere forslag til nye standardise­
ringsaktiviteter. Kommissionen ville hilse ethvert 
initiativ i denne retning fra standardiseringsor-
ganernes side velkommen. I mangel heraf kan 
den beslutte at foreslå ændringer til direktiv 
83/189/EØF 
— en enkelt europæisk standardiseringsdatabase 
(ESD), der indeholder bibliografiske data om 
nationale og europæiske standarder og et 
sammendrag af nuværende standardiseringsakti­
viteter bør samles under ledelse af det euro­
pæiske standardiseringsråd. Disse oplysninger 
ville være tilgængelige for alle berørte parter i 
en form og på vilkår, der fastsættes af standar-
diseringsorganerne i fællesskab 
— ordninger for markedsføringen af ESD-oplys-
ninger ville være relateret til, hvorvidt den 
pågældende standard eller aktivitet var euro­
pæisk eller national. I begge tilfælde bør 
ansvaret for levering af oplysninger om stan­
darder og standardisering til markedet imid­
lertid deles mellem de europæiske og de natio­
nale organer. 
En sådan metode ville ikke forhindre europæiske 
eller nationale standardiseringsorganer i at føre 
deres egen informationspolitik. 
vii) Den europæiske standards status 
80. De fleste bliver overraskede over at erfare, at den 
europæiske standard i 1990 endnu ikke eksisterer i 
kraft af sig selv. Standardiseringsarbejdet på euro­
pæisk plan sigter mod harmonisering af separate 
nationale standarder. De standarder, hvorom der er 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/23 
opnået enighed inden for CEN/Cenelec og ETSI, 
har ingen formel status, før de nationale standardi­
seringsorganer indfører deres indhold som en eller 
flere nationale standarder og ophæver eventuelle 
modstridende bestemmelser. 
81. Denne »totrins standardisering« i Europa har visse 
ulemper. Den første er forsinkelse. Der indrømmes 
mindst seks måneder og ofte mere i henhold til 
CEN/Cenelecs regler til national indførelse, og 
disse regler overholdes ikke altid. Indførelsen kan 
også føre til manglende klarhed om, hvilke stan­
darder der er harmoniseret på europæisk plan, og 
hvilke der ikke er det, skønt CEN/Cenelec har 
fastsat regler for dette spørgsmål. Visse nationale 
standardiseringsorganer anvender ikke fuldt ud 
reglerne for identifikation af harmoniserede euro­
pæiske standarder. Hvis europæisk industri efter 
den europæiske standardiseringsproces ikke kan få 
kendskab til, hvilke standarder der er identiske over 
hele Europa, er et af de vigtigste mål ikke nået. 
82. Mere fundamentalt kan man stille sig det spørgs­
mål, om national indførelse i alle henseender er i de 
kunders interesse, som er aftagere af europæiske 
standarder. Ved at gennemføre harmonisering 
gennem tilpasning af nationale standarder, beholder 
de nationale standardiseringsorganer ophavsretten 
til de harmoniserede standarder (og dermed 
eneretten til salgsindtægterne) og forstærker det 
nationale overensstemmelsesmærkes position på 
markedet. Der kan derfor opstå den situation, at 
producenten af et produkt, som overholder en 
europæisk standard, der sælges overalt i Fælles­
skabet, skal opnå flere forskellige nationale over-
ensstemmelsesmærker for at påvise over for 
kunden, hvad denne køber. Dette var ikke 
hensigten med programmet for 1992. 
83. Kommissionen finder, at alle fremtidige europæiske 
standarder bør eksistere i kraft af sig selv, og deres 
anvendelse bør ikke være betinget af indførelse på 
nationalt plan. Ophavsretten til europæiske stan­
darder bør overdrages til det europæiske standardi­
seringsorgan, der har ansvaret for dem (som det er 
tilfældet for ETSI) og ikke til hver af dets nationale 
medlemmer (som det er tilfældet for 
CEN/Cenelec). Sådanne standarder bør offentlig­
gøres på europæisk plan straks efter vedtagelse 
heraf på det pågældende europæiske standardise­
ringsorgans arbejdssprog. Skønt national indførelse 
stadig kan være nødvendig, f.eks. for at gøre den 
europæiske standard tilgængelig på det nationale 
sprog og for. at sikre, at det nationale standardise­
ringsorgan trækker nationale standarder tilbage, 
som er i modstrid med den europæiske standard, 
bør en europæisk standard indføres som sådan med 
den europæiske identifikationsreference uden nogen national reference. Europæiske standarder 
ville således fremstå som selvstændige enheder i 
nationale standardkataloger og helt adskille sig fra 
nationale standarder. 
84. Denne metode ville føre til udviklingen af et lager 
af ægte europæiske standarder universelt genkende­
lige som et mål for europæisk teknologisk integra­
tion. Rent nationale standarder ville forblive lige så 
synlige som tegn på, at en sådan integration endnu 
ikke var opnået eller ikke var nødvendig. Ved at 
følge en sådan kurs ville Fællesskabet og Europa 
som helhed kunne vurdere sine præstationer og 
tilbageværende mål inden for standardiseringsom­
rådet. 
85. En logisk konsekvens af selvstændige europæiske 
standarder ville være udviklingen af et fælles mærke 
for overensstemmelse med sådanne standarder. 
Kommissionen har allerede opfordret CEN og 
Cenelec til at følge denne vej som et element i 
Fællesskabets globale metode for overensstemmel-
sesbedømmelse, som blev godkendt af Rådet i 
december 1989. Et enkelt overensstemmelsesmærke 
for en europæisk standard ville bidrage til en 
klarere offentlig opfattelse af europæisk standardi­
sering, som nationale mærker har gjort det for 
national standardisering. Producenterne ville spare 
den tid og de penge, der går til at opnå forskellige 
nationale mærker for overensstemmelse med samme 
standard. Det ville sandsynligvis forøge efterspørg­
slen efter tredjepartscertificering af overensstem­
melse med standarder, efterhånden som fælles-
mærket for overensstemmelse med en europæisk 
standard bliver anerkendt som et symbol på forbru­
geraccept for hele det europæiske marked. 
86. En afsluttende bemærkning under denne overskrift 
vedrører betydningen af at have et enkelt sæt euro­
pæiske standarder. Det et hensigten, at det euro­
pæiske standardiseringssystem skal være homogent 
og altomfattende. Det bør levere et enkelt produkt 
til markedet — den europæiske standard — som er 
universelt genkendelig uanset emnet. Det følger 
heraf, at der bør være en enkel betegnelse for 
denne standard uden variation. Dette betyder, at 
den nye skelnen mellem europæiske standarder 
(EN) produceret af CEN/Cenelec, og europæiske 
telekommunikationsstandarder (ETS) produceret af 
ETSI, ville forsvinde, idet de begge ville blive 
medtaget under én ny betegnelse, »europæisk stan-
dard«(ES?). 
viii) Prøvning og certificering 
87. CEN og Cenelecs statutter giver mulighed for, at 
disse organisationer kan dække aktiviteter inden for 
alle områder vedrørende gennemførelse af euro-
Nr. C 20/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1. 91 
pæiske standarder, herunder prøvnings- og certifi-
ceringsemner. Dette gælder ikke ETSI, idet CEPT 
har beholdt disse spørgsmål inden for sit direkte 
ansvarsområde. CEN og Cenelec har etableret en 
række ordninger for gensidig anerkendelse og 
certificeringssystemer; Cenelecs certificeringsaftale 
(CCA), Cenelec HAR-aftalen for elektriske 
ledninger og kabler, Cenelec-certificeringsaftale for 
elektroniske komponenter og CEN-CCC-aftalerne. 
Andre aftaler er under udarbejdelse. Alle disse 
aftaler omfatter bestemmelser om overensstemmel-
sesmærker. F.eks. er HAR-aftalen baseret på et 
fællesmærke, HAR, ledsaget af national mærkning, 
CCA er baseret på gensidig anerkendelse af prøv­
ningsrapporter, som fører til mærkning af 
produkter med en række nationale mærker, og 
CEN-CCC-aftalerne er baseret på et enkelt 
CEN-mærke, der angiver overensstemmelse med de 
relevante CEN-standarder. Begge organisationer 
har ligeledes etableret strukturer til varetagelse af 
mere generelle spørgsmål som f.eks. mærkeudvalget 
(Cenelec) og Cencer-udvalget (CEN). 
88. Disse aftaler og strukturer har vist sig nyttige inden 
for deres begrænsede område, men har ikke ført til 
udviklingen af en egentlig europæisk kultur inden 
for spørgsmål vedrørende prøvning og certificering. 
Dette er næppe overraskende, da CEN og Cenelec 
består af nationale standardiseringsorganer, som 
repræsenterer producentinteresser i højere grad end 
prøvelaboratorier og certificeringsorganer. Standar-
diseringsorganerne kan vanskeligt repræsentere 
sidstnævnte, idet nogle af deres medlemmer er 
større prøve- og certificeringsinstanser i sig selv. 
CEN og Cenelecs certificeringsaftaler har derfor 
haft tendens til at være begrænsede i praksis, idet 
de i højere grad har opfyldt selvvalgte gruppers 
behov end behovene på et frit europæisk marked. 
89. I december 1986 gjorde Kommissionen opmærksom 
på denne situation og foreslog dannelsen af en ny 
europæisk organisation som supplement til de euro­
pæiske standardiseringsorganer, idet den ville 
udgøre et samlingspunkt for alle, der er aktive 
inden for prøvning og certificering. Dette foranle­
digede Kommissionen til at anmode CEN og 
Cenelec om at udarbejde forslag til en sådan orga­
nisation, hvilket de forelagde i skitseform for 
Symposiet for Prøvning og Certificering, der 
afholdtes i Bruxelles i juni 1988. Symposiets 
konklusioner gik ud på, at en af de vigtigste betin­
gelser for en sådan organisations troværdighed var, 
at den skulle være selvstyrende, dog med tætte 
forbindelser til standardiseringsaktiviteter. Den 24. juli 1989 sendte Kommissionen sin meddelelse 
(KOM(89) 209) til Rådet vedrørende den globale 
metode for prøvning og certificering, hvori den 
bekræftede behovet for dannelsen af et selvstyrende 
organ. Rådet enedes den 21. december 1989 om at 
etablere Den Europæiske Organisation for Prøv­
ning og Certificering (EOTC), hvilket førte til den 
formelle underskrivelse af aftalememorandummet 
mellem CEN, Cenelec, EFTA og Kommissionen 
den 25. april 1990. 
Den nye organisation, der vil fungere parallelt med 
CEN og Cenelec, er nu etableret af de fire under­
skrivere i en prøveperiode, som skulle slutte den 31. 
december 1992 med dannelsen af en juridisk selv­
styrende organisation. I mellemtiden er CEN og 
Cenelec indforstået med på kontraktbasis at yde 
den nødvendige administrative støtte. 
90. Kommissionen finder, at CEN og Cenelec fra nu af 
bør begynde at undersøge deres fremtidige rela­
tioner med EOTC og i særdeleshed, hvorledes de 
kan modtage og anvende organisationens resultater 
og effektivt bidrage til dens arbejde. Det ville lige­
ledes være passende for CEN og Cenelec at bringe 
deres arbejde inden for prøvning, certificering og 
kvalitetssikring på linje med principperne for den 
globale metode, som Ministerrådet godkendte i 
december 1989, og at undersøge, hvorledes dette 
kunne overføres til EOTC. Det ville være vanske­
ligt for to strukturer beskæftiget med disse spørgs­
mål at sameksistere, helt bortset fra omkostnings-
problemet for europæisk industri med at finansiere 
to systemer — direkte eller indirekte. Overførslen af 
CEN og Cenelecs aftaler til EOTC vil bidrage 
betydeligt til denne organisations troværdighed. 
91. Som nævnt i foregående afdeling, bør CEN og 
Cenelec yderligere overveje et fælles mærknings­
system for overensstemmelse med europæiske stan­
darder. Der hersker allerede stor forvirring 
omkring mærkningsspørgsmålet, hvilket under­
streges af, at der eksisterer tre forskellige systemer 
inden for CEN/Cenelec-kredse. Ydermere er det 
vanskeligt at forestille sig, at europæisk industri 
fortsat kan leve med et system med nationale 
mærker for overensstemmelse med en fælleseuro­
pæisk standard, der ikke alle har samme betydning, 
især i forbindelse med fællesskabslovgivning, som 
kræver CE-mærket. 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/25 
ix) Intellektuel ejendomsret og patenter 
92. Industriel og intellektuel ejendomsret (IER) samt 
patenter er blevet et alvorligt problem i forbindelse 
med standardisering. Medtagelse af sådanne 
elementer i en standard kan føre til forstærkelse af 
en dominerende stilling på markedet, medmindre 
der er opnået enighed om tilfredsstillende betin­
gelser for brugen af sådanne ejendomsrettigheder. I 
mange tilfælde har mangel på tilstrækkelige frem­
gangsmåder for løsning af sådanne problemer 
forsinket arbejdet og stået i vejen for konvergens 
mod harmoniserede løsninger. Det europæiske 
standardiseringssystem bør tage behørigt højde for 
IER og patentproblemer og udvikle praktiske regler 
for håndtering af en situation, der allerede er af 
betydning for de nye teknologier, men som også 
hurtigt får betydning for traditionelle områder. Pga. 
henvisningen til europæiske og internationale stan­
darder i fællesskabsdirektiver haster det yderligere 
med at finde hensigtmæssige løsninger og praktiske 
metoder til at løse problemerne med IER og 
patenter. 
Kommissionen skitserer nedenfor en metode for 
emnet som oplæg til yderligere diskussion: 
— tekniske specifikationer indeholdt i standarder 
bør som grundregel være offentligt tilgængelige 
og alle parter, der ønsker at anvende standar­
derne, bør have mulighed for frit at gøre dette. 
Indgivelse af tekniske specifikationer til et stan­
dardiseringsorgan sikrer stor udbredelse af den 
tekniske knowhow, hvilket normalt er meget 
gunstigt for ophavsmandens ide 
— såfremt et bidrag til et europæisk standardise­
ringsorgan er dækket af IER eller patenter, bør 
der opgives tilstrækkelige oplysninger herom, 
således at eksperterne i arbejdsgruppen får 
mulighed for at basere deres opfattelse af, hvor­
vidt de specifikationer, der er dækket af IER 
eller patentrettigheder, bør medtages, på de 
faktiske forhold, herunder, hvor dette er rele­
vant, de gældende licensbetingelser. Offentlig 
høring bør kun tages i betragtning, hvis der er 
opnået retfærdige og rimelige betingelser, og 
disse er behørigt registreret. (Det bør bemærkes, 
at denne løsning er tæt relateret til 
ISO-reglerne, som bør følges nøje i europæisk 
sammenhæng, især hvad angår arbejde dækket 
af mandater) 
— i de usædvanlige tilfælde, hvor det viser sig 
vanskeligt at nå til enighed, bør pragmatiske procedurer være til rådighed med henblik på at 
finde løsninger, der forener behovet for vedta­
gelse af effektive standarder, IER- og patent­
ejeres legitime rettigheder og behovet for at 
opretholde procedurernes gennemsigtighed og 
overholde konkurrencepolitikken. 
C. De offentlige myndigheders rolle 
93. De europæiske regeringer har for længst anerkendt 
betydningen af standardisering for økonomien, og 
Fællesskabets medlemsstater og deres nationale 
standardiseringsorganer er i tæt kontakt. Nogle 
medlemsstater har anerkendt deres nationale stan­
dardiseringsorganer som havende en særlig selv­
stændig status (og i et eller to tilfælde et juridisk 
standardiseringsmonopol), mens de alle giver 
direkte økonomisk støtte til standardiseringsor­
ganer. Standardisering accepteres generelt som et 
nyttigt middel til maksimering af økonomisk effek­
tivitet og opfyldelse af andre samfundsmæssige mål. 
På fællesskabsplan har Ministerrådet overdraget 
ansvaret for udarbejdelse af udkast til tekniske 
specifikationer for Fællesskabets produktsikker­
hedslovgivning til de europæiske standardiserings­
organisationer. 
94. Efterhånden som overgangen fra national til euro­
pæisk standardisering imidlertid stiger i tempo, vil 
der sandsynligvis blive behov for, at myndighederne 
på nationalt og fællesskabsplan gør en ekstra 
indsats for at sikre, at denne ændring sker gnid­
ningsløst og uden sammenbrud af eksisterende 
strukturer. Regeringer må opfordre til større 
bevidsthed blandt de forskellige interessekredse 
omkring de vigtige ændringer, der nu finder sted, 
samtidig med at de forsikrer deres nationale stan­
dardiseringsorganer om, at disse fortsat har en 
vigtig rolle, og at deres fremtid er sikret. 
Aktion på fællesskabsplan 
95. For at give et klart politisk signal om støtte til stan-
dardiseringsaktiviteter ville det være passende for 
Fællesskabet gennem en passende foranstaltning fra 
Ministerrådet at formalisere dets forhold til det 
europæiske standardiseringssystem. En sådan poli­
tisk foranstaltning kunne indeholde grundprinci-
perne for samarbejdet mellem standardiseringspar-
terne og de offentlige myndigheder inden for 
Fællesskabet. Ved at definere rollerne og målene 
for alle dele af systemet ville dette åbne et nyt 
kapitel i europæisk standardiserings udvikling og 
samle de berørte parters opmærksomhed om de 
muligheder, som det europæiske standardiserings­
system giver. 
Nr. C 20/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
96. Fællesskabets anerkendelse bør omfatte en forplig­
telse til at yde økonomisk støtte til det europæiske 
standardiseringssystem gennem en fastsat periode, 
som Kommissionen foreslår skal være mindst fem 
år. En sådan klar tilkendegivelse om økonomisk 
støtte vil have en dobbelt fordel. Den ville bekræfte 
Fællesskabets interesse for videreudvikling af stan­
dardiseringen, men ville samtidig fastsætte et loft 
for Fællesskabets bistand, hvilket ville berolige 
Fællesskabets budgetmyndigheder, der, konfron­
teret med de hastigt stigende omkostninger 
forbundet med Fællesskabets støtteordninger, må 
fastsætte de årlige bevillinger til denne aktion inden 
for de lofter, der er fastsat i Fællesskabets finan­
sielle overslag. Kommissionen finder, at den fremti­
dige økonomiske støtte til europæisk standardise­
ring bør være i form af tilskud, der beregnes på 
basis af de udgifter, standardiseringsorganerne 
faktisk har haft. Dette ville være et incitament til at 
søge yderligere private midler til europæiske stan­
dardiseringsorganer og forenkle den administrative 
byrde for såvel Kommissionen som standardise­
ringsorganerne. 
Aktion på nationalt plan 
97. Nationale standardiseringsorganer vil forblive en 
essentiel del af det europæiske standardiserings-
system. De skal ikke blot behandle udkast til euro­
pæiske standarder gennem offentlig høring og 
national afstemning, men ligeledes koordinere 
nationale bidrag til den tekniske udarbejdelse af 
europæiske standarder, hvor direkte deltagelse af 
interessekredse på europæisk plan ikke anses for 
nødvendig. Det er af største vigtighed, at de natio­
nale organisationer forbliver effektive, og at de 
offentlige myndigheder fortsat tilbyder dem støtte. 
98. Indtægter fra salg af nationale standarder er den 
vigtigste indtægtskilde for de fleste nationale 
organer. Såfremt de i nærværende dokument 
anførte henstillinger om ændringer i europæiske 
standarders status og i ordninger for salg deraf 
følges, vil dette med tiden influere på nationale 
organers indtægter, efterhånden som antallet af 
europæiske standarder stiger (selv om det er 
umuligt at lave et skøn uden kendskab til, hvor stor 
en del af salgsindtægterne, der tilfalder henholdsvis 
de europæiske og nationale organer). Europæisk 
industris og andre berørte parters direkte finansie­
ring af europæiske standardiseringsorganer ville sandsynligvis også have tendens til at medføre en 
reduktion af de nationale organers indtægter. 
Nationale myndigheder kan i fremtiden blive 
nødsaget til at kompensere for et sådant 
indtægtstab, medmindre de tager skridt til at 
opfordre den private sektor til at engagere sig mere 
aktivt i standardiseringsarbejdet som helhed. 
99. Fremme af en stærk interesse for europæisk stan­
dardisering er klart i alle medlemsstaters interesse. 
De, som er mest bevidste om europæiske aktiviteter 
og mest villige til at bidrage hertil, vil være bedst 
rustet til at forsvare deres egne (og deres lands) 
økonomiske interesser på europæisk plan. Natio­
nale standardiseringsorganer vil for de flestes 
vedkommende forblive den foretrukne kanal for 
indhentning af oplysninger om igangværende akti­
viteter og tekniske bidrag til produktionen af euro­
pæiske standarder. Men medlemsstaterne skal 
bidrage til, at offentligheden bliver bevidst om den 
kritiske fase, som europæisk standardisering nu går 
ind i, og fremme støtte til nationale såvel som euro­
pæiske dele af det europæiske standardiserings-
system. 
IV. DE NÆSTE SKRIDT 
100. Sigtet med denne grønbog er at fremprovokere en 
bred debat med henblik på at opnå enighed om, 
hvorledes de næste skridt i udviklingen af euro­
pæisk standardisering skal tages. Da disse skridt vil 
blive alle berørte parters — regeringers, standardi­
seringsorganers, producenters, standardbrugeres, 
organiseret arbejdskrafts og private borgeres — 
kollektive ansvar, opfordres alle til at gøre sig 
tanker om og kommentere denne grønbog. 
101. Kommissionen vil selv rådføre sig med de vigtigste 
berørte parter i de kommende måneder med 
henblik på at identificere de vigtigste enstemmig-
hedspunkter inden udgangen af dette år. Den har 
ligeledes til hensigt at anmode de tre europæiske 
standardiseringsorganer om at foreslå grundregler 
for det europæiske standardiseringssystem og 
hurtigst muligt at fremkomme med forslag til 
ændringer af deres egne procedurer og arbejdsme­
toder. Det kan være hensigtsmæssigt at afholde en 
større konference efter afslutningen af rådførings-
processen for at give alle berørte parter mulighed 
for at reagere på konkrete aktionsforslag. 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/27 
102. Som anført ovenfor, skal beslutninger om organise­
ring af europæisk standardisering være frivillige og 
vil afhænge af synspunkter fremført af dem, der 
ønsker at anvende standarder. Fællesskabet er imid­
lertid fuldt forpligtet til at fremme europæisk stan­
dardisering på grund af dens økonomiske betyd­
ning. Næste trin i udviklingen bør derfor ledsages 
af et klart bevis på interesse, samarbejdsvilje og 
støtte på politisk plan. 
I lyset af den offentlige debat om denne grønbog 
vil Kommissionen overveje at foreslå Ministerrådet 
relevante beslutninger. Sådanne beslutninger kunne 
f.eks. være: 
i) en beslutning taget af Rådet, der fastsætter 
grundprincipperne for samarbejdet mellem 
Fællesskabets offentlige myndigheder og det 
europæiske standardiseringssystem, og som især 
definerer europæiske standarders rolle inden for 
lovgivningens rammer, og 
ii) en beslutning taget af Rådet, hvorved Fælles­
skabet forpligtes til en flerårig aktion til fordel 
for europæisk standardisering på nationalt plan 
og inden for reviderede organisatoriske rammer 
på europæisk plan. En sådan beslutning vil især 
forpligte Fællesskabet til at yde støtte til stan-
dardiseringssystemet i en fastlagt periode. Støt­
tens størrelse vil årligt blive fastsat af Fælles­
skabets budgetmyndighed i overensstemmelse 
med de lofter, der er fastsat i Fællesskabets 
nuværende eller senere finansielle overslag. 
V. SAMMENDRAG AF KOMMISSIONENS 
HENSTILLINGER 
A. Til europæisk industri og andre berørte parter 
Europæisk standardisering bør gives høj prioritet i 
virksomhedsstrategien for det indre marked. 
Der er behov for større engagement i standardisering, 
hvad angår 
— direkte finansiering af standardiseringsorganer 
(nationale og europæiske) 
— forslag til prioriterede emner for standardiserings­
arbejdet 
— frigivelse af eksperter til standardiseringsarbejde 
(især projekthold). B. Til europæiske og nationale standardiseringsorganer 
i) Effektivitet 
Det haster med proceduremæssige ændringer for at 
fremskynde leveringen af europæiske standarder, som 
f.eks.: 
— brug af »sekretariater for udarbejdelse af udkast« 
eller »projekthold« til fremskyndelse af udfærdi­
gelse af udkast til fælles arbejdsdokumenter 
— aktiv fremme af flere sektoriale associerede stan­
dardiseringsorganer fra CEN/Cenelecs side 
— brug af ny kommunikationsteknologi til frem­
skyndelse af diskussionen om arbejdsdokumenter 
— mere systematisk brug af flertalsafstemning med 
henblik på at opnå enighed om udkast til euro­
pæiske standarder, især for arbejde i henhold til 
mandat 
— tilpasning af de i EØF-Traktaten anførte regler 
for flertalsafstemning 
— kortere høringsperioder (to måneder for enstem-
mighedsudkast, højst fire måneder for udkast 
vedtaget ved flertalsafstemning) 
— en tomåneders periode for reaktion på kommen­
tarer 
— direkte anvendelse af vedtagne europæiske stan­
darder uden afventen af national indførelse. 
Herudover skal arbejde i henhold til mandat fra 
Fællesskabet og EFTA og standarder for ydeevne 
frem for deskriptive standarder prioriteres højt. 
ii) Koordination og struktur 
Etablering inden udgangen af 1991 af et europæisk 
standardiseringssystem bestående af: 
— et europæisk standardiseringsråd sammensat af 
personer repræsenterende større økonomiske 
interessegruppers synspunkter, Kommissionen for 
De Europæiske Fællesskaber, EFTA-sekretariatet 
og direktørerne for de europæiske standardise­
ringsorganer. Dette råd får ansvaret for europæisk 
standardiserings strategiske retning 
— en europæisk standardiseringsbestyrelse bestående 
af repræsentanter for de europæiske standardise­
ringsorganer. Bestyrelsen får ansvaret for styring 
Nr. C 20/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
og koordination af det europæiske standardise-
ringssystem på standardiseringsrådets vegne 
— europæiske standardiseringsorganer anerkendt af 
standardiseringsrådet som havende enekompe­
tence inden for deres område, og som overholder 
fællesreglerne for det europæiske standardise-
ringssystem 
— nationale standardiseringsorganer, som alene har 
ansvaret for udførelsen af visse opgaver for de 
europæiske standardiseringsorganer på nationalt 
plan (offentlig høring, afstemning). 
iii) Medlemskab og internationalt samarbejde 
Medlemskab 
For øjeblikket ingen udvidelse af europæiske standar­
diseringsorganers medlemsskare med fuldt medlem­
skab. 
Status som associeret medlem (deltagelse uden stem­
meret) for europæiske ikke-medlemslande. 
Teknisk samarbejde 
Europæiske standardiseringsorganers påtagelse af 
ansvaret for koordinationen af tekniske hjælpepro­
grammer for ikke-medlemslande. 
Internationalt samarbejde 
Deltagelse af observatører fra internationale standar­
diseringsorganisationer (ISO og IEC) i europæiske 
arbejdsgrupper. 
Fortsatte europæiske anmodninger til internationale 
standardiseringsorganer om at udføre arbejde, 
Europa har behov for, uden for de lovgivningsmæs­
sige rammer. 
iv) Udvidet ansvar 
Adgang for berørte parter til at deltage i arbejdet og 
styringen af standardiseringsorganerne på europæisk 
plan, dvs.: 
— individuelle medlemmers direkte deltagelse i 
tekniske organers arbejde, hvor dette er relevant 
— observatørstatus for organisationer på europæisk 
plan, f.eks. fagforeninger og forbrugere, i forbin­
delse med alt teknisk arbejde 
— repræsentation af de vigtigste økonomiske inter­
esser og offentlige myndigheder i de europæiske 
organers direktion (som det er praksis på natio­
nalt plan). Adgang for deltagelse af berørte parter fra andre 
europæiske lande i nationale standardiseringsorganer. 
v) Finansiering 
En ny finansieringsmåde for europæisk standardise­
ringsarbejde er nødvendig for at sikre langsigtet 
stabilitet, især ved: 
— mere langsigtet planlægning fra europæiske stan­
dardiseringsorganers medlemmers side 
— tildeling af en del af indtægterne fra salget af 
europæiske standarder til de europæiske standar­
diseringsorganer 
— øget konkurrence i salget af europæiske stan­
darder 
— større brug af direkte økonomiske bidrag til euro­
pæisk standardiseringsarbejde fra europæisk indu­
stri (f.eks. gennem flere associerede standardise­
ringsorganer) 
— en langsigtet forpligtelse til økonomisk støtte til 
standardisering fra offentlige myndigheder inden 
for Fællesskabet. 
vi) Information 
Informationsproceduren for standardiseringsaktivi-
teter i henhold til direktiv 83/189/EØF skal styrkes, 
således at der holdes en tremåneders status­
quo-periode efter notifikation. 
Udvikling af en europæisk standardiseringsdatabase 
med de bibliografiske data om eksisterende nationale 
og europæiske standarder og sammendrag af igang­
værende aktiviteter i det europæiske standardiserings­
råds regi. 
Adgang for alle berørte parter til oplysninger, 
vii) Den europæiske standards status 
Selvstændig status for europæiske standarder (dvs. 
intet krav om indførelse som nationale standarder før 
brug). 
Identifikation af europæiske standarder, efter 
national indførelse, i nationale kataloger alene ved 
hjælp af deres europæiske referencenummer. 
Erstatning af nationale mærker med et fælles mærke 
for overensstemmelse med europæiske standarder. 
Etablering af et enkelt sæt europæiske standarder 
(ES?), således at den nuværende skelnen mellem 
»EN« (CEN + Cenelec) og »ETS« (ETSI) fjernes. 
28. 1. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/29 
viii) Prøvning og certificering 
Europæiske standardiseringsorganer bør definere 
deres forhold til den europæiske organisation for 
prøvning og certificering (EOTC). 
Overdragelse af CEN/Cenelec certificeringsaftaler til 
EOTC. 
ix) Intellektuel ejendomsret og patenter 
Medtagelse af IER og patenter i standarder bør være 
underkastet klare regler, som indeholder bestem­
melser om enten fri brugsret til IER og patenter eller 
brug heraf på retfærdige og rimelige betingelser. C. Til medlemsstaternes myndigheder 
Det ny europæiske standardiseringssystem bør 
formelt anerkendes i fællesskabsretten, og vilkårene 
for samarbejde med offentlige myndigheder fastsættes 
i en beslutning vedtaget af Rådet. 
En anden beslutning vedtaget af Rådet vedrørende en 
flerårig aktion er nødvendig, hvorved Fællesskabet 
principielt forpligtes til at yde støtte til udviklingen af 
europæisk standardisering i en vis periode (1991 til 
1995) inden for de lofter, som Fællesskabets budget­
myndighed årligt fastsætter. 
Fællesskabets finansiering af europæisk standardise­
ring »i henhold til mandat« bør ændres til godtgørelse 
af afholdte udgifter. 
Mere aktiv fremme af europæisk standardisering fra 
medlemsstaternes side. 
Nr. C 20/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 28. 1. 91 
BILAG  1 
STANDARDISERINGSBESTILLINGER  AFGIVET  TIL  CEN  OG  CENELEC  SIDEN  1986 
Standardiseringsprogrammer  for jern  og stål. 
Sikkerhed  i forbindelse  med  legetøj:  kemiske  og mekaniske  egenskaber,  brændbarhed,  visse  metallers 
vandring,  kemisk  legetøj,  elektrisk  legetøj. 
Koldtvandsmålere. 
Vævede  polypropylensække  beregnet  til brug  ved  fødevarehjælp. 
Taktile  faremeddelelser  på emballage,  krav. 
Simple  trykbeholdere. 
Trykbeholdere  (referencestandarder). 
Selvdrevne  industrielle  trucker;  regler  for konstruktion  og placering  af pedaler. 
Gasapparater  til øjeblikkelig  varmtvandsproduktion. 
Varmevekslere. 
Standardiseringsprogram  for brændstoffer  til motorkøretøjer. 
Standardiseringsprogram  for byggeprodukter:  træ,  beton,  murværk,  vinkeltagsprodukter,  cement  og bygge-
kalk. 
Evalueringskriterier  for prøvningslaboratorier  og certificeringsorganer. 
Standardiseringsopgaver  inden  for det flyvetekniske  område. 
Personlige  værnemidler. 
Maskiner. 
Offentlige  indkøb:  standardiseringsprogrammer  inden  for drikkevandsforsyning,  energi  og transport,  vand-
forsyning  og dræning/kloakering. 
Elektrisk  udstyr  (lavspænding). 
Sikkerhedsstandarder  for akkummulerende  ovne. 
Sikkerhedsstandarder  for jordafledningsafbrydere. 
Luftbåren  støj  fra husholdningsapparater. 
Sikkerhed  for ventilatorer. 
Elektromagnetisk  kompatibilitet. 
Lavspændingsluftafbrydere. 
Standardiseringsprogram  inden  for avanceret  keramik. 
Medicinsk  udstyr:  horisontale  standarder,  standarder  for aktive  implantater. 
Avanceret  teknisk  keramik. 
Ikke-automatiske  vægte. 
Eurokoder. 
Informationsteknologi: 
— applikationsfunktioner 
— kombinerede  funktioner 
— applikationsudvidelsesfunktioner 
— relæfunktioner 
— specifikation  for karakter-  og kontrolrepertoire 
— telekommunikationsfunktioner 
— programmeringssprog 
28. 1.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/31 
— informationsbehandlingssystemer — computergrafik 
— magnetiske støttemedier 
— identifikations- og betalingskort 
— udveksling af handelsdata 
— terminalergonomi 
— OSI-referencemodel 
— CD-ROM 
— ISDN-konnektor 
— interface for minicomputere 
— sikkerhed i forbindelse med T-udstyr 
— ISDN-PABX (privat automatisk bicentral) 
— ISDN-ISPBX 
— audiovideocomputer (AVC) 
— elektromagnetisk kompatibilitet (EMC) 
— teknisk specifikation for elektroniske komponenter 
— stregkoder 
Nr. C 20/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1.91 
BILAG 2 
FORSLAG TIL ORGANISATIONSSTRUKTUR FOR DET EUROPÆISKE STANDARDISERINGSSYSTEM (') 
Det europæiske standardiseringssystem bør bestå af: 
— det europæiske standardiseringsråd 
— den europæiske standardiseringsbestyrelse 
— europæiske standardiseringsorganer 
— nationale standardiseringsorganer. 
Det europæiske standardiseringsråd 
De europæiske standardiseringsråd vil blive ansvarlig for det europæiske standardiseringssystems strategiske 
udvikling. 
Rådet skal især beskæftige sig med fremme af udviklingen af det europæiske standardiseringssystem som 
reaktion på markedets behov. Det skal etablere og vedligeholde fællesprincipperne eller -reglerne for euro­
pæisk standardisering, fastsætte fremgangsmåden for voldgift ved tvister mellem organerne og tage beslut­
ning om optagelse af yderligere europæiske standardiseringsorganer i det europæiske standardiserings­
system. 
Rådet vil anmode den europæiske standardiseringsbestyrelse om at iværksætte en aktion for opnåelse af de 
brede strategiske mål, som det fastsætter. 
Rådet vil bestå af personer, der repræsenterer de vigtigste økonomiske interessers synspunkter inden for 
europæisk standardisering (industri, forbrugere, brugere, fagforeninger), repræsentanter for Kommissionen 
for De Europæiske Fællesskaber og sekretariatet for den europæiske frihandelsorganisation (EFTA) og 
direktørerne for de europæiske standardiseringsorganer. Rådets præsident bliver en europæisk industri­
leder. (Forslag til rådets medlemskreds er skitseret i tillægget). 
Den europæiske standardiseringsbestyrelse 
Den europæiske standardiseringsbestyrelse vil være rådets øverste organ. 
Bestyrelsen vil få ansvaret for koordinationen af de europæiske standardiseringsorganers arbejde og for at 
iværksætte rådets politik, især hvad angår: 
— udvikling af de mere detaljerede regler for europæisk standardisering 
— tilsyn med overholdelsen af disse regler 
— udvikling af en fælles europæisk standardiseringsdatabase 
— fremme af bevidstheden om og kendskabet til europæisk standardisering. 
Bestyrelsen vil bestå af repræsentanter for de europæiske standardiseringsorganer og rådets sekretær. 
(') Se iøvrigt vedhæftede tabel 1. 
28. 1. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/33 
Europæiske standardiseringsorganer 
Europæiske standardiseringsorganer er de organer, der er organiseret til at udføre standardiseringsarbejde 
på europæisk plan og anerkendes af det europæiske standardiseringsråd som værende i overensstemmelse 
med fællesreglerne for det europæiske standardiseringssystem. 
De europæiske standardiseringsorganer får enekompetence inden for deres ansvarsområde. De vil frit 
kunne bestemme deres medlemskreds og arbejdsmetoder under iagttagelse af systemets fællesregler. De 
skal imidlertid sikre, at alle berørte parter repræsenteres i tilstrækkeligt omfang i deres arbejde. De skal 
have formelle forbindelser med de nationale standardiseringsorganer og skal være repræsenteret i det euro­
pæiske standardiseringsråd og den europæiske standardiseringsbestyrelse. De skal ligeledes sikre effektivt 
samarbejde med internationale standardiseringsorganer. 
De får ansvaret for: 
— planlægning, finansiering og organisering af standardiseringsarbejde inden for deres kompetenceområde 
— levering af udkast til europæiske standarder til de nationale standardiseringsorganer til offentlig høring 
og endelig afstemning i overensstemmelse med fællesreglerne for systemet 
— offentliggørelse af vedtagne europæiske standarder i samarbejde med de nationale standardiseringsor­
ganer og kontrol med ophavsret til sådanne standarder 
— fremmeise af europæisk standardisering inden for deres kompetenceområde. 
Nationale standardiseringsorganer 
Nationale standardiseringsorganer er de organisationer, der anerkendes som havende enekompetente til at 
bekendtgøre standarder på nationalt plan. 
De skal udføre visse opgaver på nationalt plan inden for det europæiske standardiseringssystem, som f.eks.: 
— offentlig høring og udmøntning af nationale afstemninger om udkast til europæiske standarder 
— offentliggørelse på nationalt plan af vedtagne europæiske standarder efter aftale med de europæiske 
standardiseringsorganer. 
De skal overholde fællesreglerne med henblik på levering af oplysninger om deres standardiseringsaktivi-
teter til den europæiske standardiseringsdatabase og de europæiske standariseringsorganers status­
quo-forpligtelser. 
Hvor der gives mulighed for dette i et europæisk standardiseringsorgans regler, kan de ligeledes drive 
sekretariatet for tekniske udvalg, underudvalg og arbejdsgrupper på europæisk plan. 
Nr. C 20/34 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 28. 1. 91 
28. 1. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 20/35 
Tillag 
Forslag til det europæiske standardiseringsråds sammensætning 
Syv repræsentanter for europæisk industri (hvoraf en repræsenterer små og mellemstore virksomheder). 
To repræsentanter for industrielle brugere af varer og tjenesteydelser. 
To forbrugerrepræsentanter. 
To repræsentanter for fagforeninger. 
En repræsentant for Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. 
En repræsentant for EFTA-sekretariatet. 
En repræsentant for hvert europæisk standardiseringsorgan (plus rådets sekretær). 
Præsidenten for rådet skal være en repræsentant for europæisk industri. 
Forslag til den europæiske standardiseringsbestyrelses sammensætning 
Et lige antal repræsentanter fra hvert af de europæiske standardiseringsorganer. 
Rådets sekretær.