Nr. C 225/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
— anvendelsen af artikel 118 A kræver yderligere præcisio­
ner i overensstemmelse med konklusionerne fra Det 
Europæiske Råd i Madrid 
— det er nødvendigt, at man på regeringskonferencen om 
tilpasning af Traktaten tager problematikken omkring 
balance i og ligestilling mellem sociale og økonomiske 
spørgsmål op til behandling. 
5.4. »Borgernes Europa« må antage mere konkrete 
former i takt med den udvidelse af Fællesskabets horisont, 
der aftegner sig. I betragtning af Fællesskabets vitale rolle 
på dette punkt (pkt. 3.2) og ud over de særlige former for 
samarbejde, som er skitseret i pkt. 4.1, kræver »1992« og 
»Europa uden grænser«, der er i støbeskeen, at man 
hurtigst muligt: 
— får vedtaget direktivforslaget om EF-statsborgeres 
valgret til kommunevalg i den medlemsstat, hvor de har 
bopæl {l) 
— får gennemført fælles lovgivningsrammer for medlems­
staterne angående immigration og fri bevægelighed i 
hele EF for borgere fra tredjelande uanset nationalitet 
— på tværnationalt plan bekræfter Fællesskabets faste 
tilslutning til grundlæggende borgerlige og demokrati­
ske rettigheder, f.eks. ved undertegnelse af den 
(!) KOM(88) 371 endelig udg. af 25. 1. 1989. europæiske konvention om beskyttelse af menneskeret­
tighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, 
hvilket ville udgøre en udmærket betingelse og beskyt­
telse for fremtidige medlemmer 
— sørger for, at alle medlemsstaterne ratificerer ILO's 
konventioner og henstillinger. 
5.5. I alle disse forhold spiller arbejdsmarkedets parter 
og de mangfoldige sociale og faglige grupper, der er 
repræsenteret i Det Økonomiske og Sociale Udvalg, en 
vigtig rolle. Efterhånden som uddybelsen og udbyggelses-
processerne finder sted, og der opstår nye samfundsmæssi­
ge og borgerbaserede fora, nye fri fagforeninger og nye 
virksomhedsinitiativer, vil den europæiske union kræve en 
passende rådgivende ramme for de omvæltninger, som vi 
har det privilegium at være vidne til. Øjeblikket er derfor 
kommet til, at Det Europæiske Fællesskab bestræber sig på 
at definere Det Økonomiske og Sociale Udvalgs institu­
tionelle position og rolle. 
Bruxelles, den 5. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet — Kommissionens nye fremgangsmåde i 
forbindelse med punktafgifter 
(90/C 225/17) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 22. januar 1990 under henvisning til EØF-
Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse 
fra Kommissionen til Rådet — Kommissionens nye fremgangsmåde i forbindelse med 
punktafgifter. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Luigi Della Croce til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 
1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling den 5. juli 1990 med et 
stort flertal for, 7 stemmer imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
1. Kommissionens forslag 
1.1. I 1987 foreslog Kommissionen ensartede satser for 
hvert enkelt produkt i hele Fællesskabet. 6 %-point for den normale momssats og på 5 %-point for 
den reducerede sats, fulgte den en mere stringent kurs for 
punktafgifternes vedkommende, idet den gjorde gældende: 
Medens Kommissionen for momsens vedkommende fandt 
det bedst at introducere et element af smidighed i form af 
satsintervaller, som ville have betydet en intervalbredde på »På punktafgiftsområdet ville en eventuel variation i 
afgiftssatserne blive forstærket af den tilladte margen 
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/49 
for momssatserne, hvorfor der ville blive tale om 
afgiftsforårsagede prisforskelle på noget over 5 %« (1). 
1.2. Kommissionen har imidlertid for at imødekomme 
synspunkter fremført af medlemsstaterne og Europa-
Parlamentet måttet foretage en kovending og foreslår nu, at 
der indføres et element af fleksibilitet. 
1.3. Fleksibiliteten består i, at der foreslås fastsat 
mindstesatser for samtlige varer belagt med punktafgifter 
bortset fra visse olieprodukter (dieselolie, fyringsolie samt 
tung brændselsolie), for hvilke der foreslås satsintervaller 
som følge af en større risiko for konkurrenceforvridning. 
1.4. Kommissionen foreslår også referenceværdier i 
form af såkaldte »målsatser«, som for tobaksvarer og 
alkoholholdige drikkevarer er højere end de ensartede 
satser, Kommissionen opererede med i sine oprindelige 
forslag. 
Referenceværdierne udgør de målværdier, medlemsstater­
ne skal styre efter på længere sigt. 
1.5. Kommissionen giver i øvrigt tilsagn om at frem­
lægge forslag om, hvilke regler der skal gælde for 
omsætning af varer pålagt punktafgifter samt for en række 
indbyrdes forbundne oplag for varer, som ekspederes med 
suspenderet afgift. 
2. Bemærkninger 
2.1. Punktafgiftsproblematikken skal ses i sammen­
hæng med problemstillingerne inden for den indirekte 
beskatning og generelt inden for den samlede beskatning. 
Punktafgifter er afgifter på forbrug og har udviklet sig 
forskelligt i de forskellige EF-medlemsstater. Til tider har 
punktafgifterne været brugt som et praktisk instrument til 
at imødekomme presserende provenukrav, til andre tider 
har de tjent til at reducere forbruget af en given vare ud fra 
generelle samfundsmæssige krav eller ud fra hensynet til 
folkesundheden. 
Generelt, og specielt tidligere, er punktafgifterne stødt på 
modstand fra befolkningen på grund af deres fordyrende 
effekt, ligesom afgifterne undertiden rammer vigtige 
livsfornødenheder. 
I Fællesskabet har man søgt at reducere antallet af 
punktafgiftsbelagte varer, således at det i dag overvejende 
er alkoholholdige drikkevarer, tobaksvarer samt mineralo­
lier, som er pålagt punktafgifter. Imidlertid er punktafgifts­
satserne og -strukturerne i de forskellige EF-lande stærkt 
afvigende, hvilket vanskeliggør en ensartetgørelse. 
Det er klart, at det indre marked vil stille krav om ensartede 
vilkår for beskatningen af varer, da dette er betingelsen for, 
at varerne frit kan bevæge sig, uden at der opstår 
konkurrenceforvridninger. Problemet lader sig imidlertid 
vanskeligt løse, medmindre det anskues som en del af den generelle beskatningsproblematik og ikke kun som en 
delproblemstilling under den indirekte beskatning. 
2.2. Indledningsvis skal det påpeges, at det er vanskeligt 
at fremsætte en udtalelse om en meddelelse af helt generelt 
tilsnit, som kun behandler spørgsmålet om afgiftssatser og 
ikke udsiger noget om, hvilke tanker Kommissionen har 
gjort sig om den nærmere iværksættelse af den nye ordning. 
I meddelelsen leder man således forgæves efter oplysninger 
om retningslinjer for opkrævning af afgifterne, regler for 
varers bevægelighed og anbringelse på toldoplag samt om 
de former for kontrol, der skal eller kan gennemføres. 
ØSU må beklage denne mangel, som nødvendigvis må 
sætte visse objektive grænser for udtalelsen. 
2.3. Hele harmoniseringsindsatsen omkring punktafgif­
ter munder ud i en blot og bar fastsættelse af minimumsni­
veauer for satserne og angivelse af referenceværdier, som 
satserne skal konvergere imod på lang sigt. 
Det er hensynet til fleksibiliteten, som leder til dette 
resultat, der efter en nærmere analyse må karakteriseres 
som utilfredsstillende. 
I de tilfælde, hvor de nugældende satser ligger under de 
foreslåede mindsteværdier, vil der være en pligt til at 
regulere dem opad med virkning fra 1. januar 1993 ; men i 
de tilfælde, hvor satserne ligger højere, er der ingen 
forpligtelse til at ændre dem. 
Alt i alt forekommer dette ikke særligt hensigtsmæssigt i 
lyset af realiseringen af det indre europæiske marked og 
afviklingen af de fiskale grænser. 
Også Kommissionen måtte i 1987 erkende, at det indre 
marked kun kan realiseres, hvis der indføres fælles 
punktafgiftssatser, som opkræves på et harmoniseret 
grundlag (2). 
Det skal også understreges, at der bør anføres en holdbar, 
objektiv fiskal begrundelse for de foreslåede satser for de 
enkelte produktkategorier, for hvilke der i dag gør sig 
betydelige forskelle gældende. 
2.4. Den adderede effekt af vidt forskellige moms- og 
punktafgiftssatser vil kunne have en ganske betydelig 
indvirkning på forbrugerpriserne og dermed en kraftigt 
forvridende effekt på konkurrencen. 
2.5. Iværksættelsen af Kommissionens forslag vil 
desuden, i deres foreliggende form, langt fra opfylde de 
krav, en egentlig harmonisering stiller. Det er i det hele 
taget et spørgsmål, om det overhovedet er umagen værd at 
ændre ved den nuværende situation og gribe ind i 
medlemsstaternes frie selvbestemmelsesret, når resultatet 
er så tvivlsomt og magert. 
2.6. Der er klart, at de fiskale grænsers ophævelse og 
personers frie bevægelighed — i sig selv to uomgængeligt 
nødvendige målsætninger — vil indebære, at der vil være 
let og uhindret adgang til at erhverve varer, dér hvor 
afgiftssatserne og dermed priserne er lavest, og at dette vil 
opmuntre til en betydelig trafik. 
(!) Dok. KOM(87) 320 endelig udg., side 19. (2) Dok. KOM(87) 320 endelig udg. 
Nr. C 225/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
Dette rummer en fare for restriktive ordninger for varers 
overførsel, noget som vil stride mod målsætningen for det 
indre marked. 
I mangel af en meget snæver tilnærmelse af satserne kunne 
det vise sig nødvendigt at udarbejde forskrifter og aftaler 
for erhvervelse og transport af varer med punktafgift, men 
disse måtte i så fald udformes på en sådan måde, at de ikke 
rammer den frie konkurrence eller gør indgreb i de 
europæiske borgeres rettigheder. Eventuelle kontrolforan­
staltninger skulle derfor udelukkende tjene det formål at 
hindre afgiftssvig og ikke-tilladt varehandel efter de 
retningslinjer, der i forvejen følges i de enkelte medlemssta­
ter. 
En kontrol ved grænserne, i lighed med den der praktiseres i 
øjeblikket, vil der derimod ingenlunde kunne blive tale om. 
2.7. I harmoniseringen af punktafgiftssatserne må der 
stræbes mod de lavest mulige satsniveauer; disse skal på én 
gang være forenelige med økonomiske krav og med krav 
om en begrænsning af forbruget, bl.a. ud fra sundheds­
politiske overvejelser. 
Harmoniseringen bør gennemføres på en sådan måde, at 
der dæmmes op for større konkurrenceforvridninger 
mellem indbyrdes konkurrerende punktafgiftsbelagte og 
ikke-punktafgiftsbelagte varer. 
Punktafgifterne repræsenterer desuden en nærmest foræl­
det beskatningsform, hvorfor man ikke bør udelukke 
muligheden for, at disse kan afskaffes inden for en mere 
eller mindre fjern tidshorisont. 
De økonomiske krav indebærer i deres natur, at princippet 
om, at punktafgifterne skal være afgifter på forbruget og 
ikke må ramme produktionsfaktorerne, skal være opfyldt 
— et princip, som Kommissionen selv bakker op om 
[dok.(73) 1234 endelig udg. — 1. august 1973]. 
2.8. I øvrigt skal man være opmærksom på, at 
punktafgifter i visse medlemsstater udgør en meget vigtig 
indtægtskilde for det offentlige. Hvis provenuet af 
punktafgifter reduceres væsentligt, kan det derfor blive 
nødvendigt, at der foretages vidtgående omlægninger i 
skatte- og afgiftssystemet, hvilket naturligvis ikke kan ske 
med ét slag. 
Da dette nu én gang er den konkrete virkelighed, er det 
nødvendigt at gribe tingene meget pragmatisk an, sikre en 
passende etapevis overgang og egnede tilpasninger i det 
nugældende system. Det er derfor nødvendigt, at medlems­
staterne pålægges præcise forpligtelser, og at der lægges en 
fast køreplan for satskonvergens, også selv om denne måtte 
strække sig ud over starttidspunktet for det indre marked. 2.9. Desuden bør hele projektet lægges til rette på en 
sådan måde, at ophævelsen af grænserne ikke giver 
anledning til yderligere skattesvig, afgiftsunddragelser eller 
alvorlige konkurrenceforvridninger. Hertil kommer, at der 
ikke må lægges unødige byrder over på handelserhvervet. 
3. Afsluttende bemærkninger 
3.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bekræfter 
gyldigheden af de udtalelser, der blev afgivet om punktaf­
gifter i 1988, idet visse tilpasninger dog har været 
nødvendige på baggrund af den aktuelle situation. 
3.2. Man kan ikke støtte Kommissionens meddelelse i 
dens nuværende udformning. Det er nødvendigt, at den 
ændres på væsentlige punkter. 
3.3. For en præcis og fyldestgørende vurdering af 
punktafgiftsforslagene er det nødvendigt, at man har 
kenskab til forslagene om berigtigelse af afgifterne, 
varernes omsætning, kontrolforanstaltninger, den even­
tuelle ordning for toldoplag, kendetegn, der skal anvendes 
for de enkelte varer, samt om andre forhold, der kan 
bidrage til at belyse hele systemet. 
3.4. For samtlige punktafgifter er det nødvendigt, at der 
fastsættes minimums- og maksimumssatser, eller med 
andre ord et satsinterval med en obligatorisk nedre og øvre 
grænse. 
3.5. Da afgørende ændringer i de hidtil anvendte satser 
vil kunne skabe problemer i visse medlemsstater, bør 
tilpasningen af afgiftsniveauerne, så de kommer til at ligge 
inden for satsintervallerne, kunne ske i et langsommere 
tempo end det, der er fastsat for realiseringen af det indre 
marked. 
3.6. Generelt er de mindstesatser og målsatser, Kommis­
sionen foreslår, alt for høje. Satsintervallerne bør, specielt 
for visse produkter, baseres på lavere værdier. 
3.7. I de udtalelser, ØSU afgiver om de forskellige 
produkter, vil man i givet fald komme mere præcist ind på, 
hvilke værdier man forestiller sig. 
Bruxelles, den 5. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg