KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 10.06.1997 
KOM(97)283 endelig udg. 
Supplerende pensioner i det indre marked: 
Grønbog 
(forelagt af Kommissionen) 

Supplerende pensioner i det indre marked 
INDHOLD 
INDLEDNING OG SAMMENDRAG i 
KAPITEL I DEN DEMOGRAFISKE OG ØKONOMISKE KONTEKST 1 
A. Nuværende demografiske tendenser \ 
B. Budgetmæssige følger af de demografiske forandringer for de statslige pensionsordninger 1 
C. Nuværende strukturer på pensionsområdet 2 
D. Konklusion S 
KAPITEL II PENSIONSFONDE OG KAPITALMARKEDERNE I EU 10 
A. EU-pensionsfondenes omfang 10 
B. Hvordan pensions- og livsforsikringsfonde i EU er investeret 11 
C. Afkast af pensionsfondsaktiver 11 
D. Virkningen af forskelle i afkastet 12 
E. Kan der opnås et højere afkast uden unødvendige risici? 13 
F. Hvordan kan kapitalmarkederne i EU opsuge fremtidige stigninger i pensionsfonds- og 
livsforsikringsinvesteringerne i EU? 15 
KAPITEL III NØDVENDIGE TILSYNSREGLERI ET INDRE MARKED 17 
A. Betydningen af tilsynet med pensions- og livsforsikringsfonde og fondsadministratorer 17 
B. Virkningen af restriktive regler for pensionsfondsinvesteringer under søjle 2 17 
C. Regler for livsforsikringsinvesteringer under søjle 3 19 
D. Bør der være ens EU-regler for ordninger under søjle 2 og 3? 20 
E. Fondsadministratorer 21 
F. Vejen frem 22 
KAPITEL IV FREMME AF ARBEJDSTAGERNES FRIE BEVÆGELIGHED 23 
A. Generelle betragtninger 23 
B. Hindringer for den frie bevægelighed for personer med hensyn til supplerende pensioner 24 
C. Mulige strategier 27 
/ 
KAPITEL V BESKATNINGENS BETYDNING FOR SUPPLERENDE PENSIONER 30 
A. Generelle betragtninger 30 
B. Forebyggelse af dobbeltbeskatning 31 
C. Fordele ved en fælles strategi 32 
TABELLER 34 
TABEL I DÆKNINGSGRAD-SØJLE 2 35 
TABEL H PENSIONSFONDSAKTIVER - SAMLEDE OG I PROCENT AF BNP (1993) 36 
TABEL HI LTVSFORSIKRINGSAKTIVER - SAMLEDE OG I PROCENT AF BNP (1995) 37 
TABEL IV FORDELING AF PENSIONSFONDSAKTIVER (SØJLE 2) I % AF SAMLEDE AKTIVER 
(1994) 38 
TABEL V FORDELING AF LIVSFORSIKRINGSAKTIVER (SØJLE 3) I % AF SAMLEDE AKTIVER 
(1994) 39 
TABEL VI FORSKELLE MELLEM AFKASTET AF AKTIER OG OBLIGATIONER 40 
TABEL VIA REALAFKAST (% P.A.) (1967-1990) I NATIONAL VALUTA 40 
TABEL VIB MERAFKAST AF AKTIER I FORHOLD TIL OBLIGATIONER (% P.A.) (1981-1995) I 
NATIONAL VALUTA 41 
TABEL VIC REALAFKAST (% P.A.) PÅ MARKEDERNE I USA, DET FORENEDE KONGERIGE OG 
BELGIEN 42 
TABEL VII PENSIONSFONDE 1984-1993 - GENNEMSNITLIGT AFKAST, VOLATILITET OG 
FORHOLDET MELLEM AFKAST OG RISIKO 43 
TABEL Vm AKTIEMARKEDERNES STØRRELSE (INDENLANDSKE AKTD2R) (1996) 44 
TABEL IX OVERSIGT OVER NATIONALE BESTEMMELSER FOR PENSIONSPORTEFØLJER (SØJLE 
2) 45 
TABEL X EU-REGLER VEDRØRENDE LIVSFORSIKRINGSSELSKABERS INVESTERINGER (SØJLE 
3) 46 
TABEL XI OVERSIGT OVER NATIONALE BESTEMMELSER FOR LIVSFORSIKRINGSSELSKABER 
(SØJLE 3) 47 
TABEL XH AKTIVER IGRUPPELIVSORDNINGERI PROCENT AF PENSIONSAKIWER UNDER 
SØJLE 2 (1994) 48 
TABEL Xin SAMMENLIGNING MELLEM PENSIONSFONDE OG LIVSFORSIKRING 49 
FODNOTER 51 
Ib 
INDLEDNING OG SAMMENDRAG 
Pensioner er et grundlæggende aspekt ved den sociale beskyttelse i Den Europæiske 
Union. Dette gøres klart i Kommissionens meddelelse om social beskyttelse1. Denne 
grønbog bygger til dels på denne meddelelse, idet der udvikles en række idéer 
vedrørende visse aspekter ved supplerende pensionsordninger. På nuværende 
tidspunkt er der 4 personer i den erhvervsaktive alder til at forsørge hver pensionist i 
EU. I år 2040 vil der være 2. Denne forudsigelse er resultatet af en forventet længere 
levealder og et faldende fødselstal i Europa. Det gennemsnitlige antal fødsler pr. 
kvinde i Europa er i Frankrig og Det Forenede Kongerige faldet fra 2,5 i 1965 til 1,8 
og til mindre end 1,5 i Tyskland, Italien og Spanien. Dette fænomen finder man ikke 
kun i EU, men i større eller mindre grad i de fleste i-lande. 
De lovbestemte statslige pensioner i EU udbetales for det meste af staten på grundlag 
af de løbende indtægter (løbende finansiering ("pay as you go")). Der findes på 
nuværende tidspunkt generelt ingen investeringsfonde, der er specielt beregnet til de 
statslige pensioner. Hvis den nuværende politik på pensionsområdet ikke ændres, vil 
statens udgifter til pensioner uvægerligt stige, hvis den skal betale for det stigende 
antal pensionister. For øjeblikket tegner de statslige pensioner sig for 10% af BNP. 
Uden en omlægning af politikken vil denne procent være steget væsentligt i 2030. Det 
bliver vanskeligt for medlemsstaterne at imødekomme disse stigende behov i 
betragtning af de i forvejen store offentlige udgifter i EU og forpligtelsen til at 
fastsætte snævre budgetrammer. 
Mange medlemsstater har allerede taget initiativ til at gennemføre reformer med 
henblik på at sikre, at de statslige pensioner kan fastholdes, og der overvejes 
yderligere reformer. På nuværende tidspunkt tegner de statslige pensioner (søjle 1) sig 
for hovedparten af de pensioner, der udbetales (88%), men behovet for at fastholde 
indkomstniveauet i pensionsalderen vil sandsynligvis resultere i, at de øvrige 
væsentlige kilder til supplerende pensionsindtægter far tillagt en større betydning: 
pensionsordninger, der er knyttet til et ansættelsesforhold (søjle 2) 
pensionsordninger, som enkeltpersoner tegner, sædvanligvis i livsforsikrings­
selskaber (søjle 3). 
Kommissionen erkender klart, at politikker vedrørende de supplerende pensions­
ordninger under søjle 2 og 3, der er behandlet i denne grønbog, på ingen måde er en 
patentløsning på de problemer, som de demografiske forandringer forventes at skabe. 
Medlemsstaternes sociale sikringsordninger vil fortsat være ansvarlige for 
hovedparten af pensionsudbetalingerne, med vægten lagt på social solidaritet inden 
for og mellem generationerne. 
I overensstemmelse med nærhedsprincippet er det de enkelte medlemsstaters egen 
opgave at bestemme, hvilken rolle de ønsker, at hver af disse tre pensionskilder skal 
spille med hensyn til tilvejebringelse af pensionsindtægter. De har mulighed for at 
ændre balancen mellem disse kilder direkte ved at ændre betingelserne for at opnå 
/ c^ 
statslige pensioner eller ved at gøre erhvervstilknyttede pensionsordninger lovpligtige 
eller indirekte gennem skattebegunstigelser. Men på baggrund af eksistensen af og 
den sandsynlige stigning i bidragsfmansierede supplerende ordninger ser grønbogen 
nærmere på, hvordan det indre marked kan medvirke til, at disse ordninger fungerer 
mere effektivt. 
I modsætning til de statslige pensionsordninger er de fleste ordninger under søjle 2 og 
3 bidragsfinansieret ("funded"): dvs. de er sikret gennem aktiver, som investeres med 
henblik på at kunne dække fremtidige pensionsudbetalinger2. Selv om disse 
ordningers bidrag til de samlede pensionsudbetalinger er forholdsvis beskedent på 
nuværende tidspunkt, er de midler, der er investeret for at kunne dække fremtidige 
pensionsforpligtelser, kolossale: i 1993 var der investeret 1.200 mia. ECU som led i 
supplerende ordninger, og af de 1.600 mia. ECU, som aktiverne på 
livsforsikringsområdet udgør, tegner pensionerne sig for en lille, men væsentlig andel. 
De vil sandsynligvis fortsat stige i fremtiden. Selv hvis ordningerne under søjle 2 i 
alle medlemsstater kun stiger til halvdelen af den aktuelle dækningsgrad i 
Nederlandene og Det Forenede Kongerige (de medlemsstater, der for øjeblikket har 
den højeste dækningsgrad), vil disse pensionsmidler stige til 3.000 mia. ECU. 
Stigningen i disse midler indgår som et af de mulige elementer i en fastholdelse af 
pensionsindtægternes niveau. De giver økonomien i EU nye muligheder og i 
grønbogen rejses spørgsmålet om, hvordan disse muligheder for økonomien kan blive 
udnyttet via kapitalmarkedet i EU, navnlig i lyset af den positive virkning af Den 
Økonomiske og Monetære Unions indførelse. På nuværende tidspunkt investerer 
erhvervspensionsordningerne og ordningerne i tilknytning til livsforsikringer i de 
fleste medlemsstater en stor del af deres aktiver i indenlandske statsobligationer. På 
baggrund af medlemsstaternes forpligtelse til at sørge for økonomisk stabilitet vil der 
formentlig kun være en begrænset mulighed for en stigning i udbuddet af 
statsobligationer. Dette betyder, at udbuddet af aktier og obligationer fra den private 
sektor sandsynligvis vil stige, hvis stigningen i disponible midler skal opsuges af 
kapitalmarkedet i EU. Kapitalmarkedet i EU vil navnlig blive ændret som følge af 
stigningen i udbuddet af langfristet kapital. Dette• vil have gunstige virkninger for 
industrien og infrastrukturen i EU. 
Nogle af de regler, som medlemsstaterne på nuværende tidspunkt anvender som led i 
deres forsigtighedstilsyn med disse midler, synes at gå ud over det, der objektivt set er 
nødvendigt, og at hæmme de frie kapitalbevægelser i det indre marked. Der er helt 
klart behov for tilsyn for at opnå vished for, at pensionsfondene og livsforsikrings­
selskaberne kan opfylde deres fremtidige pensionsforpligtelser. Dette tilsyn må ikke 
svækkes. En af målsætningerne med grønbogen er at se nærmere på, hvordan 
ydelsernes sikkerhed kan bevares, idet man fjerner de nuværende uforholdsmæssigt 
strenge restriktioner og samtidig gør det muligt at udvikle et egentligt indre marked 
for pensionsfonde til fordel for de nuværende og de fremtidige pensionister. Alt tyder 
på, at alternative tilsynsmetoder kan give den samme sikkerhed. Disse alternative 
metoder har to yderligere fordele: 
IA 
de vil være forenelige med de frie kapitalbevægelser og virke til fremme for en 
udvidelse af kapitalmarkedet i EU. Et sådant marked vil være mere likvidt end 
de enkelte nationale markeder, 
de vil gøre det muligt for pensionsfondene at investere en større andel af deres 
aktiver i en bred vifte af langfristede finansielle instrumenter, såsom aktier, på 
linje med strukturen i deres passiver. Denne strategi kan øge afkastet af 
pensionsfondenes investeringer, fordi sådanne instrumenter generelt set har 
givet et højere afkast end statsobligationer. 
Sidstnævnte kan være af væsentlig betydning. Det er muligt, at nogle pensionsfonde i 
EU kunne øge deres nuværende afkast ved at sprede midlerne og udnytte fordelene 
ved et indre marked for investeringer. Selv en relativ beskeden stigning i afkastet i 
løbet af et typisk arbejdsliv kunne gøre en stor forskel med hensyn til enten 
pensionsudbetalingen eller det bidrag, der er nødvendigt til at finansiere en given 
pension. En nedsættelse af virksomhedernes omkostninger til at finansiere en given 
pension vil indvirke positivt på jobskabelsen. Fællesskabet tillægger det særdeles stor 
betydning, at beskæftigelsessituationen i Unionen forbedres. Dette bekræftes i 
Kommissionens tillidspagt og den strategi for beskæftigelsen, der blev opnået enighed 
om på Det Europæiske Råd i Dublin. 
Det understreges, at denne grønbog ikke søger at slå til lyd for, at pensionsfondene 
investerer i aktier eller andre aktiver. Det er imidlertid opfattelsen, at fondsadmini-
stratorerne frit bør kunne investere i de aktiver, de finder mest hensigtsmæssige til den 
pensionsfond, de forvalter, og at denne frihed bør udøves inden for et indre marked. 
Denne frihed kan selvfølgelig ikke være absolut, men bør være baseret på 
forsigtighedshensyn og underlagt tilsyn. Kommissionen vil sikre, at beskyttelsen af 
pensionsfondene ikke reduceres. Forsigtighedshensyn er specielt vigtig for aktiernes 
vedkommende, da disse aktiver udviser større volatilitet på kort sigt. Kommissionen 
søger alternative tilsynsmetoder, som harmonerer med det indre marked. 
I grønbogen understreges også behovet for at bekræfte, at godkendte administratorer 
af investeringsfonde har ret til at tilbyde deres ydelser i andre medlemsstater. Dette vil 
ikke kun give administratorerne selv fordelene ved et indre marked, men den øgede 
konkurrence kan også forventes at nedbringe omkostningerne og tilskynde 
administratorerne til at forbedre deres præstationer. Virkningen heraf vil være et øget 
afkast af investeringerne til fordel for medlemmerne af pensionsordningerne. 
Det er et grundlæggende fællesskabsmål at fremme arbejdstagernes mobilitet i 
Unionen. Men selv om der findes ordninger i forbindelse med de lovpligtige 
pensioner med henblik på at lette den frie bevægelighed, findes der ingen 
fællesskabslovgivning om mobilitet i forbindelse med supplerende ordninger. 
Supplerende pensionsordninger kan udgøre en betydelig hindring for arbejdskraftens 
mobilitet. Dette kan på nuværende tidspunkt være tilfældet i forbindelse med flytning 
inden for en medlemsstat; det samme gælder, og i endnu større udstrækning, i 
forbindelse med flytning til andre medlemsstater. Spørgsmålet om vandrende 
arbejdstageres supplerende pensioner blev behandlet i rapporten fra gruppen på højt 
niveau for fri bevægelighed for personer under forsæde af Simone Veil, som kom til 
m /€ 
den konklusion, at der skulle gøres noget for at gøre det muligt for vandrende 
arbejdstagere at blive behandlet på lige fod med arbejdstagere, som skifter arbejde 
inden for en medlemsstat. I denne grønbog ses der nærmere på, hvordan dette problem 
kan løses. 
Beskatningen spiller en vigtig rolle for pensionerne og udformningen af 
pensionsordningerne, idet den giver fordele med hensyn til bidrag, fondsindtægter og 
kapitalgevinster samt pensionsydelser. Der er bestemmelser til at kontrollere, hvordan 
disse skattemæssige fordele udnyttes. De kan imidlertid hæmme et indre marked, både 
for erhvervspensioner og ordninger i tilknytning til livsforsikringer, og kan hindre 
arbejdstagernes mobilitet. I grønbogen rejses derfor spørgsmålet om, hvilke initiativer 
der er nødvendige med henblik på at gøre fremskridt på dette område. 
Kommissionen mener, at de ideer, der tages op i denne grønbog, kan yde et væsentligt 
bidrag til at løse spørgsmålet om at opretholde pensionisternes indkomster og til at 
nedbringe arbejdskraftomkostningerne. Selv om der også skal gøres noget på andre 
områder, bl.a. med hensyn til reformer af statslige ordninger, arbejdstagernes 
mobilitet og på beskatningsområdet, har Unionen ikke råd til at lade den mulighed gå 
fra sig, som en ændring af politikken vedrørende pensions- og livsforsikringsfondenes 
investeringer frembyder. Denne grønbog kommer ikke ind på forbrugerbeskyttelses-
spørgsmål (f.eks. rådgivning og illoyale salgsmetoder) bortset fra i sammenhæng med 
tilsyn. 
Kommissionen opfordrer medlemsstaterne, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, Regionsudvalget, arbejdsmarkedets parter, økonomiske aktører, 
repræsentative organisationer, forbrugere og alle andre interesserede til at komme med 
kommentarer til de spørgsmål, der er rejst i dette dokument. Kommentarer til 
dokumentet bedes fremsendt skriftligt inden den 31. december 1997 til: 
Generaldirektorat GD XV 
Europa-Kommissionen 
Rue de la Li 200 
B-1049 Bruxelles 
Fax: (+32 2) 295 65 00 
Internet-adresse: John.Mogg@dgl5.cec.be 
IV n 
Kapitel I DEN DEMOGRAFISKE OG ØKONOMISKE 
KONTEKST 
A. Nuværende demografiske tendenser 
1. Den demografiske struktur i Den Europæiske Union er ved at undergå en 
betydelig forandring. Forsørgerbyrden (dvs. forholdet mellem det antal 
personer, der skal forsørges, og antallet af personer i den erhvervsaktive alder) 
er stigende i de fleste medlemsstater og er allerede steget til et ikke tidligere 
oplevet niveau. I de seneste par årtier har der fundet to væsentlige 
demografiske forandringer sted, som ligger til grund for den forventede 
stigning i forsørgerbyrden: et fald i fertiliteten og en stigning i den forventede 
levealder. Selv om det er temmelig usikkert, hvilke langtidsvirkninger 
aldringen vil have for de offentlige budgetter, og dette afhænger af, hvordan 
økonomien og samfundet tilpasser sig denne udvikling, er der meget, der taler 
for, at de offentlige udgifter vil opleve et betydeligt pres i de kommende år. En 
stor del af presset vil ligge på de offentlige sociale pensionsordninger, som 
udgør langt den største del af pensionerne i Europa, eftersom udgifterne til 
dem i vidt omfang afhænger af befolkningens aldersstruktur. Et lignede 
demografisk pres kan registreres i USA og Japan. 
2. Konsekvenserne af denne udvikling er betydelige. Kombinationen af et lavere 
fødselstal og en længere forventet levealder vil med tiden betyde, at antallet af 
pensionister vil stige betydeligt i forhold til antallet af erhvervsaktive. På 
nuværende tidspunkt er der 4 personer i den erhvervsaktive alder til at forsørge 
hver pensionist gennem socialsikringsbidrag. I år 2040 forventes det, at disse 4 
personer i gennemsnit vil skulle forsørge 2 pensionister. I nogle medlemsstater 
vil forholdet være endnu mere ugunstigt. 
B. Budgetmæssige følger af de demografiske forandringer for de statslige 
pensionsordninger 
3. Virkningerne af disse udviklingstendenser vil indfinde sig gradvist. 
Kommissionen har gennemført en undersøgelse af prognoser, der er blevet 
udarbejdet i EU-medlemsstaterne med hensyn til de fremtidige udgifter til 
statslige pensioner i de kommende årtier . Undersøgelsen er koncentreret om 
de seneste prognoser med udgangspunkt i den nuværende lovgivning, dvs. de 
reformer, der allerede er bebudet, er medtaget. Konklusionerne er følgende: 
• / hele perioden 1995-2030 vil det vejede gennemsnit af pensionsudgifter i 
forhold til BNP i de 11 medlemsstater, som der foreligger prognoser for indtil 
år 2030, stige med 3 procentpoint (under gunstige forudsætninger) og indtil 4 
procentpoint (under ugunstige forudsætninger). Udgiftspresset vil være relativt 
stærkt i mange medlemsstater, som endnu ikke har gennemført en 
gennemgribende reform af deres pensionssystemer (Belgien, Danmark, Irland, 
Luxembourg, Nederlandene), men også i andre medlemsstater, som allerede 
7-
har gennemført gennemgribende reformer (Finland, Frankrig, Tyskland). 
Udgiftsstigningerne forventes at blive ret begrænsede (under gunstige 
økonomiske forudsætninger) i Italien, Portugal, Spanien, Sverige og i Det 
Forenede Kongerige. 
• ' 1 år 2030 vil forholdet mellem pensionsudgifter og BNP i mange 
medlemsstater (Belgien, Finland, Frankrig, Tyskland, Italien, Luxembourg and 
Nederlandene) formentlig være på 15-20%. Efter beregningerne vil forholdet 
blive lavere i Danmark, Spanien, Sverige (10-15%) og i Irland, Portugal and 
Det Forenede Kongerige (under 10%)6. 
4. På nuværende tidspunkt er ca. 88% af alle pensioner, der udbetales i EU, 
statslige, og disse pensionsudgifter tegner sig for en væsentlig del af BNP - ca. 
10%o . Enhver stigning i medlemsstaternes samlede pensionsudbetalinger vil 
derfor indvirke på budgetterne. Som følge af de reformer, der allerede 
gennemføres i de fleste medlemsstater, er det kun demografiske tendenser, 
som nu får pensionsudgifterne til at stige i forhold til BNP. 
C. Nuværende strukturer på pensionsområdet 
5. I overensstemmelse med nærhedsprincippet er det den enkelte medlemsstats 
opgave at fastlægge sin egen struktur på pensionsområdet, som imødekommer 
dens særlige behov. Den relative betydning af de tre søjler i hver medlemsstat 
er derfor meget forskellig og afhænger af lovgivningen på pensionsområdet og 
det omfang, hvori andre faktorer spiller en rolle, f.eks. muligheden for 
skattefradrag. Ligeledes kan disse søjlers art være meget forskellig. F.eks. 
består søjle 1 i Finland af den lovbestemte statslige pensionsordning og af den 
lovbestemte erhvervspensionsordning, som er delvis bidragsfinansieret8. I 
Frankrig er der en meget omfattende lovpligtig søjle 2, som forvaltes på 
grundlag af løbende finansiering. I Det Forenede Kongerige er der en 
lovpligtig indtægtsbestemt supplerende ordning under søjle l9, mens 
ordningerne under søjle 2 ikke er lovpligtige på nationalt plan. I Tyskland, 
Østrig, Luxembourg og i et mindre omfang i Sverige tilvejebringes en 
væsentlig del af de supplerende pensionsordninger via regnskabsmæssige 
reserver hos arbejdsgiverne. I modsætning hertil er det ikke længere tilladt at 
oprette regnskabsmæssige reserver i Spanien. 
6. Generelt set kan arbejdstagerne i EU modtage pension fra en række kilder. I 
brede økonomiske termer kan disse beskrives på følgende måde: 
Søjle 1 ensartede, sociale pensioner (løbende finansiering) 
indtægtsbestemt, faste ydelser (løbende finansiering / bidragsfinansiering) 
Søjle 2 erhvervspensionsordninger (løbende finansiering / bidragsfinansiering) 
y— Søjle 3 pensionsopsparingsordninger som led i livsforsikring (hovedsagelig) 
Nedenstående skema viser, i hvor høj grad der på nuværende tidspunkt anvendes 
ordninger under søjle 1. Til sammenligning tegner søjle 2 sig kun for 7% af de 
samlede udbetalinger. 
Udbetalingskilderne i hele EU i % af de samlede udbetalinger(1994 - ekskl Østrig, 
Finland og Sverige) 
Kategori af ordning 
Søjle 1 I 88.8% 
Løbende finansiering 
Søjle 2 7% 
Bidragsfinansiering, regnskabsmæssige reserver, 
forsikringsplaner 
Søjle 3 
Personlige pensioner 0,9% 
Andre 
Indtægtsbestemt ordning for garanteret 3.3% 
minimumsindkomst, programmer vedrørende 
offentlig forsorg —| ; 
Kilde: EUROSTAT 
7. Søjle 1 
Dette er den grundlæggende statslige ordning, som det generelt er lovpligtigt 
at være omfattet af. Ordningerne finansieres fortløbende, idet de nuværende 
erhvervsaktives bidrag anvendes til at finansiere pensionisternes 
pensionsydelser. Disse pensioner garanteres af staten, og ordningen forvaltes 
af en offentlig institution. Pensionsydelserne beregnes på et i forvejen fastsat 
grundlag og afhænger for det meste af antallet af erhvervsaktive år. 
Pensionerne bliver sædvanligvis reguleret i forhold til inflationen eller det 
aktuelle lønniveau. Sammenhængen mellem de bidrag, der er indbetalt i den 
erhvervsaktive periode, og de ydelser, der modtages efter pensioneringen, 
varierer meget fra system til system. En grundlæggende ordning giver i nogle 
medlemsstater ret til en pension, som ikke står i forbindelse med indkomsten i 
den erhvervsaktive periode. Som led i sådanne systemer kan der være en 
indtægtsbestemt ordning under søjle 1 til supplement af pensionerne; 
bidragene vil afhænge af indtægterne, og ydelserne vil blive beregnet på 
12 
grundlag af disse indtægter . 
Fordele: 
• Næsten almindelig dækning. 
• Solidaritet inden for og mellem generationerne. 
• Afbøder fattigdom i alderdommen og gør, at den enkelte undgår nogle 
af de økonomiske problemer i forbindelse med aldringen. 
• Fremmer den sociale velfærd. 
• Ingen forskelsbehandling i forbindelse med arbejdskraftens mobilitet, 
hverken mellem beskæftigelse inden for en medlemsstat eller mellem 
medlemsstaterne. 
• Forsikring mod inflation; ingen konsekvenser i form af 
investeringsrisici. 
• Ingen salgsomkostninger. 
Ulemper: 
• Sårbar over for ændringer i befolkningsstrukturen, som kan medføre, at 
det nuværende ydelsesniveau ikke kan opretholdes. 
• Da ordninger, der finansieres fortløbende, ikke har nogen 
underliggende fond, er de sårbare over for regelændringer. 
Regeringerne kan beslutte at ændre det grundlag, som ydelserne 
beregnes på, og derved skabe usikkerhed om, hvorvidt ydelserne vil 
være tilstrækkelige i fremtiden. 
• I de tilfælde, hvor finansieringen sker via sociale bidrag, kan dette 
fordreje arbejdsmarkedet, da det kan opfattes som en skat på 
beskæftigelse. 
• Ingen mulighed for individuel fleksibilitet i bidragscyklusen. 
Søjle 2 
Tabel I viser den nuværende dækningsgrad af de supplerende ordninger under 
søjle 2. De meget forskellige systemer i medlemsstaterne kan illustreres med et 
eksempel: i Frankrig finansieres den lovpligtige ordning under søjle 2 
fortløbende, og den dækker ca. 90% af de ansatte i den private sektor og udgør 
21% af alle pensionsudbetalinger, mens de supplerende ordninger i Italien 
dækker 5% af de privatansatte og udgør 2% af de samlede 
pensionsudbetalinger. I Nederlandene tegner pensionsordninger under søjle 2 
sig for næsten en tredjedel af alle pensionsudbetalinger. 
Pensionsordningerne i denne kategori er generelt knyttet til et 
ansættelsesforhold eller udøvelsen af et erhverv (en 'erhvervspensionsordning' 
eller 'branchepensionsordning'). Medlemskab af disse ordninger er begrænset 
til dem, der arbejder inden for særlige sektorer, industrier, erhverv eller 
virksomheder, og etableres via aftaler mellem arbejdsmarkedets parter eller 
med henvisning til f.eks. standarder inden for en bestemt industri. Ordningerne 
under søjle 2 forvaltes af private institutioner, og ydelserne garanteres ikke af 
staten. Bidragene fastsættes på grundlag af indkomsten, og 
bidragsindbetalingerne foretages generelt af såvel arbejdsgiver som 
arbejdstager. Bortset fra særlige undtagelsestilfælde13 er ordningerne under 
søjle 2 generelt bidragsfinansierede, og bidragene akkumuleres og investeres 
for at skaffe dækning for fremtidige pensionsforpligtelser og ikke til at 
udbetale ydelser til dem, der allerede er gået på pension. Analysen i dette 
afsnit fokuserer på bidragsfinansierede ordninger. Sammenhængen mellem 
bidrag og ydelser er tættest i ordninger med faste bidrag, hvor ydelsernes 
størrelse udelukkende afhænger af afkastet af de investerede aktiver. Afkastet 
af et medlems andel af pensionsfonden afhænger af de valgte investeringer, og 
de pensionsydelser, der i sidste instans udbetales, afhænger af værdien af et 
medlems andel af pensionsfonden på pensioneringstidspunktet. I 
bidragsfinansierede ordninger med faste ydelser er der på den anden side 
indeholdt en mindre grad af solidaritet, idet de giver mulighed for en vis 
omfordeling af indkomsten blandt medlemmerne af ordningen. I ordninger 
med faste ydelser garanterer arbejdsgiveren i realiteten et ydelsesniveau, som 
står i forbindelse med arbejdstagerens indkomst tæt på eller på 
pensioneringstidspunktet. 
Fordele: 
• En vis sammenhæng mellem bidrag og fremtidige ydelser, særlig for 
ordninger med faste bidrag, således at arbejdstagerne kan skelne 
mellem pensionsbidragene og den generelle beskatning til betaling af 
andre sociale ydelser. 
• Stort set upåvirkelig over for demografiske ændringer. 
• Ordninger med faste bidrag: direkte sammenhæng mellem 
pensionsydelser og investeringsudbytte. 
• Ordninger med faste ydelser: arbejdsgiverens garanti sikrer mod fald i 
aktivernes værdi. Der er også indeholdt en vis solidaritet. 
• Frivillige ordninger fordrejer ikke arbejdsmarkedet. 
Ulemper: 
• Ikke almindelig udbredt dækning i alle medlemsstater. 
• I nogle medlemsstater er der meget -lange uforfaldbarhedsperioder 
(hvor en arbejdstager ikke vil have arbejdet i tilstrækkeligt mange år til 
at være pensionsberettiget). 
• Modstand mod fuldstændig risiko-pooling og derfor vanskeligt at opnå 
ligebehandling af mænd og kvinder. (F.eks. hvis en pension udbetales 
som et engangsbeløb, kan det medføre en mindre årlig pension som 
følge af kvinders længere levetid.) 
• Ordninger med faste ydelser: værdifastsættelsen i forbindelse med 
førtidspensionisters ydelser kan hæmme arbejdstagernes mobilitet 
mellem virksomheder både inden for en medlemsstat og mellem 
medlemsstaterne Qf. kapitel V nedenfor). Det kan diskriminere mod 
dem, der tager orlov. Det er også blevet anført, at det kunne være 
hæmmende for ansættelsen af ældre arbejdstagere. 
• Ordninger med faste bidrag: medlemmet af ordningen løber en 
investeringsrisiko. 
• Ordninger med faste ydelser: I tilfælde hvor arbejdsgiveren står som 
garant, vil arbejdsgiverens insolvens medføre at arbejdsgiverens garanti 
bortfalder, hvilket gør ordningen sårbar over for svingninger i 
investeringernes værdi (selv om ordningen har separatiststilling og er 
adskilt fra arbejdsgiverens egenkapital). 
• Forpligtelserne i lønafhængige ordninger med faste ydelser afhænger af 
eksterne faktorer såsom inflation og særlig lønbevægelser. 
• Obligatoriske ordninger kan fordreje arbejdsmarkedet. 
• Ingen garanti mod virkningerne af inflation. 
• Investeringsafkastet svarer eventuelt ikke til forventningerne. 
Søjle 3 
Ordninger under søjle 3 kan anvendes som supplement til første eller anden 
søjle eller begge. De har mange fællestræk med ordningerne med faste bidrag 
under søjle 2, selv om deltagelsen ikke er knyttet til et ansættelsesforhold eller 
udøvelsen af et erhverv og indgås individuelt på grundlag af en aftale direkte 
med en produktleverandør, i reglen et livsforsikringsselskab. Den enkeltes 
bidrag akkumuleres og investeres, og den akkumulerede kapital anvendes 
efterfølgende til pensionsydelser til vedkommende. 
Fordele: 
Hvis investeringsudbyttet af de underliggende aktiver er godt, kan dette 
resultere i forbedrede pensioner. 
Fleksibilitet med hensyn til bidrag. Der kan tages højde for orlov og 
perioder med deltidsarbejde. 
Upåvirkelig over for demografiske ændringer. 
Neutral med hensyn til jobskifte. 
• Hvis ordningen er i form af en livsforsikringspensionsaftale, vil 
forsikringstageren i princippet kunne drage fordel af den frie 
udveksling af tjenesteydelser i henhold til det tredje 
livsforsikringsdirektiv og således vælge at indgå en aftale med en 
tjenesteyder, der er etableret i en hvilken som helst medlemsstat. De 
lovgivnings- og beskatningsmæssige aspekter, som kan spille ind, 
behandles i kapitel IV og V. 
Ulemper: 
Investeringsafkastet svarer eventuelt ikke til forventningerne. 
Ingen garanti mod virkningerne af inflation. 
Ingen solidaritet inden for og mellem generationer. 
Omkostninger: salgsomkostningerne er generelt høje i sammenligning 
med ordninger under søjle 1 og 2. 
Succesen afhænger til dels af skattefordele. 
Risiko for, at der sælges uhensigtsmæssige produkter til den enkelte. 
10. Gruppeordninger 
Livsforsikringsselskaberne spiller en vigtig rolle på pensionsområdet. Dette 
kan være i form af personlige pensioner som beskrevet ovenfor. Ligeledes kan 
livsforsikringsselskaberne stå for forvaltningen af gruppepensionsfonde på 
vegne af bestyrere af pensionsordninger. Sådanne aftaler falder ind under søjle 
2. Bestyrerne har også den mulighed at anmode et livsforsikringsselskab om at 
forvalte ordningen på grundlag af en gruppeaftale. Dette er en 
"gruppeordning", og den falder også ind under søjle 2. En anden variation 
heraf er den personlige gruppepensionsordning, som selv om den aftales via en 
arbejdsgiver, omfatter forskellige individuelle personlige pensionsaftaler . 
11. De seneste reformer i medlemsstaterne 
Adskillige medlemsstater har i den seneste halve snes år gennemført reformer 
med henblik på at mindske den demografiske udviklings indvirkning på de 
offentlige pensioner. Disse reformer er man kommet frem til på mange 
forskellige måder. I et forsøg på at fastholde ydelsesniveauet har visse 
medlemsstater ladet socialsikringsbidragene stige. Men da bidragssatserne i de 
fleste medlemsstater i forvejen er høje, vil en udgiftsbegrænsning 
sandsynligvis blive det primære instrument til at sikre ydelsesniveauet. Der er 
allerede blevet taget skridt til at nedsætte ydelserne. Dette omfatter bl.a. en 
ændring af ydelsernes beregningsgrundlag, f.eks. fra at være beregnet på 
grundlag af indtægterne til en beregning på grundlag af priserne; en forhøjelse 
af pensionsalderen og dermed det antal år, som der betales bidrag i, og en 
nedsættelse af det antal år, som der vil kunne modtages pension i; en 
nedsættelse af forholdet mellem pensionsydelser og indtægt i den 
erhvervsaktive periode (erstatningsydelse); beregning af indtægtsbestemte 
ydelser på grundlag af indtægter i en lang periode i stedet for indtjeningen i 
årene forud for pensioneringen; begrænsning af incitamenter til 
førtidspensionering. 
12. En anden tilgang ligger i at udvikle en bidragsfinansieret statslig ordning, som 
skal løbe parallelt med den statslige ordning, der finansieres fortløbende. I 
Sverige indbetales de lovpligtige pensionsbidrag på nuværende tidspunkt til 
ordningen med løbende finansiering, men når den nye lovgivning er indført, 
vil 2% skulle indbetales til en lovpligtig bidragsfinansieret ordning. En mere 
omfattende systemreform med hensyn til finansieringen af de offentlige 
pensionsordninger vil bestå i, at ordningerne ændres fra at være finansieret 
fortløbende til blive bidragsfinansierede. Selv om dette har været meget 
fremme i debatten, er der problemer med at gennemføre det i forbindelse med 
fuldt udviklede offentlige pensionssystemer som dem, der er fremherskende i 
EU, ikke mindst med hensyn til de fremtidige forpligtelser, som allerede er 
'købt' af arbejdstagere, der endnu ikke er gået på pension. Dette spørgsmål 
behandles i Kommissionens meddelelse om modernisering og forbedring af 
den sociale beskyttelse i Den Europæiske Union 5. 
13. En mulighed, som overvejes, og der er allerede taget skridt i denne retning, er, 
at medlemsstaterne efterhånden kunne indføre betingelser, som i højere grad 
fremmer udviklingen af private bidragsfinansierede supplerende ordninger. 
Bidragsniveauet vil dog formentlig ikke falde drastisk, da det ikke kun vil 
være nødvendigt at udbetale pensioner til dem, der allerede er pensioneret, 
men den rolle, som de statslige ordninger med løbende finansiering spiller, vil 
fortsat være et centralt element i Unionens samfundsstruktur. Private 
bidragsfinansierede ordninger er veletablerede i adskillige medlemsstater, bl.a. 
Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Danmark og Irland. Nye 
lovbestemmelser i andre stater, f.eks. i Italien og senest i Frankrig, åbner 
mulighed for en yderligere udvikling på dette område. 
14. I det væsentlige er en stigende anvendelse af bidragsfinansierede ordninger 
under anden og tredje søjle ensbetydende med, at ansvaret for 
pensionsindtægter til dels flyttes fra staten til arbejdsgiverne og arbejdstagerne 
og til den enkelte. Økonomiske hensyn peger på, at det er ønskeligt at have 
pensionsordninger (kombinationen af både statslige og supplerende), som 
indeholder elementer med både løbende finansiering og bidragsfinansiering, da 
disse er forbundet med forskellige risici og afkast. Men efterhånden som de 
supplerende pensioners betydning stiger som en procentdel af de samlede 
pensionsindtægter, bliver det af stadig mere central betydning, at staten 
tilvejebringer sikre rammer for, at de supplerende bidragsfinansierede 
ordninger kan fungere effektivt. Den rolle, som det indre marked kan spille, 
undersøges nærmere i næste kapitel. 
D. Konklusion 
15. Demografiske forandringer i alle medlemsstater har tilskyndet til en nærmere 
undersøgelse af indvirkningen heraf på finansieringen af de statslige 
pensionsordninger. Fortsatte nedskæringer af ydelserne og begrænsninger af 
pensionsretten med henblik på at sikre, at de offentlige, fortløbende 
finansierede ordninger kan overleve, er én mulighed, som mange 
medlemsstater allerede er i gang med at gennemføre, selv om der skal træffes 
yderligere foranstaltninger. Men dette vil få en negativ indvirkning på de 
samlede pensionsindtægter. Derfor forventes det, at tendensen mod at udvikle 
bidragsfinansierede ordninger under anden og tredje søjle vil fortsætte. 
Det skal imidlertid gøres klart, at udviklingen af bidragsfinansierede ordninger 
i EU ikke i sig selv vil være en løsning på de nuværende problemer i 
forbindelse med ordningerne med løbende finansiering. Disse ordninger kan 
kun fastholdes, hvis der foretages yderligere interne reformer. 
Bidragsfinansierede ordninger kan lette reformen af ordningerne med løbende 
finansiering ved at tilbyde ydelser, som kompenserer for en nedsættelse af 
ydelserne fra ordningerne med løbende finansiering. 

Kapitel II PENSIONSFONDE OG KAPITALMARKEDERNE I 
EU 
A, EU-pensionsfondenes omfang 
16. De samlede aktiver i EU i pensionsfondene under søjle 2 udgør 1.198 mia. 
ECU, hvoraf Det Forenede Kongerige tegner sig for hovedparten (717 mia. 
ECU eller 65% af de samlede aktiver) (tabel II). De to medlemsstater med de 
største fonde, Det Forenede Kongerige og Nederlandene (261 mia. ECU), 
tegner sig i realiteten for 89% af de samlede aktiver i pensionsfondene i EU. 
Pensionsfondene i andre medlemsstater er relativt små i sammenligning 
hermed. Dette er en afspejling af, at de enten er ikke-bidragsfinansierede, 
finansieres fortløbende eller er baseret på regnskabsmæssige reserver eller har 
en meget lav dækningsgrad (jf. tabel I). Betydningen af de bidragsfinansierede 
ordninger i Det Forenede Kongerige og Nederlandene afspejles også, når de 
udtrykkes som en procentdel af det nationale BNP (hhv. 79% og 88%), mens 
andre medlemsstater ligger langt under dette tal. EU-gennemsnittet er 20%) af 
BNP. I sammenligning hermed beløber de amerikanske pensionsfonde under 
søjle 2 sig til i alt 3.546 mia. ECU (60% af BNP), og for Japan er beløbet 
1.800 mia. ECU (45% af BNP). 
17. EU-livsforsikringsselskabernes samlede aktiver er næsten 50% højere end 
pensionsfondene under søjle 2 - 1.600 mia. ECU (tabel III). I dette tal er 
medtaget pensionsaftaler under søjle 3, men det omfatter alle 
opsparingsordninger i tilknytning til livsforsikringer (som ikke specifikt er 
beregnet til pensionsudbetaling) og livsforsikring uden et opsparingselement 
(f.eks. i tilknytning til realkredit). Også her har Det Forenede Kongerige de 
største fonde (564 mia. ECU - 67% af BNP), efterfulgt af Tyskland (380 mia. 
ECU - 21% af BNP), Frankrig (317 mia. ECU - 30% af BNP) og 
Nederlandene (138 mia. ECU - 46% af BNP). De skattebegunstigelser, som , 
indrømmes af den enkelte medlemsstat, er en faktor, der er med til at 
bestemme disse fondes omfang og vækst. 
18. Det er vanskeligt at forudsige den sandsynlige vækst i pensionsfondene og 
livsforsikringsfondene i pensionsøjemed. Meget vil afhænge af de 
bestemmelser, som forpligter arbejdsgiverne til at sørge for dækning (søjle 2), 
og af det incitament, der gives i form af skattefordele (søjle 2 og 3). På 
nuværende tidspunkt er 22% af de erhvervsaktive i EU omfattet af ordninger 
under søjle 2, men disse ordninger tegner sig kun for 7% af de samlede 
pensioner, der udbetales til dem, der er omfattet af sådanne ordninger. Selv 
hvis ordningerne under søjle 2 i alle medlemsstater kun stiger til halvdelen af 
dækningsgraden i Nederlandene og Det Forenede Kongerige (de 
medlemsstater, der på nuværende tidspunkt har den højeste dækningsgrad, som 
stadig stiger), vil disse fonde stige til 3.000 mia. ECU. Hvis de får samme 
dækningsgrad som i Nederlandene og Det Forenede Kongerige, vil de nå op på 
5.000 mia. ECU. Under gunstige skattebetingelser kan fondene i ordningerne 
10 
under søjle 3 ligeledes stige hurtigt, efterhånden som flere vælger i højere grad 
at tegne individuelle pensionsordninger. 
B. Hvordan pensions- og livsforsikringsfonde i EU er investeret 
19 Pensionsfondene og livsforsikringsselskaberne investerer for at kunne dække 
fremtidige forpligtelser. Investeringsmønstret er meget forskelligt fra 
medlemsstat til medlemsstat. Det Forenede Kongerige, og i mindre omfang 
Irland, skiller sig ud på grund af den store procentdel af aktiver, der er 
investeret i aktier (hhv. 80% og 55% i sammenligning med USA's 52%), og en 
lille procentdel investeret i obligationer (jf. tabel IV). Fondene i de fleste andre 
medlemsstater er derimod i meget højere grad investeret i fastforrentede 
værdipapirer, hovedsagelig statsobligationer (f.eks. 75% i Tyskland, 67% i 
Frankrig), og i meget mindre omfang investeret i aktier (hhv. 11% og 14%). I 
alle medlemsstater er investeringerne i fast ejendom og kortfristede 
anbringelser relativt begrænsede. Forholdet mellem udenlandske og 
indenlandske aktiver er også meget forskelligt. De fleste medlemsstaters fonde 
investerer mindre end 10% i udenlandske aktiver. Det Forenede Kongerige og 
Nederlandene skiller sig ud her, idet hhv. 30% og 25% af deres aktiver ikke er 
indenlandske. 
20 Investeringsmønstret i forbindelse med livsforsikringsselskabernes aktiver 
ligner mønstret i forbindelse med pensionsfonde under søjle 2 (jf. tabel V). De 
fleste aktiver er investeret i indenlandske fastforrentede obligationer 
(hovedsagelig statsobligationer) (f.eks. Tyskland 75% af de samlede aktiver, 
Frankrig og Italien 70%). Aktieinvesteringer spiller en meget mindre rolle 
(f.eks. Tyskland 5%, Frankrig 18% og Nederlandene 12%). Det Forenede 
Kongerige er en undtagelse med næsten 50% i indenlandske og over 10% i 
udenlandske aktier. Der investeres i meget mindre grad i fastforrentede 
obligationer i Det Forenede Kongerige (25% af de samlede aktiver). 
C. Afkast af pensionsfondsaktiver 
21 Mange undersøgelser viser, at på længere sigt har aktier generelt givet et større 
afkast end obligationer (jf. tabel VI), selv om dette ikke nødvendigvis vil være 
sådan fremover. En pensionsfonds eller et livsforsikringsselskabs 
investeringsstrategi og porteføljens fordeling mellem aktier, obligationer, fast 
ejendom og kortfristede anbringelser er de faktorer, som primært bestemmer 
afkastet af de samlede aktiver. På grund af aktiers større volatilitet er alle tal 
over afkastet afhængige af den periode, som dette afkast beregnes i. På kort 
sigt kunne aktier derfor klare sig mindre godt end obligationer, eller de kunne 
falde i værdi. Alligevel mener nogle iagttagere, at på grund af aktiers højere 
afkast gennem en lang periode, og fordi pensionsfonde har behov for 
investeringer på lang sigt, er der mulighed for at øge afkastet af nogle af 
pensions- og livsforsikringsfondene i EU, som for øjeblikket har investeret en 
stor andel i statsobligationer, ved at andelen af aktier i investeringsporteføljen 
øges. 
il 
22 Det er vanskeligt at få klare beviser for, at større aktiebeholdninger potentielt 
kan øge afkastet. Alle perioder er valgt vilkårligt. Men i perioden 1984-93 
(tabel VII) opnåede pensionsfonde i Det Forenede Kongerige og Irland, som 
har store aktiebeholdninger, et højt realafkast (hhv. 10,2% og 10,3%). 
Medlemsstater med ca. en tredjedel af deres aktiver investeret i aktier opnåede 
et lavere realafkast (Sverige 8,1%, Nederlandene 7,7%, Belgien 8,8%). 
Medlemsstaterne med den laveste andel af aktier i deres investeringsportefølje 
og en stor andel af statsobligationer opnåede det laveste afkast (Tyskland 
7,1%, Spanien 7,0% og Danmark 6,3%, sidstnævnte til dels som følge af en 
realrenteafgift). Andre kilder i andre perioder giver imidlertid ikke så klare 
resultater. 
D. Virkningen af forskelle i afkastet 
23 Det foregående afsnit viste betydelige forskelle i realafkastet af pensionsfonde 
og livsforsikringsfonde i EU - med en forskel på mere end 6 procentpoint i 
perioden 1984-1993 mellem dem, der opnåede det dårligste, og dem, der 
opnåede det bedste udbytte. I en bidragsfinansieret ordning skal afkastet være 
tilstrækkeligt til at klare virkningerne af løninflationen på lang sigt. En 
stigning i det årlige afkast på f.eks. 2-3 procentpoint kan gøre en kolossal 
forskel i løbet af et arbejdsliv og bør ikke undervurderes. 
Lad os antage, at målet er en fast supplerende pension på 35% af lønnen på 
grundlag af 40 års erhvervsaktivitet. Hvis realafkastet af aktiverne er 6%, er 
omkostningerne 5% af lønnen: alt andet lige, hvis realafkastet er 4%, er 
omkostningerne 10% af lønnen, og hvis realafkastet kun er 2%, er 
omkostningerne 19% af lønnen. Et lavt afkast af pensionsmidler og 
livsforsikringsaktiver vil derfor betyde: 
enten meget højere bidrag fra arbejdsgivere og arbejdstagere: dette vil 
påvirke de indirekte arbejdskraftomkostninger og indvirker derfor negativt 
på EU's mulighed for jobskabelse; 
eller meget lavere pensioner for de samme bidrag og derfor et større pres 
på de offentlige udgifter under søjle 1. 
Det bør understreges, at Kommissionen ikke slår til lyd for, at 
pensionsfondene anlægger en bestemt investeringsstrategi. Det er 
fondsadministratorernes opgave at afgøre, hvilken investeringsstrategi der i 
sidste instans bedst kan give pensionisterne de fleste fordele, og der skal kun 
foretages et passende tilsyn. I denne grønbog ses der nærmere på, hvilken rolle 
det indre marked fremover kan spille med hensyn til at gøre 
fondsadministratorernes investeringsmuligheder størst mulige og samtidig 
fastholde et tilstrækkeligt forsigtighedstilsyn. Der rejses det spørgsmål, om de 
nuværende tilsynsregler i nogle medlemsstater er uforholdsmæssigt strenge, 
idet de går ud over det, der objektivt set er nødvendigt for at sikre fondenes 
sikkerhed, og samtidig forhindrer, at der udvikles et egentligt indre marked for 
pensionsfonde til fordel for de nuværende og de fremtidige pensionister (jf. 
12 
kapitel III). Men først undersøges nogle af de formueforvaltnings- og 
tilsynsmetoder, som er forenelige med et indre marked for pensionsfonde. 
E. Kan der opnås et højere afkast uden unødvendige risici? 
24 Fordi deres forpligtelser er langsigtede, kan pensions- og 
livsforsikringsfondene tillade sig at drage fordel af det generelt højere afkast, 
som aktier og langfristede anbringelser giver. Men det erkendes, at aktier er 
forbundet med en større risiko end obligationer, navnlig statsobligationer, og 
at langfristede obligationer er forbundet med en større risiko end kortfristede 
obligationer . 
25 Det vil klart være uklogt kun at tragte efter et højt afkast uden at tage højde for 
den dermed forbundne risiko. Mange af bestemmelserne i medlemsstaterne er 
koncentreret om tilsynsregier, der skal mindske de risici, som midlerne er 
udsat for. 
26 Ifølge fortalerne for de moderne risikostyringsmetoder giver sådanne metoder 
administratorerne mulighed for at kontrollere risikoen, når der investeres i 
aktiver med en større volatilitet, men med et højere afkast. Disse metoder 
sigter mod at opnå afkastet af risikopræmien af aktier og samtidig undgå en 
uforholdsmæssig stor volatilitet. Når risikoen vurderes, og der træffes 
beslutning om fordelingen af aktiverne, er det mere hensigtsmæssigt at 
fokusere på forholdet mellem aktiver og passiver, og ikke udelukkende på 
aktiverne. F.eks. vil fondene gøre aktiverne gradvis mere likvide og afstemme 
dem efter det tidspunkt, hvor forpligtelsen forfalder - derved undgås følgerne 
af kursfald eller rentestigninger, som kan være resultatet, hvis man venter til 
sidste øjeblik. De forskellige pensionsfonde (f.eks. nyetablerede ordninger 
med mange bidragsindbetalinger i forhold til udbetalingerne eller gamle 
ordninger med mange udbetalinger i forhold til bidragsindbetalingerne) bør 
således efter al sandsynlighed anlægge forskellige investeringsstrategier, da 
deres aktiv/passiv-profiler er forskellige. Derved kan de maksimere afkastet 
med en minimalt forøget risiko. 
27 I det væsentlige søger man som led i Asset/Liability Management-metoden at 
koncentrere porteføljerne om langfristede aktiver med det højeste afkast og 
opvejer den forøgede risiko ved at danne puljer af aktiver, hvis afkast er 
uafhængige af hinanden (spredning). Et aktiv med et højt afkast, men som er 
risikobetonet (dvs. volatilt) kan opvejes af et andet risikobetonet aktiv med et 
højt afkast, hvis disse risici ikke er indbyrdes forbundne. 
28 Det anføres, at en spredning af aktiverne i realiteten er en forsigtig strategi, da 
en for stor koncentration i et enkelt aktiv kan øge risikoen og mindske afkastet. 
Selv statsobligationer kan svinge i forhold til renteændringer og 
inflationsforventninger. Følgelig kan en for stor koncentration af en portefølje 
i aktiver som f.eks. statsobligationer, der anses som "sikre", rent faktisk øge 
risikoen sammenlignet med en spredning af porteføljen, uden at man opnår 
højere afkast17. Investeringer i et udvalg af indbyrdes uafhængige markeder vil 
13 
give administratorerne en investeringsspredning og potentielt mindske risikoen 
for en for stor koncentration i aktiver, der lyder på en enkelt valuta. Én 
kommentator drager følgende slutning: 
"Restriktioner, som medfører vilkårlige begrænsninger for beholdninger af 
aktiver i forhold til kategori af aktiv, land eller valutafordeling, strider mod 
forsigtighedsprincippet, da de i alvorlig grad begrænser muligheden for 
risikospredning. Denne begrænsning tvinger pensionsfondene til at løbe flere 
risici, samtidig med at de giver afkald på afkast, og at føre en 
investeringspolitik, som i det lange løb er ufordelagtig for deres 
medlemmer ". 
29 Denne indgangsvinkel til Asset/Liability Management-metoden danner 
grundlag for den forsigtige forvaltnings- og tilsynsmetode, der anvendes i 
nogle medlemsstater. De bedømmer pensionsfondens eller 
livsforsikringsselskabets finansielle levedygtighed ved at vurdere forholdet 
mellem de finansielle aktiver og forpligtelserne i løbet af ordningens 
forventede løbetid, idet der tages hensyn til relevante faktorer såsom 
ordningens art, størrelse, udvikling og finansieringsrate samt størrelsen og 
arten af fondens forpligtelser. Når administratorerne anvender sådanne 
Asset/Liability Management-principper, arbejder de også inden for de 
investeringsprincipper, der måtte være fastsat af f.eks. formueforvalterne eller 
bestyrelsen. Det drejer sig ikke om et laissez faire-tilsyn. Tværtimod er de 
tilsynsførende forpligtede til at sikre, at de respektive funktioner, som 
administratoren og formueforvalteren/depositaren har, opfyldes på en sådan 
måde, at det sikres, at der er sikkerhed for medlemmernes ydelser. 
30 Tilsynsmyndighederne vil skulle spille en mere dynamisk rolle, hvis der skal 
anlægges en kvalitativ strategi i relation til investeringen af 
pensionsfondsaktiver. Kvantitative målestokke vil spille en meget mindre 
fremtrædende rolle. Når en fonds økonomiske soliditet undersøges, vil de 
tilsynsførende fokusere særskilt på fondens kort- og langfristede forpligtelser 
og på dens investeringshorisont, finansieringsraten i forhold til forpligtelserne 
og behovet for, at de pågældende forpligtelsers struktur modsvares af en 
passende aktivstruktur på baggrund af en acceptabel Asset/Liability 
Management-metode. 
F. Hvordan kan kapitalmarkederne i EU opsuge fremtidige stigninger i 
pensionsfonds- og livsforsikringsinvesteringerne i EU? 
31 Udviklingen af bidragsfinansierede supplerende ordninger i EU vil øge 
omfanget af finansielle aktier, som skal investeres. Denne stigning vil være 
meget markant, men vil ske gradvis. I dette afsnit ses der nærmere på, hvilke 
fordele oprettelsen af et egentligt indre marked kan skabe med hensyn til at 
øge likviditeten og nedsætte omkostningerne for pensionsfondene. Det 
undersøges også, hvilke strukturændringer der formentlig vil indtræde på 
kapitalmarkederne i EU som følge af stigende investeringer fra 
pensionsfondenes side. 
14 
32 Udbuddet af statsobligationer vil formentlig ikke kunne dække stigningen i 
pensionsfondenes finansielle aktiver. 
Andre investeringsinstrumenter omfatter hovedsagelig aktier og 
selskabsobligationer. Disse kan forventes at spille en større rolle på 
kapitalmarkedet i EU i fremtiden. På markedet i USA er kapitaliseringen 
meget større i forhold til BNP (USA: 68%; EU: 32%) (jf. tabel VIII), og den 
løbende stigning i pensionsfondsaktiverne er med succes blevet opsuget af 
kapitalmarkederne, så der kan sørges for tilstrækkelige pensioner. 
Da pensionsfondene i EU vil skulle finde nye investeringsmuligheder, kan 
aktier fra den private sektor måske gradvis blive en af de mest sandsynlige 
muligheder for mange fonde. Privatiseringen af statsejede virksomheder vil 
imidlertid formentlig udgøre en relativ lille del af hele markedet. Derudover 
kan børsnoteringssystemet EASDAQ og børserne for aktier fra små 
virksomheder i en række medlemsstater være et supplement til den 
traditionelle emission af aktier, som pensions- og livsforsikringsmidler kan 
investeres i. Virksomhederne i EU kunne også udstede andre nye aktier, 
hvilket i et vist omfang erstatter de traditionelle kilder til 
virksomhedsfinansiering i Europa. 
Et andet område, som kan udvikles i EU, under passende omstændigheder som 
et alternativ til aktier, er markedet for selskabsobligationer. Markedet for 
selskabsobligationer er underudviklet i EU i sammenligning med USA, hvor 
markedet er mere end 7 gange så stort. Hvis erfaringerne fra USA overføres til 
EU, kan det forventes, at markedet for selskabsobligationer vil opleve en 
markant kvantitativ stigning. 
33 Kapitalmarkederne vil tilpasse sig for at kunne opsuge disse midler. Noget af 
denne kapital vil søge uden for EU, selv om den normale 
porteføljestyringspraksis vil resultere i, at de fleste af disse midler vil forblive 
inden for EU . Men hvis medlemsstaternes kapitalmarkeder holdes adskilte, 
vil de være mindre likvide og i mindre grad i stand til med succes at opsuge 
disse midler. Derfor vil hindringer for kapitalstrømmene, som ikke er objektivt 
begrundede ud fra forsigtighedshensyn, gøre denne proces mindre effektiv. 
Direktivet om investeringsservice har allerede fjernet mange af hindringerne 
for, at kapitalmarkederne i EU kan fungere godt. Derudover vil den tredje fase 
af Den Økonomiske og Monetære Union fremme denne proces ved at 
eliminere kursrisiciene for investorer, som investerer i værdipapirer, der er 
fastsat i de deltagende medlemsstaters valutaer. Andre hindringer, f.eks. 
transaktionsomkostninger og forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen af 
investeringsafgørelser, vil også blive mindsket som følge af en fælles valuta og 
skulle bidrage til øgede investeringsaktiviteter. I kapitel III undersøges de 
tilbageværende tilsynsregier, som medlemsstaterne anvender, og som hæmmer 
de frie kapitalbevægelser, og der rejses det spørgsmål, om de objektivt set er 
berettigede. 
34 Konkurrence mellem de finansielle institutioner og mellem finanscentrene i 
EU vil sammen med stigningen i finansielle aktiver til investering medføre 
15 
forbedringer på kapitalmarkedet i EU ved at nedbringe omkostningerne og øge 
likviditeten. Dette vil blive forstærket af ØMU, som giver mulighed for at 
videreudvikle et kapitalmarked i hele EU. 
Spørgsmål: Kommissionen vil gerne have kommentarer til analysen i dette kapitlet. 
16 

Kapitel III NØDVENDIGE TILSYNSREGLER I ET INDRE 
MARKED 
A. Betydningen af tilsynet med pensions- og livsforsikringsfonde og 
fondsadministratorer 
35. Det er klart, at der skal føres tilsyn med pensions- og livsforsikringsfonde og 
administratorerne af disse fonde. Forbrugerne (dvs. fremtidige pensionister) 
skal beskyttes på et område, som de ikke har særlig meget kendskab til. 
Tilsynet skal sikre, at fondsadministratoreme udfører de betroede opgaver 
korrekt. Medlemsstaterne har grebet lovgivningen for pensionsfondene meget 
forskelligt an. I nogle stater omfattes de af bestemmelser, som kun gælder for 
pensionsfonde, i andre reguleres de på samme grundlag som 
livsforsikringsselskaber. Dette betyder, at de er underlagt de samme krav om 
minimumssolvens, regler vedrørende forsikringsmæssige hensættelser og 
investeringsrestriktioner og andre bestemmelser, som gælder for 
livsforsikringsselskaber. 
36. Selv om de nationale regler er forskellige, er der visse fællestræk med hensyn 
til fremgangsmåden. 
• Et krav om, at pensionsfonde skal tillades eller godkendes af en 
kompetent myndighed. 
• Tilladelse eller godkendelse kan gøres afhængig af, at visse kriterier 
opfyldes, f.eks. godkendelse af administratorer af pensionsfonde og 
depositarer/forvaltere af fondenes aktiver samt en vurdering af deres 
egnethed; fondens juridiske form. 
• Et krav om tilsyn med fonden, bl.a. regler om regelmæssig 
indberetning og beføjelser til indgreb fra tilsynsmyndighedens side. 
• Minimumstilsynsregler for investeringen af medlemmernes bidrag, 
bl.a. med krav om, at de investeres forsigtigt. 
Spørgsmål: Er alle interesserede enige i, at disse punkter udgør et passende 
reguleringsgrundlag? 
B. Virkningen af restriktive regler for pensionsfondsinvesteringer under søjle 2 
37. Der findes ingen specifikke harmoniseringsregler i EU vedrørende investering 
af pensionsfondenes aktiver ud over princippet om frie kapitalbevægelser og 
de generelle bestemmelser i denne henseende. . Formålet med disse er at give 
alle investorer, herunder pensionsordninger, garanti for, at de kan investere, 
hvor de ønsker i EU. Traktaten tillader22, at der indføres restriktioner for 
investeringer, hvis disse kan begrundes ud fra tilsynsmæssige hensyn. 
17 
Medlemsstaterne må ikke bruge denne undtagelsesbestemmelse som et middel 
til at diskriminere mod udenlandske aktiver og heller ikke som maskerede 
restriktioner, der ikke er baseret på tilsynsmæssige hensyn, men indføres af 
andre grunde. Traktaten forbyder2 endvidere enhver 'privilegeret adgang' for 
centralregeringer, regionale eller lokale offentlige myndigheder til finansielle 
institutioner, herunder pensionsfonde, gennem indførelse af krav om 
minimumsinvesteringer, undtagen hvis det er baseret på tilsynsmæssige 
hensyn. Kommissionen er på vej til at lægge sag an mod medlemsstater, som 
af ikke-tilsynsmæssige grunde diskriminerer mod udenlandske aktiver. 
38. Mange medlemsstater har restriktive regler, som generelt fastsætter den 
maksimale procentdel af en fond, som kan investeres i et bestemt aktiv eller en 
bestemt valuta (jf- tabel IX). Tyskland er et eksempel på, hvor man har 
sådanne regler. Der er fastsat følgende maksimumssatser for aktiverne: 30% 
aktier, hvoraf maksimalt 6% kan være aktier fra tredjelande, 25% EU-
ejendom, 6% tredjelandsobligationer, 20% udenlandske aktiver i alt og en 
grænse på 10% for selvinvesteringer. Pensionsfondene i medlemsstater med 
sådanne kvantitative regler har sædvanligvis anbragt en stor del af deres 
aktiver i statsobligationer. 
39. Medlemsstaternes tilsynsregler kan hæmme det indre marked og de 
investeringsmæssige fordele, som det kan føre med sig. Kommissionen mener, 
at de i mange tilfælde går ud over det, der objektivt set er nødvendigt for at 
bibeholde et tilstrækkeligt tilsyn. Der er andre tilsynsregler og -metoder, som 
er forenelige med et indre marked og bibeholder et passende tilsyn. F.eks. kan 
medlemsstaternes tilsynsregler for investeringsporteføljer have den virkning, 
at pensions- og livsforsikringsfonde forpligtes til at investere en stor del af 
deres aktiver i indenlandske statsobligationer. Alligevel er man med det 
nuværende investeringsmønster i pensionsfondene i mange medlemsstater 
endnu ikke nået op på de grænser, som er fastsat i bestemmelserne. I f.eks. 
Tyskland investerer pensionsfondene kun 6% i udenlandske aktiver (tilladt 
maksimum 20%) og 11% i aktier (tilladt maksimum 30%) . 
Spørgsmål: Kommissionen vil gerne vide, i hvilket omfang kvantitative 
restriktioner rent faktisk begrænser pensionsfondenes investeringsstrategi, 
navnlig i medlemsstater, hvor den maksimalt tilladte andel af aktier ikke er 
nået. 
Vil disse restriktioner i højere grad begynde at påvirke investeringspolitikken, 
hvis, som det forudses, de midler, der er til rådighed til investering, stiger 
væsentligt i fremtiden og muligheden for at investere i statsobligationer 
begrænses som følge af et manglende udbud? 
40. Tidligere er Kommissionen to gange kommet med en konkret fortolkning af 
.traktatens regler om pensionsfonde: for det første i et direktivforslag , som 
blev trukket tilbage, da de ændringsforslag, som medlemsstaterne kom med, 
snarere havde legitimeret restriktionerne for pensionsfondene end liberaliseret 
dem; for det andet i en meddelelse26, som Domstolen for nylig omstødte med 
18 
den begrundelse, at Kommissionen havde til hensigt at indføre nye bindende 
forpligtelser for medlemsstaterne27. 
Kommissionen mener, at målsætningerne i det tilbagetrukne direktiv og i 
meddelelsen stadig bør forfølges i en bredere kontekst: ja, så meget desto mere 
i betragtning af den stigende bevidsthed om, at det er nødvendigt at ændre 
pensionssystemerne med henblik på at sikre, at de kan fastholdes. Disse 
politiske målsætninger kan opsummeres på følgende måde: 
fondsadministratorer, som har opnået tilladelse i overensstemmelse 
med direktivet om investeringsservice, det andet bankdirektiv eller det 
tredje livsforsikringsdirektiv , kan frit tilbyde deres ydelser i hele EU; 
pensionsfondenes aktiver kan frit investeres under overholdelse af 
forsigtighedsprincippet; spredning af aktiverne, bl.a. spredning til 
aktiver, som lyder på andre valutaer end den, hvori institutionens 
forpligtelser er etableret; ophævelse af ethvert krav om, at 
pensionsfonde skal investere i eller afholde sig fra at investere i 
bestemte kategorier af aktiver eller at lokalisere deres aktiver i en 
bestemt medlemsstat, medmindre det er baseret på berettigede 
tilsynsmæssige hensyn. Alle restriktioner, der indføres ud fra 
tilsynsmæssige hensyn, skal stå i forhold til de mål, de legitimt 
forfølger . 
41 Det forventes ikke, at en fjernelse af restriktionerne vil åbne dørene på vid gab 
for en alternativ form for fondsforvaltning. Fondsadministrationerne vil skulle 
bruge tid til at tilpasse sig en ny investeringsstrategi; endvidere er der beviser 
for en vis favorisering af indenlandske investeringer såvel som den normale 
forsigtighedspolitik, hvor hovedparten af aktiverne investeres i den samme 
valuta som passiverne. Selv om der ikke findes nogen restriktioner for 
investeringer i udenlandske aktier, er andelen af sådanne investeringer således 
kun på ca. 25%-30% i de medlemsstater, der har de mest liberale 
investeringsordninger. Det kan i denne forbindelse også bemærkes, at 
fondsadministratoreme på nuværende tidspunkt meget tit ikke udnytter den 
investeringsfrihed, som de rent faktisk har, hvorfor det er usandsynligt, at man 
vil opleve et stormløb mod aktier. 
Spørgsmål: Er alle interesserede enige i, at den ovenfor beskrevne 
fremgangsmåde i forbindelse med tilsynsregler i EU kan give en tilstrækkelig 
tilsynsmæssig sikkerhed og samtidig give fordele ved udsigten til et højere 
afkast som led i et egentligt indre marked for pensionsfonde? 
C. Regler for livsforsikringsinvesteringer under søjle 3 
42. I modsætning til ordninger under søjle 2, hvor der ikke eksisterer en specifik 
EU-harmonisering, er reglerne for livsforsikringsordninger under søjle 3 
harmoniseret som led i bestemmelserne for det indre marked . Når et 
livsforsikringsselskab er tilladt og kontrolleret i en enkelt medlemsstat har det 
19 
i realiteten et europæisk pas og kan sælge sine produkter i andre 
medlemsstater. Der er skabt et ensartet spillerum for konkurrencen mellem 
forsikringsselskaber i forskellige medlemsstater, og forbrugerne beskyttes. 
43. De relevante EU-regler vedrørende livsforsikringsselskabers investeringer 
fremgår af tabel X31. Følgende er særlig vigtige: 
- investeringerne skal være baseret på forsigtighedsprincippet 
- medlemsstaterne må ikke kræve af forsikringsselskaberne, at de investerer i 
bestemte kategorier af aktiver 
- medlemsstaterne kan ikke forpligte et forsikringsselskab til at anbringe mere 
end 80%) af aktiverne i en valuta, der kongruerer med dets forpligtelser. 
Et mindretal af medlemsstaterne har en fleksibel holdning til tilsyn, og 
forsikringsselskaberne i sådanne medlemsstater har investeret en stor del af 
aktiverne i aktier, herunder i udenlandske aktier. Men de fleste medlemsstater 
anlægger en kvantitativ strategi i forbindelse med tilsynet, en strategi, som 
ligner den, de følger i forbindelse med pensionsfondene under søjle 2 (jf. tabel 
XI). I sådanne medlemsstater er de fleste af forsikringsselskabernes aktiver da 
også investeret i indenlandske fastforrentede obligationer (Tyskland 75%, 
Spanien 55%, Frankrig 68% and Italien 70%), til trods for den mulighed, som 
reglerne giver for i større udstrækning at investere i aktier og udenlandske 
aktiver (f.eks. aktier eller obligationer). 
Spørgsmål: Kommissionen vil gerne vide, i hvilket omfang 
livsforsikringsfonde i medlemsstater, som fastsætter kvantitative 
begrænsninger, rent faktisk er begrænset eller kan forventes at blive 
begrænset fremover i deres investeringsstrategi af nationale bestemmelser. 
Den vil også gerne vide, om de kvantitative begrænsninger, som 
medlemsstaterne har indført, bør ændres i overensstemmelse med det, der er 
beskrevet i afsnit Bfor ordninger under søjle 2. 
D. Bør der være ens EU-regler for ordninger under søjle 2 og 3? 
44. I denne grønbog er der set nærmere på tilsynsreglerne for de investeringer, 
som pensions- og livsforsikringsfonde foretager (dvs. balancens aktivside). 
Der rejser sig også det spørgsmål, om der for pensionsfonde bør gælde 
lignende regler som dem, der findes for livsforsikringsselskaberne med hensyn 
til balancens passivside - navnlig om der er behov for at harmonisere de 
forsikringsmæssige hensættelser og solvensmargenen på 4% af 
egenkapitalen32. Dette er især tilfældet, når de er i direkte konkurrence, bl.a. 
når arbejdstagere hos livsforsikringsselskaber tegner erhvervstilknyttede 
pensioner (søjle 2) i form af "gruppeordninger", som er underlagt de 
harmoniserede bestemmelser for ordninger under søjle 333 (jf. tabel XII). 
I denne henseende fremfører den organisation, der repræsenterer de 
europæiske forsikringsselskaber (Comité Européen des Assurances - CEA), at 
20 
der for pensionsordninger under søjle 2 bør gælde de samme tilsynsregler, 
uanset om de forvaltes eller bestyres af en pensionsfond eller et 
livsforsikringsselskab. Efter Kommissionens opfattelse er der fire 
valgmuligheder: 
Mulighed I: lade de samme regler, som for øjeblikket finder 
anvendelse på gruppelivsordninger, gælde for midler i ordninger under 
søjle 2. 
Mulighed II: tilpasse de nugældende regler om solvensmargen for 
gruppelivsordninger til den ramme, der i øjeblikket gælder for søjle 2. 
Mulighed III: fastsætte nye fælles EU-standarder både for ordninger 
under søjle 2 og gruppelivsforsikring. Kommissionen modtager gerne 
konkrete forslag i denne henseende. 
Mulighed IV: acceptere de forskelle, som findes på nuværende 
tidspunkt, da de i realiteten ikke medfører nogen 
konkurrencefordrejninger af betydning. 
Spørgsmål: Inden Kommissionen træffer en beslutning, opfordrer den alle 
interesserede til at komme med kommentarer. 
E. Fondsadministratorer 
45. Fondsadministratorer, der har fået meddelt tilladelse, kan allerede nu sælge 
investeringsservice i hele EU på grundlag af traktaten såvel som 
harmoniserede kriterier . Disse fondsadministratorer har også ret til at tilbyde 
ydelser i form af pensionsfondsforvaltning på tværs af grænserne. 
Restriktioner i forbindelse hermed kan virke hindrende for en forbedring af 
afkastet af investeringerne og stride mod traktatens bestemmelser om fri 
35 
udveksling af tjenesteydelser på investeringsområdet i det indre marked . 
46. For at en pensionsportefølje kan forvaltes effektivt, kræves der en tilstrækkelig 
spredning af investeringerne, hvilket kan nødvendiggøre ekstern 
ekspertbistand. Pensionsordningerne skal kunne trække på bistand og 
forvaltningsmæssige ydelser fra den mest hensigtsmæssige kilde, som kunne 
være en administrator, der er etableret i en anden medlemsstat. En 
fondsadministrator i en anden medlemsstat kan have større kendskab til de 
investeringsmuligheder, der findes uden for den pågældende medlemsstat, 
både i og uden for EU. En pensionsfond bør uhindret kunne trække på sådanne 
tjenester. Kommissionen er også af den opfattelse, at en øget konkurrence 
kunne resultere i lavere forvaltningsgebyrer eller en mere effektiv forvaltning 
af disse midler. Selv en årlig omkostningsfordel eller effektivitetsgevinst på et 
enkelt procentpoint betyder i løbet af et arbejdsliv en kolossal besparelse. 
Spørgsmål: Kommissionen ønsker kommentarer i denne henseende og 
spørger også om, hvorvidt eventuelle nuværende hæmmende faktorer rent 
21 
faktisk udgør en hindring for, at pensionsfondsadministratorer kan præstere 
ydelser på tværs af grænserne. 
F. Vejen frem 
47. Det er anført i denne grønbog, at det kan være ønskeligt at ændre de regler, der 
gælder for tilsynet med pensions- og livsforsikringsfonde. Hvis man beslutter 
sig til at foretage disse ændringer, rejser der sig det spørgsmål, hvilket 
instrument der er mest velegnet til at gennemføre dem. Der er flere 
muligheder. 
Mulighed 1. Sætte sin lid til euroens indførelse. Denne mulighed vil 
mindske virkningen af kravene om valutakongruens for de deltagende 
medlemsstater. Alle aktiver i en deltagende medlemsstat vil automatisk være i 
en kongruent valuta. En sådan strategi kræver ikke yderligere lovgivnings-
eller håndhævelsesbestemmelser fra Kommissionens side. Denne 
fremgangsmåde vil ikke løse problemet med uberettigede kvantitative regler, 
som begrænser investeringerne i visse kategorier af aktiver (f.eks. aktier), 
hvorved investorerne i realiteten forpligtes til at købe (stats)obligationer. Den 
vil ikke medvirke til at løse problemet for fonde, som er lokaliseret i stater, der 
ikke deltager i euroen, hverken med hensyn til valutakongruens eller 
kvantitative begrænsninger. Denne strategi kan imidlertid kombineres med den 
anden mulighed. 
Parallelt med indførelsen af euroen kunne medlemsstaterne også ensidigt 
ændre deres nationale bestemmelser for at muliggøre en mere effektiv 
forvaltning af pensionsfonde. Sådanne ændringer vil skulle foretages af 
medlemsstaterne og vil afhænge af, hvad der efter deres opfattelse er 
hensigtsmæssigt for deres særlige situation. 
Mulighed 2. Anvende de nuværende principper i traktaten. Denne 
mulighed er ganske enkelt baseret på de forpligtelser, der er indeholdt i 
traktaten, med hensyn til frie kapitalbevægelser og den frie udveksling af 
tjenesteydelser. Kommissionen kunne udarbejde retningslinjer for, hvordan 
den fortolker disse grundlæggende principper i forbindelse med investeringen 
af pensions- og livsforsikringsfonde og med hensyn til 
fondsadministratorernes mulighed for at tilbyde deres ydelser. Den kunne 
derpå for hver medlemsstat se nærmere på både dens generelle regler og 
afgørelser i de enkelte tilfælde for at finde ud af, om de var berettigede ud fra 
forsigtighedsmæssige hensyn. I tilfælde af, at reglerne eller afgørelserne ikke 
er berettigede, vil Kommissionen være forpligtet til at indlede en 
overtrædelsesprocedure i henhold til traktaten. Der ville derpå blive skabt en 
retspraksis, som viser den praktiske fortolkning af traktatbestemmelserne. En 
sådan fremgangsmåde har imidlertid visse ulemper: 
det vil tage tid, inden den praktiske anvendelse af de grundlæggende 
juridiske principper bliver klar; 
22 
det kunne medføre retsusikkerhed. Dette skyldes navnlig, at retspraksis 
let vil kunne afdække klare misbrug, mens det vil være vanskeligere at 
afgøre marginale sager, hvor grænsen mellem, hvad der er berettigede 
og uberettigede tilsynsmæssige begrænsninger, ikke uden videre kan 
trækkes; 
der er risiko for, at en fortolkning på grundlag af retspraksis, som er 
baseret på en procedure med forskellige individuelle sager, vil blive 
stiv. Det vil måske ikke muliggøre en tilstrækkelig ændring og 
fleksibilitet på det tekniske finanstilsynsområde, som er kendetegnet 
ved en hurtig udvikling. 
Mulighed 3. Vedtagelse af et direktiv. En alternativ fremgangsmåde vil 
være en harmonisering i form af et direktiv, der fastsætter de grundlæggende 
principper. En fortolkning af traktatens bestemmelser på dette tekniske 
finansielle område vil derved kunne fastlægges i samarbejde med alle parter. 
Et direktiv kunne indeholde mekanismer til samarbejde mellem 
Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder med henblik på at fortolke, 
og i overensstemmelse med de skiftende omstændigheder ajourføre, den 
praktiske anvendelse af traktatens grundlæggende principper i forbindelse med 
tilsynet med pensions- og livsforsikringsfonde. Offentliggørelsen af en 
udtalelse på grundlag af et sådant samarbejde om fortolkningen og 
anvendelsen af direktiver kunne medføre gennemsigtighed og sikkerhed. 
Noget sådant er blevet forsøgt tidligere, uden held. Der er klart vanskeligheder 
med at opnå enighed mellem medlemsstaterne om fællesskabsbestemmelser på 
dette område; det er muligt, at den øgede interesse for de bidragsfinansierede 
supplerende ordningers rolle kunne resultere i en større enighed. 
Spørgsmål: Kommissionen opfordrer alle interesserede til at komme med 
kommentarer. 
Kapitel IV FREMME AF ARBEJDSTAGERNES FRIE 
BEVÆGELIGHED 
A. Generelle betragtninger 
48. I henhold til artikel 51 i EU-traktaten skal der vedtages fællesskabsbestemmelser 
med henblik på at fjerne alle hindringer på området social tryghed, som hæmmer 
en reel fri bevægelighed for arbejdstagere. 
På grundlag af denne artikel36 har Fællesskabet allerede vedtaget bestemmelser 
(forordning 1408/71 og 574/7237), som fjerner hindringer for arbejdstagernes 
mobilitet på tværs af grænserne på området lovpligtige pensioner. Disse 
bestemmelser gælder ikke for supplerende pensionsordninger. 
23 
Flere og flere kvalificerede og højt kvalificerede personer udnytter deres ret til fri 
bevægelighed. For denne kategori af personer bidrager supplerende 
pensionsordninger i væsentlig grad til deres sociale beskyttelse. 
B. Hindringer for den frie bevægelighed for personer med hensyn til 
supplerende pensioner 
49. I sin meddelelse fra juli 199138 indledte Kommissionen en debat på 
fællesskabsplan om de supplerende pensionsordningers rolle og indvirkningen af 
dem på den frie bevægelighed. 
Som opfølgning af denne meddelelse har Kommissionens tjenestegrene ved 
adskillige lejligheder sammen med repræsentanter for medlemsstaterne, 
arbejdsmarkedets parter og pensionsfonde undersøgt, hvordan man kan fjerne 
hindringerne for arbejdstageres og selvstændige erhvervsdrivendes mobilitet på 
tværs af grænserne i Den Europæiske Union med hensyn til supplerende 
pensioner. 
På baggrund af mange af ordningernes særlige art og den store mangfoldighed på 
nationalt plan, hvad angår deres oprindelsesmæssige, beskæftigelsesmæssige og 
materielle anvendelsesområde samt deres juridiske og tekniske udformning, synes 
det aktuelle koordineringssystem, der er skabt til lovbestemte ordninger, ikke at 
være et hensigtsmæssigt instrument til løsning af problemerne. Det er nødvendigt 
med en mere fleksibel strategi. 
50. I februar 1996 besluttede Kommissionen at anmode en gruppe på højt niveau for 
fri bevægelighed for personer under forsæde af Simone Veil om at afgive 
udtalelse om bl.a. de foranstaltninger, der skal træffes for at fjerne de hindringer 
for arbejdstagernes frie bevægelighed, som opstår i forbindelse med supplerende 
pensioner. 
Gruppen forelagde en rapport i november 1996. Den kom til den konklusion, at 
der er behov for lovgivningsforanstaltninger på fællesskabsplan, men at de i det 
mindste i starten bør begrænses til en trestrenget strategi med følgende elementer: 
a) Bevarelse af velerhvervede rettigheder for medlemmer, som ikke længere 
deltager aktivt i en supplerende pensionsordning som følge af flytning fra én 
medlemsstat til en anden, i det mindste i samme omfang som for personer, der 
ikke længere er medlem af ordningen, men bliver i den pågældende 
medlemsstat. 
Dette er inspireret af et grundlæggende princip i fællesskabsretten, nemlig 
princippet om "ligebehandling". Dette betyder, at en arbejdstager, som forlader en 
supplerende pensionsordning for at arbejde for en anden arbejdsgiver i en anden 
medlemsstat, ikke bør miste de rettigheder, der allerede er erhvervet i den første 
ordning, og som vedkommende ville have bevaret, hvis han/hun havde skiftet 
arbejdsgiver, men var forblevet i den samme medlemsstat. 
24 
b) Betalinger på tværs af grænserne: Medlemsstaterne bør sikre, at et andet 
grundlæggende princip i traktaten (fri bevægelighed for kapital og betalinger) 
anvendes ved at træffe foranstaltninger med henblik på at muliggøre betalinger i 
andre medlemsstater af alle ydelser, der skal betales som led i supplerende 
pensionsordninger. 
c) Foranstaltninger, som gør det muligt for arbejdstagere, der af deres arbejdsgiver 
midlertidigt udstationeres i en anden medlemsstat, at bevare tilknytningen til den 
supplerende pensionsordning i det land, de tidligere arbejdede i. Med henblik 
herpå bør alle hindringer for en tilknytning på tværs af grænserne fjernes. 
Som et første skridt til at fjerne de hindringer for den frie bevægelighed, der 
opstår med hensyn til de supplerende pensioner, vil Kommissionen om meget kort 
tid forelægge et forslag til direktiv vedrørende de aspekter, der blev fremdraget i 
rapporten fra gruppen på højt niveau. Dette blev allerede bebudet i 
Kommissionens meddelelse om forbedring af den sociale beskyttelse i Den 
Europæiske Union. 
51. Kommissionen overvejer også, om det er hensigtsmæssigt at oprette et EU-
Pensionsforum som foreslået af gruppen på højt niveau. Dette forum vil skulle 
bestå af repræsentanter for medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og 
pensionsfonde. Det vil have til opgave at udforske mulighederne for at løse de 
uafklarede mobilitetsproblemer med hensyn til erhvervspensioner. Ved f.eks. at 
samle de forskellige interessegrupper kunne det medvirke til at finde løsninger på 
problemet med manglende anerkendelse af pensionsordninger medlemsstaterne 
imellem. Generelt set vil det have til opgave at rådgive Kommissionen om, 
hvordan man bedst kan fjerne de tilbageværende hindringer for den frie 
bevægelighed. 
52. Som nævnt tidligere er der imidlertid fortsat en række andre hindringer for den 
frie bevægelighed end dem, der vil blive taget op med direktivforslaget. De 
problemer, der er identificeret, kan opsummeres på følgende måde: 
• byrdefulde betingelser, der skal være opfyldt for at erhverve ret til 
supplerende pension, bl.a. lange uforfaldbarhedsperioder; 
• problemer med at kunne overføre velerhvervede pensionsrettigheder fra én 
medlemsstat til en anden; 
• skattemæssige problemer ved erhvervelse af pensionsrettigheder i mere end 
én medlemsstat; 
• de særlige ulemper ved at skifte ordning, som opstår i forbindelse med en 
arbejdstager, der ikke er udstationeret, og som kun midlertidigt arbejder i en 
anden medlemsstat end den, hvor han/hun har opbygget pensionsrettigheder. 
53. Betingelser, der skal være opfyldt for at erhverve rettigheder 
Opnåelsen af velerhvervede rettigheder finder ofte sted efter adskillige års 
ansættelse i en virksomhed (10 år i henhold til tysk lovgivning) og undertiden først 
25 
på pensioneringstidspunktet. Ethvert jobskifte inden opnåelsen af en velerhvervet 
rettighed er ensbetydende med, at der ikke vil blive udbetalt nogen 
erhvervspension for denne ansættelsesperiode. Nogle pensionsordninger dækker 
imidlertid alle arbejdstagere inden for en given branche (f.eks. byggebranchen). I 
dette tilfælde vil jobskifte inden for branchen eller inden for et givet land ikke 
blive straffet i form af tab af pensionsrettigheder. Et jobskifte på tværs af 
grænserne indebærer imidlertid, at man skal optages i en ny pensionsordning. 
Dette kan derfor betragtes som en hindring for arbejdskraftens mobilitet på tværs 
af grænserne. 
54. Grunden hertil er den negative virkning for den frie bevægelighed af lange 
uforfaldbarhedsperioder, enten fordi en arbejdstager tøver med at forlade sin 
oprindelige arbejdsgiver af frygt for at miste de rettigheder, han/hun har opbygget, 
eller fordi han/hun kvier sig ved at flytte til en medlemsstat, hvor lange 
uforfaldbarhedsperioder er reglen, da det vil tage alt for lang tid at opbygge retten 
til pension. F.eks. vil en vandrende arbejdstager fra Italien eller Spanien i 
Tyskland skulle arbejde hos den samme arbejdsgiver i 10 år for at opnå en 
velerhvervet rettighed som led i en erhvervspensionsordning i dette land. 
55. Problemer med at kunne overføre velerhvervede pensionsrettigheder fra én 
medlemsstat til en andea, herunder manglen på godkendte mekanismer til 
anerkendelse af pensionsfonde 
Med hensyn til spørgsmålet om overførsel er der på nuværende tidspunkt 
hindringer for overførslen af velerhvervede rettigheder til en ordning i en anden 
medlemsstat end den, hvori de er blevet opnået. Disse hindringer kan foreligge på 
baggrund af lovbestemmelser eller bestemmelser for den enkelte ordning. 
Hvis en person, der forlader sit job, har opnået en velerhvervet rettighed, skal der 
tages stilling til, hvad der skal gøres med denne rettighed. Der findes to 
muligheder: rettigheden kan bevares i den pensionsordning, hvor den blev 
erhvervet, og vedkommende vil kunne opnå en pension fra denne ordning, når 
han/hun går på pension. Den anden mulighed er, hvis ordningens art tillader det, at 
udbetale en kapitalværdi, der svarer til den velerhvervede rettighed. Denne 
kapitalværdi kan derpå anvendes til køb af en opsat livrente hos et 
forsikringsselskab eller indbetales til den nye pensionsordning, selvfølgelig under 
forudsætning af, at den nye ordning accepterer overførslen. 
56. En kapitaloverførsel synes at være en nærliggende løsning i forbindelse med 
bidragsfinansierede pensionsordninger, men anvendes ikke normalt i forbindelse 
med ordninger med regnskabsmæssige reserver og ordninger med løbende 
finansiering, som begge er kendetegnet ved, at der ikke hensættes finansielle 
aktiver til sikring af pensionstilsagnene. Mange, der skifter job, har derfor kun én 
mulighed, nemlig at bevare deres rettigheder i den tidligere pensionsordning . I 
begge tilfælde - overførsel eller bevarelse - vil der normalt ikke blive taget højde 
for fremtidige lønstigninger, hvilket vil være tilfældet efter uafbrudt ansættelse 
hos samme arbejdsgiver. Ofte bliver der ikke engang taget højde for forventede 
pris- eller gennemsnitlige lønstigninger ved beregningen af overførselsværdier. 
26 
Derfor er der tendens til, at personer, der træder ud af en ordning, ikke får den del 
af pensionsfonden, der tilkommer dem. 
En beregning af overførselsværdier, som straffer de personer, der træder ud af 
ordningen, og en utilstrækkelig bevarelse af "slumrende" rettigheder udgør 
alvorlige hindringer for arbejdskraftens mobilitet. 
57. Skattemæssige problemer ved erhvervelse af pensionsrettigheder i mere end én 
medlemsstat 
Selv om den direkte beskatning i vidt omfang ligger inden for medlemsstaternes 
kompetence, skal medlemsstaterne udøve deres beføjelser i overensstemmelse 
med fællesskabsretten40. Det bør i denne henseende bemærkes, at artikel 48 ikke 
kun foreskriver afskaffelse af enhver i nationaliteten begrundet 
forskelsbehandling, men også forbud mod enhver national foranstaltning, som kan 
gøre det vanskeligere eller mindre attraktivt for fællesskabsborgere at udøve de i 
traktaten sikrede grundlæggende friheder41. I kapitel VI nedenfor behandles 
beskatningsspørgsmålene mere generelt. 
Arbejdstagere, som udøver deres ret til fri bevægelighed i Unionen, kan støde på 
skattehindringer, når de vil overføre opsparede pensionsmidler (hvis det er muligt) 
fra en bidragsfinansieret ordning i hjemlandet til en ordning i værtslandet. 
Overførslen fra ordninger i hjemlandet kan være underkastet beskatning; dette kan 
føre til en skattemæssig ugunstig behandling, hvis værtslandet ikke giver 
skattelempelse for den indadgående overførsel og midlerne i sidste instans 
modtages indkomstbeskattet. Dette illustrerer den ugunstige stilling, som 
arbejdstagere, der udøver deres ret til fri bevægelighed, kan havne i i 
sammenligning med de arbejdstagere, som overfører opsparede pensionsmidler 
inden for en medlemsstat. 
58. De særlige ulemper ved at skifte ordning, som opstår i forbindelse med at en 
arbejdstager, der i en kort periode arbejder i en anden medlemsstat end den, hvor 
han/hun har opbygget pensionsrettigheder 
Der kan sondres mellem to situationer: 
• Arbejdstagere, som af deres arbejdsgivere udstationeres i et andet land inden 
for den samme virksomhed eller associerede virksomheder: Denne situation 
vil der blive taget højde for i det direktivforslag, der er nævnt ovenfor. 
• Alle andre arbejdstagere, der i en begrænset periode flytter til en anden 
medlemsstat: I samme grad som de udstationerede arbejdstagere stilles disse 
arbejdstagere dårligt ved skift af pensionsordning. Dette virker hæmmende 
for arbejdskraftens frie bevægelighed på tværs af medlemsstaternes grænser. 
C. Mulige strategier 
27 
59. Et spørgsmål, der er blevet rejst, går ud på, om man kan begrænse sig til kun at 
beskæftige sig med de hindringer, der opleves i forbindelse med lovpligtige 
ordninger i modsætning til frivillige ordninger. Det fremføres, at et 
lovgivningsinitiativ, der gælder for frivillige ordninger, vil være et 
motivationshæmmende forhold for de arbejdstagere, som ellers ville vælge at 
etablere sådanne ordninger. Men det er vanskeligt at behandle ordninger 
forskelligt, som for arbejdstageren har det samme formål, nemlig at sørge for 
pension til ham eller hende. Medtages de frivillige ordninger ikke, vil det få meget 
forskellige virkninger alt efter, hvilken medlemsstat det drejer sig om. 
60. Af de høringer, der er gennemført, fremgår det, at der opstår et særligt problem i 
forbindelse med et forslag, der gennemføres via fællesskabslovningen, med 
hensyn til en begrænsning af uforfaldbarhedsperiodernes længde. Lange 
uforfaldbarhedsperioder udgør alvorlige hindringer for den frie bevægelighed, 
selv om de kan indebære fordele på andre områder; det er derfor nødvendigt at se 
nærmere på, hvordan dette problem kan løses. Dette kunne gøres via lovgivning 
på fællesskabsplan, som fastsætter et maksimalt antal år, som 
uforfaldbarhedsperioderne kan omfatte. Det kunne også fastsættes, at ingen 
medlemsstat kan øge længden af de eksisterende uforfaldbarhedsperioder. En 
anden mulighed kunne bestå i, at Fællesskabet ikke foreslår noget i form af 
lovgivning på dette område, men derimod begrænser sig til at fremme debatten på 
europæisk plan hos arbejdsmarkedets parter. 
61. Med hensyn til spørgsmålet om overførsel er det, der hidtil er blevet drøftet med 
medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter, at der skal kunne ske overførsel i de 
tilfælde, hvor ordningens art tillader dette (typisk bidragsfinansierede ordninger). I 
andre tilfælde vil bevarelse være den eneste valgmulighed. Der kunne også være 
krav om, at der i forbindelse med det overførte beløb foretages en rimelig 
aktuarmæssig værdiansættelse, både for så vidt angår den ordning, hvor 
overførslen foretages fra, og den nye ordning, som arbejdstageren omfattes af. 
For at løse de tekniske problemer med overførslen af pensionsrettigheder, f.eks. 
kun overførsel af rettigheder til godkendte supplerende pensionsordninger eller 
fastsættelsen af aktuarmæssige standarder for overførselsværdier, kunne det være 
hensigtsmæssigt at følge forslaget fra gruppen på højt niveau og oprette et EU-
Pensionsforum, som består af repræsentanter for medlemsstaterne, 
arbejdsmarkedets parter og pensionsfonde. 
62. For at eliminere en skattemæssig forfordeling kunne medlemsstaterne tilskyndes 
til at fastsætte særlige bestemmelser for den skattemæssige behandling af bidrag, 
overførselsværdier og ydelser i deres bilaterale dobbeltbeskatningsaftaler. Selv om 
de enkelte aftaler herved vil kunne blive tilpasset de pågældende skatteordningers 
specifikke bestemmelser, vil det være en langvarig og besværlig proces at opnå 
enighed om særlige bestemmelser i alle de bilaterale aftaler. Det ville også være 
mindre gennemsigtigt, end hvis der var fælles bestemmelser på fællesskabsplan, 
men det ville være vanskeligt at forhandle sådanne regler. 
28 
63. Som nævnt tidligere vil direktivforslaget indeholde foranstaltninger, som gør 
det muligt for arbejdstagere, der af deres arbejdsgivere midlertidigt er 
udstationeret i en anden medlemsstat, at beholde deres tilknytning til den 
supplerende pensionsordning i den stat, hvor de arbejdede tidligere. 
Denne mulighed for tilknytning på tværs af grænserne kunne udvides til at 
omfatte alle arbejdstagere, som i en begrænset periode flytter til en anden 
medlemsstat. Dette vil forudsætte en aftale mellem arbejdsgiveren i hjemlandet, 
arbejdsgiveren i værtslandet og i givet fald den pågældende supplerende 
pensionsordning. 
Spørgsmål: 
1. Er der behov for foranstaltninger på fællesskabsplan med henblik på at 
fjerne de identificerede hindringer for den frie bevægelighed (dvs. andre end 
dem, der vil blive taget op i det kommende forslag til direktiv) med hensyn til 
supplerende pensioner? 
2. Hvilke foranstaltninger vil, i bekræftende fald, være mest velegnede for hver 
af de tilbageværende hindringer, der er registreret (lovgivning, aftaler mellem 
arbejdsmarkedets parter) ? 
3. Hvordan kan man, i modsat fald, fjerne de tilbageværende hindringer for 
den frie bevægelighed? 
4. Hvilke yderligere initiativer bør Kommissionen tage med henblik på at fjerne 
de tilbageværende hindringer for den frie bevægelighed? 
29 

Kapitel V BESKATNINGENS BETYDNING FOR SUPPLERENDE 
PENSIONER 
A. Generelle betragtninger 
64. Pensionsbeskatningen spiller en særlig stor rolle for udformningen af enhver 
bidragsfinansieret supplerende pensionsordning, og de fleste, hvis ikke alle, 
medlemsstater indrømmer en eller anden form for skattefordel. 
Pensionsordningernes udformning og valget mellem forskellige former for 
beskatning er dog i det væsentlige medlemsstaternes anliggende. Den enkelte 
nationale regering skal træffe beslutning om, hvilke skattemæssige forhold der 
vil være mest effektive under de givne omstændigheder, og samtidig tænke på 
den virkning, som skattefradrag har for statskassen. Skattereglerne, som er 
blevet udviklet gennem mange år, er særdeles komplekse og specifikke for den 
enkelte medlemsstat. De indeholder detaljerede bestemmelser, som har til 
formål at sikre, at statslige indtægter, som der gives afkald på med henblik på 
at fremme pensionsopsparingen, kun anvendes til dette formål. 
65. Disse forskelle resulterer i en situation, hvor beskatningen kan udgøre en 
hindring for den frie bevægelighed for personer og den frie udveksling af 
tjenesteydelser. Opnåelsen af skattefradrag er sædvanligvis betinget af, at en 
ordning opfylder en række detaljerede bestemmelser, og som følge herafer det 
meget usandsynligt, at en ordning, der er godkendt i én medlemsstat, opfylder 
de beskatningsmæssige krav i forbindelse med ordninger i en anden 
medlemsstat. Dette modvirker i praksis bidrag til pensionsfonde, der er 
etableret i andre medlemsstater. 
66. I denne henseende finder Kommissionen det vigtigt, at alle specifikke 
skatteregler er i overensstemmelse med Fællesskabets grundlæggende 
principper om fri bevægelighed for personer og fri udveksling af 
tjenesteydelser. Dette gælder for pensionsordninger under såvel søjle 2 som 
søjle 3. For ordninger under søjle 3 giver det tredje livsforsikringsdirektiv nu 
mulighed for fri udveksling af tjenesteydelser i EU på grundlag af 
hjemlandstilsyn. Fjernelsen af de tilsynsmæssige hindringer for 
forsikringsselskabernes virksomhed på tværs af grænserne har imidlertid sat 
fokus på en vis skattemæssig forfordeling, som kan opstå, navnlig med hensyn 
til fradrag for livsforsikringspræmier. 
67. Skatteregler, der forfordeler en forsikringstager, som køber en police af et 
forsikringsselskab, der er etableret i en anden medlemsstat, strider mod 
princippet om fri udveksling af tjenesteydelser. I sin afgørelse i Bachmann­
sagen 2 gjorde De Europæiske Fællesskabers Domstol imidlertid gældende, at 
sådanne diskriminerende bestemmelser kan bibeholdes i det omfang, de er 
nødvendige for at sikre sammenhængen i en medlemsstats beskatningsordning. 
I denne sag gav Domstolen de belgiske myndigheder medhold i en 
bestemmelse i den belgiske skattelovgivning om, at præmiefradrag i 
forbindelse med livsforsikringsaftaler kun er tilladt med hensyn til aftaler med 
selskaber, der er etableret i Belgien. Grunden var, at retten til at fradrage 
30 
præmier udlignes af en beskatning af det beløb, der udbetales på grundlag af 
aftalen; hvis der blev givet fradrag for præmiebetalinger til udenlandske 
forsikringsselskaber, ville de belgiske skattemyndigheder ikke have sikkerhed 
for, om udbetalingerne til sin tid ville blive beskattet. 
68. I en senere sag gjorde Domstolen det klart, at man ikke kan påberåbe sig 
princippet om sammenhæng i beskatningsordningen som begrundelse under 
omstændigheder, hvor en medlemsstat frivilligt havde opgivet denne 
sammenhæng, f.eks. i bestemmelserne i en dobbeltbeskatningsaftale med en 
anden medlemsstat. Dommen i Wielockx-sagen43 viser, at en medlemsstat bør 
tage højde for den indflydelse, som dobbeltbeskatningsaftaler kan have på 
sammenhængen i beskatningsordningen, som den pågældende foranstaltning 
skaber på nationalt plan. Hvis en medlemsstat som led i en 
dobbeltbeskatningsaftale tillader, at ydelser, der udbetales til ikke-
hjemmehørende, kun beskattes i deres bopælsstat, bør den omstændighed, at 
man ikke kan beskatte disse udbetalinger, ikke være en grund til kun at nægte 
fradragsret i de tilfælde, hvor bidragene betales til en ordning, der er etableret 
et andet sted i Fællesskabet. 
B. Forebyggelse af dobbeltbeskatning 
69. Hver medlemsstat har indgået en lang række dobbeltbeskatningsaftaler med 
andre stater, både inden for og uden for Unionen. Disse aftaler, som næsten 
alle er bilaterale, har til formål at fremme de økonomiske aktiviteter ved at 
forebygge muligheden for dobbeltbeskatning og samtidig sikre et vist 
samarbejde med henblik på at bekæmpe skatteunddragelse og -svig. I Unionen 
er 98 ud af de 105 mulige bilaterale forbindelser for øjeblikket omfattet af en 
sådan dobbeltbeskatningsaftale. I de tilfælde, hvor der ikke eksisterer nogen 
bilateral aftale, giver nogle medlemsstater mulighed for fritagelse for 
dobbeltbeskatning på et ensidigt grundlag. 
70. Når det drejer sig om beskatning af erhvervspensioner har alle eksisterende 
aftaler næsten udelukkende en tendens til at koncentrere sig om at fjerne 
dobbeltbeskatningen af pensioner, når de udbetales. De fleste bilaterale aftaler 
følger artikel 18 i OECD's modelkonvention, idet de giver skatteyderens 
bopælsstat eneret til at beskatte pensionsindtægter fra et privat 
ansættelsesforhold. (Derimod er pensioner fra offentlig ansættelse omfattet af 
artikel 19 i OECD's modelkonvention og beskattes generelt i det land, de 
stammer fra.) Selv om retten til at beskatte pensioner fra privat ansættelse i 
henhold til nogle nyere bilaterale beskatningsaftaler overgives til det land, 
hvori pensionen udbetales, gælder det grundlæggende princip om forebyggelse 
af dobbeltbeskatning fortsat. På denne måde vil den samme indtægt ikke blive 
beskattet to gange. 
71. I nogle fa bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne, f.eks. aftalen mellem 
Frankrig og Det Forenede Kongerige og aftalen mellem Danmark og Det 
Forenede Kongerige, er der taget specielt hensyn til pensionsbidrag, og en 
vandrende arbejdstager kan fortsat indbetale til en ordning i det ene land efter 
at være flyttet til det andet. Disse bestemmelser, som går ud over OECD's 
31 
modelkonvention, indeholder i det væsentlige mulighed for en form for 
gensidig anerkendelse af skattemæssigt godkendte pensionsordninger i det ene 
land. Dette gør det muligt for den vandrende arbejdstager fortsat at opnå 
skattefradrag i hans eller hendes nye bopælsstat for de pensionsbidrag, der 
betales til førstnævnte. Disse skridt kan bidrage til at fjerne hindringerne for 
arbejdstagernes mobilitet. 
C. Fordele ved en fælles strategi 
72. Der er den betydelige fordel ved bilaterale dobbeltbeskatningsaftaler, at de kan 
afpasses efter de pågældende landes specifikke beskatnings- og 
pensionsordninger. Dette skal imidlertid stilles over for, at systemet er 
temmelig tungt, da det med hensyn til forbindelser i Unionen klart er 
tidskrævende at skulle forhandle og genforhandle 105 aftaler. Dette antal kan 
forventes at vokse kraftigt med udsigten til den fremtidige udvidelse44. Endelig 
har man ikke noget generelt kendskab til disse aftaler, og samme situationer 
behandles ikke ens efter de forskellige bilaterale aftaler. 
73. En højere grad af samordning af pensionernes skattemæssige behandling på 
tværs af grænserne kunne imidlertid i væsentlig grad strømline processen med 
at ajourføre og eventuelt udvide de bilaterale beskatningsaftalers 
anvendelsesområde. En sådan samordning synes at være særlig egnet til at 
imødekomme behovene i et indre marked under udvikling, og den kan 
gennemføres på en række forskellige måder. Som et første skridt vil det være 
nødvendigt at se nærmere på, om der kræves særlige initiativer eller 
foranstaltninger på unionsplan. Hvis medlemsstatsregeringeme opnåede 
enighed om eventuelle regler, ville man så stå over for valget med hensyn til, 
hvordan de skulle gennemføres: De kunne som nu medtages i individuelle 
aftaler mellem medlemsstaterne, eller alternativt kunne de gennemføres på et 
multilateralt grundlag. På den anden side kan man måske med fordel vedtage 
visse aspekter af pensionsbeskatningen i form af fællesskabsbestemmelser. 
74. Men i betragtning af behovet for at sikre, at de skattemæssige fordele, der 
indrømmes i forbindelse med pensionsordningerne, ikke misbruges, vil der 
også fortsat være behov for regler mod skatteunddragelse. På baggrund heraf 
synes det at være særlig formålstjenligt at undersøge princippet om gensidig 
anerkendelse af skattemæssigt godkendte ordninger i andre medlemsstater, 
som der allerede findes i nogle få bilaterale dobbeltbeskatningsaftaler. En 
sådan fremgangsmåde, f.eks. med hensyn til bidrag på tværs af grænserne, 
kunne forhindre, at skattefradrag for pensionsbidrag misbruges til andre 
formål. 
75. I Kommissionens rapport af 22. oktober 1996 om udviklingen i skatte- og 
afgiftssystemerne45 understreges behovet for, at beskatningspolitikken ses på 
baggrund af de store politiske udfordringer, som Den Europæiske Union for 
øjeblikket står over for. De vigtigste af disse er med hensyn til stimulering af 
foretagsomhed og jobskabelse46. I Kommissionens rapport, som afspejler og 
drager konklusioner fra den højtstående gruppes arbejde på skatte- og 
32 
afgiftsområdet , understreges den opfattelse, at for at fa fuldt udbytte af det 
indre marked og for at stimulere virksomhederne må der tages alvorligt fat på 
de skatte- og afgiftsmæssige hindringer for erhvervsudøvelsen i EU. 
76. I Kommissionens rapport fremdrages pensionsbeskatningen som et muligt 
område, hvor der i fremtiden kan tages initiativer på fællesskabsplan, og også 
at mange personlige repræsentanter i den højtstående gruppe mente, at der var 
behov for foranstaltninger til at forbedre de bilaterale dobbeltbeskatnings­
aftalers funktion. Under fuld hensyntagen til nærheds- og 
proportionalitetsprincippet er Kommissionen af den opfattelse, at det i givet 
fald er mest hensigtsmæssigt at undersøge, hvordan man i Fællesskabet kan 
forbedre samordningen af og anvendelsesområdet for skattereglerne på 
pensionsområdet. Sådanne regler ville selvfølgelig kræve en enstemmig 
beslutning i Rådet. 
77. Det forudgående kapitel behandlede de særlige forhold i forbindelse med 
arbejdstagere, som midlertidigt er ansat i en anden medlemsstat end deres 
hjemland, og den lovgivning, som Kommissionen agter at forelægge. Dette 
forslag giver mulighed for at tage et lille, men betydningsfuldt skridt i retning 
af en samordning af visse skattebestemmelser, i det mindste med hensyn til 
supplerende pensioner. 
Spørgsmål: I hvilket omfang udgør skatteregler eller -bestemmelser (f.eks. 
med hensyn til medlemskab af godkendte ordninger) en reel hindring for 
arbejdstagernes frie bevægelighed? 
Kan man med rimelighed sætte sin lid til, at bilaterale eller multilaterale 
aftaler vil fremme et tættere samarbejde mellem medlemsstaterne med hensyn 
til pensionsordninger på tværs af grænserne? Hvad bør disse i givet fald 
omfatte, og hvordan kan dette samarbejde opnås i praksis? 
Er EU-lovgivning et hensigtsmæssigt og gennemførligt alternativ? 
33 
Tabeller 
Generel kommentar: 
På baggrund af de bidragsfinansierede pensionsordningers stigende økonomiske 
betydning er det særdeles vigtigt, at de, der har at gøre med pension, hvad enten det er 
økonomiske aktører, offentlige myndigheder eller andre interesserede, har pålidelige 
og harmoniserede fællesskabsstatistikker over pensionsinstitutioner til rådighed. 
Sådanne statistikker skal indgå i den relevante rammeforordning, Rådets forordning 
58/97, om statistik over erhvervsstrukturer. 
34 

Tabel I Dækningsgrad - søjle 2 
Land 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlanden 
e 
Portugal 
Det 
Forenede 
Kongerige Dækning 
Skøn i % af 
den 
samlede 
beskæftige 
Ise i den 
private 
sektor 
31 
80 
46 
5 
15 
90 
40 
5 
30 
85 
15 
48 Karakteristika 
Frivillig/bidragsfinansieret/ pensionsfonde og 
gruppeforsikring 
Virksomhedsfonde/faglige fonde via kollektiv 
overenskomst/udelukkende bidragsfinansieret 
Frivillig/delvis som regnskabsmæssige reserver 
(ca. 56%) bidragsfinansieret (44%) via 
Pensionskassen, støttefonde og kollektiv forsikring 
Frivillig/hovedsagelig ordning for højtlønnede/en 
vis (begrænset) bidragsfinansiering 
Frivillig/hovedsagelig ordning for højtlønnede på 
baggrund af socialsikringspensionernes høje 
andel/delvis bidrags-finansieret/hovedsagelig 
regnskabsmæssige reserver: vil nu blive afviklet 
Kvasi-lovpligtig/ kollektiv 
overenskomst/fortløbende finansieret/plus frivillige 
bidragsfinansierede ordninger for højtlønnede 
Frivillig/bidragsfinansieret/ pensionsfonde og 
gruppeforsikring 
Frivillig/hovedsagelig ordning for højtlønnede på 
baggrund af socialsikringspensionernes høje 
andel/delvis bidragsfinansieret 
Frivillig/hovedsagelig aftaler / stil med 
regnskabsmæssige reserver/bidragsfinansiering i 
begrænset omfang 
Virksomhedsfonde/branche-fonde via kollektiv 
overenskomst/udelukkende bidragsfinansieret 
Frivillig/pensionsaftaler (ikke fonde) oprettet af 
anerkendte forvaltningsselskaber og 
forsikringsselskaber/bidrags-finansieret/ 
hovedsagelig ordning for højtlønnede på baggrund 
af socialsikrings-pensionernes høje andel 
Frivillig/bidragsfinansieret Supplerende 
pensioner i % af 
de samlede 
pensioner (1993) 
8% 
18% 
11% 
foreligger ikke 
3% 
21% 
18% 
2% 
foreligger ikke 
32% 
foreligger ikke 
28% 
Kilde: European Federation for Retirement Provision (EFRP) - European Pension Funds 1996 - på 
grundlag af rapport fra Verdensbanken - Tamburi Report 
35 
Tabel II 
(1993) Pensionsfondsaktiver - samlede og i procent af BNP 
Aktiver i mia. ECU Aktiver i % af BNP 
Belgien 7 3,4 
Danmark 26 20,1 
Tyskland48 106 5,8 
Spanien 10 2,2 
Frankrig 41 3,4 
Irland 18 40,1 
Italien 12 1,2 
Nederlandene 261 88,5 
Det Forenede Kongerige 717 79,4 
EU49 1.198 20,3 
USA 3.546 59,1 
Japan L800 44J 
Kilde: EFRP -op.cit. 
36 
Tabel III 
(1995) Livsforsikringsaktiver - samlede og i procent af BNP 
Land I Aktiver i I Aktiver i % af BNP 
livsforsikringsselskaber i mia. 
ECU 
Belgien 6 2^9 
Danmark 65 49 
Tyskland 379 20^ 
Grækenland foreligger ikke 
Spanien 18 4,2 
Frankrig 3Ï7 30fi 
Irland foreligger ikke 
Italien 31 377 
Luxembourg 5 37,6 
Nederlandene 138 45,6 
Østrig 5 LT 
Portugal 3 3$ 
Finland 6 6,3 
Sverige 65 36^9 
Det Forenede Kongerige 565 67,1 
EU 15 1.604 24^9 
N.B. Tallene er ikke helt sammenlignelige på grund af forskellige nationale værdiansættelsesregler 
(investeringerne kan værdiansættes til købspris, som i Tyskland, eller til dagspris, som i Det Forenede 
Kongerige). 
De samlede aktiver i EU omfatter kun de anførte medlemsstater. 
Kilde: Eurostat 1997 
37 
Tabel IV Fordeling af pensionsfondsaktiver (søjle 2) i % af 
samlede aktiver (1994) 
Aktier Fastforrentede Fast ejendom Kortfristede % af udenlan 
anbringelser aktiver 
Belgien 36 47 10 foreligger ikke 
Danmark 22 65 
Tyskland 11 75 11 
Spanien 82 13 
Frankrig 14 39 40 
Irland 55 35 foreligger ikke 
Italien 14 72 10 
Nederlandene 30 58 10 25 
Portugal (18) (57) 19 foreligger ikke 
Sverige 32 47 13 12 
Det Fore.Kong. 80 11 30 
USA (52) (36) 10 
Japan (29) (63) foreligger ikke 
Kilder: Royal Institute of International Affairs, UBS og EFRP (Tallene i parentes er skøn). 
38 
Tabel V Fordeling af livsforsikringsaktiver (søjle 3) i % af 
samlede aktiver (1994) 
LAND 
Danmark 
Tyskland 
Spanien 
Frankrig 
Italien 
Nederlandene 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige AKTIER 
Indenlandsk Udenlandsk 
20 
5 
2 
19 
7 
12 
23 
49 5 
fi 
fi 
5 
2 
fi 
12 FASTFORRENTEDE 
VÆRDIPAPIRER 
Indenlandsk Udenlandsk 
66 
762 
55 
69 
70 
711 
61 
24 fi 
fi 
5 
4 
fi 
3 FAST ANDET 
EJENDOM 
3 
5 
10 
8 
12 
6 
7 
9 6 
14 
33 
4 
2 
6 
9 
3 
angiver lande, hvor der ikke forelå nogen opdeling mellem indenlandske and udenlandske 
aktiver 
1 omfatter lån (50%) 
2 omfatter lån (61%) 
Kilde: Comité Européen des Assurances, OECD Insurance Statistics Yearbook 1987-1994 
39 
Tabel VI Forskelle mellem afkastet af aktier og obligationer 
Den periode, hvori forskellene mellem afkastet af aktier og af obligationer beregnes, 
er af væsentlig betydning. Det højere afkast, som aktier normalt giver i forhold til 
obligationer, afhænger i vid udstrækning af situationen på aktiemarkedet og 
begyndelsen og slutningen af den periode, som sammenligningerne foretages i. Der er 
anført mange forskellige kilder nedenfor. Selv om der er visse forskelle, viser alle 
kilder konsekvent et højere afkast af aktier. 
Tabel VI a Realafkast (% p.a.) (1967-1990) i national valuta 
Land Aktier Obligationer 
Danmark 7,0 3,4 
Tyskland 9,5 2,7 
Frankrig 9,4 1,0 
Italien 4,0 -0,2 
Nederlandene 7,9 1,0 
Sverige 8,4 -0,9 
Det Forenede Kongerige 8,1 -0,5 
USA 4,7 -0,5 
Japan 10,9 0,2 
Kilde: E.P. Davis, 1995 
40 
Tabel VI b Merafkast af aktier i forhold til obligationer (% p.a.) 
(1981-1995) i national valuta 
Belgien 11,5 
Tyskland 7,1 
Frankrig 4,5 
Italien 1,5 
Nederlandene 6,9 
Sverige 15,5 
Det Forenede Kongerige 2,9 
Japan 2,9 
USA 1,5 
Kilde: JP Morgan 
FT/S+P Actions World Indices 
Pragma Consulting 
41 
Tabel VI c Realafkast (% p.a.) på markederne i USA, Det Forenede 
Kongerige og Belgien 
Realafkast (% p.a.) på markederne i USA i 1926-1984 
Aktier fra små virksomheder 9,1 
Aktier fra store virksomheder 7,1 
Langfristede statsobligationer 1,7 
Kilde: Ibbotson Associates Inc. 
Realafkast (% p.a.) på markedet i Det Forenede Kongerige i 1919-1993 
Aktier 7,9 
Statsobligationer (langfristede) 2,0 
Kilde: BZW 1994 
Realafkast (% p.a.) på markedet i Belgien i 1959-1994 
Aktier 4,6 
Fastforrentede værdipapirer 2,3 
Kilde: Banque Degroof 
42 
Tabel VII Pensionsfonde 1984-1993 - gennemsnitligt afkast, 
volatilitet og forholdet mellem afkast og risiko 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Spanien 
Irland 
Nederlandene 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige 
USA 
Schweiz 
Japan Gennemsnitligt 
nominelt 
pensionsfondsafkast 
(realafkast i parentes) 
11,8-(8,8) 
10,0-(6,3) 
9,4-(7,1) 
13,8-(7,0) 
14,0-(10,3) 
9,5-(7,7) 
14,5-(8,1) 
15,5-(10,2) 
13,5-(9,7) 
7,6-(4,4) 
8,2 - (6,5) Gennemsnitlig 
standardafvigelse for 
nominelt afkast 
8,9 
9,4 
7,2 
19,9 
13,7 
7,2 
8,5 
11,4 
9,4 
6,7 
8,3 Forholdet mellem 
afkast og risiko50 for 
nominelt afkast (kol. 1 
- kol. 2) 
1,3 
1,1 
1,3 
0,7 
1,1 
1,3 
1,7 
1,4 
1,4 
1,1 
1,0 
Kilde: EFRP 
N.B.: Lignende tal over afkastet af livsforsikringsinvesteringer vil om kort tid foreligge via 
EUROSTAT på området statistik over forsikringsservice. 
43 
Tabel VIII Aktiemarkedernes størrelse (indenlandske aktier) 
(1996) 
Land markedskapitalisering i % af BNP 
Belgien 45,9 
Danmark 41,8 
Tyskland 29,6 
Grækenland 19,7 
Spanien 42,3 
Frankrig 38,9 
Irland 49,7 
Italien 21,7 
Luxembourg 193,4 
Nederlandene 97,8 
Østrig 14,3 * 
Portugal 23,7 
Finland 50,7 
Sverige 97,2 
Det Forenede Kongerige 149,9 
EU 32 
USA 68 
Japan 65 
Kilde: Federation of European Stock Exchanges og Europa-Kommissionen. 
44 
Tabel IX Oversigt over nationale 
pensionsporteføljer (søjle 2) bestemmelser for 
Land Restriktioner 
Danmark Maksimalt 40% må investeres i "aktiver med høj risiko" - disse omfatter 
indenlandske aktier, udenlandske aktier og unoterede værdipapirer. Også 
krav om valutakongruens på 80%. I forbindelse med EU-valutaer kan indtil 
50% af forpligtelserne dækkes af aktiver, der lyder på ECU. Ingen 
selvinvestering. 
Tyskland Maksimalt 30% EU-aktier, 25% EU-ejendom, 6% tredjelandsaktier, 6% 
tredjelandsobligationer, 20% udenlandske aktiver i alt, grænse på 10% for 
selvinvesteringer51. 
Spanien Grænse på 5% for værdipapirer, der er udstedt af en enkelt virksomhed. 
90% af aktiverne skal investeres i noterede værdipapirer, bankindestående, 
fast ejendom eller pantebreve. 1% skal være på anfordrings- eller 
pengemarkedskonto. 
Frankrig Mindst 50% skal investeres i EU-statsobligationer, mindre end 33% i lån til 
sponsorer. 
Italien Ingen pensionslovgivning for selvforvaltede ordninger, men 
investeringspolitikken fastsættes af bestyrelsen og er sædvanligvis 
begrænset til statsobligationer, bankindestående, forsikringspolicer og fast 
ejendom. 
Nederlandene Grænse på 5% for selvinvesteringer; forsigtighedsprincip. 
Sverige Hovedparten skal anbringes i obligationer, selskabsobligationer og lån. 
Det Forenede Grænse på 5% for selvinvesteringer; forsigtighedsprincip 
Kongerige 
USA Forsigtighedsprincip. 
Japan Mindst 50% i obligationer, maksimalt 30% aktier, 20% ejendom, 30% 
udenlandsk, 10% i en enkelt virksomhed. 
Kilde: Europa-Kommissionen "Supplerende pensioner i Den Europæiske Union" (1994) 
45 
Tabel X EU-regler vedrørende livsforsikringsselskabers 
investeringer (søjle 3) 
EU-reglerne vedrørende livsforsikringsselskabers investeringer kan opsummeres på 
følgende måde (artikel 20 ff. og bilag I i det tredje livsforsikringsdirektiv): 
- ved valget af investeringer skal der tages hensyn til arten af de forretninger, 
som selskabet udfører, for at sikre sikkerheden, afkastet og likviditeten af 
selskabets investeringer, idet selskabet skal sørge for en passende 
diversificering og spredning af sine anbringelser ("forsigtighedsprincip"); 
- de kategorier af aktiver, som kan anvendes til dækning af forsikringsmæssige 
hensættelser (i det væsentlige fremtidige forpligtelser/pensionsudbetalinger), 
angives nærmere (aktier, obligationer osv.); 
- metoden til værdiansættelsen af disse aktiver er nærmere angivet; 
- medlemsstaterne må ikke kræve af forsikringsselskaberne, at de investerer i 
bestemte kategorier af aktiver; 
- endvidere stiller medlemsstaterne krav om, at hvert forsikringsselskab 
med hensyn til sine forsikringsmæssige hensættelser ikke må investere 
mere end: 
- 10% i en grund eller en bygning 
- 5% i aktier eller obligationer fra samme selskab, bortset fra en 
statslig, regional eller lokal myndighed 
- 5% i ikke-sikrede lån, heraf 1% i et enkelt ikke-sikret lån 
- 3% i kontanter 
-10% i aktier, der ikke omsættes på et reguleret marked og 
- endelig kan medlemsstaterne ikke forpligte et forsikringsselskab til at 
anbringe mere end 80% af dets aktiver i en valuta, der kongruerer med 
52 
dets forpligtelser . 
46 
Tabel XI Oversigt over 
livsforsikringsselskaber nationale bestemmelser 
(søjle 3) for 
Land Restriktioner 
Danmark Samlet grænse på 40% for indenlandske aktier og udenlandske aktier, 
grænse på 10% for unoterede værdipapirer, samlet grænse på 10% for 
pantebreve og lån 
Tyskland Maksimalt 30% indenlandske aktier, 25% fast ejendom, 6% 
udenlandske aktier, 5% udenlandske obligationer, 10% unoterede 
værdipapirer, samlet grænse på 50% for pantebreve og lån 
Spanien Ingen specifikke grænser. 
Frankrig Samlet grænse på 65% for indenlandske aktier, unoterede værdipapirer 
og udenlandske aktier. Grænse på 40% for fast ejendom, samlet grænse 
på 10% for pantebreve og lån 
Italien Maksimalt: 20% indenlandske aktier, 20% unoterede obligationer, 20% 
udenlandske aktier, 50% udenlandske obligationer, 50% fast ejendom, 
50% pantebreve, 0% lån 
Nederlandene Samlet grænse på 10% for unoterede værdipapirer og pantebreve, 
grænse på 8% for lån 
Sverige Samlet grænse på 25% for indenlandske aktier, unoterede værdipapirer 
og udenlandske aktier. Samlet grænse på 25% for fast ejendom og 
pantebreve, grænse på 10% for lån 
Det Forenede Kongerige Samlet grænse på 10% for unoterede værdipapirer, pantebreve og lån 
Kilde: Policy Issues in Insurance, OECD, 1996 
47 
Tabel XII Aktiver i 
pensionsaktiver under gruppelivsordninger 
søjle 2 (1994) i procent af 
Land % 
Belgien 73 
Tyskland53 12 
Spanien 52 
Frankrig54 6 
Nederlandene 25 
Finland 56 
Sverige 81 
Det Forenede Kongerige 5 
EU55 
Kilde: CEA 
48 
Tabel XIII Sammenligning mellem pensionsfonde og livsforsikring 
Der er ligheder mellem pensionsfonde og visse livsforsikringsprodukter: begge har til 
formål at stille et beløb til rådighed på et tidspunkt i fremtiden, og der indrømmes ofte 
skattebegunstigelser med henblik herpå. I nogle stater afspejles disse ydre ligheder i 
den omstændighed, at bestemmelser, som ligner dem, der gælder for livsforsikringer i 
henhold til det tredje livsforsikringsdirektiv, finder anvendelse på pensionsfonde. De 
principielle ligheder og forskelle er anført nedenfor. 
Ligheder: 
• Begge er langfristede investeringer 
• I begge tilfælde forvaltes aktiverne professionelt af godkendte personer 
• Forbrugernes interesser er af afgørende betydning i begge 'produkter' 
• Begge medfører derfor fastsættelse af standarder for at undgå unødvendige risici 
for de midler, som forbrugeren har betroet administratoren/selskabet. 
Forskelle: 
• Forpligtelserne som led i en pensionsordning er mere langfristede end 
livsforsikringernes forpligtelser. Livsforsikringsaftalernes gennemsnitlige løbetid 
er ca. 8-12 år. For pensionernes vedkommende forfalder forpligtelserne meget tit 
efter omkring 20-25 år; mere, hvis pensionsydelserne udbetales fra samme kilde. 
Dette viser, at pensionsfondene skal dække deres mere langfristede forpligtelser 
med mere langfristede aktiver. Dette medfører sædvanligvis en højere andel af 
aktier eller ejendomsinvesteringer, end det er tilfældet med livsforsikring. 
Livsforsikringspolicer risikerer tilbagekøb før tiden. Dette kræver passende 
foranstaltninger i form af aktiver, der hurtigt kan gøres likvide, for at man kan 
foretage forudsete og uforudsete kontante udbetalinger. Derimod forhindrer 
bestemmelserne generelt, at pensionsfondsydelser kan udbetales før tiden, 
undtagen i meget begrænsede tilfælde. Desuden kan overførsler til andre ordninger 
eventuelt kun være tilladt under særlige omstændigheder, f.eks. ved jobskifte, og 
der sker i den forbindelse generelt et fradrag. Pensionsfondene har derfor et meget 
mindre behov for likviditet på kort sigt. 
Noget lignende kan siges i forbindelse med lån. Livsforsikringsselskaberne tilbyder 
generelt lån med sikkerhed i livsforsikringspolicer. De skal sikre, at de på kort sigt 
har likvide aktiver til at kunne yde disse lån. Pensionsordningerne kan ikke 
sædvanligvis tilbyde en sådan facilitet, hvorfor likviditet på kort sigt ikke er 
nødvendig til dette formål. 
Livsforsikringsselskabernes forpligtelser udtrykkes generelt nominelt: der er 
forsikret en given sum, som blev fastsat ved policens tegning. I modsætning hertil 
er pensionsforpligtelser knyttet til lønninger - og i dette tilfælde er det, der er 
49 
med langfristede pensionsforpligtelser, da der er en særdeles stor risiko for, at disse 
aktiver ikke vil opnå en tilstrækkelig vækst til at kunne imødekomme 
medlemmernes forventninger til deres pensionsydelser. 
• I ordningerne med faste ydelser er en af de vigtige faktorer den 'garanti', som 
arbejdsgiveren giver for, at pensionstilsagnet vil blive indfriet uanset 
investeringsafkastet af fonden. Der eksisterer ikke en sådan garanti på 
livsforsikringsområdet. Denne garanti kan klart påvirke fondsadministratorens 
holdning til investeringer. 
50 
FODNOTER 
10 
12 KOM(97) 102. 
Der er undtagelser for visse erhvervspensionsordninger, f.eks. i Frankrig, hvor 
erhvervspensionsordninger finansieres fortløbende, og i Tyskland, hvor pensionerne er sikret 
gennem regnskabsmæssige reserver. 
Jf. D. Franco og T. Munzi, "Public Pension Expenditure Prospects in the European Union: A 
Survey of National Projections", European Economy, 1996, No 3. 
De nationale prognoser er ikke homogene med hensyn til dækningen af pensionsudgifter. 
Sammenlignelige skøn over pensionsudgifternes indvirkning på statsbudgettet er blevet 
udarbejdet på grundlag af tendenser i de nationale udgifter og forholdet mellem de samlede 
statslige pensionsudgifter og BNP i 1995. 
Vejet i forhold til BNP i 1995 i enheder af købekraftsstandarder. 
Tallene for Luxembourg og Portugal er kun baseret på prognoser for perioden 2015-2020. 
Eurostat, skøn for 1995. 
Aktiverne var i 1996 120% af lønsummen, 39,5% af BNP. 
Med mulighed for fravalg til fordel for en privat pensionsordning. 
Denne kategori ses ofte at omfatte enhver form for opsparing i pensionsøjemed, f.eks. 
individuel opsparing som sikkerhedsforanstaltning, besiddelse af fast ejendom, aktie­
besiddelser, familieforsørgelse osv. 
Omfatter også den franske søjle 2, som er en ordning med løbende finansiering, der har mange 
træk til fælles med en statslig ordning. 
F.eks. Finland, se punkt 5 ovenfor. 
F.eks. i Frankrig de lovpligtige ARRCO- og AGIRC-ordninger og i Tyskland, hvor mange 
virksomheder anvender balancereserver ('regnskabsmæssige reserver') til sikring af 
pensionstilsagn. 
Spørgsmålet om gruppeaftaler behandles i kapitel IV. 
KOM(97) 102 endelig udg. 
I denne henseende er der to slags risici: 
- kreditrisiko: den risiko, at kreditor ikke betaler, fordi selskabet går konkurs eller staten 
misligholder en forpligtelse. På lang sigt afspejles disse i det gennemsnitlige afkast af de 
forskellige aktiver. Selv om de selvfølgelig i et år kan være af betydning og blive afspejlet i det 
pågældende aktivs volatilitet. 
- markedsrisiko: den risiko, at prisen på et aktiv falder, således at investoren eventuelt ikke kan 
opfylde sine forpligtelser i det pågældende år uden at skulle realisere en større andel af sine 
aktiver end forventet. Denne markedsrisiko afspejles i et aktivs volatilitet. 
Jf. også tabel VII, hvor nogle af realafkastene af statsobligationer var negative gennem 
temmelig lange perioder. 
Prof. B. Solnik, "Fundamental considerations in cross-border investment, the European view". 
Forskningsstiftelsen ved Institute of Chartered Financial Analysts, april 1994. 
I USA er pensionsfondene ikke underkastet kvantitative investeringsrestriktioner. Dea de har 
store muligheder for at købe aktiver, foretages kun 10% af deres investeringer uden for USA. 
Direktiv om investeringsservice 93/22/EØF. 
Artikel 73 B i traktaten. 
Artikel 73 D, stk. 1 b). 
Artikel 104 A. 
De enkelte pensionsfonde i Tyskland kan selvfølgelig være begrænset af maksimumsreglerne, 
selv om grænserne ikke er nået for alle fonde i gennemsnit. Nogle fonde kan følge en meget 
"konservativ" investeringsstrategi og ønsker at anbringe en stor del af midlerne i 
statsobligationer. Andre fonde med en profil med mange unge medlemmer kan i givet fald 
ønske i højere grad at investere i aktier. 
25 EFT 93/C 171/11. 
26 EFT 94/C 360/08. 
27 Sag nr. C-57/95 Frankrig mod Kommissionen. 
28 Direktivet om investeringsservice 93/22/EØF; andet bankdirektiv 89/646/EØF; tredje 
livsforsikringsdirektiv 92/96/EØF. 
51 18 
19 
29 
30 
32 
33 
34 
35 
36 
37 
38 
39 
40 
41 
42 
43 
45 
46 
47 
48 
49 
50 
SI 
52 
53 
54 
55 Kommissionen foreslog i sit direktivforslag og i sin meddelelse som et første skridt, at kravene 
i forbindelse med valutakongruens ikke bør overstige 60%. Under alle omstændigheder vil 
euroens indførelse mindske den begrænsende virkning, som ethvert krav om valutakongruens 
har. 
Tredje livsforsikringsdirektiv, 92/96/EØF. 
Disse bestemmelser vedrører EU's tilsynsregler for de investeringer, som livsforsikringer 
foretager, dvs. balancens aktivside. For balancens passivside findes der også harmoniserede 
EU-regler. Disse er baseret på beregningen af "forsikringsmæssige hensættelser", som er de 
forventede forpligtelser, og de aktiver, der skal sikre disse hensættelser for at skabe sikkerhed 
for, at forpligtelserne kan opfyldes. Derudover har forsikringsselskaberne pligt til at have en 
"solvensmargen" på 4% af egenkapitalen til dækning af uforudsete omstændigheder og som en 
yderligere sikring af, at forpligtelserne kan opfyldes. 
Jf. fodnote 29. 
Jf. tredje livsforsikringsdirektiv 92/96/EØF og også kapitel II, punkt 28 ovenfor. 
Andet bankdirektiv 89/646/EØF; tredje livsforsikringsdirektiv 92/96/EØF; direktivet om 
investeringsservice 93/22/EØF. 
Artikel 59. 
Efter at dens anvendelsesområde i 1982 blev udvidet til at omfatte selvstændige 
erhvervsdrivende, er forordning 1408/71 baseret på artikel 51 og 235. 
Senest ændret og ajourført ved forordning EF/l 18/97; EFT L 28 af 30. januar 1997. 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet "Supplerende sociale sikringsordninger: de 
erhvervstilknyttede pensionsordningers rolle i arbejdstagernes sociale tryghed og deres 
implikation for den frie bevægelighed" SEC(91)1332. 
Dette vil også være tilfældet, hvis det nye ansættelsesforhold ikke giver mulighed for 
medlemskab af en erhvervspensionsordning. 
Jf. Finanzamt Koln-Altstadt mod Schumacher, sag C-279/93, dom af 14. februar 1995. 
Jf. Kraus, sag C-19/92, Sml. [1993] 1-1663, dom af 31. marts 1993. 
Bachmann mod Belgien, Kommissionen mod Belgien (C204/90 og C300/90, dom af 28. januar 
1992). 
Sag C-80/94, dom af 11. august 1995. 
Det er f.eks. nødvendigt med 190 aftaler til at kunne omfatte alle bilaterale forbindelser i en 
Union med 20 medlemsstater. 
KOM(96) 546 endelig udg. 
Det Europæiske Råd i Firenze den 21.-22. juni 1996. Formandskabets konklusioner 
(SN300/96) side 2-3. 
Denne højtstående gruppe under forsæde af kommissær Monti samlede ved fire lejligheder 
mellem juni og oktober 1996 EU-finansministrenes personlige repræsentanter efter det 
uformelle ØKOFIN-møde den 13. april 1996. 
Regnskabsmæssige reserver i Tyskland: 124 mia. ECU (1992), kilde CEA. 
De samlede aktiver i EU omfatter kun de anførte medlemsstater. 
Jo højere desto bedre. 
Dette gælder ikke for ordninger i form af regnskabsmæssige reserver. 
Aktiver, der lyder på ECU, anses for at være kongruente. 
Hovedparten (56%) af pensionsfondsaktiverne er regnskabsmæssige reserver. 
Gruppelivspræmier i procent af de samlede pensionspræmier. Aktiverne kunne ikke beregnes 
som følge af, at de væsentligste pensionsordninger (AGER.C/ARRCO) finansieres fortløbende. 
Omfatter kun de anførte medlemsstater, undtagen Frankrig. 
52 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 283 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 05 06 10 
Katalognummer : CB-CO-97-296-DA-C 
ISBN 92-78-21506-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
6*>