Torsdag den 21. oktober 2010

Angivelse af oprindelseslandet for visse varer, der importeres fra tredjelande ***I

P7_TA(2010)0383

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 21. oktober 2010 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om angivelse af oprindelseslandet for visse varer, der importeres fra tredjelande (KOM(2005)0661 - C7-0048/2010 - 2005/0254(COD))

2012/C 70 E/33

(Almindelig lovgivningsprocedure: førstebehandling)

Europa-Parlamentet,

Torsdag den 21. oktober 2010

P7_TC1-COD(2005)0254

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 21. oktober 2010 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. …/2011 om angivelse af oprindelseslandet for visse varer, der importeres fra tredjelande

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 207,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den Europæiske Union har ikke harmoniserede bestemmelser eller ensartede praksisser for oprindelsesmærkning i Unionen, undtagen på visse områder i landbrugssektoren.

(2) Denne forordning bør gælde for importerede industrivarer, bortset fra fiskerivarer og akvakulturprodukter som defineret i artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (2) og fødevarer som defineret i artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (3).

(3) Mange virksomheder i EU gør allerede nu frivilligt brug af oprindelsesmærkning.

(4) Manglende EU-regler og forskellene mellem de gældende ordninger i medlemsstaterne med hensyn til, hvordan oprindelseslandet angives på visse varer, har skabt en situation, hvor det inden for en række sektorer konstateres, at størstedelen af de varer, der importeres fra tredjelande og distribueres på EU-markedet, ikke er påført oplysninger eller er påført misvisende oplysninger om deres oprindelsesland. Disse forskelle fører også til, at importtrafikken fra tredjelande retter sig mod særlige indgangssteder til EU, som passer eksportlandet bedst.

(5) Resultaterne af Kommissionens generelle høring af berørte parter (omfattende industrien, importører, forbrugerorganisationer, fagforeninger osv.) om den mulige udarbejdelse af en EU-forordning om oprindelsesmærkning indikerer, at de europæiske forbrugere generelt er af den opfattelse, at oprindelsesmærkning har stor betydning for oplysninger til dem vedrørende sikkerhed og sociale og miljømæssige spørgsmål.

(6) En EU-oprindelsesmærkningsordning opfattes af EU-borgere som tæt sammenknyttet med beskyttelse af deres sundhed og sikkerhed.

(7) EU satte i Lissabondagsordenen sig selv det mål, at den europæiske økonomi skulle styrkes ved bl.a. at forbedre EU-industris konkurrenceevne i verdensøkonomien, og der stræbes med EU 2020-strategien efter at bygge videre på dette behov for forbedring af konkurrenceevnen. Hvad visse kategorier af forbrugsgoder angår, kan deres konkurrenceforspring være den omstændighed, at de er produceret i EU og derfor bliver forbundet med et ry for kvalitet og høje produktionsstandarder.

(8) EU-bestemmelser om oprindelsesmærkning ville styrke konkurrenceevnen for virksomheder i EU og økonomien som helhed i EU, idet borgerne således sættes i stand til at træffe kvalificerede valg.

(9) Den økonomiske betydning af oprindelsesmærkning for forbrugernes valg og handelen er anerkendt i praksis af andre store handelspartnere, som har vedtaget krav om obligatorisk oprindelsesmærkning. Eksportører i EU er nødt til at opfylde disse krav og mærke varer, som de ønsker at eksportere til de pågældende markeder, med deres oprindelse.

(10) Der har været flere tilfælde med hændelser af sundheds- og sikkerhedsmæssig karakter, der er opstået som følge af produkter importeret til EU fra tredjelande. En tydeligere oprindelsesangivelse vil give EU-borgerne flere oplysninger og mere kontrol over deres valg, hvorved de bliver beskyttet mod uafvidende køb af produkter af potentielt tvivlsom kvalitet.

(11) Medlemsstaternes toldmyndigheder bør udføre grænsekontroller af den korrekte anvendelse af denne forordning ved hjælp af en fælles harmoniseret procedure for at lette den administrative byrde.

(12) For at sikre, at denne forordning er effektiv og kun pålægger lette administrative byrder, samtidig med at EU-virksomheder sikres mest mulig fleksibilitet, bør den være i overensstemmelse med eksisterende »made in«-ordninger i verden.

(13) EU burde sættes på lige fod med handelspartnerne og indføre en tilsvarende lovgivning, som også vil bidrage til at forhindre urigtige eller misvisende angivelser af oprindelse på visse importerede varer.

(14) Ifølge Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked (4) tillægger forbrugerne måske oplysningerne om en vares geografiske oprindelse handelsmæssig værdi. Ifølge direktivet kan tilfælde, hvor urigtige eller misvisende oplysninger om den geografiske oprindelse foranlediger en forbruger til at købe et produkt, som vedkommende ellers ikke ville have købt, udgøre en urimelig handelspraksis. Dette direktiv kræver ikke, at der skal gives oplysninger om varernes geografiske oprindelse, og begrebet oprindelse defineres heller ikke.

(15) En oprindelsesmærkningsordning ville sætte forbrugerne i stand til at identificere produkter med de sociale samt miljø- og sikkerhedsmæssige standarder, der generelt forbindes med oprindelseslandet.

(16) En fælles definition af oprindelse med henblik på mærkning, regler for mærkning og fælles regler for kontrol vil således kunne skabe lige vilkår, gøre det lettere for forbrugerne at vælge i de omhandlede sektorer og bidrage til at mindske forekomsten af misvisende oprindelsesangivelser.

(17) Et oprindelsesmærke kan bidrage til, at strenge EU-normer kan blive til fordel for EU-industrien, navnlig for små og mellemstore virksomheder , som ofte lægger en virkelig indsats i deres produkters kvalitet, og som desuden bevarer traditionelle og håndværksrelaterede job og produktionsmetoder, men som også i høj grad er udsat for presset fra den globale konkurrence, hvor der ikke findes regler, så der kan sondres mellem forskellige produktionsmetoder . Det vil også bidrage til at forhindre, at EU-industriens omdømme skades af unøjagtige angivelser af oprindelse. Bedre gennemsigtighed og forbrugerinformation om varers oprindelse vil således kunne bidrage til målene i Lissabon-dagsordenen og EU 2020-strategien .

(18) Ifølge artikel IX i den generelle overenskomst om told og handel (GATT) fra 1994 kan WTO-medlemmer vedtage og håndhæve love og forskrifter vedrørende oprindelsesmærker på importerede varer, navnlig for at beskytte forbrugerne mod svigagtige og misvisende angivelser.

(19) Reglerne om oprindelsesmærkning udgør også en effektiv beskyttelse mod varemærkeforfalskning og illoyal konkurrence og en styrkelse af Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (5) , samt yderligere et vigtigt redskab til beskyttelse og fremme af produktionen i EU.

(20) I henhold til aftalerne mellem Det Europæiske Fællesskab og ▐ Tyrkiet og de kontraherende parter i EØS-aftalen er det nødvendigt at udelukke varer med oprindelse i disse lande fra anvendelsesområdet for nærværende forordning.

(21) EU's ikke-præferentielle oprindelsesregler er fastlagt i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (6) og gennemførelsesbestemmelserne hertil i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (7). Det er bedst at lægge disse oprindelsesregler til grund for bestemmelse af importerede varers oprindelse med henblik på denne forordning. Anvendes et begreb, som er forhandlere og administrationer bekendt, vil det være lettere at indføre og gennemføre. Ikke-præferentielle oprindelsesregler bør være gældende for alle ikke-præferentielle handelspolitiske foranstaltninger. Overlapning med andre erklæringer og dokumentation bør undgås.

(22) For at begrænse byrderne for erhvervsliv, handel og administration bør oprindelsesmærkning gøres obligatorisk i de sektorer, hvor Kommissionen ved forudgående høringer har konstateret, at der var tale om værditilvækst. ▐ Der bør ▐ fastsættes bestemmelser om, at bestemte produkter kan undtages af tekniske ▐ årsager, eller at der er tilfælde, hvor oprindelsesmærkning på anden måde er unødvendig i forbindelse med denne forordning. Dette kan navnlig være tilfældet, hvor oprindelsesmærkning ville være til skade for den pågældende vare, eller i forbindelse med visse råmaterialer.

(23) Der bør fastsættes bestemmelser om, at det er muligt at udveksle oplysninger om varers oprindelse, der er fremkommet og/eller efterprøvet ved de kompetente myndigheders kontrol, også med myndigheder og andre personer og organisationer, som medlemsstaterne påtænker at give en håndhævende rolle i henhold til direktiv 2005/29/EF. Der bør tages hensyn til beskyttelse af personoplysninger, drifts- og forretningshemmeligheder, tavshedspligt og forvaltningshemmelighed.

(24) I henhold til artikel 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) fastsættes ved forordning efter den almindelige lovgivningsprocedure på forhånd generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af dennes gennemførelsesbeføjelser. Indtil en sådan ny forordning er vedtaget, finder bestemmelserne i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (8) , fortsat anvendelse, dog med undtagelse af forskriftsproceduren med kontrol, der ikke finder anvendelse .

(25) Kommissionen bør i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter for at fastsætte, hvornår mærkning på emballagen kan godtages i stedet for mærkning af selve varen, eller varerne ikke kan eller skal mærkes af tekniske årsager, samt foranstaltninger til at fastsætte andre regler, som måtte være nødvendige, når det konstateres, at varer ikke er i overensstemmelse med denne forordning, eller til at ajourføre bilaget dertil, i tilfælde hvor vurderingen har ændret sig med hensyn til, om oprindelsesmærkning er nødvendig i en bestemt sektor.

(26) Varer, som rejsende medfører i deres personlige bagage til personligt brug, bør fritages for anvendelsen af denne forordning inden for de grænser, der er fastsat for fritagelse for told, og hvis der ikke er noget, der tyder på, at varerne er del af en erhvervsmæssig vareudveksling. Der bør også fastsættes bestemmelser om, at andre tilfælde, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 1186/2009 af 16. november 2009 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (kodificeret udgave) (9), eventuelt kan udelukkes fra anvendelsesområdet for denne forordning ved hjælp af gennemførelsesbestemmelserne -

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

1. Denne forordning gælder for varer til endelige forbrugere , bortset fra fiskerivarer og akvakulturprodukter som defineret i artikel 1 i forordning (EF) nr. 104/2000 og fødevarer som defineret i artikel 2 i forordning (EF) nr. 178/2002.

2. Varer til endelige forbrugere , der kræver mærkning, er dem, der er beregnet på endelige forbrugere og opført i bilaget til denne forordning og importeres fra tredjelande, bortset fra varer med oprindelse i Den Europæiske Unions territorium, ▐ Tyrkiet og de kontraherende parter i EØS-aftalen.

Varer til endelige forbrugere kan fritages for oprindelsesmærkning, når det af tekniske ▐ årsager forekommer umuligt at mærke dem.

De produkter, som er omfattet af denne forordning, begrænser sig til varer til endelige forbrugere. Denne forordnings anvendelsesområde kan udvides af Kommissionen efter godkendelse fra Europa-Parlamentet og Rådet.

Med hensyn til tekstiler og tekstilvarer (kapitel 50-63), fodtøj, gamacher og lignende (kapitel 64), beklædningsgenstande og tilbehør dertil samt andre varer af pelsskind, kunstigt pelsskind og varer deraf (KN-kode 4303/4304), varer af læder, sadelmagerarbejder, rejseartikler, håndtasker og lignende varer, varer af tarme (undtagen tarme fra silkeorme) (KN-kode 4104 41 / 4104 49 / 4105 30 / 4106 22 / 4106 32 / 4106 40 / 4106 92 / 4107 - 4114 / 4302 13 / ex 4302 19 (35, 80)) forstås ved»vare til den endelige forbruger« det færdige produkt eller halvfabrikata, som skal gennem flere forarbejdningsfaser i Unionen, inden det bringes i omsætning.

3. Udtrykkene »oprindelse« og »med oprindelse i« henviser til ikke-præferenceoprindelse i overensstemmelse med artikel 22-26 i EF-toldkodeksen.

4. Ved »markedsføring« forstås tilrådighedsstillelse på fællesskabsmarkedet, hvad enten det sker mod betaling eller gratis, af en vare bestemt til endeligt forbrug, med henblik på distribuering og/eller anvendelse.

5. Ved »kompetente myndigheder« forstås myndigheder, der er involveret i varekontrollen, enten på det tidspunkt, hvor varerne importeres, eller på det tidspunkt, hvor sådanne varer markedsføres.

6. Denne forordning gælder ikke for varer af ikke-kommerciel karakter, som rejsende medfører i deres bagage inden for de grænser, der er fastsat for fritagelse af told, og under forudsætning af, at der ikke er noget, der tyder på, at varerne er del af en erhvervsmæssig vareudveksling.

Når det er muligt at indrømme fritagelse for importafgifter for importerede varer i henhold til forordning (EF) nr. 1186/2009, og der ikke er noget væsentligt, der tyder på, at varerne er del af en erhvervsmæssig vareudveksling, undtages disse varer også fra anvendelsesområdet for denne forordning.

▐

7. Denne forordning skal være i overensstemmelse med allerede eksisterende »made in«-ordninger i verden for at sikre effektiv regulering med lette administrative byrder og mere fleksibilitet for virksomheder i EU.

Artikel 2

Import eller markedsføring af varer er underlagt oprindelsesmærkning på de betingelser, der er fastsat i denne forordning.

Artikel 3

1. Disse varer mærkes med deres oprindelsesland. I tilfælde, hvor varerne er emballeret, foretages mærkningen også separat på emballagen.

Kommissionen kan ved hjælp af delegerede retsakter vedtage foranstaltninger for at bestemme, i hvilke tilfælde mærkning på emballagen kan godtages i stedet for mærkning af selve varen. Dette bør navnlig være tilfælde, hvor varerne normalt når frem til den endelige forbruger eller bruger i deres normale emballage. Sådanne foranstaltninger og alle revisioner heraf vedtages af Kommissionen efter den i artikel 7 fastlagte procedure.

2. Ordene »made-in« plus navnet på oprindelseslandet angiver varernes oprindelse. Mærkningen kan foretages på et af EU's officielle sprog, som det er let at forstå for de endelige forbrugere i den medlemsstat, hvor varerne skal afsættes , eller på engelsk ved at anvende ordene »made-in« samt den engelske betegnelse for oprindelseslandet .

3. Oprindelsesmærkningen foretages med let læselige bogstaver, som ikke må kunne fjernes, den skal være synlig under normal håndtering, være mærket på en måde, som adskiller den fra andre oplysninger og være præsenteret på en måde, som hverken er misvisende eller giver et fejlagtigt indtryk af varens oprindelse.

I forbindelse med produkter, der bringes i omsætning i lande, hvor sproget skrives med det latinske alfabet, må mærkningen ikke forekomme med andre bogstaver end dem tilhørende dette alfabet.

4. Varerne skal være påført den krævede mærkning ved importen. Uanset foranstaltninger, som træffes i henhold til artikel 5, stk. 3, må mærkningen hverken være fjernet eller have været udsat for manipulation, inden varerne er blevet solgt til den endelige forbruger eller bruger.

Artikel 4

1. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med den i artikel 6, stk. 2, omhandlede procedure, navnlig for at:

— fastlægge en detaljeret form og nærmere bestemmelser for oprindelsesmærkningen

— opstille en liste over udtryk på alle officielle sprog i EU, som klart viser, at varerne har oprindelse i det land, der er angivet i mærkningen

— fastlægge de tilfælde, hvor almindeligt anvendte forkortelser entydigt angiver oprindelseslandet og kan anvendes med henblik på denne forordning.

2. Kommissionen kan ved hjælp af delegerede retsakter vedtage foranstaltninger for at:

— fastlægge, i hvilke tilfælde det er muligt ikke at mærke varerne eller hvor det ikke er nødvendigt af tekniske ▐ årsager

— fastsætte andre regler, som måtte være nødvendige, når det konstateres, at varer ikke er i overensstemmelse med denne forordning

— ajourføre bilaget til denne forordning i tilfælde, hvor vurderingen har ændret sig med hensyn til, om oprindelsesmærkning er nødvendig i en bestemt sektor.

Sådanne foranstaltninger og alle revisioner heraf vedtages af Kommissionen efter den i artikel 7 fastlagte procedure.

Artikel 5

1. Varer er ikke i overensstemmelse med denne forordning, hvis:

— de ikke er påført oprindelsesmærkning

— oprindelsesmærkningen ikke svarer til varernes oprindelse

— oprindelsesmærkningen er blevet ændret eller fjernet eller på anden måde er blevet udsat for manipulation, undtagen i tilfælde, hvor det har været nødvendigt at foretage en rettelse i henhold til stk. 3 i denne artikel.

2. Kommissionen kan vedtage yderligere gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med den i artikel 6, stk. 2, omhandlede procedure med hensyn til erklæringer og støttedokumenter, som kan anvendes til at påvise overensstemmelse med denne forordning.

3. Kommissionen stiller forslag om fælles minimumsnormer for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning.

4. Medlemsstaterne fastsætter, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning på grundlag af de af Kommissionen foreslåede fælles minimumsnormer og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest ni måneder efter denne forordnings ikrafttrædelse Kommissionen meddelelse herom og underretter den hurtigst muligt om senere ændringer. Kommissionen skal mindst sikre et minimumsniveau af harmonisering af sanktionsordningerne i medlemsstaterne, så forskelle mellem disse undgås, og eksportører ikke gives anledning til at anvende visse indgangssteder til EU frem for andre.

5. I tilfælde, hvor varerne ikke er i overensstemmelse med denne forordning, vedtager medlemsstaterne desuden de nødvendige foranstaltninger med henblik på at kræve, at ejeren af varerne eller en anden person, som er ansvarlig for dem, mærker disse varer i overensstemmelse med denne forordning og for egen regning. Medlemsstaterne giver senest … (10) Kommissionen meddelelse herom og underretter den hurtigst muligt om senere ændringer.

6. For at denne forordning kan anvendes effektivt, kan de kompetente myndigheder udveksle de oplysninger, der er modtaget ved kontrollen af, om forordningen er overholdt, herunder også med myndigheder og andre personer og organisationer, som medlemsstaterne har givet beføjelse dertil i henhold til artikel 11 i direktiv 2005/29/EF.

Artikel 6

1. Kommissionen bistås af et udvalg for oprindelsesmærkning (i det følgende benævnt »udvalget«). Dette udvalg består af repræsentanter for medlemsstaterne samt de relevante industrier og sammenslutninger.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 3 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.

▐

3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.

Artikel 7

Udøvelse af de delegerede beføjelser

1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de delegerede retsakter, der er omhandlet i artikel 3 og artikel 4 stk. 2, i denne forordnings gyldighedsperiode.

2. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.

3. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter på de i artikel 8 og 9 anførte betingelser.

Artikel 8

Tilbagekaldelse af delegationen

1. Den i artikel 3 og artikel 4, stk. 2, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet.

2. Den institution, der har indledt en intern procedure med henblik på at afgøre, om delegationen af beføjelser skal tilbagekaldes, bestræber sig på at give den anden institution og Kommissionen meddelelse herom i rimelig tid, inden den endelige afgørelse træffes, og angiver samtidig, hvilke delegerede beføjelser der kunne være genstand for tilbagekaldelse, samt den mulige begrundelse herfor.

3. Afgørelsen om tilbagekaldelse bringer delegationen af den beføjelse, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning øjeblikkeligt eller på et senere tidspunkt, der præciseres i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er i kraft. Den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 9

Indsigelser mod delegerede retsakter

1. Europa-Parlamentet eller Rådet kan gøre indsigelse mod en delegeret retsakt inden for en frist på to måneder fra meddelelsen.

Fristen forlænges med to måneder på initiativ af Europa-Parlamentet eller Rådet.

2. Har hverken Europa-Parlamentet eller Rådet ved udløbet af fristen i stk. 1 gjort indsigelse mod den delegerede retsakt, offentliggøres den i Den Europæiske Unions Tidende og træder i kraft på den dato, der er fastsat heri.

Den delegerede retsakt kan offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og træde i kraft inden fristens udløb, hvis både Europa-Parlamentet og Rådet har meddelt Kommissionen, at de ikke agter at gøre indsigelse.

3. Gør Europa-Parlamentet eller Rådet indsigelse mod en delegeret retsakt inden udløbet af fristen i stk. 1, træder den ikke i kraft. Den institution, der gør indsigelse mod den delegerede retsakt, anfører begrundelsen herfor.

Artikel 10

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Artikel 2, artikel 3 og artikel 5 finder anvendelse 12 måneder efter denne forordnings ikrafttræden. I overensstemmelse med den i artikel 6, stk. 2, omhandlede procedure kan Kommissionen forlænge denne periode med den tid, der er nødvendig for aktørerne til at efterkomme de krav til oprindelsesmærkning, der er fastsat ved gennemførelsesbestemmelserne, og i intet tilfælde med mindre end seks måneder.

Kommissionen foretager senest … (11) en undersøgelse af denne forordnings virkning.

Denne forordning udløber … (12). Europa-Parlamentet og Rådet beslutter et år inden periodens udløb på grundlag af et forslag forelagt af Kommissionen, hvorvidt den skal forlænges eller ændres.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i På Europa-Parlamentets vegne Formand På Rådets vegne Formand

(1) Europa-Parlamentets holdning af 21.10.2010.

(2) EFT L 17 af 21.1.2000, s. 22.

(3) EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1.

(4) EUT L 149 af 11.6.2005, s. 22.

(5) EUT L 196 af 2.8.2003, s. 7.

(6) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.

(7) EFT L 253 af 11.10.1993, s. 1.

(8) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

(9) EFT L 324 af 10.12.2009, s. 23.

(10) Ni måneder efter denne forordnings ikrafttræden.

(11) Tre år efter denne forordnings ikrafttræden.

(12) Fem år efter denne forordnings ikrafttræden.