Udtalelse om:

- meddelelse fra Kommissionen om et fællesskabsprogram vedrørende sikkerhed, hygiejne og sundhed på arbejdspladsen (1996-2000), og - Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om vedtagelse af et program omfattende ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden på arbejdspladsen (96/C 39/05)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 15. september 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Richard Pickering til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. november 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 330. plenarforsamling af 22. og 23. november 1995, mødet den 22. november 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

1.1. ØSU bifalder de overordnede linjer i Kommissionens program og forslaget til Rådets afgørelse, som tager sigte på at komme de unødvendigt og uacceptabelt mange arbejdsulykker og tilfælde af arbejdsbetingede sygdomme i EU til livs. ØSU finder det imidlertid skuffende, at programmets praktiske målsætninger ikke er entydige, at udgifterne til aktionerne i visse tilfælde er upræcist fastsat, og at behovet for et EU-handlingsprogram vedrørende sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen ikke er godtgjort på overbevisende vis, trods de tydelige fremskridt, der er gjort gennem lovgivnings- og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger i forbindelse med tidligere programmer.

1.2. Vist lever Kommissionens forslag i hovedtræk op til det, som ØSU og Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen (herefter benævnt »Det Rådgivende Udvalg«) enstemmigt har anbefalet, men Kommissionen synes at være tøvende med hensyn til at iværksætte de konkrete aktioner, som er nødvendige for gennemførelse af forslaget. Den har skitseret et program, der må karakteriseres som forberedende og udredende, og som tager afsæt i gode hensigter og lægger hovedvægten på begreber som »oplysning«, »undersøgelse«, »analyse« og »samarbejde«. Der er imidlertid ikke tale om et overordnet »handlingsprogram, der udstikker en konkret politik og konkrete foranstaltninger for de kommende år«, således som efterlyst af ØSU ().

1.3. Kommissionen bør sigte højere og i stedet formulere en afbalanceret politik af lovgivnings- og ikke-lovgivningsmæssige aktioner og midler til gennemførelse af disse, alt sammen som svar på de faktiske behov og forventninger, som arbejdstagerne, arbejdsgiverne og de selvstændige i EU har. Den bør gøre dette med en tydelig »prioritering«, sammen med »standardiseringspolitik« og »implementering«, således som foreslået af ØSU ().

1.4. Der henvises kun lidt eller slet ikke til artikel 118 A, som er det ubestridelige grundlag for forbedring af regler for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Den overordnede målsætning om sunde og sikre arbejdsvilkår forudsætter en grundigere strategi. Til rækken af velkendte risici og problemer med hensyn til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen kommer der forskellige nye agenser og nye teknologier og produktionsmetoder, og selv om det er vigtigt med »basisinformationsmateriale« og »oplysningsaktiviteter«, kan dette vise sig at være utilstrækkeligt. Indførelsen af en lovgivningsramme kan ikke udelukkes og må endda forventes, hvis man vil forebygge nye former for arbejdsulykker og arbejdsbetingede sygdomme.

1.5. Samtidig skal man løbende udpege de hurtige forandringer i beskæftigelsesmønstrene og tilpasse indsatsen hertil. Hidtil har EU's foranstaltninger med hensyn til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen hovedsagelig været rettet mod produktionssektoren frem for servicesektoren og mod store virksomheder frem for små virksomheder. Der har ikke i de hidtidige programmer for sikkerhed og sundhed været taget tilstrækkeligt hensyn til den tiltagende udbredelse af servicesektoren, kontorarbejde, arbejde i hjemmet og telearbejde samt af meget små virksomheder, der drives af ejeren selv. På denne baggrund må SAFE-programmet hilses velkommen, men det skal afpasses til de stadig mindre virksomheders behov, herunder enmandsvirksomheder og landbrugsbeskæftigede. I denne sektor har oplysnings- og uddannelsesinitiativer særlig stor betydning, ligesom klare og enkle retningslinjer om reglerne for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen har det.

1.6. ØSU har konsekvent fremført det synspunkt, at arbejdsmarkedets parter og samfundslivets interesseorganisationer bør spille en rådgivende rolle i forbindelse med udformning og gennemførelse af EU's politik vedrørende sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. ØSU har navnlig understreget den centrale placering, som indtages af Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen. ØSU finder det derfor betænkeligt, at der i forbindelse med programmet og forslaget til afgørelse planlægges oprettet et mylder af nye »udvalg«, som synes at tilsidesætte Det Rådgivende Udvalg og udelukke deltagelse af de organisationer, ØSU repræsenterer. Der er allerede truffet formel beslutning om oprettelse af et Udvalg bestående af Arbejdstilsynschefer, som skal analysere de vanskeligheder, der opstår i forbindelse med gennemførelsen på nationalt plan, og et Ekspertudvalg for Erhvervsmæssig Eksponering for Kemiske Agenser. Ydermere foreslår Kommissionen, at der oprettes et andet rådgivende udvalg af repræsentanter for medlemsstaterne med henblik på at hjælpe Kommissionen med at fordele og evaluere de ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger (SAFE-programmet osv.). Endelig omtales det ekspertudvalg, der henvises til i Kommissionens beslutning 88/383/EØF, og som kan yde et værdifuldt bidrag ved at udveksle information om medlemsstaternes arbejdsmiljølovgivning. I ingen af disse udvalg er det planen, at der skal deltage repræsentanter for arbejdsmarkedets parter og samfundslivets interesseorganisationer. ØSU anmoder indtrængende Kommissionen om at sikre, at disse udvalg etableres på anbefaling af og med accept fra Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen. Det Rådgivende Udvalg bør også få ansvaret for at komme med forslag til udnævnelser til udvalgene, eller subsidiært godkende disse udnævnelser. Samtidig udvandes den rolle, Det Rådgivende Udvalg kommer til at spille, af det forhold, at der ikke er fastlagt lovgivningsmæssige foranstaltninger, og at dette udvalg kun »kan« høres af Kommissionen om de ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger, som indtil videre udgør rygraden i det fjerde handlingsprogram. Hele denne strategi må nytænkes.

2. Særlige bemærkninger

2.1. Forslaget til Rådets afgørelse

2.1.1. I forlængelse af alle sine tidligere udtalelser om dette emne opfordrer ØSU kraftigt Kommissionen til at formulere en afbalanceret politik af lovgivnings- og ikke-lovgivningsmæssige aktioner og midler til gennemførelse af disse, altsammen med sigte på at forbedre sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen. Derfor bør artikel 1 og de efterfølgende artikler samt programmets titel ændres.

2.1.2. Det Rådgivende Udvalgs rolle bør fremhæves. Dette skal ske, dels ved at man indfører en effektiv rammelovgivning, som tilgodeser arbejdstagernes behov og arbejdsgivernes kapacitet, dels ved at Det Rådgivende Udvalg deltager fuldt ud i udformningen af udvælgelseskriterierne for projekter og støtteorganisationer under SAFE-programmet og andre ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger, der foreslås som led i programmet. I lyset af Det Rådgivende Udvalgs vigtige rolle i forbindelse med udvikling og vedligeholdelse af det fjerde arbejdsprogram, må udvalgets medlemsantal ikke reduceres, og dets sammensætning må afspejle den voksende Europæiske Union. Med dette for øje må man snarest genoverveje Det Rådgivende Udvalgs begrænsede budget og ressourcer, idet disse bør modsvare dets og de relevante generaldirektoraters driftsbehov. Særlig bør det i den næstsidste betragtning i forslaget til afgørelse fastlægges, at det rådgivende udvalg »skal« høres af Kommissionen i forbindelse med udarbejdelse af forslag på dette område.

2.2. Handlingsprogrammet

2.2.1.

Aktion 1: Vejledende noter og basisinformationsmateriale vedrørende lovgivning

ØSU vil endnu engang understrege, at der bør afsættes flere midler til EU's støtte til små og mellemstore virksomheder med henblik på sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Kommissionen synes at have overhørt ØSU's forslag om at udvikle »formidlernes« rolle, navnlig dem, der opererer direkte mellem de lovgivende myndigheder og mindre virksomheder på arbejdspladsniveau. Især bør der være en tydeligere reference til »enkeltpersoner eller organer, der fungerer som mellemled mellem de lovgivende myndigheder og de små og mellemstore virksomheder, som f.eks. branche- og arbejdsgiverorganisationer, uddannelsesinstitutioner, banker, forsikringsselskaber, leverandører og hovedentreprenører« ().

2.2.2.

Aktion 2: Informering og uddannelse vedrørende ikke-lovgivningsmæssige spørgsmål

2.2.2.1. Kommissionen har ikke i tilstrækkelig grad taget hensyn til behovet for udvikling af »et ensartet rapporteringssystem vedrørende arbejdsulykker og sikkerhed og sundhed«, således som efterlyst af ØSU () (se endvidere punkt 2.2.5).

2.2.2.2. Kommissionens hensigt om indførelse af bred undervisning i spørgsmål om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen i skolen og på de videregående uddannelser er uklar. Desuden bør Kommissionen anerkende, at undervisning i spørgsmål om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen bør udstrække sig over den enkeltes hele arbejdsliv. Dette bør afspejles i arbejdsprogrammet. I det mindste bør Kommissionen fastsætte retningslinjer om f.eks.:

- indførelse af undervisning i sundhed og sikkerhed i skolernes læseplaner overalt i EU;

- passende efteruddannelse af de lærere, der skal forestå denne undervisning;

- fremme af den pædagogiske forskning og udvikling af nyt undervisningsmateriale;

- forebyggende oplysning om sikkerhed og sundhed via kommunikationskanaler, som er tilgængelige for og passer til målgruppen (unge mennesker);

- sammenkædning mellem disse generelle uddannelsesprogrammer og praktikopholdsprogrammer;

- fremme af samarbejdet mellem erhvervslivet og videregående uddannelsesinstitutioner om undervisning af arbejdsstyrken i spørgsmål om sundhed, sikkerhed og hygiejne;

- udpegning af fag med ansvar for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og udvikling af sundheds- og sikkerhedsmoduler i uddannelsen af disse personer på universiteter, fagskoler og tekniske skoler.

2.2.2.3. Retten til undervisning i sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen bør ikke indskrænkes til kun at gælde ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger. Dette ville stride imod artikel 118 A, rammedirektivets bestemmelser og ØSU's initiativudtalelse om dette spørgsmål. Navnlig bør Kommissionen tage ØSU's anbefaling til sig om »at udvikle EU-uddannelsesstandarder, f.eks. for eksperter i sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen og for visse højrisikoaktiviteter« ().

2.2.3.

Aktion 3: Nye sikkerheds- og sundhedsrisici

2.2.3.1. Kommissionens forslag omtaler »overvågning af arbejdsstyrkens helbredstilstand«. Det bør gøres klart, at det først og fremmest er arbejdsmiljøet, der skal overvåges.

2.2.3.2. Kommissionen oplyser, at den kun har til hensigt at »starte undersøgelser« om allerede anerkendte problemer med hensyn til sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, som f.eks. arbejdsbetinget stress og vold på arbejdspladsen. ØSU opfordrer indtrængende til, at Kommissionen i programmet indarbejder den enstemmige udtalelse, som ØSU afgav i april 1994, og hvor der blev sagt følgende om lovgivningsaspektet:

»Hele EU's lovgivning om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen bør gennemgås med henblik på at afdække, hvilke større risici der endnu ikke er behandlet i særdirektiver. Nogle eksempler på områder, hvor Kommissionen bør sætte ind, kan umiddelbart nævnes:

- ulykker i forbindelse med transport på arbejdspladsen,

- lidelser i armene som følge af repetitivt arbejde,

- arbejdsrelateret stress,

- forebyggelse af vold på arbejdspladsen (mod arbejdstagere, der i deres arbejde kommer i kontakt med offentligheden) samt problemer som sexchikane, racediskrimination, intimidering og fornærmende sprogbrug.«

Spørgsmålet om skærmarbejde (visuelle display-enheder, monitors osv.) og den foruroligende stigning i antallet af arbejdsulykker, hvor unge er indblandet, bør ligeledes hurtigt gøres til genstand for videre analyse og indsats, bl.a. vedrørende deres rettigheder med hensyn til arbejdsulykkesforsikring.

2.2.4.

Aktion 4: SAFE-programmet (»Safety Actions for Europe«)

Som nævnt tidligere skal SAFE-programmet og dets rådgivningsmekanisme relateres bedre til Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen og til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene. Det skal supplere, ikke erstatte, arbejdsmarkedsparternes nuværende rolle og ansvar i medlemsstaterne.

2.2.5.

Aktion 5: Korrekt implementering af allerede vedtagne EU-bestemmelser i medlemsstaterne

2.2.5.1. Både af hensyn til arbejdstagerne og for at sikre fair konkurrence mellem medlemsstaterne er det af afgørende betydning, at de eksisterende direktiver gennemføres i alle medlemsstaterne.

2.2.5.2. De »overtrædelsesprocedurer«, som Kommissionen agter at indlede, hvor bestemmelserne ikke overholdes, bør defineres tydeligere og mere overbevisende.

2.2.5.3. Kommissionen bør efterkomme ØSU's forslag om, at repræsentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere får adgang til møderne i Udvalget af Arbejdstilsynschefer som observatører.

2.2.5.4. Kommissionen bør, parallelt med at den stimulerer »fastlæggelsen af fælles principper for arbejdstilsyn på sundheds- og sikkerhedsområdet«, overveje indførelsen af »et ensartet rapporteringssystem vedrørende arbejdsulykker og sikkerhed og sundhed« (se punkt 2.2.2).

2.2.6.

Aktion 6: Allerede opnåede resultater som følge af Kommissionens forslag

ØSU støtter denne aktion.

2.2.7.

Aktion 7: Revidering af EU-bestemmelserne

»Som understreget i tidligere ØSU-udtalelser bør konsolidering af lovtekster indebære forenkling af standarderne, uden at de sænkes, og uden at eksisterende forskrifter udvandes« ().

2.2.8.

Aktion 8: Nye forslag vedrørende arbejdsområder med høj risiko eller særlige kategorier af arbejdstagere

ØSU noterer sig med tilfredshed, at Kommissionen er opmærksom på selvstændiges behov med hensyn til sikkerhed og sundhed. Kommissionen bør sørge for, at selvstændige bliver omfattet af eksisterende og fremtidige bestemmelser om sikkerhed og sundhed i det omfang det er relevant.

2.2.9.

Aktion 9: Større sammenhæng i Kommissionens aktiviteter

ØSU har tidligere efterlyst en integreret strategi og understreget, at spørgsmålet om tværfaglige forebyggelsesinstanser bør have høj prioritet. ØSU finder, at Kommissionen bør sørge for, at ikke kun bedriftssundhedsinstanser, men også folkesundhedssystemet deltager. Kommissionen skal sikre, at der er god kontakt mellem de generaldirektorater, som er berørt af disse spørgsmål.

2.2.10.

Aktion 10: Samarbejde med de tredjelande, der har indgået associeringsaftaler med EU

ØSU støtter denne aktion.

2.2.11.

Aktion 11: Bedre samarbejdssystemer inden for Den Europæiske Union og internationalt

ØSU støtter denne aktion.

Bruxelles, den 22. november 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 195 af 18. 7. 1994, s. 88, punkt 1.1.

() EFT nr. C 195 af 18. 7. 1994, punkt 1.5, 1.6, 2.4.1.2, 2.5.

() EFT nr. C 195 af 18. 7. 1994, punkt 2.3.4.

() EFT nr. C 195 af 18. 7. 1994, punkt 2.4.4.1.

() EFT nr. C 195 af 18. 7. 1994, punkt 2.4.3.4.

() EFT nr. C 195 af 18. 7. 1994, punkt 2.4.1.5.