1. Indledning:

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1233/2011 af 16. november 2011 om anvendelse af visse retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter og om ophævelse af Rådets afgørelse 2001/76/EF og 2001/77/EF bestemmer i bilag I, at medlemsstaterne forelægger Kommissionen en årlig aktivitetsrapport for at øge gennemsigtigheden på EU-plan. Kommissionen er for sit vedkommende forpligtet til at udarbejde en årlig oversigt til Europa-Parlamentet på grundlag af disse oplysninger.

Nærværende årlige oversigt dækker kalenderåret 2018. Den vedrører eksportkredit som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011, dvs. "mellem- og langsigtede" transaktioner med en tilbagebetalingsperiode på 2 år eller derover. Oversigten dækker hverken kortvarige eksportkredittransaktioner eller aktiviteter, som udføres af bestemte eksportkreditinstitutter (EKI'er) uden for eksportkreditområdet (f.eks. investeringsforsikring). Det skal også bemærkes, at funktionen som EKI i visse medlemsstater varetages af et forsikringsselskab eller et finansieringsinstitut som en offentlig opgave. Det er kun sådanne virksomheders aktiviteter i den offentlige sektor, der er omfattet af denne oversigt.

Kommissionen har noteret sig den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog den 2. juli 2013, om den første rapport i henhold til forordning (EU) nr. 1233/2011 og har især gjort medlemsstaterne opmærksomme på anbefalingerne i nævnte beslutning — såsom anbefalingen om, at Rådets Arbejdsgruppe om Eksportkreditter og Kommissionen konsulterer Tjenesten for EU's Optræden Udadtil om en videreudvikling af rapporteringsmetoden. I skrivende stund gennemgår medlemsstaterne en opdatering af rapporteringsmetoden.

2. Årlige aktivitetsrapporter for kalenderåret 2018:

Der er modtaget årlige aktivitetsrapporter fra følgende medlemsstater: Belgien, Bulgarien, Danmark, Finland, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien, Kroatien, Luxembourg, Nederlandene, Polen, Portugal, Rumænien, Slovenien, Slovakiet, Spanien, Sverige, Tjekkiet, Tyskland, Ungarn og Østrig.

De resterende syv medlemsstater — Cypern, Estland, Grækenland, Irland, Letland, Litauen og Malta — ydede ikke eksportkreditprogrammer som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011 i rapporteringsperioden.





3. Analyse af de årlige aktivitetsrapporter:

a) Almindelige og finansielle oplysninger:

De gældende regler (forordning (EU) nr. 1233/2011) fastsætter de generelle regler for eksportkredittransaktioner og -programmer. Selv om de fleste regeringer i EU har oprettet et EKI, varierer omfanget og typen af eksportkreditprogrammerne samt den organisatoriske struktur i organet blandt medlemsstaterne.

I nogle medlemsstater er EKI'et en offentlig myndighed eller et organ. Som anført ovenfor udøves denne funktion i andre medlemsstater af et forsikringsselskab eller et finansieringsinstitut i henhold til et offentligt mandat og under offentligt tilsyn. Det er ikke ualmindeligt, at medlemsstater, som tilbyder forskellige kategorier af eksportkreditstøtte, har mere end et EKI (f.eks. et organ, der yder offentlig støtte i form af garantier eller forsikring for kommercielle lån, og et andet, der f.eks. udlåner direkte eller yder rentesammensætningsordninger).

I 2018 havde 21 EU-medlemsstater eksportkreditprogrammer som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011. Disse programmer blev forvaltet af i alt 29 forskellige organer og offentlige tjenester.

De fleste medlemsstater tilbyder en stadig bredere vifte af eksportkreditprogrammer. For så vidt angår de typer eksportkreditstøtte, som EKI'er i EU yder, er den hyppigst forekommende form stadig "pure cover" (dvs. at eksporttransaktionen finansieres af en forretningsbank, som et EKI stiller en garanti eller forsikringsdækning for). Alle 21 medlemsstater, der ydede eksportkreditstøtte som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011, tilbød denne form for støtte i rapporteringsperioden. Langt de fleste medlemsstater tilbød også andre former for støtte, der er omfattet af forordning (EU) nr. 1233/2011, og som er omfattet af OECD's arrangement vedrørende retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter , såsom direkte långivning eller finansiering (hvor finansieringen ydes direkte af EKI'et og ikke af en forretningsbank) eller refinansiering . Mange medlemsstater yder også projektfinansiering og forskellige former for bunden bistand. Næsten alle medlemsstater tilbyder programmer, der er udformet med henblik på at imødekomme SMV'ernes specifikke behov.