Nr. C 112/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 5. 82 
Udtalelse om »samordning af beskæftigelsespolitiske foranstaltninger« 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 182. plenarforsamling den 29. og 30. oktober 1980, på forslag fra 
sit præsidium at afgive en udtalelse om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 195. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles, 
den 24. og 25. februar 1982, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til artikel 20, stk. 4, i Udvalgets 
forretningsorden, 
under henvisning til beslutning truffet på plenarforsam­
lingen den 30. oktober 1980, 
under henvisning til udtalelse undarbejdet af afdelingen 
for sociale anliggender den 14. januar 1982, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
R. Vanni, 
under henvisning til forhandlingerne på den 195. plenar­
forsamling den 24. og 25. februar 1982, mødet den 
24. februar, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Udvalget fremsatte den 1. april 1976 en udtalelse om 
»samordning af nationale virkemidler inden for beskæf­
tigelsespolitikken« i1); 
der er sket en problematisk udvikling i arbejdsmarkeds­
situationen; 
det er vigtigt, at der snarest gennemføres en EF-arbejds-
markedspolitik; 
de natioale arbejdsformidlingsorganer spiller en betyd­
ningsfuld rolle, og det er vigtigt, at deres virksomhed 
koordineres bedre på EF-plan -
med enstemmighed 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Indledning 
1.1. Vigtigheden af medlemsstaternes beskæftigelses­
politik og af et aktivt samarbejde mellem medlemsstater­
nes arbejdsmarkedsorganer fremgår klart af en lang 
række EF-dokumenter og -resolutioner. De beskæftigel­
sesmæssige virkninger af den økonomiske krise, som har 
ramt vore lande, nødvendiggør imidlertid en uopsættelig 
omsætning af de mange principerklæringer i konkret og 
modig handling af udformningen af en effektiv politik. I så henseende har Det økonomiske og sociale Udvalg 
adskillige gange fremlagt konkrete forslag, både øko­
nomiske og sociale. 
1.2. I forskellige dokumenter og udtalelser udarbejdet 
af Fællesskabet finder man foruden en beskrivelse af 
beskæftigelseskrisens alvor i Fællesskabet derfor også et 
forsøg på at definere de foranstaltninger, som en effektiv 
arbejdsmarkedspolitik skal bestå af. Selv om f.eks. nogle 
af de retningslinjer, der udstikkes i Ministerrådes reso­
lution af 27. juni 1980 (2), må vurderes som vigtige og 
hensigtsmæssige, leder man i denne resolution forgæves 
efter nye og mere effektive former for indgreb, uden 
hvilke man imidlertid ikke vil kunne imødegå en beskæf­
tigelsessituation, som bliver stadig mere alvorlig. 
1.3. På dette sted skal man ikke gå i enkeltheder med 
de makro-økonomiske tiltag, som er nødvendige for 
fastholdelse og forøgelse af efterspørgselen efter arbejds­
kraft, men derimod specielt fremhæve det positive bidrag, 
der kan opnås gennem en snævere koordinering af de 
redskaber, medlemsstaterne anvender til forvaltning af 
arbejdsmarkedet, og gennem et udbygget samarbejde på 
EF-plan. Det er dette punkt man har besluttet at koncen­
trere sig om og at fremsætte forslag til, da man ønsker at 
nå frem til det tættest mulige samarbejde på EF-plan. 
2. ARBEJDSMARKEDET I EFs MEDLEMSSTATER: 
PROBLEMERNES ART OG OMFANG 
2.1. Beskæftigelsessituationen i Fællesskabet har i de 
sidste 7-8 år været præget af en forværring, som gør det 
yderst vanskeligt at udforme og iværksætte foranstalt­
ninger, som kan løse problemerne på mellemlangt sigt. 
Den samlede beskæftigelse i Fællesskabet har, til trods for 
at medlemsstaterne har været inde i en økonomisk og 
strukturel krise siden 1973, udvist en omend ganske svag 
stigning, der dog dækker over forskellige udviklingsfor­
løb inden for de forskellige sektorer og dermed over en 
kraftig omallokering af arbejdskraften. Samtidig har den 
stigende tilgang af unge og kvinder til arbejdsmarkedet, 
den demografisk betingede nedgang i antallet af personer, 
der forlader arbejdsmarkedet for at gå på pension, det 
stigende spænd på nogle delmarkeder mellem kravene på 
(i) EFT nr. C 131 af 12. 6. 1976. (2) EFT nr. C 168 af 8. 7. 1980. 
3. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/13 
efterspørgselssiden og arbejdsudbuddets karakteristika 
samt det omsiggribende problem med anvendelsen af 
illegal arbejdskraft (3) især fra tredjelande skabt en 
situation, der giver anledning til stadige bekymringer hos 
de offentlige myndigheder og hos arbejdsmarkedets par­
ter i såvel de enkelte medlemsstater som i Fællesskabet 
som helhed. 
2.2. Situationens alvor kan sammenfattende beskrives 
i nogle få tal: i januar 1982 var der omkring 10,7 mio 
ledige, hvoraf næsten halvdelen unge, som modtog 
arbejdsløshedsunderstøttelse. Den generelle forværring i 
beskæftigelsessituationen dækker over en markant skær­
pelse af problemerne i visse lande. 
2.3. Ledigheden blandt unge og kvinder er det alvor­
ligste problem. Desuden er der beskæftigelsesmæssige 
vanskeligheder for svagt stillede grupper som handicap­
pede og i et vist omfang andre arbejdstagere, for hvis 
vedkommende der synes at være en stadig mere udbredt 
tendens til resignation over for arbejdsmarkedet, hvilket 
betyder, at alvoren i deres situation' i virkeligheden 
undervurderes. 
2.4. Alt i alt viser en sammenfattende analyse af 
tendenserne i de forskellige EF-lande, at der er en 
voksende lighed i den desværre negative situation fra det 
ene land til det andet. 
2.5. Alt dette kræver, som det da også understreges i 
en række nyligt offentliggjorte EF-dokumenter, at der 
iværksættes et samlet hele af foranstaltninger, som dels 
skal fastholde og øge den samlede beskæftigelse gennem 
tilpas afstemte strukurindgreb og dels sikre en hurtigere 
og bedre balance mellem udbud og efterspørgsel på 
arbejdsmarkedet, hvilket sidste er vanskeligt, da arten af 
det tilbudte arbejde og de arbejdssøgendes kvalifikationer 
til dels ikke stemmer overens. 
2.6. En vigtig rolle tilkommer de nationale arbejds-
formidlingsorganer, hvis opgave det er på forskellige 
baggrunde at imødegå og løse konkrete problemer, som 
er helt nye i art og omfang og underkastet stadige 
forandringer. 
2.7. Skal de nationale arbejdsformidlingsorganer yde 
et væsentligt bidrag til nedbringelse af ikke mindst 
ungdoms- og kvindeledigheden, kræver dette, både i 
medlemsstaterne og på EF-plan, at der tilrettelægges en 
passende økonomisk og social politik, at der sker en bedre 
tilnærmelse mellem arbejdsmarked og erhvervsuddannel­
se og mellem skole og erhvervsuddannelse, at de enkelte 
arbejdsformidlingsorganers mål, midler og personale 
(3) Der henvises her til to udtalelser fra ØSU om illegal vandring 
og illegal beskæftigelse, offentliggjort i EFTnr. C 77 af 30. 3. 
1977 og EFT nr. C 269 af 13. 11. 1978. tilpasses til de ændrede betingelser, som skal opfyldes for 
at skabe ligevægt mellem udbud og efterspørgsel efter 
arbejdskraft, samt at der på EF-plan gennemføres en mere 
stabil og højere grad af samordning af det instrumenta­
rium, som anvendes i medlemsstaternes arbejdsmarkeds­
politik. 
2.8. Da der er større og større lighedspunkter mellem 
de samfundsøkonomiske problemer, man står over for i 
de forskellige medlemsstater, vil problemerne i de enkelte 
medlemsstater kunne imødegås mere effektivt, dersom 
man arbejder henimod en EF-dimension i det instrumen­
tarium, der anvendes til at styre de enkelte arbejdsmar­
keder. 
3. Den nationale arbejdsformidling: opgaver og organi­
sation siden 1976 
3.1. I løbet af de sidste fem år har de nationale 
arbejdsformidlingsorganer betragtet under ét, for så vidt 
angår deres generelle målsætninger, deres særlige opgaver 
og ikke mindst deres organisatoriske grundlag, været inde 
i en bemærkelsesværdig udvikling. 
3.2. De ovenfor beskrevne ændringer i beskæftigelses­
situationen, herunder ikke mindst de nye problemstillin­
ger på arbejdsmarkedet (f.eks. ny teknologi, strukturom­
lægninger i erhvervslivet og ungdomsledigheden, som i 
øvrigt ledsages af en anden holdning til arbejdsmarkedet, 
etc.) har gjort gennemgribende omlægninger inden for 
arbejdsformidlingen absolut nødvendige. Nedenfor frem­
drages nogle af disse, fordi der er tale om vigtige 
nydannelser eller om udviklingslinjer, som muliggør 
bedre tilnærmelse mellem situationen i de enkelte med­
lemsstater. 
3.3. I samtlige lande har man, naturligvis på forskellig 
måde og med en forskellig anvendelse af lovgivningsin-
strumentet, udfoldet betydelige bestræbelser for at decen­
tralisere de tilbudte ydelser med henblik på direkte at 
kunne imødegå problemerne på de enkelte regionale og 
lokale arbejdsmarkeder, hvor størstedelen af udbuddet 
og efterspørgselen efter arbejdskraft udspiller sig. 
3.3.1. I denne forbindelse skal der mindes om, at selv 
om en referenceramme i form af et delmarked for 
arbejdskraft eller et specifikt geografisk område naturlig­
vis øger arbejdsformidlingens »produktivitet«, er det 
klart, at styringen af markedet kun kan ske inden for en 
politisk-operativ ramme, hvor de centrale myndigheder 
altid vil spille en betydelig og politisk vigtig rolle. 
3.4. Ud over denne gradvise decentralisering, som 
ikke kun har et administrativt sigte, skal det nævnes, at 
arbejdsmarkedets parter i stadig større grad deltager i de 
forskellige arbejdsmarkedsorganers forvaltning omend 
Nr. C 112/14 De Europæiske Fælli 
på forskellig måde i de enkelte lande. Sammenfattende 
kan det konstateres, at trepartsforvaltning (det offentlige, 
arbejdsgivere og arbejdstagere) bliver stadig mere 
udbredt overalt i de europæiske lande. 
3.4.1. En sådan deltagelse i forvaltningen af arbejds­
formidlingen bør sikres på alle geografiske niveauer. Skal 
arbejdsmarkedets parter kunne øve reel indflydelse på 
arbejdsformidlingen, er det nødvendigt, at de råder over 
alle relevante oplysninger, og at deres repræsentanter 
sikres den fornødne skoling. 
3.4.2. Med en reel medindflydelse på forvaltningen, 
ikke mindst på det lokale plan, vil det være muligt at nå 
frem til en sådan grad af samarbejde mellem arbejdsfor-
midlingsorganerne og virksomhederne (der naturligvis 
ikke ændrer opgavefordelingen), at det kan bidrage 
navnlig til en bedre indpasning og genindpasning af de 
svagest stillede grupper af arbejdssøgende, som er specielt 
kendetegnet ved særlig alvorlig og særlig langvarig ledig­
hed. 
3.5. Spørgsmålet om trepartsforvaltning fører over i 
et andet, meget omdiskuteret spørgsmål, hvor udviklings­
tendensen går mere og mere i samme retning i alle lande, 
nemlig spørgsmålet om den offentlige arbejdsformidling 
skal spille den altovervejende rolle. 
3.5.1. Selv om der er en række forskelle fra land til 
land, kan det konstateres, at de private formidlingsbu-
reauers virksomhed gradvis er blevet indsnævret til små, 
ubetydelige markedssegmenter og under alle omstændig­
heder kun består i anvisning af midlertidig arbejds­
kraft. 
3.5.2. På denne baggrund er der kraftige overvejelser 
om at udarbejde »overenskomster« mellem den offentlige 
arbejdsformidling og private sammenslutninger af for­
skellig art, således at disse private sammenslutninger får 
tilladelse til at udøve arbejdsformidlingsvirksomhed for 
forskellige grupper af arbejdssøgende (funktionærer, 
teknikere, handicappede m.v.), og naturligvis kun på 
non-profit-grundlag. 
3.6. For at sikre sig en større »markedsandel«, ikke 
blot gennem bistandsydelser, som opfylder lovens krav, 
men gennem en bedre og mere rettidig service, er der i et 
antal lande blevet udfoldet betydelige bestræbelser for at 
give arbejdsformidlingsorganerne »et nyt ansigt« gennem 
udstrakt anvendelse af edb i forvaltningen. 
3.6.1. På den ene side betyder indførelsen af edb, at 
den tilbudte service kan forbedres betragteligt såvel 
kvantitativt som kvalitativt, men den rejser på den anden 
side også en lang række problemer med hensyn til isskabers Tidende 3. 5. 82 
mulighederne for at harmonisere de forskellige systemer 
og for at sikre samme lighed mellem output'et. Hertil 
kommer de organisatoriske og menneskelige problemer i 
forbindelse med en omfattende omskoling til edb af 
arbejdsformidlingens personale. Samtidig frembyder der 
sig dog her betydelige muligheder for samarbejde og 
samordning på EF-niveau. 
3.7. Med hensyn til arbejdsformidlingens konkrete 
opgaver må det konstateres, at der stadig er store forskelle 
fra land til land. 
3.7.1. Medens de forskellige opgaver - arbejdsfor­
midling, erhvervsvejledning, uddannelse og udbetaling af 
understøttelse - i nogle lande varetages af samme organ, 
er der andre, hvor der er en langt skarpere opgaveforde­
ling mellem forskellige organer. 
3.7.2. I alle tilfælde bør det imidlertid direkte eller 
indirekte sikres, at der i stigende grad anlægges et 
helhedssyn på problemerne omkring forvaltning af 
arbejdsmarkedet, som spænder lige fra erhvervsvejled­
ning over uddannelse til erhvervsmæssig omskoling og 
økonomisk dækning i ledighedsperioder. 
3.7.3. Et sådant helhedssyn skal omfatte mere præcise 
prognoser, som muliggør, at der kan gribes forebyggende 
ind på arbejdsmarkedet (også takket være et mere smidigt 
uddannelsessystem, som hurtigt kan tilpasses), således at 
beskæftigelsesproblemerne kan imødegås effektivt på 
såvel nationalt som EF-plan (Det stående udvalg for 
Beskæftigelse) gennem iværksættelsen af et sammen­
hængende sæt af foranstaltninger. 
3.8. Under de mest avancerede omstændigheder byg­
ger løsningen af de forskellige opgaver på et grundigt og 
detaljeret kendskab til arbejdsmarkedet, baseret på 
videnskabeligt forsknings- og undersøgelsesarbejde. 
3.9. Et andet aspekt af problemet omkring arbejds-
markedsdata er det meget omdiskuterede spørgsmål 
vedrørende arbejdsgiverens indberetninger om ledige 
stillinger til den offentlige arbejdsformidling. Spørgsmå­
let om en præcis viden om og analyse af ledige stillinger 
påkalder sig i øvrigt betydelig interesse, fordi man på et og 
samme marked har det problem, at ledige stillinger ikke 
besættes, samtidig med at der vedbliver med at være 
mange arbejdsløse. 
3.10. Det skal understreges, at de nedskæringer i de 
offentlige udgifter, som foretages i næsten alle EF-lande, 
med de følger, dette uundgåeligt vil får for arbejdsmar­
kedspolitikken og for de økonomiske og personalemæs­
sige ressourcer, der er nødvendige for at gennemføre 
denne, kan få den farlige konsekvens, at tyngdepunktet 
3. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/15 
forskydes fra ledighedsforebyggende foranstaltninger 
over mod en ren og skær finansiering af arbejdsløsheds­
understøttelse. Specielt vil en forringelse af arbejdsfor-
midlingspersonalets størrelse og kvalifikationer være en 
frugtesløs form for besparelser og få intet andet end en 
stigning i ledigheden til følge. 
4. Hvorledes kan samarbejdet mellem de nationale 
arbejdsformidlingsorganer forbedres? 
4.1. Den omstændighed, at der er flere og flere 
lighedspunkter mellem problemerne på arbejdsmarkedet 
i de enkelte medlemsstater, gør det så meget desto mere 
nødvendigt, at der snarest udformes EF-foranstaltninger, 
som er egnede til at imødegå den alvorlige situation, og at 
der sker en bedre og mere omfattende samordning af 
arbejdsmarkedsinstrumenterne i medlemsstaterne. Især 
er det nødvendigt: 
4.1.1. at planlægge og gennemføre undersøgelser i 
EF-regie, eller i det mindste på tværnationalt plan, af de 
mest fremherskende fænomener i de forskellige lande 
samt udbrede resultatet af disse undersøgelser, specielt er 
en belysning af arbejdsudbuddets holdninger og adfærds­
mønster, som er underkastet stadige forandringer, af stor 
vigtighed; 
4.1.2. inden for det muliges grænser, men med en vilje 
til at overvinde ubegrundet modstand, at tilvejebringe en 
større sammenlignelighed mellem de statistiske data, 
både med hensyn til definitioner og indsamlingsteknik; 
4.1.3. at styre anvendelsen af edb inden for de 
forskellige administrative systemer, som de forskellige 
lande opererer med, ved at opstille et EF-kriterium for en 
harmonisering af systemernes output, ikke med henblik 
på at gøre de forskellige systemer ens, men for at opnå 
resultater, som er sammenlignelige og anvendelige; 
4.1.4. gennem egnede EF-foranstaltninger at støtte 
den kontinuerte uddannelse af arbejdsformidlingens per­
sonale, således at dette kan opfylde de stigende kvalifi­
kationskrav, der stilles i forbindelse med indførelsen af 
edb; 
4.1.5. at der på længere sigt sker en tilnærmelse af 
medlemsstaternes politik på såvel det institutionel-orga-
nisatoriske område som med hensyn til specifikke befø­
jelser (medindflydelse på forvaltningen af arbejdsformid-
lingsorganerne, styrkelse af den offentlige arbejdsformid­
lings rolle, decentralisering og udlægning af opgaver til de 
lokale organer, indberetning af ledige stillinger m.v.). På 
disse områder bør det tilstræbes, at der sker en tilnær­
melse af indfaldsvinklerne, hvilket også vil betyde, at der 
kan gennemføres en stadig større samordning inden for de enkelte medlemsstater. En lignende tilnærmelse bør ske i 
forbindelse med svagt stillede arbejdstagere og illegal 
indvandring (faktorer som medfører betydelige forvrid­
ninger i markedsmekanismen og store sociale problemer) 
samt i forbindelse med anvendelse af direktiverne om 
kollektive afskedigelser; 
4.1.6. at forbedre SEDOC-systemet, så det kan spille 
en mere effektiv rolle i en aktiv arbejdsmarkedspolitik. 
Systemet bør for de enkelte europæiske områder ikke blot 
angive anmodningerne om arbejdskraft, men også oplyse 
om den disponible arbejdskraft.. Herunder må der arbej­
des henimod en gensidig anerkendelse af eksamens- og 
kvalifikationsbeviser, f.eks. gennem etablering af et 
system for sammenligning af erhvervsmæssige kvalifika­
tionsbeviser, med henblik på at gøre arbejdskraftens frie 
bevægelighed til en realitet; 
4.1.7. at intervenere via Den europæiske Socialfond 
ved at anvende en del af dennes ressourcer til pilotforsøg 
på jobskabelsesområdet under særlig hensyntagen til de 
nye jobkrav og produktionsprocesser. Dette kræver 
ekstra budgetmidler; 
4.1.8. at der sker en bedre udnyttelse af de mulighe­
der, der ligger i regelmæssige møder mellem de forskellige 
landes arbejdsdirektører. Et særligt ad hoc-udvalg kunne 
være velegnet til dette formål. Et sådant udvalg burde, i 
forbindelse med forberedelsen af de enkelte møder og 
med henblik på at lette udvekslingen af oplysninger og 
erfaringer mellem landene og i EF-regie, kunne støtte sig 
til et sekretariat, som vel at mærke bør være yderst 
smidigt og af meget begrænset størrelse, og hvis opgaver 
varetages af Kommissionen. 
Disse regelmæssige møder i EF-regie mellem de forskelli­
ge landes arbejdsdirektører bør især sigte mod: 
a) regelmæssigt at opstille en status over effektiviteten af 
de anvendte redskaber, navnlig på områderne 
arbejdsformidling, erhvervsvejledning, uddannelse, 
efteruddannelse og omskoling; denne status skal 
ligeledes muliggøre en sammenligning af omkostnin­
ger og finansiering for dermed at give en tilskyn-
delseseffekt; 
b) at fremme opstillingen af målsætninger og iværksæt­
telsen af fælles virkemidler på EF-plan. 
4.2. Sammenfattende peger kravet om en snarlig 
forbedret koordinering af medlemsstaternes arbejdsmar­
kedspolitiske instrumenter hen imod det betimelige i at 
føre Ministerrådets resolution af 27. juni 1980 vedrøren­
de retningslinjerne for en EF-arbejdsmarkedspolitik ud i 
livet under behørig hensyntagen til indholdet af nærvæ­
rende udtalelse; dette indebærer, at resolutionen må 
Nr. C 112/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 5. 82 
ajourføres og revideres på mangelfulde punkter, således 
at den bringes i overensstemmelse med det, der i udtal-
lelsen fremføres om specielt trepartsforvaltning af 
arbejdsformidlingsorganerne, offentlig arbejdsformid­
ling, den voksende edb-anvendelse inden for arbejdsfor-
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 54 
og 198, 
under henvisning til anmodning af 26. januar 1982 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om Udvalgets 
udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af 
direktiv 79/279/EØF om samordning af betingelserne 
for værdipapirers optagelse til officiel notering på en 
fondsbørs og direktiv 80/390/EØF om samordning af 
kravene ved udarbejdelse af, kontrol med og udsendelse 
af det prospekt, der skal offentliggøres med henblik på 
optagelse af værdipapirer til officiel notering på en 
fondsbørs, 
under henvisning til Det økonomiske og sociale Udvalgs 
forretningsorden, særlig artikel 18, 
under henvisning til beslutning truffet af Udvalgets 
præsidium den 26. januar 1982 og stadfæstet på plenar­
forsamlingen den 25. februar 1982 om at udnævne en 
hovedordfører til at udarbejde en udtalelse om 
forslaget, midiingen, nedsættelse af et arbejdsdirektør-udvalg samt 
intervention fra Den europæiske Socialfond, hvilket 
sidste Det,økonomiske og sociale Udvalg i øvrigt vil 
redegøre mere udførligt for. 
under henvisning til mundtig beretning aflagt af hoved­
ordføreren, W. G. N. Miller, og 
under henvisning til forhandlingerne på den 195. plenar­
forsamling den 24. og 25. februar 1982, mødet den 
24. februar-
enstemmigt, idet 1 undlod at stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
Udvalget henviser til sine generelt positive udtalelser 
fra 1974 og 1976 i1) om forslagene til EF-direktiv 
79/279/EØF og 80/390/EØF om henholdsvis betingel­
serne for værdipapirers optagelse på børsen og om det 
prospekt, der skal offentliggøres med henblik på opta­
gelse på børsen. Endvidere henvises der til den senere 
udtalelse om Kommissionens forslag til Rådet om de 
(0 EFT nr. C 125 af 16. 10. 1974, s. 1 og EFT nr. C 204 af 
30. 8. 1976, s. 5. Udfærdiget i Bruxelles, den 24. februar 1982. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om »forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 79/279/EØF om samordning 
af betingelserne for værdipapirers optagelse til officiel notering på en fondsbørs og direktiv 
80/390/EØF om samordning af kravene véd udarbejdelse af, kontrol med og udsendelse af det 
prospekt, der skal offentliggøres med henblik på optagelse af værdipapirer til officiel notering 
på en fondsbørs« 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De Europæiske 
Fælesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 26. januar 1982, i medfør af artikel 54 og 198 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 195. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles, 
den 24. og 25. februar 1982 sin udtalelse om det nævnte emne.