Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Grønbog om innovation« (96/C 212/12)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 12. januar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Grønbog om innovation«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede Ulla Sirkeinen til ordfører og Ursula Konitzer til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. maj 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 336. plenarforsamling af 29.-30. maj 1996, mødet den 30. maj 1996, med 127 stemmer for, 5 imod og 3 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Innovationer udgør selve grundlaget for bæredygtig økonomisk vækst, socio-økologisk udvikling og øget velfærd. Innovationer i form af nye og bedre produkter, metoder og tjenesteydelser opfylder såvel individuelle som kollektive behov på en ny, mere fyldestgørende måde. Innovation fører ikke blot til nye produkter, men er også en forudsætning for bl.a. bedre kollektive tjenesteydelser, bedre arbejdsforhold, bedre konkurrenceevne for den traditionelle produktion, bedre miljøbeskyttelse og en rigere fritid.

1.2. Der er en stærk positiv korrelation mellem innovationer og beskæftigelse. På kort sigt kan forandringer medføre sociale problemer, som man naturligvis bør være opmærksom på og prøve at løse ved hjælp af bl.a. inddragelses- og forhandlingsmekanismer. Men den samlede virkning er positiv og af vital betydning for samfundets udvikling.

1.3. Innovation er en meget kompliceret proces. Resultaterne opstår ved et samspil mellem en række forskellige faktorer, hvoraf forskning, teknologisk udvikling og alment gunstige omstændigheder blot er nogle. Innovation er i bund og grund en kollektiv proces, der - foruden et positivt syn på udvikling og risikotagning - forudsætter fremskridtstro og konkurrence, og som fører hen imod en styrkelse af konkurrenceevnen og en forbedring af den økonomiske og sociale velfærd og samhørighed.

1.4. Set ud fra flere parametre er Europa mindre innovativt end andre økonomisk højtudviklede områder.

1.5. I EF-traktatens artikel 130 R, punkt 1, stk. 4, nævnes, at Fællesskabet og medlemsstaterne ved at »fremme udnyttelsen af det industrielle potentiale i politikkerne for innovation, forskning og teknologisk udvikling« sørger for, at de nødvendige betingelser for udviklingen af fællesskabsindustriens konkurrenceevne er til stede.

1.6. Kommissionen konstaterede i hvidbogen »Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse«, at innovationskapacitet hos virksomhederne er en vigtig forudsætning for konkurrenceevne og beskæftigelse. Innovationskapaciteten har også en vigtig plads i Kommissionens meddelelse fra 1994 om en politik til forbedring af industriens konkurrenceevne samt i rapporten fra Den Rådgivende Gruppe Vedrørende Konkurrenceevnen.

1.7. ØSU har i en række udtalelser fremlagt sine synspunkter vedrørende et sagskompleks med tilknytning til innovationer. Af disse kan særligt nævnes udtalelsen om det fjerde rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration () og udtalelsen om samordning af politikken for forskning og udvikling (). Nærværende udtalelse tager i princippet udgangspunkt i tidligere udtalelser fra ØSU, men af praktiske årsager og for at fremme læseligheden er der normalt ingen henvisninger i teksten.

1.8. Forskningsniveauet i EU's medlemsstater er i det mindste efter akademisk målestok højt; det kan sammenlignes med hovedkonkurrenten USA og ligger over Japans niveau. Det totale økonomiske input i forskning og udvikling er dog som bekendt meget mindre end i disse lande. Men det største problem og den væsentligste forskel i forhold til de nævnte lande er en indlysende ringe evne til at omsætte de videnskabelige resultater i innovationer med kommerciel succes og dermed i økonomisk vækst og arbejdspladser.

1.9. I Europa er SMV'er, i hvilke de fleste nye arbejdspladser skabes, alt for sjældent baseret på egne ideer og innovationer. Derfor etableres der for få nye virksomheder og væksten er for ringe, hvorfor der også skabes for få nye arbejdspladser. En række analyser peger på, at problemerne især ligger inden for markedsføring og produktudvikling.

1.10. Langt de fleste innovationer opstår på markedets vilkår. Virksomhederne udgør her en nøglefaktor: Tilskyndelse til innovation i den offentlige service kommer ofte fra produkt- eller serviceinnovation i en privat virksomhed. Innovationer er særdeles vigtige for de offentlige myndigheder, som skal sikre fornyelsen af de offentlige tjenesteydelser.

1.11. Af det offentlige kræves navnlig målretning og koordinering af de forskellige politikker, så de fremmer innovationer på alle niveauer. Der er behov for et nært samspil mellem de offentlige myndigheder på den ene side og virksomhederne og forskningen på den anden, samt for en åben dialog mellem borgerne om fremtidens problemstillinger og en løsning af heraf affødte konflikter.

1.12. De offentlige myndigheder bør kun blande sig i de markedsmæssige aktiviteter, når der klart foreligger problemer. For så vidt angår innovationer er vigtige problemer på markedet mangelen på kraftige incitamenter til virksomhederne med hensyn til at påtage sig risiciene ved at foretage investeringer i anvendelsen af F& U-resultaterne, især hvis de oprindelige udgifter ikke kan vindes ind i løbet af nogle få år, samt den svage efterspørgsel, ofte angående levering af offentlige tjenesteydelser, inden for vigtige sektorer såsom miljø, sundhed og kollektiv trafik.

2. Hovedindholdet i Kommissionens forslag

2.1. Formålet med Kommissionens grønbog er at identificere de forskellige faktorer, der - i såvel negativ som positiv forstand - er bestemmende for innovationer i Europa, og at foreslå foranstaltninger, der gør det muligt at styrke EU's innovationskapacitet. Innovation defineres som vellykket produktion, integrering og udnyttelse af en nyskabelse på det økonomiske eller sociale område.

2.2. I grønbogen opdeles og behandles dette store sagskompleks på følgende måde:

2.2.1. I det indledende kapitel behandles innovationernes betydning og forskellige samfundsgruppers - navnlig erhvervslivets og myndighedernes - rolle for så vidt angår fremkomsten og anvendelsen af innovationer.

2.2.2. I Kapitel II analyserer man nærmere de faktorer og forhold, der indvirker på fremkomsten af innovationer samt innovationernes indvirkning på økonomi og velfærd. Sidst i analysen ses der nærmere på de spilleregler, der er nødvendige med henblik på fremhjælpning af innovationer: en effektiv og innovationsfremmende konkurrence samt en effektiv retsbeskyttelse.

2.2.3. I kapitel III undersøges situationen med hensyn til innovationer i Europa. Det konstateres, at dens omfang varierer i forskellige lande, regioner, virksomheder og brancher. Man kommer ind på Unionens foranstaltninger til fremme af innovation og større konvergens.

2.2.4. I kapitel IV beskrives innovationernes væsentligste hindringer i Europa. Disse er finansieringsproblemer, behovet for at gøre den juridiske ramme mere positiv over for innovationer, manglerne i udviklingen af de åndelige kraftressourcer samt vanskeligheder med at kanalisere forskningsarbejde over i innovationer.

2.2.5. I kapitel V fremlægges forslag til udviklingsretninger. Følgende målsætninger er grundlæggende:

2.2.5.1. At målrette forskningen til fordel for innovation. Med dette for øje er det nødvendigt:

- at forbedre evnen til at foregribe den tekniske udvikling, både når det gælder markeder eller konkurrenter, dvs. satse på teknologisk overvågning og teknologiske fremtidsstudier (aktionsområde 1) og foranstaltninger vedrørende »økonomisk information« (aktionsområde 11),

- at udvikle og koordinere forskningsindsatsen, navnlig inden for industrien (i overensstemmelse med task-forcerne for industriel forskning). Projekter og programmer bør endvidere vurderes ud fra deres betydning for innovationen (aktionsområde 2),

- at fremme den sociale accept af ny teknologi og forandringsprocesser (aktionsområde 5).

2.2.5.2. At mobilisere menneskelige ressourcer til fordel for innovation. Dette forudsætter navnlig følgende aktioner:

- Udvikling af grund- og videreuddannelse. Permanent videreuddannelse i virksomhederne (navnlig SMV'er), godkendelse af faglig erfaring, tættere forbindelser mellem uddannelsessystem og virksomheder (aktionsområde 3).

- Forbedring af mobiliteten for studerende og forskere inden for Fællesskabet, men også inden for hvert enkelt lands grænser mellem universiteter eller forskningscentre og virksomheder (aktionsområde 4).

2.2.5.3. Med henblik på at forbedre finansieringsbetingelserne for innovationen er det nødvendigt:

- at mobilisere privat kapital til fordel for innovation, især når det gælder nye, højteknologiske virksomheder (aktionsområde 6),

- at undersøge medlemsstaternes muligheder for at indføre en beskatning, der begunstiger innovation (aktionsområde 7).

2.2.5.4. Der skal etableres et retsgrundlag, der er gunstigt for innovationen. I nogle tilfælde vil dette betyde en tilpasning af eksisterende regler (f.eks. administrativ forenkling og juridiske samarbejdsformer). I andre tilfælde vil det være tilstrækkeligt at udbrede kendskabet til reglerne og de muligheder, de indeholder (standarder, intellektuel og industriel ejendomsret, konkurrence) og fremme anvendelsen af dem (aktionsområderne 8, 9 og 10).

2.2.5.5. Fremme af udviklingen af offentlige handlingsmuligheder til støtte for innovationen forudsætter:

- en energisk indsats til fremme af innovationen og anvendelsen af ny teknologi i SMV'erne. Det er således nødvendigt at styrke den regionale dimension i innovationen (aktionsområde 12),

- en betydelig indsats med henblik på administrativ forenkling og lettelse af formaliteter (aktionsområde 9),

- sikring af koordinering og sammenhæng i forbindelse med offentlige foranstaltninger og private initiativer og støtte til dialog, dannelse af den offentlige mening og udbredelse af god praksis (aktionsområde 13).

2.3. I grønbogen indgår fire bilag. Bilag 1 er en beskrivelse af Kommissionens syv task forcer. Bilag 2 er en oversigt over relæcentre for innovation. Bilag 3 er en forenklet forskningskontrakt for det fjerde rammeprogram for forskning og udvikling. Bilag 4 er statistiske tabeller og data med relevans for emnet.

2.4. Formålet med grønbogen er at igangsætte en omfattende debat om de berørte emner blandt de berørte parter inden for den private og offentlige sektor i regionerne og i medlemsstaterne. Denne debat skal gøre det muligt at kontrollere, om situationen er korrekt fremstillet, og at specificere prioriteringer samt udvælge og bearbejde de foreslåede aktioner. Senere vil Kommissionen eventuelt udarbejde en handlingsplan og forelægge den for de andre institutioner. Det er Kommissionens udgangspunkt, at handlingsplanen ikke skal skabe behov for yderligere finansiering.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Kommissionens brede indfaldsvinkel prøver at dække samtlige de faktorer, der påvirker innovation, dvs. hele innovationssystemet. Denne indfaldsvinkel er en stor udfordring, men må anses for rigtig, og der udtrykkes tilfredshed med den. Det haster med at tackle problemerne i forbindelse med konkurrenceevne, beskæftigelse, miljø og andre sociale udviklinger i Europa.

3.2. Mange af tankerne og forslagene i grønbogen har Kommissionen tidligere fremsat i forskellige sammenhænge. Hyppigt har præsentationen og analyserne afspejlet de direkte berørte parters egne synspunkter. Den overordnede indfaldsvinkel, som anvendes i grønbogen, giver lejlighed til at se på disse spørgsmål fra en bredere vinkel. Heri ligger den største udfordring. En horisontal, integreret indfaldsvinkel er væsentlig, hvis innovationspolitikken skal krones med held. Beslutningstagerne bør topprioritere fremme af innovation, som er nøglen til øget konkurrenceevne, flere arbejdspladser og større velstand. Alle politiske beslutninger, som påvirker forudsætningerne for innovation, bør gennemgås ud fra dette synspunkt. Eventuelle negative virkninger, som beslutningerne måtte få på innovationsområdet, bør kulegraves i beslutningsprocessen. For eksempel bør det undersøges, om en ændring i en skatteordning medfører en positiv eller negativ virkning for virksomhedernes risikovillighed og -evne.

3.3. For at sætte skub i innovationer, er europæerne nødt til at udvikle deres egen model. For at kunne klare sig i konkurrencen på verdensmarkederne, er europæerne, trods kontinentets forskelligartethed, nødt til at arbejde sammen og etablere Europaomspændende netværker. Arbejdsdeling og samarbejde mellem de regionale, nationale og EF-niveauerne, dvs. nærhedsprincippet, er af største betydning, fordi innovation i kraft af sin natur er en decentraliseret aktivitet. Innovationer er også nøglefaktorer i henseende til økonomisk og social samhørighed. Modeller, som udvikles i andre dele af verden, kan ikke benyttes direkte i Europa, men Europa bør tage ved lære af andres erfaringer ved at analysere de benyttede instrumenter og disses virkninger.

3.4. Innovationssystemets nøgleområder kan grupperes på følgende måde:

3.4.1. Passende styring af hele forskningssystemet og de til rådighed stående ressourcer. En vis mængde forskning, som beror på nysgerrighed, er af væsentlig betydning, da den er en kilde til nye ideer og stimulerer fantasien. Men bortset herfra er det grundlæggende problem fortsat, hvorledes forskningen kan ledes i retning af områder og projekter, som er relevante for samfundet, og som rummer udnyttelsesmuligheder.

3.4.1.1. Teknologisk fremsynethed og overvågning indtager en nøgleposition.

3.4.1.2. Der skal lægges større vægt på en bottom-up approach og på brugernes behov, når man planlægger forskningsressourcernes allokering. Dette indebærer tillige, at det er nødvendigt at flytte hovedvægten i EU's rammeprogram over på konkurrencebaseret forskning. ØSU har behandlet disse spørgsmål i udtalelsen om koordinering af forsknings- og teknologiudviklingspolitikken, hvori man også foreslår store industrisammenslutningsprojekter som en mulig løsningsmodel.

3.4.1.3. Kommissionen lægger megen vægt på forskningsresultaternes overførsel til virksomheder og andre brugere. Dette vil blive gjort lettere, hvis spørgsmålet om at lede forskningen i den rigtige retning kan løses.

3.4.2. Samspil mellem forskere og brugere. Dette hæmmes af formelle og intellektuelle skranker og kulturforskelle. Brugernes, og i første række virksomhedernes, evne til at udnytte forskningen skal være god, og dette kan i bund og grund kun opnås via deres eget F& U-arbejde. Uddannelse og undervisning spiller også en afgørende rolle.

3.4.3. Faktorer, som fører til markedsføring. Af sådanne faktorer kan nævnes lettere etablering af virksomheder, adgang til risikovillig kapital, beskyttelse af ejendomsrettigheder, åbne markeder og fri konkurrence.

3.5. Som helhed bruger Den Europæiske Unions medlemsstater færre midler på F& U end hovedkonkurrenterne. Den verdensomspændende konkurrence skærper også konkurrencen om at blive den første til at bringe nye produkter på markedet. Dette gør det nødvendigt at bruge flere penge på udviklingsarbejdet.

3.6. Vigtigere end selve mængden af ressourcer er det imidlertid, hvor effektivt ressourcerne bruges. Heller ikke på dette punkt ligger Europa i toppen. Produktiviteten af de ressourcer, som går til prækompetitiv forskning, bliver ringe, hvis en alt for stor andel af ressourcerne kanaliseres over på områder og projekter, hvis udnyttelsespotentiale er lille, hvilket ser ud til at være tilfældet i Europa, når man vurderer de opnåede resultater.

3.7. Ressourcerne bør koncentreres om områder og projekter, som er væsentlige for Europas udvikling. Effektiviteten kan forbedres ved at øge samspillet mellem forskellige organisationer. Arbejdet i task forcerne om fælles projekter af industriel interesse er et godt forsøg på dette felt. Imidlertid består der stadig muligheder i henseende til udvælgelse af målområder og -procedurer. Målområderne bør være deciderede europæiske projekter, men ikke projekter, som især tager sigte på denne eller hin medlemsstat.

3.8. Forudsætningerne for innovation hænger sammen med integration af virksomheder, forskningscentre samt andre faktorer i tilstrækkelig stor målestok til, at der fremkommer en »kritisk masse«. Teknologilandsbyer og videnskabsparker er fortrinlige eksempler på sådanne innovationsnetværker. Det er indlysende, at der her er tale om et område, hvor EU og strukturfondene bør sætte ind. Der bør trækkes på eksempler og erfaringer fra de mere velstående regioner.

3.9. SMV'er rummer store muligheder for innovation, men mængden af deres ressourcer er begrænset og deres knowhow er for snæver. Et af innovationspolitikkens mål bør være at forbedre de dårligst udstyrede virksomheders muligheder for at tilslutte sig innovationsnetværker.

3.10. Uanset, hvor stor en virksomhed er, er det nødvendigt, at samtlige dens ansatte deltager i innovationsprocessen. Nøglefaktorerne er videreuddannelse, en åben og samarbejdsvillig indstilling, fleksibilitet samt incitamenter.

3.11. Grønbogen indeholder en omfattende analyse af de faktorer, som påvirker innovationen. ØSU ønsker dog at henlede opmærksomheden på tre spørgsmål:

3.11.1. Systematisk bedømmelse af love og administrative bestemmelser. Der findes mange forskellige typer lovgivning i Europa, især med hensyn til standarder, og dette påvirker forudsætningerne for innovation. Alle foreslåede lovgivningsændringer bør derfor bedømmes med særlig henblik på indvirkningen på innovation.

3.11.2. Behovet for at skabe efterspørgsel i sektorer, som er vigtige for samfundet, men hvor markedet ikke nødvendigvis selv formår at skabe efterspørgsel. Eksempler på sådanne sektorer er miljø, kollektiv trafik og sundhedsvæsen. Dette emne berøres i grønbogen, men fortjener større opmærksomhed. Efter ØSU's mening bør det tilstræbes at etablere en fælles europæisk strategi i disse sektorer samt benytte det 4. rammeprograms task force model.

3.11.3. Manglende markedsfleksibilitet. Der består stadig betydelige hindringer for dynamisk indførelse af nye produkter og tjenesteydelser; som eksempler kan nævnes beskyttelse mod konkurrence på visse områder, andre former for konkurrencebegrænsninger samt mangler ved det indre markeds virkemåde. ØSU har indgående behandlet problemerne omkring det indre marked i flere udtalelser og viderefører sin behandling af dette problemfelt.

3.12. Når man behandler disse spørgsmål, er det vigtigt at benytte hele innovationssystemet, som er overmåde komplekst, som referenceramme. Når handlingsprogrammet skal udformes, er det imidlertid af praktiske grunde nødvendigt at sætte fokus på målområder og opstille prioriteter for disse. Efter ØSU's mening bør udvælgelseskriteriet være, hvor vigtigt og hvor presserende det pågældende spørgsmål er. Imidlertid bør EU's program topprioritere de spørgsmål, som henhører under de offentlige myndigheder, og hvor indsatsen på EU-plan har de største virkninger.

3.13. Efter ØSU's mening er nogle af de vigtigste indsatsområder innovationsorienteret forskning - understøttet af teknologiske fremtidsstudier - undervisning og uddannelse, finansiering, beskatning, markedernes åbenhed og formidling af innovationer til SMV'er.

3.14. ØSU godkender Kommissionens forudsætning om, at iværksættelse af et handlingsprogram baseret på grønbogen ikke nødvendigvis kræver yderligere finansieringsmidler. På både nationalt og EU-plan forudsætter dette en omlægning af de eksisterende aktioner, en ny definition af prioriteterne samt koordinering, snarere end nye handlingsprogrammer eller nye tiltag. Derimod finder ØSU det nødvendigt at afsætte ekstra finansiering til spredning og udnyttelse af F& U-aktivitetens resultater inden for rammerne af det 4. rammeprogram.

3.15. ØSU finder det vigtigt, at Kommissionen træffer passende organisatoriske beslutninger angående dens egen indsats for at sikre synergi mellem forskningspolitik, energipolitik og andre politikker, da dette er nødvendigt for, at indsatsen og foranstaltningerne kan ledes i retning af innovationsfremme.

3.16. ØSU mener, at der i grønbogen lægges megen vægt på samarbejdet mellem forskningsorganer og virksomheder. Det er ikke med urette. Men man lader nogle vigtige spørgsmål ude af betragtning.

3.16.1. Således er samarbejdet mellem de forskellige afdelinger inden for en virksomhed af stor betydning for en virksomheds innovationsevne. Afgørende er eksempelvis samarbejdet mellem produktudviklingsafdelingen og salgsafdelingen.

3.16.2. En virksomheds innovationsevne forøges, når der lægges mere vægt på højnelse af kvaliteten af arbejdet for arbejdstagerne. Videreuddannelse, tilstrækkelige beføjelser til arbejdstagerne på et arbejdskontraktligt grundlag er vigtige forudsætninger, som bidrager til at forøge innovationsevnen.

3.16.2.1. Virksomhedernes personalepolitik, som skal omfatte personaleplanlægning, personaleudvikling og personalefremme, bør fremover tillægges større betydning end hidtil, når det gælder innovationsevne.

3.16.3. I grønbogen bemærkes det, at mobilitet bidrager til innovation. I den forbindelse ønsker ØSU at bemærke, at der her må sondres mellem intern og ekstern mobilitet. Inden for EU er den eksterne mobilitet relativt høj i sammenligning med f.eks. Japan og USA. Den interne mobilitet er derimod særdeles lav. En for stor ekstern mobilitet hæmmer investeringer i personale og dermed også en virksomheds innovationsevne. Derfor er det af stor betydning, at der lægges megen vægt på forbedring af arbejdets kvalitet, således at arbejdstagernes behov for at søge beskæftigelse uden for virksomheden mindskes.

4. Detaljerede bemærkninger

4.1. Som helhed godkender ØSU beskrivelsen og analyserne i grønbogens kapitel I til IV. Som ovenfor anført tilslutter ØSU sig Kommissionens brede indfaldsvinkel. Grønbogen er nok koncis, men den er velskrevet og giver et sammenhængende billede takket være analyserne af de mange innovationsformer og -niveauer. De anførte eksempler giver en yderligere belysning af de behandlede spørgsmål.

4.2. De er navnlig for at undgå gentagelser, at ØSU i sine detaljerede bemærkninger især koncentrerer sig om kapitel V »Aktionsområder«. Bemærkningerne i det følgende gælder, mutatis mutandis, også for analysen af disse spørgsmål i de øvrige kapitler.

4.3. Aktionsområde 1 (Udvikling af teknologisk overvågning og teknologiske fremtidsstudier)

- ØSU har berørt de spørgsmål, som behandles her, i initiativudtalelsen om samordning af forsknings- og teknologiudviklingspolitikken ().

- Med hensyn til teknologiske fremtidsstudier skal det understreges, at udover aktiviteterne i Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier i Sevilla (IPTS) bør EU fremme arbejdet i førende institutter, som er aktive på dette område i medlemsstaterne, samt samarbejdet mellem disse. Kommissionen bør til dette formål etablere forummer for informationsudveksling og samarbejde mellem nationale institutter.

4.4. Aktionsområde 2 (Forskning med sigte på innovation)

- ØSU ønsker at fremhæve synspunkterne i punkt 3.4.1, 3.5 og 3.6, som går ud på, at det er en af innovationssystemets vigtigste opgaver at lede forskningen i retning af innovation. Kommissionens forslag om indsats på nationalt og EU-plan kan godkendes.

- Bestræbelserne på at lede forskningen bedre i retning af innovation bør antage form af samarbejde mellem de forskellige aktører. ØSU forventer, at det forslag om industrielle sammenslutningsprojekter, som blev fremsat i udtalelsen om samordning af forsknings- og teknologiudviklingspolitikkerne, vil blive godkendt i Kommissionen som værende et udgangspunkt for udvikling af metoder, hvorigennem brugerne kan inddrages i forskningens styring og gennemførelse.

- ØSU henviser til punkt 3.11. og gentager, at myndighederne har ret og pligt til at gribe ind i forskningsstyringen, især i sektorer af stor betydning for samfundet såsom miljø, kollektiv trafik og sundhedsvæsen, hvor markedet ikke nødvendigvis selv formår at skabe efterspørgsel. Det bør overvejes at ty til task force lignende aktiviteter og at give de nævnte sektorer en fortrinsstilling.

- For at gøre udformningen og styringen af EU's forskningsrammeprogram mere effektiv og for at opnå den fornødne fleksibilitet bør det overvejes at reformere beslutningstagningsproceduren. For at gøre det lettere at inddrage virksomheder, især SMV'er, i programmerne og forbedre resultatudnyttelsen bør man forenkle og fremskynde procedurerne på målbevidst vis. ØSU henviser her tillige til forslagene i udtalelsen om særprogrammerne inden for det 4. forskningsrammeprogram ().

4.5. Aktionsområde 3 (Udvikling af grunduddannelser og videreuddannelser)

- ØSU gentager den i punkt 1.3 fremførte konstatering af, at innovation i bund og grund er en kollektiv proces, og understreger, at innovation ikke er et rent teknologisk og organisatorisk anliggende, men er baseret på menneskelige ressourcer. For at udvikle disse, bør uddannelsen også lægges an på innovation. Innovativ adfærd og udvikling af kreativitet skal tillægges særlig vægt ligesom forståelsen for innovationens strategiske betydning. Der skal gøres mere ud af undervisningen i de eksakte videnskaber.

- Den største udfordring for undervisningen er spørgsmålet om, hvordan et stigende antal mennesker tilstrækkeligt hurtigt skal kunne tilegne sig den nye viden og de nye færdigheder, som ændrede arbejdsopgaver kræver, når behovet for færdigheder ikke kan forudsiges lang tid i forvejen.

- Erhvervsstrukturer og krav vedrørende faglige færdigheder ændrer sig hurtigt, hvorfor der kræves et bedre beredskab over for forandringer. Flere og flere skal være i stand til og have mulighed for at deltage i fortløbende videreuddannelse.

- Innovation forudsætter arbejdstagernes aktive deltagelse på alle niveauer. Innovativ, engagerende organisering af arbejdet og udvikling af arbejdstagernes kreative potentiale er spørgsmål af stor vægt. Målet må være en kultur, der påskønner vedvarende forbedringer.

- Indlæringssituationerne bliver mere varierende, hvilket gør det nødvendigt at indføre kompetencesystemer (qualification systems), der er uafhængige af uddannelsesinstitutionerne. Her bør det være Kommissionens opgave at skabe et sammenligningsgrundlag medlemsstaterne imellem og at tilbyde et samarbejdsforum for de mennesker, der tager sig af spørgsmålet på nationalt plan.

- Efter ØSU's opfattelse bør man iværksætte det af Den Rådgivende Gruppe Vedrørende Konkurrenceevnen foreslåede forsøg med såkaldte Knowledge Resource-centre, der skal fungere som informationsled mellem »købere« og »sælgere« på uddannelsesområdet. Kommissionen kunne yde økonomisk støtte til projektet i forsøgsfasen.

- I forbindelse med udvikling og gennemførelse af navnlig de uddannelsesprogrammer, der tager sigte på SMV'er, bør udgangspunktet være de tidligere nævnte behov, der opstår som følge af nye arbejdsopgaver. Uddannelsen skal også forbedre arbejdstagernes evne til at påtage sig nye arbejdsopgaver i deres virksomhed og må ikke hæmme arbejdstagernes frie bevægelighed.

4.6. Aktionsområde 4 (Tilskyndelse til mobilitet for studerende og forskere)

- Mobiliteten mellem forskellige sektorer - f.eks. mellem universiteter og virksomheder og mellem forskellige brancher - er for ringe, også inden for de enkelte landes grænser. Dette problem bunder hovedsagelig i de indre strukturer og traditioner i medlemsstaterne, men i det mindste i udformningen af sine egne programmer burde Kommissionen tage dette i betragtning.

- Der er behov for et system for gensidig anerkendelse af færdigheder, der er erhvervet på anden vis end gennem det formelle uddannelsessystem.

- ØSU har svært ved at tro, at hædersbeviser som »Årets forskningsmedarbejder« o.lign. virkelig kan motivere nutidens mennesker, men det kan øge forskningens synlighed og skabe mere respekt om forskningen.

4.7. Aktionsområde 5 (Fremme af forståelsen af fordelene ved innovation)

- ØSU støtter i alt væsentligt Kommissionens forslag. Der er forskel på kulturen og traditionerne i de forskellige medlemsstater, og dermed er udgangspunkterne også forskellige. I visse lande og regioner har accepten af ny teknologi traditionelt været god, og innovationerne har hurtigt vundet indpas, mens tendensen andre steder har været den modsatte. Eventuelle kampagner bør tage sigte på at fremme den fundamentale forståelse af de relevante faktorer.

4.8. Aktionsområde 6 (Forbedret finansiering af innovationen)

- Efter ØSU's opfattelse er det i forbindelse med finansiering, at den væsentligste indsats skal gøres for så vidt angår fremme af innovationer. Jo nærmere det færdige produkt eller den færdige proces innovationen er i udviklingsfasen, desto mere bør udgangspunktet være, at finansieringen sker på markedsvilkår for at undgå konkurrenceforvridning. Det offentlige, herunder Kommissionen, bør derfor skabe alment gode rammer for finansiering af innovation. I tidligere faser vil der være et vist behov for direkte og indirekte offentlig støtte, fordi markedskræfterne her ikke fungerer således, at den samlede samfundsmæssige nytteeffekt bliver maksimal. Eftersom navnlig mindre virksomheder står over for en række forskellige finansieringsproblemer i Europa, må man med forskellige midler prøve at give SMV'erne en stilling på finansieringsmarkedet, der svarer til den, de større virksomheder har. ØSU kan her tilslutte sig Kommissionens forslag.

- En grundlæggende forudsætning for forbedring af de innovative virksomheders finansieringsmuligheder er dels, at der udvikles et system til risikovurdering for så vidt angår immaterielle investeringer, dels at der udvikles mekanismer for fordeling af risici mellem dem, der finansierer innovationerne.

- I forbindelse med forslagene må man ikke glemme, at alle niveauer er nødvendige: For nyere, mindre virksomheder er lokal finansieringsstøtte ofte eneste mulighed under hensyntagen til EU-lovgivningen. Etablering af kontakter og netværk mellem forskellige niveauer og forskellige parter bør lettes.

4.9. Aktionsområde 7 (Indførelse af innovationsbegunstigende beskatning)

- ØSU er enig med Kommissionen i, at der er behov for en grundig analyse af mulige foranstaltninger. I øvrigt vil ØSU her navnlig betone det i punkt 3.2 nævnte behov for, at man i forbindelse med den politiske beslutningsproces, f.eks. vedrørende beskatningssystemet, som et minimum undersøger en beslutnings negative indvirkning på innovation.

- Den vigtigste målsætning bør være kapitalstærke virksomheder med tilstrækkelige indtægter til, at de kan klare finansieringsbehov, idet en stærkt forgældet virksomhed ikke kan investere i langsigtede og risikable innovative projekter. Såvel for skattemyndighederne som for virksomhederne vil det være fordelagtigt at have bedre mulighed for fleksible hensættelser, hvilket ikke indebærer lettere beskatning, men blot at tidspunktet for beskatningen udskydes.

4.10. Aktionsområde 8 (Fremme af den intellektuelle og industrielle ejendomsret)

- Der bør etableres et europæisk patentsystem, idet udgifterne til patenter på nuværende tidspunkt er højere end i de lande, EU konkurrerer med. Det bør her forudsættes, at systemet er økonomisk fordelagtigt for brugerne, hvad angår krav om oversættelse o.lign., hvilket man f.eks. kan opnå ved at benytte de procedurer, der gælder i forbindelse med offentlige indkøb. Det juridiske system skal også være gennemskueligt og betryggende.

- Hvad angår udnyttelse af forskningsresultater, er der et klart behov for at få undersøgt, hvordan man kan harmonisere med henblik på sikker overførsel af rettigheder.

4.11. Aktionsområde 9 (Forenkling af de administrative procedurer)

- Dette er der blevet talt meget om, og der er udarbejdet mange programmer og afgivet talrige politiske løfter. Det er nu på tide at gå over til konkrete foranstaltninger såvel nationalt som på EU-plan.

- En forenkling af forvaltningen af rammeprogrammet for forskning er behandlet i punkt 4.4.

4.12. Aktionsområde 10 (Et retsgrundlag, der er gunstigt for innovationen)

- ØSU anmoder Kommissionen om at tage større hensyn til behovet for innovation i EU's konkurrencepolitik. Med henblik på innovation er det vigtigste dog dels, at konkurrencen og det indre marked fungerer, dels kravene på det globale marked.

- ØSU støtter Kommissionens forslag om at fremme innovationen gennem offentlige indkøb.

- Kravene til sundhed, sikkerhed og miljø skal være høje og bindende i EU. For så vidt angår virkeliggørelsen af dette, er ØSU enig med Kommissionen i, at den fremlagte linje, der indebærer en »new approach«, som også åbner mulighed for frivillig standardisering, frivillige aftaler og kvalitetsstyring, er udmærket og bør foretrækkes frem for detaljeret regulering og kontrol.

4.13. Aktionsområde 11 (Udvikling af foranstaltninger vedrørende »økonomisk information«)

- Dette spørgsmål vedrører hovedsagelig virksomhedslederes og nøglepersoners faglige kunnen, hvorfor ØSU mener, at det offentliges opgave i denne forbindelse nærmest er at gøre det lettere at informere bedre.

4.14. Aktionsområde 12 (Fremme innovationen i virksomhederne, navnlig SMV'erne, og styrke den regionale dimension i innovationen)

- Dette sagskompleks udgør selve kernen, hvis innovationssystemet skal kunne fungere, hvilket ØSU gentagne gange har gjort opmærksom på i de generelle bemærkninger. Her må EU's centrale målsætning være økonomisk og social samhørighed med subsidiaritet som udgangspunkt.

- ØSU støtter Kommissionens forslag til foranstaltninger.

- ØSU vil endnu en gang understrege, at SMV'ernes største problem er manglen på ressourcer til markedsføring og produktudvikling. Overførsel af teknologi, dvs. udnyttelse af teknologi, der er udviklet et andet sted, er for de fleste SMV'er den billigste og mest anvendelige løsning. Det offentlige bør således også fremme overførsel af teknologi ved f.eks. lokalt at yde virksomheder assistance i forbindelse med behovsanalyse og problemløsning.

- At små virksomheder samarbejder med større indebærer ikke blot risici, men gør det også muligt at kompensere for mangler i de små virksomheder, navnlig for så vidt angår markedsføring.

4.15. Aktionsområde 13 (Fornyelse af det offentliges aktioner til fordel for innovation)

- Kommissionen gentager her en række af de aktioner, der er nævnt i andre forbindelser, hvorfor ØSU henviser til tidligere bemærkninger.

- Generelt må det konstateres, at myndighederne i dagens Europa ikke har mistet deres rolle, men at de har fået en ny rolle, hvilket betyder, at deres opgaver tilsvarende forandres. I stedet for at fastsætte normer og kontrollere drejer det sig nu i højere og højere grad om at samarbejde med forskellige aktører i samfundet.

5. Konklusioner

5.1. ØSU finder offentliggørelsen af »Grønbog om innovation« vigtig, fordi

- innovationer udgør grundlaget for konkurrenceevne, beskæftigelse og den økonomiske og samfundsmæssige udvikling og for velfærd,

- innovationer skaber grundlag for varig samhørighed, og

- innovation er en proces, der pr. definition er bred og spredt og rummer mange delfaktorer, og som man skal behandle efter princippet om subsidiaritet, men på koordineret vis.

5.2. Innovation er i bund og grund en kollektiv proces, der er baseret på menneskelig kreativitet og kunnen samt på konkurrence, og som forudsætter deltagelse af alle parter. Nøgleområder er innovativ uddannelse og organisering af arbejdet.

5.3. Innovationer realiseres hovedsagelig i virksomheder. Mange faktorer på forskellige politiske delområder er afgørende for fremkomsten af innovationer. Det offentliges vigtigste opgave er at skabe gunstige betingelser for innovationer og om nødvendigt støtte fremkomsten af innovationer, når markedet ikke gør det i tilstrækkeligt omfang. Skal man skabe positive forudsætninger for innovationer må regeringerne og Kommissionen give innovation første prioritet og med dette udgangspunkt vurdere, målrette og koordinere deres beslutninger således, at de fremmer og ikke hæmmer muligheden for innovation.

5.4. Efter ØSU's opfattelse er de vigtigste spørgsmål i innovationssystemet:

- at koncentrere forskningen om områder og projekter med et innovativt potentiale;

- at forbedre SMV'ernes forudsætninger således, at de fuldt ud kan deltage i innovations- og markedsnetværkene og udnytte forskningsresultater, hvilket er et centralt spørgsmål for så vidt angår større samhørighed;

- systematisk at vurdere den juridiske ramme med innovationen som udgangspunkt;

- at sikre, at det indre marked fungerer, samt

- at sørge for, at uddannelsen er i overensstemmelse med det foregående, hvilket også bør gælde finansiering og beskatning.

5.5. ØSU opfordrer Kommissionen til med det samme at gribe til handling på grundlag af den opstillede handlingsplan. Aktiviteter og ressourcer bør gives en ny retning på en måde, der befordrer innovationssystemet og -netværket. Af de mange forslag til foranstaltninger bør man særlig prioritere dem, der haster, og som det offentlige og Kommissionen har størst indflydelse på. Synergi mellem Kommissionens forskellige politikker er absolut nødvendig, hvis der skal opnås resultater.

Bruxelles, den 30. maj 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994, s. 117; EFT nr. C 388 af 31. 12. 1994, s. 29; EFT nr. C 295 af 22. 10. 1994, s. 74, 77 og 80.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996, s. 54.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996, s. 54.

() EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994, s. 117; EFT nr. C 388 af 31. 12. 1994, s. 29; EFT nr. C 295 af 22. 10. 1994, s. 74, 77 og 80.