Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Grønbog: Fremme af en europæisk ramme for virksomhedernes sociale ansvar"

(KOM(2001) 366 endelig)

(2002/C 125/11)

Kommissionen besluttede den 25 juli 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Renate Hornung-Draus til ordfører, Ursula Engelen-Kefer og Jean François Hoffelt til medordførere.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 389. plenarforsamling af 20.-21. marts 2002, mødet den 20. marts, følgende udtalelse med 117 stemmer for, 4 imod og 14 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. En af de bærende søjler i opbygningen og bevarelsen af samfundets institutioner er virksomhedernes sociale engagement, som går ud over eksisterende national, europæisk og international ret. Der findes adskillige eksempler på, at samspillet mellem virksomheder og fagforeninger på den ene side og lokale institutioner og sammenslutninger på den anden indvirker positivt på borgernes engagement i nærmiljøet.

Det, det drejer sig om i dag i forbindelse med VSA, er, at virksomhederne på det menneskelige, sociale, finansielle og miljømæssige område, frivilligt eller efter forhandling, udvikler gode relationer til samtlige interessenter: aktionærer, arbejdstagere, fagforeninger, kunder, leverandører, underleverandører, foreninger og lokale og regionale myndigheder. For EU drejer det sig om at finde midlerne til at fremme en sådan udvikling.

1.2. For virksomhederne har globaliseringen den konsekvens, at der på internationalt plan opstår netværk, aftalemæssige relationer og nye former for arbejdsdeling. Derfor bliver virksomhederne også nødt til i stadigt større omfang at forholde sig til den internationale dimension af deres sociale ansvar. Internationale virksomheder yder i kraft af deres økonomiske tilstedeværelse ofte et vigtigt bidrag til forbedring af leve- og arbejdsvilkårene i udviklingslandene. Ved at investere i produktionsfaciliteter eller købe færdigvarer og varer på et tidligere produktionstrin hos lokale firmaer medvirker de til at skabe og sikre arbejdspladser, finansiere sociale institutioner, højne uddannelsesniveauet, gennemføre strukturforandringer og dermed styrke økonomien i disse lande. Omvendt er der også betydelige risici forbundet med manglende social adfærd fra virksomhedernes side - det kan dreje sig om, at lokale småvirksomheder bringes i fare, at miljø og råstoffer misbruges, at der finder politisk påvirkning sted, at fundamentale arbejdsstandarder tilsidesættes, at der lægges hindringer i vejen for fagforeninger, udføres børnearbejde og tvangsarbejde eller udøves forskelsbehandling mod minoriteter.

1.3. Virksomheders sociale ansvar har i mange år været et vigtigt emne for internationale organisationers arbejde. Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) har med sine grundlæggende arbejdsstandarder indført vigtige normer, som OECD har fulgt op med sine retningslinjer for multinationale virksomheder, ligesom De Forenede Nationer har taget temaet op i forbindelse med globaliseringsproblematikken gennem Kofi Annans Global Compact Initiative. Med grønbogen rejser Kommissionen det spørgsmål, om fremme af virksomhedernes sociale ansvar (VSA) også skal finde sted inden for en overordnet EU-ramme.

1.4. Selv om VSA ikke er noget nyt fænomen, har det særlig aktualitet i globaliseringens tidsalder. De stadigt mere massive protester fra globaliseringsmodstandernes side er udtryk for det voksende ubehag, folk føler ved den stigende internationalisering og virtualisering af de økonomiske aktiviteter. ØSU tager det ubehag, som disse protester er udtryk for, meget alvorligt. Det gør sig til talsmand for, at der føres en bred dialog, som kan give frygten og ængstelsen stemme, og som gør de regler, som verdensøkonomien er underlagt, mere gennemsigtige. Men først og fremmest skal dialogen medvirke til at få gennemført de nødvendige ændringer af visse virksomheders adfærd og dermed af deres sociale ansvar.

1.5. ØSU håber, at grønbogen vil sætte gang i en differentieret debat om virksomhedernes sociale ansvar. Grundlaget må være tanken om bæredygtighed. I det mindste siden topmødet i Göteborg er bæredygtighed på det miljømæssige, det sociale og det økonomiske område et vigtigt mål både for den økonomiske og den politiske verden. Vi må arbejde på at skabe bedre balance mellem på den ene side "shareholder-value" og på den anden side arbejdstagerne og deres repræsentanter samt øvrige interessenter - dvs. kunder, leverandører, kommune og samfund. Virksomhederne skal opnå profit for at kunne overleve i konkurrencen, sikre deres eksistens og dermed skabe arbejdspladser. Det er i virksomhedernes økonomiske interesse at udvise en social adfærd, der gør, at de kan opfylde deres egne behov på sigt. For en virksomhed, der investerer, har brug for gode og stabile rammer: retssikkerhed og fred, gode samarbejdsrelationer i virksomheden samt et godt investeringsklima i samfundet. Det kan ikke være ligegyldigt for en virksomhed, hvilket samfund den opererer i. Den enkelte virksomhed må tage de samfundsmæssige rammebetingelser med i sine økonomiske overvejelser og beslutninger.

1.6. ØSU er enig med Europa-Kommissionen i, at virksomhedernes sociale ansvar kan bidrage positivt til at opfylde det strategiske mål, der blev vedtaget i Lissabon, nemlig at EU skal være den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed.

1.7. Men taler man om målsætningerne fra Lissabon, må man også kigge på virksomhedernes konkurrenceevne. En væsentlig forudsætning for, at virksomhederne kan påtage sig et socialt ansvar, er nemlig, at deres konkurrenceevne og rentabilitet fastholdes for at sikre deres eksistensgrundlag. Men sammenhængen mellem at klare sig godt økonomisk og handle socialt ansvarligt skal anskues således: Økonomisk succes bør gøre det lettere at udvise social ansvarlighed, hvilket på sin side bidrager til virksomhedens varige succes. Derfor er det vigtigt at overbevise virksomhederne om at opfatte social ansvarlighed som en udvikling på lang sigt og som en strategisk investering i forbindelse med deres valg f.eks. angående markedsføring, ledelsesinstrumenter og aktiviteter.

1.8. Virksomhedernes sociale ansvar drejer sig, ud over at skabe og sikre arbejdspladser, også om at få skabt bedre arbejdspladser med tilfredsstillende arbejdsvilkår og gode sundhedsmæssige forhold, om at tage hensyn til handicappedes behov(1) og om at fremme livslang uddannelse. Socialt ansvarlig handlen betyder, at virksomhederne anvender eksisterende sociale regler med overbevisning og bestræber sig på at udvikle partnerskabsånd. Det indebærer også, at relationerne mellem arbejdsgivere og arbejdstagere opbygges, og at forhandlinger og inddragelse af arbejdstagerne fremmes.

1.9. Profit, investeringer, forbrug, lønomkostninger, reguleringer, skatter, optimal vareforsyning, høj beskæftigelse, vækst, menneskeværdig tilværelse, velstand, solidaritet, gensidig respekt, frihed og retfærdighed er uløseligt forbundet med hinanden og udgør grundpillerne for vort samfund, der er et værdifællesskab og et økonomisk fællesskab. Virksomhederne skal manøvrere inden for rammerne af denne virkningssammenhæng, og det betyder, at de skal handle økonomisk effektivt og socialt ansvarligt.

1.10. VSA er et sammensat problemkompleks, der skal behandles differentieret og indgående. Kulturelle særpræg og forskellige juridiske rammer påvirker udformningen af VSA direkte. Dette komplekse forhold har Kommissionen desværre valgt at se bort fra, men det skal tages med i overvejelserne. Der skal sondres mellem de forskellige geografiske indsatsniveauer (lokalt, nationalt, europæisk, globalt), mellem udviklingslande og industrilande, mellem store multinationale virksomheder, SMV'er og mikrovirksomheder og mellem brancher. Kommissionen tager desuden i sine overvejelser udgangspunkt i en klassisk hierarkisk konstruktion i virksomhederne; men der skal også tages hensyn til nye former for virksomhedsstruktur og arbejdstilrettelæggelse (deltids- og distancearbejde, virtuelle virksomheder osv. ...).

1.11. Grundprincippet for VSA er frivillighed. Frivillige - herunder forhandlede - tiltag og initiativer giver virksomhederne mulighed for at udforme løsninger og modeller for socialt ansvar, der passer lige netop til deres virksomhed eller branche. Løsningsmodeller, der har deres udspring i virksomhederne og brancherne accepteres klart bedre end udefra fastlagte rammer. Denne erkendelse går igen i forbindelse med allerede eksisterende initiativer, f.eks. sociale adfærdskodekser i regi af ILO, OECD og De Forenede Nationer, der alle er baseret på princippet om frivillig gennemførelse af VSA-foranstaltninger.

1.12. Når en virksomhed frivilligt beslutter sig for VSA-foranstaltninger, det være sig i form af adfærdskodekser, chartre eller kvalitetsmærker, indebærer det selvfølgelig også, at den er rede til at påtage sig en bindende forpligtelse. ØSU bifalder fælles aktioner og frivillige aftaler mellem arbejdsmarkedets parter om VSA-initiativer, der også kan indeholde egnede ledsage- og evalueringsforanstaltninger.

1.13. Princippet om, at kodekser for social adfærd skal være frivillige, tager også afsæt i yderligere en overvejelse. I EU og medlemsstaterne er virksomhederne via lovgivningen og via minimumsstandarder forpligtede til at efterleve visse bestemmelser - identiske for alle - som bidrager til at fremme en socialt ansvarlig adfærd. VSA går på aktiviteter, der rækker længere end den blotte overholdelse af eksisterende lovregler. Det er ikke nogen tilfældighed, at initiativet til at udvikle og anvende sociale adfærdskodekser først og fremmest kom fra de lande og kulturer, hvor sociallovgivningen er begrænset. Det siger sig selv, at virksomhederne skal overholde eksisterende lovgivning. Men pr. definition rækker alle VSA-fremmende initiativer længere end eksisterende lovregler og kan derfor kun være af frivillig karakter.

1.14. ØSU er af den opfattelse, at grønbogen gør for lidt ud af den særlige rolle, som socialøkonomiens virksomheder spiller i forbindelse med VSA. Det er beklageligt, fordi der netop i den sektor er gode eksempler på, at socialt ansvar kan være kernen i en virksomheds målsætning. Mange af socialøkonomiens virksomheder offentliggør regelmæssigt rapporter om deres VSA-foranstaltninger eller iværksætter sociale revisioner eller sociale regnskabsopgørelser for at evaluere deres aktiviteter. ØSU finder, at sådanne initiativer fortjener at fremhæves.

1.15..Generelt ser Kommissionen i alt for stort omfang VSA-problematikken med de multinationale selskabers briller. Men de fleste virksomheder i Europa er små og mellemstore virksomheder eller mikrovirksomheder, som har behov for en VSA-strategi, der specifikt er tilpasset netop deres situation og behov. Her peger ØSU på, at den sociale dimension af virksomhedernes ansvar grundlæggende må holdes adskilt fra den miljømæssige og samfundsmæssige dimension. Netop miljøbeskyttelse er for mange SMV'er et nyt område, som skal gennemføres med andre metoder og ad andre veje, end det er tilfældet med den sociale dimension.

2. Indsatsniveauer - Globalt

2.1. Der vil fortsat være stor forskel i velstand mellem industri- og udviklingslandene. Arbejdsvilkårene i mange udviklingslande er - på grund af den lavere produktivitet i økonomien og de til dels underudviklede demokratiske og øvrige repræsentative strukturer - ofte langt ringere end i industrilandene. F.eks. eksisterer der desværre fortsat uacceptable former for børnearbejde, meget lave lønninger, undertrykkelse af fagforeninger og sundhedsskadelige arbejdsvilkår.

2.2. Mange virksomheder har allerede iværksat tiltag til forbedring af arbejdsvilkårene, der går længere end kravene i lovgivningen i de lande, hvor de har afdelinger eller datterselskaber, til dels også længere end kravene i de udviklingslande, hvor deres kontrahenter, leverandører og licenstagere befinder sig. Sådanne virksomhedsinitiativer ser ØSU klart positivt på og støtter aktivt. Selv i lyset af den lavere produktivitet i udviklingslandene er visse former for praksis, f.eks. ekstreme former for børnearbejde og tvangsarbejde, uacceptable. Desuden må enhver form for forskelsbehandling mod fagforeninger forhindres og foreningsfriheden respekteres. Når internationale virksomheder inden for deres kompetenceområde og med de midler, de har, forsøger at gennemføre ændringer i positiv retning, giver de samtidig en vigtig impuls til den samlede udvikling.

2.3. En forudsætning for, at det positive potentiale i virksomhederne kan få lov til at udfolde sig så effektivt som muligt, er en pålidelig retsstatslig ramme for virksomhedsetableringer, investeringer og et så frit internationalt handelssamkvem som muligt - alt sammen under hensyntagen til ILO's vigtigste arbejdsstandarder. Det må de pågældende landes regeringer og myndigheder sørge for. Det er også dem, det påhviler at sørge for et effektivt uddannelsessystem og funktionsdygtige socialsikringsinstitutioner, som virksomhederne så støtter finansielt via skatten.

2.4. Ligeledes er det et anliggende for den lovgivende magt, regeringen og myndighederne i disse lande at udforme passende social- og arbejdsretlige regler og drage omsorg for, at de efterleves. Især det sidste er ofte ikke tilfældet i udviklingslandene. Eksempelvis er børnearbejde forbudt i mange udviklingslande, uden at staten har kunnet håndhæve dette forbud. Desuden træder mange lande fagforeningernes rettigheder under fode. Derfor må det først og fremmest være målet via de kompetente statslige myndigheder at få gennemført de nødvendige love og internationale arbejdstager- og menneskerettigheder. Dette er en vigtig opgave for Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO). Men også Verdensbanken, IMF og WTO skal under varetagelsen af deres internationale opgaver tage hensyn til det sociale ansvar. Derudover kan europæiske virksomheder, der er aktive i det pågældende land, støtte denne udvikling og fungere som forbillede for andre virksomheder ved selv at overholde landets love og ved at forlange af deres lokale samarbejdspartnere, at disse fremmer og overholder arbejdslovgivningen. Værtslandets retsorden er således grundlaget og den forpligtende minimumsnorm for internationale virksomheder, der ønsker at optræde socialt ansvarligt.

2.5. Derudover indeholder forskellige erklæringer og retsinstrumenter fra internationale socialpolitiske organisationer, navnlig ILO, vigtige grundprincipper. Disse erklæringer tager ganske vist i første omgang sigte på regeringer, men også virksomheder kan fremme målsætningerne heri inden for deres eget kompetenceområde. ILO's "Erklæring om arbejdslivets fundamentale principper og rettigheder" af 18. juni 1998 er et godt eksempel: Den er udtryk for ILO-medlemsstaternes vilje til at gennemføre følgende principper og rettigheder, der anses for at være fundamentale for arbejdslivet:

- foreningsfrihed og anerkendelse af den kollektive forhandlingsret;

- fjernelse af alle former for tvungent eller pligtmæssigt arbejde;

- effektiv afskaffelse af de værste former for børnearbejde;

- afskaffelse af erhvervs- og beskæftigelsesmæssig forskelsbehandling.

2.6. Af andre relevante retsinstrumenter kan nævnes ILO's trepartserklæring om principperne for multinationale virksomheder og socialpolitik fra 1977 og OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder fra 1976, navnlig det deri indeholdte kapitel om "beskæftigelse og arbejdsrelationer".

2.7. Et socialt engagement fra virksomhedernes side kræver, at de vælger de muligheder, der bedst svarer til deres specifikke situation og bedst tager hensyn til de aktionsmuligheder, de har over for deres samarbejdspartnere i udviklingslandene. En stor multinational virksomhed har alene i kraft af sin markedsposition andre muligheder for at gøre sin indflydelse gældende end en mellemstor virksomhed. I mange brancher er situationen sågar kendetegnet ved et omvendt styrkeforhold, nemlig at SMV'er i industrilandene bliver konfronteret med store markedsdominerende leverandører i udviklingslandene, som de kun har meget ringe indflydelse på.

2.8. Virksomhederne har inden for rammerne af VSA-konceptet mulighed for at sætte fokus på de emner, som har særlig betydning for deres respektive branche og marked. Således peger f.eks. tekstilindustrien på emnet børnearbejde, hvorimod olieindustrien især er optaget af miljøaktiviteter. Hvor én virksomhed foretrækker ekstern kontrol eller certificering, er den bedste vej for en anden virksomhed intern gennemførelse og kontrol. Det, der i sidste instans tæller, er de konkrete resultater af gennemførelsen.

2.9. En del virksomheder og brancheforeninger udformer adfærdskodekser, hvor de forpligter sig til at overholde eller fremme sociale og etiske standarder eller til et bestemt samfundsengagement. Adfærdskodekser af denne art er udtryk for den specifikke virksomhedskultur og -filosofi og afspejler den pågældende virksomheds eller branches varige sociale målsætninger og prioriteringer. Såfremt denne form for tilgang vælges, er det vigtigt, at den pågældende virksomheds eller branches aktionsmuligheder giver sig realistisk og troværdigt udtryk. Det kan f.eks. ske via adfærdskodekser, i henhold til hvilke der skal gennemføres en gradvis realisering af de tilstræbte sociale standarder i et partnerskab mellem leverandører og samarbejdspartnere i udviklingslande.

2.10. I henhold til Kommissionens grønbog har virksomheder ikke alene et ansvar for deres datterselskaber, men også for, at deres leverandører overholder lovene og lever op til deres sociale ansvar. Om end det har forståelse herfor, finder ØSU det vanskeligt at gennemtvinge et sådant krav generelt. Der findes næppe den virksomhed, der kan give nogen garanti for, at visse arbejdsstandarder overholdes hos leverandører og kontrahenter. Med de stadig mere komplekse leveringsrelationer og produktionskæder, der til dels dækker flere kontinenter, ville en sådan garanti overstige en virksomheds, og navnlig en SMV's, muligheder både juridisk og de facto. Men i forbindelse med udbud og indgåelse af kontrakter kan virksomhederne give udtryk for deres sociale overbevisninger. ØSU deler Kommissionens opfattelse, at der ud over den interne dimension også findes en ekstern dimension af virksomhedernes sociale ansvar. Det gælder også i forhold til underkontrahenter og leverandører fra udviklingslande.

2.11. Men ØSU lægger ikke skjul på de praktiske vanskeligheder: Selv store virksomheder kan ofte ikke engang kræve af deres hovedleverandører, at de skal overholde virksomhedens VSA-standarder, for slet ikke at tale om at stille et sådant krav til underleverandører. I de fleste udviklingslande er erhvervslivet sammensat af et utal af små virksomheder og mikrovirksomheder. Førende europæiske virksomheder i tekstilbranchen kommer i et land som f.eks. Indien let op på at have 12000 til 15000 hovedleverandører. Antallet af underleverandører kan der kun gisnes om. Det er primært de respektive landes opgave at påse, at deres love overholdes. Derudover kan samarbejde med fagforeninger og ngo'er medvirke til at afsløre overtrædelser.

2.12. Ved udformningen af regler for virksomheders adfærd og sociale engagement skal der tages hensyn til det pågældende lands kultur, tradition og økonomiske rammebetingelser. F.eks. kunne udviklingslandene opfatte streng håndhævelse af overdrevne sociale standarder som et forsøg fra industrilandenes side på at få arbejdskraftomkostningerne i udviklingslandene til at stige og således fratage dem en del af deres konkurrencefordel. Problemerne med forskelsbehandling af mænd og kvinder og manglende overholdelse af grundlæggende menneskerettigheder, som er anerkendt af det internationale samfund, kan ikke sidestilles med konkurrencefordele. Det ville svække disse landes nødvendige medvirken til at forbedre de sociale vilkår. Alligevel kan og bør virksomhederne som led i deres VSA-aktiviteter engagere sig i løsningen af disse problemer.

2.13. Principperne for VSA globalt forankres ofte i ILO's konventioner. ØSU lægger stor vægt på betydningen af ILO's grundlæggende arbejdsstandarder som folkeretligt bindende minimumsstandarder, der skal efterleves over hele verden. Eftersom ILO's konventioner imidlertid er rettet mod regeringer, er de kun i begrænset omfang egnede som vejledning og aktionsgrundlag for virksomhedernes praksis. De skal "oversættes" for praktikerne i virksomhederne. ØSU lægger stor vægt på ILO's indsats i forbindelse med omsætningen af konventionerne til virksomhedspraksis og med den konkrete gennemførelse af sociale adfærdskodekser i virksomhedernes leverandørkæde (supply chain).

2.14. I den forbindelse hilser ØSU Europa-Kommissionens initiativ velkomment (Meddelelse af 18.7.2001 om fremme af grundlæggende arbejdstagerrettigheder og forbedring af de sociale styringssystemer i en globaliseret økonomi), som støtter ILO i dets bestræbelser på globalt at sætte skub i overholdelsen af de grundlæggende arbejdsstandarder.

2.15. ØSU konstaterer, at internationale institutioner - først og fremmest Verdensbanken, IMF og WTO - skal tage hensyn til VSA. Et vigtigt bidrag hertil ville være, at der ved kreditgivning eller tildeling af handelsfordele drages omsorg for, at de deltagende virksomheder i hvert enkelt tilfælde som minimum overholder ILO's vigtigste arbejdsstandarder. ØSU konstaterer ligeledes, at internationale firmaer allerede i dag gør sig bemærkelsesværdige anstrengelser for at gøre deres leverandører og kontrahenter ikke mindst i udviklingslandene lydhøre over for fordelene ved gode arbejdsvilkår, og at de faktisk opnår forbedringer på dette område ved at tilskynde, foregå med et godt eksempel, opmuntre og give råd(2). Disse anstrengelser, der skal ses i et langt perspektiv, får størst gennemslagskraft, hvis der i de respektive lande skabes gunstige rammebetingelser, og virksomhederne får det nødvendige råderum til at udnytte deres potentiale til nyskabelse.

2.16. Også virksomhedernes finansielle adfærd er et element i deres socialt ansvarlige handlen (f.eks. renvaskning af penge, korruption, skattely). Hvad specielt angår socialt ansvarlig investering anbefaler ØSU, at der skal anvendes mere specifikke kriterier ved evalueringen eller klassificeringen af virksomhedernes socialt ansvarlige adfærd. Disse kriterier bør baseres på et sammenligneligt grundlag (for så vidt angår miljøet er det f.eks. meningsløst at sammenligne en stålvirksomhed med en bank). Desuden må virksomheder ikke kunne udelukkes blot på grund af deres produkter og/eller virkefelt (f.eks. mineralolie, mikrochips eller aluminiumsproduktion). Alt i alt drejer det sig om at forbedre rammebetingelserne for socialt ansvarlig investering, hvilket forudsætter lov- og overenskomstmæssig koordinering på verdensplan og på europæisk plan.

3. Indsatsniveauer - EU

3.1. Europa-Kommissionen efterlyser i sin grønbog en ny europæisk ramme for VSA. Virksomhederne er en del af samfundet og udøver deres aktiviteter inden for rammerne af samfundet, der er karakteriseret ved at have love og faglige overenskomster til regulering af arbejdsmarkedet, der tilgodeser begge parters interesser og beskytter arbejdstagerne. Dette accepteres af alle aktører og udgør i EU det fundament, som virksomhedernes sociale ansvar bygger på, uden at det har konsekvenser for de lovgivningsmæssige rammebetingelser (social/arbejdsmarkeds- og miljøpolitikken).

3.2. Inddragelsen af arbejdstagerne og deres repræsentanter på virksomhederne er på EU-plan reguleret ved hjælp af direktiverne om europæiske samarbejdsudvalg og om information og høring og i medlemsstaterne i de fleste tilfælde via lovgivning. ØSU opfordrer til konsekvent anvendelse af de eksisterende regler, for at forandringerne inden for industrien kan gennemføres socialt acceptabelt via rimelig interesseudligning.

3.3. På baggrund af de eksisterende sociale rammebetingelser drejer det sig inden for EU i første række om at skabe et psykologisk klima, hvor VSA er fast forankret. EU er velegnet som ramme om udveksling af erfaringer om succesrige VSA-initiativer, ligesom der på europæisk plan kan skabes en bevidsthed hos virksomhederne om, at de skal indarbejde VSA i deres strategier.

3.4. Virksomhedernes sociale ansvar er ikke kun en opgave for ledelsen og arbejdstagerrepræsentanterne. Også staten, kommunerne, den enkelte borger og det civile samfund skal yde deres bidrag til socialt ansvar. ØSU hilser med tilfredshed, at Kommissionen i sin hvidbog om nye beslutningsstrukturer i Den Europæiske Union tager denne problemstilling op.

3.5. Virksomheder er afhængige af de rammer, der findes i det land, hvor de opererer. Det er f.eks. ikke obligatorisk at overholde en ILO-konvention i et land, som ikke har ratificeret den pågældende konvention og ikke har gennemført den i sin nationale lovgivning. Selv om virksomheder ikke kan og ikke må tvinges til at kompensere for regeringers forsømmelser, må deres sociale ansvar foranledige dem til at gøre mere end deres strengt lovfæstede forpligtelser. Her er ILO's trepartserklæring om principperne for multinationale virksomheder og socialpolitik en vigtig referenceramme. ØSU fastholder, at ILO's vigtigste arbejdsstandarder som en del af menneskerettighederne gælder i alle ILO-lande, uanset om de er ratificeret eller ej. Hver enkelt medlemsstat er alene i kraft af sit medlemskab af ILO forpligtet til at sørge for, at de vigtigste arbejdsstandarder - nemlig fagforeningsrettigheder, den kollektive forhandlingsret, forbud mod børnearbejde, tvangsarbejde og forskelsbehandling - overholdes, og de har også ansvaret for, at virksomhederne overholder dem. Landene i Europa har en særlig opgave i at transformere ILO's arbejdsstandarder til national lovgivning. Generelt vil Den Europæiske Union allerede kunne engagere sig på et tidligere stadium ved at arbejde for, at internationale aftaler udformes med den bredest mulige konsensus og undertegnes af så mange lande som muligt.

3.6. I forbindelse med VSA-initiativer er princippet om frivillighed særdeles vigtigt for ØSU. Etablering af detaljerede, bindende fælleseuropæiske rammebetingelser ville ikke være hensigtsmæssigt. Fælles detaljerede VSA-standarder rummer den fare, at især SMV'er og socialøkonomiens virksomheder tvinges ind i en "spændetrøje". Virksomhederne skal kunne udvikle skræddersyede og effektive løsninger, der er særligt tilpasset deres respektive situation. Generelle europæiske principper, vedtaget af arbejdsmarkedets parter, kan bidrage til, at de VSA-foranstaltninger, som mange virksomheder allerede træffer, finder større udbredelse. ØSU ser derfor meget positivt på, at arbejdsmarkedets parter går mere i dybden med enkelte aspekter ved VSA, f.eks. på arbejdsmiljøområdet eller omkring fremme af lige muligheder. Den specifikke EU-kontekst for VSA kan eventuelt udarbejdes via fælles initiativer og frivillige aftaler mellem arbejdsmarkedets parter, som det f.eks. er sket i tekstilbranchen. Ved at fremme partnerskab mellem de vigtigste VSA-aktører kunne Kommissionen virke for transparens, kohærens og god praksis på dette område.

3.7. VSA omfatter både kvalitative og kvantitative aspekter, som varierer med branchen og med virksomhedens situation, hvorfor også overvågningen og evalueringen skal foregå forskelligt.

3.8. ØSU bifalder foranstaltninger, der støtter og fremmer udbredelsen af gode eksempler på socialt ansvarlig handlen. Der findes allerede mange netværker af denne art i medlemsstaterne (f.eks. "Observatoire de la responsabilité sociétale des entreprises, ORSE", i Frankrig).

4. Indsatsniveauer - Nationalt/lokalt

4.1. Grønbogen fremhæver VSA-foranstaltningernes effekt på lokalt plan. ØSU understreger, at socialøkonomiens virksomheder mest er SMV'er resp. mikrovirksomheder, der anser VSA's lokale dimension for at være deres hovedopgave. Til grund for deres lokale engagement i socialt og miljømæssigt ansvar ligger et langsigtet økonomisk perspektiv, idet de gør en indsats for fællesskabet (f.eks. nabohjælp, integrationstiltag, miljøprojekter osv.). Kommissionen bør lægge større vægt på denne allerede eksisterende dimension af VSA på lokalt plan.

4.2. ØSU konstaterer, at VSA både indeholder et incitament til mere åben kommunikation og vilje til hele tiden at lære nyt. Mennesker, der kan kommunikere med hinanden og er åbne over for ny viden, er også i stand til social sameksistens, hvor intolerance og forskelsbehandling på grund af etnisk oprindelse, handicap, seksuel orientering eller køn ikke har nogen plads. Den, der kender noget til andre kulturer, andre måder at leve og tænke på, vil også forholde sig mere åbent over for dem. Der har uddannelsesinstitutionerne, familiepolitikken og erhvervslivet en fælles opgave. Globaliseringen stiller dagens samfund over for denne udfordring.

4.3. Fremtidsrettede virksomheder skal bruge kompetente medarbejdere, som kan manøvrere frit og selvstændigt rundt i viden- og informationssamfundet. En forudsætning for integration og anvendelse af nyskabende udvikling er menneskers kvalifikation og deres vilje og evne til livslang læring. ØSU er af den opfattelse, at det er en udfordring, som både regeringerne, samfundet, arbejdsmarkedets parter og det enkelte menneske må tage op. Deres respektive rolle skal defineres klart i en åben dialog.

4.4. Familiepolitik, uddannelsespolitik og økonomisk politik skal ikke længere ses isoleret. Det skal gøres lettere for familier at have børn, kvinderne skal fortsat kunne arbejde videre i det fag, de er kvalificeret inden for, og børnene skal have de bedste uddannelsesmuligheder. Erhvervslivet skal tage hensyn til arbejdstagere, der er forældre, og praktisere en familievenlig, dvs. socialt ansvarlig virksomhedsstrategi.

4.5. Gennemførelse af VSA kræver ikke alene en indsats fra virksomhedsledelsernes side og en socialt ansvarlig virksomhedsstrategi; der er også behov for mennesker, arbejdstagere, der er indstillet på at efterleve VSA i deres egen dagligdag og udvise en tilsvarende adfærd. ØSU anser det derfor for særligt vigtigt, at der investeres i opbygning af social ansvarsfølelse. Det kan være en opgave for uddannelsessystemerne, som allerede fra børnehaven formidler en kultur for sameksistens baseret på principperne om solidaritet og ansvar for sit eget liv. Familierne skal tilskyndes til sammen med deres børn at forholde sig engageret til fællesskabet. Virksomhederne kan forbedre de overordnede rammer for borgernes engagement, de kan uddele priser for socialt ansvarligt engagement, og de kan skabe incitamenter til, at medarbejderne engagerer sig socialt.

4.6. ØSU glæder sig over, at der mange steder findes tilløb til VSA-netværk på lokalt og regionalt plan. Inden for sådanne netværk samarbejder virksomheder, arbejdsmarkedets parter og det offentlige med de øvrige aktører i det organiserede civilsamfund med det formål at få udarbejdet og realiseret fælles målsætninger for socialt ansvar. Dog skal det undgås, at SMV'erne pålægges yderligere bureaukratiske eller administrative byrder på lokalt plan.

5. Afsluttende bemærkning

5.1. Virksomhedernes sociale ansvar er for ØSU et centralt tema, hvis videreudvikling det vil følge meget nøje og aktivt vil arbejde for. ØSU håber, at Kommissionen under sin fortsatte beskæftigelse med emnet vil tage hensyn til ovenstående bemærkninger. For at kunne støtte virksomhederne i deres bestræbelser på at handle socialt ansvarligt bør Kommissionen i sine videre aktiviteter bygge på principperne om frivillighed og om miljømæssig, økonomisk og social bæredygtighed og orientere sig ud fra eksisterende aftaler inden for internationale organisationer.

Bruxelles, den 20. marts 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Se udtalelse fra ØSU om det europæiske handicapår (EFT C 36 af 8.2.2002).

(2) Se konkrete eksempler på følgende adresser:

http://oracle02.ilo.org:6060/dyn/basi/vpisearch.first

http://www.csreurope.org/csr_europe/Databank/databankindex.htm

http://www.csrforum.com/csr/csrwebassist.nsf/content/a1c2a3.html

http://www.business-impact.org/bi2/case_studies_2k/.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Forkastede ændringsforslag

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af stemmerne.

Følgende indføjes i begyndelsen af udtalelsen

"1.1. Baggrund

De fleste iagttagere af virksomheders adfærd vil være enige i, at en virksomhed har gode muligheder for både at varetage interessenternes økonomiske og sociale interesser og opfylde sine forpligtelser over for aktionærerne. Traditionelt set er en virksomheds eksistensgrundlag økonomisk. Ved at forfølge sit økonomiske mål opfylder en virksomhed sine retlige og kontraktmæssige forpligtelser over for sine interessenter. I de sidste tredive år har erhvervslivet såvel som politikere og iagttagere endvidere erkendt, at nogle virksomheder har betydelige muligheder for på frivillig basis at gavne interessenterne via programmer til fremme af virksomhedernes sociale ansvar. Sådanne programmer må være forenelige med virksomhedens økonomiske mål og omfatte virksomhedsstrategier, der fokuserer på virksomhedens overlevelse og succes på mellemlang og lang sigt. Hvis virksomhedens økonomiske mål ikke nås, bliver det ikke kun umuligt for virksomheden at opfylde sit sociale ansvar. Det påfører også interessenterne umådelig social skade. Opnåelse af virksomhedens økonomiske mål giver betydelig mulighed for at gøre verden til et bedre sted at være. ØSU opfordrer kraftigt Kommissionen til at tage større hensyn til virksomhederne økonomiske mål i den kommende hvidbog."

Begrundelse

Grønbogen tager ikke tilstrækkeligt hensyn til, at virksomhederne i vid udstrækning kan spille en social rolle i forbindelse med opfyldelsen af deres økonomiske mål.

Afstemningsresultat

For: 45, imod: 79, hverken for eller imod: 11.

Følgende indføjes i begyndelsen af udtalelsen

"1.2. Virksomhedernes økonomiske mål

1.2.1. En virksomheds hovedformål er økonomisk, og hovedudgangspunktet og ansvaret er juridisk og kontraktmæssigt baseret - dvs. ikke frivilligt. Alle elementer inden for social samhørighed - beskæftigelse, Fællesskabets samhørighedspolitik, national social samhørighed, pension finansieret ved opsparing og investeringer - kan kun opnås, hvis virksomheder opnår deres økonomiske mål.

1.2.2. Rentabilitet er det primære nøgletal for virksomhedens præstationsevne. Rentabilitet gør den konkurrencedygtig og i stand til at investere i fremtiden. En virksomheds rentabilitet testes konstant ved de udfordringer, som markedskræfterne stiller. Disse ændrer hele tiden virksomhedens markedsmiljø. En virksomhed opnår sit mål, hvis den overlever disse udfordringer og trives. Men det forudsætter, at virksomhedens økonomiske model er bæredygtig på lang sigt.

1.2.3. Forholdet mellem interessenterne er juridisk og kontraktmæssigt baseret, men kun ved at overleve og trives kan en virksomhed opretholde beskæftigelsen og beskæftigelsens kvalitet, bevare forholdet til leverandører og partnerskabsforbindelser med leverandører, dække forbrugernes efterspørgsel og stille forbrugerne tilfreds.

1.2.4. I det samfund, hvori virksomheden er beliggende, opretholder en virksomhed, der trives, beskæftigelsen, støtter medarbejderne og deres familier, som for deres vedkommende støtter lokale leverandører af varer og tjenesteydelser; en virksomhed, der trives, udgør også selv en stor kunde for lokale leverandører af varer og tjenesteydelser. En virksomhed, som trives, er en livsnerve for det samfund, hvori den har sæde, ligesom den støtter den sociale samhørighed heri.

1.2.5. En virksomhed, som trives, betaler skat af sit overskud; den opkræver afgifter af sine medarbejdere på statens vegne og bidrager sammen med sine medarbejdere til socialsikringssystemet. Den betaler og opkræver tillige momsindtægter for staten. Virksomheden er det centrale element i det nationale beskatningssystem, der igen finansierer den sociale model.

1.2.6. En del af overskuddet i en virksomhed, som trives, udbetales som udbytte til aktionærerne. Aktionærerne udgøres i stadig stigende grad af pensionskasser og forsikringsselskaber, som forvalter enkeltpersoners opsparing som forberedelse af pensionen. Disse ordninger beror på virksomhedernes overskud og udbyttebetalinger.

1.2.7. Overskud er et middel til at måle en virksomheds trivsel. Faldende overskud går ikke blot ud over privatpersoners langsigtede opsparing, men har også konsekvenser for beskæftigelsen, leverandører, kunder og statens indtægter. Derfor kan en virksomhed ikke sætte rentabiliteten over styr på kort sigt uden at forvente, at der igen skabes rentabilitet på mellemlang eller lang sigt."

Begrundelse

Grønbogen bør anerkende, at civilsamfundet og den sociale samhørighed afhænger af, at virksomheder opnår deres økonomiske mål.

Afstemningsresultat

For: 47, imod: 86, hverken for eller imod: 17.

Følgende indføjes i begyndelsen af udtalelsen:

"1.3. Virksomhedernes sociale ansvar

1.3.1. Virksomhedernes sociale ansvar er et koncept under fortsat udvikling. Det omfatter et forhold til de direkte interessenter, samfundet og miljøet, der også skulle falde sammen med aktionærernes interesser, navnlig hvis det understreger forretningsmodellens bæredygtighed på lang sigt.

1.3.2. De direkte interessenter er kunder, leverandører og arbejdstagere. De grundlæggende relationer til interessenterne er juridisk og kontraktmæssigt baserede. En frivillig udbygning af relationerne til interessenterne kan omfatte aftaler, som demonstrerer socialt ansvarlig adfærd. For eksempel kan kunderne tilbydes produkter fra socialt ansvarlige kilder eller underleverandører, valget af leverandør kan være baseret på socialt ansvarlige hensyn, ansættelsesvilkår kan være 'positivt diskriminerende' på mange måder og omfatte øgede investeringer i menneskelige ressourcer.

1.3.3. Hvad angår udbygning af relationerne til de direkte interessenter vil virksomhederne normalt ved hjælp af forretningsmæssige argumenter søge at vise, at disse aktioner, med dertil hørende udgifter, er i aktionærernes interesse, selv om det kan have en langsigtet tidsramme og i visse tilfælde forudsætte, at aktionærerne 'belæres'.

1.3.4. En mere kompleks dimension af VSA omfatter lokalsamfundet, hvori virksomheden opererer, såvel som samfundet i mere bred forstand. I den forbindelse vil de forretningsmæssige argumenter måske være mindre indlysende, og afkastet hyppigt være langsigtet.

1.3.5. Det er i forhold til samfundet i bredere forstand, at det overordnede bæredygtighedsprincip spiller ind. Der må findes en balance mellem virksomhedens bæredygtighed - dens evne til at overleve og trives - og en mere generel bæredygtig udvikling på det økonomiske, sociale og miljømæssige område. Det kan meget vel vise sig nødvendigt at udvide den retlige og reguleringsmæssige ramme for bæredygtig udvikling med henblik på at supplere VSA-initiativer. Det kan udmærket tænkes, at VSA-initiativer vil stimulere og øve indflydelse på udformningen af lovgivning og regulering på dette område.

1.3.6. VSA er pr. definition frivilligt. Ikke desto mindre eksisterer der allerede rammer. Nogle virksomheder udvikler adfærdskodekser, der definerer etisk og ansvarlig adfærd i forhold til interessenterne og samfundet. Endvidere går virksomheder sammen for at kombinere deres ressourcer. Mange af virksomhedernes aktiviteter har en filantropisk dimension.

1.3.7. På basis af ovenstående analyse kan ØSU støtte definitionen i afsnit 20 i grønbogen, hvor VSA beskrives som et 'koncept, hvor virksomhederne frivilligt integrerer sociale og miljømæssige hensyn i deres forretningsaktiviteter og i deres interaktion med deres interessenter.'"

Begrundelse

Udtalelsen indeholder ikke nogen definition af begrebet virksomhedernes sociale ansvar. Det er hensigtsmæssigt at modstille og sammenligne virksomhedernes sociale ansvar og virksomhedernes økonomiske mål.

Afstemningsresultat

For: 40, imod: 95, hverken for eller imod: 19.

Punkt 1.3

Før sidste punktum indføjes flg.: "Fagforeningerne har bidraget afgørende til udviklingen på dette område."

Afstemningsresultat

For: 59, imod: 76, hverken for eller imod: 11.

Punkt 1.4

I sidste punktum læses: "Men først og fremmest skal dialogen mellem arbejdsgivere og fagforeninger medvirke til..."

Afstemningsresultat

For: 56, imod: 83, hverken for eller imod: 13.

Punkt 1.5, femte punktum

Udtrykket "opnå profit" erstattes med "være konkurrencedygtige".

Afstemningsresultat

For: 46, imod: 81, hverken for eller imod: 9.

Punkt 1.5

Tilføjelse til sidste punktum: "for at genoprette de elementer i det sociale og økologiske miljø, som forsvandt i forbindelse med dens etablering (boliger, sundhedsvæsen, primær og højere uddannelse, transport osv.)."

Begrundelse

Fordi alle interesser er på samme niveau, hvad enten der er tale om aktionærer, arbejdsgivere, arbejdstagerrepræsentanter, kunder, leverandører, lokale myndigheder, samfundet osv.

Afstemningsresultat

For: 39, imod: 71, hverken for eller imod: 15.

Punkt 1.7

I sidste punktum tilføjes det fremhævede: "At virksomheden klarer sig godt, er en nødvendig og uomgængelig forudsætning for social ansvarlighed ..." (resten uændret).

Begrundelse

Selvindlysende.

Afstemningsresultat

For: 61, imod: 82, hverken for eller imod: 10.

Punkt 1.8

Sidst i første punktum tilføjes følgende: "... livslang uddannelse, om at udbygge adgangen til uddannelse og investere i efter- og videreuddannelse for alle kategorier af arbejdstagere."

Afstemningsresultat

For: 66, imod: 67, hverken for eller imod: 6.

Punkt 1.9

I første punktum udgår: "...selvdisciplin, arbejdsmoral...."

Afstemningsresultat

For: 54, imod: 66, hverken for eller imod: 15.

Punkt 1.9

Udtrykket "samfund, der er et værdifællesskab" udgår, og slutningen af første punktum får følgende ordlyd: "udgør grundpillerne i vort økonomiske fællesskab."

Begrundelse

Det er umuligt at sidestille værdier som profit og frihed, investeringer og gensidig respekt, forbrug og menneskeværdig tilværelse. Nogle betragter nok disse værdier som tæt forbundne, men de kan immervæk ikke anbringes på samme trin i én pêle-mêle uden skelen til, hvordan de i øvrigt indgår i værdihierarkiet i virkelighedens sociale Europa. Det ville betyde, at vi allerede havde formået at fjerne enhver kilde til fattigdom og udstødelse fra arbejdsmarkedet, hvilket vi selvfølgelig kun ville kunne glæde os over.

"Udgør grundpillerne i vort økonomiske fællesskab" er i sig selv meget optimistisk.

Afstemningsresultat

For: 41, imod: 55, hverken for eller imod: 10.

Punkt 1.11

Tilføj til andet punktum: "Løsningsmodeller, der har deres udspring i virksomhederne, accepteres klart bedre af lederne end udefra fastlagte rammer."

Begrundelse

Forestillingen om, at arbejderne i virksomheden er på lige fod med ledelsen og aktionærerne er fortsat langt fra en realitet. Lovgiveren (som fastsætter loven) og forhandlingsparterne (som indgår rammeaftaler for de forskellige sektorer og brancher) er som fastsat i loven enten valgt ved almindeligt valg eller udpeget på grundlag af deres repræsentativitet. Disse demokratiske normer er grundlæggende for EU's medlemsstater i deres egenskab af retsstater. Der er intet, der tyder på, at disse normer ikke anerkendes.

Afstemningsresultat

For: 34, imod: 60, hverken for eller imod: 13.

Punkt 2.3

Efter sidste punktum tilføjes følgende: "På den anden side opfordrer ØSU til, at man i relation til virksomhedernes sociale ansvar betænker, at når man foretager udflytning af lavteknologiske produktioner og opmuntrer til indvandring af højtkvalificerede arbejdstagere for at afhjælpe de europæiske virksomheders 'mangel på arbejdskraft', bidrager det til at svække de menneskelige ressourcer i de lande, der omtales i dette punkt."

Begrundelse

Der er ingen grund til at opfordre staterne til at investere offentlige midler i videreuddannelse af landets højtuddannede eller i uddannelse af kommende arbejdere, hvis målet er at opfordre til kompetenceflugt. Dette punkt henhører under virksomhedernes sociale ansvarsområde.

Afstemningsresultat

For: 37, imod: 89, hverken for eller imod: 12.

Punkt 2.4

Efter sidste punktum tilføjes følgende: "Alligevel giver virksomhedernes sociale ansvar, for så vidt angår dets frivillige side, de europæiske virksomheder, der er til stede i disse lande, mulighed for ikke at anvende børnearbejde, selv om den lokale lovgivning ikke forbyder det. Virksomhedernes sociale ansvar kan tilskynde til, at virksomheder i de pågældende lande ansætter børnenes forældre til en løn, der er højere end børnenes, men som dog stadig er væsentlig lavere end i Europa."

Begrundelse

Dette er et godt eksempel, og man kan i dette tilfælde godt se, at der ikke er forskel på virksomhedernes sociale og samfundsmæssige ansvar, og at det frivillige aspekt af virksomhedernes sociale ansvar gør det muligt at gå et skridt videre end de nationale lovgivninger.

Afstemningsresultat

For: 48, imod: 71, hverken for eller imod: 11.