Nr. C 31/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9.2.90 
Støtteordningen gælder følgende: 
— støttemodtagere under den i stk. 1 fastsatte støtte­
ordning, hvis den agerjord, som nedlægges, udgør 
mindst 30 % af den pågældende bedrifts agerjord 
— agerjord, der omfattes af en forpligtelse til 
nedlæggelse, dog højst 50 % af det areal, som 
nedlægges, forudsat det tilsås med korn, og hele 
denne kornproduktion er bestemt til andre formål 
end levnedsmiddelfremstilling, og andre korn­
arealer på bedriften tilsås med andre kornarter. 
For at være berettiget til den særlige støtte skal 
producenterne forelægge en kontrakt med en forar­
bejdningsvirksomhed, hvori denne garanterer, at de 
pågældende produkter ikke vil blive benyttet til 
levnedsmiddelfremstilling. 
Kontrakter vedrørende partier, som giver ret til 
produktionsrestitutioner i henhold til artikel 11a og 
støtte i henhold til artikel 11b i forordning (EØF) nr. 
2727/75, berettiger ikke til den særlige støtte. 
Den særlige støtte udbetales i et tidsrum på fem år fra 
den første kontraktligt fastsatte levering af produkter 
til forarbejdningsvirksomheden, men kan ophæves 
efter tre år.« 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 43, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
og 2. Følgende afsnit indsættes i stk. 4, litra a): 
»Den i stk. 3a fastsatte særlige støtte udbetales pr. ha 
og fastsættes efter kriterierne i første afsnit. Det 
maksimale støttebeløb udgør 70 % af den i første 
afsnit fastsatte støtte. For de pågældende arealer 
træder den særlige støtte i stedet for støtten til 
nedlæggelse.« 
3. I stk. 7: 
— indsættes følgende ord efter den 30. april 1988: 
». . ., i forbindelse med den i stk. 3a fastsatte 
særlige støtte, dog inden den 1. april 1990,« 
— tilføjes følgende led: 
» — de nærmere regler for tildeling af den i stk. 
3a fastsatte særlige støtte, navnlig reglerne 
for udelukkelse af visse anvendelser, for fast­
sættelse af det største og mindste støtteberet­
tigede areal, for leveringskontrakter og 
kontrol, herunder eventuelt kontrol med 
forarbejdningsvirksomheden, samt for bøder, 
hvis forpligtelserne ikke opfyldes.« 
Artikel 2 
Denne forordning træder i kraft den . . . 1990. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og 
gælder umiddelbart i hver medlemsstat. 
ud fra følgende betragtninger: 
Ved direktiv 77/93/EØF ('), senest ændret ved direktiv 
89/439/EØF (2), har Rådet vedtaget foranstaltninger 
mod indslæbning i medlemsstaterne af skadegørere på 
planter eller planteprodukter; beskyttelsen af planter 
mod sådanne skadegørere er absolut nødvendig for at 
øge produktiviteten i landbruget, hvilket er et af målene 
for den fælles landbrugspolitik; 
(•) EFT nr. L 26 af 31. 1. 1977, s. 20. 
O EFT nr. L 212 af 22. 7. 1989, s. 106. Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/93/EØF om foranstaltninger mod 
indslæbning i medlemsstaterne af skadegørere på planter eller planteprodukter 
KOM(89) 647 endelig udg. 
(Forelagt af Kommissionen den 21. december 1989) 
(90/C 31/09) 
9. 2. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 31/9 
ved gennemførelsen af enhedsmarkedet ved udgangen af 
1992 vil Fællesskabets plantesundhedsordning, der er 
indført ved direktiv 77/93/EØF, fra samme tidspunkt 
finde anvendelse i Fællesskabet som et område uden 
indre grænser; 
foruden andre foranstaltninger, hvis vedtagelse skal 
sikre, at Fællesskabets plantesundhedsordning kan 
fungere effektivt i enhedsmarkedet, er det nødvendigt at 
tilrettelægge en ordning for finansiel bistand fra Fælles­
skabet for på fællesskabsplan at fordele den byrde, som 
eventuelle risici, der stadig måtte forekomme i handlen 
under Fællesskabets plantesundhedsordning, udgør; 
ved en sådan ordning bør der ydes passende bidrag til 
visse udgifter til specifikke foranstaltninger, som 
medlemsstaterne har indført for at bekæmpe angreb fra 
skadegørere, der er blevet indslæbt fra en anden 
medlemsstat; 
ordningen for ydelse af finansiel bistand fra Fællesskabet 
bør i nærmere enkeltheder fastsættes efter en hasteproce­
dure; 
det må sikres, at Kommissionen får alle oplysninger om 
de eventuelle årsager til indslæbningen af de pågældende 
skadegørere; 
især bør Kommissionen føre konrol med, at bestemmel­
serne i Fællesskabets plantesundhedsordning anvendes 
korrekt af de ansvarlige embedsmænd i medlemsstaterne; 
der bør fastlægges en ordning for refusion af udgifter af 
den art, der anføres i ordningen med finansiel bistand fra 
Fællesskabet, så der skabes større incitament til at 
anvende fællesskabsbestemmelserne korrekt; 
konstateres det, at indslæbningen af skadegørere er sket 
på grund af utilstrækkelige undersøgelser eller kontrol­
foranstaltninger i en anden medlemsstat, bør denne 
medlemsstat refundere de udgifter, der er afholdt som 
finansiel bistand fra Fællesskabet — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
Efter artikel 19a i direktiv 77/93/EØF indsættes 
følgende artikler: 
»Artikel 19b 
Hvis der spredes skadegørere gennem planter, plan­
teprodukter og andre objekter, der flyttes som led i 
samhandelen inden for Fællesskabet, kan medlems­
staterne i henhold til bestemmelserne i artikel 19c og 
inden for grænserne af de bevillinger, der er til rådighed hertil på Fællesskabets budget, opnå finan­
siel bistand fra Fællesskabet til at bekæmpe disse 
skadegørere. 
Artikel 19c 
1. Hvis det konstateres, at en eller flere af de 
skadegørere, der er anført i bilag I eller bilag II, er 
blevet indslæbt i en medlemsstat, hvor de pågældende 
skadegørere ikke vides at forekomme, gennem 
sendinger indeholdende planter, planteprodukter eller 
andre objekter, der kommer fra en anden medlems­
stat, kan førstnævnte medlemsstat opnå finansiel 
bistand fra Fællesskabet til dækning af udgifter til 
officielle foranstaltninger, som den pågældende 
medlemsstat har indført for at bekæmpe de pågæl­
dende skadegørere. 
2. Som officielle foranstaltninger som omhandlet i 
stk. 1 betragtes: 
— destruktion, desinfektion, bekæmpelse, sterilisa­
tion eller enhver anden behandling, der udføres 
officielt eller efter officiel henstilling herom, hvad 
angår den sending, som skadegørerne er blevet 
indslæbt med, og hvad angår planter, plantepro­
dukter eller andre objekter, som har været i 
kontakt med den pågældende sending eller dele 
deraf, eller som på anden måde mistænkes for at 
være potentielt smittede af eller potentielle bærere 
af de inslæbte skadegørere 
— desinfektion, bekæmpelse, sterilisation, rensning 
eller enhver anden behandling, der udføres offi­
cielt eller efter officiel henstilling herom, hvad 
angår vækstmedium, bygninger, lokaliteter eller 
udstyr, som har været i kontakt med den pågæl­
dende sending eller med dele deraf, eller som på 
anden måde mistænkes for at være potentielle 
bærere af de indslæbte skadegørere 
— kontrolforanstaltninger eller undersøgelser, der 
gennemføres officielt eller efter officiel henstilling 
herom, for at kontrollere forekomsten eller 
omfanget af forekomsten af de indslæbte skade­
gørere 
— officielle ordrer om forbud eller begrænsninger 
hvad angår anvendelsen af jord, lokaliteter, 
planter eller planteprodukter som følge af plante­
sundhedsmæssige risici i forbindelse med de 
indslæbte skadegørere. 
3. De i stk. 1 omhandlede udgifter betragtes som 
betalinger foretaget med bevillinger, der er opført på 
et offentligt budget, 
— for at dække omkostningerne ved de i stk. 2, 
første, andet og tredje led, beskrevne foranstalt­
ninger, bortset fra dem, der er forbundet med den 
Nr. C 31/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 2. 90 
pågældende myndigheds eller officielle organisa­
tions almindelige drift, eller 
— for at kompensere for tab, der følger af en eller 
flere af de i stk. 2, fjerde led, nævnte foranstalt­
ninger. 
4. Den pågældende medlemsstat underretter straks 
Kommissionen og de øvrige medlemsstater om de 
trufne foranstaltninger og de dermed opnåede resul­
tater og om udgifterne i forbindelse dermed. 
5. Ydelsen af finansiel bistand fra Fællesskabet 
afgøres efter fremgangsmåden i artikel 17a. 
Denne bistand kan dække op til 50 % af udgifterne; 
den kan opdeles i flere rater. 
Beløbets størrelse beregnes på grundlag af skriftligt 
bevis, der indsendes af den pågældende medlemsstat. 
I tvivlstilfælde kan Kommissionen lade foretage 
undersøgelser, der foretages under dens ansvar af de 
i artikel 19a omhandlede eksperter. 
6. På grundlag af udviklingen i situationen i 
Fællesskabet kan det efter fremgangsmåden i artikel 
16a besluttes, at der skal tages yderligere skridt, eller 
at der for yderligere foranstaltninger, som den 
pågældende medlemsstat har indført, skal gælde visse 
krav eller betingelser, som måtte anses for at være 
nødvendige for at nå det tilstræbte mål. 
Ydelsen af finansiel bistand fra Fællesskabet til 
sådanne yderligere skridt eller foranstaltninger 
besluttes på samme tid efter fremgangsmåden i artikel 
17a. Bestemmelserne i stk. 5 finder tilsvarende anven­
delse med undtagelse af bestemmelsen vedrørende 
grænsen på 50 %. 
7. Ydelsen af finansiel bistand fra Fællesskabet 
berører ikke de pågældende medlemsstaters eller 
enkeltpersoners ret til at afkræve andre dækning af 
udgifter, tab eller anden skade i henhold til national 
lovgivning, almindelig fællesskabslovgivning eller 
international lovgivning. I det omfang disse udfgifter, 
tab eller anden skade dækkes ved finansiel bistand fra 
Fællesskabet, skal denne ret afstås til Fællesskabet. 
Artikel 19d 
1. Den medlemsstat, hvorfra den sending er 
kommet, som skadegørerne blev indslæbt med, skal 
efter Kommissionens anmodning herom straks give 
Kommissionen alle oplysninger om oprindelsen eller oprindelserne af den pågældende sending og om, 
hvordan den administrativt er blevet behandlet. For at 
supplere disse oplysninger kan Kommissionen tilrette­
lægge undersøgelser, der foretages under dens ansvar 
af de i artikel 19a omhandlede eksperter. 
2. Hvis det på grundlag af de i henhold til stk. 1 
indhentede oplysninger konstateres, at sendingens 
manglende overensstemmelse med dette direktiv ikke 
blev opdaget i den i nævnte stykke omhandlede 
medlemsstat, fordi de ansvarlige embedsmænd i 
denne medlemsstat forsætligt eller uagtsomt har fore­
taget utilstrækkelige undersøgelser i henhold til 
artikel 6 eller kontrolforanstaltninger i henhold til 
artikel 12, stk. 1, skal denne medlemsstat tilbagebe­
tale Fællesskabet den finansielle bistand, som Fælles­
skabet har ydet i henhold til artikel 19c. Med henblik 
på anvendelsen af denne bestemmelse betragtes util­
strækkelige undersøgelser eller kontrolforanstalt­
ninger, hvis det modsatte ikke kan bevises, mindst 
som uagtsomt utilstrækkelige. I tilfælde af tilbagebe­
taling afstår Fællesskabet enhver ret, som er opnået i 
henhold til artikel 19c, stk. 7, til den tilbagebetalende 
medlemsstat. Endvidere berører tilbagebetalingen 
ikke den tilbagebetalende medlemsstats ret i henhold 
til national lovgivning til at afkræve juridiske eller 
fysiske personer, herunder de pågældende ansvarlige 
embedsmænd, refusion af det tilbagebetalte beløb. 
3. Efter fremgangsmåden i artikel 17a kan det 
besluttes, at medlemsstaten også skal tilbagebetale 
den i artikel 19c omhandlede medlemsstat alle eller 
en del af de udgifter, der ikke er dækket af den 
finansielle bistand fra Fællesskabet.« 
Artikel 2 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og 
administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme 
dette direktiv senest den 1. januar 1991. 
De i henhold til første afsnit vedtagne bestemmelser skal 
indeholde en udtrykkelig henvisning til dette direktiv. 
2. Medlemsstaterne meddeler straks Kommissionen de 
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, 
der er omfattet af dette direktiv. Kommissionen under­
retter de øvrige medlemsstater herom. 
Artikel 3 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.