7.

opfordrer Rådet og Kommissionen til at tage følgende anmodninger i betragtning forud for, at udkastet til forordning forelægges Europa-Parlamentet til godkendelse: i) EU-budgettet udgør den ultimative sikkerhedsstillelse for alle støtteforanstaltninger under betalingsbalanceforslaget; Kommissionen bør på denne baggrund fremlægge passende løsningsforslag, der rækker ud over de eksisterende bestemmelser, til, hvordan Parlamentets kontrolfunktion over for EU-budgettet i mere væsentlig grad kan tages i betragtning i betalingsbalanceforslaget og gennemføres, således at ansvarligheden kan gøres konkret ii) Kommissionen bør afklare forholdet mellem den støtte, der vil kunne ydes til en medlemsstat uden for euroområdet i henhold til forordning (EU) nr. 407/2010 om oprettelse af en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme (5), og de forskrifter og instrumenter, der fastsættes i henhold til den forordning, der skal vedtages på grundlag af betalingsbalanceforordningen, efter at den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM) er blevet nedlagt iii) eftersom EFSM snart vil blive nedlagt, som annonceret af EU-lederne på det Europæiske Råd i 2010, i lyset af ESM-traktatens ikrafttræden, bør den resterende bistandskapacitet i EFSM (omtrent 10 000 mio. EUR) overføres til betalingsbalancefaciliteten, hvilket vil øge dens slagkraft fra 50 000 mio. EUR til 60 000 mio. EUR; når medlemsstaterne refunderer lånene fra EFSM, vil Unionens budgetgaranti for det refunderede beløb ikke længere være nødvendig, hvilket indebærer, at der kan udstedes garantier for nye lån; efter nedlæggelsen af EFSM vil den resterende EFSM-kapacitet ikke længere blive anvendt inden for rammerne af EFSM og kan fra dette tidspunkt anvendes under betalingsbalancefaciliteten iv) der må ikke indføres nogen konkret forbindelse eller egentlig konditionalitet mellem betalingsbalancefaciliteten og anvendelsen af strukturfondene i betalingsbalanceforslaget; betingelser tilknyttet anvendelsen af strukturfondene bør, hvis de er nødvendige, være omhandlet i den relevante samhørighedspolitiske retsakt v) artikel 2, stk. 4, i betalingsbalanceforslaget vedrørende kravet om konsultation af Kommissionen i forbindelse med finansiel støtte uden for Unionen bør ikke finde anvendelse på en medlemsstat, som modtager forebyggende finansiel bistand i form af en kreditlinje, der ikke er betinget af, at den pågældende medlemsstat vedtager nye politiske foranstaltninger, så længe kreditlinjen ikke anvendes vi) det er nødvendigt at forbedre gennemskueligheden og ansvarligheden inden for den udvidede tilsynsprocedure ved at tilpasse den økonomiske dialog på en måde, der gør det muligt for det pågældende nationale parlament såvel som Europa-Parlamentet at invitere Kommissionen, Rådet, Den Europæiske Centralbank (ECB) og Den Internationale Valutafond (IMF) til drøftelser vii) Kommissionen bør fremlægge sit udkast til henstilling om ydelse af lån til en medlemsstat sammen med udkastet til et makroøkonomisk tilpasningsprogram for Europa-Parlamentet viii) for så vidt angår betingelserne og procedurerne for ydelse af lån bør Den Europæiske Centralbank (ECB) i mindre grad være inddraget i udarbejdelsen af tilpasningsprogrammerne; ECB anfører i sin udtalelse (CON/2013/2) om betalingsbalanceforslaget af 7. januar 2013, at det er upassende at tillægge en medlemsstat uden for euroområdet en sådan rolle; derfor bør artikel 3, stk. 3, »der arbejder sammen med ECB«, og artikel 3, stk. 8, »sammen med ECB«, jf. ECB’s forslag, erstattes med formuleringen »under hensyntagen til ECB’s holdning, såfremt ECB beslutter at rådgive desangående,« ix) der er generelt set brug for mere klarhed og specificering til udarbejdelsen og vurderingen af det makroøkonomiske tilpasningsprogram, især hvad angår politik og proceduremæssige krav, der har til formål at genskabe »en holdbar betalingsbalancesituation og genoprette sin kapacitet til at finansiere sig selv fuldt ud på de finansielle markeder« x) hvad angår artikel 4, stk. 1, angående betingelserne for tilståelse af en forebyggende betinget kreditlinje, vil betalingsbalanceforslaget have gavn af en mere operationel afklaring af to begreber, hhv. »en holdbar stilling over for udlandet« og »en situation (med eller) uden banksolvensproblemer, der ville indebære systematiske trusler mod banksystemets stabilitet«; med dette formål for øje bør disse begreber specificeres direkte i artikel 4 med udtrykkelig henvisning til de hensigtsmæssige indikatorer, der er fastsat i de relevante EU-retsakter (CRD IV, ESRB, ESA-forordningerne, »sixpack’en«, rapporterne om finanspolitisk holdbarhed) eller som minimum i form af delegerede retsakter; ud fra samme betragtning bør det udtrykkeligt fremgå af artikel 4, at den foreskrevne globale vurdering skal foretages af Kommissionen og gøres tilgængelig for offentligheden i hensigtsmæssigt omfang; en henvisning til de vurderinger, der er fastsat inden for rammerne af den procedure for makroøkonomiske ubalancer, jf. forordning (EU) nr. 1176/2011, bør også indføjes i støtteberettigelseskriterierne xi) der er brug for mere nøjagtige retningslinjer vedrørende artikel 4, stk. 2, om betingelserne for tilståelse af en kreditlinje med skærpede betingelser i betalingsbalanceforslaget for så vidt angår de tærskler og kriterier, hvor det anslås, at en medlemsstat ikke længere er støtteberettiget til en forebyggende betinget kreditlinje, men fortsat støtteberettiget til en kreditlinje med skærpede betingelser, såvel som afklaring af de procedurer, der fører til den vurdering, der er omhandlet i dette stykke xii) der er brug for mere klarhed vedrørende artikel 6, stk. 5, i betalingsbalanceforslaget om overgangsforløbet fra en kreditlinje med skærpede betingelser til et lån i tilfælde af en forværring af den økonomiske situation, især hvad angår tidsplanlægningen og de afgørende faktorer for denne overgang xiii) der bør indføres et indirekte rekapitaliseringsinstrument af banker i lande uden euroen, navnlig i lyset af disse medlemsstaters potentielle deltagelse i den kommende fælles tilsynsmekanisme og af behovet for at forsyne dem med et finanspolitisk sikkerhedsnet; årsagen til, at der foreslås et indirekte rekapitaliseringsinstrument i stedet for et direkte rekapitaliseringsinstrument er, at anvendelsen af sidstnævnte inden for rammerne af betalingsbalanceforslaget ville indebære, at Unionens budget udsættes for den risiko, som den pågældende institution under rekapitalisering udgør; dette indirekte instrument ville blive udformet som et lån til rekapitalisering af banker side om side med de tre eksisterende instrumenter til finansiel støtte under betalingsbalancen (forebyggende betingede kreditlinjer, kreditlinjer med skærpede betingelser og lån); der står ingen juridiske udfordringer i vejen for et lån til rekapitalisering af banker, som vil blive udbetalt til regeringen i den pågældende medlemsstat under streng konditionalitet med det formål at rekapitalisere dens finansielle institutioner xiv) ud over det ovennævnte indirekte rekapitaliseringsinstrument af banker kunne muligheden for at ændre ESM-traktaten og tillade de ikke-euromedlemsstater, som deltager i den fælles tilsynsmekanisme, at drage nytte af ESM's redskab til rekapitalisering af banker, overvejes, under forudsætning af, at deltagelsen i den fælles tilsynsmekanisme og i ESM er permanent, og at der fastsættes samme rettigheder og forpligtelser for ikke-euromedlemsstaterne som for euromedlemsstaterne; i dette tilfælde ville medlemsstaterne skulle indbetale et kapitalbidrag direkte til ESM's rekapitaliseringsinstrument af banker; ideen med at oprette et ESM-datterselskab med ansvar for direkte rekapitalisering — hvilket ville begrænse de negative indvirkninger, som køb af bankaktier ville kunne have på ESM's kreditværdighed og udlånskapacitet — bør undersøges og udvikles yderligere med henblik på også at inddrage de ikke-euromedlemsstater, der deltager i den fælles tilsynsmekanisme xv) det bør erindres, at enhver fremtidig enkeltstående banksaneringsfond som led i rammerne for bankunionen også bør kunne omfatte ikke-euromedlemsstater xvi) den endelige aftale mellem Parlamentets og Rådets forhandlingshold om substansen i Gauzès-sagen hilses velkommen, men det er vigtigt, at den forordning, som skal vedtages på grundlag af betalingsbalanceforslaget, afspejler den nuværende situation, især hvad angår: — gennemsigtigheden i forbindelse med Kommissionens dispositioner (artikel 2, stk. 3 og 5, i Gauzès-sagen) — specifikationer vedrørende styrkelse af effektiviteten og virkningen af opkrævningskapaciteten og bekæmpelsen af skattesvig og skatteunddragelse med det formål at forøge skatteindtægterne (artikel 9 i Gauzès-sagen) — de parametre, der skal tages i betragtning, når en medlemsstat sættes under skærpet overvågning (artikel 2, stk. 1), og specifikationer for medlemsstaternes adfærd under den skærpede overvågning, herunder omhandlende en tilpasset rolle for ECB (artikel 3, stk. 1, som nævnt i underpunkt viii)) — gennemsigtighed og ansvarlighed over for Europa-Parlamentet og, hvor det er relevant, de nationale parlamenter, herunder forpligtelsen til at fremlægge makroøkonomiske tilpasningsprogrammer og den forventede fordeling af tilpasningsindsatsen (artikel 2, 3, 7 og 18 i Gauzès-sagen) — hensynet til praksisser og institutioner for løndannelse og overholdelsen af artikel 151 og 152 i TEUF samt af artikel 28 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder inden for rammerne af Unionens strategi for vækst og beskæftigelse samt specifikationer vedrørende forpligtelsen til at inddrage arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet i overensstemmelse med national ret og nationale praksisser — specifikationer vedrørende evalueringen af analysen af statsgældens holdbarhed, herunder krav om offentliggørelse (artikel 6 i Gauzès-sagen) — yderligere specifikationer vedrørende mandatet til teknisk bistand der ydes til medlemsstater omfattet af programmet (artikel 7, stk. 8, i Gauzès-sagen) — behovet for realistiske, ajourførte og fremlagte prognoser (artikel 6 og artikel 7, stk. 5, i Gauzès-sagen) — anerkendelsen og betydningen af afsmittende virkninger (artikel 1, stk. 1, artikel 3, stk. 6, og artikel 7, stk. 5, i Gauzès-sagen) — omfattende revision af en medlemsstats offentlige finanser inden for rammerne af det makroøkonomiske tilpasningsprogram (artikel 7, stk. 9, i Gauzès-sagen) — vurdering af, hvorvidt afvigelser fra programmet ligger inden eller uden for medlemsstaternes kontrol, vurdering af de konsekvenser, som det makroøkonomiske tilpasningsprogram afstedkommer, og den eksplicitte beskyttelse af sundheds- og uddannelsessektorerne (artikel 7, stk. 5 og 7, i Gauzès-sagen) — den støttemodtagende medlemsstat skal i tæt samarbejde med Kommissionen overveje, om det er nødvendigt at træffe alle nødvendige foranstaltninger til at tilskynde private investorer til frivilligt at fastholde deres samlede eksponering (artikel 7, stk. 6, i Gauzès-sagen) — økonomisk dialog med Kommissionen, ECB og IMF (artikel 3, stk. 9, i Gauzès-sagen) — regelmæssig underretning til det relevante udvalg i Europa-Parlamentet og det relevante parlament i den berørte medlemsstat om resultaterne af kontrolbesøg i forbindelse med overvågning efter programmets gennemførelse, herunder muligheden for at afholde politiske drøftelser (artikel 14, stk. 3 og 5, i Gauzès-sagen) — omvendte flertalsafstemninger i Rådet vedrørende korrigerende foranstaltninger for overvågning efter programgennemførelse (artikel 14, stk. 4, i Gauzès-sagen) — rapport om revisionen af den forordning, som skal vedtages på grundlag af betalingsbalanceforslaget (i overensstemmelse med artikel 19 i Gauzès-sagen) xvii) betalingsbalanceforslagets artikel 6, stk. 2, om skærpet overvågning indarbejder et vist antal elementer, der afspejler substansen i Ferreira-sagen; derfor skal betalingsbalanceforslaget opdateres med det formål at sikre lige vilkår og dermed afspejle aftalen mellem Parlamentets og Rådets forhandlingsdelegationer om de relevante dele af Ferreira-sagen, dvs. — standarder og procedurer vedrørende specifikationer for rapporteringskrav, herunder delegerede retsakter for disse rapporteringskrav (artikel 10 i Ferreira-sagen) — tilsynskrav for tilstanden af offentlige finanser, herunder bestemmelser vedrørende indvirkningen af de planlagte budgetmæssige foranstaltninger fastsat inden for rammerne af Unionens strategi for vækst og beskæftigelse (EU 2020-målene) og de tilpasninger, som et støtteprogram medfører for de nationale reformprogrammer, såvel som en beskrivelse og kvantificering af budgetforanstaltninger, herunder planlagte skattepolitikreformer og potentielle afsmittende virkninger af planlagte foranstaltninger for andre medlemsstater (artikel 6 i Ferreira-sagen) — indikationer vedrørende udbytte af ikke-forsvarsrelaterede offentlige investeringer, som har en betydelig budgetmæssig indvirkning (artikel 4, stk. 1, i Ferreira-sagen);