ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Der kan sondres klart mellem volontørtjenester og frivilligt arbejde, alt efter om det frivillige arbejde i henhold til FN's og ILO's definitioner udføres for non-profit-organisationer, hvor arbejdet ofte aflønnes til under markedsprisen, eller om det ikke aflønnes, men hvor der eventuelt kan ydes en godtgørelse for udgifter i forbindelse med løsningen af arbejdsopgaverne. Præciseringen af aktiviteternes juridiske status burde tage hensyn hertil for at lette situationen for de berørte parter samt de »praktikanter«, der obligatorisk i forbindelse med deres studier yder en indsats for ngo'er.

Frivilligt arbejde ifølge den definition, der er fastlagt af ILO og FN's agenturer, er arbejde af humanitær art eller med et almennyttigt formål udført i nonprofit-organisationer eller ikke-statslige organisationer af frivillige, som modtager betaling i form af aflønning. Der er tale om lønmodtagere, hvis frivillige arbejde karakteriseres ved, at lønnen er lavere end den, der er gældende på markedet — et helt grundlæggende træk ved det frivillige arbejde. Et eksempel: en logistiker i en humanitær nødhjælpsorganisation, eller en jurist i en forening til beskyttelse af flygtninges rettigheder modtager løn, men lønnen er anderledes og lavere end den, de ville kunne forvente på arbejdsmarkedet (transport eller juridisk rådgivning).

Den europæiske volontørtjenesteordning, som allerede er nævnt flere gange og fremhævet som noget, der bør udbredes og fremmes, er i virkeligheden en tjeneste, der stiller de unge til rådighed for foreninger og ngo'er ved bl.a. at godtgøre omkostningerne i forbindelse hermed (kost og logi), f.eks. ved praktikophold. På denne måde stilles de unge til rådighed som led i deres videregående uddannelse (obligatorisk praktikophold i udlandet inden for næsten alle uddannelser med en international eller europæisk dimension) for disse foreninger og ngo'er.

Unges deltagelse i humanitære eller almennyttige projekter, hvortil de modtager et fast beløb til dækning af deres udgifter, er til gensidig gavn. Hvis der skal foretages en præcisering af de juridiske forhold i forbindelse med den tildelte godtgørelse, er det vigtigt nøje at skelne mellem de forskellige former for frivilligt arbejde.
4.7

EØSU understreger, at forordningen om anprisninger bør være pragmatisk, og er betænkelig ved, at visse bestemmelser vedrørende dokumentationen for anprisninger kan være unødvendigt komplekse. Udvalget finder det vigtigt at finde en balance mellem forbrugernes behov for mere videnskabelig og tydelig information og fødevareproducenternes muligheder for at udvikle og markedsføre fødevarer med for forbrugerne gavnlige og relevante egenskaber.
3.2

Forskriftsproceduren med kontrol giver mulighed for mere effektivt at ændre de ikke-væsentlige elementer i forordningen, herunder ved at lade nogle af disse bestemmelser udgå eller ved at supplere med nye ikke-væsentlige bestemmelser.
2.1

EØSU tager Kommissionens begrundelser til efterretning og mener ikke, at tidspunktet er det rette til at gå ned i direktivets enkelte bestemmelser. Da der imidlertid er et presserende behov for lovgivning til at regulere den pågældende sektor og i tillid til, at Kommissionens erklæringer om, at lovgivningen har været effektiv, er velbegrundede, kan EØSU ikke gøre andet end at tilslutte sig forslaget om en forlængelse. I betragtning af den langvarige lovgivningsprocedure på skatteområdet mener EØSU desuden, at en periode på to år, dvs. indtil 31. december 2008, kun lige vil være nok og måske endda for kort til at udarbejde nye forslag på området.
2.3.6.3

For at sikre evaluerings- og certificeringsorganernes legitimitet og troværdighed er åbenhed om principperne nødvendig. Virksomhederne bør vide, på hvilket grundlag de vurderes. Derfor ser EØSU med tilfredshed på offentliggørelsen af principperne for socialt ansvarlige investeringer (13). Det er væsentligt, at disse organer fastlægger deres evaluering ud fra kriterier, der er baseret på grundteksterne i den liste, som blev fastlagt af interessentforummet i 2004. Organerne bør udvise størst mulig åbenhed. CSRR-QS-standarden var et forsøg på. selvregulering af professionen. EØSU tilskynder til, at man fortsætter ad denne vej. I en nylig udtalelse (14) opfordrede EØSU de europæiske virksomheder til at investere i udformningen og revisionen af forskellige måle- og informationsinstrumenter som f. eks. EMAS, GRI og ISO 26000. EØSU understreger, at det må undgås, at de internationale normer omdefinerer virksomhedernes sociale ansvar og reducerer det til en simpel håndhævelse af lovregler, når virksomhedernes sociale ansvar af natur eller baseret på frivillige initiativer og ikke lovgivning. Det henstiller til de nationale repræsentanter, der udarbejder ISO 26000 retningslinjerne, at man fremmer den europæiske definition af virksomhedernes sociale ansvar, som opfylder loven, men rækker endnu videre. Uanset vigtigheden af det arbejde, som vurderingsorganerne udfører, bør virksomhederne ikke være forpligtet til at underkaste sig private normer, hvis kontrol er bekostelig for SMV. Når instrumenterne kan underkastes en certificering, er den baseret på virksomhedernes frivillig medvirken og kan under ingen omstændigheder gøres obligatorisk.
2.1

Formålet med Kommissionens forslag er at ændre Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart (1) for at bringe den i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (2), senest ændret ved Rådets afgørelse 2006/512/EF af 17. juli 2006 (3).
1.3

Det havde muligvis været mere logisk for det første at behandle alle følgerne af opløsningen af et ægteskab og forældremyndighed over fælles børn i en udvidet forordning nr. 2201/2003, og for det andet i en ny forordning at behandle samtlige følger af separationen mellem ugifte par, som lever i et kontraktligt forhold eller i et papirløst parforhold. Dette havde sandsynligvis styrket klarheden og forståelsen for så vidt angår lovvalget og lettet anerkendelsen af de retsafgørelser, der ofte regulerer alle betingelser for og virkninger af skilsmisse og separation i én endelig dom.
4.8

EØSU bifalder de foranstaltninger, der på kort sigt foreslås som løsning på nogle problemer af presserende karakter. Ud over de skitserede foranstaltninger gør EØSU opmærksom på, at der er et presserende behov for at udvikle en foranstaltning, der vil gøre det muligt for politiet at samarbejde på tværs af grænserne om kontrol af straffeattester for de medarbejdere og frivillige, der arbejder med børn. EØSU opfordrer kraftigt til, at man som led i strategien overvejer at oprette et EU-register over børnesexforbrydere og at give politiet adgang dertil.
2.2

For at dette kan lade sig gøre, foreslås det at ændre de proceduremæssige artikler i direktivet og i bilag II således, at fællesskabsretten mere fleksibelt kan tilpasses kravene for udstedelse af det certifikat, der er omhandlet i artikel 22 i den reviderede konvention om sejlads på Rhinen.
5.10

Også bilag VI om særregler for anvendelsen af visse medlemsstaters lovgivning ændres. Ændringer tilføjes i afsnittene om følgende medlemsstater: — Estland — for at tilføje reglerne for beregning af forældreydelse. — Nederlandene — for at tage højde for den nye sygesikringsreform, der er trådt i kraft i år. — Finland — i lyset af reformen af den finske erhvervspensionslovgivning. — Sverige — for at kunne tage højde for ændringerne i den svenske sociallovgivning og reformen af pensionslovgivningen.
3.14

Allerede i udtalelsen CES 68/99 afviste EØSU, at der blev givet tilladelse til blanding af importerede produkter fra lande uden for EU med EU-produkter eller til fremstilling af vine i EU på basis af produkter fra lande uden for EU på grund af de ulemper, dette ville medføre for de europæiske producenter, og på grund af misbrugsrisiciene for forbrugerne. Udvalget beklagede, at Kommissionen ikke fremlagde forslag til en styrkelse af konkurrenceevnen i den internationale samhandel, navnlig på eksportmarkederne. Udvalget gentager kritikken i forbindelse med den planlagte reform af markedsordningen for vin.
1.

I overensstemmelse med Rådets beslutning af 1. april 1987 om at sikre, at fællesskabsreglerne er klare og lette at forstå (1), har Kommissionen fremlagt et forslag til kodificering af den pågældende forordning.
2.

EØSU finder det særdeles nyttigt, at alle teksterne samles i ét direktiv. Det er blevet understreget, at den konstitutive kodificering ikke medfører nogen indholdsmæssige ændringer, men kun tjener til at gøre EU-lovgivningen klar og overskuelig. EØSU tilslutter sig helhjertet denne målsætning og hilser derfor, med den ovennævnte forsikring, forslaget velkommen.
6.4.1

Der er behov for mere sammenhængende og pålidelige overvågningsstandarder, hvis man vil sørge for, at der fortsat sker fremskridt med at nå direktivets målsætninger, og sikre samme vilkår i hele EU. EØSU ser frem til de nye forslag om et europæisk vandinformationssystem (Reporting Water Information System), som snart vil blive fremsat, og håber, at det vil være muligt at bruge systemet til at holde skarpt øje med gennemførelsen af direktivet om prioriterede stoffer.
2.2.1

Overholdelsen af sundheds- og sikkerhedsregler ved anvendelsen af arbejdsudstyr udgør et vigtigt aspekt i de forebyggende foranstaltninger. Siden 1989 er disse regler blevet harmoniseret en smule. Direktivet af 30. november 1989 er blevet ændret flere gange med henblik på at dække et større antal arbejdssituationer (primært arbejde i højden) og inkorporere en udvidet tilgang til sundhed på arbejdspladsen under henvisning til ergonomiske principper. Disse forskellige revisioner kan skabe vanskeligheder for målgruppen for denne lovgivning, selv om Kommissionen har foretaget en halvofficiel koordination af de gældende regler.
2.2.1

Udsættelse for asbest er stadig en betydelig risikofaktor for forskellige kategorier af arbejdstagere, navnlig inden for bygge- og anlægssektoren. Det skønnes generelt, at Europa i det 20. århundrede har brugt dusinvis af millioner tons asbest. Trods EU's beslutning i 1999 om at forbyde asbest vil der i årtier stadig være risiko for udsættelse for asbest, især fordi mange bygninger indeholder asbest. Skrotning af mange forskellige former for asbestholdige materialer og håndteringen af dette affald kan i øvrigt ligeledes medføre udsættelse for asbest.
2.5

Ratificering er ene og alene op til medlemsstaterne, da EU ikke er medlem af ILO. EØSU bemærker og udtrykker interesse for Kommissionens beslutning om at indbyde arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau til at indlede forhandlinger med henblik på at nå en aftale. Hvis det lykkes at nå en sådan aftale, kan det bestemt fremme medlemsstaternes ratificering. EØSU forventer, at medlemsstaterne ratificerer hurtigst muligt, forhåbentligt i 2008.
2.6.1

Ti medlemmer udnævnes direkte af de organer, de tilhører: — en repræsentant for Europa-Parlamentet, — en repræsentant for Rådet, — en repræsentant for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, — en repræsentant for Regionsudvalget, — en repræsentant for Den Europæiske Centralbank, — to repræsentanter for Udvalget for det Statistiske Program, — en repræsentant for den europæiske union af industri- og arbejdsgiverorganisationer (UNICE), — en repræsentant for Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS), — en repræsentant for Den Europæiske Organisation for Håndværk og Små og Mellemstore Virksomheder (UEAPME).
3.5

Kommissionens hvidbog fra 2001 (5) indeholder grundlæggende fakta om transportsystemet i EU samt en række ideer, tanker om forslag til, hvordan situationen på transportområdet kan forbedres inden 2010. Der opstilles kvantitative mål for de forskellige transportformer. Genopretning af balancen i markedsandele mellem de forskellige transportformer skal inden 2010 føres tilbage til niveauet i 1998. Intermodalitetens betydning understreges kraftigt, dvs. hvordan de forskellige transportformer skal kunne samvirke, først og fremmest med hensyn til længere godstransporter i Europa. Ambitionen er at føre mere gods over til jernbane- og søtransport. Marco Polo-programmet er et led i disse bestræbelser. Forudsætningen for at gøre dette er, at der skabes gunstige tekniske og logistiske løsninger, som muliggør et dør-til-dør-koncept. I hvidbogen nævnes det, at tidsspilde og meromkostninger i forbindelse med omlastninger belaster konkurrenceevnen, hvilket begunstiger lastbiltrafikken, hvis fintforgrenede vejnet muliggør godstransporter i princippet til en hvilken som helst destination. Ovennævnte bemærkninger vedrørende den udviklede vejinfrastruktur gælder hovedsagelig for EU-15. I de nye medlemsstater er vejnettets forgreninger ringe og ofte af dårlig kvalitet. Disse lande besidder et enormt potentiale for udvikling af transportsystemet, som man bør udnytte ved at fremme investeringer i infrastrukturen.
4.11.1

Det er til stor irritation for de berørte parter og andre interesserede, når man skal lede i og efter forskellige EU-dokumenter for at få et fuldstændigt overblik over det samme politikområde. På grund af forvaltningstekniske bestemmelser om, at Kommissionens dokumenter skal være kortfattede er den egentlige handlingsplan, der anføres som bilag 1 i indholdsfortegnelsen i Kommissionens meddelelse, ikke vedlagt denne. Handlingsplanen findes kun som særskilt SEK-dokument, og på det relevante dokument står ordet »handlingsplan «ikke en gang på forsiden. Der tales blot om et »technical annex«. Handlingsplanen findes derudover kun på engelsk (altså ikke på andre officielle sprog) og var i sit tryk ikke særligt læselig. Dette er alt sammen ærgerligt. EØSU opfordrer Kommissionen til at oversætte handlingsplanen til alle officielle sprog og sørge for, at dokumentet distribueres bredt via såvel internet som i papirform.
2.1

EØSU finder det meget nyttigt, at alle retsakter samles i et enkelt direktiv. I forbindelse med Borgernes Europa lægger EØSU, ligesom Kommissionen, stor vægt på at forenkle fællesskabslovgivningen for at gøre den klarere og lettere tilgængelig for borgerne, således at de får nye muligheder og kan udnytte de specifikke rettigheder, som fællesskabslovgivningen giver dem.
6.2.1

Den i det foregående punkt nævnte opdeling synes korrekt. Reglen i artikel 6 giver imidlertid anledning til nogen forvirring, idet »Kommissionen kan beslutte at gøre kommunikations- og informationsudvekslingssystemerne tilgængelige for andre offentlige tjenester til skatte- og afgiftsmæssig brug eller anden brug, forudsat at der betales et bidrag til programbudgettet«. Formuleringen »eller anden brug «forekommer noget tvetydig. Kommissionen må specificere »hvilke «myndigheder, der vil få tilladelse til at indhente informationer under hvilke garantier og kontrolforanstaltninger. For at fjerne denne tvivl foreslår EØSU, at det specificeres, at oplysninger kun vil blive leveret inden for rammerne af det retlige samarbejde og med de garantier, der følger af de gældende regler, og altid under iagttagelse af de bestemmelser, der beskytter privatlivet.
4.3.5

Man kan argumentere for, at en tilbudsgiver bør sikre sig, at den ordregivende myndighed har overholdt standstill-perioden og offentliggjort de påkrævede meddelelser om hensigten om at tildele en kontrakt, ligesom man kan argumentere for, at en tilbudsgiver, som stadig ikke er overbevist, bør bede om en formel bekræftelse fra køberen. Det nye direktiv bestemmer (artikel 2 f 2), at der kun er grundlag for at ophæve en kontrakt efter tildeling, hvis den ordregivende myndighed har undladt at give korrekt meddelelse om hensigten om at tildele en kontrakt eller ikke har overholdt standstill-perioden. Særligt for større og vigtige kontrakter synes det at være let at verificere, om disse få betingelser er blevet overholdt. Men tærskelværdierne for vareindkøbs- og tjenesteydelseskontrakter kan ikke siges at værre »større og vigtige«, ikke engang for SMV'er, men det er konsekvenserne af manglende opnåelse af erstatning ved ophævelse derimod. EØSU finder det ikke rimeligt, at risikoen for fejl og de alvorlige konsekvenser forbundet dermed påhviler tilbudsgiveren, og det bør derfor tages op til fornyet overvejelse. »På leverandørens ansvar «med de potentielt meget byrdefulde konsekvenser er ikke den rette fremgangsmåde til at sætte en stopper for ulovligheder fra ordregivende myndigheders side. Selv om konsekvenserne af Hazell mod Hammersmith and Fulham muligvis ikke ville være de samme under andre omstændigheder eller i andre lande, er det ønskeligt for ikke at sige helt afgørende, at der lovgives herom på enten EU- eller nationalt niveau for at undgå, at tilbudsgivere udsættes for en helt uoverskuelig risiko ved ophævelse af kontrakter.
De seneste to udvidelser har øget mangfoldigheden betydeligt. Ved hver af de tidligere udvidelser har EU måttet tackle sociale spørgsmål for at bane vejen for en mere gnidningsløs tiltrædelsesproces. Mange af EU's socialpolitikker med høj prioritet kan ses i denne sammenhæng, f.eks. social sikring af vandrende arbejdstagere, social samhørighed, social dialog, beskæftigelsespolitik og ligestilling.

Udvidelsen fortsat er forbundet med store udfordringer for sammenholdet i EU samt for gennemførelsen af Lissabon-målene, navnlig inden for social- og beskæftigelsespolitikken. Wim Kok-rapporten om midtvejsrevisionen af Lissabon-strategien advarer om, at udvidelsen fører til spændinger i EU, og »medmindre der bliver udsigt til en konvergerende udvikling, vil disse spændinger tage til. «Den integrationspolitiske vægt må i de kommende år i højere grad lægges på en social uddybning af EU. Dette kræver, at EU er i besiddelse af bl.a. makroøkonomiske rammebetingelser, som tager sigte på at fremme vækst og beskæftigelse.

EØSU konstaterer, at der stadig er store økonomiske og sociale skævheder mellem medlemsstaterne. Udvalget mener ikke, at udvidelser skal ses som en risiko for, at de sociale aspekter taber terræn, men snarere — hvis de understøttes af en mere målrettet EU-politik — som en mulighed for at forbedre levestandarden og arbejdsbetingelserne — ikke kun i de nye medlemsstater, men i hele Europa.
3.1

Det forslag til forordning, som Kommissionen fremsætter, var planlagt i den forrige forordning, hvori det blev pålagt Kommissionen før den 1. januar 2007 at præsentere den første rapport med forslag til de nødvendige tiltag for at nå målene for godtgørelse til EU's fjernområder for afsætning af fiskevarer til det europæiske fastland.
3.2.9

Udvalget bifalder Kommissionens støtte til en omfattende ratificering og ægte gennemførelse af ILO's konventioner, men bemærker, at denne forpligtelse kan gøres mere konkret, hvad angår international handel. For det første er Kommissionen på multilateralt niveau nødt til at opstille fremme af anstændigt arbejde som et af EU's mål i Verdenshandelsorganisationen WTO. Det bør overvejes at oprette et udvalg om »Handel og anstændigt arbejde «inden for Verdenshandelsorganisationens struktur i lighed med udvalget om »Handel og miljø«. Anstændigt arbejde bør være et element i »bæredygtig udvikling «under Verdenshandelsorganisationens handelspolitiske evalueringer, og der er brug for et arbejdsprogram for WTO sammen med ILO. Kommissionen og medlemsstaterne bør aktivt arbejde for at overbevise WTO's øvrige medlemmer om fordelene ved at sætte fokus på anstændigt arbejde inden for WTO.
4.3

Den metode, som Kommissionen har valgt, herunder en række forslag til detaljerede administrative procedurer (f.eks. (1) kravet om, at tilsynsmyndigheden i en medlemsstat skal udstede en skriftlig bekræftelse senest to hverdage efter at have modtaget anmodningen i stedet for, som det er gældende praksis i medlemsstaterne ved afleveringen heraf; (2) begyndelsestidspunktet for beregning af den kompetente myndigheds frist til at behandle anmodningen er datoen for udstedelsen af den skriftlige bekræftelse at modtagelsen snarere end datoen for den fysiske modtagelse) kunne vise sig at være for ufleksibel i praksis, hvor realiteterne er mere eller mindre komplicerede, og hvor hvert tilfælde er enkeltstående. Det kunne gøre det vanskeligt at opnå den grundlæggende målsætning med direktivet, nemlig »forbedring af retssikkerheden, klarheden og gennemsigtigheden i tilsynsgodkendelsesprocessen«.
3.3

I midten af 80-erne skete der en række nye optagelser af unge demokratier, som skulle styrkes. De europæiske politiske ledere udtrykte ønske om, at disse lande konvergerede i retning af det niveau, de daværende medlemsstater befandt sig på, og var rede til at påtage sig dette finansielle ansvar ved at fordoble midlerne til Strukturfondene (samt EUGFL-Udviklingssektionen via mål nr. 5 b)). Den økonomiske og sociale samhørighed finder sin plads blandt traktatens mål, og bevillingerne til regionalpolitikken fordobles for at styrke konvergensen. Den tanke, at dette at indhente efterslæbet ikke sker via social dumping, men under overholdelse af EU-regelværket og regionaludviklingsprogrammerne, som arbejdsmarkedets parter er inddraget i, er nu fast forankret. Det erkendes også, at de frie markedskræfter ikke længere er nok til at skabe den af grundlæggerne ønskede samhørighed, og at denne samhørighed nødvendigvis opstår via offentlige interventioner, der skaber en udligning mellem regionerne. I 1988 træder samhørighedspolitikken i kraft. Målet er at mindske udviklingsforskellene mellem de forskellige regioner i EU. Et andet mål er at kompensere for de spændinger og skævheder, der er opstået som følge af de nationale bestræbelser for at efterleve reglerne gældende for ØMU'en.
2.8

I 2005 offentliggjorde Kommissionen sin anden statusrapport om gennemførelsen af Lissabon-målene på uddannelsesområdet (13). Den fremhæver bl.a., at det er vanskeligt at øge antallet af højtuddannede i Europa, at det er nødvendigt at opdatere og supplere viden, kompetencer og kvalifikation i løbet af et arbejdsliv gennem avancerede ordninger for livslang læring, at der er behov for at øge de offentlige investeringer i højere uddannelse samt supplere med private investeringer, og at der skal uddannes højtkvalificerede lærere og undervisningspersonale for at sikre generationsskiftet (1 mio. personer i perioden 2005-2015).
3.6.1

I forlængelse heraf skal det også fremover, særligt ved kommende anmodninger om tilføjelser til bilag XI (bl.a. fra Rumænien og Bulgarien i forbindelse med tiltrædelsen) overvejes, om det ikke drejer sig om et horisontalt spørgsmål, der bør behandles systematisk i grund- eller gennemførelsesforordningen. Dette er bl.a. tilfældet med mange medlemsstaters sociale beskyttelsesklausuler til gavn for personer, der af politiske eller religiøse grunde eller på grund af deres herkomst har oplevet et tab af rettigheder inden for den sociale sikring (10) eller også særlige bestemmelser for krigsramte, tidligere krigsfanger, ofre for forbrydelser, ofre for terror eller ofre for totalitære regimer. Sådanne beskyttelsesklausuler, der giver særlige persongrupper social sikring (f.eks. sygesikring, pensioner) eller erstatning, hører i reglen ikke retligt hjemme i det sociale sikringssystem. Derfor vil det også i disse tilfælde være hensigtsmæssigt med en generel artikel i selve grundforordningen, der sikrer at sådanne klausuler, der giver en statslig ydelse eller erstatning, der ikke hører under det sociale sikringssystem, undtages fra forordningen.
1.

Det her behandlede forslag til direktiv indgår i Kommissionens plan om at forenkle fællesskabslovgivningen for at gøre den klarere og lettere tilgængelig for almindelige borgere.
1.1

EØSU bifalder den nye aftale med USA om at videreføre koordineringen af Energy Star-programmerne for energieffektivitetsmærkning i en ny femårsperiode samt Kommissionens bestræbelse på at indføre mere krævende tekniske specifikationer for kontorudstyr i takt med de teknologiske fremskridt og på en mere fleksibel måde. EØSU er enig i forslaget om at omarbejde forordning (EF) nr. 2422/2001 for at tilpasse gennemførelsen af Energy Star-programmet til den nye aftale og fremsætter følgende bemærkninger hertil: