P6_TA(2007)0078

Charteret om grundlæggende rettigheder og lovgivning

Europa-Parlamentets beslutning af 15. marts 2007 om overholdelse af charteret om grundlæggende rettigheder i Kommissionens lovgivningsforslag: fremgangsmåde for en systematisk og stringent kontrol (2005/2169(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kommissionens meddelelse om overholdelse af charteret om grundlæggende rettigheder i Kommissionens lovgivningsforslag (KOM(2005)0172),

- der henviser til artikel 6 og 7 i traktaten om Den Europæiske Union,

- der henviser til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret i Nice den 7. december 2000 [1],

- der henviser til traktaten om en forfatning for Europa (forfatningstraktaten), der blev underskrevet den 29. oktober 2004 i Rom, og som omfatter bestemmelserne i charteret om grundlæggende rettigheder for at give dem en juridisk bindende karakter,

- der henviser til sin beslutning af 20. april 2004 om meddelelse fra Kommissionen om artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union: Respekt for og fremme af de værdier, som EU bygger på [2],

- der henviser til sin beslutning af 26. maj 2005 om forslag til fremme og beskyttelse af grundlæggende rettigheder: de nationale og europæiske institutioners rolle, herunder agenturet for grundlæggende rettigheder [3],

- der henviser til årsberetningen 2005 om situationen for de grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union, udarbejdet af EU-netværket af uafhængige eksperter,

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 168/2007 af 15. februar 2007 om oprettelse af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder [4] og Rådets erklæring om politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager,

- der henviser til den tale, som José Manuel Barroso i sin egenskab af indstillet formand for Kommissionen holdt på Europa-Parlamentets plenarmøde den 17. november 2004,

- der henviser til forretningsordenens artikel 45, 34 og 91,

- der henviser til betænkning fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og udtalelse fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender (A6-0034/2007),

A. der henviser til, at EU bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, og at disse principper er fælles for alle medlemsstater (EU-traktatens artikel 6),

B. der henviser til, at Parlamentet som EU-borgernes direkte valgte repræsentation har et særligt stort ansvar i forbindelse med gennemførelsen af disse principper,

C. der henviser til, at dette ansvar er så meget desto større, således som traktaterne for nærværende er affattet, eftersom:

- borgernes adgang til at anlægge direkte søgsmål ved Fællesskabets retsinstanser er stærkt begrænset [5]

- der ingen mulighed er for kollektivt søgsmål

- selv EF-Domstolens kompetencer på flere områder er begrænsede (se EF-traktatens afsnit IV og EU-traktatens artikel 35), hvis de overhovedet eksisterer (anden søjle — EU-traktatens afsnit V [6]),

hvilket kræver desto mere forsigtighed fra den europæiske lovgivers side, når denne lovgiver på områder, der kunne berøre beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder,

D. der henviser til, at en procedure til undersøgelse af, om alle lovgivningsforslag er forenelige med charteret om grundlæggende rettigheder, er en af de nødvendige konsekvenser af, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen samt alle medlemsstaterne har anerkendt charteret, og af den højtidelige proklamation af charteret for EU-borgerne den 7. december 2000 i Nice,

E. der minder om, at det reelle omfang af de grundlæggende rettigheder, således som det følger af anvendelsen af EU-traktatens artikel 6, stk. 2, endnu i dag især er et resultat af en retslig fortolkning, men at den europæiske lovgiver også bør tydeliggøre, hvordan disse rettigheder bør fortolkes,

F. der minder om, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen med proklamationen af charteret om grundlæggende rettigheder er blevet enige om definitioner af disse rettigheder, og at det er indlysende, at de for at være konsekvente og vise god tro fremover skal henvise til disse rettigheder, når de udarbejder EU's lovgivning (se Kommissionens ovennævnte meddelelse (KOM(2005)0172),

G. bemærker, at rettighederne, som de er forankret i charteret, får bindende virkning, når de først er indskrevet i Unionens lovgivning, gennem den europæiske lovgivning, der er præget af disse rettigheder,,

H. der henviser til, at der må lægges meget større vægt på systematikken, grundigheden, objektiviteten, åbenheden og gennemsigtigheden i fremgangsmåden for overholdelse af de grundlæggende rettigheder i lovgivningsforslag, eftersom charteret om grundlæggende rettigheder indtil nu desværre ikke er blevet juridisk bindende; understreger dog, at charteret om grundlæggende rettigheder igennem årene er blevet en referencetekst for de europæiske retsinstanser, som f.eks. Retten i Første Instans, EF-Domstolen [7] og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg samt for mange forfatningsdomstole,

I. der henviser til, at den europæiske lovgiver i forbindelse med den forudgående vurdering af den nye europæiske lovgivnings konsekvenser for de grundlæggende rettigheder bør inddrage synspunkter fra såvel de nationale lovgivere som civilsamfundet, den akademiske verden og eksperter fra andre internationale organisationer som f.eks. Europarådet og FN i sine overvejelser; vurderer, at den europæiske lovgiver på denne måde kan fremme dannelsen af en mere og mere udbredt kultur for grundlæggende rettigheder, som dette har været tilfældet i forbindelse med udarbejdelsen af visse retsakter om beskyttelsen af privatlivets fred, retten til at stifte familie og retten til åbenhed,

J. der henviser til, at Kommissionens forslag om at uddybe og forbedre offentlighedens kendskab til proceduren for overholdelse af de grundlæggende rettigheder i dens lovgivningsforslag, der har været anvendt siden 2001, udgør et tydeligt fremskridt mod Kommissionens mål om at udvikle en virkelig kultur for grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union,

K. der henviser til, at denne fremgangsmåde dog er for intern, at kriterierne er for restriktive, og at Europa-Parlamentets rolle er utilstrækkelig, og at der stadig tages for lidt hensyn til forslagene om at inddrage medlemsstaternes parlamenter, f.eks. forslagene fra det britiske Overhus [8], og til den nødvendige konstante dialog mellem EU-institutionerne samt til inddragelsen af uafhængige organisationer for at styrke objektiviteten,

L. der henviser til, at en virkelig kultur for grundlæggende rettigheder i EU kræver, at der udvikles et samlet system til kontrol af de grundlæggende rettigheder, som omfatter Rådet og beslutninger på området mellemstatsligt samarbejde,

M. der henviser til, at en virkelig kultur for grundlæggende rettigheder ikke kun består i en passiv efterlevelse af reglerne, men også i aktiv fremme af de grundlæggende rettigheder og indgriben i tilfælde af overtrædelse eller utilfredsstillende beskyttelse af grundlæggende rettigheder fra medlemsstaternes side,

N. der henviser til, at det samlede system til kontrol af de grundlæggende rettigheder bør omfatte en årlig drøftelse mellem de tre institutioner og de nationale parlamenter, særlig når Europa-Parlamentet redegør for de fremskridt, der er gjort, og de problemer, man er stødt på, i forbindelse med EU's udvikling som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed,

O. der henviser til, at det under en sådan drøftelse skulle være muligt på én gang at undersøge:

- årsrapporten fra Agenturet for Grundlæggende Rettigheder

- en specifik rapport fra Kommissionen inden for rammerne af dens generelle rapport om gennemførelsen af fællesskabsretten

- en rapport fra Rådet om de aspekter, som Rådet har opfattet som betydningsfulde i det forløbne år med hensyn til overholdelsen af grundlæggende rettigheder i Unionen og i medlemsstaterne,

P. der minder om, at institutionerne under disse årlige drøftelser bør undersøge muligheden for at revidere de lovgivninger, som eventuelt har reduceret udøvelsen af friheder af hensyn til den offentlige sikkerhed,

Q. der henviser til, at eksistensen af hemmelige fængsler og CIA's ulovlige bortførelser som led i kampen mod terrorisme, flere regeringers langsomme opklaring og manglende samarbejde eller videregivelse af passagerlisteoplysninger og bankkontooplysninger gennem SWIFT uden hjemmel kan ryste borgernes tillid til, at EU-institutionerne kan og vil beskytte de grundlæggende rettigheder og retsforfølge overtrædelser,

1. gør opmærksom på den historiske opgave det er, også at skabe redskaber til frihed i "processen hen imod en stadig snævrere union" (EU-traktatens artikel 1) sammen med at udvikle redskaber til sikkerhed og retfærdighed, økonomiske og sociale fremskridt;

2. understreger nødvendigheden af at overvinde krisen i forfatningsprocessen, fastholde forfatningens vigtigste resultater og anerkende, at charteret om grundlæggende rettigheder er juridisk bindende;

3. bifalder Kommissionens forslag om at uddybe og forbedre synligheden af proceduren for overholdelse af de grundlæggende rettigheder i dens lovgivningsforslag og ser deri det første positive resultat af de ambitiøse foranstaltninger til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, som kommissionsformand José Manuel Barroso fremlagde i Parlamentet den 17. november 2004, og af den arbejdsgruppe, han nedsatte til formålet;

4. anmoder Kommissionen om at gøre overvågningsprocessen mere åben og konsultere relevante aktører i civilsamfundet, særlig dem, som potentielt bliver berørt af det pågældende kommissionsforslag;

5. understreger, at den "systematiske" kontrol, som Kommissionen har foreslået, gør det ubetinget nødvendigt, at praktisk talt alle lovgivningsforslag prøves grundigt, og at resultatet begrundes;

6. anmoder Kommissionen om at kontrollere lovforslags overensstemmelse ikke bare med charteret om grundlæggende rettigheder, men også med alle europæiske og internationale instrumenter vedrørende grundlæggende rettigheder og med de rettigheder, der følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner som generelle principper for fællesskabsretten;

7. understreger, at en virkelig systematisk og stringent overvågning af de grundlæggende rettigheder kræver mere end udelukkende en undersøgelse af mulige retlige fejl i afvejningen mellem den individuelle frihed og almene hensyn, og at der desuden i hvert enkelt tilfælde er brug for en politisk analyse til blandt de forskellige korrekt afvejede løsninger at finde frem til den løsning, som skaber den bedste balance mellem målsætning og begrænsning af grundlæggende rettigheder (optimering af politikken om grundlæggende rettigheder);

8. anser det for passende, at overvågningen bliver koncentreret om de i hvert enkelt tilfælde specifikt berørte grundlæggende rettigheder, og anser det for ufravigeligt at nævne disse udtrykkeligt og enkeltvis i betragtningerne;

9. håber, at det vil være muligt at finde frem til specifikke praktiske måder til gennemførelse af den nævnte metode, hvormed Kommissionen agter at gennemføre charteret om grundlæggende rettigheder i sine lovgivningsforslag;

10. understreger, at systematisk intern kontrol for at sikre, at de grundlæggende rettigheder overholdes, når lovgivningsforslag er under udarbejdelse, bør være emne for en rapport, som forklarer retsgrundlaget for overholdelsen af disse rettigheder;

11. opfordrer Kommissionen til i konsekvensanalysen at genoverveje sin beslutning om at indordne overvejelserne om de grundlæggende rettigheder i de tre eksisterende kategorier, nemlig økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger, og oprette en specifik kategori for "konsekvenser for de grundlæggende rettigheder", da det er den eneste måde, hvorpå man kan sikre, at der tages hensyn til alle aspekter af de grundlæggende rettigheder;

12. understreger Kommissionens ret til under hele lovgivningsproceduren at trække sit forslag tilbage inden Rådets vedtagelse heraf, når der foretages ændringer, hvor en grundlæggende rettighed overtrædes;

13. afviser Kommissionens forbehold over for at rejse annullationssøgsmål "efter en politisk vurdering i de konkrete tilfælde", og betoner udtrykkeligt, at forsvaret af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne har ubetinget forrang frem for enhver politisk overvejelse;

14. anser det for nødvendigt at udvide proceduren for overholdelse af charteret om grundlæggende rettigheder både til den samlede lovgivningsprocedure og komitologien, at styrke Parlamentets stilling, at præcisere den rolle, som Agenturet for Grundlæggende Rettigheder har, og i højere grad at gøre brug af dets støtte;

15. overvejer i denne sammenhæng at ændre forretningsordenens artikel 34 for at overdrage undersøgelsen af, om lovgivningsforslag, foranstaltninger og forskrifter respekterer de grundlæggende rettigheder, til Udvalget om Borgernes Rettigheder og ændre forretningsordenens artikel 91 og 115 på en sådan måde, at Parlamentets beslutninger også kan vedrøre forhold i medlemsstaterne, således at Parlamentet i en tidlig fase kan påtage sig sit ansvar inden for rammerne af EU-traktatens artikel 6 og 7;

16. understreger, at selv om der findes generelle konsultationsprocedurer, bør uafhængige eksterne organer og organisationer, som specifikt beskæftiger sig med spørgsmål vedrørende de grundlæggende rettigheder, inddrages i større omfang; opfordrer Kommissionen til at fastlægge en særlig ordning, således at disse organer og organisationer kan høres i forbindelse med udarbejdelsen af lovforslag, som har indvirkning på de grundlæggende rettigheder;

17. opfordrer Rådet til også at styrke den systematiske kontrol med de grundlæggende rettigheder inden for det mellemstatslige samarbejde, at offentliggøre resultaterne og ligeledes sikre sig støtte fra Agenturet for Grundlæggende Rettigheder;

18. bekræfter, at Parlamentet og andre EU-institutioner på passende vis og på frivillig basis inden for rammerne af lovgivningsproceduren kan drage fordel af den ekspertise, som agenturet opnår på området grundlæggende rettigheder, samt den ekspertise, der er opnået inden for politisamarbejdet og det retlige samarbejde;

19. minder om, at hverken traktaterne eller forordning (EF) nr. 168/2007 udelukker muligheden for, at Europa-Parlamentet kan søge agenturets bistand, når det gennemfører EU-traktatens artikel 7; forventer, at Kommissionen og Agenturet for Grundlæggende Rettigheder vil bidrage med de nødvendige finansielle og menneskelige ressourcer inden for den flerårige ramme og i det årlige arbejdsprogram med henblik på at sætte agenturet i stand til at besvare Parlamentets anmodninger på passende vis, når det udøver sine beføjelser i henhold til EU-traktatens artikel 7;

20. anser det for overordentlig vigtigt, at der fastlægges hensigtsmæssige metoder til at kommunikere med og orientere offentligheden og EU-institutionerne om den interne kontrol med overholdelsen af de grundlæggende rettigheder, bl.a. ved at udarbejde regelmæssige rapporter om emnet;

21. anmoder medlemsstaternes parlamenter om, navnlig hvad angår politisamarbejde og retligt samarbejde samt den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, at undersøge, om alle beslutninger og foranstaltninger er forenelige med charteret om grundlæggende rettigheder, således at de grundlæggende rettigheders udelelighed bevares, og der i alle EU's politikker sikres en systematisk og grundig kontrol af de grundlæggende rettigheder;

22. opfordrer Rådet og Kommissionen til, jf. EU-traktatens artikel 4 og EF-traktatens artikel 200 og 212, hvert år at forelægge en beretning om EU's politik for grundlæggende rettigheder for Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter og deltage i en systematisk, åben og permanent dialog om overholdelsen af de grundlæggende rettigheder i EU;

23. anmoder Kommissionen og Rådet om at give Parlamentet meddelelse om den opfølgning af rapporterne, som netværket af nationale eksperter foretager;

24. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen samt til medlemsstaternes og kandidatlandenes regeringer og parlamenter.

[1] EFT C 364 af 18.12.2000, s. 1.

[2] EUT C 104 E af 30.4.2004, s. 408.

[3] EUT C 117 E af 18.5.2006, s. 242.

[4] EUT L 53 af 22.2.2007, s. 1.

[5] Sag C-50/00, Domstolens dom af 25. juli 2002, Unión de Pequeños Agricultores mod Rådet, Sml. 2002, I-6677.

[6] Sag T-338/02, kendelse afsagt den 7. juni 2004 af Retten i Første Instans, Segi m.fl. mod Rådet, Sml. 2004, II-1647.

[7] Sag C-540/03, Domstolens Dom af 27. juni 2006, Europa-Parlamentet mod Rådet, om retten til familiesammenføring for mindreårige børn, der er statsborgere i tredjelande (direktiv 2003/86/EF).

[8] House of Lords, European Union Committee, 16. rapport fra sessionen 2005-06 om "Human Rights Proofing EU Legislation", 29. november 2005, punkt 149.

--------------------------------------------------