KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 20.01.1998 
KOM(1998) 15 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
OG REGIONSUDVALGET 
OM EVALUERINGEN AF FÆLLESSKABETS TREDJE 
HANDLINGSPROGRAM TIL FORDEL FOR HANDICAPPEDE 
(HELIOS II) 
1993-1996 

Indhold 
ADMJNISTRATIVT SAMMENDRAG 
1. INDLEDNING 1 
2. OVERSIGT OVER HELIOSII-PROGRAMMET 1 
2.1 Mål 1 
2.2 Foranstaltninger 1 
2.3 Finansiering 2 
2.4 Programmets ledelsesstruktur 2 
2.5 Oversigt over deltagerne i HELIOS II-programmet 3 
3. EVALUERING AF PROGRAMMET 4 
3.1. HELIOS II som et laboratorium 4 
3.2 Evaluering af forskellige aspekter ved programgennemførelsen 5 
3.2.1 Handicappedes deltagelse i HELIOS II 6 
3.2.2 Ledelsesstrukturernes effektivitet 7 
3.2.3 Strukturelle forbindelser mellem forskellige europæiske initiativer 7 
3.3 Evaluering af programmets effekt 8 
3.3.1 Overførsel af erfaringer 8 
3.3.2 Bidrag til udvikling og udbygning af netværk 10 
3.3.3 Bidrag lil udvikling af samspillet mellem europæiske og nationale politikker 11 
4. KONKLUSIONER 13 
4.1 Merværdi 13 
4.2 Programmets begrænsninger 14 
4.3 Nødvendig opfølgning 15 
4.3.1 Foranstaltninger til fremme af en rettighedsbaseret approach på 
handicapområdet 15 
4.3.2 Foranstaltninger til styrkelse af dialogen med medlemsstaterne 16 
4.3.3 Foranstaltninger til sikring af handicappedes og 16 
handicaporganisationernes fulde deltagelse i mainstream-aktiviteter 
4.3.4 Foranstaltninger til sikring af en reel dialog med de ikke-statslige 17 
organisationer (NGO) 
5. VEJEN FREM 18 
(J»J 
1. INDLEDNING 
Fællcsskabets tredje handlingsprogram til fordel for handicappede, kendt som "HELIOS II-
programmet", blev fastlagt ved Rådets afgørelse 93/136/EØF af 25. februar 19931. Det 
dækkede perioden 1. januar 1993 til 31. december 1996. 
I henhold til ovennævnte afgørelses artikel 11, stk. 3, skulle Kommissionen inden den 1. juli 
1997 forelægge Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg en 
ruldstændig rapport om gennemførelsen og resultaterne af HELIOS II. 
I henhold til samme afgørelses artikel 11, stk. 4, samt punkt 1.2 i bilaget til teksten, skulle 
Kommissionens rapport i alt væsentligt baseres på resultaterne af en uafhængig og objektiv 
evaluering af de foranstaltninger, der iværksættes inden for rammerne af HELlOS II2. 
Kommissionen har i rapporten sigtet mod at give en oversigt over resultaterne af den uafhængige 
evaluering og af det nødvendige opfølgningsarbejde på handicapområdet. 
2. OVERSIGT OVER HELIOS ll-PROGRAMMET 
2.1 Mål 
HELIOS II-programmet blev fastlagt med det sigte at frcmmc lige muligheder for og 
integrering af mennesker med handicap. Således har programmet følgende fire hovedmål: 
1. at videreudbygge og forbedre udvekslingen af erfaringer og oplysninger med 
medlemsstaterne og ikke-statslige organisationer; 
2. at fremme effektive metoder og foranstaltninger med henblik på at opnå en større 
effektivitet og en bedre koordinering af initiativer; 
3. at fremme udviklingen af en samarbejdspolitik på fællesskabsplan med 
medlemsstaterne og de berørte organisationer og sammenslutninger for integrering 
af handicappede med udgangspunkt i de mest banebrydende og effektive 
genncmførte forsøg og metoder i medlemsstaterne; 
4. at videreudbygge samarbejdcl med NCIO med en europæisk dimension og N(l(), 
der anses for rcpræsentativc i dc rcspcktivc medlemsstalcr, gcnncin de nalioiuilc riid 
for handicappede. 
EFT L 56/30 af 9.3.93. 
Derfor overdrog Kommissionen på grundlag af en licitation evalueringsopgaven til Tavistock Institute 
(Det Forenede Kongerige) i samarbejde med tre andre forskningsinstitutter: Nexus (Irland), TiCWS 
(Nederlandene) and Prisma (Grækenland). Rapporten, der har form af et arbejdsdokument, er tjlgængelig 
hos Kommissionens tjenestegrenc (foreligger kun på engelsk). 
2.2 Foranstaltninger 
Følgende hovedforanstaltninger tjente til gennemførelsen af disse mål: 
1. Aktiviteter vedrørende udveksling og formidling af oplysninger mellem medlemsstaterne: 
konferencer, seminarer, informationsudveksling, studieophold og kurser inden for 
genoptræning, undervisningsmæssig integrering, økonomisk integrering og social 
integrering af mennesker med handicap. Deltagerne i disse aktiviteter blev udpeget af 
medlemsstaterne; 
2. Indsamling, udveksling og formidling af information tilvejebragt i medlemsstaterne 
gennem udbygningen af det datastyrede informations- og dokumentationssystem 
HANDYNET; 
3. Samarbejde med NGO gennem finansiering af konferencer, studieophold, kurser og andre 
samarbejdsaktiviteter på europæisk plan, informering af NGO om aktioner gennemført på 
fællesskabsplan og rådgivning fra NGO's side over for Kommissionen om specilikke 
emner; 
4. Oplysningsvirksomhed over for offentligheden gennem tildeling af årlige priser for 
modelprojekter på forskellige områder vedrørende integrering af mennesker med handicap 
og gennem medieaktiviteter. 
2.3 Finansiering 
Overslaget over omkostningerne ved gennemførelsen af programmet androg 37 mio. ECU. 
Der blev bevilget 40.16 mio. ECU, og de faktisk afholdte udgifter beløb sig til 39.74 mio. 
ECU. 
:inansieringen fordelte sig som følger på de enkelte år (i mio. ECU): 
Ar Budget Gennemferelse 
1993 5.60 5.40 
1994 1O06 10.04 
1995 1_L81 1_L78 
1996 J 12.69 J 12.52 
2.4 Programmets ledclscsstruktur 
Den centrale styring af programmet blev varetaget af Kommissionen med støtte fra en ekstcrn 
teknisk rådgiver (HELIOS-ekspertholdet) og en række rådgivende organer, bl.a.: 
• et rådgivende Udvaig: bestående af regeringsrepræsentanter fra medlemsstaterne; 
. -> 
• et europæisk handicapforum: bestående af de nationale råd for handicappede og 
europæiske NGO; 
• en forbindelsesgruppe: bestående af repræsentanter fra de to andre organer; 
gruppen havde til opgave at tjene som bindeled mellem disse. 
På nationalt plan krævede programmets rådgivningsmekanismer et nationalt koordinerende 
organ, der var repræsenteret i det rådgivende udvalg, samt et nationalt centralt handicapråd, 
som var repræsenteret i det europæiske handicapforum. Det nationale koordinerende organ 
stod for udvælgelsen af deltagerne i informations- og udvekslingsaktiviteterne og for stottcn 
til og evalueringen af 1IELIOS II-aktiviteterne på nationalt og lokalt plan. Et vigtigt led i 
dcnnc opgave bestod i tilrettelæggelsen af nationale informationsdage, normalt en gang 0111 
året. Forskellene i koordineringsstrukturen fra land til land betød, at der landcnc imcllem var 
storc forskcllc med hcnsyn til mulighederne for koordinering og inlbrmationsudvcksling. 
På lokalt plan blev informations- og udvekslingsaktiviteterne koordineret af ledende personer 
blandt deltagerne. HELIOS-ekspertholdet havde en vigtig rolle med hensyn til at sorge for 
støtte til koordinatorerne af aktiviteterne på lokalt plan. 
2.5 Oversigt over deltagerne i HELIOS II-programmet 
Aktiviteterne under HELIOS II-programmet gav et stort antal organer. der arbejder med 
handicapspørgsmål på lokalt, nationalt og europæisk plan, mulighed for at deltage i drøftelser 
og meningsudveksling med lignende organer fra andre medlemsstater. Dette omfattede ca. 
1.150 fast tilknyttede deltagcrc, der deltog løbende i programaktiviteterne i de tre år, og ca. 
30.000 løst tilknyttede deltagere, hvis deltagelse var mere begrænset. 
3-
Fast tilknvttede HELIOS H-deltagere 
M edlemmer af radgivende Antal Beskrivelse 
organer organer 
________________________________ 
Det radgivende udvalg 34 Nationale 
regeringsrepryesentanter 
Europaiisk handicapforum 17' Nationale rad for handicappede 
13 Europceiske NGO 
2 Arbejdsmarkedets parter 
Arbejdsgrupper 84 Regeringsrepraesentanter, NGO 
og faglige eksperter 
Deltagere i lokale 
aktiviteter 
Deltagere i informations- og 832 Hovedsagelig organer, der 
udviklingsaktiviteter leverer tjenester til handicappede 
og undervisningsinstitutioner 
Deltagere i HANDYNET- 142 Eksperter og ~~ 
centre tjenesteleverand0rer. 
De lost tilknyttede deltagere omfattede organer og enkeltpersoner, der deltog i NGO-
udvekslingsaktiviteterne , NGO-medlemmer repraesenteret i programmets radgivende udvalg 
(856 med en national og en europaeisk dimension) og deltagere i de arlige HELIOS II-
konkurrenccr (ca. 200 pr. ar). Herudover var der ogsa deltagerne i de nationale 
informationsdage, der afholdes af de enkelte medlemsstater (der llndes ingen ensartede data 
om antallet af deltagere), andre medlemmer af organisationerne, som deltog i HELIOS II-
aktiviteterne og laeserne af dokumenterne med resultaterne af dissc. Sidstnaevnte gruppe 
omfattede potentielt et bredt spektrum af handicaporganisationer over hele Europa: 
forsendelseslisten for HELIOSCOPE og Flash talte over 30.000 personer. 
3. EVALUERING AF PROGRAMMET 
Resultatet af den eksterne evaluering er i store traek beskrevet i det folgende. 
3.1 HELIOS II som et laboratorium 
IIELIOS II indeholdt en r„kke nyskabende aspekter, der forbedrede Faellesskabets approach 
til handicappolitikken pa tre vigtige punkter: 
1. I Ivor der var en tendens lil, at man i tidligere handlingsprogrammer Ibkuserede 
pa "lbrsorgselementet" i handicappolitikken, blev der i IIELIOS II lagt mere 
vasgt pa aspekter sasom lige muligheder og integrering. 
Disse omfattede reprtesentanter fra Norge og Island 
Ved ekstrapolering pa grundlag af et udvalg af Srlige sektorrapporter anslSet til ca. 24.000 pr. ar. 
2. Snarere end at arbejde for forandringer gennem støtte til pilotaktioner eller 
demonstrationsprojekter satsede HELIOS II på at tilvejebringe forandringer 
inden for rammerne af en interaktiv indlæringsmodel kombineret med en mere 
strategisk handlingsmodel, hvor man opererer gennem formidling af erfaringer 
på basis af udveksling på lokalt plan og tilvejebringelsen af en struktur for 
samarbejde mellem organer på nationalt og europæisk plan. 
3. HELIOS II er det første handlingsprogram, hvor der er oprettet en formel 
struktur med henblik på et samarbejde med mennesker med handicap og deres 
organisationer. 
HELIOS II-programmets nyskabende aspekter tilførte hele programmet et stærkt 
eksperimentelt element, som kombineret med fokuseringen på udveksling af erfaringer og 
tilegnelse af viden betød, at programmet i visse henseender kunne betragtes som et 
"laboratorium", hvor spørgsmål i forbindelse med handicap, lige muligheder og integrering 
kunne blive undersøgt, ny forståelse skabt og nye løsninger testet, inden de blev formidlet til 
et bredere publikum. I den forbindelse var det vigtigt, at man ved evalueringen ikke kun nøje 
vurderede programmets resultater, men også de processer gennem hvilke man opnåede disse 
resultater. 
3.2 Evaluering af forskellige aspekter ved programgennemførelsen 
Der vil her blive gennemgået tre aspekter: handicappedes deltagelse i HELIOS II-
programmet, programmets ledelsesstuktur og programmets samspil med andre aktioner på 
handicapområdet. 
3.2.1 Handicappedes deltagelse i HELIOS II 5 
Selv om der blev gjort meget for at sikre, at handicappede var stærkt repræsenteret i nogle af 
programmets rådgivende strukturer, var der områder under programmet, hvor handicappede 
Ibrblev underrepræsenteret. 
Dette var navnlig tilfældet med aktiviteter inden for information og udveksling. Valget af 
deltagere inden for disse aktiviteter var hovedsagelig et resultat af medlemsstaternes strategier 
for udpegning af deltagere og af deres strategi for formidling af information om det 
kommende program. Imidlertid var der stadig en række strukturelle problemer, som også var 
med til at hindre handicappede og handicaporganisationerne i at deltage på lige fod med 
fagfolk og tjenesteleverandører. Blandt disse problemer kan nævnes: 
• Adgang til ressourcer og egnede faciliteter: arrangørerne af udvekslingsaktiviteter 
tog ofte ikke hensyn til behovet for fuldt tilgængelige faciliteter og for tidsplaner, 
der tilgodeså handicappede deltageres behov. Den kun delvise finansiering af 
aktiviteterne og den sene godtgørelse af udgifter medførte en række okonomiske 
problemer. 
• Adgang til information: for meget informationsmateriale og materialets sene 
modtagelse inden møderne gav problemer, navnlig for deltagerne i de rådgivende 
strukturer, som havde behov for at rådføre sig med medlemmerne. 
• Deltagelsesniveauet skabte især problemer i forbindelse med informations- og 
udvekslingsaktiviteterne, hvor de lokale organer blev opfordret ti! at frcmmc 
deltagelsen af mennesker med handicap, men hvor det var vanskeligt at opretholde 
en fortsat deltagelse. 
• Kvaliteten afdrøftelserne: der var inden for visse aktiviteter en fortsat tendens til. at 
visse fagfolk betragtede mennesker med handicap som manglende den nodvendige 
ekspertise til at deltage i drøftelserne på lige fod, og handicappede deltagere folte 
undertiden, at fagfolk og tjenesteleverandører undertiden mere var interesseret i at 
bevare status quo end i, at der skulle ske forandringer. 
Som svar på den udbredte bekymring over handicappedes underrepræsentation, som var 
kommcl til udtryk på programmets tidlige stadier, bestræbte Kommissionen sig på at oge 
deltagelsen af handicappede. Disse bcstræbelser havde en positiv effekt, især på de områder 
hvor det ikke er normalt, at handicappede deltager. Deltagelsen inden for området vedrorende 
social integrering var fra begyndelsen forholdsvis høj (ca. 50%); på områderne vedrorende 
genoptræning og uddannelse nåede deltagelsen af handicappede op på 20%; og på området 
vedrorende økonomisk integrering fordobledes deltagelsen fra ca. 20% til 40% ved 
programmets udløb. 
Selv om evalueringen primært fokuserede på handicappedes deltagelse i programaktiviteterne, bør det 
bemærkes, at der også blev udtrykt bekymring over andre gruppers underrepræsentation. F.eks. kunne 
man konstatere en mangei på interesse fra arbejdsgiverne for aktiviteterne inden for området økonomisk 
integrering, og hvad angik NGO-udvekslingsaktiviteterne deltog kun ganske få nationale og europæiske 
repræsentanter med politiske beføjelser. 
Delvis som et resultat af disse bestræbelser udgjorde mange af udvekslingsaktiviteterne et 
storre skridt fremad, idet de fremmede en dialog mellem tjenesteleverandører og 
handicappede. Dette lader til at have medvirket til en holdningsændring hos de organer, som 
deltagerne vendte tilbage til, samt i den nationale politiske beslutningsproces. 
3.2.2 Ledelsesstrukturernes effektivitet 
Der blev ved HELIOS II-programmets start givet udtryk for bekymring over den komplekse 
programstruktur, hvilket har betydet, at evalueringen har fokuseret på dette element. 
Der var generelt bred enighed om, at støtten fra Kommissionen og HELIOS-ekspertholdet var 
effektiv og blev hilst velkommen, især af deltagerne i programaktiviteterne på lokalt plan. 
Imidlertid viser evalueringen, at der er behov for betydelige ressourcer specielt med henblik 
på at fremme en høj deltagelse af mennesker med handicap i programmet. Behovet for 
ressourcer omfatter både et generelt behov for arbejdskraft og forskelligc formcr for 
ekspertise, herunder generel erfaring på handicapområdet og erfaring med sporgsmål i 
forbindclse med en større integrering og deltagelse af mennesker med handicap. 
Andre problemfyldte områder, som blev afdækket, var programmets rådgivende strukturer og 
kommunikationen mellem Kommisionen og de enkelte landes ministerier og i visse tilfælde 
mellem ministerierne på nationalt plan. Et af hovedproblemerne ved de rådgivende strukturer 
var de forskellige retninger, de to største rådgivende organer (det rådgivende udvalg og det 
europæiske handicapforum) arbejdede i, og det forhold at forbindelsesgruppen ikke var 
tilstrækkelig rustet til at håndtere forskellene mellem disse to organer. 
3.2.3 Strukturelle forbindelser mellem forskellige europæiske initiativer 
De strukturelle forbindelser mellem HELIOS II og andre programmer og initiativer på 
europæisk plan blev varetaget af Kommissionen gennem en tværtjenstlig gruppe og gennem 
programmets rådgivende strukturer. Der skete store forandringer inden for de andre 
programmer og initiativer vedrørende handicapspørgsmål, hvilket helt klart er direkte relateret 
til de forbindelser, Kommissionen etablerede på dette plan (se afsnit 3.3.3). 
På nationalt plan blev der etableret strukturelle forbindelser mellem forskellige europæiske 
programmer og initiativer inden for handicapspørgsmål i ca. halvdelen af medlemsstaterne. 
Det bør imidlertid bemærkes, at i større medlemsstater er ansvaret for de forskellige 
fællesskabsprogrammer og initiativer ofte placcret i forskellige ministerier, hvilket begrænser 
omfanget af samarbejdet og koordineringen mellem tjenestemænd på dette plan. Enkelte lande 
Ibrte en bevidst politik, hvor de tilskyndede deltagerne i HELIOS II til at ansøge om 
deltagelse i andre programmer og initiativer, og nogle lande favoriserede deltagerne i andre 
europæiske aktiviteter ved udvælgelsen af HELIOS Il-deltagere. Det medførte en betydelig 
overlapning på lokalt plan mellem programdeltagerne, idet ca. 60% af de lokale deltagere i 
HELIOS II-programmet enten havde været involveret i andre europæiske programmer eller 
initiativer eller havde ansøgt om støtte via disse. HORIZON var det initiativ, der oftest blev 
nævnt i den forbindelse. Mange deltagere anførte, at deltagelsen i HELIOS II havde gjort det 
-7 
betydeligt nemmere at fa adgang til andre europæiske initiativer, idet det skaffede dem 
mulighed for information og for for at finde partnere og gav dem erfaring med arbejdet på 
europæisk plan. 
Dette illlustrerer HELIOS II-programmets særlige natur, idet programmet ikke i sig selv 
tilvejebringer ressourcer til demonstration eller praktiske projekter. Imidlertid havde 
programmet en komplementær rolle i forhold til de programmer og initiativer, der gjorde 
dette, idet det sikrede muligheder for at udveksle information, udvikle idéer til nye aktiviteter 
og indvinde erfaring. 
3.3 EVALUERING AF PROGRAMMETS EFFEKT 
HELIOS II-programmets effekt er blevet vurderet i forhold til tre elementer: 
• hvorvidt programmet frcmmede overførsel af erfaringer med hensyn til "effektive 
metoder og foranstaltninger" mellem deltagerne på lokalt plan; 
• programmets bidrag til "networking" og samarbejde mellem 
handicaporganisationer; 
• og dets bidrag til et samspil mellem europæiske og nationale politikker og til den 
politiske beslutningsproces på europæisk og nationalt plan. 
3.3.1 Overførsel af erfaringer 
Overførsel af erfaringer inden for et program såsom HELIOS II kan foregå på en række 
forskellige niveauer. Det er formålstjenligt at skelne mellem overforsel som en proces (dvs. 
udveksling af information) i modsætning til overførsel som et rcsultat (dvs. indibrelse af ny 
praksis) og intern overførsel (mellem programdeltagere) i modsætning til ckstern overforsel 
(formidling af erfaringer til et bredere publikum). 
A. Udveksling af erfaringer mellem deltagerne inden for ranimerne af programmet 
Den udveksling af erfaringer, der fandt sted mellem programdeltagerne inden for ranimerne af 
programmet, blev i vid udstrækning betegnet som et af de mest effektive elementer. 
Deltagerne berettede i næsten overvældende grad, at de havde haft et stort udbytte af 
udvekslingen af erfaringer. For så vidt angår de trefjerdedele af respondenterne i 
undersøgelsen, havde dette ført til et bedre koncept for god praksis og givet inspiration til, 
hvorledes de kunne forbedre deres tjenester. Denne forstærkede følelse af solidaritet (90%) og 
den støtte, de modtog fra andre deltagere (75%), blev også værdsat. 
Ny viden blev ofte snarere opfattet som en anden måde at tænke på end som specifik 
information: en ny approach til handicapspørgsmål eller en større åbcnhcd over for nye idéer. 
Lrfaringen på dette niveau viste, at visse betingelser var bedre end andre ti! at fremme en 
effektiv udveksling på tværs af kultur, handicapgrupper og faglig baggrund. 
B. Formidling af erfaringer til andre udenfor rammerne afprogrammet 
lnformation og viden, som stammede fra programaktiviteterne, blev formidlet til et bredere 
publikum enten: 
• af deltagerne selv, når de vendte tilbage til deres egen kreds (horisontal overforsel) 
eller 
• gennem skriftlige rapporter og publikationer i forbindelse med programmet 
(vertikal overførsef) 
Horisontal overførsel 
Det lader til, at de fleste programdeltagere har udfoldet ihærdige bestræbelser på at dele den 
viden, de havde erhvervet gennem programaktiviteterne, med andre. Dette skete typisk 
gennem drøftelser med kolleger (97%), rapporter udsendt til medlemmerne af deres 
organisationer (73%>) eller gennem artiklcr sendt til nyhedsbreve (57%) eller 
handicapmagasiner (39%). Det lykkedes også for mange organer (75%) at opnå en slags 
mediedækning, selv om der ganske vist sædvanligvis var tale om lokale aviser eller 
radiostationer snarere end landsdækkende, og selv om der i regelen var tale om specialiserede 
handicapmedier snarere end offentlige. 
Mangelen på ressourcer var den væsentligste hindring for at dele erfaringerne med el bredere 
publikum. HELIOS II støttede ikke videreformidlingsaktiviteter (bortset fra nationale 
informationsdage), og for organer med få medarbejdere og begrænsede ressourcer kunne dette 
give problemer. 
l)c nationale koordinercnde organer spillede en særlig vigtig rolle. hvad angik 
videreformidlingen af den viden, som stammede fra programaktiviteterne. 80% af deltagerne i 
informations- og udvekslingsaktiviteterne anførte, at de havde delt deres erlåringer i 
forbindelse med udvekslingsaktiviteterne med andre på HELIOS II-konferencerne og i 
lilknytning til de nationale informationsdage. 
Vertikal formidling 
Ud over formidlingen af information via denne horisontale udveksling produceredes der under 
programmet en stor mængde skriftligt materiale. 
Formidlingen af materiale skete hovedsagelig gennem forsendelse til programdeltagerne, eller 
ved at deltagerne selv distribuerede materialet. De nationale repræsentanter havde forskellige 
planer, hvad angik videreformidlingen af materiale; enkelte ville sende kopier af materialet til 
alle lokale og regionale myndigheder, mcdens andre ikke havde nogen klare planer for 
videreformidlingen af materiale. Dette rejser i videre forstand spørgsmålet om 
nodvendigheden af en klar formidlingsslrategi for materiale produceret af et program af denne 
arl. Formidlingen til et bredere publikum af viden stammende fra programaktiviteler er en 
viglig Ibrudsætning for en bred debat om de pågældende spørgsmål. 
IIANDYNET-systemet blev også kritiseret, Ibrdi det mere var lilpassel fagfolks behov end 
handicappedes egne behov, selv om der på et tidspunkt i programforløbet som reaktion på 
rapporten fra midtvejsevalueringen blev taget initiativ til at inddrage handicappede og deres 
organisationer mere aktivt i udviklingen af databanken. 
C. Programdeltagernes udnyttelse afden erhvervede viden 
Selv om mange deltagere (53%) af respondenterne inden for information og udveksling og 
56% inden for NGO) anførte, at de havde været i stand til at indføre nyskabende metoder i 
deres organisationer som et resultat af programaktiviteterne, i et omfang der svarede til eller lå 
over deres forventninger, var det at omsætte idéer i praksis for mange deltagere et langsiglet 
projekt. Nogle af deltagerne anførte, at der var sat en proces i gang, og holdningerne i de 
organisationer, for hvilke de arbejdede, havde ændret sig - hvilket er en væsentiig optakt til 
forandring. Imidlertid krævede det at omsætte idécrne i handling ofte ressourcer. I den 
forbindelse anførte de, at programmet havde støttet dem på to måder: 
• programmet styrkede den overbevisning, deltagerne allerede havde om nye 
metoder, idet det undertiden tilvejebragte yderligere materiale, hvormed man kunne 
overbevise kollegerne og opnå lokal finansiering; 
• programmet havde også hjulpet med at få adgang til et andet europæisk program, 
som tilvejebragte ressourcer til nye projekter. 
D. Programmets bidrag til fremskridt på en bredere basis på det politiske og praktiske 
plan 
Ln tindersøgelse blandt programdeltagerne viste, at næsten halvdelen mente, at de havde haft 
en vis indflydelse på den politiske beslutningsproces på lokalt (48%) eller nationalt (43%) 
plan, selv om dette sjældent var så meget, som de kunne have onsket. Imidlertid folie mange 
organisationer, at deres offentlige profil var blevet styrket gennem programmet. som man 
håbede ville øge organisationernes mulighed for at påvirke den politiske beslutningsproces i 
fremtiden. Dette element var også tæt forbundet med det bidrag, programmet havde ydet på 
"networking-området" og forstærkede handicaporganisationernes lobbymuligheder, et ibrhold. 
der vil blive nærmere belyst i næste afsnit. 
3.3.2 Bidrag til udvikling og udbygning af netværk 
Handicapnetværk spillede en vigtig rolle i forbindelse med gennemførelsen af programmets 
hovedmålsætninger. F.eks. afhang HELIOS II-programmets muligheder for at bidrage til 
overførsel af crfaringer over hele Europa i stor udstrækning af evnen hos de organisationer, 
der var involverel i udvekslingsaktiviteter, til at formidle information til et bredere pubUkum, 
der igen var alhængigt af "networking-kapaciteten". Der var også en række deltagere, der gav 
tidtryk for, at det mest effektive bidrag, programmet kunne yde på lang sigt ti! fremme af lige 
muligheder og til handicappedes integrering, var at give handieaporganisationemc mulighed 
for at opbygge en effektiv platform eller lobby, hvorigennem man kunne udøve pression med 
henblik på påvirke den politiske beslutningsproces på nationalt og europæisk plan. 
Meget tyder på, at HELIOS II-programmets rådgivende strukturer sammen med dets 
llnansierede aktiviteter har ydet et vigtigt bidrag til den "networking-aktivitct", der flnder stcd 
mellem de organisationer, der beskæftiger sig med handicapspørgsmål gennem støtte iil 
oprettelse af nye netværk, styrkelse af eksisterende netværk eller fremme af "netvvorking" 
mellem nye grupper af deltagere. 
10-
På europæisk plan har HELIOS II i høj grad styrket og forbedret samarbejdet mellem NGO 
med en europæisk dimension og mellem disse og NGO med en national dimension, samtidig 
med at programmet i visse tilfælde har forbedret kontakten og samarbejdet mellem disse 
organisationer og de nationale regeringer og lokale organisationer. Der lader nu til snarere at 
være et tættere samarbejde omkring brede emner (såsom fremmc af lige muligheder) end 
omkring enkeltstående handicapspørgsmål eller sektorspecifikke emner. Dette giver igen 
mulighed for, at der kan foregå en dialog på tværs af handicapgrupper og sektorer. 
En del tyder på, at samarbejdet mellem forskellige faglige organer og organisationer, der 
repræsenterer mennesker med handicap, også er blevet forbedret, og at de demokratiske 
strukturer også er blevet styrket såvel i de enkelte organisationer som på nationalt og 
europæisk plan. 
3.3.3 Bidrag til udvikling af samspillet mellem europæiske og nationale politikkcr 
Der lader til at være sket en betydelig udvikling i retning af et øget samspil i de seneste par år 
både mellem forskellige fællesskabsprogrammer vedrorende handicapspørgsmål, især 
strukturfondene, og mellem handicappolitikkerne på nationalt plan. Det er ikke nemt at iåslslå 
helt præcist, hvor meget HELIOS 11-programmet har bidraget til denne udvikling på et 
tidspunkt, hvor mange forskellige kræfter medvirker til udformningen af socialpolitikkeme på 
alle planer. Det er dog tydeligt, at programmet har skabt gode muligheder for en dialog 
mellem forskellige parter, og programmets aktiviteter og strukturer har forstærket og 
understøttet en udvikling, som fandt sted andetsteds. Det har således udfyldt en 
komplementær funktion i forhold til Fællesskabets handlingsprogrammer og initiativer på 
handicapområdet. 
A. Bidrag til den politiske beslutningsproces på europæisk plan 
Meddelelsen af 30. juli 1996 om Lige Muligheder for Handicappede - En ny handicapstrategi 
for Det Europæiske Fællesskab , resolutionen vedtaget den 20. december 1996 af Rådet og 
repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer forsamlet i Rådet om lige muligheder for 
handicappede7 samt Europa-Parlamentets beslutning af 13. december 1996 om handicappede 
o 
menneskers rettigheder udgør vigtige fremskridt i udviklingen af lige muligheder for 
mennesker med handicap på EU-plan. De droftelser, der har fundet sted inden for rammerne af 
IIELIOS II, har udgjort et vigtigt bidrag til videretidbygningen af denne politik. 
Det europæiske handicapforum, der er en del af HELIOS Il-programmets rådgivende struktur, 
har spillet en betydningsfuld rolle med hensyn til bevidstgørelsen af offentligheden om emner, 
der ligger inden for Unionens kompetence, og som har en direkte indflydelse på 
handicappedes livskvalitet. Dette har fremmet en bredere dialog både mellem Kommissionens 
tjenestegrene indbyrdes og mellem Kommissionen og handicaporganisationerne omkring 
disse emner. 
KOM(406) endelig. 
1-1TC 12 af 13.01.07. 
I-IT T 20 af 20.01.07. 
II 
Der er også blevet truffet effektive foranstaltninger og taget synlige skridt med henblik på at 
tilgodese handicappedes behov inden for andre EU-programmer i løbet af de seneste to år, 
hvor "anden generation" af fællesskabsinitiativerne blev introduceret. Dette kan tages som et 
tegn på HELIOS II-programmets bidrag til tilvejebringelse af et samspil omkring 
handicaprelaterede politikker på europæisk plan. Man har kunnet konstatere ændringer i 
fællesskabsinitiativerne og EU-programmerne med henblik på at tilgodese handicappedes 
behov, f.eks. i SOCRATES- og LEONARDO-programmerne samt i TlDL-initiativct, som 
opretholder tætte forbindelser til HORIZON-initiativet på nationalt plan og med en betydelig 
grad af overlapning mellem deltagerne i de to initiativer. Eller IIFI.IOS ll-progran\mets 
udlob er der også blevet iværksat et antal nye aktioner af andre af Kommissionens 
Generaldirektorater, hvilket udgør et vigtigt skridt i retning af "mainstreaming" af 
handicapspørgsmålene; f.eks. nedsættelse af arbejdsgrupper vedrørende uddannelsc, sport og 
turisme og distribution af materiale foranlediget af udvekslingsaktiviteterne inden for 
undervisningssektoren. 
B. Inflydelse på den politiske beslutningsproces på nationalt og lokalt plan 
I den periode, hvor HELIOS II-programmet gennemførtes, var mange medlemsstater i færd 
med at foretage eller overveje større politiske ændringer, som ville have følger for 
handicappedes livskvalitet. I hvilken udstrækning, HELIOS II-programmet havde nogen 
indflydelse på dette, er svært at vurdere. Ændringer i de sociookonomiske forhold og i de 
sociale ordninger har ofte haft større indflydelse; det gælder f.eks. forhold vedrorende 
finansielle bestemmelser og tjenester for handicappede. 
Imidlertid anførte regeringsrepræsentanterne fra en række medlemsstater, at HELIOS havde 
en indflydelse på udformningen af den nationale politik på følgende måde: 
• Ved at tilvejebringe baggrundsinformation og praktiske modeller; . 
• Ved at pege på områder, hvor den nationale politik burde udbygges; 
• Ved at oprette et forum, hvor forskellige samarbejdspartnere kunne mødes og drøfte 
polititiske emner; 
• Ved at skabe de nodvendige belingelser for ændringer af politisk karakter (klare 
politiske linjer på europæisk plan blev i denne forbindelse anført som relevante); 
• Ved at forstærke de forandringer på det politiske plan, som allerede var i gang; 
• Ved at forstærke den indbyrdes støtte og soiidaritet mellem 
handicaporganisationerne og forbedre disse organisationers evne til at drive 
lobbyvirksomhed med henblik på at udvirke ændringer. 
De områder, hvor man forsøgte at påvirke den politiske beslutningsproces, omlåttede 
bekæmpelse af diskrimination, lige muligheder, ny teknologi, uddannelse, crhvervsvejledning 
og jobstotte samt nedsættelse af nye tværministericlle komitcer og udvalg. Der var forskelle 
fra land til land med hensyn til prioriteringen af forandringerne på det politiske plan; i mange 
lande var man cnten i gang med lovgivningsmæssige forandringer eller i færd med at overveje 
12 
sådanne forandringer i overensstemmelse med idéen om lige muligheder, men 
beskæftigelsespolitikken var også en høj prioritet i en række medlemsstater, specielt hvad 
angik det at finde den rette balance mellem beskyttede værksteder og andre beskyttede og 
støttede beskæftigelsesinitiativer. Af andre områder, som var genstand for overvejelser, kan 
nævnes: adgangsmuligheder (transportmidler, bygninger), uddannelse, sløtte til forældre og 
familier samt plejefaciliteter for stærkt handicappede. 
4. KONKLUSIONER 
HELIOS II repræsenterede en nyskabende metode, hvad angår Fællesskabets aktion på et 
vigtigt felt inden for socialpolitikken. Evalueringen viser, at programmet trods dets 
begrænsninger har ydet et væsentligt bidrag til visse fremskridt på handicapområdct, selv om 
der kan gå nogen tid, inden disse fremskridt realiseres. Konklusionerne af evalueringen af 
programmet kan sammenfattes under tre hovedpunkter: 
HELIOS II-programmets merværdi 
programmets begrænsninger 
nødvendig opfølgning 
4.1 Merværdi 
På europæisk plan skabte programmet merværdi gennem: 
• etableringen af en fælles vidensbase vedrørende politiske strategier og nyskabende 
metoder; 
• øget kommunikation, hovedsagelig mellem fagfolk fra forskellige lande, som satte 
dem i stand til at bedømme deres egen indsats, fremme selvevaluering og anskue de 
anvendte metoder i en større sammenhæng; 
• opbygge indbyrdes støtte og solidaritet mellem handicaporganisationerne og sætte 
mange af disse i stand til at indvinde erfaringer, som har gjort det muligt for dem at 
deltage mere effektivt i strukturer og programmer på europæisk plan. 
På nationalt plan skabte programmet merværdi gennem: 
• stimulering af interessen for og af kreativiteten på handicapområdet, idet deltagerne 
blev konfronteret med alternative løsninger og nye indfaldsvinkler til gængse 
problemer; 
• en styrkelse af den indbyrdes solidaritet, støtte og kommunikation mellem 
deltagerne såvel inden for de enkelte medlemsstater som mellem disse. Detle har 
bidragct til nedbrydningen af handicappedes, frivillige plejeres og fagfolks isolation 
på området; 
13 
• fremme af solidariteten inden for mere eller mindre politiserede aktiviteter. Dette 
har givet handicaporganisationerne en følelse af større indflydelse og hjulpet dem 
med at drive lobbyvirksomhed ved at give dem argumenter i hænde, øge deres 
overtalelsesevne og skærpe lobbyorganisationernes profil; 
• både brugernes og fagfolkenes viden og selverkendelse blev styrket, eftersom de i 
flere tilfælde blev bragt sammen for første gang; 
• udvikling af et bedre koncept for god praksis, især hvad angår handicappedes aktive 
deltagelse i tjenesteleverancer og i den politiske beslutningsproces. 
Den egentlige implementering af disse processer bør imidlertid ses i et langsigtet perspektiv. 
4.2 Programmets bcgrænsningcr 
De mest iøjefaldende begrænsninger ved IIELIOS II ligger i selve udformningen af 
programmel; da programmet primært fokuserer på udvcksling af erfaringer og kun har 
begrænsede ressourcer, var det stærkt afhængigt af deltagerne på nationalt og lokalt plan, 
hvis det skulle tilvejebringe "reelle" forandringer (inden for tjenester og polilik på 
handicapområdet) og ikke kun stimulere debatten og skabe større opmærksomhed omkring 
handicapspørgsmål. 
Programmet var også meget afhængigt af lokale og nationale deltagere med hensyn til dets 
cvne til at sikre en reel deltagelse og inddragelse af handicappede i aktiviteterne. Folgelig 
var der en tendens til, at programmet til enhver tid havde vanskeligt ved direkte at involvere 
handicappede i aktiviteterne; dette afspejledes gennemgående i den politiske 
beslutningsproces og i de anvendte metoder på handicapområdet. Selv om man forsøgte så 
godt som muligt at råde bod på dette forhold, blev problemet aldrig helt overvtindel. Dette gav 
sig udslag i en uensartet accept af den tankegang, der ser handicappede selv som væsentlige 
aktører i forandrings- og udviklingsprocessen, og i en undervurdering af de ekstra ressourcer, 
der er nødvendige for at sikre handicappedes direkte inddragelse i aktiviteterne. 
Der kunne også være blevet gjort mere ud af de muligheder, programmet gav for at formidle 
erfaringerne indvundet under programmet til et bredere publikum gennem en klarere 
formidlingsstrategi, specielt hvad angår det materiale, der blev produceret ved programmets 
udløb. 
Der kunne også have været anvendt en mere strategisk approach og flere ressourcer, hvad 
angår bevidstgørelse af offentligheden. Det er vanskeligt at gøre medierne interesseret i 
aktiviteter i forbindelse med handicapspørgsmål, og trods en række gode resultater på dette 
område henvendte programmet sig hovedsagelig til de grupper, der allerede var involveret i 
handicapspørgsmål. 
Styrkelsen af solidaritet og samarbejde på europæisk niveau inden for handicapspørgsmål 
lader til at have været mindre effektiv på det nationale regeringsplan, delvis fordi 
programmets samarbejdspiocesser fremmede den bilaterale kommunikation -med 
Kommissionen frem for et effektivt samarbejde mellem de nationale repræsentanler. 
- 14 
4.3 Nødvendig opfølgning 
Opfølgningen bør ske i lyset af den nye handicapstrategi for Det Europæiske Fællesskab, der 
er opstillet i Kommissionens meddelelse af 30. juli 1996, Rådets resolution af 20. december 
1996 og Europa-Parlamentets beslutning af 11. april 1997. 
Evalueringen af HELIOS II bringer en række nyttige informationer med hensyn til hvilke 
foranstaltninger, der bør træffes i forbindelse med gennemførelsen af den nye strategi. 
4.3.1 Foranstaltninger til fremme af en rettighedsbaseret approach på 
handicapområdet 
De nye rammer for handicappolitikken baseret på principperne om borgerskab og lighed 
kræver, at der gennemføres en yderligcre forskningsindsats og en nærmere strtikturel 
analyse af de ugunstige situationer og af den forskelsbehandling, handicappede kommer ud 
for. Evalueringen understreger behovel for et sådant tiltag. Det er også nødvendigt at opstille 
strategier, som sikrer, at den centralt indsamlede information formidlcs til et bredt publikum. 
Endvidere vil der blive brug for et aktivt samarbejde fra medlemsstaternes side for at sikre den 
reelle gennemførelse af sådanne strategier. Derfor har Kommissionen inden for rammemc af 
ekspertgruppen vedrørende handicapspørgsmål indledt en debat, der skal tjene til at afdække 
passende metoder til etablering af en fælles base med henblik på registrering og formidling af 
forskningsresultater og -erfaringer på handicapområdet. 
Det er også klart, at støtte til og formidling af nyskabende metoder også kunne spille en rolle i 
forbindelse med udviklingen af den nye approach. I evalueringen foreslås målrettede og 
eksperimentelle aktioner med henblik på udformningen af en forbrugereentreret, 
støtteorienteret, personlig planlægningsapproach, som er baseret på princippet om lige 
rettigheder. Disse aktioner ville ikke overlappe med andre eksisterende 
fællesskabsprogrammer eller initiativer og kunne være et egnet værktøj til gennemførelsen af 
Unionens mål. Med udgangspunkt i erfaringerne fra HELIOS II, i 
udvekslingsarrangementerne og i de principper, der er opstillet i Fællesskabets nye 
handicapstrategi, udsendte Kommissionen den 8. april 1997 en indkaldelse af lbrslag til 
gennemførelse af pilotprojckter i samarbejde med ikke-statslige handicaporganisationer . 
På grundlag af indkaldelsen har Kommissionen udvalgt over 100 pilotprojekter og 
udvekslingsaktiviteter dækkende forskellige nyskabende måder, hvorpå man kan styrke 
handicappedes stilling, og disse pilotprojekter er i øjeblikket i færd med at blive ført ud i livet 
i alle landene i Den Europæiske Union. 
HITC 109/18 af 08.04.97. 
15 
4.3.2 Foranstaltninger til styrkelse af dialogen med medlemsstaterne 
Kommissionens primære mål er at sikre en integreret og sammhængende approach til 
handicapspørgsmål, således som det kommer til udtryk i Rådets resolution om lige muligheder 
for handicappede. En sådan approach forudsætter også integrerede strukturer. 
Evalueringen viser, at de strukturer, der er oprettet i forbindelse med opfølgningen på 
meddelelsen af 30. juli 1996 og resolutionen af 20. december 1996, såsom ekspertgruppen og 
det europæiske handicapforum samt det planlagte observationscenter for handicapspørgsmål, 
udgør vigtige skridt i retning af en formalisering af kommunikationskanalerne. Imidlertid 
viste evalueringen også, at disse strukturer bør blive demokratiske i ordets egentlige betydning 
for at undgå, at de fjerner sig fra brugerne eller bliver et "lukket" beslutningstagende netværk 
på europæisk plan, som er uigennemskueligt for handicappede, fagfolk og administratorer på 
lokalt plan. Det er også vigtigt, at lignende demokratiske strukturer etableres på 
medlemsstatsplan, idet disse da vil kunne tjene som "fremskudte poster" for de europæiske 
strukturer. 
Koordinering indebærer også etablering af effektive kommunikationskanaler mellem de 
offentlige myndigheder (europæiske, nationale) og andre interessegrupper samt et forbedret 
samspil mellem fællesskabsprogrammerne og -initiativerne. 
Udbygningen af den strategiske og ledelsesmæssige kapacitet inden for Kommissionen er 
også en forudsætning for at fremme strategisk planlægning og tværministeriel koordinering på 
planlægnings- og ledelsesniveauet. Evalueringen afslorer behovet for en slruktur, der kan 
fremme nytænkning omkring emner, der vedrorer handicapspørgsmål, opstille strategier for, 
hvorledes Kommissionen bør forholde sig til disse emner og fremme det tværtjenstlige 
samarbejde med henblik på at udarbejde strategier for håndteringen af handicapspørgsmål og 
tilvejebringe et samspil mellem sektorspecifikke programmer, inden for hvilke der også 
træffes foranstaltninger til fordel for handicappede. 
Den nye ekspertgruppe, observationscentret og det europæiske handicapforum udgør alle 
vigtige initiativer med henblik på at sikre, at drøftelserne fortsætter på europæisk plan, men 
det kræver en betydelig indsats fra Kommissionens side at forholde sig til de aktiviteter, der 
herved skabes, at etablere effektive forbindelser mellem de mange arbejdsområder, som 
handicappede har en direkte interesse i og at koordinere aktionerne. 
4.3.3 Foranstaltninger til sikring af handicappedes og handicaporganisationerncs fulde 
deltagclse i mainstrcam-aktivitcter 
Mainstream-princippet er et vigtigt grundlæggende koncept, som er udviklet inden for 
rammerne af den nye handicapstrategi, og som indebærer, at der opstilles en generel 
fællesskabspolitik, der tager hensyn til handicappedes behov, interesser og deltagclse. 
liclydniiigcn af dette princip er blevet understreget af resullalerne på regeiingskonferencen. I 
Amsterdam-traktatens artikel 6 A hedder det, at "Rådet med enstemmighed på Ibrslag af 
Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet kan træffe hensiglsmæssigc 
foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller elnisk 
16 
oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering". I erklæringen i 
tilknytning til artikel 100 A hedder det, at "Fællesskabets institutioner i forbindelse med 
udarbejdelsen af foranstaltninger i henhold til artikel 100 A skal tage hensyn til handicappedes 
behov". Erfaringen fra HELIOS II viser også, at man ikke kan sikre handicappedes interesser 
inden for "mainstream-aktiviteterne" uden tilstedeværelsen af foranstaltninger til fremme af 
handicappedes fulde deltagelse. Sådanne foranstaltninger omfatter: 
• tilstrækkelige ressourcer: som der er et stort behov for, fordi de organisationer, der 
repræsenterer handicappede ofte fungerer på basis af stærkt begrænsede budgetter 
og i vid udstrækning er afhængige af frivillige bidrag; 
• forbedrede adgangsforhold: erfaringerne fra HELIOS II viser, at der stadig er en 
stor mangel på forståelse for, at mennesker med fysiske, sensoriske og mentale 
handicap har behov for særlige adgangsfaciliteter. Hermed menes bl.a. adgangen til 
og distributionen af informationer om aktiviteter, adgangen til bygninger, transport 
og tidsmæssig koordinering og planlægning af aktiviteterne. Dette omfatter også 
holdningen hos de andre deltagere i aktiviteterne; 
• overvågning: handicapemners placering inden for "mainstream-aktiviteter" kan kun 
vurderes, hvis handicappedes deltagelse overvåges i tilstrækkelig grad. Dette 
omfatter en undersøgelse af, i hvilket omfang handicappede deltager aktivt i de 
organisationer, der modtager økonomisk støtte fra fællesskabsinitiativeme og 
-programmerne; 
• tilvejebringelse af ekspertrådgivning og undervisning: ekspertrådgivning- med 
henblik på at styrke handicappedes evner og muligheder for at medvirke til 
ændringer i den politik, der påvirker deres dagligdag, har vist sig at spille en 
væsentlig rolle. Der bør sørges for passende uddannelse for dem, der ikke er 
fortrolige med behandlingen af handicapspørgsmål med henblik på at gøre dem 
opmærksomme på de konsekvenser, de aktiviteter, de er ansvarlige for, har for 
handicappede. 
4.3.4 Foranstaltninger til sikring af en reel dialog med de ikke-statslige organisationer 
(NGO) 
Hvis man onsker at sikre handicapemner en passende placering inden for alle "mainstream-
aktiviteter" krævcr det også, at handicaporganisationerne råder over egnede mekanismer til at 
stotte passende aktioner. HELIOS II har i høj grad bidraget hertil gennem etablering af direkte 
kommunikalionskanaler mellem Kommissionen og NGO og mcllcm NGO indbyrdes og 
gennem inlbrmalion, leknisk support og ressourcer. Imidlertid er mange af de pågældende 
organisationer stadig megcl alhængige af fællesskabsfinansieringen for at kunne opretholde 
deres aktivitctsniveau, og deres mulighed for at fortsætte afhænger i vid udstrækning af en 
yderligere fællesskabsindsats på dette område. Således har Kommissionen allcrede i 
overensstemmelse med 1997-budgetbestcmmelserne truffct de nødvendis-: for,; -stallninger 
r\cd henblik på at yde en passende økonomisk støtte til arh</;dsprogra< ,niet for Det 
1 !uropa;iske ! landieapibrum og de koordinerende europæiske NGO. 
17 
5 • Vejen frem 
HELIOS II har åbnet mange døre, afdækket mange muligheder og startet vigtige processer til 
fremme af en europæisk dialog omkring handicapspørgsmål. Som det fremgår af 
konklusionerne af evalueringen, er der nu brug for at videreføre processen til fremme af en 
dialog, skabe formelle rammer omkring resultaterne og støtte de mere lovende forløb, der er 
blevet afdækket inden for rammerne af programmet. 
Kommissionen har allerede afdækket de hovedinitiativer, der skal til for at virkeliggøre dette, 
og har indføjet dem i sin nye handicapstrategi. Imidlertid har evalueringen også givet 
uvurderlige oplysninger om en række nødvendige forudsætninger for, at strategien kan lykkes, 
om de måder, hvorpå den videre implementering bør ske, og om en række advarsler med 
hensyn til mulige begrænsninger og mangler. 
Kommissionen vil bygge på erfaringerne fra HELIOS II, idet den fokuserer på følgende: 
a) sikre den fulde implementering af sin nye handicapstrategi, således som denne er 
beskrevet i meddelelsen af 30. juli 1996 om Lige muligheder for handicappede og 
Rådets resolution af 20. december 1996, specielt hvad angår princippet om 
"mainstreaming" af handicapspørgsmålene inden for alle relevante 
fællesskabsaktioner- og programmer og samarbejdet med medlemsstater og NGO; 
b) inkorporere en række ikke tidligere identificerede elementer i den nye europæiske 
handicapstrategi, specielt hvad angår behovet for at gennemfore en strukturel 
forskning vedrørende den udstødelse, som handicappede udsættes for; 
e) undersøge mulighederne for at styrke den nye handicapstrategi og udnvtlc 
erfaringerne fra HELIOS II; undersøge mulighederne for at fremsætte et nyt 
lovgivningsforslag over for Rådel under hensyntagen til de Ibrste resultater af de 
pilotprojekter og forberedende aktioner, der blev gennemført i 1997, og 
Amsterdam-traktaten, når den er ratificeret. 

ISSN 0254-1459 
KOM(98)15endeligudg. 
>,m< •• 
DOKUMENTER 
DA 04 05 
Katalognummcr : CB-CO-98-013-DA-C 
ISBN 92-78-30122-1 
Kontoret for De Europæiskc l;ællesskabers Offieielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
1S