if IPS* «r n OMtÆISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0MO3) 123 endelig udg. 
Bruxelles, den 24. marts 1993 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
MOD AR 2000 : FASTLÆGGELSE AF PRIORITEREDE OMRADER MED HENBLIK PÅ 
KOORDINATION AF FÆLLESSKABETS OG MEDLEMSSTATERNES 
POLITIK FOR UDVIKLINGSSAMARBEJDE 
på grundlag af en nybehandI ing af tekster, 
som Ministerrådet (udviklingssamarbejde) har vedtaget siden 1981 
KOMMISSIONEN 
FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER 
MEDDELELSE TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET FRA KOMMISSIONEN 
MOD AR 2000 : FASTLÆGGELSE AF PRIORITEREDE OMRADER MED HENBLIK PA 
KOORDINATION AF FÆLLESSKABETS OG MEDLEMSSTATERNES 
POLITIK FOR UDVIKLINGSSAMARBEJDE 
på grundlag af en nybehandling af tekster, 
som Ministerrådet (udviklingssamarbejde) har vedtaget siden 1981 
Indletining 
Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer understregede i 
deres erklæring af 18. november 1992 om politikken for udviklingssamarbejde 
frem til år 2000 kravet om komplementar i tet i Fællesskabets og 
medlemsstaterners politik for udviklingssamarbejde, som allerede omtalt i 
Traktaten om Den Europæiske Union. Målene for udviklingssamarbejdet vil 
således kunne virkeliggøres på en mere effektiv måde gennem en styrkelse af 
koordi nat ionen ved udformningen af politikker, på det operative plan og i 
de internationale organer og i givet fald ved fælles aktioner. 
Rådet opfordrer således Kommissionen til på den ene side at fremsætte 
forslag med henblik på en forbedring af koordinationsprocedurerne, og på 
den anden side til at gennemgå de af Rådet i tidligere tid vedtagne 
resolutioner og konklusioner med henblik på at fastlægge prioriterede 
områder, på hvilke en styrkelse af koordinationen af fremtidige politikker 
vil kunne gøre udviklingsbistanden mere effektiv. I valget af prioriterede 
områder vil Kommissionen skulle tage hensyn til indholdet af sin meddelelse 
af maj 1992 om politikken for udviklingssamarbejde frem til år 2000 tillige 
med de spørgsmål, der er allerede er behandlet i Rådets eksistereride 
tekster, samt til den omstændighed, at der findes andre instanser for 
koordination mellem samtlige lande, der yder udviklingsbistand (for således 
at hindre overlapninger). 
Der findes allerede forskellige former og instanser for koordination, 
hovedsagelig på det operative område, mellem Fællesskabet og 
medlemsstaterne; det sker generelt på et pragmatisk, frivilligt og "à la 
carte" grundlag, som anbefalet i Rådets resolution af juni 1984. Derimod er 
der først for nylig udviklet en mere systematisk og gensidig koordination 
vedrørende de ovenfor nævnte forskellige niveauer, og kun på to områder, 
nemlig demokrati og menneskerettigheder og strukturtilpasning og 
forvaltning af counterpartmidler. 
Denne relativ nye tendens mod en styrkelse af koordinationen, særlig på 
pol i t i sk plan, skyldes utvivlsomt til delsudvikl ingen i sel ve 
udviklingssamarbejdets indhold, navnlig for Fællesskabets vedkommende, som 
led i Lomé-konventionerne. Med henblik på en forenkling er man gået over 
fra en fremgangsmåde baseret på programmering af en liste projekter (Lomé 
II) til et samarbejde samlet om støtte til sektorpolitiker (Lomé III) og 
siden en dialog om overordnet Økonomisk genopretning (Lomé IV). Den indre 
sammenhæng mellem politikker og dermed koordination ved fastlæggelsen heraf 
er således efterhånden blevet en nødvendighed. 
Rue de lo Loi 200 - B-1049 Bruxelles - Belgien 
L 
- 3 -
En styrkelse af den politiske og operative koordination og en udvidelse 
heraf i afpasset form til andre prioriterede områder forudsætter, at der 
fastlægges en fremgangsmåde for en mere systematisk koordination, som dog 
skal være tilstrækkelig fleksibel til, at den kan tilpasses de forskellige 
områder, hvor den tænkes anvendt. I en anden meddelelse i tilslutning til 
nærværende fremsætter Kommissionen forslag herom på grundlag af en 
undersøgelse af de koordinationsprocedurer og -ordninger, der allerede 
findes, eller som eventuelt skal oprettes, under hensyntagen til de 
indhøstede erfaringer og de nye retlige rammer. 
I betragtning af, at koordinationen ikke bør være et mål i sig selv, 
specielt ikke på det niveau, hvor politikken fastlægges, og at den 
utvivlsomt kan medføre omkostninger, er det nødvendigt nærmere at bestemme, 
på hvilke områder en afpasset styrkelse af den vil kunne medføre 
"komparative fordele". Disse områder vil derefter kunne gøres til genstand 
for rådsresolutioner, hvori fastlægges grundlaget for en udvidet 
koordination efter en systematisk fremgangsmåde svarende til den, der 
allerede gælder i forbindelse med befæstelse af demokratiet eller 
strukturt iIpasning. 
I denne meddelelse anvendes der tre kriterier til at indkredse de områder, 
der foreslås som prioriterede med henblik på koordination, særlig 
koordination af politikker, for hvilke retningslinjerne for hvert område 
skal fastlægges ved en rådsresolution: 
området betragtes som prioriteret set ud fra de generelle mål for 
Fællesskabets og medlemsstaternes udviklingssamarbejde; 
en udvidet koordination på området forventes at give en væsentI i o 
effekt i vi tetsgevinst i forhold til spredte eller ringe koordinerede 
aktioner, samt eventuelt i forhold til en koordination uden for 
Fællesskabet; 
området er klart utilstrækkeligt behandlet eller forbigået i Rådets 
eksisterende tekster, idet det politiske grundlag for en udvidet 
koordination ellers allerede er ti I stede, og problemet snarere består 
i at gøre den operativ. 
Man skal således påpege, at de prioriterede områder set ud fra målene for 
udviklingssamarbejdet (den første forudsætning som nævnt ovenfor) ikke 
nødvendigvis alle er prioriterede med henblik på koordination af politikken 
i de kommende år, enten fordi individuelle aktioner kan være rimeligt 
effektive, eller fordi denne koordination allerede udtrykkeligt er omtalt i 
relativt nylige tekster vedtaget af Rådet (her drejer det sig snarere om at 
træffe de nødvendige forholdsregler til en konkretisering). 
I Rådets erklæring (stk. 18) fremhæves de f i re større må I for 
udv i kI i ngssamarbe idet. som er omhandlet i Traktaten om Den Europæiske Union 
(artikel 130 U), og som behandleds mere indgående i Kommissionens 
meddelelse af maj 1992. Hver af disse fire mål vedrører forskellige 
udvikI ingsemner, -sektorer og instrumenter (se punkt 34-38 og bilaget, 
kapitel 3, særlig 3.2.2. og 3.3. i nævnte meddelelse), som udgør de 
prioriterede områder for Fællesskabets og medlemsstaternes udviklings­
samarbejde i fremtiden. 
Konsolideringen af demokratiet forudsætter på politisk plan en garanti af 
de grundlæggende frihedsrettigheder, en styrkelse af retsstaten, magt­
havernes ansvarlighed over samfundet og gennemsigtighed i deres hand-
- 4 -
linger, og dette ofte kræver reform af staten og de politiske og 
administrative systemer. På det økonomiske plan forudsætter det bl.a. 
participativ udvikling, decentraliseret samarbejde og støtte af private 
i ni t i at i ver. 
Den bærebygtige økonomiske og sociale udvikling omfatter klart mangfoldige 
og meget forskelligartede aspekter samlet omkring tre centrale komponenter: 
for det første en tilbagevenden til ligevægt i de makroøkonomiske 
hovedstørrelser, såvel interne (budget, pengemasse) som eksterne 
(betalingsbalance, gældsætning, valutakurs) under hensyntagen ti I en 
eventuel forværring af den sociale eller politiske situation; for det andet 
en indsats rettet mod de økonomiske strukturer for at skabe grundlag for en 
bæredygtig vækst, hvilket ofte er forbundet med foranstaltninger ti I en 
gradvis intern og ekstern liberalisering, støtte af produktive 
investeringer, en retfærdig indkomstpolitik og specifikke politiske tiltag 
afpasset efter hver enkelt situation (udvikling af landdistrikter, kontrol 
med bydannelse, fremme eller støtte af bestemte erhvervsgrene), og for det 
tredje en mere langfristet programmering, bl.a. af politik rettet mod 
befolkningen, miljøet og udvikling af menneskelige ressourcer (særlig inden 
for sundhed og uddannelse). 
En harmonisk integration af udviklingslandene i verdensøkonomien er 
betinget af, at der i udviklingslandene findes konkurrencedygtige 
Økonomiske, institutionelle og tekniske strukturer, en tilpasset handels-
og valutapolitik og ofte en indsats for regionalt samarbejde eller endog 
regional integration. Men den forudsætter også en indsats fra de udviklede 
landes side i form af bistand men også med henblik på at forbedre det 
internationale økonomiske klima for udviklingslandene på handelsområdet, 
som omhandlet i Kommissionens meddelelse, tillige med de finansielle 
forbindelser, særlig hvad angår problemet med mange udviklingslandes 
udlandsgæld. Det skal her nævnes, at politikken for udviklingssamarbejde 
udgør en del af Fællesskabets politik for forbindelser med tredjelande, og 
man må derfor sørge for, at der i sidstnævnte tages behørigt hensyn til 
udvi kI i ngsmålene. 
Bekæmpelse af fattigdom er naturligvis i vid udstrækning forbundet med 
bæredygtig økonomisk og social udvikling. Den er bl.a. betinget af en 
reaktivering af væksten og oprettelse af levedygtige økonomiske strukturer; 
bedre kontrol med de samfundsmæssige uligheder er et andet element, som er 
specifikt for fattigdomsproblemet. Det fremhæves desuden i denne sammenhæng 
i Kommissionens meddelelse, at målene for den menneskelige udvikling bør 
opprioriteres, særlig hvad angår sundheds- og uddannelsespolitikken uden at 
forglemme fødevaresikkerhed og beskæftigelse. Politikken på dette område på 
mellemlang og lang sigt bør suppleres med målrettede aktioner, der tager 
sigte på at afhjælpe armods- og nødsituationer og opveje de samfundsmæssige 
omkostninger, som andre politikker eller selve den økonomiske 
udviklingsproces fører med sig. 
Dette er således de større prioriterede mål for udviklingssamarbejdet, som 
Fællesskabet og medlemsstaterne har sat sig for de kommende år. Man bør på 
hver af områderne undersøge, hvordan de kan henføres under Rådets bestående 
tekster, og hvorvidt en udvidelse af koordinationen er hensigtsmæssig. 
Alle de tekster, som Rådet har vedtaget siden 1981, og som gennemgås i 
denne meddelelse, udgør det aktuelle hovedgrundlag, som er fælles for 
medlemsstaterne og Fællesskabet, for principperne og målene for 
udviklingssamarbejdet og den mulige politiske koordination. De ældste 
tekster kan næppe betragtes som relevante (så meget mere som Rådet 
- 5 -
(udvikling) på daværende tidspunkt ikke trådte sammen med samme 
regelmæssighed). Man bemærker dog, at de ti første resolutioner fra 1974 er 
af en ganske særlig karakter, som berettiger ti I en henvisning, når de 
pågældende emner (særlig handels- og finansielle forbindelser) behandles. 
Et af de væsentligste umiddelbare resultater af denne gennemgang af Rådets 
tekster er, at de prioriterede områder er dækket på meget forskellig måde 
af de 24 resolutioner, 30 konklusioner og 4 andre tekster (herunder 
erklæringen af november 1992), der er vedtaget mellem 1981 og 1992 af Rådet 
(udviklingssamarbejde). 
Hvad angår målet befæstelse af demokratiet, dækker Rådets seneste 
resolutioner størstedelen af de politiske aspekter, herunder også spørgsmål 
om koordination, til trods for en vis mangel på præcision, f.eks. med 
hensyn til den praktiske gennemførelse, hvilket i øvrigt er forståeligt på 
dette område. De økonomiske aspekter er behandlet mere summarisk, selvom 
der kan findes henvisninger hertil gennem andre tekster, men ofte på en 
upræcis og lidet eksplicit måde. 
Med hensyn til bæredygtig Økonomisk og social udvikling er visse økonomiske 
aspekter behandlet på tilfredsstillende måde, også spørgsmålene om 
koordination, i resolutionerne om strukturtilpasning (selvom spørgsmålene 
vedrørende internationale handelsforbindelser og finansielle forbindelser 
og statens og den private sektors respektive roller er for summarisk 
behandlet). Det samme gælder i vid udstrækning befolknings- og 
miljøpolitikken, medens sociale spørgsmål og udvikling af de menneskelige 
ressourcer til dato næsten ikke kommer på tale i Rådets tekster om 
udviklingssamarbejde (med undtagelse af en lang række konklusioner om 
kvindens rolle og stilling). 
Med hensyn til de forskellige emner i tilknytning til målet integration i 
verdensøkonom i en. der i vid udstrækning er betingende for resultaterne på 
alle de andre områder for udviklingssamarbejdet, er Rådets tekster som 
helhed betragtet utilstrækkelige (særlig hvad angår handelsforbindelserne), 
eller der foreligger endog ingen sådanne tekster (finansielle forbindelser 
og gældsproblemer). Her bemærker man dog en række resolutioner fra 1974 
(dvs. fra før den periode, der gennemgås her), der behandler samtlige disse 
problemer udtrykkeligt (generelle præferencer, råvareoverenskomster, 
bistandens omfang, bistandsbetingeI ser og bistandens geografiske fordeling, 
gældsproblemer). 
Hvad angår bekæmpelse af fattigdom i almindelighed, er Kommissionen i færd 
med at udarbejde en meddelelse, som vil blive forelagt Rådet i løbet af 
året. Men som allerede bemærket, er Rådets eksisterende tekster på det 
specifikke socialpolitiske område meget utilstrækkelige: teksterne 
vedrørende sundhedspolitikken beskæftiger sig i realiteten kun med AIDS, og 
der findes ingen om uddannelses- eller beskæftigelsespolitik. 
Denne meddelelse er i første række opbygget på basis af de emner, der 
behandles i tekster, som Rådet har vedtaget siden 1981, samlet efter område 
(idet man i hovedsagen har fulgt klassifikationen i "Samlingen af 
retsakter", som Rådet har udgivet; der findes en liste herover i bilaget); 
hertil kommer en række emner, der hidtil ikke er behandlet i tekster fra 
Rådet (udvikling), men som må betragtes som prioriterede på baggrund af de 
ovennævnte mål for udviklingssamarbejdet: uddannelse og erhvervsuddannelse, 
beskæftigelse, bekæmpelse af fattigdom, bistand og gældsproblemer. Disse 
områder vil ganske vist ikke kunne gennemås på grundlag af foreliggende 
tekster, men man bør dog alligevel se nærmere på mulighederne for og 
fordelene ved en styrkelse af koordinationen i denne forbindelse. 
- 6 -
De første syv kapitler vedrører "sektorspecifikke" og "tværsektorale" 
områder: landbrugs- og fødevarespørgsmål, sundhed, miljø, befolkning, 
kvindernes rolle og stilling, uddannelse og erhvervsuddannelse og 
beskæftigelse. 
I kapitel 8-13 behandles emner i tilknytning til de generelle 
udviklingspolitikker: strukturtilpasning og counterpartmidI er, demokrati og 
menneskerettigheder, investeringer og den private sektor, 
handelsforbindelser, bekæmpelse af fattigdom, bistand og gæld. 
Endelig gives der i kapitel 14 en mere kortfattet kommentar til tekster om 
andre spørgsmål vedrørende virkemidler og organisation: nødhjælp, 
samarbejde med NGO, den offentlige opinion i Europa, programmering og 
evaluering samt koordination. 
For hvert område, der er behandlet i mindst en af Rådets tekster siden 
1981, ser man nærmere på kvaliteten og aktualiteten af dækningen i den 
eller de bestående tekster, både i henseende til målene for 
udviklingssamarbejdet og mere nøjagtigt i udsigten til fastlæggelse af 
prioriteter for koordinationen af politikkerne i fremtiden. 
Mere nøjagtigt gives der for hvert behandlet område i dette dokument 
(undtagen de to sidste kapitler): 
en kort beskrivelse af hovedkonklusionerne i de eksisterende tekster, 
en kritisk vurdering af indholdet, 
en vurdering af deres koordi nationspotentieI, 
en vurdering af deres aktualitet og deres mere elle mindre prioriterede 
karakter, 
konklusioner og henstillinger for de kommende år, særlig med hensyn til 
priori teringsgraden i henseende til koordinationen af politikkerne. 
I den summariske beskrivelse af indholdet af de eksisterende tekster gives 
der en meget kortfattet redegørelse for hovedbestemmelserne og 
-retningslinjerne for at få et overblik over målene og andre væsentlige 
aspekter på hvert område, og eventuelt udviklingen heri i løbet af 
per ioden. 
I vurderingen af indholdet af de eksisterende tekster er der for hvert 
område af udviklingssamarbejde bl.a. taget hensyn til, hvor præcise og 
relevante de angivne mål er, og hvor egnede og mere eller mindre praktisk 
anvendelige de foreslåede midler er, idet eventuelle mangler vil blive 
påv i st. 
I vurderingen i koordinationshenseende foretages der en kritisk gennemgang 
af bestemmelserne i Rådets tekster, hvad angår specifikke mål og 
koordi nationsprocedurer, særlig for koordinationen mellem Fællesskabet og 
medlemsstaterne. Spørgsmålet vedrører de midler, der er omhandlet i de 
eksisterende tekster, til at fastlægge fælles principper for handling 
(koordination af politikker) og til at konkretisere dem i samordnede eller 
fælles aktioner (operativ koordination). 
Vurderingen af aktualiteten af de eksisterende tekster er foretaget på 
grundlag af, i hvilket omfang de dækker og hvor relevante de er for 
væsentlige områder svarende til de større mål for udviklingssamarbejdet, 
som er kort nævnt ovenfor og mere indgående behandlet i Kommissionens 
meddelelse af maj 1992. 
- 7 
Formålet med konklusionerne oo henstillingerne, som beskrives kort i denne 
meddelelses generelle konklusion, er naturligvis at svare på Rådets 
anmodning om en fastlæggelse af prioriterede områder, hvor en styrkelse af 
koordinationen af politikkerne er mest påkrævet, for at Fællesskabets og 
dets medlemsstaters politik for udviklingssamarbejde kan gøres mere 
effektiv i de kommende år. 
Inden gennemgangen af Rådets tekster område for område kunne det være 
nyttigt at præcisere denne meddelelses grænser. 
Der findes andre grundtekster for koordinationen, selv på politisk plan, 
end de resolutioner og konklusioner, der er vedtaget af Rådet (udvikling). 
Det gælder særlig for AVS-1 andene: Lomé-konventionen og gennemførelses-
teksterne hertil, grundlæggende sektorspecifikke principper udledt af 
evalueringer (godkendt af AVS/EØF-Ministerrådet). Men der findes også andre 
vedrørende f.eks. ALA-udvikI ingslandene, nemlig relativ præcise 
retningslinjer, som blev vedtaget i 1991 af Rådet (udenrigsministrene). 
Disse tekster og andre af samme art gennemgås ikke her, fordi denne 
meddelelse vedrører politikken for udviklingssamarbejdet snarere end 
midlerne hert il. 
Hvad selve koordinationen angår, fremsættes der ingen forslag her til 
procedurer og mekanismer, som egner sig i hvert tilfælde, idet disse vil 
blive behandlet i en anden meddelelse i tilknytning hertil. 
Da formålet med denne meddelelse er at fastlægge de prioriterede områder 
for den politiske koordination, indeholder den ingen præcise forslag 
vedrørende indholdet af hvert af disse områder. Dette vil blive behandlet i 
specifikke dokumenter, som følger senere. 
Det er på baggrund af tidligere erfaringer i denne sammenhæng klart, at det 
ikke er nok at fastlægge prioriterede områder og vedtage resolutioner 
herom. Det er måske end ikke det vigtigste i henseende til den politiske 
koordination. Hvis man skal undgå, at resolutionerne bliver virkningsløse, 
at de bliver glemt, så snart de er vedtaget, som det har været tilfældet 
tidligere, må der indføres ordninger for kontrol, opfølgning og evaluering 
af anvendelsen af Rådets resolutioner, som nu berører Kommissionen og 
medlemsstaterne. 
Afslutningsvis skal det fremhæves, hvor nyttig denne revision har været: 
praksis inden for udviklingssamarbejde er i kraftig udvikling, således at 
det efterhånden bliver vanskeligere at gennemføre en større aktion, uden at 
donorerne på forhånd sikrer sig, at den pågældende aktion integreres på en 
sammenhængende måde i modtagerlandets sektor- eller he Ihedspol itik. Selvom 
en række generelle principper på det politiske område kan siges at udgøre 
en fælles arv, er der stadig nogen vej tilbage, inden disse principper kan 
udgøre et virkligt fælles grundlag for hamoniserede aktioner på operativt 
plan. De beslutninger, som Rådet (udvikling) vil skulle træffe om den 
konceptuelle udvidelsen af hver af disse politikker, vil kunne hjælpe 
Fællesskabet og medlemsstaterne til at tage dette væsentlige skridt. 
- 8 
1 - Fødevaresikkerhed 
Landbrugs- og fødevarespørgsmålene er et område, om hvilket der forligger 
flest tekster fra Rådets (udvikling) side i perioden 1981-1992 (6 resolu­
tioner ud af i alt 24 og 7 konklusioner, dvs. 22% af de 58 vedtagne 
tekster). Man bemærker dog, at der er slækket en smule på opmærksomheden om 
dette emne i de seneste år (10 tekster i de første seks år af perioden mod 
kun tre siden 1987, idet den seneste stammer fra maj 1990), og at flere 
tekster kun vedrører et enkelt instrument, nemlig fødevarehjælp. 
1.1- Vigtigste bestemmelser og retningslinier 
De fleste af Rådets tekster om støtte til fødevaresikkerheden henviser 
udtrykkeligt til en enkelt udviklingsregion (Afrika syd for Sahara) og til 
tider til nogle bestemte lande i denne region. Der er tydeligvis to grunde 
hertil: fødevareproblemerne er særlig udtalte i denne region, og der 
forekommer en relativ koncentration af EF-bistanden (fra Kommissionen såvel 
som fra de fleste medlemsstater) i samme region, hvilke to faktorer i 
1980'erne har haft tendens til at blive mere fremtrædende. 
Der kan sondres mel lem tre hovedemner i teksterne vedrørende fødevare­
spørgsmål: problemerne med fødevaresikkerhed på mellemlang og lang sigt og 
deres forbindelse til landbrugspolitikken og udviklingen af landdistrikter; 
fødevarehjælpen i situationer, som betragtes som ekstraordinære (men som 
kan være tilbagevendende begivenheder); landbrugs- og fødevarespørgsmålenes 
forbindelse med andre aspekter af udviklingssamarbejdet. 
Disse tre emner kan ofte overlappe hinanden, men man bemærker, at vægten i 
den pågældende periode har skiftet betydeligt, idet det første emne var et 
centralt anliggende i de ældste tekster, men efterhånden har det veget 
pladsen til fordel for fødevarehjælp og behandling af nødsituationer, 
medens forbindelserne til andre politikker, navnlig gennem strukturtil­
pasningsprogrammerne er et emne af nyere dato. 
I resolutionen af november 1981, hvori landbrugs- og fødevaresektoren 
fremhæves som en prioritet for Fællesskabet, er det vigtigste element i 
konklusionerne, at udviklingslandene bør hjælpes med at indføre en pol i 11k. 
der kan fremme en udvikling af landbruget, og Rådet går så vidt som til at 
anbefale, at hjælpen på en vis måde betinges af, at der indføres passende 
sektorpolitikker. Dette prioriterede mål, nemlig kohærente landbrugs-
/fødevarestrategier på mellemlang og lang sigt, der skal føre til 
selvforsyning med fødevarer, findes igen i andre af Rådets tekster, bl.a. 
resolutionerne af november 1983 og november 1988, idet der i sidstnævnte 
dog allerede henvises til det generelle økonomiske klima og sammenhængen 
med strukturtilpasningsprogrammerne. I de forskellige tekster er de 
vigtigste aspekter af denne politik i det mindste nævnt og nogle gange 
endog i nærmere enkeltheder: Iandbrugsproduktionspol itik (særlig 
levnedsmiddelproduktion), prispolitik, distributionsproblemer, flerårige 
programmer for udvikling af landbrug og landdistrikter, udvælgelsen af de 
produkter, der skal leveres fra udlandet, og virkningerne heraf, lokale 
organisationers, NGO's og kvindernes rolle, virkningerne for miljøet osv. 
Behovet for fødevareh iælp omtales naturligvis i de fleste af Rådets tekster 
- 9 -
på området, særlig fødevarehjælp i nødsituationer, og nogle af teksterne er 
helt forbeholdt emnet. Nødsituationer gives "højeste prioritet" i 
resolutionen af november 1989, medens spørgsmålet om fødevaresikkerhed på 
mellemlang og lang sigt træder mere i baggrunden, og der findes ikke 
længere nogen henvisning til landbrugsudvikI ingspol itik. 
Bestemte betingelser vedrørende det generelle økonomiske klima for 
fødevareh iælp fremgår udtrykkeligt i konklusionerne af april 1986 
vedrørende fire afrikanske lande (genopretningen af betalingsbalancen var 
kun et underordnet mål i resolutionen af november 1983). Princippet om 
sammenhæng med strukturtilpasningsprogrammerne indføres ved resolutionen af 
november 1988 og bliver et centralt element i de to seneste tekster 
(november 1989 og maj 1990), navnlig på grundlag af reglerne om anvendelsen 
af couterpartmidlerne, som nu ikke længere specielt forbeholdes støtte af 
landbrugspolitikken (se også resolutionen af maj 1991 om dette sidste 
emne). 
1.2- Vurdering af indholdet 
Som nævnt er de fleste væsentlige spørgsmål vedrørende hjælpen og 
fødevaresikkerheden og deres forbindelse til andre områder inden for 
udviklingssamarbejdet behandlet i flere af Rådets tekster på området, og 
ofte i ret mange enkeltheder (med talrige og uundgåelige gentagelser), 
såvel hvad angår målene som midlerne og procedurerne. Hvis man betragter 
disse tekster som en helhed, forekommer de indholdsmæssigt at være relativ 
komplette og præcise. Det er således snarere et spørgsmål om, hvordan de 
kan anvendes på en mere effektiv måde end det tidligere er sket i praksis, 
end et spørgsmål om deres indhold eller form. 
Men når man betragter Rådets tekster i deres udvikling, skal det fremhæves, 
at det vigtige emne, som politikken for udvikling af landbrug og 
landdistrikter udgør, og som er den eneste "bæredygtige" løsning på 
fødevareproblemerne i mange udviklingslande, kun er genstand for den 
opmærksomhed, som det fortjener, i de tidligste tekster i den pågældende 
periode, og synes at være en smule forsømt eller endog glemt senere, idet 
målene fødevarenødhjælp og desuden makroøkonomiske mål i tilknytning til 
strukturtiIpasninsprocessen i højere grad er blevet tilgodeset. Desuden 
bliver nogle spørgsmål, som er væsentlige for samarbejdet på dette område, 
som f.eks. kriterierne for valget mellem fødevareafgrøder og eksportaf­
grøder (og nogle af bistandsinstrumenternes indvirkning på dette valg) 
eller Iandbrugspri spol itikken, kun nævnt i forbifarten og uden operative 
følger for Fællesskabets og medlemsstaternes mange og omfattende 
interventioner på området. 
1.3- Vurdering i koordi nationshenseende 
Behovet for en nærmere koordination mellem Fællesskabet og medlemsstaterne 
(og med andre donorer, særlig internationale organisationer) slås fast i 
flere af Rådets tekster, men på en ret generel og overfladisk måde uden 
nogen præcision af, hvordan den skal foregå i praksis-, det gælder især de 
senere tekster (hvoriblandt der i resolutionen af november 1988 henvises 
til strukturtilpasningsprogrammerne). Den mest præcise samlede tekst fra 
dette synspunkt er fortsat resolutionen af november 1981, i hvilken der 
sondres mellem flere koordi nationsniveauer: det politiske (Rådet), det 
administrative (Kommissionens og medlemsstaternes tjenestegrene), det 
lokale (repræsentanter på stedet). Men man finder ingen henvisning til 
hverken specifikke koordinat ionsmå I, gensidige forpligtelser eller 
procedurer... 
10 -
Der er her helt klart tale om en større mangel på et område, hvor en nær og 
løbende koordination på såvel politisk niveau som på stedet er ganske 
særlig påkrævet, når man tager problemers omfang i betragtning tillige med 
de mulige former for samvirke og de negative følger af en spredning af 
akt ionerner. 
Det skal dog her tilføjes, at der findes en enkelt tekst, der næsten helt 
og holdent beskæftiger sig med problemerne med koordination mellem 
Fællesskabet og medlemsstaterne: i konklusionerne af november 1984 om 
bekæmpelse af virkningerne af den ekstraordinære tørke i SaheI-området, 
beskrives de praktiske aspekter af koordinationen præcist. Med udgangspunkt 
i en diagnose af manglerne ved samordningen som den vigtigste hindring for 
hjælpens effektivitet tager teksten form af en detaljeret årsplan for 
koordinationen af aktionerne for fødevarenødhjælp i denne region ledsaget 
af en tidsplan, specifikke mål og angivelse af, på hvilket niveau 
beslutningerne skal træffes. Den må ikke betragtes som vedrørende et 
særtilfælde: teksten nævner også muligheden for at udvide denne metode til 
efter en tilpasning også at omfatte andre regioner end Sahel-området og 
tillige gælde under "normale" omstændigheder. Dette er aldrig sket. 
Disse konklusioner fra november 1984 er den eneste af Rådets tekster 
(sammen med resolutionen af maj 1989 om koordinationen vedrørende 
strukturtilpasning), som indeholder relativ præcise og bindende 
bestemmelser om koordination mellem Fællesskabet og dets medlemsstater i 
forbindelse med EF-samarbejdet i streng forstand men også det bilaterale 
samarbejde. 
1.4 - Vurdering af aktualitet og priori ter ingsgrad 
Selvom fødevaresikkerheden og politikken for landbrugsudvikling og 
udvikling af landdistrikter næppe er analyseret i detaljer i Kommissionens 
meddelelse om udviklingssamarbejdet frem til år 2000, fastslås det (i bilag 
3.2.2.B.2), at befolkningen i landdistrikter skal prioriteres i de lande, 
hvor landbrugsbefolkning og landbrugsproduktion er dominerende, og som ofte 
befinder sig blandt de fattigste lande. Det gælder naturligvis landene i 
Afrika syd for Sahara og i Sydasien, men også mange lande i andre regioner. 
Man bemærker i øvrigt, at støtte af landdistrikter er den højeste prioritet 
i Rådets retningslinjer af februar 1991 for samarbejdet med udviklings­
landene i Asien og Latinamerika. 
For mange lande kan fødevaresikkerhed og udvikling af landbrug og land­
distrikter således betragtes som en klar prioritet i lyset af de fire 
større mål for udviklingssamarbejdet, særlig hvad angår bekæmpelse af 
fattigdom. Det er tillige klart, at der kun kan findes en varig løsning på 
fødevaresikkerheden gennem udvikling af landbruget og landdistrikterne 
(hvilket naturligvis ikke betyder, at import ikke er nødvendig). Samar­
bejdet på dette område bør derfor ud over nødsituationer koncentreres om 
støtte af sammenhængende nationale og regionale fødevarestrategier. 
Endelig skal det påpeges, at der i disse strategier i stigende grad skal 
tages hensyn til de vanskeligheder, som den hastige urbanisering medfører, 
et alvorligt problem også i fødevarehenseende for mange udviklingslande. 
Man må erkende, at de tekster, som Rådet vedtog for en ti år siden på dette 
område, fortsat er de mest komplette, præcise og relevante og dermed 
paradoksalt nok mere "aktuelle" en de senere tekster (af november 1989 og 
- 11 
maj 1990), hvor disse væsentlige aspekter til dels overses. 
1.5- Konklusioner og hensti I I inger 
Dette område, om hvilket Rådet i gennemsnit har vedtaget mere end en tekst 
om året, kan endnu betragtes som en af de vigtigste prioriteter i de 
kommende år i henseende til de fordele, der vil kunne forventes af en 
resolution indeholdende klare og præcise regler for koordination mellem 
Fællesskabet og medlemsstaterne både i de politiske beslutninger og på det 
praktiske plan. Berettigelsen af en prioritering af dette område ligger i, 
at Fællesskabets og medlemsstaternes interventioner er talrige og desuden 
har berøring til mange andre samarbejdsområder, samtidig med at problemerne 
er ganske alvorlige set på baggrund af de større mål for udviklingssam­
arbejdet (bekæmpelse af fattigdom, bæredygtig økonomisk og social 
udvikling). Man bør også bemærke, at problemerne ofte udgør et af de 
vigtigste aspekter af forsøgene på regional integration, særlig i Afrika 
syd for Sahara. 
Desuden er der ubestrideligt tale om et af de områder, hvor der er størst 
behov for komplementaritet eller i det mindste sammenhæng med andre 
donorers interventioner, særlig EF-donorer. De erfaringer, der allerede er 
indhøstet i forbindelse med koordinationen på dette område, vil kunne 
hjælpe til en hurtigere udvikling i retning af samordnede eller fælles 
aktionen med anvendelse, hvor det er muligt, af de eksisterende 
i nstrumenter. 
Det må indrømmes, at fødevaresikkerhed er et emne, der synes at være "gået 
af mode"; det sker fra tid til anden for forskellige politikker for 
udviklingssamarbejde, som efter stor opmærksomhed igennem flere år synes at 
være mere eller mindre glemt eller forsømt af donorerne, i det mindste når 
man ser på, hvad der kommer offentligheden for øre. Men fødevaresikkerheden 
er desværre fortsat for bestemte regioner i verden et uløst problem, som må 
angribes mere indgående tillige med en klarlæggelse af prioriteter og mål. 
Endelig forekommer det nødvendigt i denne sektor som i mange andre at 
indføre relativ bindende ordninger for evaluering, således at man kan sikre 
sig, at Rådets resolutioner anvendes i praksis af alle berør te operatører. 
12 
2. - Sundhed 
Om samarbejdet på sundhedsområdet findes der kun to rådskonklus ioner, af 
maj 1987 og november 1989, begge udelukkende om bekæmpelse af AIDS. 
2.1- Vigtigste bestemmelser oo retningslinier 
I konklusionerne af maj 1987 godkender Rådet det EF-program for bekæmpelse 
af AIDS, som Kommissionen havde foreslået, og som i hovedsagen var af 
forebyggende karakter (reduktion af de forskellige overførselsmåder); 
programmet skulle bidrage til en forbedring af sundhedssystemerne i 
modtagerlandene bl.a. gennem samarbejde med NGO, europæiske hospitaler og 
forskningscentre og deres homologer i udviklingslandene. Samme punkter 
genfindes i konklusionerne af november 1989 sammen med en henvisning til 
den regionale dimension af problemet. 
2.2 - Vurdering af indholdet 
Hvad angår det emne, som behandles i Rådets konklusioner, dvs. EF-
programmet for bekæmpelse af AIDS, er beskrivelsen af mål og kriterier 
tilstrækkelig præcis for en politisk tekst, særlig når man tager hensyn til 
kravet om fleksibilitet i programmet på grund af de mange forskellige 
situationer og ændringerne heri. 
Men det er klart, at disse to tekster kun vedrører et af de mange problemer 
i forbindelse med folkesundheden i udviklingslandene, der med hensyn til 
omfang i øvrigt varierer fra region til region. Når man ser bort fra en 
kort henvisning til sundhedssystemerne, er Rådets tekster således fortsat 
utilstrækkelige set i forhold til den nødvendige helhedspol itik på dette 
område og de dertil knyttede aktioners forskelligartethed. 
2.3 - Vurdering i koordinationshenseende 
Der er et ganske udtalt behov for en nær politisk og praktisk koordination 
af alle donorers interventioner på dette område, særlig i tilfælde, hvor 
modtagerlandene endnu ikke har en sammenhængende og veletableret 
sundhedspolitik og et velstruktureret sundhedssystem. Dette behov er 
udtrykkeligt omtalt i Rådets konklusioner, hvad angår bekæmpelsen af AIDS, 
idet der henvises til såvel koordinationen mellem Kommissionen og 
medlemsstaterne som WHO's rolle. 
Det skal nævnes, at der med henblik på bekæmpelse af AIDS, på 
internationalt plan (WHO, internationale og regionale kongresser) og på EF-
plan findes velfungerende rammer for politisk og praktisk koordination 
under hyppige møde mellem eksperter. Men denne koordination vil skulle 
udvides til at omfatte andre sundhedspolitiske områder end blot bekæmpelsen 
af AIDS, uanset hvor alvorlig denne pandemi er. 
2-4 - Vurdering af aktualitet og priori ter ingsgrad 
Styrkelse og udvikling af de sociale basistjenester, særlig inden for 
sundhed og uddannelse, er en udtrykkeligt fastslået prioritet som led i 
udviklingen af de menneskelige ressourcer og bekæmpelsen af fattigdom i 
13 -
Kommissionens meddelelse om politikken for udviklingssamarbejdet frem til 
år 2000. Man vil bemærke, at bekæmpelsen af AIDS også er omtalt i nævnte 
dokument, men i en lidt anden sammenhæng, nemlig den nye indbyrdes 
afhængighed. 
Man kan her tilføje, at dette område tilgodeses i højere grad i den senere 
tid med Rådets vedtagelse af bestemmelser om, at counterpartmidlerne i 
første række skal anvendes i de sociale sektorer, hvad enten de stammer fra 
importprogrammer i tilslutning til strukturtilpasningen eller fra andre 
bistandsinstrumenter. 
Det er således tydeligt, at Rådets eksisterende tekster svarer dårligt 
overens med prioriteterne for udviklingssamarbejdet på dette område. Uden 
at anfægte behovet for fortsat at bidrage til bekæmpelsen af AIDS i 
udviklingslandene, må bekæmpelsen af en pandemi ikke betragtes som den 
eneste sundhedspolitik eller samarbejdsform på sundhedsområdet i lande, der 
har mange andre problemer på dette område, som ofte er lige så alvorlige-, 
man kender ofte løsningen på disse problemer, men de tekniske, finansielle 
og organisatoriske midler er sjældent til stede. 
2.5 - Konklusioner og henstillinger 
Man konstaterer ved gennemgangen af Rådets tekster vedrørende sundhed en 
paradoksal situation, hvad angår områdedækning: vi råder over tekster 
vedrørende et specifikt spørgsmål, men der mangler en resolution med 
angivelse af klare generelle mål for samarbejdet på dette område samt af 
mulighederne og procedurerne for koordination såvel inden for Fællesskabet 
som med eksterne organisationer som f.eks. WHO og andre internationale 
organi sat ioner. 
I denne sammenhæng skal det bemærkes, at artikel 129 i Traktaten om Den 
Europæiske Union fastsætter, at Fællesskabet og medlemsstaterne fremmer 
samarbejdet med tredjelande og de internationale organisationer, der 
beskæftiger sig med folkesundhed. Kommissionen vil undersøge, hvilke 
procedurer der skal lægges til grund for et sådant samarbejde med 
tredjelånde. 
Det drejer sig desuden både om et område, der er at betragte som en 
udtrykkelig prioritet for Fællesskabets samarbejdspolitik på baggrund af 
målene bæredygtig udvikling og bekæmpelse af fattigdom, og et område, hvor 
sammenhængende rammer omfattende fælles eksplicitte og klare prioriteter og 
mål for Fællesskabets og dets medlemsstaters interventioner helt klart vil 
kunne forbedre effekt ivitetet betydeligt; man kan derfor konkludere, at det 
ville være ønskeligt at betragte det som et af de prioriterede emner i de 
kommende år. 
- 14 -
3 - Mil 10 
Hvis man ser på antallet af tekster, som Rådet (udvikling) har vedtaget 
siden 1981, kommer miljøområdet ind på andenpladsen-. 6 resolutioner (lige 
så mange som for fødevarespørgsmål) og 3 andre tekster, dvs. 16% af de 58 
tekster i perioden. De fleste af dem er vedtaget for nylig (7/9 i anden 
halvdel af perioden, og miljøområdet har således været det vigtigste 
område, som Rådet har beskæftiget sig med siden 1987). 
3.1- Vigtigste bestemmelser og retningslinier 
I de tekster, som Rådet har vedtaget om emnet miljø og udvikling, behandles 
såvel de generelle mål og kriterier for samarbejdspolitikken på området som 
visse miljøproblemer, der mere direkte berører udviklingslandene. Til de 
tre generelle resolutioner (11/1984, 11/1987 og 05/1990) føjer der sig 
således en erklæring om UNCED (11/1991), to resolutioner om tropeskove 
(11/1989 og 05/1990), konklusioner om energi (11/1992) og to tekster om 
ørkendannelse i Afrika (04/1986 og 11/1989). 
Med hensyn til deres implikationer for udviklingssamarbejdet er det 
vigtigste fælles træk ved disse tekster, at der lægges vægt på inddragelse 
af miljødimensionen i alle samarbejdsaktioner, snarere end på skabelse af 
specifikke instrumenter, der kan anvendes på en positiv og direkte måde til 
at angribe miljøproblemer. Man noterer imidlertid, at de fleste tekster 
anerkender behovet for at øge de finansielle ressourcer til denne sektor 
(uden at skære ned på dem til andre formål); i en af resolutionerne om 
tropeskovene insisteres der endog på en fordobling af bistanden, men i 
almindelighed er der ikke tale om mål angivet i tal. 
Rådet giver dette område prioritet og understreger betydningen af en 
vedvarende indsats på grundlag af de langfristede planer, der er vedtaget 
af modtagerlandene og alle donorer, herunder Fællesskabet og dets 
medlemsstater. Inddragelse af befolkningen, organisationer på stedet og de 
lokale myndigheder betragtes som en forudsætning for succes, og desuden 
omtales den regionale dimension af problemet og eventuelle aktioner (men 
ikke med nogen særlig vægt, hvilket kan virke overraskende på et område, 
hvor problemerne sjældent ophører ved landegrænserne). 
3.2 - Vurdering af indholdet 
Man kan hævde, at miljøspørgsmålene er ret godt dækket i de tekster, Rådet 
(udvikling) har vedtaget-, problemernes størrelse er tilstrækkeligt 
fremhævet, de vigtigste mål er klart defineret, interventionskri terierne og 
-retningslinjerne er beskrevet i ret mange enkeltheder, de forskellige 
aktørers respektive roller er forklaret, og visse former for samvirke med 
andre områder (f.eks. det sociale) er i det mindste nævnt. Man skal 
specielt fremhæve resolutionen af maj 1990, der danner de generelle rammer 
for, hvordan miljøbetragtningerne indpasses i alle udvikI ingssamarbejds-
aktioner, og taler for oprettelse af en ordning for opfølgning og 
evaluering. Det er dog blevet nødvendigt at supplere denne tekstsamling for 
at kunne tage hensyn til resultaterne af UNCED i juni 1992. 
Som for andre områder, der er behandlet i mange af Rådets tekster, afhænger 
deres bestemmelsers mere eller mindre operative karakter i højere grad af, 
- 15 -
hvilke praktiske retningslinjer der lægges for deres gennemførelse, end af 
resolutioners bogstav. Men teksterne om specifikke interventionsområder 
(tropeskove, ørkendannelse) kan betragtes som værende nogle af de mest 
prat i sk anvendelige, som Rådet (udvikling) har vedtaget. 
Berettigelsen af den indsats på det miljøpolitiske område, som Rådet 
anmoder om i sine resolutioner, ligger i hovedsagen i betydningen af disse 
spørgsmål set på baggrund af de egentlige langfristede mål for 
udviklingssamarbejdet, dvs. i forbindelse med begrebet bæredygtig 
udvikling. Spørgsmålet om gensidige interesser eller gensidig afhængighed 
nord-syd nævnes næsten aldrig udtrykkeligt i Rådets resolutioner (idet der 
dog i resolutionen af maj 1990 henvises til den "globale trussel"), selvom 
man kan antage, at denne type betragtninger i det midste til dels forklarer 
den interesse, miljøet gøres til genstand for i udviklingssamarbejdet. 
3.3 - Vurdering i koordinationshenseende 
I de fleste resolutioner omtales spørgsmålet om koordination mellem 
Fællesskabet og dets medlemsstater (og med modtagerlandene og andre 
donorer, bl.a. regionale og internationale organisationer), skønt man kunne 
få det indtryk, at omtalen heraf i de første resolutioner er mere 
eksplicit, og at koordinationen som nævnt i de senere tekster snarere er 
begrænset til en påmindelse om de nødvendige periodiske møder, der afholdes 
mellem eksperter fra Kommissionen og medlemsstaterne. Møderne er ganske 
sikkert et uundværligt koordinationsmiddeI, hvad angår udveksling af 
information og analyser, fastlæggelse af fælles fremgangsmåder i specifikke 
sektorer og tilsyn og evaluering af anvendelsen af politikkerne, men det er 
en forudsætning, at der fastlægges præcise målsætninger for møderne; de er 
dog fortsat et utilstrækkeligt instrument på det operative plan. 
Man kan tilføje, at koordinationen på dette meget generelle område ofte kan 
foregå ad kanaler uden for fæ Ilesskabsregi , når der findes organisationer 
eller handlingsplaner, som medlemsstaterne er del i. Foruden koordinationen 
på stedet er det også meget vigtigt, at der foregår en koordination med 
andre organisationer af holdningerne i EF, et spørgsmål, som allerede er 
nævnt, men ikke på en tilstrækkelig præcis måde, i visse tekster vedtaget 
af Rådet. Endelig kræves der til en iværksættelse af resultaterne af UNCED 
fra juni 1992 en samordnet indsats fra Fællesskabets og medlemsstaternes 
side. 
3.4 - Vurdering af aktualitet og priori ter ingsgrad 
Betydningen af miljøspørgsmålene for udviklingssamarbejdet anerkendes i vid 
udstrækning af Fællesskabet som i øvrigt af de andre berørte nationale og 
internationale organisationer, f.eks. De Forenede Nationer og Verdensbanken 
(som i øvrigt i sin seneste beretning og udviklingen i verden (1992) 
beskæftiger sig med udviklingspolitikkens forenelighed med miljøet). 
I Kommissionens meddelelse om udviklingssamarbejdet frem til år 2000 
behandles dette emne som en af forudsætningerne på lang sigt for en 
bæredygtig økonomisk og social udvikling, og det nævnes desuden flere gange 
i tiisknytning til den nye gensidige afhængighed og forsvaret for 
Fællesskabets og udviklingslandenes gensidige interesser. Hvis man læser 
nærmere efter i teksten, opdager man imidlertid, at miljøpolitikken i sig 
selv i mindre grad betragtes som en prioritet eller selv et centralt mål 
- 16 -
for udviklingssamarbejdet end som en betingelse, der altid skal tages i 
betragtning. Der findes i øvrigt intet andet sted nogen eksplicit 
beskrivelse eller analyse af samarbejdet på miljøområdet. 
Denne alt i alt ret beskedne plads, som miljøet indtager i Kommissionens 
meddelelse, kan utvivlsomt forklares derved, at meddelelsen var affattet 
inden afholdelsen af UNCED i juni 1992, og ved en vis tøven med at sætte et 
emne i centrum for udviklingssamarbejdspolitikken, hvis betydning i højere 
grad er forbundet med problemer på verdensplan end med specifikke 
udv i kI i ngsprobIemer eller -må I. 
Man bemærker dog, at Rådets resolutioner om dette emne til tider går ud 
over denne modererede præsentation, idet miljøspørgsmålene gøres til et 
prioriteret område i udviklingsbistanden (se især resolutionen af maj 1990, 
stk. 3). Dette afspejles i øvrigt i selve hyppigheden af Rådets tekster på 
dette område, medens der gives en meget mere summarisk behandling af andre 
emne af verdensomspændende betydning, hvis følger for udviklingen synes at 
være mindst lige så klart fastslået (f.eks. handelsforbindelserne eller de 
finansielle forbindelser og gældsproblemet). 
3.5 - Konklusioner og henstillinger 
Hovedfordelene ved at gøre dette område til en prioritet for Rådets arbejde 
i de kommende år hidrører fra mulighederne for koordination mellem 
Fællesskabet og medlemsstaterne og med andre aktører. De "komparative 
fordele" af koordinationen træder helt tydeligt frem i forbindelse med 
miljøet, for til de sædvanlige argumenter om sammenhæng og effektivitet i 
udvikI ingssamarbejdsinterventionerne kan føjes det argument, at problemerne 
nødvendigvis er verdensomspændende eller i det mindste af regional 
dimension, at det er nødvendigt at iværksætte de på UNCED i juni 1992 
vedtagne resolutioner, og at Det Europæiske Fællesskab har en miljøpolitik. 
En anden ikke ubetydelig fordel er desuden, at det utvivlsomt vil være ret 
let på dette område at finde emner,som medlemsstaterne i vid udstrækning er 
enige om. 
På den anden side må det erkendes, at emnet allerede i høj grad er dækket 
(det er i realiteten det mest udtømmende behandlede) af de eksisterende 
resolutioner, der er vedtaget af Rådet (udvikling); der foreligger 
tilstrækkelig mange nylige, komplette og præcise tekster til, at en generel 
ajourføring ikke forekommer at være en presserende opgave. 
Men af ovennævnte analyse kan der udledes tre mangler ved disse tekster: 
der er af gode grunde ikke taget hensyn til resultaterne af UNCED fra 
juni 1992, til hvis gennemførelse der kræves en udvidet koordination 
mellem Fællesskabet og medlemsstaterne; 
den fornødne koordination mellem Fællesskabet og medlemsstaterne (og 
med andre organisationer) er kun kort omtalt, således at det ville være 
hensigtsmæssigt at præcisere målene eller retningslinjerne for de 
enkelte problemstillinger eller sektorer-, 
- 17 -
der bør især sikres en opfølgning og evaluering af Kommissionens og 
medlemsstaternes anvendelse i praksis af Rådets resolutioner på 
grundlag af specifikke procedurer på dette område, hvor der synes at 
bestå en bred konsensus på det politiske plan. 
Afslutningsvis kan det anføres, at selvom en ny resolution af generel 
rækkevidde ikke forekommer nødvendig, lige så lidt som nye tekster om 
allerede behandlede emner (som f.eks. ørkendannelse og tropeskove), kan 
området dog betragtes som prioriteret for Rådets arbejde i de kommende år, 
forudsat at indsatsen koncentreres om de nævnte tre spørgsmål : 
konkretisering af resultaterne af UNCED, styrkelse af koordinationen og 
omsætning i praksis af politiske beslutninger. 
18 -
4 - Befolkning 
Befolkningsspørgsmålene behandles i kun to tekster vedtaget af Rådet 
(udvikling) siden 1981, nemlig en resolution af meget generel rækkevidde 
fra november 1986 og en anden om familieplanlægning af november 1992. 
4.1- Vigtigste bestemmelser og retningslinier 
De to resolutioner indledes med en konstatering af problemerne i 
forbindelse med den ukontrollerede befolkningstilvækst og dennes sociale, 
økonomiske og miljømæssige virkninger, som i mange lande og regioner er 
afgørende hindringer for en bæredygtig udvikling. Derefter nævnes en række 
grundprincipper, som enhver politik på området skal indeholde; f.eks. må 
der ikke forekommer bestemmelser, som indebærer tvang eller diskrimination, 
enhver skal have ret til selv at bestemme antallet af deres børn, udvik-
I ingsforanstaItningerne skal være tilpasset de lokale etniske og kultu­
relle forhold, og der skal opretholdes en balance mellem befolkning og 
(andre) ressourcer. 
På dette grundlag fastslås det i resolutionen af 1986, at befolkningspo­
litikken skal integreres i politikken for den generelle sociale og 
økonomiske udvikling, og der opregnes en række aktioner, hvortil 
Fællesskabet og dets medlemsstater kan yde støtte, bl.a. indsamling og 
analyse af oplysninger, uddannelses- og op Iysningsprogrammer, familie­
planlægnings- og mor/barn-sundhedsprogrammer og forbedring af kvindernes 
st i I I ing. 
I resolutionen af 1992 præciseres målene og kriterierne for foranstalt­
ninger for støtte af familieplanlægningspolitikken, der skal ses både som 
en samfundsopgave og som et af aspekterne i udviklingen af de menneskelige 
ressourcer og som et af midlerne i en befolkningspolitik, der er forenelig 
med bæredygtig udvikling. Efter denne opregning af de vigtigste aktions­
midler og en henvisning til, at de bestående sundheds- og uddannelses­
strukturer vil skulle udnyttes i tilslutning hertil, anerkendes det i 
teksten, at de disponible midler vil kunne udnyttes mere effektivt, men 
samtidig, at der er behov for at øge de menneskelige og finansielle 
ressourcer til denne sektor, idet Rådet noterer sig Kommissionens 
f inansielle forslag. 
4.2 - Vurdering af indholdet 
Resolutionen af 1986, der er en slags princip- og hensigtserklæring, er for 
generelt formuleret til, at dens bestemmelser kan omsættes i konkrete 
foranstaltninger, men den kunne tjene til at bane vejen for mere praktisk 
anvendelige tekster om mere specifikke emner. Det er klart tilfældet med 
resolutionen af 1992 om familieplanlægning, som på en meget mere præcis 
måde behandler de vigtigste interventionsområder i befolkningspolitikken, 
og som udtrykkeligt fastsætter, at der skal afsættes yderligere ressourcer. 
Man kan spørge sig, om andre aspekter af befolkningspolitikken også bør 
behandles på lignende måde, f.eks. problemer med afvandringen fra landet, 
byudvikling, beskæftigelse, social sikring, migrationer mellem 
udviklingslande og til de udviklede lande. Disse emner behandles som 
familieplanlægning i generelle termer i resolutionen af 1986 og betragtes 
ofte som sektorer, hvor Fællesskabet og dets medlemsstater vil kunne sætte 
i nd. 
- 19 -
4.3 - Vurdering i koordinationshenseende 
Resolutionen af 1986 begrænsede sig ti I en ret vag henvisning til, at en 
tilstrækkelig koordinering med medlemsstaterne og de andre bistandsydere 
var vigtig, og at ekspertmøder ville være nyttige. Resolutionen af 1992 går 
videre i denne henseende, idet den ikke blot understreger betydningen af en 
såvel politisk som praktisk koordination (med en klar sondring mellem de to 
planer) mellem Kommissionen og medlemsstaterne, men også giver 
præciseringer af fælles prioriteter og mål og af midlerne, hvilket er meget 
rimeligt i betragtning af det afgivne tilsagn om at ville øge 
effektiviteten og beløbet af de ressourcer, der afsættes til denne sektor. 
Man bemærker i øvrigt, at der i afsnittene om koordination henvises 
udtrykkeligt til befolkningspolitikken i alle dens aspekter og ikke blot 
fami Iieplanlægni ng. 
4.4 - Vurdering af aktualitet oo priori terinosgrad 
I Kommissionens meddelelse af maj 1992 om udviklingssamarbejde frem til år 
2000 nævnes de demografiske problemer som værende en af de vigtigste 
udviklinghindringer, og de indtager en central stilling i udviklingen i den 
"nye gensidige afhængighed"; desuden præsenteres befolkningspolitikken som 
en af de grundlæggende betingelser for en bæredygtig økonomisk og social 
udvikling. Betydningen af disse problemer har længe været anerkendt og 
bestrides ikke, så man kan derfor undre sig over, hvorfor de i så ringe 
grad er omtalt i Rådets tekster; grunden hertil er utvivlsomt, at 
spørgsmålet kun optager en beskeden plads i Kommissionens og 
medlemsstaternes samarbejdsaktiviteter på dette område. 
Resolutionen af 1992 har til dels rettet op på denne "forglemmelse" derved, 
at den fremhæver dette vigtige specifikke interventionsområde og behovet 
for yderligere ressourcer samtidig med at den fastlægger procedurer for den 
politiske og praktiske koordination mellem Fællesskabet og dets 
medlemsstater. 
4.5 - Konklusioner og henstillinger 
Resolutionen af 1986 er ganske vist en god resolution fra et konceptuelt 
synspunkt, og der er ingen grund til at komme ind på emnet endnu en gang. 
Men den er stadig udformet i generelle termer og lidet anvendelig i 
praksis: behandlingen af et specifikt emner, nemlig familieplanlægning, har 
vist, hvor vanskeligt det kan være at bevæge sig fra et generelt område til 
fastlæggelse af mere specifikke politikker. 
Det vil, hvis man går frem i etaper, være lettere at overføre det arbejde, 
der er gjort inden for familieplanlægning, til andre specifikke politikker 
på befolkningsområdet (f.eks. ved en undersøgelse af beskæftigelses­
politikken). Men det er måske for tidligt at give sig i kast med en sådant 
anliggende; man er bedst tjent med først at undersøge befolkningspro-
blemerne, f.eks. ved en analyse pr. region, for dermed at fastlægge de 
strategiske retningslinjer for en indsats. Derefter vil man kunne gå dybere 
ind i de forskellige emner på grundlag af en egentlig prioritetsrangfølge. 
- 20 
5 - Kvindernes sti 11ina 
Rådet (udvikling) vedtog mellem 1982 og 1990 seks konklusioner (men ingen 
resolutioner) om emnet "kvinder og udvikling", hvorefter dette område 
kommer ind på tredjepladsen (efter miljø) blandt de tekster, der er 
vedtaget af Rådet siden 1981. 
5.1- Vigtigste bestemmelser og retningslinier 
Konklusionerne af november 1982 indeholder forskellige forklaringer på, 
hvorfor der skal tages hensyn til kvindernes stilling i 
udviklingssamarbejdet. Til trods for den væsentlige rolle, kvinderne 
spiller i økonomisk henseende i udviklingslandene, er de generelt 
tilsidesat og har meget lidt gavn af virkningerne af udviklingen og 
bistanden, som til tider endog kan have skadelige følger for dem. Det er 
derfor Ønskeligt, at de deltager og integreres mere i udviklingsprocessen 
og alle bistandsprojekter og -programmer, således at man bedre kan 
fastlægger eller udvælge aktioner eller opveje eventuelle negative 
virkninger for kvinderne. 
Disse mål indebærer bl.a., at man må forbedre befolkningens, også 
kvindernes, deltagelse i alle faser af projekterne, støtte lokale 
kvindeorganisationer, indføre egnede procedurer for bl.a. 
projektbestemmelse og for evaluering. Blandt de områder, der egner sig 
bedst til denne form for aktion til fordel for kvinder nævner Rådet job- og 
indkomstskabelse, sundhed, uddannelse, dvs. de "sociale" sektorer, særlig i 
forbindelse med projekter for udvikling af landdistrikter. 
De fem efterfølgende konklusioner mellem 1985 og 1990 føjer meget lidt til 
konklusionerne af 1982: enkelte præciseringer vedrørende de administrative 
aspekter og en understregning af betydningen af projekterne inden for 
landbrug og fødevarer, som omhandlet i konklusionerne af april 1986, en 
henvisning til, at også andre sektorer uden for landdistrikterne er 
vigtige, som omhandlet i konklusionerne af maj 1989. Rådet havde i november 
1987 anmodet Kommissionen om at fastlægge en praktisk handlingsplan, og 
Kommissionen har forelagt et handlingsprogram for AVS-landene, som på 
Rådets anmodning i maj 1990 skal udvides til også at omfatte andre 
udv i kI ingslånde. 
5.2 - Vurdering af indholdet 
Man bemærker, at konklusionerne af 1982 er lang den mest komplette og 
præcise tekst om emnet, medens de andre blot gentager emnet med en 
understregning af et eller flere punkter med tilføjelse af nogle 
præciseringer eller detai Ibemærkninger. Substantielt synes den første 
vedtagne tekst at dække området i rimeligt omfang, eftersom der ikke er 
meget at føje til, hvad Rådet udtalte om emnet for ti år siden. 
Disse tekster har dannet grundlag for Fællesskabets indsats gennem 
politiske dokumenter som Lomé-konventionen og Rådets retningslinjer om 
samarbejdet med landene i Asien og Latinamerika. Selvom Rådets politiske 
retningslinjer stadig er meget summariske med hensyn til de praktiske 
aspekter, og det på grund af de mange forskellige situationer, f.eks. fra 
region til region, de socio-kuI ture I Ie forhold og arten af de berørte 
projekter, er vanskeligt at fastlægge præcise mål og kriterier, der kan 
anvendes i alle tilfælde, er de dog blevet omsat i praktiske termer af 
Kommissionen i form af vejledninger for integration af kvinderne i EUF-
projekterne, særlig i forbindelse med udvikling af landdistrikter, og for 
landene i Asien og Latinamerika. 
21 -
Man kan endelig nævne, at diskriminationen af kvinder har været voksende i 
mange lande i de seneste år som følge af den økonomiske krise, den udbredte 
urbanisering, spredningen af AIDS, mændenes migration. Erkendelsen af visse 
politiske, juridiske, sociale og kulturelle følger af denne udvikling er af 
nyere dato, og der er derfor ikke taget behørigt hensyn hertil i Rådets 
tekster, der fortsat hovedsagelig beskæftiger sig med de økonomiske 
aspekter. 
5.3 - Vurdering i koordinationshenseende 
Rådets konklusioner er fortsat for upræcise med hensyn til koordinationen 
mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, idet den eneste henvisning er, at 
det vil være nyttigt at afholde regelmæssige ekspertmøder med henblik på 
udveksling af information om erfaringerne og om gennemførelsen af Rådets 
konklusioner. Kun i teksten af 1987 tillægges disse møder en mere ambitiøs 
rolle med hensyn til evaluering, hvilket der ikke har været tale om siden. 
Selvom der på grund af forskelligartetheden i situationerne, 
begrænsningerne og indsatsområderne anspores til en vis smidighed i 
procedurerne, vil en nærmere praktisk koordination mellem Kommissionen og 
medlemsstaternes administrationer kunne bidrage til en mere effektiv 
anvendelse af de af Rådet vedtagne retningslinjer. 
5.4 - Vurdering af aktualitet oo priori ter ingsgrad 
Dette område er et af de få, som næppe er omtalt som prioriteret område i 
Kommissionens meddelelse af udviklingssamarbejdet frem til år 2000. Det vil 
naturligvis ikke sige, at emnet ikke er vigtigt. 
Den aktuelle betydning af området "kvinder og udvikling" ligger i 
implikationerne heraf for mange områder af udviklingssamarbejdet og dets 
fremtidsorienterede karakter. Til den længe anerkendte soci o-økonom i ske 
dimension skal der i denne sammenhæng føjes en anden dimension, nemlig 
kvindernes rettigheder, som det ville være hensigtsmæssigt eksplicit at 
tage hensyn til ved den årlige undersøgelse af anvendelsen af resolutionen 
af 1991 om demokratiet og menneskerettighederne. Det vigtigste på dette 
område er mere generelt, som det er tilfældet med miljøspørgsmålene, at 
anvende en række kriterier og betragtninger, som bør integreres i alle 
udviklingsaktioner, der er rettet mod andre områder, og som altså har egne 
må Isætni nger. 
5.5 - Konklusioner og henstillinger 
Frem for at give emnet "kvinder og udvikling" en særlig prioritet, ville 
det være mere hensigtsmæssigt at sørge for, at der tages mere systematisk 
hensyn hertil ved fastlæggelsen af mål og midler vedrørende områder, der på 
deres side er udvalgt som prioriterede i udviklingssamarbejdet, f.eks. 
fødevaresikkerhed, sundhed, menneskerettigheder, ved at fastsætte mål med 
hensyn til virkningerne for kvinderne. 
Desuden er det som på de øvrige områder nødvendigt med mellemrum at 
undersøge, hvorledes Kommissionen og medlemsstaterne anvender Rådets 
konklusioner om kvinderne og udvikling, hvilket kræver en udvidet 
koordination på det praktiske plan og i evalueringssammenhæng. 
22 -
6 - Uddannelse og erhvervsuddannelse 
Der findes til dato ingen tekster vedtaget af Rådet (udvikling) om 
uddannelses- og erhvervsuddannetsesprobIemerne i udviklingslandene eller om 
mulighederne for intervention fra Fællesskabets og medlemsstaterners side 
på dette område. 
I redegørelsen for målene for udviklingssamarbejdet i Kommissionens 
meddelelse af maj 1992 angives uddannelsespolitikken udtrykkeligt som et 
prioriteret område i tilknytning til målet bekæmpelse af fattigdom (stk. 
38) og implicit som en af betingelserne på længere sigt for en bæredygtig 
økonomisk og social udvikling (udbygning af de menneskelige ressourcer, 
stk. 36). Det drejer sig om to væsentlige komplementære aspekter, men emnet 
har også andre sider: 
- man bør på den ene side fremme adgangen for alle, særlig de mest 
ugunstigt stillede, når de ellers er udelukket herfra, til sociale 
tjenester, som også og især er en grundlæggende rettighed for individet; 
- man bør på den anden side garantere, at den vigtigste "produktionsfaktor" 
(og især udviklingsfaktor), det vil sige den menneskelige faktor, er varigt 
til stede på alle områder og på alle passende kvalifikationsniveauer; 
- uddannelse og erhvervsuddannelse har klart også en måske mere indirekte 
men lige så vigtig rolle at spille på områder, der går ud over de sociale 
og Økonomiske aspekter, og som man kan gruppere efter deres forbindelse til 
demokratiseringsprocessen. Dette mere "politiske" aspekt af indsatsen på 
uddannelsesområdet er i øvrigt fremhævet i bilaget til Kommissionens 
meddelelse af maj 1992 (1.5.2.). 
Det er i forhold til disse komplekse mål, at der skal fastlægges og/eller 
støttes en sammenhængende og bæredygtig helhedspol itik for uddannelse og 
erhvervsuddannelse i udviklingslandene, og det er måske den vigtigste 
prioritet på mellemlang og lang sigt i henseende til udvikling. Selvom det 
specifikke indhold af denne politik og de midler, der skal tages i brug, 
kan variere betydeligt fra land til land, og som helt skal overlades til 
hvert lands egen kontrol, vil der være meget vundet ved at give de 
generelle principper for fastlæggelsen af mål og kriterier en klar 
definition i en rådsresolution, der skal lede Fællesskabets og medlems­
staternes samarbejdsindsats i den rigtige retning. 
Hvad mere specielt angår koordinationen inden for Fællesskabet af 
samarbejdspolitikken på uddannelsesområdet, ser der i øjeblikket ikke ud 
til at være nogen sammenhæng mellem Fællesskabets og medlemsstaternes 
interventioner, end ikke med hensyn til prioriteter og generelle mål. 
Forhåbentlig vil en styrkelse af koordinationen kunne forbedre denne 
indbyrdes sammenhæng og komplementaritet i parternes interventioner og 
dermed gøre dem mere effektive. 
Man burde også overveje muligheden for at behandle samarbejde på 
forskningsområdet inden for samme rammer; forskningen er nemlig at betragte 
som en afgørende forudsætning for bæredygtig udvikling, og interventionerne 
på dette område foregår ofte punktvis. 
Man kan således konkludere, at politikken på området uddannelse og 
erhvervsuddannelse (og forskning) bør prioriteres i Rådets fremtidige 
arbejde med koordinationen af Fællesskabets og medlemsstaternes politik. 
- 23 
7 - Beskæftigelse 
Rådet (udvikling) har til dato ikke vedtaget nogen tekst om beskæftigelses­
problemerne i udviklingslandene eller om eventuelle interventioner fra 
Fællesskabets og medlemsstaternes side på dette område. 
Selvom beskæftigelsesproblemerne ikke specifikt er analyseret i Kommis­
sionens meddelelse af maj 1992, må deres betydning i henseende til de 
større mål for udviklingssamarbejdet ikke overses. Det gælder særlig i 
forbindelse med målet bekæmpelse af fattigdom og kontrol med de samfunds­
mæssige uligheder ved hjælp af adgang for alle til arbejdsinkomster. Man 
bemærker i denne forbindelse, at beskæftigelsesspørgsmålene i nogen tid har 
været anerkendt som en af de fire hovedkomponenter i "den sociale dimension 
af strukturtilpasningen" (sammen med fødevaresikkerhed, sundhed og uddan­
nelse og erhvervsuddannelse). 
Forbindelsen til målet bæredygtig økonomisk og social udvikling er klart 
lige så vigtig, særlig i forbindelse med de nødvendige omstruktureringer af 
det økonomiske system, som bl.a. kræver oprettelse af produktive 
arbejdspladser, f.eks. gennem udvikling af arbejdskraftintensive sektorer 
og teknologier, gennem støtte af små virksomheder og mikrovirksomheder, 
særlig i de uformelle sektorer, og endvidere udvidelse af kreditadgangen. 
Endelig er der implikationerne af arbejdsløshedsproblemerne for målet 
befæstelse af demokratiet, og disse er ofte betydelige. 
Uanset emnets betydning for udviklingen afhænger en rådstekst om 
koordinationen af Fællesskabets og medlemsstaternes udviklingspolitik på 
området i hovedsagen af, hvilke "komparative fordele" der kan opnås ved en 
sådan styrkelse af koordinationen med hensyn til effektivitet. Det er ikke 
let at påvise sådanne fordele, da der er tale om et "horisontalt" emne, som 
hidtil tilsyneladende ikke har været genstand for særlig opmærksomhed fra 
flertallet af medlemsstaternes side, undtagen i forbindelse med nogle 
medlemsstaters programmer for fremme af små og mellemstore virksomheder. 
Selvom situationen er væsentlig anderledes, vil konklusionen på dette 
område kunne være af samme art som for emnet "kvinder og udvikling". Det 
forekommer ikke at være en absolut prioritet at vedtage en resolution om en 
styrkelse af den politiske koordination mellem Fællesskabet og medlems­
staterne vedrørende beskæftigelse, men der bør i det mindste i første 
omgang henvises eksplicit til beskæftigelsesproblemerne i tekster, der 
vedtages om andre emner. Blandt dem, der i denne meddelelse foreslås 
prioriteret, fortjener tre særlig omtale: 
- fødevaresikkerhed og politikken for udvikling af landbrug og landdi­
strikter, under hensyntagen til, at den potentielle og ofte nødvendige 
jobskabelse ikke gælder landbrugsproduktion i snæver betydning men snarere 
omkring denne virksomhed; 
- uddannelse og erhvervsuddannelse, i det omfang denne prioritet, som 
tidligere nævnt i det foregående kap i te I, ikke blot er berettiget på grund 
af sin "sociale" karakter men også på grund af sin betydning for den 
økonom i ske udv i kI i ng; 
- bekæmpelse af fattigdom, i hvilken forbindelse produktiv og indkomst-
givende jobskabelse er et væsentligt element, hvis man skal nå ud over 
"velgørenheds"-ni veauet. 
24 -
8 - strukturtilpasning og counterpartmidl er 
Med fire resolutioner og en "fælles holdning" er strukturtilpasning et af 
de områder, Rådet (udvikling) oftest har beskæftiget sig med siden 1987. 
Dette kapitel er dog mindre detaljeret end de foregående og omfatter ikke 
nogen kritisk analyse af teksterne. Det synes ikke at være berettiget i 
dette dokuments sammenhæng, hvis formål er at "fastlægge prioriterede 
områder for den fremtidige politiske koordination". Til forskel fra de 
andre områder, der er behandlet hidtil, er koordinationen i forbindelse med 
strukturtilpasning i vid udstrækning en realitet, i det mindste hvad angår 
Rådets tekster, som udgør det vigtigste koordinationsinstrument i henseende 
til fastlæggelse af politik. 
I de to første tekster, som Rådet vedtog på dette område (i november 1987 
og maj 1988), fastlægges Fællesskabets hovedmål og interventionsmidler i 
strukturtilpasningsprocessen i landene i Afrika syd for Sahara, samt 
grundlaget for en EF-fremgangsmåde. I resolutionen af maj 1991 fastlægges 
de generelle principper og retningslinjerne for anvendelsen af 
counterpartmidlerne, der opnås i forbindelse med de forskellige 
udvikI ingsbistandsinstrumenter, og disse er afpasset efter strukturtilpas­
ningsprogrammerne. Resolutionen af maj 1992 gentager i hovedsagen i sam­
menfattet form konklusionerne og bestemmelserne i de foregående tekster med 
en tilføjelse af visse præciseringer, særlig med hensyn til fleksibiliteten 
i Fællesskabets fremgangsmåde. 
Resolutionen af maj 1989 om styrkelse af koordinationen i forbindelse med 
støtten til strukturtilpasningen er til dato den mest komplette og præcise 
tekst, Rådet (udvikling) har vedtaget om koordinationen mellem Fællesskabet 
og medlemsstaterne, samt om koordinationen med andre lande og organisa­
tioner, hvilket er særlig vigtigt på dette område. Målene og de praktiske 
retningslinjer (som i øvrigt er lidet bindende) er beskrevet ret præcist, 
således at en ny rådsresolution dårligt kan føje noget væsentligt til dette 
punkt, med undtagelse af anliggender vedrørende opfølgning, evaluering og 
kontrol med gennemførelsen af bestemmelserne. 
Strukturtilpasningsprocessen er en klar prioritet i udviklingssamar­
bejdspolitikken. Det fremgår tydeligt af Kommissionens meddelelse af maj 
1992, eftersom tilpasningen er direkte rettet mod to af de tre aspekter af 
målet bæredygtig økonomisk og social udvikling (ligevægt i de makroøko­
nomiske hovedstørrelser og omstrukturering af det økonomiske system) og 
således bidrager mere eller mindre direkte til virkeliggørelsen af alle de 
andre mål, særlig integrationen i verdensøkonomien. Hvis der således ikke 
synes at være behov for nye rådsbeslutninger på dette område, er det blot, 
fordi det væsentlige allerede er gjort. 
Dette udelukker dog ikke, at der kan blive behov for rådstekster om mere 
specifikke spørgsmål, som er knyttet til eller endog udgør en del af 
strukturtilpasningsprocessen; man kan her forestille sig handelspolitikken 
(se længere fremme, kapitel 11) eller gældsprobIemerne og mere generelt de 
udenrigsøkonomiske forbindelser (se kapitel 13) eller spørgsmål vedrørende 
den offentlige og private sektors respektive rolle og den økonomiske 
liberaliseringsproces' forskellige former og tempo (se kapitel 10). 
- 25 -
9 - Demokrati og mennesKerettigheder 
Som for strukturtilpasningens vedkommende er en detaljeret analyse af 
Rådets resolutioner om demokrati og menneskerettigheder ikke påkrævet i 
forbindelse med dette dokument. I Rådets erklæring af november 1992 omtales 
det i øvrigt udtrykkeligt (pkt. 21), at Fællesskabet og dets medlemsstater 
"allerede har givet deres tilslutning til en sådan linje" (for 
koordinationen af politikken) på dette område. 
Rådet har vedtaget to resolutioner om demokrati og menneskerettighederne, i 
november 1991 og november 1992, men de seneste vedrører kun gennemførelsen 
af de første (som i øvrigt skal tages op til fornyet overvejelse i Rådet 
hvert år); det er således i resolutionen af 1991, at man finder de 
væsentligste elementer af Rådets holdning til principperne, målene og 
retningslinjerne for interventionerne på området. 
Man kan sagtens påvise forskellige mangler og unøjagtigheder i resolutionen 
af 1991, som er en smule forsigtig med hensyn til de praktiske 
retningslinjer og koordinationen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, 
specielt når man ser nærmere på det ansvar, som nogle af dem har for den 
politiske udvikling i udviklingslandene, særlig i Afrika. Denne sidste 
bemærkning gælder også f.eks. militære spørgsmål, som behandles indgående i 
teksten, hvad angår en begrænsning af udgifterne, men der er ingen omtale 
af "udbudssiden", nemlig våbenmarkederne. 
Men som helhed betragtet går resolutionen af 1991 sandsynligvis så langt, 
som EF-linjen tillader på dette område, og det forekommer usandsynligt, at 
der skulle kunne vedtages en mere bindende eller mere eksplicit tekst. 
Teksten har også den fordel, at den er tilstrækkelig fleksibel, f.eks. med 
hensyn til formerne og metoderne for "demokratisering" (selv om man ikke 
udtrykkeligt kommer nærmere ind på diversiteten heri) og ti I 
interventionsformerne (selvom vægten klart lægges på "positive" 
foranstaltninger). Man kan deraf konkludere, at resolutionen trods visse 
mangler svarer ret godt overens med de mål, der bl.a. er nævnt i 
Kommissionens meddelelse om politikken for udviklingssamarbejde frem til år 
2000. 
- 26 -
10 - Den private sektors rolle 
Der findes kun en enkelt tekst fra Rådets hånd, nemlig konklusionerne af 
maj 1987, som er af ret generel karakter, om dette centrale spørgsmål i 
såvel udviklingspolitikken som samarbejdet. Til orientering skal dog nævnes 
teksterne vedrørende AVS-staterne, særlig den fælles holdning af november 
1992 om investeringsbeskyttelse; den vil kunne gøre det ud for en 
begyndelse på en mere aktiv og samordnet politik for medlemsstaterne og 
Kommissionen for at få udvirket, at AVS-staterne træffer konkrete 
foranstaltninger til at fremme europæiske investeringer i deres lande. Der 
er drøftelser i gang, der giver mulighed for at overveje en udvidelse af 
denne fremgangsmåde til også at omfatte andre udviklingslande. Der foregår 
også en vis form for koordination i forbindelse med projekter vedrørende 
små og mellemstore virksomheder og i forbindelse med støtte til 
pr i vat i ser i ng. 
Spørgsmålene i tilknytning til udvikling af den private sektor og 
markedssystemet og til nydefineringen af statens rolle er udtrykkeligt 
nævnt blandt de prioriterede mål i Kommissionens meddelelse af maj 1992 om 
politikken for udviklingssamarbejdet frem til år 2000, bl.a. i tilslutning 
til målet bæredygtig udvikling ( og tillige spørgsmålene om 
konkurrenceevne, som behandles i bilaget). Hertil kan tilføjes, at Rådet i 
sine konklusioner af maj 1987 "opfordrer Kommissionen til på et senere 
tidspunkt at fremlægge resultaterne af denne undersøgelse samt eventuelle 
mere specifikke tiltag"... 
På dette meget polemiske område, der har betydelige økonomiske, sociale og 
politiske implikationer, synes en klar og eksplicit tekst (men ikke 
dogmatisk: se den dunkle hentydning til "de nye idéer herom" i stk. 2 i den 
eksisterende tekst) fra Rådets side om principperne, målene og midlerne at 
være lige så nødvendig, som den vil blive vanskelig at udforme. Den er 
nødvendig, fordi man uden en sådan tekst risikerer at nøjes med at følge 
visse andre donorers meget klarere holdninger (særlig Bretton Woods 
institutionerne). Den bliver vanskelig at udforme, fordi de pågældende 
spørgsmål er polemiske og udtalt politiske, og de mange forskellige 
faktiske situationer, der findes i udviklingslandene tillige med disse egne 
præferencer risikerer at gøre en dyd af hensigtsmæssigheden til et alt for 
bekosteligt anliggende, hvor det er alt andet end sikkert, at der vil kunne 
opnås nogen effektivitetsgevinst. EF's linje bør fundamentalt forblive 
meget smidig og kunne tilpasses de nationale og regionale forhold og de 
berørte landes præferencer. 
Man må konkludere, at det som en kompromisløsning må foretrækkes i en 
kommende resolution om strukturtilpasningspolitikken (som er det vigtigste 
virkemiddel på dette område) at medtage en mere præcis og eksplicit 
behandling af kriterierne for definitionen af den private og offentlige 
sektors respektive rolle. Sideløbende hermed vil mere specifikke problemer, 
så som investeringsbeskyttelse, regler for støtte af små virksomheder, 
betingelserne for oprettelse af effektive kreditsystemer, de forskellige 
former for støtte til pr i vat i ser ingsforsøg, fortsat kunne gøres til 
genstand for forskellige former for praktisk koordination mellem 
Fællesskabet og medlemsstaterne på nationalt eller regionalt plan. 
- 27 
11 - Hånde i sfofbin<folser 
Rådet vedtog i juni 1984 og april 1986 to konklusioner på området handels­
forbindelser, der begge specifikt vedrører fremme af udviklingslandenes 
handel. Det skal lige nævnes, at Rådet (udvikling) i 1974 vedtog tre 
resolutioner om henholdsvis eksportfremme, forbedring af de generelle 
præferencer og om råvareoverenskomsterne. De er nu naturligvis indholds­
mæssigt i vid udstrækning forældede. 
11.1- Vigtigste bestemmelser og retningslinier 
Det generelle mål for de hånde Isfremmende foranstaltninger er at udvikle 
samhandelen med varer og tjenesteydelser med udviklingslandene. Hovedidéen 
i Rådets konklusioner er, at foranstaltninger til fremme af udviklings­
landenes handel så vidt muligt skal integreres i bredere strategier og 
programmer. 
Det foreslås således at prioritere foranstaltninger, der indgår i en samlet 
politik, at hjælpe med at fastlægge en sådan politik, særlig en sammen­
hængende handelspolitik, at støtte regionale programmer for fremme af 
handelen mellem udviklingslande, systematisk at tage hensyn til markeds­
førings- og distributionsaspekterne i produktive projekter (navnlig inden 
for landbrug, fødevarer og udvikling af landdistrikter). Desuden nævnes der 
flere kategorier af punktforanstaltninger, som f.eks. støtte til lokale 
organer for handelsfremme, uddannelsesprogrammer, anvendelse af standar­
diser i ngssystemer , deltagelse i messer og udstillinger. 
11.2 - Vurdering af indholdet 
Fordi der må udvises den fornødne fleksibilitet for at tage hensyn til de 
mange forskellige forhold (konklusionerner af 1986 vedrører såvel samar­
bejde med AVS-landene, landene i det sydlige og Østlige Middelhav og i 
Asien og Latinamerika), behandler Rådets to konklusioner de vigtigste 
aspekter af spørgsmålene vedrørende handelsfremme i relation til 
udvikIingssamarbejdsprojekter og -programmer. 
Til trods for det ti I syne I andende meget brede generelle mål for disse to 
tekster, er det område, de eksplicit dækker, ret snævert, nemlig alene 
handelsfremme, og ikke handels- og handelspolitiske forbindelser. 
11.3- Vurdering i koordinationshenseende 
I Rådets konklusioner om hånde Isfremme behandles spørgsmålene om koordina­
tion på en relativ mere detaljeret måde end på mange andre områder. Der er 
naturligvis som på alle andre områder tale om ekspertmøder med henblik på 
informationsudveksling, men i teksten af 1986 præciseres det, at denne 
information skal være gensidig og udveksles straks fra begyndelsen af 
projekter og programmer, og det henstilles, at der oprettes et passende 
organ, der skal træde sammen med regelmæssige mellemrum for at koordinere 
programmer og følge aktioner (...) og give gerenelle retningslinjer; der er 
her tale om mål, der synes at gå ud over almindelige informationsmøders 
sædvanlige rolle, idet der snarere er tale om en procedure for politisk 
koordi nat ion. 
28 -
Foruden disse regelmæssige møder henstilles det, at der systematisk føres 
mere operationelle kontakter på stedet (via ambassader og delegationer). 
Uden for Fællesskabet skal koordinationen med forskellige internationale 
organisationer intensiveres. 
Den største mangel ved konklusionerne med hensyn til koordination, er 
således som i anden sammenhæng ikke unøjagtigheder med hensyn til mål og 
procedurer, men snarere, at konklusionerne er vanskeligt anvendelige i 
praksis. 
11.4 - Vurdering af aktualitet og priori ter ingsgrad 
I Kommissionens meddelelse om udviklingssamarbejdet fremt til år 2000 
indtager handelsforbindelserne i almindelighed en fremtrædende plads, som 
står i modsætning til deres ret beskedne behandling i de tekster, der er 
vedtaget af Rådet (udvikling). De nævnes ikke blot som det eneste middel i 
forbindelse med udviklingslandenes integrering i verdensøkonomien, som er 
et af de fire større mål for udviklingssamarbejdet (stk. 37), men deres 
rolle fremhæves endvidere i dokumentets konklusion, hvori de præsenteres 
som en forudsætning for, at dialogen med udviklingslandene kan blive 
troværdig. Desuden analyseres handelsspørgsmålene mere indgående i bilaget 
til nævnte dokument (navnlig i pkt. 1.1.3, 2.2.2, 3.2,2.C og D, idet de to 
sidstnævnte udgør hovedlinjerne i en strategi for udviklingssamarbejde). 
Spørgsmålene vedrørende handelspolitikken over for udviklingslandene 
(særlig Det Europæiske Fællesskabs) og denne sammenhæng med de generelle 
mål for udviklingssamarbejdet er i sig selv et kompliceret område, og man 
kan beklage, at Rådet (udvikling) ikke hidtil eksplicit har taget stilling 
hertil, navnlig siden begyndelsen (i 1986) af Uruguay-Runden, hvis succes 
er af afgørende betydning for udviklingslandene, særlig de mindste blandt 
dem, som har et vitalt behov for afsætningsmuligheder i udlandet. 
Dette område tillige med spørgsmål vedrørende udviklingslandenes egen 
handelspolitik vil blive behandlet i en anden meddelelse fra Kommissionen 
om sammenhængen mellem politikken for udviklingssamarbejde og anden EF-
po I I-tik, samt om virkningerne heraf for udviklingslandene. Rådet anmodede i 
sin erklæring af november 1992 om en sådan undersøgelse af forbindelsen med 
anden EF-poli t i k. 
Et andet område, der fortjener at blive nævnt her, er verdensmarkederne for 
råvarer, som fortsat er mange udviklingslandes vigtigste eksterne 
finansieringskilde, særlig de fattigste lande. I betragtning af omfanget 
ikke blot af Fællesskabets samhandel men også dets samarbejdsforan­
staltninger i denne sektor (særlig i forholdet til AVS-staterne) kan det 
forekomme overraskende, at Rådet (udvikling) endnu ikke har vedtaget nogen 
tekst om disse problemer, f.eks. om råvareoverenskomsternes fremtid. 
Man kan endelig tilføje, at området sandsynligvis er forbundet med 
udsigterne for regionalt samarbejde mellem eller endog regional integration 
af bestemte grupper af udviklingslande, et spørgsmål, som ofte omtales i 
Rådets resolutioner, uden at der endnu er vedtaget nogen specifik tekst 
herom. Der er helt klart tale om et område, hvor Fællesskabet vil kunne 
spille en væsentlig rolle. 
- 29 
11.5- Konklusioner og henstillinger 
I de konklusioner, Rådet (udvikling) har vedtaget siden 1981, berøres kun 
et aspekt af handelsforbindelserne med udviklingslandene, nemlig handels-
fremme, og der findes således ikke nogen rimelig ny tekst, der klart 
angiver Fællesskabets og medlemsstaternes fælles holdning til handelspro-
bIemerne i deres helhed og deres forbindelse til udviklingspolitikken. 
Området må betragtes som prioriteret på grund af den afgørende rolle, det 
spiller med hensyn til virkeliggørelsen af i det mindste et af de større 
mål for udviklingssamarbejdet, nemlig den harmoniske integration af 
udviklingslandene i verdensøkonomien. En anden begrundelse er tillige de 
indlysende fordele ved en nær koordination af politikken på området, både 
fordi det er nært forbundet med en politik, hvor Fællesskabet har 
kompetence (den fælles handelspolitik), og fordi det er forbundet med 
interventioner som led i strukturtilpasningsprogrammerne, med hensyn til 
hvilke en nær koordination som bekendt er en forudsætning for effektivitet 
Som for andre emners vedkommende (f.eks. gældsprobIemerne, som omtales 
længere fremme) er det klart, at en rådsresolution nødvendigvis må gå ud 
over de egentlige rammer for politikken for udviklingssamarbejde. Det er 
mere præcist nødvendigt klart og tydeligt at fastslå de eksisterende 
forbindelser melem udviklingssamarbejdet og anden EF-politik, navnlig på 
handelsområdet. 
- 30 -
12 - Bekæmpelse af fattigdom 
I sin erklæring af 18. november 1992 fastslår Rådet, at bekæmpelse af 
fattigdom er et af de fire større mål for udviklingssamarbejdet som 
omhandlet i artikel 130 U i Traktaten om Den Europæiske Union, og det 
anmoder Kommissionen om at fremkomme med forslag på dette område til Rådets 
næste samling. På grundlag af den EF-strategi , der dermed fastlægges, vil 
der kunne sikres indbyrdes sammenhæng i Fællesskabets og medlemsstaternes 
politik i mange sektorer, hvor fattigdom gør sig gældende. 
Kommisisonen har i denne sammenhæng afholdt et møde med eksperter fra 
medlemsstaterne og forberedt et arbejdsdokument med titlen "En koordineret 
indsats fra Fællesskabets og medlemsstaternes side i kampen mod fattigdom", 
således at Rådet i løbet af 1993 kan vedtage en resolution om emnet. 
Spørgsmålet behandles derfor ikke i denne meddelelse, men det er 
naturligvis et af de prioriterede område i det kommende år i henseende til 
den politiske koordination. 
- 31 
13 - Udviklingsbistand og udlandsgæld 
De eneste tekster, som Rådet (udvikling) har vedtaget hidtil om spørgsmål 
vtidr ør undo ekstern finansiering af udvikling, er tre, resolut ioner fra 1974 
om bistandens omfang, bistandsbetingeIserne og problemerne med 
udlandsgælden, og en henstilling fra samme år om den geografiske fordeling 
af bistanden. Det er alle emner, der har været i udvikling igennem snart 
tyve år, og det ville være berettiget at foretage en indgående undersøgelse 
af dem med henblik på fastlæggelse af fælles holdninger. 
I sin meddelelse af maj 1992 om politikken for udviklingssamarbejde frem 
til år 2000, nævner Kommissionen, at adgang til valuta er blevet den 
største vækstbegrænsende faktor, særlig i Latinamerika og Asien. Den 
offentlige udviklingsbistand er en af de mest regelmæssige kilder til 
valuta og ofte også den største for mange udviklingslande, medens byrderne 
i forbindelse med gælden i visse tilfælde når op på lige så store eller 
endog større beløb. 
Betydningen af bistandens rolle i mange udviklingslande og tillige 
problemerne med udlandsgælden og deres varige konsekvenser for 
udvikI ingsudsigterne anerkendes i dag af alle, og disse emner er behandlet 
ret udtømmende i bilaget til Kommissionens meddelelse af maj 1992 (særlig 
pkt. 1.1.4, 1.1.5, 1.3, 1.4.1.2, 1.4.2.2, 2.2.3). 
Bistands- og gæIdsprobIemerne omtales imidlertid ikke i den del af 
meddelelsen, der beskriver de større mål for udviklingssamarbejdet, end 
ikke i forbindelse med målet integration af udviklingslandene i 
verdensøkonomien. Det er der en forklaring på, nemlig at disse problemer i 
sig selv ikke kan betragtes som et udviklingsmål. Men ikke desto mindre er 
det en forudsætning for virkeliggørelsen af alle udviklingsmålene, at der 
findes en løsning derpå, særlig hvad angår den harmoniske integration i 
verdensøkonomien. Om ikke af andre grunde er det derfor vigtigt, at Rådet 
(udvikling) tager stilling til disse emner af største betydning: største i 
den forstand, at alle de andre specifikke, sektorbestemte eller horisontale 
områder afhænger deraf i varierende omfang. Spørgsmål om f.eks. omfanget af 
udviklingsbistanden, kriterierne for dens geografiske fordeling, 
distributionskanalerne, anvendelsen af bunden bistand, bistandens 
forbindelse med gæIdsprobIemerne er nemlig betingende for politikken for 
samarbejdet på specifikke områder. 
32 
14 - Andre områder omfattet af Rådets tekster 
Følgende områder er kun behandlet i relativt marginale tekster vedtaget af 
Rådet (udvikling) (14.1 - 14.3) og/eller kommer ikke på tale med hensyn til 
fastlæggelsen af prioriterede områder for en udvidet koordination. 
14.1 - Nødhjælp 
Rådet (udvikling) har vedtaget flere resolutioner om nødhjælp (til 
erindring resolutionen af november 1991, som udgør en ajourføring af 
resolutionen af marts 1977). Dette meget specifikke område er allerede 
blevet drøftet mellem Rådet og Kommissionens kompetente tjenestegrene. 
•14.2 - Samarbejde med ikke-statsI ige organisationer 
Rådet vedtog for nylig to tekster om samarbejdet med NGO (resolutionen af 
maj 1991 og konklusionerne af november 1992). Heri fremhæves betydningen af 
NGO's rolle, både i forholdet til den europæiske offentlighed, som de søger 
at indrage i udviklingssamarbejdet, og i forholdet til befolkningen i 
udviklingslandene, med hvilken de holder kontakt på basisniveau. 
Sidstnævnte aspekt er særlig vigtigt på bestemte samarbejdsområder, så som 
nødhjælp, miljøbeskyttelse, fremme af kvindernes stilling, støtte af 
demokratiet og menneskerettighederne. 
Der siges intet i disse tekster om koordinationen mellem Fællesskabet og 
medlemsstaterne, men det er ikke noget væsentligt problem på området. 
14.3 - Bevidstgørelse af offentligheden i Fællesskabet 
I sine konklusioner af maj 1987 om bevidstgørelse af offentligheden i 
Fællesskabet om udviklingsspørgsmål nævner Rådet en række muligheder for 
fælles aktioner mellem Fællesskabet og medlemsstaterne på et ikke tvingende 
men systematisk grundlag. Med henblik herpå skal der afholdes møder mellem 
nationale eksperter og EF-eksperter. 
- 33 
14.4 - Programmering oo evaluering 
Der foreligger tre konklusioner fra Rådets hånd om programmeringen i 
forbindelse med Lomé-konvention III (april og november 1986) og Lomé IV 
(maj 1992), hvori der redegøres for de vigtigste principper i 
konventionerne og for behovet for en nærmere koordination mellem 
Kommissionen og medlemsstaterne. 
I tre andre konklusioner behandler Rådet (udvikling) spørgsmålene om 
evaluering af udviklingssamarbejdet (maj 1989, maj 1990 og maj 1992) efter 
retningslinjerne af november 1987. I alle disse tekster fremhæves 
betydningen af regulære procedurer for opfølgning og evaluering på alle 
stadier i programmers og projekters gennemførelse. Kravet om procedurer for 
en nær koordination mellem Kommissionens tjenestegrene og medlemsstaterne 
fremhæves også, hvad angår informationsudveksling om metoder og resultater, 
gennemførelsen af evalueringen, drøftelse af Kommissionens og 
medlemsstaternes evalueringsrapporter og endog fælles evalueringer. 
Man kan her tilføje, at evalueringen af projekter og programmer som led i 
Lomé-konventionerne i nogle år er foregået på grundlag af de 
sektorspecifikke grundprincipper, som fra tid til anden godkendes af 
AVS/EØF-Ministerrådet. 
I almindelighed forekommer det, som allerede nævnt i forbindelse med de 
fleste specifikke områder, nyttigt, at Rådet sætter sig i stand til med 
regelmæssige mellemrun at kontrollere, hvorledes de forskellige berørte 
aktører anvender resolutionerne i praksis. 
14.5 - Koordination af politik og samarbejdsaktioner 
Rådet (udvikling) har vedtaget en resolution (juni 1984) og konklusioner 
(november 1985) om koordinationen af samarbejdet i almindelighed. Disse 
tekster, der omfatter samarbejdet med samtlige udviklingslande (AVS og 
andre), beskæftiger sig ganske specielt med den operative koordination (i 
modsætning til den politiske koordination), som betragtes som en prioritet, 
specielt med berøring til gennemførelsen af sektorpolitikker. 
Procedurerne for en à la carte-koordinat ion på et frivilligt grundlag på de 
forskellige niveauer tillader især en bedre formidling af informationer 
mellem Kommissionen og tjenestegrenene i medlemsstaterne (i princippet i 
begge retninger, idet der til en vis grad insisteres på Kommissionens 
information af medlemsstaterne), og nærmere kontakter mellem 
repræsentationerne på stedet. I resolutionen af 1984 betragtes en "aktiv" 
koordination af støtten til sektorpolitikker kun som en eventualitet. Man 
noterer endelig, at Rådet enedes om at vende tilbage til spørgsmålet, når 
programmeringen i henhold til Lomé-konventionen var tilendebragt i 1986. 
Det skal endelig nævnes, at Rådet (udvikling) i 1974 havde vedtaget en 
resolution om harmonisering og koordination af medlemsstaternes 
udviklingspolitik, hvori man allerede mærkede sig betydningen af en 
koordination og selv en "tilnærmelse" af politikkerne for 
udviklingssamarbejde for at øge effektiviteten. 
34 -
KonR1 us i on 
Af den kritiske gennemgang af de resolutioner og konklusioner, som Rådet 
(udvikling) har vedtaget siden 1981, sammenholdt med analyserne i 
Kommissionens meddelelse om politikken for udviklingssamarbejdet frem til 
år 2000, har der kunnet påvises en række områder, der som helhed betragtet 
er prioriterede set på baggrund af fordelene ved en fremtidig politisk 
koordination mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, og tillige flere 
delvis prioriterede eller "horisontale" områder, forstået på den måde, at 
de med fordel kan medtages i politiske beslutninger vedrørende andre 
områder. 
Der foreslås tre sektorområder og to generelle udviklingspolitiske områder 
som prioriteter for den politiske koordination, selvom der til dato ikke 
foreligger nogen tilfredsstillende tekst fra Rådets side om fire af dem, 
samtidig med at en ajourføring forekommer nødvendig for den femte 
(fødevaresikkerhed): 
- SundhedspoI i t i kken. der i almindelighed anerkendes som en social 
prioritet; teksterne på området er helt utilstrækkelige, men en 
koordination på politisk plan såvel som det praktiske plan er forbundet med 
væsentlige fordele. 
- Uddannelsespol i t i kken. som er en absolut prioritet for en bæredygtig 
udvikling; der findes til dato kun en enkelt tekst fra Rådets side, og 
koordination er nødvendig i det mindste med hensyn til de generelle mål og 
grundkriterierne for fastlæggelse af en sammenhængende og bæredygtig 
helhedspol itik og for udvælgelse af programmer og projekter på dette 
grundlag. 
- Politikken for fødevaresikkerhed, med hensyn til hvilken der skal 
foretages en præcisering af koordinat ionsmå I og -retningslinjer og sættes 
klare prioriteter og specifikke mål; der vil kunne foretages en præcisering 
i regional henseende ved f.eks. i højere grad at integrere fødevarehjælpen 
i langsigtede fødevarestrategier. 
- Bekæmpelse af fattigdom, som alene udgør et af de større mål for 
udviklingssamarbejdet; det omfatter naturligvis flere mere specifikke 
områder, bl.a. de ovenfor nævnte, men også f.eks. beskæftigelsespolitikken. 
- Spørgsmålene vedrørende ekstern finansiering oo gæld, som er et område, 
der på en vis måde er betingende for intervention på alle de andre områder, 
selvom det ikke i sig selv er et udviklingsmål. 
På flere andre områder er Rådets resolutioner og konklusioner fortsat 
relevante, men de vil med fordel kunne suppleres med nye tekster om 
aspekter, der ikke er tilstrækkelig præciseret. Det gælder særlig 
mi I iøpol i t ikken. med hensyn til hvilken koordi nationsspørgsmåI ene bør tages 
op på ny i lyset af resultaterne af UNCED i juni 1992, idet vægten lægges 
på den effektive anvendelse af de politiske beslutninger. Denne bemærkning 
er også relevant for områderne befolkni ngspol i t i k og kv i ndernes st i I I i ng. 
omend spørgsmålet er mindre presserende. 
Desuden er i det mindste to "horisontale" områder af væsentlig betydning i 
henseende til de større udviklingsmål, nemlig beskæft igeIsespol i t i kken og 
den private sektors rolle, hidtil ikke blevet behandlet efter fortjeneste i 
- 35 -
Rådets tekster; de vil i det mindste i første omgang kunne integreres i 
bredere rammer, f.eks. bekæmpelsen af fattigdom for beskæftigelses 
vedkommende og strukturtilpasningen for den private sektors vedkommende. 
De handelspolitiske forbindelser er et andet prioriteret område for 
udviklingen, særlig set i forhold til målet integration i verdensøkonomien, 
men Rådets eksisterende tekster omtaler kun et relativ begrænset aspekt af 
området. Det forekommer dog mere hensigtsmæssigt at behandle det i en 
kommende meddelelse om forbindelserne mellem de forskellige EF-politikker 
end i denne meddelelse om den politiske koordination. 
Endelig skal det nævnes, at der på to større generelle politiske områder, 
nemlig strukturtiIpasnino og problemerne med demokrati og menneske-
rett igheder. allerede findes et politisk grundlag for udvidet koordination, 
således at prioriteten snarere består i at videreføre og forbedre den 
praktiske koordination. 
Denne sidste bemærkning gælder også alle områder, hvor der findes eller 
kommer tekster til, vedtaget af Rådet (udvikling), uanset deres priori-
teringsgrad: det er nødvendigt at fastlægge procedurer for opfølgning, 
kontrol og evaluering, således at man kan sikre sig, at Rådets politiske 
beslutninger omsættes i praksis. 
I denne meddelelse har man bestræbt sig på at indkredse de prioriterede 
områder for koordinationen af politikken for udviklingssamarbejdet, i 
første række på basis af en gennemgang af de resolutioner og konklusioner, 
som Ridet (udvikling) har vedtaget igennem årene. Arbejdet kan ikke siges 
at være tilendebragt, dels fordi det skal betragtes som et udgangspunkt for 
arbejde på forskellige specifikke områder, dels fordi de ovenfor anførte 
konklusioner i høj grad forudsætter en forudgående identifikation af 
udviklingsmål og -behov. Hvad angår dette sidste punkt, har hovedgrundlaget 
været Kommissionens meddelelse af maj 1992 om politiken for udviklingssam­
arbejdet frem til år 2000; dette dokument er dog fortsat af ret generel 
karakter, og det præcise indhold på mange områder tillige med selve 
udstrækningen af udvikI ingsprioriteterne kræver endnu en uddybning. 
Uden at overse, at løbende overvejelser over de generelle mål for vor 
politik for udviklingssamarbejde er nødvendig, viser denne meddelelse, at 
det er hensigtsmæssigt hurtigt at skabe det politiske og operative grundlag 
for en mere sammenhængende og effektiv indsats fra Fællesskabets og 
medlemsstaternes side på de indkredsede områder. Dette indebærer navnlig en 
udvidet koordination mellem Fællesskabets og medlemsstaternes politik som 
omhandlet i artikel 130 X i Traktaten om Den Europæiske Union. 
- 1 -
BILAG 
FORTEGNELSE OVER TEKSTER VEDTAGET AF MINISTERRÅDET (UDVIKLINGSSAMARBEJDE) 
MELLEM DEN 1.11.1981 OG DEN 31.12.1992 
1 - Fødevaresikkerhed 
Resolution af april 1981 om sulten i verden 
Resolution af november 1981 om bistand til landbrugsproduktion og fødevare­
hjælp 
Resolution af november 1983 om politikken vedrørende fødevarehjælp 
Resolution af november 1984 om hungersnøden i Afrika 
Konklusioner af november 1984 om fødevarestrategier 
Konklusioner af november 1984 om en plan for bekæmpelse af virkningerne af 
en ekstraordinær tørke i Sahel 
Konklusioner af maj 1985 om hungernøden i Afrika 
Konklusioner af maj 1985 om en sammenlignende undersøgelse af forholdet 
mellem nytteværdien og omkostningerne til de forskellige produkter, der 
ydes som fødevarehjælp 
Konklusioner af april 1986 om vurdering af støtten til fødevarestrategier 
Konklusioner af november 1986 om iværksættelse af en genoprettelses- og 
rehabi I i ter ingsplan for Afrika 
Resolution af november 1988 om politikken for fødevaresikkerhed i Afrika 
syd for Sahara 
Resolution af november 1989 om retningslinjerne for fødevarehjælp 
Konklusioner af maj 1990 om politikken for fødevarehjælp 
2 - Sundhed 
Konklusioner af maj 1987 om bekæmpelse af AIDS i udviklingslandene 
Konklusioner af november 1989 om bekæmpelse af AIDS i udviklingslandene 
3 - Mi I jø 
Resolution af november 1984 om inddragelse af miljøhensyn i Fællesskabets 
udv i kI ingspol i t i k 
Resolution af april 1986 om beskyttelse af naturressourcerne og bekæmpelse 
af ørkendannelse i Afrika 
Resolution af november 1987 om miljø og udvikling 
"Ko 
- 2 -
Konklusioner af november i989 om udvikling og miljø - bekæmpelse af Ørken­
dannelse 
Resolution af november 1989 om andre aspekter af udvikling og miljø, her­
under forvaltningen og bevarelsen af tropeskovene 
Resolution af maj 1990 om miljø og udvikling 
Resolution af maj 1990 om tropeskove : udviklingsaspekter 
Erklæring af november 1991 om De Forenede Nationers Konference om Miljø og 
Udvikling (UNCED) 
Konklusioner af november 1992 om opfølgning af UNCED - ren og effektiv 
energi i udviklingens tjeneste 
4 - Befolkning 
Resolution af november 1986 om befolkning og udvikling 
Resolution af november 1992 om familieplanlægning i udviklingslandenes 
befolkni ngspol i t ik 
5 - Kvindens rolle og stilling 
Konklusioner af november 1982 om udviklingsbistand i relation til kvindens 
stilling i udviklingslandene 
Konklusioner af november 1985 om udviklingsbistand og kvindens stilling i 
udvikl ingslandene 
Konklusioner af april 1986 om kvindens rolle i udviklingsprocessen 
Konklusioner af november 1987 om kvindens rolle i udviklingsprocessen 
Konklusioner af maj 1989 om kvindens rolle i udviklingsprocessen 
Konklusioner af maj 1990 om kvindens rolle i udviklingsprocessen 
8 - Strukturtilpasning og counterpartmidl er 
Fælles holdning af november 1987 om EF-særprogrammet til fordel for visse 
fattige stærkt gældstyngede lande i Afrika syd for Sahara 
Resolution af maj 1988 om den økonomiske situation og tilpasningsprocessen 
i Afrika syd for Sahara 
Resolution af maj 1989 om koordinering i forbindelse med strukturti Ipas-
n i ngen 
y? 
3 -
Resolution af maj 1991 om anvendelse af counterpartmidI erne fra de forskel-
I ige udvikl ingsbi stands instrumenter 
Resolution af maj 1992 om strukturtilpasningen 
9 - Menneskerettigheder og demokrati 
Resolution af november 1991 om menneskerettigheder, demokrati og udvikling 
Resolution af november 1992 om menneskerettigheder, demokrati og udvikling 
10 - Investeringer oo den private sektor 
Konklusioner af maj 1987 om den private sektors rolle i udviklingsprocessen 
11 - Hånde Isforb i ndeI ser 
Konklusioner af juni 1984 om fremme af udviklingslandenes handel 
Konklusioner af april 1986 om fremme af udviklingslandenes handel 
14.1 - Nødhjælp 
Resolution af november 1991 om nødhjælp 
14.2 - Samarbejde med ikke-statsl ioe organisationer 
Resolution af maj 1991 om samarbejdet med ikke-statsI ige organisationer 
Resolution af november 1992 om samarbejdet med ikke-statsI ige organisa-
t ioner 
14.3 - Bevidstgørelse af den europæiske offentlighed 
Konklusioner af maj 1987 om bevidstgørelse af offentligheden i Fællesskabet 
om udviklingsspørgsmål 
Ji 
- 4 -
14.4 - Programmering 09 evaluer,ing 
Konklusioner af april 1986 om planlægning af fællesskabsbi standen i AVS-
staterne under Lomé I I I 
Konklusioner af november 1986 om planlægning af fællesskabsbi standen i AVS-
staterne under Lomé I I I 
Retningslinjer af november 1987 om evaluering af udviklingssamarbejdet 
Konklusioner af maj 1989 om evaluering af samarbejdet 
Konklusioner af maj 1990 om evaluering af udviklingssamarbejdet 
Konklusioner af maj 1992 om status over programmeringen 
Konklusioner af maj 1992 om evalueringen af Fællesskabets udviklingsbistand 
14.5 - Koordination af udviklingspolitikken og udvikI inosforanstaItninoerne 
Resolution af juni 1984 om samordning af udviklingspolitikken og udvik-
Iingsforanstaltningerne inden for Fællesskabet 
Konklusioner af november 1985 om samarbejdspolitik og -aktioner 
Samarbejde med udviklingslandene i Asien og Latinamerika 
Konklusioner af maj 1989 om status over det økonomiske og faglige samar­
bejde med udviklingslandene i Latinamerika og Asien 
Konklusioner af november 1989 om status og evaluering af samarbejdet med 
udviklingslandene i Latinamerika og Asien 
(Retningslinjer af december 1990 og februar 1991 for samarbejdet med 
udviklingslandene i Latinamerika og Asien) 
Politik for udviklingssamarbejde 
Erklæring af november 1992 om politikken for udviklingssamarbejdet frem til 
år 2000 
VI 

ISSN 0254-1459 
KOM(93) 123 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-93-169-DA-C 
ISBN 92-77-54435-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
I .-2985 Luxembourg