Fælles holdning (EF) nr. 6/2002

fastlagt af Rådet den 23. oktober 2001

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../2002 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 og (EØF) nr. 3118/93 med henblik på at indføre en førerattest

(2002/C 009/03)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 71,

under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),

efter høring af Regionsudvalget,

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 251(3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) I overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 881/92(4) er udførelsen af internationale godstransporter underlagt en fællesskabstilladelse, dvs. et fælles dokument.

(2) Der foreligger ikke et lignende dokument, som attesterer, at førere har ret til at føre køretøjer, der foretager sådan transport i henhold til en fællesskabstilladelse, dvs. internationale transporter som omhandlet i forordning (EØF) nr. 881/92 og cabotagekørsel som defineret og omhandlet i forordning (EØF) nr. 3118/93(5), og dette forhindrer medlemsstaterne i at undersøge, om førere fra tredjelande er lovligt beskæftiget og lovligt stillet til rådighed af den transportvirksomhed, som er ansvarlig for udførelsen af transporten.

(3) Der bør følgelig indføres en førerattest og anvendelsesområdet for denne forordning bør begrænses til førere, som er statsborgere i tredjelande, og det bør eventuelt senere besluttes at udvide dette på grundlag af en evaluering foretaget af Kommissionen.

(4) Denne forordning berører ikke medlemsstaternes og Fællesskabets love og administrative bestemmelser om en arbejdstagers frie bevægelighed, bopæl og adgang til arbejde.

(5) Det forhold, at det er umuligt at kontrollere, om førere uden for etableringsmedlemsstaterne er lovligt beskæftiget eller lovligt stillet til rådighed af transportvirksomheden, har ført til en markedssituation, hvor førere fra tredjelande af og til ansættes ureglementeret og udelukkende til international transport uden for transportvirksomhedens etableringsmedlemsstat med det formål at overtræde lovgivningen i den etableringsstat, der har udstedt transportvirksomhedens fællesskabstilladelse.

(6) Når sådanne ureglementerede førere ansættes, arbejder de ofte under ugunstige forhold og til for lave lønninger, hvilket bringer færdselssikkerheden i fare.

(7) Denne systematiske overtrædelse af national lovgivning har medført alvorlig konkurrenceforvridning mellem transportvirksomheder, der anvender en sådan praksis, og transportvirksomheder, som alene anvender lovligt ansatte førere.

(8) De godkendte organer kan ikke kontrollere arbejdsforholdene for ureglementeret ansatte førere.

(9) Målet for denne forordning, nemlig at indføre en førerattest, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

(10) Medlemsstaterne skal have tid til at trykke og omdele den nye førerattest, og forordningen finder derfor først anvendelse, når medlemsstaterne har haft tilstrækkelig tid til at vedtage de nødvendige foranstaltninger til dens gennemførelse.

(11) Det bør udtrykkeligt bekræftes, at medlemsstaterne har mulighed for at kræve, at et køretøj, for hvilket de udsteder en bekræftet genpart af fællesskabstilladelsen, er registreret på deres område.

(12) Forordning (EØF) nr. 881/92 bør derfor ændres, ligesom forordning (EØF) nr. 3118/93 skal ændres, således at det fastsættes, at føreren skal være i besiddelse af en førerattest, hvis han er statsborger i et tredjeland -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I forordning (EØF) nr. 881/92 foretages følgende ændringer:

1) I artikel 2 tilføjes følgende led: "- 'fører': den person, som fører et køretøj, eller som transporteres i dette køretøj for i givet fald at kunne føre køretøjet".

2) Artikel 3 ændres således:

a) Stk. 1 erstattes med følgende: "1. International transport udføres på grundlag af en fællesskabstilladelse og, såfremt føreren er statsborger i et tredjeland, en førerattest."

b) Følgende stykke indsættes: "3. Førerattesten udstedes af en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 6 til en transportvirksomhed, som:

- har en fællesskabstilladelse

- lovligt beskæftiger førere, der er statsborgere i et tredjeland, i den pågældende medlemsstat eller lovligt benytter førere, der er statsborgere i et tredjeland, og som er stillet til virksomhedens rådighed i henhold til de betingelser for beskæftigelse og erhvervsmæssig uddannelse af førere, der i denne medlemsstat er fastsat

- i love og administrative bestemmelser, og

- i givet fald i kollektive aftaler, efter de regler der gælder i denne medlemsstat."

3) I artikel 4 bliver den nuværende tekst til stk. 1, og følgende indsættes som stk. 2: "2. Den i artikel 3 nævnte førerattest attesterer, at en fører, der er statsborger i et tredjeland, og som udfører vejtransport i medfør af en fællesskabstilladelse, er beskæftiget i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, i overensstemmelse med de relevante love og administrative bestemmelser og i givet fald kollektive aftaler i denne medlemsstat om betingelserne for beskæftigelse og erhvervsmæssig uddannelse af førere, med henblik på at udføre vejtransporter."

4) I artikel 5 indsættes følgende som stk. 5: "5. Fællesskabstilladelsen udstedes for en periode på fem år og kan fornyes."

5) Artikel 6 affattes således: "Artikel 6

1. Den i artikel 3 omhandlede førerattest udstedes af de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten.

2. Førerattesten udstedes af medlemsstaten på anmodning af indehaveren af fællesskabstilladelsen for hver fører, der er statsborger i et tredjeland, og som er lovligt beskæftiget eller lovligt stillet til rådighed for indehaveren i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats relevante nationale love og administrative bestemmelser og i givet fald, efter de regler der gælder i denne medlemsstat, kollektive aftaler om betingelserne for beskæftigelse og erhvervsmæssig uddannelse af førere. Hver enkelt førerattest attesterer, at den deri nævnte fører er beskæftiget på de i artikel 4 fastsatte betingelser.

3. Førerattesten skal være i overensstemmelse med modellen i bilag III. I dette bilag fastsættes endvidere betingelserne for anvendelsen af førerattesten. Medlemsstaterne træffer hensigtsmæssige foranstaltninger til at undgå risiko for, at førerattester forfalskes. De underretter Kommissionen herom.

4. Førerattesten tilhører den transportvirksomhed, som stiller den til rådighed for den deri beskrevne fører, når føreren fører et køretøj, der foretager transport i henhold til en fællesskabstilladelse, der er udstedt til den pågældende transportvirksomhed. En bekræftet genpart af førerattesten opbevares i transportvirksomhedens lokaler. Tilladelsen skal på forlangende forevises kontrolpersonalet.

5. Førerattesten udstedes for en periode, der fastsættes af udstedelsesmedlemsstaten, med en gyldighed på højst fem år. Førerattesten er kun gyldig så længe de betingelser, i henhold til hvilke den blev udstedt, stadig er opfyldt. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at disse attester øjeblikkeligt returneres af transportvirksomheden til den udstedende myndighed, hvis disse betingelser ikke længere foreligger."

6) I artikel 7 bliver den nuværende tekst til stk. 1, og følgende indsættes som stk. 2: "2. De kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten kontrollerer regelmæssigt, om de i artikel 3, stk. 3, nævnte betingelser for udstedelse af førerattesten stadig er opfyldt, idet de hvert år kontrollerer mindst 20 % af de gyldige attester, som er udstedt i denne medlemsstat."

7) Artikel 8 affattes således: "Artikel 8

1. Hvis betingelserne i artikel 3, stk. 2 eller stk. 3, ikke er opfyldt, giver etableringsmedlemsstatens kompetente myndigheder et begrundet afslag på udstedelse eller fornyelse af fællesskabstilladelsen eller førerattesten.

2. De kompetente myndigheder inddrager fællesskabstilladelsen eller førerattesten, hvis indehaveren:

- ikke længere opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 2 eller stk. 3

- har afgivet unøjagtige oplysninger vedrørende data, der var nødvendige for udstedelsen af fællesskabstilladelsen eller førerattesten.

3. Hvis en transportvirksomhed begår alvorlige eller mindre og gentagne overtrædelser af forskrifterne vedrørende transport, kan de kompetente myndigheder i den pågældende etableringsmedlemsstat bl.a. midlertidigt eller delvis inddrage de bekræftede genparter af fællesskabstilladelsen og inddrage førerattesterne. Sanktionerne fastsættes ud fra, hvor alvorlig en overtrædelse indehaveren af fællesskabstilladelsen har begået, og ud fra, hvor mange bekræftede genparter af tilladelsen vedkommende råder over i alt med henblik på sin internationale transport.

4. Hvis en transportvirksomhed begår alvorlige eller mindre og gentagne overtrædelser eller på en eller anden måde misbruger førerattester, kan de kompetente myndigheder i den pågældende etableringsstat bl.a.:

- suspendere udstedelse af førerattester

- inddrage førerattester

- gøre udstedelse af førerattester betinget af yderligere betingelser for at forhindre misbrug

- midlertidigt eller delvis inddrage de bekræftede genparter af fællesskabstilladelsen.

Sanktionerne fastsættes ud fra, hvor alvorlig en overtrædelse indehaveren af fællesskabstilladelsen har begået."

8) I artikel 9 bliver den nuværende tekst til stk. 1, og følgende indsættes som stk. 2: "2. Medlemsstaten garanterer, at indehaveren af en fællesskabstilladelse kan anke enhver beslutning, som etableringsmedlemsstatens kompetente myndigheder måtte træffe om at afslå eller inddrage en førerattest eller om at gøre udstedelse af førerattest betinget af yderligere betingelser."

9) I artikel 11, stk. 3, ændres ordene "i artikel 8, stk. 3" til "i artikel 8, stk. 3 og 4".

10) Følgende artikel indsættes: "Artikel 11a

Kommissionen undersøger konsekvenserne af, at forpligtelsen til at være i besiddelse af en førerattest kun skal gælde for førere, som er statsborgere i et tredjeland, og forelægger et forslag om ændring af denne forordning, hvis der er tilstrækkeligt begrundelse for det."

11) Bilaget til denne forordning indsættes som bilag III.

Artikel 2

Artikel 1 i forordning (EØF) nr. 3118/93 ændres således:

1) Stk. 1 affattes således: "1. Enhver transportvirksomhed, der udfører vejgodstransport for fremmed regning, og som har en fællesskabstilladelse i henhold til forordning (EØF) nr. 881/92, og hvis fører, såfremt han er statsborger i et tredjeland, er i besiddelse af en førerattest på de betingelser, der er fastsat i forordningen, har adgang til på de betingelser, der er fastsat i nærværende forordning, midlertidigt at udføre intern vejgodstransport for fremmed regning i en anden medlemsstat, i det følgende benævnt henholdsvis 'cabotagekørsel' og 'værtsmedlemsstat', uden at have hjemsted eller andet forretningssted dér."

2) I stk. 2 tilføjes følgende afsnit: "Såfremt føreren er statsborger i et tredjeland, skal han være i besiddelse af en førerattest på de betingelser, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 881/92."

Artikel 3

Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de foranstaltninger, der træffes i henhold til denne forordning.

Artikel 4

Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er gældende fra ...(6).

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i ...

På Europa-Parlamentets vegne

Formand

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT C 96 E af 27.3.2001, s. 207.

(2) EFT C 193 af 10.7.2001, s. 28.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 16.5.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT), Rådets fælles holdning af 23.10.2001 og Europa-Parlamentets afgørelse af ... (endnu ikke offentliggjort i EFT).

(4) Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 af 26. marts 1992 om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder (EFT L 95 af 9.4.1992, s. 1). Ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.

(5) Rådets forordning (EØF) nr. 3118/93 af 25. oktober 1993 om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre intern vejgodstransport i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (EFT L 279 af 12.11.1993, s. 1).

(6) Et år efter datoen for ikrafttrædelsen.

BILAG

"BILAG III

DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB

>PIC FILE= "C_2002009DA.002103.EPS">"

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

Kommissionen forelagde den 27. november 2000 et forslag til forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder, hvad angår en ensartet førerattest(1). Forslaget har hjemmel i EF-traktatens artikel 71.

Europa-Parlamentet afgav udtalelse om Kommissionens forslag den 16. maj 2001, og Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav sin udtalelse den 25. april 2001(2).

Regionsudvalget meddelte ved skrivelse af 19. juni 2001, at det efter at have modtaget Rådets anmodning om høring af 7. marts 2001 havde besluttet ikke at afgive udtalelse.

I lyset af Europa-Parlamentets udtalelse forelagde Kommissionen den 5. juli 2001 Rådet et ændret forslag.

Den 23. oktober 2001 fastlagde Rådet en fælles holdning i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 251.

II. FORSLAGETS MÅLSÆTNING

Formålet med Kommissionens ændrede forslag er at indføre et ensartet fællesskabsdokument, nemlig en førerattest, for at give de nationale kontrolmyndigheder mulighed for at foretage en effektiv kontrol af ansættelsesforholdene for førere af køretøjer, der i henhold til en fællesskabstilladelse foretager international godstransport i hele Fællesskabet. Kommissionen har til hensigt at imødegå det problem, der er opstået ved, at visse fællesskabsvirksomheder i løbet af de senere år i stigende grad ansætter disse førere ulovligt. Således er ansættelsesvilkårene for disse førere ofte elendige, hvilket i øvrigt kan bringe færdselssikkerheden i fare, ligesom en sådan systematisk tilsidesættelse af den nationale lovgivning medfører store konkurrenceforvridninger.

Forslagets anvendelsesområde er i de to første år af dets anvendelse begrænset til førere, der er statsborgere i tredjelande, for at lette den administrative byrde i forbindelse med indførelsen af attesten. Forordningen skal gælde for disse førere seks måneder efter dens ikrafttræden. 30 måneder efter dens ikrafttræden skal den derimod omfatte alle førere, uanset deres nationalitet.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

1. Rådet tilslutter sig Kommissionens analyse, hvorefter manglen på et ensartet dokument, der godtgør, at føreren af et køretøj, der foretager transport i henhold til fællesskabstilladelse, er lovligt beskæftiget på en medlemsstats område, giver medlemsstaterne store kontrolproblemer, som fremmer udbredelsen af ulovlig ansættelse af førere.

Rådet har imidlertid begrænset forordningens anvendelsesområde til førere, der er tredjelandsstatsborgere. Det har baseret sig på den undersøgelse, Kommissionen foretog i 1999, og som viste, at de førere, der er ulovligt ansat for at køre fællesskabskøretøjer, der foretager international transport, ofte kommer fra tredjelande, og at de ofte arbejder under ugunstige forhold og er underbetalte.

I forhold til Kommissionens ændrede forslag er det således i Rådets fælles holdning fastsat:

- at kun førere, der er tredjelandsstatsborgere, skal være i besiddelse af en førerattest (jf. navnlig artikel 1, nr. 2, vedrørende artikel 3, nyt stk. 1 og 3, i forordning (EØF) nr. 881/92)

- at det senere skal besluttes eventuelt at udvide forordningens anvendelsesområde på grundlag af en evaluering foretaget af Kommissionen (betragtning 3). Kommissionen skal således undersøge konsekvenserne af en sådan begrænsning af anvendelsesområdet og forelægge et ændringsforslag, hvis der er tilstrækkelig begrundelse for det (artikel 1, nr. 10, vedrørende den nye artikel 11a).

Rådet finder endvidere, at det forhold, at der kun af førere, der er tredjelandsstatsborgere, kræves den pågældende attest, ikke mellem disse førere og førere, der er fællesskabsstatsborgere, skabes forskelsbehandling, der er uforenelig med de Europaaftaler, der er indgået mellem Fællesskabet og visse central- og østeuropæiske lande. Rådets fælles holdning vedrører således ikke ansættelsesvilkårene, men tager sigte på at kontrollere, om adgangen til beskæftigelse sker på lovlig måde, dvs. under iagttagelse af de gældende lovgivninger.

Rådet har endvidere fundet, at et mere begrænset anvendelsesområde, der ikke omfatter fællesskabsførere, gør det muligt at lette den administrative byrde for medlemsstaterne.

Hvis anvendelsesområdet for den fælles holdning endvidere var blevet udvidet til også at omfatte førere, der er fællesskabsstatsborgere, ville det rejse spørgsmålet om, hvilken ordning der skal anvendes på selvstændige førere.

Efter Kommissionens ændrede forslag gælder den samme ordning ikke for alle selvstændige førere, idet anvendelsesområdet kun dækker selvstændige førere, der ikke som fysisk person er indehavere af en fællesskabstilladelse. Ifølge forslaget:

- er tilladelsen tilstrækkelig, hvis indehaveren af tilladelsen og føreren er en og samme fysiske person, da føreren er en selvstændig fører i egentlig forstand (køretøjets ejer), og han har således ikke behov for attest

- skal føreren have attest, hvis indehaveren af tilladelsen er en juridisk person, selv om han er eneejer af virksomheden, som undertiden har et andet navn end hans eget (enkeltmandsvirksomhed amba, A/S ...).

Rådet havde, inden det traf afgørelse om ovennævnte begrænsning af forordningens anvendelsesområde, undersøgt muligheden for at give virksomheder tilladelse til selv at udfærdige attesten for at lette medlemsstaternes administrative byrde, og således at de så hurtigt som muligt efter behov kan udstede de nødvendige attester. Men Rådet har ikke holdt fast ved denne mulighed, da det, når indehaveren af tilladelsen og føreren i realiteten er en og samme person (indehaveren af tilladelsen er en juridisk person, hvis direktør, leder osv. er den eneste fører), vil være vanskeligt at acceptere, at virksomheden udsteder attesten, idet den pågældende ikke kan udstede en attest til sig selv.

2. I forhold til det ændrede forslag er der endvidere i Rådets fælles holdning fastsat:

- indførelse af en strengere kontrolprocedure, dvs. en årlig kontrol i virksomheden af mindst 20 % af attesterne (artikel 1, nr. 6, vedrørende den nye artikel 7, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 881/92)

- en ændring vedrørende cabotagekørsel. Den er afspejlet i titlen, betragtning nr. 2 og artikel 2. Efter den fælles holdning skal der således ske en ændring af forordning (EØF) nr. 3118/93(3) for at kræve, at en fører, der er tredjelandsstatsborger, skal være i besiddelse af en førerattest for at udføre cabotagekørsel som defineret og omhandlet i forordning (EØF) nr. 3118/93.

IV. EUROPA-PARLAMENTETS ÆNDRINGER

Af Europa-Parlamentets syv ændringsforslag har Rådet kun godkendt ændring 7.

Rådet har ikke godkendt ændring 1-5 samt ændring 6, anden del, på grund af begrænsningen af den fælles holdnings anvendelsesområde til kun at omfatte førere fra tredjelande. For så vidt angår ændring 6, første del, som tager sigte på at anvende forordningen på de førere, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, fra forordningens ikrafttræden, foretrækker Rådet, at forordningen af praktiske grunde, der knytter sig til forberedelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for dens gennemførelse, finder anvendelse et år efter dens ikrafttræden.

(1) EFT C 96 E af 27.3.2001, s. 207.

(2) EFT C 193 af 10.7.2001, s. 28.

(3) Rådets forordning (EØF) nr. 3118/93 af 25. oktober 1993 om betingelserne for transport-virksomheders adgang til at udføre intern vejgodstransport i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (EFT L 279 af 12.11.1993, s. 1.)