Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse om Europas forsvarsrelaterede industri og de udfordringer, den står overfor, et bidrag til indsats på europæisk plan« (97/C 158/07)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 24. maj 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Mario Sepi til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. marts 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 344. plenarforsamling af 19. og 20. marts 1997, mødet den 19. marts 1997, med 118 stemmer for, 4 imod og 9 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. En ny strategi fra Kommissionens side

1.1. Meddelelsen er Kommissionens første omfattende dokument om forsvarsindustriens problemer.

1.2. I meddelelsen lægger Kommissionen bevidst en ny strategi under skyldig hensyntagen til sektorens særegenhed. På baggrund af forsvarsindustriens særlige karakteristika og kravet om en trinvis indsats gør Kommissionen medlemsstaterne og arbejdsmarkedsparterne opmærksomme på en række industripolitiske, teknologiske og handelstekniske instrumenter, der også kan anvendes i forsvarssektoren.

1.3. Dette forudsætter, at traktatens artikel 223, som giver medlemsstaterne mulighed for at afvige fra EU-reglerne af hensyn til nationale sikkerhedsinteresser, anvendes på en ny måde i lyset af Domstolens afgørelser. Hidtil er afvigelserne fra denne regel blevet fortolket meget bredt, så den forsvarsrelaterede industripolitik i praksis har været fuldstændig overladt til de nationale myndigheder.

1.4. Den kolde krigs afslutning og Sovjet-blokkens opløsning har skabt grundlag for at omdefinere de vesteuropæiske landes forsvarspolitik og givet mulighed for at nedskære forsvarsudgifterne, hvormed »fredens frugter« kan høstes. Maastricht-traktaten og drøftelserne om den anden søjle i traktaten, dvs. den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), viser, at de nationale regeringer er villige til også at anskue rustningspolitikken i lyset af denne udvikling.

1.5. I traktaten og i efterfølgende ministerrådsbeslutninger opfordres WEU () til at fastlægge en integreret europæisk politik for forsvarssektoren, og der peges på muligheden for at oprette et Europæisk Rustningsagentur. WEU's medlemsstater er blevet enige om, at der er behov for at udvikle en ægte europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet og en større europæisk ansvarsbevidsthed i forsvarsanliggender. WEU skal udvikles til Den Europæiske Unions forsvarsled og styrke det europæiske element i den atlantiske alliance. Den Vesteuropæiske Rustningsgruppe (WEAG), som omfatter 13 europæiske NATO-lande, er blevet oprettet og knyttet til WEU som det organ, der skal varetage samarbejdet om rustningsspørgsmål inden for WEU. WEAG's målsætninger er at skabe et europæisk marked for rustningsudstyr, at styrke det europæiske teknologi- og industrigrundlag i forsvarssektoren og at skabe et snævrere samarbejde om forskning og udvikling.

1.6. WEU's aktiviteter, herunder i WEAG, har endnu ikke båret konkrete frugter med hensyn til øget integration af medlemsstaternes forsvarsindustrier. I lyset af den seneste udvikling inden for WEAG kan man imidlertid forestille sig et bedre samarbejde, i det mindste mellem de største lande. Det kunne imidlertid være en støtte for WEAG's indsats, hvis Kommissionen i højere grad gik ind i industripolitikken i denne sektor.

1.7. WEU's forsvarsministre besluttede den 19. november 1996 i Ostende at oprette Den Vesteuropæiske Rustningsgruppe som forløber for Det Europæiske Rustningsagentur, og Rustningsgruppen skal nu finde sit ståsted i forhold til de forskellige forslag, der er fremme.

2. Kommissionens analyse

2.1. Som udgangspunkt for sine overvejelser om den europæiske forsvarsindustris problemer analyserer Kommissionen de udfordringer, industrien står over for. På det økonomiske og industrielle plan er de største vanskeligheder knyttet til budgetstramninger og det forhold, at det europæiske forsvarsmarked altid har været opsplittet.

2.2. Den europæiske forsvarsindustris vanskeligheder har haft en markant indflydelse på dens internationale konkurrenceevne, der er faldet støt, især i forhold til den amerikanske forsvarsindustri. Koncentrationsprocessen og strukturtilpasningen til den nuværende situation er forløbet meget hurtigere i den amerikanske forsvarsindustri, som derudover har nydt godt af den undervurderede dollar.

2.3. Den europæiske markedsopsplitning er et af europæisk forsvarsindustris svage punkter sammenlignet med USA. Opsplitningen har gjort det muligt for enkelte nationale industrier at overleve, selv om de ikke er i stand til at opnå passende stordriftsfordele, og endvidere gjort det muligt at bevare - også kontraktligt fastsatte - støtteformer til nationale virksomheder og at indgå internationale samarbejdsaftaler, der hovedsageligt bygger på princippet »lige for lige« landene imellem for hvert enkelt program. Mindst fem faktorer hindrer en industriel integration mellem europæiske forsvarsvirksomheder:

- de enkelte regeringers forestillinger om trusler mod den nationale sikkerhed,

- forskelle mellem de enkelte lande med hensyn til offentlige og private virksomheder,

- forskellig praksis inden for våbeneksport,

- forskellige operative krav i de forskellige væbnede styrker i Europa og

- mangelen på en europæisk rammelovgivning, som kan lette oprettelsen af tværnationale virksomheder.

2.4. I Europa har efterspørgselen efter rustningsmateriel været faldende siden 1987. Målt i reale tal er EU-landenes våbenefterspørgsel faldet med knapt en tredjedel.

2.5. Faldet i efterspørgslen har ført til en omfattende industriel omstrukturering, som i det væsentlige er kendetegnet ved beskæftigelsestilbagegang og forsøg på at diversificere produktionen. Inden for de enkelte lande kan der noteres en markant koncentrationsproces, som har skabt nærmest monopolistiske industrikoncerner på nationalt plan. Disse koncerner har deltaget i samarbejdsprogrammer på internationalt plan.

2.6. Grænseoverskridende fusioner har hidtil ikke været almindelige i denne industrisektor.

2.7. Inden for forskning og udvikling yder forsvarsindustrien fortsat et betydeligt bidrag til den kommercielle industri i form af højteknologiske produkter, omend bidraget den anden vej, den såkaldte spin-in-effekt, er vokset. Teknologier med dobbelt anvendelsesformål får i kraft af deres økonomiske fordele stadig større betydning. Såvel virksomhedernes strategier som det offentliges politik må derfor satse kraftigere på at udnytte det potentielle samvirke mellem civil og militær forskning.

2.8. Kommissionen peger på nye udfordringer for den europæiske forsvarsindustri, bl.a. i forbindelse med udformningen af en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet. I den forbindelse er en styrkelse af Den Europæiske Unions forsvars- og teknologigrundlag en af de vigtigste opgaver og en forudsætning for, at der kan fastlægges en fremtidig forsvarspolitik.

2.9. Sideløbende med udviklingen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) skal EU også fremme udviklingen af en selvstændig industribasis for at kunne råde over de teknologier og produkter, der er afgørende for Europas forsvar. Resultaterne af regeringskonferencen vil naturligvis følge de linjer, der er lagt i traktaten om Den Europæiske Union og i WEU's retningsgivende dokumenter, men vil ikke desto mindre være af afgørende betydning. Efter Kommissionens opfattelse betyder det ikke, at man skal afvente resultaterne af regeringskonferencen, inden der træffes eventuelle foranstaltninger til fordel for forsvarsindustrien. Det er tværtimod Kommissionens opfattelse, at krisen i forsvarsindustrien kræver omgående tiltag af hensyn til en potentiel fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.

2.10. Kommissionen fremhæver især, at det kunne være yderst gavnligt for forsvarsindustrien, hvis de offentlige indkøb blev åbnet for konkurrence og underkastet gennemsigtige regler. Til det formål kunne man anvende EU-lovgivningen på området, hvis den tilpasses til forsvarsindustriens særlige karakteristika. Ifølge en undersøgelse vil en ny lovgivning kunne bringe årlige besparelser på mellem 5 og 11 mia. ecu.

2.11. Kommissionen skønner det endvidere nødvendigt at fremme EU-landenes indbyrdes samhandel med forsvarsmateriel. Oprettelsen af et »europæisk marked for forsvarsmateriel« skulle fremme både samarbejdet og integrationen i Europas forsvarsrelaterede industri.

2.12. Aktiviteter inden for civil forskning og teknologisk udvikling (FTU), som støttes under EU's forskningsprogrammer, er også af voksende interesse for forsvarssektoren. Det skønnes, at ca. en tredjedel af de aktiviteter, der finansieres af EU, har et potentielt dobbelt anvendelsesformål. Kommissionen mener derfor, at det vil være nyttigt at fremme et øget samvirke mellem den militære og den civile forskning.

2.13. Aktiviteter inden for standardisering og teknisk harmonisering får stadig større betydning, når det gælder om at øge det indre markeds effektivitet. Efter Kommissionens opfattelse bør en af de vigtigste målsætninger for EU's politik på forsvarsområdet derfor være at udbrede disse aktiviteter til forsvarssektoren for at nedbringe udgifterne til materiel, øge konkurrencen i forsyningssektoren og sikre en hurtigere udarbejdelse af tekniske standarder.

2.14. Den gradvise oprettelse af et europæisk enhedsmarked for forsvarsrelaterede produkter vil kræve, at der også fastlægges en europæisk konkurrencepolitik på dette område. Konkurrencepolitikken vil selvsagt skulle anvendes gradvist på forsvarssektoren, da den skal koordineres med de øvrige EU-politikker og tage hensyn til sektorens særegenhed og medlemsstaternes krav vedrørende beskyttelse af den nationale sikkerhed.

2.15. Kommissionen påpeger, at mere end halvdelen af de områder i EU, der er afhængige af forsvarssektoren, kan nyde godt af finansieringstiltag under de eksisterende strukturfonde. Det skal imidlertid bemærkes, at støtte over strukturfondene ikke står til rådighed for investering i den forsvarsrelaterede industri, selv ikke i de områder, der ellers modtager støtte. Kommissionen nævner udtrykkeligt KONVER- og ADAPT-initiativerne, men peger også på muligheden for »finansiering fra andre EU-kilder«.

2.16. Blandt de tiltag, der er nødvendige for at oprette et europæisk enhedsmarked for forsvarsrelaterede produkter, må der efter Kommissionens mening lægges vægt på fastlæggelsen af en fælles våbeneksportpolitik.

2.17. Kommissionen kan i den forbindelse støtte sig på erfaringerne med indførelsen af den EU-ordning vedrørende eksportkontrol med varer og teknologier med dobbelt anvendelsesformål, som trådte i kraft i juli 1995.

2.18. I forbindelse med oprettelsen af et europæisk enhedsmarked for forsvarsrelaterede produkter fremhæver Kommissionen sin egen enekompetence med hensyn til toldordninger og ikke mindst importtold på militært udstyr. Kommissionen mener også, at den bør fastlægge sin egen handelspolitik for denne sektor, især for at genoprette balancen i Europas og USA's samhandel med militært udstyr.

2.19. Kort sagt: Et EU-tiltag må betragtes som hensigtsmæssigt i lyset af den europæiske forsvarsindustris vanskelige situation, de udfordringer, den står over for, og det forhold, at Kommissionen umiddelbart råder over konkrete instrumenter.

3. Generelle bemærkninger til Kommissionens meddelelse

3.1. Kommissionens meddelelse kræver navnlig, at forsvars- og sikkerhedsproblemerne i Europa tages op til overvejelse. En tackling af sikkerhedsproblematikken kan i øvrigt ikke begrænses til den militære dimension. EU opererer allerede nu med en vifte af interventionsområder, der har direkte indflydelse på sikkerheden. Som eksempel kan nævnes diplomatiet, international handel, politikker for udviklingssamarbejde, nødhjælp osv. Mere generelt betragtet råder EU allerede over instrumenter, der bidrager til at beskytte sikkerheden i Europa ved at fremme den økonomiske og sociale udvikling i tilgrænsende områder (Østeuropa, Middelhavsområdet, Mellemøsten).

3.2. Man skal også holde sig for øje, at det mest påtrængende sikkerhedsproblem i dagens Europa, hvor den kolde krig hører fortiden til, ikke er begrænset til at forsvare grænserne. Det gælder også om dels at fjerne eksplosionsrisikoen i spændingsfyldte områder og arbejde for fred i verden, dels at beskytte EU's indre sikkerhed mod miljøkatastrofer, naturkatastrofer, terrorisme osv. Disse områder bør derfor indgå i fremtidens strategiske målsætninger i EU og tjene som pejlemærker for forsvarssektorens diversificeringsproces.

3.3. Inden for forsvarssektoren bør der ved den gradvise fastlæggelse af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik tages højde for forskellene i sammensætningen af de internationale organisationer (EU, WEU, WEAG, NATO, OECD, Partnership for Peace), som spiller forskellige roller i relation til europæisk sikkerhed. Man må være særlig opmærksom på de krav, der stilles af EU-lande, som har tradition for neutralitet eller for at stå uden for alliancer på det militære område.

3.4. Ved udviklingen af en ny europæisk »sikkerhedsstruktur« må forholdet mellem EU, WEU og NATO samt forholdet mellem disse og andre internationale organisationer som FN og OECD inddrages og afklares. Også den tendens, der var på NATO-topmødet i Berlin i juni 1996 til at give de europæiske lande et større ansvar i NATO's militære indgreb (som hovedsageligt er af fredsbevarende og fredsstyrkende karakter), gør det påtrængende nødvendigt at kortlægge EU's og WEU's fremtidige rolle i sikkerhedsanliggender.

3.5. Kommissionens meddelelse er imidlertid klart begrænset til forsvarsindustrien og sigter mod at kortlægge, hvorvidt der hurtigt - dvs. forud for fastlæggelsen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og dermed en fælles forsvarspolitik - kan træffes EU-foranstaltninger, som sigter mod at støtte og rationalisere EU's forsvarsindustri.

3.6. ØSU påpeger, at den europæiske forsvarsindustri i lighed med partner- og konkurrentlandenes forsvarsindustrier, især USA's, fremviser helt specifikke karakteristika, både i forbindelse med de politiske og sikkerhedsrelaterede målsætninger, de internationale konkurrencevilkår, tilrettelæggelsen af forskning og udvikling, standardiseringsbehovet og eksportvilkårene.

3.7. Så længe der findes nationale forsvarspolitikker, vil det være nødvendigt at tage højde for de eksisterende forbindelser mellem disse politikker og de nationale forsvarsindustrier og dermed for den mulighed, at der kan være forskellige strategiske faktorer, som kan begrænse eller lægge bindinger på Kommissionens tiltag inden for denne sektor. Det vil imidlertid være bedst at undgå en alt for bred vifte af muligheder, så integrationsprocessen ikke hæmmes.

3.8. Endvidere skal ethvert industri- og konkurrencepolitisk tiltag tage højde for den tid, det kræver at udtænke, udvikle og producere rustningsudstyr, og for forsknings- og udviklingsinvesteringernes kraftige indvirkning på udstyrets slutpris. Disse investeringer kan faktisk andrage op til 40 % af de samlede omkostninger, mens de for kemiindustriens vedkommende må skønnes at andrage omkring 12 % og for bilindustriens vedkommende omkring 8 %.

3.9. Det er imidlertid særdeles vigtigt, at der interveneres meget hurtigt for at bevare den europæiske forsvarsindustris produktions- og teknologikapacitet. Denne kapacitet er truet af forskellige årsager. En væsentlig faktor har været nedskæringen af EU-landenes forsvarsudgifter i de seneste år, som har ført til den nuværende krise i forsvarssektoren og medført en gennemgribende omstrukturering og en markant omdimensionering af EU's forsvarsindustri. I den forbindelse er medlemslandenes industripolitik præget af en markant asymmetri.

3.10. ØSU mener altså, at det - med de påpegede begrænsninger - er så presserende at sikre beskæftigelsesniveauet og den teknologiske knowhow i EU's forsvarsindustri gennem størst mulig diversificering, at EU nødvendigvis må træffe foranstaltninger allerede forud for fastlæggelsen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. ØSU finder det derfor hensigtsmæssigt, at de EU-instrumenter, der omgående kan anvendes til at støtte og rationalisere forsvarssektoren, underkastes en indgående evaluering.

3.11. Endelig skal der for at fremme en hurtig integration i industrisektoren foreslås regler for offentlige indkøb, der bygger på øget konkurrence inden for EU og eventuelt anvendes i forskellig udstrækning alt efter produkttypen.

3.12. ØSU mener endvidere, at behovet for at opretholde en uafhængig europæisk teknologi- og produktionskapacitet i forsvarssektoren og for at skabe en bedre balance i verdenshandlen kræver, at regeringerne giver europæiske produkter en præferencestilling, også som modvægt mod tredjelandes holdninger samt direkte og indirekte tiltag til fordel for deres hjemlige industri.

3.13. Som konklusion anser ØSU det for påkrævet, at man i EU opretholder et teknologisk niveau i denne sektor, som står mål med den rolle, EU agter at spille på internationalt plan for at bevare freden, sin egen uafhængighed og borgernes sikkerhed.

3.14. ØSU henstiller indtrængende til regeringskonferencen, at den hurtigst muligt definerer den anden søjle. Denne definition har stor indvirkning på de industripolitiske beføjelser, instrumenter og retningslinjer.

4. Særlige bemærkninger til Kommissionens meddelelse

4.1. Udviklingstendenserne i EU-landenes forsvarsudgifter

Som det fremgår af vedlagte tabel 1, har EU-landene også i 1995 skåret ned på deres forsvarsudgifter, og ifølge de tilgængelige data har denne tendens ikke ændret sig i 1996. På den anden side skal alle EU-lande nødvendigvis sanere de offentlige budgetter. Det må derfor antages, at tendensen gennem de senere år ikke vil ændre sig i den nærmeste fremtid, og at rustningsudgifterne fortsat vil falde endnu kraftigere end de samlede forsvarsudgifter. Med disse udsigter bliver det stadig mere presserende at fastlægge en EU-interventionspolitik for forsvarsindustrien, således som Kommissionen foreslår.

4.2. Diversificering og omstilling

Den forsvarsrelaterede industri er generelt kendetegnet ved et højt teknologiniveau og er ofte i stand til at gennemføre komplicerede produktionssystemer. Denne industri har i øvrigt et meget højt kvalitetsniveau og repræsenterer dermed en samfundsværdi, som skal bevares, ikke kun for at støtte den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, men også med sigte mod nye produktioner. I den nuværende situation kan EU-instrumenterne derfor også bidrage til en diversificering af denne sektor ved at kortlægge nye mål og produkter til det civile marked, der kan udnytte sektorens teknologiske og organisatoriske kvaliteter og fastholde beskæftigelsesniveauet. Europa har allerede indhøstet erfaringer med industriel omstilling, også i forsvarssektoren; det gælder om at udnytte og udbygge disse erfaringer.

4.3. Dobbelt anvendelsesformål

I de seneste år har udviklingen i teknologier og produkter mindsket forskellene mellem tekniske driftsspecifikationer for mange komponenter, der tjener forsvarsformål, og tilsvarende komponenter til civile formål, og talrige virksomheder har allerede draget fordel af denne udvikling ved at producere dels til det civile marked, dels til forsvarsmarkedet (produkter med dobbelt anvendelsesformål) uden tyngende omstruktureringsbyrder. Kommissionen kunne være særlig opmærksom på dette område i sine bestræbelser på at fremme og støtte forsknings- og produktionsaktiviteter med dobbelt anvendelsesformål. I forbindelse med støtte til dobbelte anvendelsesformål skal enhver risiko for konkurrenceforvridning på de kommercielle markeder dog undgås.

4.4. Forsknings- og udviklingsaktiviteterne (F& U)

Den europæiske forsvarsindustris opkvalificering kan støttes ved at omlægge finansieringen af den videnskabelige og teknologiske forskning, også i dette tilfælde med dobbelte anvendelsesformål for øje ().

4.5. Udarbejdelse og forvaltning af de forsvarsrelaterede programmer

I forbindelse med fastlæggelsen af industripolitikken for sektorer med avanceret teknologi er det et specifikt problem at koordinere industriens timing og fastlæggelsen af offentlige politikker og administrative aktiviteter. Inden for industrier med avanceret teknologi, og især industrier, der fremstiller indviklede systemer (som det er tilfældet med visse grene af forsvarsindustrien), skal de strategiske valg foretages med en tidshorisont på helt op til 10-15 år. Dette kræver et partnerskabsforhold mellem producent og ordregiver, som pr. definition næsten synes at udelukke denne sektor fra konkurrence- og markedselementer, som er fælles for andre industrisektorer. Når man bevarer forsvarsindustriens store produktions- og systemkapacitet, som ikke ville kunne genetableres på kort tid, så vil indførelsen af konkurrenceelementer i de offentlige indkøb sammen med øget konkurrence blandt underleverandørerne i høj grad kunne bidrage til at forbedre forsvarssektorens effektivitet og produktivitet.

4.6. Det industrielle samarbejde i forsvarssektoren

Nedskæringerne i rustningsudgifterne og de stigende omkostninger ved de nye våbensystemer har gjort det presserende nødvendigt for de europæiske virksomheder at gennemføre fælles projekter for at nå op på større produktionsmængder. Dette har ført til indgåelse af adskillige både bi- og multilaterale samarbejdsaftaler (jf. tabel 2). Denne tendens må ganske vist betragtes som et skridt i retning af forsvarsindustriel integration på EU-plan, fordi den har bidraget til at fremme rationaliseringen af visse industriaktiviteter og til oprettelse af konsortier, der er i stand til at operere effektivt på internationalt plan, men den er også forbundet med mange problemer. For det første drejer det sig primært om mellemstatslige aftaler, som kun giver et beskedent spillerum for konkrete teknologiske og industrielle integrationstiltag på virksomhedsplan (omfanget af virksomhedsaftaler og -erhvervelser er ret beskedent på europæisk plan, jf. tabel 3). For det andet vedrører disse samarbejdstilfælde primært udviklingen af et specifikt våbensystem, og der er kun sjældent tale om brede samarbejdsaftaler på industrielt plan. Sådanne mellemstatslige aftaler synes imidlertid fuldstændig uegnede, når det drejer sig om at fastlægge en mere udtalt og kompleks integrationsproces for forsvarsindustrien, som omfatter alle medlemslande.

4.7. Industripolitikken

Efter ØSU's opfattelse er det nødvendigt at omstrukturere den europæiske forsvarsindustri med henblik på at afværge, at teknologi- og industrikapacitet, som er afgørende for europæisk forsvar, går tabt. En målrettet industripolitisk EU-indsats bør være retningsgivende for omstruktureringen. Kommissionen kan spille en fremtrædende rolle ved at fremme indførelsen af statutten for europæiske aktieselskaber, så virksomhederne råder over et rationaliseringsinstrument, der muliggør aftaler og fusioner på et ensartet grundlag. Med udsigten til et enhedsmarked og i lyset af kravet om lige muligheder for de europæiske virksomheder bør Kommissionen efter ØSU's mening tilskynde til privatisering af våbenproducerende virksomheder i offentligt regi. Det er ØSU's opfattelse, at Kommissionens samlede indsats bør sigte mod at fastlægge rammerne for udviklingen af et europæisk enhedsmarked på forsvarsområdet, uden at der på forhånd etableres dominerende markedspositioner, idet det sikres, at alle potentielle konkurrenter stilles lige.

4.8. Underleverandørindustriens rolle

ØSU opfordrer i øvrigt til, at man lægger større vægt på den rolle, der spilles af underleverandører inden for systemer og subsystemer, bl.a. for at undgå en overdreven vertikalisering af EU's forsvarsindustri og fremme en større fleksibilitet i disse industristrukturer.

4.9. Det europæiske enhedsmarked på forsvarsområdet

ØSU finder det vigtigt, at man fremmer integrationen og rationaliseringen af den europæiske forsvarsindustri med henblik på at forbedre effektiviteten og den internationale konkurrenceevne. Dette forudsætter et europæisk enhedsmarked på forsvarsområdet. EU og WEU skal, bl.a. ved at oprette Det Europæiske Rustningsagentur, påtage sig ansvaret for at styre udviklingen af et sådant marked. ØSU henstiller, at Ministerrådet med udgangspunkt i det eksisterende samarbejde mellem Frankrig, Tyskland, Italien og Storbritannien indgår en samlet aftale om oprettelse af et sådant agentur.

4.10. Problemer i relation til det europæiske enhedsmarked på forsvarsområdet

Det Europæiske Rustningsagentur skulle spille den ledende rolle inden for teknisk standardisering, rationalisering og integration af markedet, uden at der opstår negative sociale konsekvenser. Det er imidlertid påkrævet at definere den rolle, der skal tilkomme et europæisk rustningsagentur, under hensyntagen til den kompetence, der allerede er overdraget til WEU på det strategisk-militære plan og til Kommissionen på det økonomiske og industrielle plan. Takket være Kommissionens lovgivningsbeføjelser, dens rådighed over tekniske og administrative strukturer og erfaringerne med andre industrisektorer gør Kommissionen sig særlig fortjent til at spille en fremtrædende støtterolle og stille afprøvede kontraktvilkår og regler til rådighed, som kan lette og fremskynde agenturets oprettelse, udvikling og forvaltning.

I denne proces må man ikke overse den vigtige rolle, der tilkommer de nationale regeringer. Deres politiske vilje, som er nedfældet i Maastricht-traktaten, skal støttes, i og med at den gennemføres konsekvent.

4.11. Offentlige indkøb

Efter ØSU's mening kan EU - begyndende med de mindst følsomme produkter - gradvist harmonisere reglerne for offentlige indkøb på både det civile og det militære område under hensyntagen til principperne om ikke-diskrimination og ligebehandling af alle EU-statsborgere, under anvendelse af konkurrencereglerne og på grundlag af åbne og gennemsigtige procedurer, som bygger på objektive udvælgelses- og bevillingskriterier. Dette er for øvrigt allerede tilfældet med produkter med civilt eller dobbelt anvendelsesformål, som anvendes af de væbnede styrker i medlemslandene. ØSU henstiller, at man under anvendelsen af konkurrencekriterierne til stadighed holder sig forsvarssektorens specifikke karakter og medlemsstaternes sikkerhedsinteresser for øje.

4.12. Standardisering og teknisk harmonisering

Fastlæggelse af fælles tekniske standarder i de forskellige medlemsstater må betragtes som en væsentlig forudsætning for at udvikle et europæisk enhedsmarked for forsvarsrelaterede produkter. ØSU er i øvrigt klar over de vanskeligheder, der er med at opnå en effektiv teknisk harmonisering, også inden for andre sektorer. ØSU støtter Kommissionens tanker om i samarbejde med WEU og NATO at tilnærme de militære standarder til de eksisterende civile standarder med henblik på at optimere mulighederne for at udvikle produkter med dobbelt anvendelsesformål.

4.13. Kriterier for en europæisk våbeneksportpolitik

I de seneste år har Ministerrådet, bl.a. i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, stået over for det problem at skulle fastlægge fælles EU-kriterier for regulering af våbeneksporten. Den vigtigste referenceramme for denne harmonisering af medlemsstaternes handelspolitik består af de otte kriterier, Det Europæiske Råd vedtog i Luxembourg i 1991 og bekræftede i Lissabon i 1992. Det vil være nødvendigt at fastlægge retsinstrumenter til anvendelse af disse kriterier, så Kommissionen får mulighed for at anvende dem på grundlag af traktatens artikel 113. Harmoniseringen af de eksisterende våbeneksportpolitikker og -lovgivninger i medlemsstaterne synes presserende nødvendig for at sikre gennemsigtighed, ensartede regler og sikre fremtidsperspektiver for industrivirksomhederne. I den forbindelse må det være et mål, at lande med strenge regler ikke tvinges til at harmonisere i nedadgående retning.

4.14. Gennemsigtighed i våbeneksporten

For at undgå forvridninger mellem de forskellige EU-lande er det påkrævet, at principperne for den kommende EU-lovgivning sikrer Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter et højt niveau af kontrol med og informationer om våbeneksporten. Hvad angår kontrol med og gennemsigtighed i våbeneksporten, foreslår ØSU, at Kommissionen udarbejder periodiske beretninger om EU-landenes salg af våben til tredjelande, så man sikrer den fornødne gennemsigtighed i anvendelsen af de fastlagte kriterier. Efter ØSU's mening bør de kriterier, som Rådet har drøftet og vedtaget allerede i 1991 og 1992, defineres omhyggeligere og gennemføres til fulde for at undgå forskelle i udlægningen. ØSU efterlyser især et europæisk og internationalt forbud mod produktion, salg og anvendelse af anti-personnel landminer.

4.15. Kontrol med eksporten af produkter og teknologier med dobbelt anvendelsesformål

ØSU ser positivt på gennemførelsen af EU-lovgivningen om eksport af produkter og teknologier med dobbelt anvendelsesformål, som også bør defineres omhyggeligere og gennemføres til fulde for at undgå forskelle i udlægningen.

4.16. Negative sociale følger af forsvarsindustriens rationalisering

Nedskæringerne i forsvarsudgifterne, kravet om rationalisering af produktionen på europæisk plan og behovet for at forbedre produktiviteten har rejst betydelige problemer, fordi kvalificeret arbejdskraft er blevet sendt ud af produktionssystemet, hvilket har særligt alvorlige sociale konsekvenser i de områder i EU, der er stærkt afhængige af den forsvarsrelaterede produktion. Disse problemer fortjener særlig opmærksomhed og målrettede interventionstiltag, der sigter mod at genbeskæftige de menneskelige og faglige ressourcer, som er tilknyttet forsvarssektoren, i andre produktive sektorer. Der kunne fx være tale om:

a) pilotprojekter, der sigter mod diversificering og genansættelse på lokalt plan, idet der tilføres en merværdi til de eksisterende initiativer i lokalområdet;

b) erhvervsuddannelsesforanstaltninger, som sigter mod at udvikle nye aktiviteter;

c) støtte til udviklingen af små og mellemstore virksomheder (SMV) inden for rammerne af EU's generelle politikker;

d) inddragelse af SMV i F& U-programmerne;

e) samordning af kompetencen på forskellige institutionelle niveauer (regioner, stater, EU) med henblik på at optimere anvendelsen af de disponible økonomiske ressourcer, herunder strukturfondsmidlerne.

4.17. Strukturfondene

Det har hidtil været vanskeligt for mellemstore virksomheder i forsvarssektoren at få adgang til strukturfondene, især på grund af bureaukratisk ineffektivitet på nationalt plan og overdrevet strenge EU-regler. ØSU mener, at der skal indsamles flere informationer end de foreliggende om anvendelsen af KONVER-initiativet, som er det eneste EU-instrument, der støtter den europæiske forsvarsindustris omstilling. Endvidere kunne der udarbejdes nye programmer, som lever bedre op til forsvarssektorens omstrukturerings- og diversificeringsbehov, især hvad angår de sociale konsekvenser i lokalområdet.

ØSU henstiller, at Kommissionen vurderer de resultater, der er opnået med KONVER-programmet, og justerer programmets målsætninger.

4.18. Subsidiaritet

I den forbindelse må man definere subsidiaritetsprincippets rolle og tilstræbe at samordne de finansielle og produktive ressourcer på de forskellige institutionelle niveauer med henblik på at bevare teknologi- og beskæftigelsesniveauet.

4.19. Yderligere kommissionstiltag inden for forsvarssektoren

Efter ØSU's mening ville det være yderst nyttigt, om Kommissionen hurtigt udarbejdede en »handlingsplan« (master plan), hvor den fastlagde de aktioner, den agter at gennemføre i samarbejde med medlemsstaterne. Denne »handlingsplan« bør omfatte målsætningerne for Kommissionens fremtidige tiltag på forsvarsområdet, de aktører, der inddrages i processen, og deres respektive beføjelser, de foranstaltninger, der kan træffes for at nå de fastlagte mål, og ikke mindst en tidsplan over den trinvise gennemførelse af de mest lovende foranstaltninger.

5. Sammenfatning

5.1. I 1996 har Kommissionen for første gang fremlagt en meddelelse om problemerne i EU's forsvarsindustri, som bygger på en ny fortolkning af traktatens artikel 223 og skal ses i sammenhæng med den anden søjle i Maastricht-traktaten.

5.1.1. Efter den kolde krigs afslutning er sikkerhedsbegrebet og -instrumenterne undergået en drastisk udvikling, som blotlægger manglerne ved en opfattelse, der udelukkende bygger på to modstanderblokke og rent militære instrumenter.

5.1.2. EU-landene bevæger sig i retning af en original europæisk sikkerhedsstruktur. Denne struktur skal tage højde for dels de eksisterende internationale organisationer (WEU, NATO, OECD osv.), dels kravene fra de EU-lande, som har tradition for neutralitet eller for at stå uden for alliancer på det militære område.

5.1.3. Kommissionens tiltag til fordel for forsvarssektoren skal under alle omstændigheder tage højde for sektorens særegne karakter og dens tilknytning til sikkerheds- og forsvarspolitikken, de særlige vilkår for sektorens F& U- samt produktionsaktiviteter og sektorens afhængighed af forsvarsministeriernes indkøb.

5.1.4. Formålet med Kommissionens initiativer skal være at bevare både beskæftigelsesniveauet og den teknologiske knowhow i den europæiske forsvarsindustri.

5.1.5. I den forbindelse og på baggrund af den fremherskende uligevægt på det internationale rustningsmarked vil det være nødvendigt at give den europæiske produktion en præferencestilling.

5.2. For at opretholde det teknologiske niveau og bevare beskæftigelsen i EU's forsvarsindustri i en periode, hvor efterspørgselen efter forsvarsmateriel er faldende, er det påkrævet, at man fremskynder omstillings- og diversificeringsprocessen og sigter mod en teknologisk omstilling i sektoren, bl.a. ved at udnytte de muligheder, som teknologier med dobbelt anvendelsesformål byder på.

5.2.1. Militærprogrammernes komplicerede karakter og lange tidshorisont og udviklingen af mellemstatsligt samarbejde baseret på princippet »lige for lige« har hidtil skabt tekniske og politiske barrierer for udviklingen af et europæisk rustningsmarked.

5.2.2. En - omend delvis - anvendelse af markedsprincipperne på forsvarssektoren og en sideløbende indførelse af nye instrumenter som Det Europæiske Rustningsagentur skal sigte mod at forbedre den europæiske forsvarsindustris effektivitet og produktivitet og dermed dens internationale konkurrenceevne.

5.2.3. EU's kompetence inden for udenrigshandel skal gradvist udvides til også at omfatte våbenhandel, bl.a. med det formål at undgå forvridninger som følge af forskelle i de nationale regler for våbeneksport. En fremtidig EU-lovgivning på dette område skal bygge på de principper, som Det Europæiske Råd fastlagde allerede i 1991 og 1992, og på omfattende gennemsigtighedskriterier.

Bruxelles, den 19. marts 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() WEU (Western European Union) = Den Vesteuropæiske Union.

() Jf. ØSU's udtalelse om forskning, punkt 4.5, EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>