Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse til "regeringskonferencen i 2003"

(2004/C 10/12)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede på sin plenarforsamling den 21. februar 2002 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en udtalelse "til regeringskonferencen i 2003" samt i henhold til forretningsordenens artikel 19, stk. 1, at nedsætte et underudvalg til forberedelse af dette arbejde.

Underudvalget vedtog sit forslag til EØSU's udtalelse den 15. september 2003 med Henri Malosse som ordfører.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 402. plenarforsamling af 24. og 25. september 2003, mødet den 24. september, følgende udtalelse med 118 stemmer for, 7 stemmer imod og 9 stemmer hverken for eller imod.

1. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs vigtigste henstillinger til regeringskonferencen

1.1. Udkastet til forfatningstraktat er resultatet af en demokratisk, gennemsigtig og åben proces, der vil sætte sig spor i historien. Det fastslår, at enhver ændring fremover skal foretages af et konvent eller, i det mindste og i forbindelse med mindre omfattende ændringer, efter høring af Europa-Parlamentet. Metoden har vist sit værd: udkastet har bibragt borgerne reel merværdi i form af større læselighed, forenkling, synlighed og mere demokrati.

1.1.1. Den fremtidige udfordring består i - i lyset af en kommende revision af forfatningstraktaten - at etablere faste procedurer, der kan garantere en bedre deltagelse af borgerne og en mere struktureret dialog med civilsamfundets organisationer. Kun herigennem kan unionen opnå større legitimitet og den civile dialog, der bygger på princippet om deltagelsesdemokrati, blive gennemført i praksis.

1.2. EØSU advarer regeringskonferencen mod at sætte den balance og de vigtige principper, der med konsensus er blevet indskrevet i udkastet til forfatningstraktat, som blev afleveret til unionens formandskab den 18. juli 2003, på spil.

1.3. I lyset af de drøftelser, der skal finde sted på EU-niveau og i medlemsstaterne, anbefaler EØSU dog repræsentanterne på regeringskonferencen at tilføje nye elementer til forfatningstraktaten eller at præcisere de eksisterende, så den kan opnå større troværdighed og opbakning hos borgerne og civilsamfundets organisationer:

- ved at styrke gennemførelsesbestemmelserne for de økonomiske og sociale politikker og forbedre styreformerne i euroområdet;

- ved at give de økonomiske, sociale og monetære politikker større demokratisk legitimitet gennem øget inddragelse af Europa-Parlamentet og EØSU;

- ved at forenkle instrumenterne og forny prioriteringerne for politikken for økonomisk, social og territorial samhørighed;

- ved at gøre udenrigspolitikken og den fælles sikkerhedspolitik mere demokratisk, sammenhængende og effektiv;

- ved at definere kompetenceområder og gennemførelsesbestemmelserne for princippet om deltagelsesdemokrati bedre med henblik på at give den civile dialog og EØSU's rolle i den forbindelse konkret indhold;

- ved at udvide den obligatoriske høring af EØSU til også at omfatte den fælles asyl- og indvandringspolitik, forbud mod forskelsbehandling og kultur;

- ved at anerkende det organiserede civilsamfunds rolle i forbindelse med gennemførelsen af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet og give EØSU ret til at indbringe klager for EF-Domstolen.

2. Overordnet vurdering af udkastet til forfatningstraktat

2.1. Generelle bemærkninger

2.1.1. Fremsendelsen den 18. juli 2003 til Det Europæiske Råds formandskab af udkastet til traktat om indførelse af en forfatning for Europa var en vigtig begivenhed i den europæiske integrationsproces. Den var resultatet af en åben og gennemsigtig demokratisk proces, som var inspireret af de positive erfaringer fra det første konvent, der i sin tid udarbejdede Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

2.1.2. Det europæiske konvent, der udarbejdede udkastet til forfatningstraktat, havde legitimiteten i orden. Cirka to tredjedele af konventets medlemmer var parlamentarikere fra Europa-Parlamentet, medlemsstaterne og ansøgerlandene. EU er en enestående konstruktion: på én gang union af stater og union af folk, og deltagelsen af repræsentanter for medlemsstaternes regeringer og for traktaternes vogter, Europa-Kommissionen, bidrog således også til legitimiteten. Endelig blev konventets repræsentativitet styrket ved deltagelsen af observatører fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, arbejdsmarkedets parter og EU's ombudsmand - selv om legitimiteten selvfølgelig ville have været endnu større, hvis observatørerne havde haft status af fuldgyldige medlemmer.

2.1.3. Arbejdet i konventet har generelt været gennemsigtigt, og adgangen til arbejdet og de hermed forbundne dokumenter har så vidt muligt været åben for alle interesserede borgere. Dette betyder dog ikke, at konventets arbejdsmetoder ikke kunne gøres endnu bedre. Konventet lagde ud med en "lyttefase", hvor repræsentanter for det organiserede civilsamfund og ungdommen blev bedt om at udtale sig. De nærmere vilkår for afholdelsen af høringerne tillod dog hverken at alle kom til orde, eller at debatten gik i dybden, men denne indledende dialog er måske et forvarsel om et ægte deltagelsesdemokrati, der effektivt kan bringe det europæiske projekt og de europæiske institutioner nærmere på borgerne, sådan som Laeken-erklæringen foreskriver. Høringsbestræbelserne og viljen til åbenhed blev suppleret og videreudviklet af EØSU, der bl.a. sammen med konventets præsidium arrangerede regelmæssige informations- og debatmøder med civilsamfundets organisationer og netværk i Europa, samarbejdede med nationale økonomiske og sociale råd og tilsvarende organer og iværksatte initiativer med henblik på at inddrage civilsamfundets organisationer i ansøgerlandene.

2.1.4. Konventet har arbejdet effektivt. Det lykkedes det således gennem konsensusafgørelser at aflevere et komplet og velafstemt udkast til tiden, der imødekom de ønsker, som blev fremsat på Det Europæiske Råds samling i Laeken den 14.-15. december 2001. Det formåede at skabe sin egen dynamik, hvilket muliggjorde en bredere fortolkning af Laeken-erklæringen.

2.1.5. Konventet sørgede for, at de nationale parlamenter blev inddraget. De nationale parlamenter har tidligere stort set været afskåret fra debatten om overordnede europæiske spørgsmål forud for store EU-beslutninger. Konventet inddrog også ansøgerlandene, som i realiteten deltog på lige fod med medlemsstaterne. De manglede kun stemmeretten, som dog aldrig blev taget i anvendelse i konventet.

2.1.6. Regeringskonferencen skal således behandle et troværdigt udkast, der opfylder legitimitetskravet. Udkastet er så småt ved at nå ud til en større offentlighed. Dette er en enestående situation, hvor den demokratiske proces går forud for diplomatiet. Regeringskonferencen er desuden bare en etape, om end en grundlæggende etape, hen imod de enkelte medlemsstaters endelige ratifikation af traktaten om indførelse af en forfatning for Europa ved folkeafstemning eller parlamentsbeslutning. Det drejer sig altså for første gang om en konstitutionel tekst, der klart forpligter EU-borgerne i en fælles fremtid.

2.1.7. En af udfordringerne i udkastet til forfatningstraktat er at skabe en mere forståelig version af unionens rolle og mål, som den europæiske befolkning vil kunne gå ind for. Dette vil kun lykkes, hvis EU's institutioner, heriblandt EØSU, opbygger og fastholder et tillidsforhold til borgerne.

2.1.8. EØSU støtter udkastet til forfatningstraktat udarbejdet af konventet, som det forelagde sine prioriteringer i en resolution vedtaget i september 2002(1). Det tog aktivt del i konventet via sine tre observatører, Roger Briesch, Göke Frerichs og Anne-Marie Sigmund(2). Udvalget håber af hensyn til effektiviteten og demokratiet ikke, at regeringskonferencen vil sætte projektets generelle ligevægt på spil. EØSU anmoder om, at der indføres et system til høring og informering af det organiserede civilsamfund på europæisk og nationalt plan for at gøre regeringskonferencen gennemsigtig.

2.1.9. EØSU finder det ikke desto mindre berettiget at rejse to nøglespørgsmål vedrørende udkastet til forfatningstraktat:

- Lever udkastet til traktat op til borgernes forventninger, som disse blev formuleret i Laeken-erklæringen, som de er blevet formidlet til EØSU via dets medlemmer (der kommer fra civilsamfundets vigtigste organisationer i medlemsstaterne), og som de er kommet til udtryk på de mange konferencer, høringer og møder, som udvalget har arrangeret?

- Kan udkastet til forfatningstraktat forbedres yderligere uden at sætte projektets generelle ligevægt over styr?

2.2. Merværdien for borgerne af den nye forfatningstraktat

De egentligt konstitutionelle bestemmelser og chartret om grundlæggende rettigheder (Del I og II)

2.2.1. EU har med traktatudkastet for første gang et klart erklæret mål: at skabe en politisk union på vegne af Europas borgere og stater. Det er betydningsfuldt og dertil meget positivt, at artikel 2, 3 og 4 i del I indeholder en klar definition af unionens mål og værdier. EØSU, der har bidraget med ændringsforslag, glæder sig over den velafstemte formulering af disse artikler. For så vidt angår den sociale beskyttelse (som nævnes i artikel I-3), burde man bibeholde den oprindelige formulering "et højt socialt beskyttelsesniveau". Indføjelsen i del II af chartret om grundlæggende rettigheder er en uomtvistelig sejr for civilsamfundet. EU-borgerne kan påberåbe sig disse bestemmelser ved enhver national domstol i forbindelse med gennemførelsen af EU-politikker.

2.2.2. Traktatudkastet er ikke alene en forfatning, der udtrykker en fælles bevidsthed, den er tillige lettere at gå til, lettere at læse og enklere end de nuværende traktater. Fusionen af de tre gamle søjler under en samlet titel skal gøre det lettere for borgerne at identificere sig med unionen, selv om man kan beklage, at ordet "Fællesskab" (med dets samlende indhold) er forsvundet. I udkastet til forfatningstraktat får borgerne en beskrivelse af EU's enekompetence, delt kompetence og områder, hvor EU kan iværksætte koordinerende handlinger, og dermed også, hvilke områder der fortsat hører under det lokale, regionale og nationale niveau. Den nye traktat er let at læse - i hvert fald del I og II. Selv om traktatudkastet stadig er præget af EU-jargon, er jargonen flere steder blevet erstattet af termer, der siger borgerne mere, f.eks. tales der nu om europæiske love i stedet for forordninger og om europæiske rammelove i stedet for direktiver. Klarere eller helt nye bestemmelser vedrørende ophævelse af retten til medlemskab af Unionen, muligheden for frivillig udtræden af unionen og solidaritetsbestemmelsen understøtter indtrykket af en fælles kurs mod fremtiden, der deles og accepteres af alle.

2.2.3. Traktatudkastet sikrer en bedre synliggørelse af unionen. Princippet om et fast rådsformandskab (der ikke må rokke ved den institutionelle ligevægt) og en EU-udenrigsministerpost kan således være med til at sætte et ansigt på EU's politik. Indførelsen af en specifik artikel om unionens symboler i traktatudkastets del IV er ligeledes motiveret af borgernes behov for at kunne identificere sig med unionen og dens værdier. Også oprettelsen af en uafhængig kontrolmyndighed til beskyttelse af personoplysninger (del I, artikel 50) er et udtryk for ønsket om større åbenhed over for borgerne.

2.2.4. Udkastet til forfatningstraktat indeholder forbedringer i retning af en styrkelse af unionens demokratiske legitimitet og en mere effektiv beslutningsproces. De nationale parlamenters ansvarsområder ("early warning" og klageret) kan ses både som et middel til at skabe mere respekt omkring nærhedsprincippet og som et middel til at inddrage de nationale parlamenter i EU-proceduren. At Europa-Kommissionens formand skal vælges af Europa-Parlamentet og at formandens beføjelser styrkes i forbindelse med Kommissionens sammensætning, har til formål at styrke legitimiteten hos denne institution, der er unionens primus motor og fællesskabsmetodens vogter. At Europa-Parlamentet får flere beføjelser, bidrager til, at borgerne tillægger denne institution større betydning. Afstemning med kvalificeret flertal på flere områder og jævnsides hermed øget brug af proceduren med fælles beslutningstagning skulle ligeledes bidrage til at give unionens beslutninger og aktiviteter større legitimitet og gøre dem mere effektive.

2.2.5. Udkastet til forfatningstraktat indeholder et helt nyt afsnit om unionens demokratiske liv (del I, afsnit VI). Her er principperne om repræsentativt demokrati og deltagelsesdemokrati anbragt, og her fastsættes arbejdsmarkedsparternes rolle og den uafhængige dialog mellem disse, EU-ombudsmandens beføjelser og princippet om åbenhed. Afsnittet åbner desuden mulighed for borgerinitiativer med støtte fra mindst en million borgere, hvilket kan ses som et markant fremskridt for civilsamfundet, hvis gennemførelsesbestemmelserne ellers vil sikre en effektiv opfølgning (artikel 46, stk. 4). Dialogen, som skal etableres med kirker og filosofiske og konfessionsløse organisationer, peger i retning af en union, der i højere grad vil rådføre sig med samfundet (artikel 51).

2.2.5.1. Udvalget finder det specielt positivt, at udkastet til forfatningstraktat anerkender deltagerdemokratiet som en integrerende del af den europæiske samfundsmodel. Skal unionen have større demokratisk legitimitet, er det ikke alene nødvendigt, at institutionernes beføjelser og ansvar er klart fastlagt, men også at civilsamfundets aktive deltagelse er sikret fuldt ud. Aktiv og engageret medvirken af borgerne og af de organisationer, som borgerne udtrykker sig og reagerer igennem, er i realiteten uundværlig for virkeliggørelsen af ambitionen om, at Europa skal være et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Unionens politikker og funktionsmåde (Del III)

2.2.6. I del III, der handler om unionens politikker og funktionsmåde, noterer man sig betydelige fremskridt i retning af mere demokrati (udvidelse af området for afstemning ved kvalificeret flertal, inddragelse af Europa-Parlamentet og EF-Domstolen), og hvad angår et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

2.2.6.1. Omvendt er det beklageligt, at man på trods af fusionen af de tre søjler har valgt at fastholde særlige bestemmelser for gennemførelsen af udenrigspolitikken og den fælles sikkerhedspolitik, selv om man har kunnet spore visse fremskridt og uagtet udsigten til et fælles diplomati. Enstemmighed bliver reglen, og der levnes ikke mulighed for at inddrage borgerne eller civilsamfundsrepræsentanter på EU-niveau. Bestemmelserne om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik bør derfor indeholde regler om høring af repræsentanter for civilsamfundet på EU-plan. Dette er så meget desto vigtigere for EU-indsatsens effektivitet og legitimitet på disse områder. EØSU foreslår, at spørgsmålet undersøges grundigt og tages op til fornyet diskussion på regeringskonferencen, uden at der rokkes ved den overordnede balance i udkastet til forfatningstraktat.

2.2.7. EØSU glæder sig over bekræftelsen af den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, som ligger udvalget meget på sinde, og støtter principperne bag unionens politik på området. Det understreger, at denne politik først og fremmest skal sigte mod en bedre anvendelse af arbejdsstyrken og kultur- og naturressourcerne i de mindst udviklede lande og regioner og derved sikre lige muligheder. Ved udsigten til udvidelsen og en vidensbaseret økonomi er der behov for nye prioriteringer og forenklede gennemførelsesbestemmelser. Udvalget har i den forbindelse foreslået at samle de forskellige interventionsfonde i én enkelt fond for territorial samhørighed(3). Udvalget glæder sig derfor over, at artikel 119 i del III åbner mulighed for en sammenlægning af strukturfondene.

2.2.8. Det bifalder ligeledes indførelsen af en ny bestemmelse, hvor betydningen af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse for fremme af social og territorial samhørighed i unionen undersøges. Et højt niveau for tjenesteydelser af almindelig interesse burde under alle omstændigheder figurere blandt Unionens mål i artikel I-3.

2.2.9. Der er dog flere afsnit i udkastet til forfatningstraktat, der godt kunne trænge til forbedringer. På det økonomiske område, på det sociale område og inden for beskæftigelse og bæredygtig udvikling spores kun beskedne fremskridt. Udvalget glæder sig over, at fuld beskæftigelse og en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne udtrykkeligt medtages i forfatningstraktaten som EU-mål, men gør dog samtidig opmærksom på, at disse mål også bør formuleres klart i de relevante artikler i del III. Det anmoder endvidere om, at det anføres tydeligere i traktatudkastets relevante artikler, at den økonomiske og monetære politik skal medvirke til at nå målet om vækst og fuld beskæftigelse.

2.2.10. Når det gælder samordning af de økonomiske politikker og beskæftigelsespolitikken, er der kun meget lidt nyt i forslagene i forhold til de gældende bestemmelser og den aktuelle praksis, specielt hvad angår styreformer i euroområdet. Ikke desto mindre er borgernes forventninger især knyttet til et globalt samfundsprojekt, der kan skabe vækst og varige arbejdspladser. Disse høje forventninger, der svarer til de ambitioner, som unionen formulerede på Det Europæiske Råds samling i Lissabon i marts 2000, deles i det store hele af civilsamfundet i ansøgerlandene, hvilket EØSU har kunnet konstatere gennem rundspørger og møder, det har arrangeret. EØSU har selv formuleret konkrete forslag vedrørende beslutningsstrukturerne på det økonomiske og sociale område(4).

2.2.11. Set i lyset af Lissabon-målsætningerne skader himmelråbende konkurrenceforvridninger det indre markeds sammenhæng og dynamik. Derfor vil en udvidelse af anvendelsesområdet for bestemmelsen om afstemning med kvalificeret flertal skabe reel udsigt til konvergens i et udvidet EU. Hvad angår skattepolitikken, kunne problemet med enstemmigheden løses ved hjælp af proceduren vedrørende forstærket samarbejde, der gør det muligt for en gruppe medlemsstater at gå foran under overholdelse af fællesskabsbestemmelserne, så længe dette ikke skaber konkurrenceforvridninger.

3. EØSU's forslag til forbedringer af udkastet til forfatningstraktat, så EU-borgerne i højere grad inddrages

3.1. En bedre definition af gennemførelsesområder og gennemførelsesforanstaltninger for princippet om deltagelsesdemokrati (Del I, artikel I-46)

3.1.1. Princippet om deltagelsesdemokrati er af fundamental betydning for Laeken-topmødets krav om, at det europæiske projekt og de europæiske institutioner skal bringes nærmere borgerne. EØSU har igennem sine møder, konferencer og høringer i tilknytning til konventets arbejde kunnet konstatere, at der i medlemsstaterne, ansøgerlandene og de store europæiske civilsamfundsnet i begyndelsen var meget store forventninger, men at disse siden blev afløst af en vis skuffelse over det spage indhold i traktatudkastet på dette område (ud over principerklæringerne).

3.1.2. Selv om artikel I-46 i udkastet til forfatningstraktat er en grundlæggende landvinding, går den ikke nær så langt, som EØSU og civilsamfundets organisationer havde ønsket sig og anmodet om. Princippet om deltagelsesdemokrati indebærer ikke kun høring, men også aktiv deltagelse af samtlige aktører, der repræsenterer det organiserede civilsamfund: i en tidlig fase, i forbindelse med politikformuleringen, når beslutningerne forberedes såvel som når de gennemføres og følges op.

3.1.3. Udvalget er således utilfreds med manglen på konkrete gennemførelsesbestemmelser for dette princip, hvilket ville have styrket det europæiske civilsamfunds tillid til, at unionen faktisk fungerer som et deltagelsesdemokrati. Ved at give de direkte berørte adgang til den civile dialog, bliver denne dialog nøgleelementet i styrkelsen af EU's demokratiske legitimitet. Skal denne dialog være effektiv, er det dog nødvendigt at fastsætte rammer og sted. EØSU har i kraft af sin sammensætning og sine funktioner en rolle at spille som "befordrer" af den civile dialog og som denne dialogs institutionelle hjemsted. Uden at drage udkastet til forfatningstraktat i tvivl, anmoder EØSU derfor om:

- at Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg - som i øvrigt fremover bør omtales som "Europæisk Økonomisk og Socialt Råd" - tilføjes på listen over de institutioner og organer, der udgør unionens institutionelle ramme (Del I, artikel 18, stk. 2).

EØSU medvirker i kraft af sin natur og i kraft af de funktioner, det er blevet tildelt blandt institutionerne, i fuldt omfang til at opfylde unionens målsætninger og øge EU's demokratiske legitimitet til almen gavn for EU og medlemsstaterne.

Tilføjelsen vil i øvrigt gøre artikel 46, stk. 2, mere konkret (stk. 2 lyder: "EU-institutionerne fører en åben, gennemsigtig og regelmæssig dialog med de repræsentative sammenslutninger og civilsamfundet.").

Denne dialog- og høringsproces, som finder sted i forbindelse med den europæiske politikformulering, bør dog udvides til at omfatte alle myndighedsniveauer.

- og at der indføjes en artikel III-297, der klart definerer Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs opgaver:

"På baggrund af dets rådgivende rolle i henhold til forfatningens artikel I-31 skal Det Europæiske Økonomiske og Sociale Råd:

- bistå EU's lovgivende og udøvende institutioner i politikformuleringen og beslutningsprocessen samt i politikgennemførelsen;

- bistå Den Europæiske Union med tilrettelæggelsen af den sociale dialog på arbejdsmarkedsparternes fælles anmodning og under hensyntagen til deres autonomi;

- fremme dialogen mellem EU og civilsamfundets repræsentative organisationer i overensstemmelse med principperne i artikel I-46 (stk. 1 og 2);

- følge EU's eksterne aktiviteter ved at føre en dialog med det organiserede civilsamfund i lande og geografiske områder uden for EU."

3.1.4. I øvrigt er en effektiv opfølgning af EØSU's udtalelser (høringsudtalelser, sonderende udtalelser eller initiativudtalelser) en grundlæggende garanti for udvalgets effektivitet i et ægte deltagelsesdemokrati. Derfor foreslår EØSU følgende tilføjelse til artikel III-298:

"Institutionerne rapporterer med regelmæssige mellemrum til udvalget om opfølgningen af dets udtalelser."

3.2. At udvide anvendelsesområdet for det repræsentative demokrati og deltagelsesdemokratiet

3.2.1. EØSU beklager, at man ikke har indført regler om at inddrage eller høre hverken borgerne (via deres repræsentanter i Europa-Parlamentet) eller erhvervsorganisationerne og civilsamfundets faglige organisationer (via Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg) på et så vigtigt område som samordning af de økonomiske politikker og beskæftigelsespolitikkerne. Regeringskonferencen bør rette op på denne mangel ved at fastsætte høring af Europa-Parlamentet og EØSU om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes økonomiske politik (Artikel III-71).

3.2.2. Den åbne koordinationsmetodes anvendelsesområde er udstrakt til nye områder: socialpolitik, virksomhedernes konkurrenceevne, forskning og folkesundhed. Man må dog beklage manglen på bestemmelser, der tillader en effektiv inddragelse af Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter, EØSU, arbejdsmarkedets parter og andre aktører i civilsamfundet på relevante områder.

3.2.3. I betragtning af udvalgets sammensætning og ekspertise ville det være hensigtsmæssigt at udvide områderne med obligatorisk høring af EØSU til også at omfatte:

- Forbud mod forskelsbehandling (artikel III-7)

- Fællesskabets politik for asyl og indvandring (artikel III-167 og III-168)

- Kultur (artikel III-181)(5).

Herved ville man konkretisere unionens ønske om øget demokratisk legitimitet i forbindelse med fællesskabspolitikker på områder, der er særlig betydningsfulde for EU-borgerne og civilsamfundets organisationer.

3.3. Det organiserede civilsamfund og nærhedsprincippet

3.3.1. Spørgsmålet om gennemførelsen af nærhedsprincippet har været et af de mest debatterede på konventet. Det hører til de krav, som Det Europæiske Råd formulerede på samlingen i Laeken. I udkastet til forfatningstraktat tildeles de nationale parlamenter med rette en rolle i forbindelse med kontrollen med overholdelsen af nærhedsprincippet. Regionsudvalget inddrages ligeledes. Uden at have status af institution kan dette udvalg indbringe klager for EF-Domstolen angående retsakter, hvor forfatningen foreskriver høring af udvalget.

3.3.2. I protokollen om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet anerkendes behovet for brede høringer, inden der fremsættes forslag til eller træffes beslutning vedrørende retsakter. Selv om de nationale parlamenter tildeles en varslingsret og medlemsstaterne får ret til at indbringe klager for EF-Domstolen (evt. på deres nationale parlamenters vegne), tager protokollen ikke hensyn til artikel I-46 om deltagelsesdemokrati og overser fuldstændig den rolle, det organiserede civilsamfund, repræsenteret af EØSU, spiller i forbindelse med gennemførelsen af nærhedsprincippet.

3.3.3. Civilsamfundets aktører er imidlertid lige så velinformerede som de lokale og regionale myndigheder, når det gælder om at vurdere, om bestemte forslag til love eller administrative bestemmelser griber forstyrrende ind på deres kompetenceområder. Dette gælder såvel arbejdsmarkedets parter i forbindelse med deres overenskomstmæssige forhandlinger som andre af civilsamfundets aktører, og det gælder alle former for regulering (samregulering, selvregulering adfærdskodekser m.m.), der supplerer eller træder i stedet for lovgivning. Europa-Kommissionen har selv i sin hvidbog om nye styreformer i EU(6) betonet betydningen af nye former for samfundsorganisation i fremtiden, der udmønter den funktionelle subsidiaritet og i højere grad reagerer på borgernes bekymringer og ønsker samt bibringer større effektivitet i unionens aktiviteter.

3.3.4. Derfor, foreslår EØSU:

- en tilføjelse til protokollen om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet,

- samt - af hensyn til pariteten med Regionsudvalget - at EØSU får ret til at indbringe klager for EF-Domstolen angående retsakter, hvor forfatningen foreskriver høring af udvalget, og at artikel III-270, stk. 3, i forfatningstraktatudkastet ændres i overensstemmelse hermed.

Under alle omstændigheder vil EØSU automatisk få en sådan klageret, hvis det tildeles status af EU-institution.

Bruxelles, den 24. september 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EØSU's resolution af 19. september 2002 til EU-Konventet vedtaget på plenarforsamlingen den 18.-19. september 2002 - EUT C 61 af 14.3.2003.

(2) Suppleanter: Jan Olsson, Giacomo Regaldo (der erstattede John M. Little fra september 2002) og Mario Sepi (der trådte i stedet for Gianni Vinay fra september 2002).

(3) Se EØSU's sonderende udtalelse af 25. september 2003 om "økonomisk og social samhørighed: regionernes konkurrenceevne, styreformer og samarbejde"- CESE 1178/2003.

(4) Se EØSU's initiativudtalelse af 12. december 2002 "Økonomiske styreformer i EU" - EUT C 85 af 8.4.2003.

(5) EØSU peger på, at artikel I-31 i udkastet til forfatningstraktat fastsætter, at Det Økonomiske og Sociale Udvalg består af aktører, der er repræsentative for civilsamfundet på det kulturelle område. Det er derfor logisk at høre udvalget på dette område.

(6) KOM(2001) 428 endelig af 25.7.2001.