DA Den Europæiske Unions Tidende C 308/6

Meddelelse fra Kommissionen om bedste praksis ved behandlingen af konkurrencesager efter artikel 101 og 102 i TEUF

(EØS-relevant tekst)

2011/C 308/06

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. MEDDELELSENS OMFANG OG FORMÅL

2. UNDERSØGELSESFASEN

2.1. Sagernes udspring

2.2. Foreløbig vurdering og sagsfordeling

2.3. Indledning af proceduren

2.4. Sprog

2.5. Begæringer om oplysninger

2.5.1. Omfanget af en begæring om oplysninger

2.5.2. Selvinkriminering

2.5.3. Frister

2.5.4. Fortrolighed

2.5.5. Møder og andre kontakter med parterne og tredjeparter

2.5.6. Beføjelse til at indhente udtalelser (interviews)

2.6. Kontrolundersøgelser

2.7. Legal Professional Privilege

2.8. Udveksling af oplysninger mellem konkurrencemyndigheder

2.9. Statusmøder

2.9.1. Statusmødernes form

2.9.2. Tidsramme for statusmøderne

2.10. Trepartsmøder

2.11. Møder med kommissæren eller generaldirektøren

2.12. Gennemgang af væsentlige indlæg

2.13. Mulige udfald af undersøgelsesfasen

3. PROCEDUREN VED FORBUDSAFGØRELSER

3.1. Retten til at blive hørt

3.1.1. Klagepunktsmeddelelse

3.1.1.1. Klagepunktsmeddelelsens formål og indhold

3.1.1.2. Eventuelle påbud og parternes argumenter

3.1.1.3. Eventuelt pålæg af bøder og parternes argumenter

3.1.1.4. Gennemsigtighed

3.1.2. Aktindsigt

3.1.3. Muligheder for at lette udvekslingen af fortrolige oplysninger mellem parter i sagen

3.1.4. Skriftligt svar på klagepunktsmeddelelsen

3.1.5. Klageres og interesserede tredjeparters rettigheder

3.1.6. Mundtlig høring

3.1.7. Supplerende klagepunktsmeddelelse og sagsfremstillingsmeddelelse

3.2. Sagens mulige udfald i denne fase

4. PROCEDURE I TILSAGNSSAGER

4.1. Indledning af drøftelser om tilsagn

4.2. Foreløbig vurdering

4.3. Afgivelse af tilsagn

4.4. Markedstest og efterfølgende drøftelser med parterne

5. AFVISNING AF KLAGER

5.1. Afvisningsgrunde

5.2. Fremgangsmåde

6. BEGRÆNSNINGER I BRUGEN AF OPLYSNINGER

7. VEDTAGELSE, MEDDELELSE OG OFFENTLIGGØRELSE AF AFGØRELSER

8. FREMTIDIG REVISION

BILAG 1

1. MEDDELELSENS OMFANG OG FORMÅL

1. Denne meddelelse er først og fremmest en vejledning om de procedurer, som Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) følger i praksis ved sin behandling af konkurrencesager efter artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«) (1) i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1/2003 (2), gennemførelsesforordningen hertil (3) og Den Europæiske Unions Domstols retspraksis. Meddelelsen tager i den forbindelse sigte på at skabe en bedre forståelse af, hvordan Kommissionens undersøgelsesproces (4) foregår, for dermed at øge effektiviteten af denne, og på at sikre en høj grad af gennemsigtighed og forudsigelighed i sagsbehandlingen. Meddelelsen omfatter de vigtigste procedurer (5) vedrørende påståede overtrædelser af artikel 101 og 102 i TEUF.

2. Overtrædelsessager mod medlemsstater, der navnlig er indledt på grundlag af artikel 106 i TEUF sammenholdt med artikel 101 og 102 i TEUF, falder uden for denne meddelelses rammer. Meddelelsen finder heller ikke anvendelse på sager efter fusionsforordningen (6) eller statsstøttesager (7).

3. Sager vedrørende anvendelsen af artikel 101 og 102 i TEUF (herefter benævnt under ét som »procedurer«) er især omfattet af forordning (EF) nr. 1/2003 og gennemførelsesforordningen. Kommissionens meddelelser om aktindsigt (8) og behandling af klager (9) samt høringskonsulentens kompetenceområde (10) er også relevante i forbindelse med behandlingen af konkurrencesager. Hvad angår fremlæggelsen af rapporter fra økonomiske eksperter og kvantitative data, henvises der til »Best Practices on the submission of economic evidence« (bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation) (11). Denne meddelelse bør derfor ikke ses som en udtømmende fremstilling af alle foranstaltninger i forbindelse med Kommissionens sagsbehandling. Meddelelsen skal ses i sammenhæng med andre sådanne instrumenter og relevant retspraksis.

4. Undersøgelsen af karteller som defineret i samarbejdsmeddelelsen (12) kan også være underlagt de særlige procedurer, der gælder for anmodninger om bødenedsættelse/bødefritagelse og forlig (13). Disse særlige procedurer er ikke omfattet af denne meddelelse. På grund af kartelsagers særlige karakter er der desuden i nogle tilfælde behov for særlige bestemmelser for ikke at gribe forstyrrende ind i eventuelle anmodninger om bødenedsættelse/bødefritagelse (14) eller forligsforhandlinger (15). Disse særlige bestemmelser anføres, hvor det er relevant.

5. Denne meddelelse er opbygget på følgende måde. I afsnit 2 beskrives den procedure, som følges under undersøgelsesfasen. Dette afsnit gælder for enhver undersøgelse, uanset om den fører til en forbudsafgørelse (artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003), en tilsagnsafgørelse (artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003) eller en afgørelse om afvisning af klage (artikel 7 i gennemførelsesforordningen). I afsnit 3 beskrives de vigtigste proceduremæssige skridt og retten til forsvar i sager, der fører til forbudsafgørelser. I afsnit 4 beskrives tilsagnsprocedurens særlige karakteristika. Afsnit 5 omhandler afvisning af klager. De resterende afsnit finder generel anvendelse: I afsnit 6 beskrives begrænsningerne med hensyn til anvendelse af oplysninger. Afsnit 7 omhandler vedtagelse, meddelelse og offentliggørelse af afgørelser, og afsnit 8 omhandler fremtidige revisioner.

6. Denne meddelelse bygger bl.a. på de hidtidige erfaringer med anvendelsen af forordning (EF) nr. 1/2003 og gennemførelsesforordningen. Meddelelsen afspejler Kommissionens synspunkter på tidspunktet for dens offentliggørelse og vil fra denne dato finde anvendelse i verserende (16) og fremtidige sager. I enkeltsager, hvor særlige omstændigheder gør sig gældende, kan det dog være nødvendigt at tilpasse eller fravige reglerne i denne meddelelse, afhængigt af den pågældende sag.

7. Denne meddelelse indebærer ikke nogen nye rettigheder eller forpligtelser, ligesom den heller ikke ændrer de rettigheder eller forpligtelser, som følger af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«), forordning (EF) nr. 1/2003, gennemførelsesforordningen og Den Europæiske Unions Domstols retspraksis.

8. Kommissionen opfordrer til at lade al sagsrelateret korrespondance foregå elektronisk (e-mail eller digitalt udstyr).

2. UNDERSØGELSESFASEN

2.1. Sagernes udspring

9. En sag om en påstået overtrædelse af artikel 101 eller 102 i TEUF kan indledes på grundlag af en klage fra virksomheder, andre fysiske eller juridiske personer eller medlemsstater.

10. Oplysninger fra borgere og virksomheder spiller en vigtig rolle, da de kan foranledige Kommissionen til at iværksætte undersøgelser. Kommissionen opfordrer derfor borgere og virksomheder til at informere den om de overtrædelser af konkurrencereglerne, som de måtte have mistanke om (17). Dette kan ske enten ved at indgive en formel klage (18) eller ved ganske enkelt at give Kommissionen markedsoplysninger. Enhver, der som klager kan godtgøre en berettiget interesse, og som indgiver klage i overensstemmelse med formular C (19), nyder visse proceduremæssige rettigheder. I gennemførelsesforordningen og meddelelsen om behandling af klager redegøres der nærmere for den procedure, der skal følges. Andre fysiske eller juridiske personer end klagere, som kan godtgøre en tilstrækkelig interesse i at blive hørt, og som af høringskonsulenten har fået tilladelse til at deltage i proceduren, nyder ligeledes visse proceduremæssige rettigheder i overensstemmelse med artikel 13 i gennemførelsesforordningen.

11. Kommissionen kan også tage en sag op på eget initiativ (ex officio). Det kan Kommissionen gøre, når den har fået kendskab til visse forhold eller efter at have indsamlet oplysninger i forbindelse med sektorundersøgelser, uformelle møder med erhvervslivet og markedsovervågning eller på grundlag af oplysninger, der udveksles inden for rammerne af Det Europæiske Konkurrencenetværk (»ECN«) eller med konkurrencemyndigheder i tredjelande. Kartelsager kan også indledes på grundlag af en anmodning om bødenedsættelse/-fritagelse, der er indgivet af et af kartelmedlemmerne.

2.2. Foreløbig vurdering og sagsfordeling

12. Alle sager er uanset deres udspring genstand for en foreløbig vurdering. I denne fase tager Kommissionen stilling til, om en sag bør undersøges yderligere (20), og fastlægger i så fald sagens foreløbige fokus, navnlig med hensyn til de parter og markeder samt den adfærd, der skal undersøges. Kommissionen kan i denne fase træffe undersøgelsesforanstaltninger som f.eks. at fremsende begæringer om oplysninger i overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003.

13. Denne foreløbige vurdering betyder i praksis, at Kommissionen i nogle sager indstiller sine undersøgelser på et meget tidligt tidspunkt, eftersom yderligere undersøgelser ikke skønnes at være nødvendige. Kommissionen koncentrerer i den forbindelse sine håndhævelsesressourcer om sager, hvor det forekommer sandsynligt, at der er begået en overtrædelse, navnlig om sager, der har den største indflydelse på konkurrenceforholdene på det indre marked, og som kan skade forbrugerne, samt om sager, der kan bidrage til at konkretisere EU's konkurrencepolitik og/eller til at sikre en sammenhængende anvendelse af artikel 101 og/eller 102 i TEUF (21).

14. Under den foreløbige vurdering tilstræbes det ligeledes på et tidligt tidspunkt at fordele sagerne inden for rammerne af ECN. Med forordning (EF) nr. 1/2003 blev der givet mulighed for at henvise en sag til andre netværksmedlemmer, hvis de har særlige forudsætninger for at behandle sagen. Kommissionen kan derfor henvise en sag til en national konkurrencemyndighed og vice versa (22).

15. Når den første undersøgelsesforanstaltning iværksættes over for berørte parter (normalt en begæring om oplysninger (23) eller en kontrolundersøgelse), modtager de meddelelse om, at de er genstand for en foreløbig undersøgelse, og om denne undersøgelses genstand og formål. I forbindelse med begæringer om oplysninger gøres de yderligere opmærksom på, at den adfærd, der er genstand for undersøgelsen, kan udgøre en overtrædelse af artikel 101 og/eller 102 i TEUF, hvis den bekræftes at have fundet sted. Efter at have modtaget en begæring om oplysninger eller have været genstand for en kontrolundersøgelse kan parterne (24) på et hvilket som helst tidspunkt henvende sig til Generaldirektoratet for Konkurrence for at få oplysninger om undersøgelsens forløb, også før der er indledt procedure i sagen. Hvis en virksomhed finder, at den ikke er blevet ordentligt informeret af Generaldirektoratet for Konkurrence om sin processuelle status, kan den henvise sagen til høringskonsulenten efter at have rejst sagen for Generaldirektoratet for Konkurrence (25). Høringskonsulenten træffer afgørelse om, at Generaldirektoratet for Konkurrence skal informere den virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har fremsat anmodningen, om dens processuelle status. Denne afgørelse meddeles den virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har fremsat anmodningen. Hvis Kommissionen på et hvilket som helst tidspunkt under den foreløbige vurdering beslutter ikke at undersøge sagen yderligere (og dermed ikke at indlede proceduren), underretter Kommissionen på eget initiativ den part, der er genstand for den foreløbige undersøgelse, herom.

16. I sager, der er indledt på grundlag af en klage, bestræber Kommissionen sig på inden fire måneder efter modtagelsen af klagen at informere klagerne om, hvad den agter at foretage sig i forbindelse med klagen (26). Denne tidsramme er vejledende og afhænger af omstændighederne i den enkelte sag, og af om Generaldirektoratet for Konkurrence har modtaget tilstrækkelige oplysninger fra klager eller tredjeparter, navnlig som svar på begæringer om oplysninger, til at kunne afgøre, om sagen bør undersøges yderligere.

2.3. Indledning af proceduren

17. Kommissionen indleder en procedure (27) efter artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003, når den foreløbige vurdering fører til den konklusion, at sagen bør undersøges yderligere, og undersøgelsens omfang er blevet tilstrækkeligt defineret.

18. Med indledningen af proceduren afgøres det, hvordan sagen fordeles inden for ECN (28), og eventuelt i forhold til parterne og klageren. Det er også et signal om, at Kommissionen forpligter sig til at undersøge sagen yderligere. Kommissionen afsætter ressourcer til behandling af sagen og bestræber sig på at behandle sagen hurtigst muligt.

19. I beslutningen om at indlede proceduren identificeres sagens parter, og der redegøres kort for undersøgelsens omfang. I beslutningen redegøres der bl.a. for den adfærd, der udgør den påståede overtrædelse af artikel 101 og/eller 102 i TEUF, og som vil være omfattet af undersøgelsen, ligesom det geografiske område og den eller de sektorer, hvor denne adfærd finder sted, normalt identificeres.

20. I henhold til artikel 2 i gennemførelsesforordningen kan Kommissionen offentligt bekendtgøre, at proceduren er indledt. Kommissionens politik er at offentliggøre indledningen af proceduren på Konkurrencegeneraldirektoratets websted og at udsende en pressemeddelelse, medmindre dette er til skade for undersøgelsen.

21. De parter, der er genstand for undersøgelsen, informeres skriftligt eller mundtligt om indledningen af proceduren i tilstrækkelig god tid inden offentliggørelsen af meddelelsen om, at der er indledt procedure, for at de kan forberede deres egne meddelelser (især til aktionærer, finansielle institutioner og pressen).

22. Det bør understreges, at der med beslutningen om at indlede proceduren på ingen måde er taget stilling til, om der er begået en overtrædelse. Den er blot udtryk for, at Kommissionen har til hensigt at undersøge sagen yderligere. Dette vigtige punkt tydeliggøres både i beslutningen om at indlede proceduren (forkyndes for parterne) og i alle offentlige meddelelser om indledningen af proceduren.

23. Indledningen af proceduren begrænser ikke Kommissionens ret til på et senere tidspunkt at udvide undersøgelsens omfang og/eller antallet af adressater i den forbindelse. Hvis undersøgelsens omfang udvides, finder foranstaltningerne i afsnit 20-21 anvendelse.

24. I kartelsager indledes proceduren normalt samtidig med vedtagelsen af klagepunktsmeddelelsen (se afsnit 4 ovenfor), selv om det kan ske tidligere.

2.4. Sprog

25. I henhold til artikel 3 i forordning nr. 1 (29) affattes dokumenter, som Kommissionen retter til en virksomhed, der er baseret i Den Europæiske Union, på sproget i den medlemsstat, hvor virksomheden er baseret.

26. I henhold til artikel 2 i samme forordning kan dokumenter, som en virksomhed retter til Kommissionen, efter afsenderens valg affattes på et af Den Europæiske Unions officielle sprog. Svaret og den efterfølgende korrespondance affattes på det samme sprog.

27. For at undgå forsinkelser på grund af oversættelsen kan adressater give afkald på deres ret til at modtage dokumenter på det sprog, der følger af ovennævnte regel, og vælge et andet sprog. Der kan ved en formel erklæring gives afkald på denne ret i forbindelse med visse særlige dokumenter og/eller hele proceduren.

28. Hvad angår simple begæringer om oplysninger, er det almindelig praksis, at følgebrevet affattes på sproget i adressatens medlemsstat eller på engelsk (med henvisning til artikel 3 i forordning nr. 1), og at spørgeskemaet vedlægges på engelsk. Adressaten informeres også klart — på sproget i sin medlemsstat — om sin ret til at få følgebrevet og/eller spørgeskemaet oversat til sproget i sin medlemsstat samt retten til at svare på dette sprog. Denne praksis giver mulighed for hurtigere at behandle begæringer om oplysninger, under hensyntagen til adressaternes rettigheder.

29. Klagepunktsmeddelsen, den foreløbige vurdering og afgørelser efter artikel 7, 9 og 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 meddeles på adressatens sprog, medmindre den pågældende har underskrevet en erklæring, hvorved der gives afkald på ovennævnte ret.

30. I henhold til artikel 2 i forordning nr. 1 affattes det svar og den korrespondance, der efterfølgende rettes til klageren, på det sprog, som klagen er affattet på.

31. Deltagere i den mundtlige høring kan anmode om at blive hørt på et andet officielt EU-sprog end det sprog, der anvendes i sagsbehandlingen. Der vil i så fald blive sørget for tolkning under den mundtlige høring, forudsat at behovet herfor meddeles høringskonsulenten i tilstrækkelig god tid.

2.5. Begæringer om oplysninger

32. Kommissionen kan i henhold til artikel 18 i forordning (EF) nr. 1/2003 pålægge virksomheder og virksomhedssammenslutninger at stille alle nødvendige oplysninger til dens rådighed. Der kan anmodes om oplysninger ved brev (»en anmodning« (artikel 18, stk. 2)) eller ved beslutning (artikel 18, stk. 3)) (30). Det bør understreges, at begæringer om oplysninger normalt ikke kun fremsendes til de virksomheder, der er genstand for en undersøgelse, men også til andre virksomheder eller virksomhedssammenslutninger, der kan være i besiddelse af relevante oplysninger i sagen.

2.5.1. Omfanget af en begæring om oplysninger

33. Kommissionen kan i henhold til artikel 18 i forordning (EF) nr. 1/2003 pålægge virksomheder og virksomhedssammenslutninger at stille alle nødvendige oplysninger til rådighed. Oplysninger er især nødvendige, hvis de giver Kommissionen mulighed for at fastslå eksistensen af de overtrædelse, anmodningen vedrører. Kommissionen har i den henseende en skønsmargen (31).

34. Det er Kommissionen, der afgør, hvilket omfang og format begæringen om oplysninger skal have. Generaldirektoratet for Konkurrence kan efter omstændighederne dog drøfte med adressaterne, hvilket omfang og format begæringen om oplysninger skal have. Det kan især være nyttigt, hvis der er tale om anmodninger om kvantitative data (32).

35. Hvis virksomheder som svar på en begæring om oplysninger fremlægger åbenbart irrelevante oplysninger (især dokumenter, som helt klart ikke vedrører undersøgelsens genstand), kan Generaldirektoratet for Konkurrence så hurtigt som muligt efter at have modtaget svaret returnere disse oplysninger til adressaten for begæringen, således at det ofte store antal sagsakter ikke forøges unødigt. Der indføjes et kort notat herom i sagsakterne.

2.5.2. Selvinkriminering

36. Hvis adressaten for en begæring om oplysninger efter artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 nægter at svare på et spørgsmål i en sådan begæring under påberåbelse af retten til ikke at inkriminere sig selv som fastsat i Den Europæiske Unions Domstols retspraksis (33), kan han eller hun inden for en rimelig frist efter modtagelsen af begæringen henvise sagen til høringskonsulenten efter at have rejst sagen for Generaldirektoratet for Konkurrence inden udløbet af den oprindelige frist (34). Høringskonsulenten kan i relevante tilfælde og for at sikre, at proceduren ikke forsinkes unødigt, afgive begrundet henstilling om, hvorvidt retten til ikke at inkriminere sig selv finder anvendelse, og underrette den ansvarlige direktør om sine konklusioner, som der bør tages hensyn til, hvis der efterfølgende træffes en beslutning efter artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003. Adressaten for begæringen tilsendes en kopi af den begrundede henstilling. Adressaten for en beslutning efter artikel 18, stk. 3, vil blive mindet om retten til ikke at inkriminere sig selv som fastsat i Den Europæiske Unions Domstols retspraksis (35).

2.5.3. Frister

37. I begæringen om oplysninger anføres, hvilke oplysninger der skal fremlægges, og der fastsættes en frist, inden for hvilken oplysningerne skal fremsendes.

38. Adressaterne gives en rimelig svarfrist, afhængigt af begæringens omfang og kompleksitet, under hensyn til kravene i forbindelse med undersøgelsen. Fristen vil normalt være mindst to uger fra modtagelsen af begæringen. Hvis der allerede fra starten skønnes at være brug for en længere frist, fastsættes svarfristen i overensstemmelse hermed. Ved begæringer af begrænset omfang, der f.eks. kun har til formål at få afklaret enkelte oplysninger, der allerede er fremlagt, eller oplysninger, som adressaten for begæringen umiddelbart har adgang til, vil fristen normalt være kortere (en uge eller mindre).

39. Hvis adressaterne har vanskeligheder med at overholde svarfristen, kan de anmode om en fristforlængelse. Der fremsættes en begrundet skriftlig anmodning, eller en sådan anmodning bekræftes skriftligt (brev eller e-mail), i tilstrækkelig god tid inden udløbet af fristen. Hvis Kommissionen finder, at begæringen er berettiget, gives en længere frist (afhængigt af kompleksiteten af de oplysninger, som der anmodes om, og andre faktorer). Kommissionen kan også være enig med adressaten for begæringen i, at visse elementer af de ønskede oplysninger, der er af særlig betydning, eller som adressaten har let adgang til, fremlægges inden for en kortere frist, mens der gives en længere frist til at fremskaffe de resterende oplysninger.

40. Hvis adressaten for en beslutning om anmodning om oplysninger i henhold til artikel 18, stk. 3 i forordning (EF) nr. 1/2003 ikke kan få løst sine problemer med at overholde fristen ved hjælp af ovennævnte procedure, kan den pågældende henvise sagen til høringskonsulenten. En sådan anmodning skal fremsættes i god tid inden udløbet af den oprindelige frist (36). Høringskonsulenten tager stilling til, om fristen bør forlænges under hensyntagen til omfanget og kompleksiteten af begæringen om oplysninger og kravene i forbindelse med undersøgelsen.

2.5.4. Fortrolighed

41. I følgebrevet til begæringen om oplysninger gøres adressaten også opmærksom på, at det skal oplyses, hvorvidt de oplysninger, der gives i svaret, er fortrolige. Adressaten skal da i henhold til artikel 16, stk. 3, i gennemførelsesforordningen fremlægge dokumentation for hver enkelt påstand og fremsende en ikke-fortrolig version af oplysningerne. En sådan ikke-fortrolig version fremsendes i samme format som de fortrolige oplysninger, og i stedet for de slettede passager gives et resumé heraf. Medmindre andet er aftalt, fremsendes en ikke-fortrolig version på samme tidspunkt som de oplysninger, der oprindeligt skulle være fremsendt. Hvis en virksomhed ikke opfylder disse krav, kan Kommissionen antage, at de pågældende dokumenter eller erklæringer ikke indeholder fortrolige oplysninger efter artikel 16, stk. 4 i gennemførelsesforordningen.

2.5.5. Møder og andre kontakter med parterne og tredjeparter

42. Generaldirektoratet for Konkurrence kan i undersøgelsesfasen afholde møder (eller foretage telefonopkald) med sagens parter, klagere eller tredjeparter. Generaldirektoratet afholder bl.a. statusmøder og kan desuden afholde trepartsmøder som omhandlet i afsnit 2.9 og 2.10 nedenfor.

43. Når et møde finder sted efter anmodning fra parterne, klagere eller tredjeparter, skal de som hovedregel inden mødet fremsende et forslag til dagorden med de emner, der skal drøftes på mødet, samt et memorandum eller en præsentation, hvori der redegøres nærmere for disse emner. Efter møder eller telefonsamtaler om materielle spørgsmål kan parterne, klagere eller tredjeparter fremlægge skriftlig dokumentation for deres erklæringer eller præsentationer.

44. Al skriftlig dokumentation, der af virksomheder, som har deltaget i et møde, fremsendes til Generaldirektoratet for Konkurrence, vil blive medtaget i sagsakterne. Hvis sagen skal undersøges nærmere, vil sagens parter få adgang til en ikke-fortrolig version af denne dokumentation sammen med et kort notat fra Generaldirektoratet for Konkurrence, når de udnytter deres ret til aktindsigt. Med forbehold af anmodninger om anonymitet (37) vil der i dette notat blive givet oplysninger om, hvilke virksomheder der deltager i mødet (eller telefonsamtalen om materielle spørgsmål), tidsrammen og de emner, der vil blive drøftet på mødet (eller under telefonsamtalen) (38). Et sådan kort notat udarbejdes også, når mødet finder sted på Kommissionens initiativ (dvs. statusmøder).

45. Kommissionen kan efter et møde eller anden uformel kontakt med parterne, klagere eller tredjeparter pålægge dem at stille skriftlige oplysninger til rådighed i henhold til artikel 19 i forordning (EF) nr. 1/2003 eller opfordre dem til at afgive udtalelse i henhold til artikel 19 i denne forordning.

2.5.6. Beføjelse til at indhente udtalelser (interviews)

46. I forordning (EF) nr. 1/2003 og gennemførelsesforordningen fastsættes en særlig procedure for indhentning af udtalelser fra fysiske og juridiske personer, der kan være i besiddelse af nyttige oplysninger om en påstået overtrædelse af artikel 101 og 102 i TEUF (se artikel 19 i forordning (EF) nr. 1/2003 og artikel 3 i gennemførelsesforordningen) (39).

47. Kommissionen kan under denne procedure ved hjælp af alle midler, som f.eks. telefon- eller videokonference, gennemføre interview med alle fysiske eller juridiske personer, der indvilliger heri, med henblik på indsamling af oplysninger vedrørende genstanden for en undersøgelse.

48. Inden Generaldirektoratet for Konkurrence indhenter sådanne udtalelser, informerer den den interviewede om retsgrundlaget for interviewet, dets frivillige karakter og den interviewedes ret til at rådføre sig med en advokat. Generaldirektoratet for Konkurrence underretter endvidere den interviewede om formålet med interviewet og dets intention om at udarbejde et referat af interviewet. Dette sker i praksis ved, at den interviewede får tilsendt et dokument, der indeholder en redegørelse for proceduren, og som skal underskrives af den interviewede. For at sikre, at udtalelserne er så præcise som muligt, vil den interviewede person kort efter få forelagt en kopi af alle registrerede oplysninger til godkendelse.

49. Proceduren for indhentning af udtalelser i henhold til artikel 19 i forordning (EF) nr. 1/2003 og artikel 3 i gennemførelsesforordningen anvendes kun, hvis der udtrykkeligt er indgået en aftale mellem den interviewede og Generaldirektoratet for Konkurrence om, at samtalen registreres som et formelt interview efter artikel 19. Det er Kommissionen, der afgør, hvornår der skal foreslås interviews. En part kan dog også anmode Generaldirektoratet for Konkurrence om at få sine udtalelser registreret som interview. En sådan anmodning vil i princippet blive accepteret, dog under hensyn til behovet for og kravet om en korrekt afvikling af undersøgelsen.

2.6. Kontrolundersøgelser

50. Kommissionen kan i en sag gennemføre kontrolundersøgelser i en virksomheds lokaler og i visse omstændigheder i andre lokaler, herunder private lokaler. Kommissionens praksis i forbindelse med kontrolundersøgelser i en virksomheds lokaler er beskrevet i en forklarende note på Konkurrencegeneraldirektoratets websted (40).

2.7. Legal Professional Privilege

51. I henhold til Den Europæiske Unions Domstols retspraksis (41), der i hovedtræk opsummeres nedenfor, kan visse former for korrespondance mellem en advokat og hans klient på strenge betingelser være omfattet af »legal professional privilege« (princippet om beskyttelse af fortroligheden i korrespondance mellem advokater og klienter) og således være fortrolige i forhold til Kommissionen, hvilket udgør en undtagelse fra Kommissionens undersøgelsesbeføjelser, herunder dens beføjelser til undersøgelse af dokumenter (42). Korrespondancen mellem en advokat og hans klient er omfattet af »legal professional privilege«, såfremt der herved er tale om en korrespondance, der udveksles af hensyn til klientens udøvelse af sin ret til forsvar i konkurrencesager, og såfremt den hidrører fra en uafhængig advokat (43).

52. Det påhviler den virksomhed, der for et bestemt dokument påberåber sig beskyttelse af korrespondancen med sin advokat, at forelægge Kommissionen passende dokumentation og andet relevant materiale til støtte for sin påstand, uden at virksomheden er forpligtet til at røbe indholdet af de pågældende dokumenter (44). Den bør indgive en redigeret version, hvori de dele, der er omfattet af princippet om beskyttelse af fortroligheden i korrespondancen mellem advokater og klienter, er udeladt. Såfremt Kommissionen finder, at der ikke er fremlagt dokumentation herfor, kan den udstede påbud om udlevering af det omtvistede dokument og, såfremt det er påkrævet, pålægge virksomheden en bøde eller tvangsbøde som sanktion for virksomhedens nægtelse af at fremlægge den nødvendige supplerende dokumentation eller det omtvistede dokument (45).

53. I mange tilfælde vil Kommissionens tjenestemænd, normalt ved en kontrolundersøgelse, blot ved et summarisk gennemsyn af dokumentet på grundlag af, hvorledes dette generelt fremtræder, dets hoved, titel eller andre mere overfladiske kendetegn ved dokumentet, kunne efterprøve, om de grunde, virksomheden påberåber sig, er rigtige. En virksomhed er imidlertid berettiget til at nægte Kommissionens tjenestemænd et gennemsyn, selv om dette blot er overfladisk, såfremt den giver en begrundet forklaring på, hvorfor det ikke er muligt at foretage et sådant overfladisk gennemsyn uden at afsløre dokumentets indhold (46).

54. Hvis Kommissionens tjenestemænd under en kontrolundersøgelse er af den opfattelse, at virksomheden: i) ikke har godtgjort sin påstand om, at det pågældende dokument er omfattet af princippet om beskyttelse af fortroligheden i korrespondancen mellem advokater og klienter, ii) udelukkende har påberåbt sig omstændigheder, som i henhold til retspraksis ikke kan begrunde en sådan beskyttelse, eller iii) fremfører faktiske påstande, som er materielt ukorrekte, kan Kommissionens tjenestemænd omgående gøre sig bekendte med indholdet af dokumentet og tage en kopi heraf (uden at anvende fremgangsmåden med at lægge dokumentet i en forseglet kuvert). Hvis Kommissionens tjenestemænd under en kontrolundersøgelse derimod er af den opfattelse, at de af virksomheden fremførte omstændigheder ikke godtgør, at det pågældende dokument faktisk er omfattet af princippet om beskyttelse af fortroligheden i korrespondancen mellem advokater og klienter som fastsat i Den Europæiske Unions Domstols retspraksis — navnlig når virksomheden nægter Kommissionens tjenestemænd et overfladisk gennemsyn af et dokument, men hvor det ikke kan udelukkes, at dokumentet er beskyttet — kan de lægge en kopi af det omtvistede dokument i en forseglet kuvert og tage denne med sig til Kommissionens lokaler med henblik på en efterfølgende afgørelse af tvisten.

55. Virksomheder eller virksomhedssammenslutninger kan anmode høringskonsulenten om at undersøge anmodninger om beskyttelse af dokumenter, som Kommissionen har krævet udleveret i medfør af artikel 18, 20 og 21 i forordning nr. (EF) nr. 1/2003, og som Kommissionen ikke har fået adgang til, under henvisning til kravet om fortrolighed i korrespondancen mellem advokater og klienter som fastsat i retspraksis, hvis virksomheden ikke har kunnet løse problemet ved at rejse det for Generaldirektoratet for Konkurrence (47). Den virksomhed, der har fremsat en sådan anmodning, kan henvise sagen til høringskonsulenten, hvis den indvilger i, at høringskonsulenten får indsigt i de oplysninger, som er genstand for anmodningen om beskyttelse, og andet materiale, som er nødvendigt i forbindelse med høringskonsulentens vurdering af sagen. Høringskonsulenten meddeler — uden at afsløre det potentielt fortrolige indhold af oplysningerne — den ansvarlige direktør og den pågældende virksomhed eller virksomhedssammenslutning sin foreløbige holdning og kan tage passende skridt til at fremme en gensidigt acceptabel løsning.

56. Hvis der ikke findes en løsning, kan høringskonsulenten rette en begrundet henstilling til det kompetente medlem af Kommissionen uden at afsløre det potentielt fortrolige indhold af dokumentet. Den part, der har fremsat anmodningen, tilsendes en kopi af denne henstilling. Hvis ikke der findes en løsning på dette grundlag, undersøger Kommissionen sagen yderligere. Kommissionen kan efter omstændighederne træffe beslutning om afslag på anmodningen.

57. Hvis virksomheden har påberåbt sig beskyttelse af korrespondancen med sin advokat og har givet en forklaring herpå, kan Kommissionen (med undtagelse af høringskonsulenten, hvis han eller hun har fået henvist en anmodning på grundlag af artikel 4, stk. 2, litra a), i høringskonsulentens kompetenceområde) først gøre sig bekendt med indholdet af dokumentet, når den har vedtaget en beslutning om afslag på anmodningen og givet den pågældende virksomhed tilladelse til at indbringe sagen for Den Europæiske Unions Domstol. Hvis virksomheden rejser et annullationssøgsmål og anmoder om foreløbige forholdsregler inden for den fastsatte frist, kan Kommissionen således ikke åbne den forseglede kuvert og gøre sig bekendt med indholdet af dokumenterne, før Den Europæiske Unions Domstol har taget stilling til anmodningen om foreløbige forholdsregler (48).

58. Virksomheder, der indgiver åbenbart ubegrundede anmodninger om beskyttelse af fortroligheden i korrespondancen mellem advokater og klienter alene med det formål at forhale sagen eller modsætte sig et eventuelt summarisk gennemsyn af dokumenter under en kontrolundersøgelse, uden at have nogen objektiv grund til indsigelse herimod, kan pålægges bøder i henhold til artikel 23, stk. 1 i forordning (EF) nr. 1/2003, hvis de andre betingelser i denne bestemmelse er opfyldt. En sådan handlemåde kan ligeledes betragtes som en skærpende omstændighed i alle afgørelser om bødepålæg for overtrædelse af artikel 101 og/eller 102 i TEUF (49).

2.8. Udveksling af oplysninger mellem konkurrencemyndigheder

59. Kommissionen kan i forbindelse med en undersøgelse ligeledes udveksle oplysninger med nationale konkurrencemyndigheder, jf. artikel 12 i forordning (EF) nr. 1/2003. Kommissionens praksis i forbindelse med denne udveksling af oplysninger findes beskrevet i Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder (50).

2.9. Statusmøder

60. Generaldirektoratet for Konkurrence bestræber sig i hele sagsforløbet på — på eget initiativ eller efter anmodning — at give sagens parter rig mulighed for at deltage i frie og åbne drøftelser — under hensyn til undersøgelsesfasen — og for at fremsætte deres synspunkter.

61. Kommissionen tilbyder i den forbindelse parterne at deltage i statusmøder på visse stadier i sagsforløbet. Statusmøderne, der er helt frivillige for parterne, kan bidrage til kvaliteten og effektiviteten af beslutningsprocessen og sikre åbenhed og kommunikation mellem Generaldirektoratet for Konkurrence og sagens parter især ved på afgørende tidspunkter i sagen at underrette dem om sagens udvikling. Kun de af sagens parter, der er genstand for en undersøgelse, og altså hverken klageren (dog med undtagelse af de tilfælde, hvor Kommissionen har indledt procedure efter artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003 og har til hensigt at underrette klageren om, at den afviser klagers klage ved formelt brev i henhold til artikel 7, stk. 1 i gennemførelsesforordningen) eller tredjeparter, har mulighed for at deltage i statusmøderne. I de tilfælde, hvor flere parter er genstand for en undersøgelse, vil deltagelse i statusmøderne blive tilbudt parterne enkeltvis. I kartelsager tilbydes parterne deltagelse i et statusmøde som beskrevet i punkt 65.

2.9.1. Statusmødernes form

62. Statusmøderne gennemføres normalt i Kommissionens lokaler, men kan efter omstændighederne også afholdes ved telefon- eller videokonference. Disse møder ledes normalt af de øverste ledere i Generaldirektoratet for Konkurrence (en direktør eller vicegeneraldirektøren). I sager, der involverer mange parter, kan møderne dog ledes af den ansvarlige kontorchef.

2.9.2. Tidsramme for statusmøderne

63. Generaldirektoratet for Konkurrence tilbyder parterne at deltage i statusmøder på flere afgørende tidspunkter i sagsforløbet. Der er i princippet (dog normalt ikke i kartelsager) tale om følgende tidspunkter: 1) Kort tid efter indledningen af proceduren: Generaldirektoratet for Konkurrence giver sagens parter meddelelse om de spørgsmål og problemer, der er identificeret på dette tidspunkt, og det forventede omfang af undersøgelsen. Dette møde giver parterne mulighed for fra begyndelsen at reagere på de identificerede spørgsmål og problemer og kan ligeledes hjælpe Generaldirektoratet for Konkurrence med at fastlægge en passende ramme for de videre undersøgelser. Mødet kan også benyttes til at drøfte eventuelle relevante sprogafkald med parterne, hvilket kan være hensigtsmæssigt i forbindelse med gennemførelsen af undersøgelsen. Generaldirektoratet for Konkurrence fremlægger på dette tidspunkt normalt en foreløbig tidsplan for sagen. Denne foreløbige tidsplan opdateres på efterfølgende statusmøder, hvis det er nødvendigt. 2) På et tilstrækkeligt fremskredent tidspunkt i undersøgelsesfasen: Dette møde giver sagens parter mulighed for at forstå Kommissionens foreløbige holdning til sagen efter dens undersøgelser og til de indkredsede konkurrenceproblemer. Mødet kan også benyttes af Generaldirektoratet for Konkurrence og parterne til at afklare visse spørgsmål og forhold, der har betydning for sagens udfald.

64. Når der udstedes en klagepunktsmeddelelse, vil parterne også få tilbudt at deltage i et statusmøde efter, at de har svaret på klagepunktsmeddelelsen, eller efter en eventuel mundtlig høring: parterne vil på mødet normalt blive orienteret om Kommissionens foreløbige holdning til sagens videre forløb.

65. I kartelsager tilbydes parterne deltagelse i et statusmøde efter den mundtlige høring. Derudover tilbydes der to særlige statusmøder i sager, der fører til tilsagnsbeslutninger (se afsnit 4 nedenfor), og til klagere, hvis Kommissionen har indledt procedure efter artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003 og agter at underrette klageren om, at den afviser klagen ved formelt brev i henhold til artikel 7, stk. 1, i gennemførelsesforordningen (se afsnit 5 nedenfor).

66. Statusmøder udelukker på ingen måde drøftelser mellem parterne, klagere eller tredjeparter samt Generaldirektoratet for Konkurrence om materielle spørgsmål eller tidsplan på andre tidspunkter i sagsbehandlingen, hvis det er nødvendigt.

2.10. Trepartsmøder

67. Ud over bilaterale møder mellem Generaldirektoratet for Konkurrence og de enkelte parter som f.eks. statusmøder kan Kommissionen under særlige omstændigheder beslutte at invitere sagens parter, og eventuelt også klageren og/eller tredjeparter, til et såkaldt »trepartsmøde«. Et sådant møde afholdes, hvis Generaldirektoratet for Konkurrence finder, at det er i undersøgelsens interesse at høre alle parters synspunkter om visse faktuelle spørgsmål eller få bekræftet, at disse er korrekte, på et enkelt møde. Et sådant møde kan være nyttigt i undersøgelsesfasen, eksempelvis hvis de i relation til vigtige data eller beviser er blevet fremlagt to eller flere modstridende synspunkter eller oplysninger.

68. Et trepartsmøde finder normalt sted på Kommissionens initiativ og på frivillig basis. Trepartsmøder ledes normalt af de øverste ledere i Generaldirektoratet for Konkurrence (en direktør eller vicegeneraldirektøren). Et trepartsmøde kan ikke erstatte den formelle mundtlige høring.

69. Trepartsmøder bør afholdes så tidligt som muligt i undersøgelsesfasen (efter at proceduren er indledt, og inden der udstedes en klagepunktsmeddelelse), for at hjælpe Kommissionen til at nå frem til en konklusion om materielle spørgsmål, inden den tager stilling til, om der skal udstedes en klagepunktsmeddelelse, selv om det ikke er udelukket, at sådanne møder i egnede tilfælde kan afholdes efter udstedelsen af klagepunktsmeddelelsen. Trepartsmøder forberedes på grundlag af en dagsorden, der er fastsat af Generaldirektoratet for Konkurrence efter høring af alle de parter, der har indvilget i at deltage i mødet. Som led i forberedelsen af mødet kan der i tilstrækkelig god tid inden mødet afholdes en gensidig udveksling af ikke-fortrolige oplysninger mellem de deltagende parter.

2.11. Møder med kommissæren eller generaldirektøren

70. Hvis parterne anmoder herom, er det normal praksis at give ledende repræsentanter for sagens parter og klageren mulighed for at drøfte sagen med generaldirektøren for konkurrence, vicegeneraldirektøren for antitrust eller eventuelt konkurrencekommissæren. Virksomhedens ledere tjenestemænd kan være ledsaget af deres juridiske og/eller økonomiske rådgivere.

2.12. Gennemgang af væsentlige indlæg

71. Med henblik på at fremme en åben udveksling af synspunkter vil Kommissionen i sager, der er baseret på formelle klager, give sagens parter mulighed for på et tidligt tidspunkt (medmindre dette skønnes at kunne skade undersøgelsen) og senest kort tid efter indledningen af proceduren at fremsætte bemærkninger til en ikke-fortrolig version af klagen (51). Dette gælder dog ikke nødvendigvis, hvis klagen afvises på et tidligt tidspunkt, uden at der foretages en mere indgående undersøgelse (f.eks. hvis der »ikke er tilstrækkeligt grundlag for at tage klagen til behandling« eller der ikke er »en tilstrækkelig grad af EU-interesse heri«).

72. Hvis parterne får tidlig indsigt i en klage, vil de bedre kunne give nyttige oplysninger på et tidligt tidspunkt i sagsforløbet og lette sagens vurdering.

73. Kommissionen sigter tilsvarende mod at give sagens parter mulighed for kort efter indledningen af proceduren at gennemgå ikke-fortrolige versioner af andre »væsentlige indlæg«, som allerede er blevet indgivet til Kommissionen. Dette omfatter væsentlige indlæg fra klageren eller andre interesserede parter, men ikke f.eks. svar på begæringer om oplysninger. Efter dette tidlige tidspunkt vil andre sådanne indlæg kun blive videregivet til parterne, hvis dette er i undersøgelsens interesse og ikke medfører, at undersøgelsesfasen forsinkes unødigt. Kommissionen respekterer begrundede anmodninger fra klageren eller andre interesserede parter om ikke at offentliggøre deres indlæg før udstedelsen af en klagepunktsmeddelelse, hvis de har alvorlige betænkeligheder vedrørende fortroligheden, herunder frygt for gengældelse og afsløring af forretningshemmeligheder.

74. I kartelsager gives der ikke mulighed for at gennemgå væsentlige indlæg (se punkt 4 ovenfor).

2.13. Mulige udfald af undersøgelsesfasen

75. Når Kommissionen er nået frem til en foreløbig vurdering af de vigtigste spørgsmål, som en sag rejser, kan forskellige procedurer finde anvendelse: — Kommissionen kan beslutte at arbejde hen imod vedtagelse af en klagepunktsmeddelelse med henblik på at vedtage en forbudsafgørelse om alle eller nogle af de forhold, der er blevet identificeret ved indledningen af proceduren (se afsnit 3 nedenfor). — Sagens parter kan overveje at afgive tilsagn, der imødekommer de konkurrenceproblemer, der er blevet påvist under undersøgelsen, eller i det mindste tilkendegive, at de er villige til at drøfte denne mulighed. Kommissionen kan i så fald beslutte at indlede drøftelser med henblik på at vedtage en tilsagnsafgørelse (se afsnit 4 nedenfor). — Kommissionen kan beslutte, at der ikke er anledning til at fortsætte proceduren over for alle eller nogle af parterne, og dermed indstille proceduren. Hvis sagen er indledt på grundlag af en klage, skal Kommissionen give klageren mulighed for at fremsætte sine synspunkter, inden sagen afsluttes (se afsnit 5 om afvisning af klager).

76. Når Kommissionen på et tidligt tidspunkt efter den formelle indledning af en procedure, der involverer mange parter, beslutter at afslutte sagen mod en eller flere parter, meddeler den normalt ikke kun disse parter beslutningen, men offentliggør ligeledes denne beslutning på sit websted og/eller udsender en pressemeddelelse i de sager, hvor indledningen af proceduren er offentliggjort. Det gælder også i sager, hvor der ikke formelt er indledt procedure, men hvor Kommissionen allerede har offentliggjort sin undersøgelse (f.eks. ved at bekræfte, at kontrolundersøgelser har fundet sted).

3. PROCEDUREN VED FORBUDSAFGØRELSER

77. Et af de vigtigste skridt i den procedure, der kan føre til en forbudsafgørelse, er vedtagelsen af en klagepunktsmeddelelse. Denne klagepunktsmeddelelse foregriber dog på ingen måde sagens endelige udfald. En sag kan også blive henlagt, uden at der vedtages en forbudsafgørelse eller en tilsagnsafgørelse.

3.1. Retten til at blive hørt

78. Det er et grundlæggende princip i EU-retten, at sagens parter har ret til at blive hørt, inden der træffes en endelig afgørelse, der kan gribe ind i deres interesser. Kommissionen lægger derfor i sin sagsbehandling megen vægt på at sikre en effektiv adgang til udøvelsen af retten til at blive hørt (52).

79. Det er høringskonsulenterne, der skal påse, at retten til en effektiv udøvelse af proceduremæssige rettigheder, især retten til at blive hørt, overholdes i konkurrencesager (53). Høringskonsulenterne varetager deres opgaver i fuld uafhængighed i forhold til Generaldirektoratet for Konkurrence, og tvister mellem Konkurrencegeneraldirektoratet og enhver part i sagen kan henvises til den kompetente høringskonsulent.

80. Høringskonsulenten er direkte involveret i hele sagsforløbet, herunder også i tilrettelæggelsen og afholdelsen af en eventuel mundtlig høring, Efter den mundtlige høring aflægger høringskonsulenten under hensyntagen til parternes skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen rapport til konkurrencekommissæren om høringen og de konklusioner, der kan drages af den. Før kommissærkollegiet træffer den endelige afgørelse, underretter høringskonsulenten det desuden om, hvorvidt retten til en effektiv udøvelse af proceduremæssige rettigheder er blevet respekteret gennem hele sagsforløbet. Den endelige rapport fremsendes til sagens parter, sammen med Kommissionens endelige afgørelse, og offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

3.1.1. Klagepunktsmeddelelse

81. Før den vedtager en afgørelse, der griber ind i en adressats interesser, især afgørelser med fastslåelse af, at der er begået en overtrædelse af artikel 101 eller 102 i TEUF, afgørelser med påbud om at bringe overtrædelsen til ophør (artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003) og/eller pålæg af bøder (artikel 23 i forordning (EF) nr. 1/2003), vil Kommissionen give sagens parter lejlighed til at blive hørt om de klagepunkter, Kommissionen har rejst (54). Det gør Kommissionen ved at vedtage en klagepunktsmeddelelse, som sendes til hver af sagens parter.

3.1.1.1. Klagepunktsmeddelelsens formål og indhold

82. I klagepunktsmeddelelsen redegør Kommissionen for, hvad der efter en tilbundsgående undersøgelse er dens foreløbige holdning til den formodede overtrædelse af artikel 101 og/eller 102 i TEUF. Formålet er at underrette de deltagende parter om klagepunkterne mod dem, således at de bliver i stand til at udøve deres kontradiktoriske ret, både skriftligt og mundtligt (under høringen). Den udgør dermed en meget vigtig proceduregaranti, der sikrer, at retten til at blive hørt respekteres. Sagens parter vil få alle de oplysninger, de har brug for til at kunne forsvare sig effektivt og fremsætte deres bemærkninger til de påstande, der gøres gældende mod dem.

3.1.1.2. Eventuelle påbud og parternes argumenter

83. Hvis Kommissionen har til hensigt at pålægge parterne påbud, jf. artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003, vil det i klagepunktsmeddelelsen være angivet, hvilke nødvendige påbud der påtænkes pålagt for at bringe den formodede overtrædelse til ophør. Oplysningerne herom skal være tilstrækkeligt detaljerede til, at parterne bliver i stand til at fremføre deres argumenter med hensyn til nødvendigheden og proportionaliteten af de påtænkte påbud. Er der tale om strukturelle påbud, jf. artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003, skal klagepunktsmeddelelsen indeholde en begrundelse for, hvorfor der ikke findes noget lige så effektivt adfærdsregulerende påbud, eller hvorfor Kommissionen finder, at et lige så effektivt adfærdsregulerende påbud ville være mere byrdefuldt for virksomheden end et strukturelt påbud.

3.1.1.3. Eventuelt pålæg af bøder og parternes argumenter

84. Det vil klart fremgå af klagepunktsmeddelelsen, om Kommissionen har til hensigt at pålægge virksomhederne bøder, hvis klagepunkterne fastholdes (artikel 23 i forordning (EF) nr. 1/2003). I sådanne tilfælde skal der i klagepunktsmeddelelsen henvises til de relevante principper i bøderetningslinjerne (55). I klagepunktsmeddelelsen vil Kommissionen angive de vigtigste faktiske og retlige omstændigheder, der kan føre til bødepålæg, herunder overtrædelsens varighed og grovhed, og om den blev begået forsætligt eller uagtsomt. Desuden vil det af klagepunktsmeddelelsen fremgå tilstrækkeligt klart, om nogle omstændigheder vil kunne blive betragtet som skærpende omstændigheder eller, om muligt, formildende omstændigheder.

85. Selv om Kommissionen ikke har nogen juridisk forpligtelse hertil, vil den af gennemsigtighedshensyn bestræbe sig på i klagepunktsmeddelelsen også (ud fra de disponible oplysninger) at anføre andre forhold, der kan være relevante for en eventuel senere bødeudmåling, bl.a. de relevante omsætningstal, der vil blive lagt til grund, og for hvilke år. Sådanne oplysninger kan også gives til parterne efter klagepunktsmeddelelsen. I begge tilfælde vil parterne få lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger.

86. Hvis Kommissionen i sin endelige afgørelse skulle beslutte at se bort fra faktiske eller retlige omstændigheder angivet i klagepunktsmeddelelsen til ugunst for en eller flere parter, eller skulle Kommissionen ønske at tage hensyn til yderligere inkriminerende beviser, vil den eller de berørte parter altid på behørig vis få lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger hertil.

87. I klagepunktsmeddelelsen vil Kommissionen også meddele parterne, at den i ekstraordinære tilfælde og efter anmodning fra den pågældende kan tage hensyn til en virksomheds manglende betalingsevne og nedsætte eller annullere en bøde, som den ellers ville have pålagt, hvis denne bøde vil medføre ubodelig skade for den pågældende virksomheds levedygtighed, jf. punkt 35 i bøderetningslinjerne (56).

88. Virksomheder, der fremsætter en sådan anmodning, bør være rede til at fremsende detaljerede, opdaterede oplysninger om deres finansielle situation til underbygning af anmodningen. Generaldirektoratet for Konkurrence vil normalt tage kontakt med parterne for at indhente yderligere oplysninger og/eller få afklaret de givne oplysninger nærmere, og parterne vil i forbindelse hermed kunne fremlægge yderligere relevante oplysninger. Ved vurderingen af en virksomheds påstand om manglende betalingsevne ser Kommissionen især på dens regnskaber fra de seneste år og prognoser for det indeværende og de kommende år, på nøgletal for soliditet, rentabilitet, solvens og likviditet samt virksomhedens relationer med eksterne finansielle partnere og aktionærer. Kommissionen ser også på den enkelte virksomheds specifikke sociale og økonomiske kontekst og på, om bøden må antages at kunne få dens aktiver til at falde betydeligt i værdi (57).

89. Vurderingen af den finansielle situation foretages for alle virksomheder, der har påberåbt sig manglende betalingsevne, umiddelbart inden vedtagelsen af en afgørelse og på grundlag af aktuelle oplysninger, uanset hvornår anmodningen blev fremsat.

90. Parterne kan også fremføre deres argumenter om spørgsmål, der kan have betydning for et eventuelt bødepålæg, under den mundtlige høring (58).

3.1.1.4. Gennemsigtighed

91. For at fremme åbenheden i sin sagsbehandling vil Kommissionen som hovedregel udsende en pressemeddelelse om de vigtigste spørgsmål i klagepunktsmeddelelsen, kort tid efter at dens adressater har modtaget den. I denne pressemeddelelse vil der tydeligt blive henvist til, at klagepunktsmeddelelsen ikke foruddiskonterer det endelige udfald i sagen, som først foreligger, når parterne er blevet hørt.

3.1.2. Aktindsigt

92. Klagepunktsmeddelelsens adressater får adgang til Kommissionens sagsakter i overensstemmelse med artikel 27, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 og artikel 15 og 16 i gennemførelsesforordningen, således at de får mulighed for effektivt at fremsætte deres bemærkninger til de foreløbige konklusioner, Kommissionen har draget i klagepunktsmeddelelsen.

93. Den nærmere fremgangsmåde ved denne aktindsigt samt en detaljeret angivelse af, hvilke typer dokumenter der gives indsigt i, og spørgsmål i relation til fortrolighed, er fastlagt i en særskilt meddelelse om aktindsigt (59). Det er primært Konkurrencegeneraldirektoratet, der har ansvaret for at give aktindsigt i Kommissionens sagsakter. Tvister mellem parterne, oplysningskilder og Generaldirektoratet for Konkurrence om indsigt i Kommissionens sagsakter afgøres af høringskonsulenten i overensstemmelse med meddelelsen om aktindsigt, de gældende forordninger og principperne i relevant retspraksis. Og endelig findes der særlige regler for indsigt i udtalelser og indlæg fra virksomheder i kartelsager og forligssager (60).

94. En effektiv aktindsigt forudsætter i vid udstrækning medvirken fra parterne og andre virksomheder, der har givet oplysninger indeholdt i sagens akter. Som anført i punkt 41 ovenfor, skal alle, der giver oplysninger i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, i gennemførelsesforordningen, dokumentere eventuelle påstande om oplysningernes fortrolige karakter og udlevere en ikke-fortrolig version af dem. Denne ikke-fortrolige version skal fremlægges i samme format som de fortrolige oplysninger, og de passager, der er udeladt, skal være erstattet med resuméer. Medmindre andet aftales, bør de ikke-fortrolige versioner fremsendes samtidig med originalerne. Hvis der ikke medsendes en ikke-fortrolig version, kan Kommissionen gå ud fra, at dokumenterne ikke indeholder nogen fortrolige oplysninger (61).

3.1.3. Muligheder for at lette udvekslingen af fortrolige oplysninger mellem parter i sagen

95. Ud over de muligheder, der er omhandlet i meddelelsen om aktindsigt, er der to andre måder, hvorpå man kan undgå at skulle udarbejde ikke-fortrolige versioner: aftalt aktindsigt for en begrænset personkreds og datarumproceduren.

96. For det første kan Generaldirektoratet for Konkurrence i visse sager, især sager med voluminøse sagsakter, acceptere, at parterne på frivillig basis enes om en aftalt aktindsigtsprocedure. Der er tale om, at den part, der har ret til aktindsigt, sammen med den kilde til oplysningerne, som har anmodet om fortrolig behandling, aftaler, at sidstnævnte skal sende nogle af eller alle de oplysninger, der er givet til Kommissionen, også de fortrolige, til den førstnævnte. Den part, der får adgang til oplysningerne, begrænser adgangen til dem til en begrænset personkreds (som fastlægges af parterne i den konkrete sag, eventuelt under tilsyn af Generaldirektoratet for Konkurrence, såfremt der anmodes herom). I det omfang, hvor en sådan aftalt aktindsigt kan indskrænke en parts ret til indsigt i Kommissionens sagsakter, må denne part give afkald på aktindsigt i sagsakterne over for Kommissionen. Denne part vil normalt få de oplysninger, aftalen omfatter, direkte fra oplysningernes kilde. Men hvis det i undtagelsestilfælde er Kommissionen, der giver de oplysninger, aftalen drejer sig om, til den begrænset personkreds, skal den part, oplysningerne stammer fra, over for Kommissionen give afkald på sin ret til fortrolighed.

97. For det andet kan Generaldirektoratet for Konkurrence etablere et såkaldt »datarum«. Denne fremgangmåde benyttes typisk, når der er tale om kvantitative data af relevans for økonometriske analyser. Ved denne fremgangsmåde er der tale om, at en del af sagens akter, herunder fortrolige oplysninger, samles i et lokale i Kommissionen (»datarummet«). Der gives adgang til datarummet for en begrænset persongruppe, nemlig den pågældende parts eksterne juridiske og/eller økonomiske rådgivere (denne parts »rådgivere«), under en kommissionstjenestemands opsyn. Disse rådgivere kan bruge de oplysninger, de får indsigt i datarummet, til deres klients forsvar, men må ikke videregive nogen fortrolig oplysning til deres klient. Datarummet er udstyret med flere pc'er og den fornødne software (evt. også de nødvendige datasæt og en log over de regressioner, hvorpå Kommissionen støtter sine argumenter). Der er ingen netforbindelse, og ingen ekstern kommunikation tillades. Rådgiverne kan opholde sig i datarummet inden for normal arbejdstid, og i begrundede tilfælde kan der gives adgang til det i flere dage. Det er dem strengt forbudt at tage kopier eller noter eller udarbejde sammendrag af akterne, og når de forlader datarummet, må de kun medtage en endelig rapport, som kontrolleres af sagsteamet for at sikre, at den ikke indeholder nogen fortrolige oplysninger. Før de træder ind i datarummet, skal alle rådgivere underskrive en fortrolighedsaftale og gøres bekendt med betingelserne for deres adgang til datarummet. I det omfang, hvor brugen af en sådan datarumprocedure kan indskrænke en parts ret til fuld aktindsigt i Kommissionens sagsakter, finder de proceduregarantier, der er fastsat i artikel 8 i høringskonsulentens mandat, anvendelse.

98. Høringskonsulenten kan i henhold til artikel 8, stk. 4, i høringskonsulentens mandat bestemme, at denne fremgangsmåde med et datarum skal benyttes i de ret få tilfælde, hvor adgang til visse fortrolige oplysninger er afgørende nødvendig for en parts udøvelse af sine kontradiktoriske rettigheder, og hvor høringskonsulenten finder, at det alt andet lige er den bedste måde at løse konflikten mellem hensynet til fortrolighed og hensynet til de kontradiktoriske rettigheder på. Høringskonsulenten træffer ikke en sådan beslutning, hvis han eller hun finder, at datarummet ikke er hensigtsmæssigt, og at der bør gives indsigt i oplysningerne på anden vis (f.eks. gennem en ikke-fortrolig version).

3.1.4. Skriftligt svar på klagepunktsmeddelelsen

99. I henhold til artikel 27, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003 skal Kommissionen give klagepunktsmeddelelsens adressater lejlighed til at udtale sig om de klagepunkter, Kommissionen har rejst mod dem. I deres skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen har parterne mulighed for at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens klagepunkter.

100. Fristen for svar på klagepunktsmeddelelsen fastsættes under hensyntagen både til den tid, det tager at udarbejde svaret, og til hvor meget sagen haster (62). Klagepunktsmeddelelsens adressater har ret til at have mindst fire uger til deres skriftlige svar (63). Generaldirektoratet for Konkurrence kan fastsætte en længere frist (normalt to måneder, i visse tilfælde mere eller mindre, alt efter sagens omstændigheder), bl.a. under hensyntagen til følgende faktorer: — sagens omfang og kompleksitet (f.eks. antallet af overtrædelser, overtrædelsernes formodede varighed, antallet af dokumenter og disses omfang og/eller ekspertundersøgelsernes omfang og kompleksitet), og/eller — om den part, der anmoder om fristforlængelse, allerede har haft adgang til oplysninger (f. eks. vigtige indlæg i sagen, anmodninger om bøderabat), og/eller — enhver anden objektiv hindring for, at den pågældende part kan fremsætte sine bemærkninger.

101. En klagepunktsmeddelelses adressater kan inden udløbet af den oprindeligt fastsatte svarfrist anmode om at få fristen forlænget ved mindst 10 dage før den oprindelige frists udløb at sende Generaldirektoratet for Konkurrence en begrundet anmodning om forlængelse. Hvis denne anmodning ikke imødekommes, eller er den pågældende adressat ikke enig i den fristforlængelse, der indrømmes, kan den inden udløbet af den oprindelige frist henvise sagen til høringskonsulenten.

102. Fristen begynder at løbe fra den dag, hvor der blev givet aktindsigt i de vigtigste sagsakter (64). I særdeleshed begynder fristen normalt ikke at løbe, før klagepunktsmeddelelsens adressater har fået adgang til dokumenter, som kun er tilgængelige i Kommissionens lokaler, f.eks. udtalelser fra andre virksomheder. At der ikke er givet indsigt i alle sagsakter, betyder ikke nødvendigvis, at en frist ikke er begyndt at løbe (65).

103. Hvor det er nødvendigt for at overholde de kontradiktoriske rettigheder (66), eller hvor det efter Kommissionens opfattelse kan være med til at få afklaret faktiske og retlige forhold af relevans for sagen, kan Kommissionen til parterne udlevere kopi af den ikke-fortrolige version (eller dele heraf) af andre parters skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen. Det vil normalt ske forud for den mundtlige høring, således at parterne bliver i stand til at fremsætte bemærkninger til dem under høringen. Kommissionen kan også beslutte at gøre det til klagere og tredjeparter, der har fået adgang til at blive hørt. Parter, der for at tilgodese deres kontradiktoriske rettigheder har fået adgang til andre parters svar, har også ret til at få tilstrækkelig yderligere tid til at fremsætte bemærkninger til disse svar.

3.1.5. Klageres og interesserede tredjeparters rettigheder

104. Klagere inddrages også i hele sagsbehandlingen. I henhold til artikel 6, stk. 1, i gennemførelsesforordningen har de ret til at modtage en ikke-fortrolig version af klagepunktsmeddelelsen, og Kommissionen giver dem en frist til at fremsætte deres skriftlige bemærkninger. De kan anmode om at få denne frist forlænget ved at sende Kommissionen en begrundet anmodning herom i god tid før den oprindelige frists udløb. Hvis anmodningen ikke imødekommes, eller hvis Generaldirektoratet for Konkurrence og klageren er uenige om den forlængelse, der anmodes om, kan klageren henvise sagen til høringskonsulenten med en begrundet anmodning til denne (67).

105. Kommissionen vil efter deres anmodning også høre andre fysiske eller juridiske personer, der kan godtgøre en tilstrækkelig interesse i sagens udfald, jf. artikel 13 i gennemførelsesforordningen. Det er høringskonsulenten, der afgør, om sådanne tredjeparter skal have adgang til at blive hørt. Tredjeparter, der får denne adgang, vil få skriftlig underretning om sagens art og genstand, og de vil få en frist til at fremsætte deres skriftlige bemærkninger. De kan anmode om at få denne frist forlænget ved i god tid før den oprindelige frists udløb at fremsætte en begrundet anmodning herom til Generaldirektoratet for Konkurrence. Hvis anmodningen ikke imødekommes, eller hvis Generaldirektoratet for Konkurrence og den pågældende tredjepart er uenige om den forlængelse, der anmodes om, kan tredjeparten henvise sagen til høringskonsulenten med en begrundet anmodning til denne (68).

3.1.6. Mundtlig høring

106. Alle parter, der har fået tilsendt en klagepunktsmeddelelse, har ret til en mundtlig høring. De kan anmode om mundtlig høring inden udløbet af den frist, der er fastsat for deres skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen.

107. Den mundtlige høring giver parterne lejlighed til mundtligt at uddybe de argumenter, de har fremført skriftligt, og eventuelt fremlægge yderligere skriftlig dokumentation eller oplyse Kommissionen om andre forhold, der kan være relevante. Den mundtlige høring giver også parterne mulighed for at fremføre deres argumenter om spørgsmål, der kan have betydning for et eventuelt bødepålæg. At høringen ikke er offentlig, giver garanti for, at alle deltagere kan tale frit. Enhver oplysning, der gives under høringen, må kun benyttes i forbindelse med retssager og/eller administrative procedurer vedrørende anvendelsen af artikel 101 og 102 i TEUF og må ikke af nogen af høringens deltagere videregives eller bruges til noget andet formål. Denne begrænsning gælder også for referater af den mundtlige høring samt for enhver visuel præsentation. Hvis det viser sig, at oplysninger, der er fremkommet under den mundtlige høring, på et hvilket som helst tidspunkt benyttes til et andet formål end i forbindelse med retssager og/eller administrative procedurer vedrørende anvendelsen af artikel 101 og 102 i TEUF med en ekstern juridisk rådgivers medvirken, kan Kommissionen indberette det til den pågældende advokats tilsynsorganisation med henblik på disciplinære foranstaltninger.

108. På baggrund af den mundtlige hørings betydning sørger Generaldirektoratet for Konkurrence normalt for, at der ud over det sagsteam i Kommissionen, der har ansvaret for sagens behandling, også deltager repræsentanter for Konkurrencegeneraldirektoratets ledelse (en direktør eller assisterende generaldirektør) i de mundtlige høringer. Desuden indbyder høringskonsulenten repræsentanter for medlemsstaternes konkurrencemyndigheder, cheføkonomen og andre tjenestegrene i Kommissionen, der måtte være relevante (69), bl.a. Juridisk Tjeneste, til at deltage i høringen.

3.1.7. Supplerende klagepunktsmeddelelse og sagsfremstillingsmeddelelse

109. Hvis der efter udsendelsen af klagepunktsmeddelelsen fremkommer nye beviser, som Kommissionen har til hensigt at støtte sig på, eller hvis Kommissionen agter at ændre sin retlige vurdering til ugunst for de implicerede virksomheder, vil de pågældende få lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til disse nye elementer.

110. Hvis der rejses yderligere klagepunkter, eller i tilfælde af en ændring af selve karakteren af den overtrædelse, en virksomhed anklages for at have begået (70), vil Kommissionen underrette parterne herom i en supplerende klagepunktsmeddelelse. Før da vil de normalt få tilbudt et statusmøde. De regler, der gælder for fristerne for svar på klagepunktsmeddelelser, finder anvendelse (se ovenfor), selv om der dog i denne situation typisk vil blive fastsat en kortere frist.

111. Hvis der derimod alene er tale om, at klagepunkter allerede indeholdt i klagepunktsmeddelelsen er blevet yderligere underbygget af nye beviser, som Kommissionen agter at støtte sig på, vil den underrette de pågældende parter herom i et almindeligt brev (en »sagsfremstillingsmeddelelse«) (71). En sagsfremstillingsmeddelelse giver parterne mulighed for at fremsætte skriftlige bemærkninger til de nye beviser inden for en nærmere fastsat frist. De kan anmode om at få denne frist forlænget ved at fremsætte en begrundet anmodning herom til Kommissionen. Hvis Generaldirektoratet for Konkurrence og adressaten er uenige om den forlængelse, der anmodes om, kan den pågældende henvise sagen til høringskonsulenten med en begrundet anmodning til denne.

112. De proceduremæssige rettigheder, der udløses med fremsendelsen af en klagepunktsmeddelelse, finder med de fornødne tilpasninger også anvendelse i forbindelse med en supplerende klagepunktsmeddelelse, herunder parternes ret til at anmode om mundtlig høring. Der vil også blive givet aktindsigt i alle beviser indsamlet i tiden mellem den oprindelige klagepunktsmeddelelse og den supplerende klagepunktsmeddelelse. Er der fremsendt en sagsfremstillingsmeddelelse, vil der normalt blive givet indsigt i beviser indsamlet i tiden efter klagepunktsmeddelelsen og indtil sagsfremstillingsmeddelelsens fremsendelse. Men i sager, hvor Kommissionen agter at støtte sig på konkrete beviser, der kun vedrører en enkelt part eller et begrænset antal parter og/eller isolerede spørgsmål (især i relation til bødeudmåling eller spørgsmål om moderselskabers hæftelse), vil det kun være de direkte berørte parter, der får adgang, og kun til beviserne i forbindelse med de pågældende spørgsmål.

3.2. Sagens mulige udfald i denne fase

113. Hvis klagepunkterne under hensyntagen til parternes skriftlige svar og/eller udtalelser på den mundtlige høring og efter en grundig gennemgang af alle oplysninger, der foreligger på dette stadium, findes at være underbyggede, vil Kommissionen vedtage en afgørelse, hvori den fastslår, at der foreligger en overtrædelse af de relevante konkurrenceregler. Kommissionen kan også beslutte at opgive visse klagepunkter og vedtage en afgørelse, hvori den fastslår, at den resterende del af dem udgør en overtrædelse af konkurrencereglerne.

114. Hvis klagepunkterne på dette stadium derimod ikke findes at være underbyggede, vil Kommissionen henlægge sagen. I så fald finder de ovenfor i punkt 76 beskrevne regler om underretning også anvendelse.

4. PROCEDURE I TILSAGNSSAGER

115. Artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003 åbner mulighed for, at virksomhederne kan tilbyde at afgive tilsagn for at afhjælpe de konkurrenceproblemer, Kommissionen har påvist. Hvis Kommissionen accepterer disse tilsagn, kan den vedtage en afgørelse, som gør dem bindende for sagens parter. Det er op til Kommissionen at afgøre, om den vil acceptere de afgivne tilsagn eller ej. I lyset af proportionalitetsprincippet skal Kommissionen efterprøve, at de pågældende tilsagn vil afhjælpe de påviste konkurrenceproblemer, og at de ikke er mere vidtgående, end hvad der er nødvendigt hertil. I sin vurdering vil Kommissionen tage hensyn til tredjeparters interesser. Men den har ikke pligt til at sammenligne sådanne frivilligt afgivne tilsagn med foranstaltninger, som den selv kunne pålægge efter artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003, og anse ethvert tilsagn, der er mere vidtgående end sådanne foranstaltninger, for ikke at stemme overens med proportionalitetsprincippet (72).

116. De sager, hvor Kommissionen finder, at der på grund af overtrædelsens karakter må pålægges en bøde, egner sig ikke til tilsagnsafgørelser (73). Kommissionen benytter derfor ikke artikel 9-proceduren i forbindelse med hemmelige karteller, der falder ind under meddelelsen om bødefritagelse og bødenedsættelse i kartelsager.

117. Den væsentligste forskel mellem en forbudsafgørelse efter artikel 7 og en tilsagnsafgørelse efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003 består i, at den førstnævnte indeholder en fastslåelse af, der er begået en overtrædelse, mens den sidstnævnte gør de afgivne tilsagn bindende uden at fastslå, om der bestod eller stadigvæk består en overtrædelse. I en tilsagnsafgørelse fastslår Kommissionen, at der ikke længere er grund til, at den griber ind. Desuden afgives tilsagnene frivilligt af virksomhederne. Ved en artikel 7-afgørelse kan Kommissionen derimod pålægge virksomhederne de foranstaltninger, der er nødvendige for at bringe en overtrædelse til ophør (og/eller bøder).

4.1. Indledning af drøftelser om tilsagn

118. En virksomhed kan til enhver tid tage kontakt til Konkurrencegeneraldirektoratet for at høre, om Kommissionen er villig til eventuelt at træffe en tilsagnsafgørelse i sagen. Kommissionen tilskynder virksomhederne til at tilkendegive deres interesse i at drøfte tilsagn på et så tidligt stadium som muligt.

119. Parterne vil på dette stadium få tilbudt et statusmøde. Generaldirektoratet for Konkurrence vil oplyse virksomheden om, inden hvornår drøftelserne af eventuelle tilsagn bør være afsluttet, og meddele den, hvilke konkurrenceproblemer den har påvist i sine hidtidige undersøgelser.

120. For at undgå forsinkelser på grund af den tid, der går med oversættelse, kan dette møde og de efterfølgende faser i proceduren foregå på et aftalt sprog på grundlag af et »sprogafkald« fra parterne, dvs. en erklæring om, at de indvilliger i at modtage og fremsende dokumenter på et andet sprog end sproget i deres egen medlemsstat (se afsnit 2.4. ovenfor).

4.2. Foreløbig vurdering

121. I det øjeblik, hvor Kommissionen er forvisset om virksomhedens oprigtige vilje til at afgive tilsagn, som kan give en effektiv løsning på konkurrenceproblemerne, fremsender den en foreløbig vurdering. Den foreløbige vurdering, der fremsendes i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003, skal indeholde en sagsfremstilling og identificere de konkurrenceproblemer, der kan danne grundlag for en afgørelse om, at overtrædelsen skal bringes til ophør. Parterne vil også få tilbudt et statusmøde, før de får tilsendt denne foreløbige vurdering.

122. På grundlag af denne foreløbige vurdering kan parterne derefter formulere et egnet tilbud om tilsagn til afhjælpning af de af Kommissionen påviste konkurrenceproblemer eller konkretisere tidligere drøftede tilsagn bedre.

123. Selv om der måske allerede er fremsendt en klagepunktsmeddelelse til parterne, vil Kommissionen dog stadigvæk i visse tilfælde kunne acceptere tilsagn. I disse tilfælde opfylder klagepunktsmeddelelsen de krav, der stilles til en foreløbig vurdering, eftersom den indeholder en sagsfremstilling samt en vurdering af de påviste konkurrenceproblemer.

124. Så længe en sag behandles efter artikel 9, kan parter, der har tilbudt at afgive tilsagn for at imødegå de konkurrenceproblemer, Kommissionen har peget på i sin foreløbige vurdering, til enhver tid henvende sig til høringskonsulenten i spørgsmål om den effektive udøvelse af deres proceduremæssige rettigheder (74).

125. Kommissionen eller den eller de implicerede virksomheder kan til enhver tid under tilsagnsproceduren beslutte at indstille deres drøftelser. Kommissionen kan i så fald fortsætte den formelle procedure efter artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003 på normal vis (75).

4.3. Afgivelse af tilsagn

126. Efter at have modtaget den foreløbige vurdering har parterne normalt en frist på en måned til formelt at afgive deres tilsagn. Hvis parterne har modtaget en klagepunktsmeddelelse og derefter besluttet at afgive tilsagn, vil fristen for at svare på klagepunktsmeddelelsen normalt ikke blive forlænget. Afgivelse af tilsagn er ikke nødvendigvis ensbetydende med, at parterne er enige i Kommissionens foreløbige vurdering.

127. Parterne kan afgive tilsagn af adfærdsregulerende eller strukturel karakter til afhjælpning af de påviste konkurrenceproblemer. Tilsagn, der ikke i tilstrækkelig grad afhjælper disse problemer, vil ikke blive accepteret af Kommissionen.

128. Tilsagnene skal være utvetydige og kunne opfyldes umiddelbart (»self-executing«) (76). Om nødvendigt kan der udpeges en trustee til at bistå Kommissionen med opfyldelsen af tilsagnene (en tilsyns- og/eller afhændelsestrustee). Hvis tilsagnene desuden ikke kan opfyldes uden tredjeparters samtykke (f.eks. hvis en tredjepart, som efter tilsagnene ikke ville være en egnet køber, har en forkøbsret), bør virksomheden fremlægge dokumentation for denne tredjeparts samtykke.

4.4. Markedstest og efterfølgende drøftelser med parterne

129. I overensstemmelse med artikel 27, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003 skal Kommissionen foretage en markedstest af tilsagnene, før den gør dem bindende ved en afgørelse. Kommissionen vil kun foretage en markedstest, hvis den finder, at tilsagnene umiddelbart betragtet kan afhjælpe de påviste konkurrenceproblemer. Kommissionen skal i Den Europæiske Unions Tidende offentliggøre en meddelelse om markedstesten indeholdende et kort resumé af sagen og tilsagnenes hovedindhold under fuld overholdelse af tavshedspligten (77). Desuden offentliggør den tilsagnenes fulde ordlyd (78) på det autentiske sprog (79) på Konkurrencegeneraldirektoratets hjemmeside. For at fremme åbenheden om sagsbehandlingen udsender Kommissionen desuden en pressemeddelelse, hvori den redegør for sagens hovedindhold og de tilbudte tilsagn. Er sagen taget op efter en klage, vil Kommissionen på dette stadium tillige underrette klageren om markedstesten og opfordre denne til at fremsætte bemærkninger. På samme måde vil tredjeparter, der har fået adgang til at blive hørt, blive underrettet og opfordret til at fremsætte bemærkninger. Hvis Kommissionen skønner det formålstjenligt, kan der afholdes trepartsmøder med parterne og klageren og/eller sådanne tredjeparter.

130. Interesserede tredjeparter opfordres til at fremsætte deres bemærkninger inden for en frist, der i overensstemmelse med artikel 27, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003 skal være på mindst en måned.

131. Kommissionen kan sende markedstesten til andre parter, der potentielt kan blive berørt af sagens udfald (f.eks. forbrugerorganisationer).

132. Efter modtagelse af svarene på markedstesten afholdes der et statusmøde med parterne. Kommissionen vil mundtligt eller skriftligt underrette dem om svarenes indhold.

133. Hvis Kommissionen ud fra resultaterne af markedstesten (og ethvert andet forhold, den måtte få kendskab til) finder, at tilsagnene ikke giver en tilfredsstillende løsning på de påviste konkurrenceproblemer, eller at der er behov for ændringer i tilsagnenes tekst, for at de kan få den ønskede virkning, vil de virksomheder, der har afgivet tilsagnene, blive underrettet herom. Er de rede til at søge at finde en løsning på disse problemer, bør de fremlægge en ændret version af tilsagnene. Såfremt den ændrede version af tilsagnene indebærer en ændring af selv tilsagnenes karakter eller rækkevidde, foretages der en ny markedstest. Er virksomhederne ikke rede til at fremlægge en ændret version af tilsagnene, hvor Kommissionen efter en vurdering af markedstestens resultater har krævet dette, kan Kommissionen gå tilbage til artikel 7-proceduren.

5. AFVISNING AF KLAGER

134. Formelle klager er et vigtigt redskab i håndhævelsen af konkurrencereglerne og gennemgås derfor nøje af Kommissionen. Kommissionen kan dog efter en nærmere vurdering af de faktiske og retlige omstændigheder i den konkrete sag afvise en klage af de grunde og efter den fremgangsmåde, der beskrives nedenfor (80).

5.1. Afvisningsgrunde

135. En klage kan afvises, når der »ikke er tilstrækkeligt grundlag for at tage den op til behandling« (også betegnet »manglende EU-interesse«), på grund af mangel på kompetence eller mangel på belæg for, at der foreligger en overtrædelse.

136. Afvisninger baseret på et »utilstrækkeligt grundlag for at behandle sagen« (81) gives især i forbindelse med klager, hvor Kommissionen i betragtning af den begrænsede sandsynlighed for at kunne føre bevis for de påståede overtrædelser og de omfattende undersøgelsesressourcer, den ville være nødt til at investere i sagen, ville skulle afsætte uforholdsmæssige ressourcer til at tage sagen videre, i lyset af dens begrænsede indvirkning på det indre markeds funktion og/eller klagerens adgang til andre klagemuligheder (82).

137. Kommissionen kan også afvise klager på grund af manglende dokumentation (hvis klageren ikke har fremlagt blot et mindstemål af dokumentation, der sandsynliggør, at der foreligger en overtrædelse af artikel 101 og/eller 102 i TEUF) eller af materielle grunde (ingen overtrædelse).

138. Hvis en national konkurrencemyndighed er i færd med at behandle eller allerede har behandlet samme sag (83), underretter Kommissionen klageren herom. I en sådan situation kan klageren trække klagen tilbage. Hvis klageren fastholder klagen, kan Kommissionen afvise den ved beslutning efter artikel 13 i forordning (EF) nr. 1/2003 og i overensstemmelse med artikel 9 i gennemførelsesforordningen (84). Hvis en national domstol er i færd med at behandle eller allerede har behandlet samme sag, kan Kommissionen afvise klagen under henvisning til »utilstrækkeligt grundlag for at tage den til behandling (85)«.

5.2. Fremgangsmåde

139. Hvis Kommissionen efter nøje gennemgang af sagen når frem til den foreløbige konklusion, at den af en af de ovennævnte grunde ikke bør gå videre med sagen, underretter den først på et møde eller telefonisk klageren om, at den har draget den foreløbige konklusion, at sagen kan afvises. Klageren kan derefter beslutte at trække klagen tilbage. I modsat fald vil Kommissionen ved et formelt brev efter artikel 7, stk. 1, i gennemførelsesforordningen meddele klageren, at den har draget den foreløbige konklusion, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for at tage sagen op, og give klageren en frist til at fremsætte skriftlige bemærkninger hertil (86). Klageren har i så fald ret til at anmode om aktindsigt i de dokumenter, hvorpå Kommissionen støtter sin foreløbige vurdering (87). Hvis Kommissionen under sin gennemgang af klagen har indledt procedure efter artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003, vil klageren før fremsendelsen af dette formelle brev få tilbudt et statusmøde. Den frist, der fastsættes i det formelle brev, skal være på mindst fire uger (88). Den begynder at løbe på den dag, hvor der gives aktindsigt i de vigtigste dokumenter, Kommissionen støttede sin vurdering på. Efter begrundet anmodning til Generaldirektoratet for Konkurrence fremsat før den oprindelige frists udløb vil denne frist eventuelt kunne forlænges (89). Indrømmes en sådan forlængelse ikke, eller er Generaldirektoratet for Konkurrence og klageren uenige om, hvor meget fristen skal forlænges, kan klageren henvise spørgsmålet til høringskonsulenten ved en begrundet anmodning til denne (90).

140. Reagerer klageren ikke på det ovennævnte brev fra Kommissionen inden for den fastsatte frist, anses klagen for at være trukket tilbage, jf. artikel 7, stk. 3, i gennemførelsesforordningen. Klageren underrettes i så fald om, at sagen er blevet henlagt.

141. Hvis de bemærkninger, klageren fremsætter som svar på det ovennævnte brev fra Kommissionen, ikke fører til en anderledes vurdering af klagen, vil Kommissionen afvise klagen ved en formel afgørelse efter artikel 7, stk. 2, i gennemførelsesforordningen. Fører bemærkningerne fra klageren derimod til en anderledes vurdering af klagen, vil Kommissionen fortsætte sine undersøgelser i sagen.

6. BEGRÆNSNINGER I BRUGEN AF OPLYSNINGER

142. Oplysninger, der udveksles under disse procedurer, især i forbindelse med aktindsigt og gennemgang af vigtige bemærkninger og dokumenter, må kun benyttes i forbindelse med retssager eller administrative procedurer vedrørende anvendelsen af artikel 101 og 102 i TEUF (91).

143. I alle faser i sagsbehandlingen vil Kommissionen acceptere oprigtige og begrundede anmodninger fra klagere eller andre oplysningskilder angående den fortrolige karakter af deres henvendelser til eller kontakter med Kommissionen, herunder eventuelt angående deres identitet, for at tilgodese deres legitime interesser (i særdeleshed i tilfælde af risiko for gengældelsesaktioner) og undgå, at de ellers afholder sig fra at henvende sig til Kommissionen (92).

144. Kommissionens tjenestemænd og medlemmerne af det rådgivende udvalg er underlagt tavshedspligt efter artikel 28 i forordning (EF) nr. 1/2003. De må derfor ikke videregive nogen oplysning underlagt denne tavshedspligt, som de har opnået eller udvekslet i forbindelse med sagsbehandlingen og forberedelsen af og deltagelsen i møderne i det rådgivende udvalg. Medlemmerne af det rådgivende udvalg må heller ikke give oplysninger om det rådgivende udvalgs udtalelser før deres eventuelle offentliggørelse eller nogen oplysninger om de drøftelser, der førte til udtalelsen.

7. VEDTAGELSE, MEDDELELSE OG OFFENTLIGGØRELSE AF AFGØRELSER

145. Alle afgørelser efter artikel 7, 9, 23 og 24 i forordning (EF) nr. 1/2003 vedtages af Kommissionen efter forslag fra det kommissionsmedlem, der har ansvaret for konkurrencepolitikken.

146. Umiddelbart efter afgørelsens vedtagelse underrettes dens adressater om den. Generaldirektoratet for Konkurrence vil bestræbe sig på at sende parterne en foreløbig kopi. De vil derefter med kurerpost få tilsendt en attesteret udskrift af den fulde afgørelsestekst samt en kopi af høringskonsulentens endelige rapport.

147. Efter afgørelsens vedtagelse udsender Kommissionen en pressemeddelelse. I denne pressemeddelelse beskrives sagen og overtrædelsens art. Desuden oplyses det (i givet fald), hvilke bøder og/eller påbud, de enkelte virksomheder har fået pålagt, og for afgørelser efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003 hvilke tilsagn der er gjort bindende.

148. Kort tid efter afgørelsens vedtagelse offentliggøres der i Den Europæiske Unions Tidende et resumé af afgørelsen, høringskonsulentens endelige rapport og udtalelsen fra det rådgivende udvalg, på alle officielle EU-sprog (93).

149. Ud over de krav, der gælder i henhold til artikel 30, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003, vil Generaldirektoratet for Konkurrence bestræbe sig på hurtigst muligt på sin hjemmeside at offentliggøre en ikke-fortrolig version af afgørelsen på det autentiske sprog samt på andre sprog, hvis sådanne versioner foreligger. Også klageren vil få tilsendt en ikke-fortrolig version af afgørelsen. Afgørelsens adressater vil normalt blive anmodet om inden for senest to uger at sende Kommissionen en ikke-fortrolig version af afgørelsen og godkende resuméet. Opstår der uenighed angående forretningshemmeligheder, der ønskes slettet, vil en foreløbig version af afgørelsen uden alle de oplysninger, hvoraf der er anmodet om fortrolig behandling, blive gjort tilgængelig på Konkurrencegeneraldirektoratets hjemmeside på et af de officielle sprog, indtil der efter afklaring af spørgsmålet angående de omstridte dele foreligger en endelig version.

150. For at skabe større åbenhed har Kommissionen til hensigt på sin hjemmeside at offentliggøre de afgørelser, den træffer om afvisning af klager (efter artikel 7 i gennemførelsesforordningen) eller et resumé af dem. Hvis det er nødvendigt for at tilgodese klagerens legitime interesser, vil klageren ikke blive identificeret i den offentliggjorte version af afgørelsen. Afgørelser vedtaget efter artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003 eller afgørelser om ændring af tilsagn, der er gjort bindende efter forordningens artikel 9, vil også blive offentliggjort på hjemmesiden. Også andre typer afgørelser vil eventuelt blive offentliggjort.

8. FREMTIDIG REVISION

151. Denne meddelelse vil kunne blive revideret for at tage hensyn til ændringer i gældende lovgivning, væsentlige udviklinger i retspraksis fra Den Europæiske Unions Domstol eller erfaringer med anvendelsen af konkurrencereglerne. Kommissionen vil gerne have en dialog med erhvervslivet og jurister og andre interessenter om de erfaringer, der gøres med anvendelsen af denne meddelelse, forordning (EF) nr. 1/2003, gennemførelsesforordningen og de tilhørende meddelelser og retningslinjer.

(1) Med virkning fra den 1. december 2009 er EF-traktatens artikel 81 og 82 blevet til henholdsvis artikel 101 og 102 i TEUF. De to regelsæt svarer indholdsmæssigt til hinanden. I denne meddelelse skal henvisninger til artikel 101 og 102 i TEUF efter omstændighederne forstås som henvisninger til EF-traktatens artikel 81 og 82.

(2) Rådets forordning (EF) nr. (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 411/2004 af 26. februar 2004 om ophævelse af forordning (EØF) nr. 3975/87 og om ændring af forordning (EØF) nr. 3976/87 og forordning (EF) nr. 1/2003 med hensyn til flytrafik mellem Fællesskabet og tredjelande (EUT L 68 af 6.3.2004, s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1419/2006 af 25. september 2006 om ophævelse af forordning (EØF) nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 på søtransport og ændring af forordning (EF) nr. 1/2003 med henblik på udvidelse af dens anvendelsesområde til at omfatte cabotagesejlads og international trampfart (EUT L 269 af 28.9.2006, s. 1).

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (EUT L 123 af 27.4.2004, s. 18), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 622/2008 af 30. juni 2008 om ændring af forordning (EF) nr. 773/2004 vedrørende gennemførelse af forligsprocedurer i kartelsager (EUT L 171 af 1.7.2008, s. 3).

(4) Denne meddelelse finder udelukkende anvendelse på Kommissionens procedurer for håndhævelse af artikel 101 og 102 i TEUF og vedrører ikke de nationale konkurrencemyndigheders anvendelse af disse bestemmelser.

(5) Denne meddelelse beskæftiger sig ikke med særlige procedurer som f.eks. de procedurer, hvorved virksomheder kan pålægges bøder for at have givet forvanskede oplysninger, nægtet at underkaste sig kontrolundersøgelser eller brudt de segl, som repræsentanter for Kommissionen har anbragt (se artikel 23, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003). Meddelelsen omfatter heller ikke beslutninger om foreløbige forholdsregler i henhold til artikel 8 i forordning (EF) nr. 1/2003 eller beslutninger om uanvendelighed i henhold til artikel 10 i forordning (EF) nr. 1/2003.

(6) Se Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1). Se i den forbindelse Konkurrencegeneraldirektoratets »Best Practices on the conduct of EC merger proceedings« (bedste praksis for behandlingen af fusionssager) af 20. januar 2004, der findes på Konkurrencegeneraldirektoratets websted: http://ec.europa.eu/competition/mergers/legislation/proceedings.pdf

(7) Se Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 108 i TEUF) (EFT L 83/1 af 27.3.1999, s. 1). Se i den forbindelse Kommissionens meddelelse om kodeks for god praksis ved behandling af statsstøttesager, EUT C 136 af 16.6.2009, s. 13.

(8) Kommissionens meddelelse om regler for indsigt i Kommissionens sagsakter i forbindelse med sager efter EF-traktatens artikel 81 og 82, EØS-aftalens artikel 53, 54 og 57 og Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (EUT C 325 af 22.12.2005, s. 7).

(9) Kommissionens meddelelse om Kommissionens behandling af klager i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (EUT C 101 af 27.4.2004, s. 65).

(10) Afgørelse C(2011) 5742 vedtaget af formanden for Europa-Kommissionen af 13. oktober 2011 om høringskonsulentens funktion og kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (»høringskonsulentens mandat«).

(11) Arbejdspapir fra Kommissionens tjenestegrene om »Best Practices for the submission of economic evidence and data collection in cases concerning the application of Articles 101 and 102 TFEU and merger cases« (bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation og indsamling af data i sager om anvendelsen af artikel 101 og 102 i TEUF og fusionssager), http://ec.europa.eu/competition/index_en.html

(12) Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EUT C 298 af 8.12.2006, s. 17) (»samarbejdsmeddelelsen«), dvs. hemmelige »aftaler og/eller samordnet praksis mellem to eller flere konkurrenter med henblik på at samordne deres konkurrencemæssige adfærd på markedet og/eller påvirke de relevante konkurrenceparametre gennem forskellige former for praksis, f.eks. fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, tildeling af produktions- eller salgskvoter, markedsdeling, herunder samordning af tilbudsgivning, import- eller eksportbegrænsninger og/eller konkurrencebegrænsende foranstaltninger over for andre konkurrenter. Sådanne former for praksis er blandt de alvorligste overtrædelser af (artikel 101 i TEUF)«.

(13) Kommissionens forordning (EF) nr. 622/2008 af 30. juni 2008 om ændring af forordning (EF) nr. 773/2004 vedrørende gennemførelse af forligsprocedurer i kartelsager (EUT L 171 af 1.7.2008, s. 3), Kommissionens meddelelse om forligsprocedurer med henblik på vedtagelse af beslutninger i henhold til artikel 7 og artikel 23 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 i kartelsager, EUT C 167 af 2.7.2008, s. 1.

(14) Det bemærkes, at Kommissionen kan se bort fra en anmodning om bødefritagelse/-nedsættelse, hvis den indgives, efter der er fremsendt klagepunktsmeddelelse (se punkt 14 og 29 i samarbejdsmeddelelsen).

(15) Kommissionen kan se bort fra en anmodning om bødefritagelse/-nedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen, hvis den indgives efter udløbet af den frist, inden hvor hvilken sagens parter skriftligt kan tilkendegive, om de er rede til at indlede forligsforhandlinger (se punkt 13 i samarbejdsmeddelelsen).

(16) Hvad angår sager, der er verserende på tidspunktet for offentliggørelsen af denne meddelelse, finder den anvendelse på alle proceduremæssige skridt, som stadig skal tages efter offentliggørelsen.

(17) Eller, efter omstændighederne, de relevante nationale konkurrencemyndigheder.

(18) Jf. artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003. I henhold til artikel 5-9 i gennemførelsesforordningen skal formelle klager opfylde visse krav. Selv om de meddelte oplysninger ikke opfylder disse krav, kan de dog anvendes som markedsoplysninger.

(19) Se artikel 5, stk. 1, i gennemførelsesforordningen.

(20) Den Europæiske Unions Domstol har anerkendt Kommissionens ret til at tildele de klager, som den modtager, forskellige grader af prioritering. Dette blev fast retspraksis efter sag T-24/90, Automec mod Kommissionen (herefter benævnt »Automec II«), Sml. 1992 II, s. 2223, præmis 85.

(21) Kommissionen har offentliggjort en ikke-udtømmende liste over kriterier, som den har til hensigt at anvende ved vurderingen af, om en klage er af tilstrækkelig »EU-interesse«. Kriterierne blev offentliggjort i den årlige beretning om konkurrencepolitikken 2005, der blev vedtaget i juni 2006. Se ligeledes punkt 44 i meddelelsen om behandling af klager.

(22) Jf. nr. 5-15 i Kommissionen meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder (EUT C 101 af 27.4.2004, s. 43).

(23) Se sag T-99/04, AC Treuhand mod Kommissionen, Sml. 2008 II, s. 1501, præmis 56.

(24) I denne meddelelse defineres »parter« som de parter, der er genstand for en undersøgelse. Hvis det ikke er udtrykkeligt nævnt, omfatter »parter« ikke klagere og tredjeparter, der har fået adgang til at blive hørt i sagen (også benævnt »tredjeparter« i denne meddelelse).

(25) Artikel 4, stk. 2, litra d), i høringskonsulentens kompetenceområde.

(26) Meddelelse om behandling af klager, afsnit 61.

(27) I henhold til artikel 2 i gennemførelsesforordningen kan Kommissionen på et hvilket som helst tidspunkt, men senest på den dato, hvor den udsteder en klagepunktsmeddelse, en foreløbig vurdering (som omhandlet i artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003) eller en meddelelse efter artikel 27, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003, alt efter, hvilken begivenhed der indtræffer først, beslutte at indlede en procedure med henblik på at vedtage en afgørelse (f.eks. en afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse, eller en tilsagnsafgørelse).

(28) Med indledningen af en procedure mister de nationale konkurrencemyndigheder deres kompetence til at anvende artikel 101 og 102 i TEUF, se artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003.

(29) EØF Rådet: Forordning nr. 1 om den ordning, der skal gælde for Det europæiske økonomiske Fællesskab på det sproglige område (EFT 17 af 6.10.1958, s. 385, konsolideret version af 1.1.2007).

(30) Manglende overholdelse af en beslutning om anmodning om oplysninger, der er vedtaget i henhold til artikel 18, stk. 3 (hvis en virksomhed giver ufuldstændige oplysninger eller ikke overholder den fastsatte tidsfrist), kan føre til pålæggelse af bøder og tvangsbøder, se artikel 23 og 24 i forordning (EF) nr. 1/2003. Fremlæggelse af urigtige eller forvanskede oplysninger kan føre til bødepålæg både i tilfælde af et brev efter artikel 18, stk. 2, og en beslutning efter artikel 18, stk. 3 (se artikel 23 i forordning (EF) nr. 1/2003).

(31) Se sag T-141/94, Thyssen Stahl mod Kommissionen, Sml. 1999 II, s. 347, præmis 110, sag T-9/99, HFB m.fl. mod Kommissionen, Sml. 2002 II, s. 1487, præmis 384, sag T-48/00, Corus UK mod Kommissionen, Sml. 2004 II, s. 2325, præmis 212, for så vidt angår de skønsbeføjelser, som Kommissionen råder over ved udformningen/fastsættelsen af undersøgelsen. Ved udøvelsen af sine skønsbeføjelser er Kommissionen forpligtet til at overholde proportionalitetsprincippet og skal i forbindelse med beslutninger efter artikel 18, stk. 3, overholde retten til ikke at inkriminere sig selv.

(32) Se »Best Practices on the submission of economic evidence« (bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation).

(33) Se f.eks. sag C-301/04 P, Kommissionen mod SGL, Sml. 2006 I, s. 5915, hvor det præciseres, at adressater for en beslutning efter artikel 18, stk. 3, kan pålægges at fremlægge allerede eksisterende dokumenter som f.eks. referater af kartelmøder, selv om disse dokumenter kan inkriminere den part, som fremlægger dem.

(34) Artikel 4, stk. 2, litra b), i høringskonsulentens mandat.

(35) Se fodnote 33.

(36) Artikel 4, stk. 2, litra c), i høringskonsulentens mandat.

(37) Se punkt 142 nedenfor.

(38) Bestemmelserne i dette afsnit finder ligeledes anvendelse på statusmøder og trepartsmøder (se afsnit 2.10 nedenfor).

(39) Der bør skelnes mellem denne beføjelse til at indhente udtalelser i henhold til artikel 19 i forordning (EF) nr. 1/2003 og Kommissionens beføjelse til under en undersøgelse at afkræve alle virksomhedens eller virksomhedssammenslutningens repræsentanter eller medarbejdere forklaringer om kendsgerninger og dokumenter vedrørende kontrolundersøgelsens genstand og formål og registrere deres svar i henhold til artikel 20, stk. 2, litra e), i forordning (EF) nr. 1/2003.

(40) Se: http://ec.europa.eu/competition/antitrust/legislation/legislation.html

(41) Udelukkelsen af visse meddelelser mellem advokater og klienter fra Kommissionens undersøgelsesbeføjelser er afledt af de generelle retlige principper, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer som klarlagt af Den Europæiske Unions Domstol: Sag 155/79, AM&S Europe Limited mod Kommissionen (herefter benævnt »AM&S«), Sml. 1982, s. 1575, kendelse i sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen (herefter benævnt »Hilti«), Sml. 1990 II, s. 163, forenede sager T-125/03 og T-253/03, Akzo Nobel Chemicals og Akcros Chemicals mod Kommissionen (herefter benævnt »Akzo«), Sml. 2007 II, s. 3523, stadfæstet ved dom af 14. september 2010 i sag C-550/07 P, Akzo Nobel Chemicals og Akcros Chemicals mod Kommissionen.

(42) Den Europæiske Unions Domstol har fastslået, at beskyttelsen af fortroligheden af korrespondancen mellem en advokat og hans klient udgør et nødvendigt led i den fulde udøvelse af retten til forsvar (AM&S, præmis 18 og 23). Princippet om »legal professional privilege« forhindrer under alle omstændigheder ikke, at en advokats klient røber korrespondancen, der er udvekslet mellem dem, dersom han mener, at det er i hans interesse at gøre det (AM&S, præmis 28).

(43) AM&S, præmis 21, 22 og 27. I henhold til retspraksis omfatter det materielle anvendelsesområde for beskyttelsen af »legal professional privilege« ikke kun korrespondance, som er udvekslet med en uafhængig advokat med henblik på udøvelsen af klientens ret til forsvar, men også i) interne notater, som udsendes inden for en virksomhed, og som blot gengiver ordlyden eller indholdet af meddelelser, som udveksles med uafhængige advokater, og som indeholder juridiske råd (Hilti, præmis 13, 16-18), og ii) forberedende dokumenter udarbejdet af klienten, selv om der ikke har fundet nogen udveksling sted herom med en advokat, eller de ikke er blevet udarbejdet for at kunne tilsendes denne, såfremt de er oprettet alene med det formål at indhente juridisk rådgivning hos en advokat med henblik på udøvelsen af retten til forsvar (Akzo, præmis 120-123). Hvad angår det personlige anvendelsesområde for beskyttelsen af »legal professional privilege«, gælder det kun i det omfang, advokaten er uafhængig (dvs. ikke knyttet til klienten gennem et ansættelsesforhold); virksomhedsjurister er udtrykkeligt udelukket fra »legal professional privilege«, uanset deres tilhørsforhold til advokatstanden eller den omstændighed, at de er undergivet dens disciplinære og fagetiske regler, eller at de er beskyttet i henhold til national lovgivning: AM&S, præmis 21, 22, 24 og 27, Akzo, præmis 166-168, stadfæstet af Domstolen i dom af 14. september 2010 i sag C-550/07 P, præmis 44-51. I henhold til retspraksis finder beskyttelsen vedrørende korrespondancen mellem en advokat og hans klient endvidere anvendelse på enhver advokat med bestalling i en af medlemsstaterne uden hensyn til, i hvilken medlemsstat klienten har bopæl (AM&S, præmis 25 og 26), og denne beskyttelse omfatter ikke andre professionelle rådgivere som f.eks. patentadvokater, revisorer osv. Endelig skal det bemærkes, at beskyttelsen af fortroligheden af korrespondancen mellem en advokat og hans klient i princippet omfatter korrespondance, der er udvekslet, efter at en administrativ procedure, der kan føre til en beslutning om at bringe artikel 101 og/eller 102 i anvendelse eller til en beslutning, der pålægger virksomheden en økonomisk sanktion; denne beskyttelse kan også omfatte enhver tidlige