KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 13.01.1998 
KOM(98) 3 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET QG EUROPA-PARLAMENTET 
OM DEN MAKROFINANSIELLE BISTAND TIL 
TREDJELANDE 11996 
OVERSIGT 1 
1 Indledning 1 
2 Den makrofinansielle bistand i 1996 2 
3 Udviklingen i den makrofinansielle bistand 3 
4 Byrdefordeling. 4 
I.ALBANIEN „ 24 
1 Indledning 24 
2 De makroøkonomiske resultater 24 
3 Strukturreformer 25 
4 Makrofinansiel bistand 26 
II. ALGERIET ^ 27 
1 Indledning 27 
2 De makroøkonomiske resultater 28 
3 Strukturreformer 29 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 30 
III. BELARUS 31 
1 Indledning 31 
2 De makroøkonomiske resultater 31 
3 Strukturreformer 32 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 33 
IV. BULGARIEN 34 
1 Indledning • 34 
2 De makroøkonomiske resultater 35 
3 Strukturreformer 36 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 36 
V. ESTLAND 38 
1 Indledning 38 
2 Den seneste økonomiske udvikling „ 38 
3 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 39 
VI. LETLAND 40 
1 Indledning .-?. 40 
2 Den seneste økonomiske udvikling 40 
3 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 41 
VII. LITAUEN 43 
1 Indledning 43 
2 Den seneste økonomiske udvikling 43 
3 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 44 
VIII. MOLDOVA 45 
1 Indledning 45 
2 De makroøkonomiske resultater 45 
3 Strukturreformer 46 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 46 
IX. RUMÆNIEN 48 
1 Indledning 48 
2 Den makroøkonomiske udvikling 48 
3 Strukturreformer 49 
4 Gennemførelsen af den makrofinansielle bistand 50 
X. UKRAINE 51 
1 Indledning 51 
2 De makroøkonomiske resultater 51 
3 Strukturreformer 52 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 52 
il 
OVERSIGT 
1 Indledning 
Makrofinansiel bistand fra EU, der oprindeligt var tænkt som en EU-intern betalings­
balancestøtte, er siden 1990 også blevet ydet til tredjelande, primært landene i Central- og 
Østeuropa, men i stigende grad også til andre lande i det tidligere Sovjetunionen og i 
Middelhavsområdet, til støtte for deres politiske og økonomiske reformer. 
De central- og østeuropæiske lande (CØE-landene) stod ved starten af.omstillingen til 
markedsøkonomi over for nogenlunde ens problemer: meget store omkostninger i 
forbindelse med de første skridt i retning af reform, yderligere eksterne påvirkninger 
(embargoen i forbindelse med Golfkrigen, sammenbruddet i COMECON), utilstrækkelige 
ressourcer fra de internationale finansieringsinstitutioner og stort set ingen pengestrøm fra 
den private sektor. 
Det var på den baggrund, at EU besluttede at yde makrofinansiel bistand til disse lande 
som et supplement til finansieringen fra de internationale finansieringsinstitutioner. Det 
blev også besluttet, at Kommissionen som led i den bistandskoordinering, der blev aftalt 
mellem de 24 industrilande (G24) som hjælp til CØE-landene, skulle formå andre 
bidragydere til at yde en tilsvarende bistand til de økonomiske programmer, som landene 
gennemførte efter aftale med IMF og Verdensbanken. 
Et antal støttetransaktioner af denne art fra EU og G24 fandt sted i perioden 1990 til 1994 
og omfattede de fleste CØE-lande, der kan komme i betragtning til støtte fra G24 (tabel 1 
og 2). 
Rådet vedtog at yde adskillige andre EU-lån i denne periode til lande uden for Central- og 
Østeuropa. Som led i EU's støtte til Middelhavsområdet, der havde mærket følgerne af 
Golfkonflikten, ydede Rådet i juli 1991 et lån på 160 mio. ECU på fordelagtige vilkår til 
Israel. I september 1991 blev det desuden besluttet at yde et mellemfristet lån på 400 mio. 
ECU til Algeriet for at hjælpe landet med at gennemføre de politiske og økonomiske 
reformer, der var i gang1. I slutningen af 1994 blev det besluttet at yde et yderligere lån til 
Algeriet2. I 1994 blev der også vedtaget lånetransaktioner til fordel for de nye uafhængige 
stater i Europa omfattende lån til Moldova og Ukraine. 
I 1995 var EU's makrofinansielle bistand igen mindre fokuseret på den central- og 
østeuropæiske gruppe, der som følge af en generel positiv økonomisk udvikling havde 
stadig mindre brug for ekstern finansiel støtte fra officielle kilder. I stedet gik en stigende 
del af EU's lån til de nye uafhængige stater og Middelhavsområdet. Der blev udbetalt 
1 Se "Beretning om den makrofinansielle bistand til tredjelande", KOM(94) 229 af 7. juni 1994. 
2 Se "Beretning om den makrofinansielle bistand til tredjelande", KOM(95) 572 af 27. november 1995. 
1 
yderligere beløb til Albanien, Rumænien og Litauen, men disse udbetalinger blev mere end 
opvejet af udbetalingen af anden rate til Moldova og nye lån til Belarus og Ukraine. Der 
blev desuden udbetalt en første rate af andet makrofinansielle lån til Algeriet3. 
EU's finansielle bistand til alle tredjelande er baseret på en række principper, der er 
udarbejdet på Europa-Kommissionens initiativ og aftalt mellem G24-landene. Disse 
principper skulle tjene som retningslinjer for den makrofinansielle bistand fra EU/G24. 
Principperne, der senere er godkendt at EU's finansministerråd (ECOFIN), understreger, 
at bistanden er af ekstraordinær karakter komplementær i forhold til finansieringen fra de 
internationale finansieringsinstitutioner og underlagt makroøkonomiske betingelser. 
2 Den makrofinansielle bistand i 1996 
Den forskydning i bistanden i retning af de nye uafhængige stater og bort fra CØE-
landene, der havde gjort sig gældende i 1994 og 1995, blev fastholdt i 1996. Der blev kun 
tildelt et nyt lån på 15 mio. ECU til Moldova. Lånet blev udbetalt i december, efter at 
IMF's bestyrelse havde godkendt et nyt treårs økonomisk reformprogram, og Kommis­
sionens tjenestegrene havde bekræftet, at de betingelser, der var knyttet til lånet, var 
opfyldt. Den anden af de nye uafhængige stater, der fik udbetalt et lån i 1996, var Ukraine, 
der modtog 100 mio. ECU som første rate af et lån på 200 mio. ECU, som Rådet havde 
vedtaget at yde i oktober 1995 som supplerende bistand til de internationale finansierings­
institutioners og andre bilaterale donorers bistand, som havde til formål at støtte de 
ukrainske myndigheders økonomiske reformbestræbelser. Situationen i Belarus var 
kendetegnet ved manglende fremskridt på centrale områder i den strukturelle reform og 
annulleringen af bestemte liberaliseringsforanstaltninger. Som følge heraf blev anden rate 
af lånet på 55 mio. ECU, som blev godkendt i 1995, ikke udbetalt. Det blev ved udgangen 
af året overvejet, om der skulle ydes ekstraordinær finansiel bistand til Armenien og 
Georgien og eventuelt til Tadsjikistan, så disse lande kunne gennemføre grundlæggende 
politiske og økonomiske reformer inden for rammerne af IMF-programmer. Som en 
afgørende forudsætning for at en sådan bistand kan ydes, skal landene kunne honorere 
deres udestående finansielle forpligtelser over for EU i fuld omfang. 
Efter at have konsulteret Det Monetære Udvalg besluttede Kommissionen j begyndelsen 
af september 1996 at udbetale anden rate (20 mio. ECU) af et lån på i alt 35 mio. ECU til 
Albanien, da den nye regering havde truffet foranstaltninger til afhjælpning af de 
budgetmæssige uligevægte, herunder indførelsen af moms, og da der var sket fremskridt 
med hensyn til gennemførelsen af de strukturreformer, der er fastsat i aftalememoran­
dummet. Den anden rate på 40 mio. ECU af Bulgariens lån på 110 mio. ECU, der blev 
vedtaget i 1992, blev langt om længe udbetalt efter, at der var vedtaget et nyt IMF-
standbylån. De litauiske myndigheder forbedrede de procedurer, der skal anvendes, når de 
konsulterer og aflægger beretning over for Kommissionen om anvendelsen af første 
delrate på 25 mio. ECU af anden rate på 50 mio. ECU af EU's bistand. Den blokering af 
bistanden, der blev foretaget i 1995, blev derefter ophævet. 
Der blev udbetalt mindre beløb i 1996, hvilket delvis afspejlede tendensen til, at CØE-
landene fik stadig mindre brug for ekstern finansiering, efterhånden som deres økonomier 
blev stærkere. Estland undlod ikke blot at trække på anden rate på 20 mio. ECU af lånet 
på 40 mio. ECU, men ønskede også at betale første rate tilbage før tid. I andre 
Se 'Beretning om den makrofinansielle bistand til tredjelande i 1995". KOM(96) 695 af 8. januar 
1997. 
forbindelser var årsagerne til, at der ikke blev foretaget udbetalinger, mindre tilfreds­
stillende. Lånet på 130 mio. ECU til Slovakiet, der blev vedtaget i 1994, blev annulleret, 
idet der ikke blev gjort tilstrækkeligt fremskridt i retning af en aftale mellem de slovakiske 
myndigheder og Kommissionen om, hvilke betingelser for den økonomiske politik, der 
skulle knyttes til lånet, og idet en forbedret finansiel situation samtidig betød, at Slovakiet 
havde mindre behov for støtten. Anden rate på 40 mio. ECU af lånet på 80 mio. ECU til 
Litauen, der blev vedtaget i 1992, blev på trods af IMF's vedtagelse af en standbyordning 
i maj 1996 ikke frigivet, da Kommissionen havde alvorlige forbehold over for den måde, 
hvorpå videreudlåningen af provenuet fra første rate blev styret. Denne bistand er under 
alle omstændigheder ikke nødvendig i betalingsbalanceøjemed. 
Ved udgangen af året var to anmodninger ved at blive undersøgt nærmere. Den nye 
rumænske regering, der blev valgt i november, anmodede om at fa den makrofinansielle 
bistand fra EU og G24 reaktiveret i forbindelse med et ambitiøst makroøkonomisk 
stabiliserings- og strukturreformprogram, som de internationale finansieringsinstitutioner 
støttede. Nogenlunde samtidig anmodede den tidligere jugoslaviske republik Makedonien 
på grundlag af landets vanskelige eksterne situation om makrofinansiel bistand som 
supplement til IMF's og Verdensbankens støtte til landets treårige stabiliserings- og 
reformprogram. I lyset af landets presserende behov og betydelige fremskridt i forbindelse 
med overgangen til markedsøkonomi indledte Kommissionen interne konsultationer med 
henblik på at yde makrofinansiel bistand fra EU på indtil 40 mio. ECU. I lyset af den 
akutte økonomiske krise i Bulgarien begyndte Kommissionen at undersøge muligheden for 
at yde landet en yderligere makrofinansiel bistand på indtil 250 mio. ECU som supplement 
til de midler, som de internationale finansieringsinstitutioner har stillet til rådighed med 
henblik på at støtte et forventet økonomisk stabiliserings- og strukturreformprogram. 
Der blev ikke foretaget nogen udbetalinger af makrofinansiel bistand i Middelhavsområdet 
i 1996. Der blev ført drøftelser mellem Algeriets myndigheder og Kommissionens 
tjenestegrene om udbetaling af anden rate (indtil 100 mio. ECU) af det makrofinansielle 
lån fra 1994, men der blev ikke opnået enighed om betingelserne for frigivelse af raten, 
herunder især med hensyn til tidsplanen for gennemførelsen af et program for privatisering 
af store statsvirksomheder. I december 1996 besluttede Kommissionen imidlertid som del 
af MED A-programmet at støtte Algeriets strukturreformprogram ved hjælp af en 
strukturtilpasningsfacilitet på 125 mio. ECU. 
Alle EU-transaktioner har været baseret på de principper, der gælder for denne type 
bistand. EU's makrofinansielle bistand har navnlig skullet støtte modtagerlandenes 
bestræbelser på at gennemføre økonomiske reformer og strukturændringer. I nært 
samarbejde med IMF og Verdensbanken har EU søgt at fremme en politik, der er 
skræddersyet til hvert enkelt lands behov, har til formål at stabilisere den økonomiske 
situation og sigter mod etablering af en markedsøkonomi (modtagerlandenes makroøko­
nomiske resultater og fremskridt i reformprocessen er vist i oversigtsform i tabel 4 og 5 
og behandles land for land i de efterfølgende kapitler. 
3 Udviklingen i den makrofinansielle bistand 
To med hinanden forbundne tendenser gjorde sig gældende i 1996 som i 1995. Både 
antallet af (potentielle) modtagerlande og bredden i deres behov voksede. De (potentielle) 
modtagerlande spænder nu fra Armenien, Georgien og Tadsjikistan, der har behov for 
bistand af humanitære årsager, til central- og østeuropæiske lande, som har anmodet om 
EU-medlemskab, og som Kommissionen har udarbejdet udtalelser om med henblik på at 
fastslå, om de er klar til at blive optaget i EU. Den forskydning i den geografiske 
fokusering af EU's makrofinansielle bistand, der allerede havde kunnet konstateres i 1994 
og 1995, gjorde sig samtidig også gældende i 1996. 
Oprindeligt havde EU's makrofinansielle bistand til formål at støtte den makroøkonomiske 
stabilisering og betalingsbalancen. I løbet af årene voksede det antal lande, som EU med 
rimelig kunne yde en sådan støtte til, da et voksende antal nabolande satte sig for at 
gennemføre hårde økonomiske reformprogrammer. Det resulterede i en forskydning i den 
geografiske balance i bistanden fra de første år, hvor de fleste modtagerlande befandt sig i 
EU's umiddelbare nabolag, til nu, hvor bistanden i stadig større omfang tilflyder noget 
mere fjerntliggende lande. 
Det var stadig nødvendigt at yde makrofinansiel bistand til nogle lande for at støtte deres 
makroøkonomiske stabilisering og betalingsbalance, hvilket var bistandens oprindelige 
formål, men det stod også klart, at den makrofinansielle bistand i andre tilfælde med fordel 
kunne ydes med henblik på at støtte regeringens strukturreformprogram. Denne tendens 
gjorde sig først gældende i nogle central- og østeuropæiske lande, hvor makrofinansiel 
bistand til strukturreformer kunne kombineres effektivt med teknisk bistand fra PHARE-
programmet med henblik på at styrke de relevante nationale institutioners muligheder for 
at støtte sådanne strukturreformprogrammer. Den komplementerende virkning af 
forskellige former for EU-bistand blev forstærket ved at udvide dialogen med hver enkelt 
modtagerland til at omfatte den samlede bistand til reformbestræbelser. I den senere tid 
har en tilsvarende udvikling gjort sig gældende i forbindelse med bistanden til nogle af de 
nye uafhængige stater. En tilsvarende udvikling har fundet sted i de programmer, som 
IMF og Verdensbanken støtter, hvilket har medført et tættere samarbejde mellem 
Kommissionen og disse institutioner. 
For CØE-landenes vedkommende vil der i øget grad blive fokuseret på strukturreformer, 
når landene forbereder sig på at tiltræde EU. Det Europæiske Råd besluttede på sit møde i 
København i juni 1993, at ethvert associeret land i Central- og Østeuropa om ønsket 
skulle kunne blive medlem af EU lige så snart, landet kunne opfylde de nødvendige 
politiske og økonomiske betingelser. Udarbejdelsen af udtalelser om, hvorvidt de 10 
associerede lande i Central- og Østeuropa opfylder disse betingelser, blev påbegyndt i 
1996 og er nu afsluttet. 
Når de associerede lande forbereder sig på optagelse i EU, vil der skulle foretages 
betydelige investeringer på områder som miljøbeskyttelse, transport, energi, industriel 
omstrukturering, landbrugets infrastruktur og udviklingen i landdistrikterne. Finansiel 
støtte baseret på den førte politik vil fortsat være nødvendig for at øge den strukturelle 
tilpasning. Det må derfor overvejes nøje, hvordan EU's forskellige former for bistand og 
instrumenter kan anvendes mest effektivt til fremme af disse bestræbelser. Det vil også 
være nødvendigt at intensivere samarbejdet med de internationale finansierings­
institutioner, så der kan opnås en så høj grad af synergi som muligt med deres långivning 
til støtte for strukturreformer og skabe konsistens mellem EU's betingelser i forbindelse 
med tiltrædelsen og de betingelser, der er knyttet til de internationale finansierings­
institutioners transaktioner. 
4 Byrdefordeling 
Siden EU begyndte at yde makrofinansiel bistand, har de midler, som EU har afsat hertil, 
varieret betydeligt (tabel 3 og 3.1), men i forhold til den samlede betalingsbalancestøtte 
har EU's makrofinansielle bistand vist et konstant fald. 
Til at begynde med var et vigtigt træk ved EU-bistanden, at der blev mobiliseret meget 
store beløb for at støtte de Bretton Woods-institutioners programmer. I den forbindelse 
spillede EU en central rolle som en af de største bidragsydere og fra 1991 som 
koordinator af den bilaterale bistand til CØE-landene via G24. 
Siden da har de internationale finansieringsinstitutioner mobiliseret flere midler; der blev 
oprettet et nyt låneinstrument, Systemtransmissionsfaciliteten (STF), som sammen med en 
forhøjelse af medlemslandenes kvoter satte IMF i stand til at øge sin bistand til landene i 
Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen. Verdensbanken har på sin side 
udviklet flere successive generationer af betalingsbalancelån baseret på den førte politik 
(strukturtilpasningslån (SAL-lån), efterfulgt at lån til omstrukturering af virksomheds- og 
finanssektoren (EFSAL-lån)). Som følge herafer de internationale finansieringsinstitutters 
andel af finansieringspakkerne steget betydeligt (tabel 3). 
Sideløbende hermed blev der mobiliseret bidrag fra eksterne kreditorer, såvel fra den 
private sektor som fra den offentlige sektor, i forbindelse med gældssanerings- og 
gældseftergivelsestransaktioner (Algeriet, Bulgarien, Ukraine), der tegnede sig for en 
betragtelig del af betalingsbalancestøtten i 1991, 1994 og 1995. I 1996 udgjorde 
gældssaneringen (til Moldova) en mindre andel af betalingsbalancestøtten. 
Som følge af, at de internationale finansieringsinstitutioner tegner sig for en stigende andel 
af midlerne, faldt EU's og andre bilaterale bidragsyderes bidrag (bortset fra gældssane-
ringstransaktioner) brat i forhold til de samlede tilsagn, nemlig fra henholdsvis 54% og 
25% i 1990 til henholdsvis 7% og 4% i 1996 (eller henholdsvis 6% og 3% af de samlede 
tilsagn inklusive gældssaneringstransaktioner)4. EU's andel af den samlede betalings­
balancestøtte er faldet, men andelen af bilateral betalingsbalancestøtte har ligget stort set 
konstant på gennemsnitlig 60% i hele perioden 1990 til 1996 (tabel 2). 
Kun de lande, til hvilke der er mobiliseret makrofinansiel bistand fra EU, er medregnet i disse 
statistikker. 
Land Tabd 1: EU'i MAKROFINANSIELLE BISTAND OG KOMMERCIELLE KREDITTER TIL TREDJELANDE 
Reelt udbetalt pr december 1996 (i mio ECU) 
Udbetalt Godkendt 
maksimumsbelgb 
A. Makrofinansiel bittand Hl landene 
i Central og Østeuropa 
Ungarn I 
(strukturtilpasningslin) 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
(betalingsbalance! ån) 
Ungarn n 
(betalingsbalancelin) 
Bulgarien I 
(betalingsbalancelin) -
Rumænien I 
(betalingsbalancelin) 
Albanien I 
(betalingsbalancelin) 
De baltiske stater 
(betalingsbalancelin) 
heraf: 
Estland 
Letland 
Litauen 
Runaenien II 
(betalingsbalancelin) 
Bulgarien II 
(betalingsbalancelin) 
Rumænien III 
(betalingsbalancelin) 
Albanien I] 
(betalingsbalancelin) 
Slovakiet 
(betalingsbalancelin) 
I ALT A ISO 
375 
220 
40 
80 
100 Dato for 
Ridets 
»førelse 
25.02.91 
28.09.92 
23.11.92 
27.11.92 
19.10.92 
20.06.94 ISO Pe'gb PB 
udbetal mgsdato 
350 - apr. 1990 
260-feb 1991 
185-mar 1991 
190 - mar. 1992 
100-aug 1991 
80-jan 1993 
150-aug. 1991 
140-mar. 1992 
190-jan. 1992 
185-apr. 1992 
35 - dec 1992 
35 - aug 1993 Ikke udbetalt 
20 mar. 1993 20 
40 mar. 1993 40 
75 50-jul 1993.— 25 
25 - aug*T«95 
SO feb 1993 
110 70-dec. 1994 
40-aug.l996 
55 nov.1995 70 
35 15-jun. 1995 
20-oct 1996 
aulleret Jul. 1996 130 
2860 545 
B, Makrpfinansiri bjnand til andrf 
tfTdklinde 
Israel (1) 
(blødt strukturtilpasningslin) 
Algeriet I 
(betalingsbalancelin) 
Moldova 
(betalingsbalancelin) 
Algeriet II 
(betalingsbalancelin) 
Ukraine I 
(betalingsbalancelin) 
Belarus 
(betalingsbalancelin) 
Ukraine II 
(betal i ngsbalancelin) 
Moldova II 
(betalingsbalancelin) 
IALTB 
I ALT A + B 187.5 
400 
45 
200 
85 
55 
200 
15 
1187.5 
4047.5 22.07.91 
23.09.91 
13 06.94 
22 12.94 
22.12.94 
100495 
23.10.95 
25.03.96 187.5 
400 
45 
100 
85 
30 
100 
15 
962.5 
3277.5 mar. 1992 
250-jan 1992 
150-aug 1994 
25-dec. 1994 
20-aug. 1995 
nov 1995 
dec 1995 
dec 1995 
50-aug 1996 
50-oct 1996 
dec 1996 100 
25 
100 
225 
770 
(I) Bistand til Israel omfatter et lin med en hovedstol pi 160 mio ECU og tilskud pi 27,5 mio ECU i form af rentesubsidier 
6 
Tabel 2: EU's/G-24's makrofinansielle bistand til landene i Central- og Østeuropa siden 1991 (kumulative tal) 
(Situationen pr. december 1996) 
Land 
(konstateret 
finansieringsgab) 
EU 
EFTA* 
USA 
Japan 
Andre 
I alt ALBANIEN 
(237 mio. USD) 
#REF! 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
123.5 
14.2 
36.3 
174.0 %af 
gab 
52.1 
6.0 
15.3 
73.4 %af 
tilsagn 
71.0 
8.2 
20.9 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
123.5 
10.1 
8.5 
142.1 %af 
udbet. 
86.9 
7.1 
6.0 
100.0 Mio. 
USD 
300.0 
123.1 
100.0 
523.1 DE BALTISKE STATER 
(600 mio. USD) 
Tilsagn 
%af 
gab 
50.0 
20.5 
16.7 
87.2 %af 
tilsagn 
57.4 
23.5 
19.1 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
184.0 
67.9 
88.9 
340.8 %af 
udbet. 
54.0. 
19.9 
26.1 
100.0 BULGARIEN 
(1130 mio. USD) 
#REF! 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
533.3 
129.5 
10.0 
150.0 
8.7 
831.5 %af 
gab 
47.2 
11.5 
0.9 
13.3 
0.8 
73.6 %af 
tilsagn 
64.1 
15.6 
1.2 
18.0 
1.0 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
533.3 
98.5 
10.0 
100.0 
741.8 %af 
udbet. 
71.9 
13.3 
1.3 
13.5 
100.0 
|*herafA,S,FIN 1 11.7 | 4.9 | 6.7 | 101 | 7.1 | 811 13.5 | 15.5 | 67.9| 19.9 | 69.0 | 6.1 | 8.3 | 50.0 | 6.7 | 
Land 
(konstateret 
finansieringsgab) 
EU 
EFTA* 
USA 
Japan 
Andre 
I ALT DEN TJEKKISKE OG SLOVAKISKE 
FØDERATIVE REPUBLIK 
(1000 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
500.0 
146.0 
15.0 
200.0 
26.0 
887.0 %af 
gab 
50.0 
14.6 
1.5-
20.0 
2.6 
88.7 %af 
tilsagn 
56.4 
16.5 
1.7 
22.5 
2.9 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
500.0 
146.0 
15.0 
200.0 
1.0 
862.0 %af 
udbet. 
58.0 
16.9 
1.7 
23.2 
0.1 
100.0 UNGARN(l) 
(500 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
250.0 
95.0 
10.0 
150.0 
12.8 
517.8 %af 
gab 
50.0 
19.0 
2.0 
30.0 
2.6 
103.6 %af 
tilsagn 
48.3 
18.3 
1.9 
29.0 
2.5 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
250.0 
95.0 
10.0 
125.0 
12.8 
492.8 %af 
udbet. 
50.7 
19.3 
2.0 
25.4 
2.6 
100.0 RLM€NIEN 
(1455 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
740.6 
162.2 
150.0 
22.0 
1074.8 %af 
gab 
50.9 
11.1 
10.3 
1.5 
73.9 %af 
tilsagn 
68.9 
15.1 
14.0 
2.0 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
660.7 
146.3 
100.0 
22.0 
929.0 %af 
udbet. 
71.1 
15.7 
10.8 
2.4 
100.0 
I« heraf A, S, FIN | 9Ô"Ô~ JMl | 9.7 | 501 101 I 87.3 | 6.0 | 8.1 | 81.4 |" 9.0 10.1 90.0 50 10.0 
Land 
(konstateret 
finansieringsgab) 
EU 
EFTA* 
USA 
Japan 
Andre 
I alt SLOVAKIET 
(300 mio. USD 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
156.0 
27.4 
60.0 
243.4 %af 
gab 
'52.0 
9.1 
20.0 
81.1 %af 
tilsagn 
64.1 
11.2 
24.7 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
60.0 
60.0 %af 
udbet. 
100.0 
100.0 I ALT 
(5222 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
2603.5 
697.3 
35.0 
846.3 
69.5 
4251.6 %af 
gab 
49.9 
13.4 
0.7 
16.2 
1.3 
81.4 %af 
tilsagn 
61.2 
16.4 
0.8 
19.9 
1.6 
100.0 Udbetalinger 
Mio. 
USD 
2251.5 
563.8 
35.0 
682.4 
35.8 
3568.5 %af 
udbet. 
63.1 
15.8 
1.0 
19.1 
1.0 
100.0 
1* heraf A, S, FIN | 16.4 | 5.5 | 6.7 | | | 405.3 | 7l]~ 9.5 349.4 9.8 
(1) I 1990 gav EU Ungarn tilsagn om et yderligere lån på 870 mio. ECU, som ikke er medregnet i tabellen, fordi det blev 
givet uden for G-24-processen. 
Kilde: Europa-Kommissionen 
Tabel 3: Betalingsbalancestøtte til modtagere af makrofinansiel bistand 
fra EU fordelt på bidragsydere, 1990-1996 (1) 
(i procent af de samlede tilsagn) 
Inklusive gældssanering 
Internationale 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Verdensbanken 
Bilateral stotte 
EU(2) 
Anden bilateral 
stertte (3) 
heraf: 
USA 
Japan 
Gaeldssanering 
Paris-klubben 
London-klubben 
Andre (4) 1990 
21 
11 
10 
79 
54 
25 
10 1991 
50 
37 
13 
50 
20 
13 
0 
8 
18 
5 
13 1992 
69 
40 
29 
31 
19 
13 
5 1994 
27 
21 * 
6 
73 
6 
5 
1 
2 
63 
32 
28 
2 1995 
33 
26 
7 
67 
6 
3 
3 
59 
59 1996 
79 
62 
17 
21 
6 
3 
3 
12 
12 
Eksklusive gældssanering 
Internationale 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Verdensbanken 
Bilateral stotte 
EU(2) 
Anden bilateral 
st0tte (3) 
heraf: 
USA 
Japan 1990 
21 
11 
10 
79 
54 
25 
10 1991 
61 
45 
16 
39 
24 
15 
0 
9 1992 
69 
40 
29 
31 
19 
13 
5 1994 
71 
56 
15 
29 
17 
12 
2 
6 1995 
80 
63 
17 
20 
14 
6 
6 1996 
90 
70 
20 
10 
7 
4 
4 
( 1 ) Baseret på rådsafgøreIser for EU-støttens vedkommende. 
Ingen afgørelserom støtte i 1993. 
(2) Makrofinansiel bistand fra EU. 
(3) Inklusive EU-medlemstater. 
(4) Syndikeret banklån til Algeriet i 1991, sanering af Ukraines gæld til Rusland og Turkmenistan 
i 1994 og 1995, omlægning af Moldovas gæld til Rusland i 1996. 
Tabel 3.1: Betalingsbalancestøtte til modtagere af makrofinansiel bistand 
fra EU fordelt pi bidragsydere, 1990-1996 "' 
(i mio. USD og i */• af samlede tilsagn og udbetalinger) 
Betalingsbalancestøtte -1990 
Internationale 
finansierings­
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral stette 
EU 
USA 
Japan 
Tyskland 
Anden bilateral 
stone 
I alt I alt 
Tilsagn 
mio USD 
419 
219 
200 
1618 
1108 
200 
311 
2037 Vo 
21 
11 
10 
79 
54 
10 
15 
100 Udbetalinaer 
mio. USD % 
375 23 
175 11 
200 12 
128« 77 
777 47 
200 12 
311 19 
1663 100 VnRarn | 
Tilsagn 
mio USD 
419 
219 
200 
1618 
1108 
200 
311 
2037 % 
21 
11 
10 
79 
54 
10 
15 
100 Vdbe^linger 
mio USD % 
375 23 
175 11 
200 12 
1288 77 
777 47 
200 12 
311 19 
1663 100 
Betalingsbalancestøtte- 1991 
Internationale 
finansierings-
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral stette 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stone 
Gxldssanering 
Paris-klubben 
Syndikeret Ian 
I alt 
Internationale 
finansierings­
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral ststte 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stone 
Gzldssanenng 
Paris-klubben 
Syndikeret lin 
I alt 1 alt 
Tilsagn 
mio. USD % 
5607 50 
4177 37 
1430 13 
5600 50 
2190 20 
35 0 
850 8 
521 5 
2004 18 
554 5 
1450 13 
11207 100 Udbetalinger 
mio USD V. 
3930 43 
2825 31 
1105 12 
5147 57 
1988 22 
35 0 
633 7 
487 5 
2004 22 
554 6 
1450 16 
9077 100 
Den Tiekkiske OB Slovakiske 
Føderative reoublik 
Tilsagn 
mio USD % 
1302 59 
852 39 
450 21 
887 41 
500 23 
15 1 
200 9 
172 8 
2189 100 Udbetalinger 
mio USD % 
1302 60 
852 39 
450 21 
862 40 
500 23 
15 1 
200 9 
147 7 
2164 100 Algeriet 1 
Tilsagn 
mio USD 
690 
390 
300 
2290 
540 
300 
1450 
1450 
2980 
Tilsagn 
mio USD 
2262 
2012 
250 
518 
250 
10 
150 
108 
2780 V. 
23 
13 
10 
77 
18 
10 
49 
49 
100 Udbetalinger 
mio. USD •/. 
443 19 
293 12 
150 6 
1938 81 
338 14 
150 6 
1450 61 
1450 61 
2381 100 
Ungarn 
•/. 
81 
72 
9 
19 
9 
0 
5 
4 
100 Udbetalinger 
mio USD V. 
1020 67 
845 56 
175 12 
493 33 
250 17 
10 1 
125 8 
108 7 
1513 100 Pulgftrien | 
Tilsagn 
mio. USD 
640 
390 
250 
1168 
400 
10 
100 
104 
554 
554 
1808 
Tilsagn 
mio USD 
713 
533 
180 
737 
500 
100 
137 
1450 % 
35 
22 
14 
65 
22 
1 
6 
6 
31 
31 
100 Udbetalinger 
mio USD % 
540 33 
390 24 
150 9 
1117 67 
400 24 
10 1 
58 4 
95 6 
554 33 
554 33 
1657 100 
Rumxnien I 
% 
49 
37 
12 
51 
34 
7 
9 
100 Udbetalinger 
mio USD % 
625 46 
445 33 
180 13 
737 54 
500 37 
100 7 
137 10 
1362 100 
Tabd 3.1. (fortsat) 
Betalingsbalaaceatatte -1992 
laternatioBale 
rmauicriats-
iajtitutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral Matte 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
atatte 
I alt 
Internationale 
fiuuieriap-
iastitutioaer 
IMF 
Vadenbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral atatte 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stotte 
I alt laic 
Iilijtfn 
mio. USD 
1S64 
909 
655 
708 
423 
120 
165 
1272 % 
69 
40 
29 
31 
19 
5 
7 
100 Udbetalinger 
mio. USD % 
1193 71 
768 46 
426 26 
476 29 
298 18 
79 5 
100 6 
1670 100 
Letland 
JjJsjID 
mio. USD 
215 
170 
45 
169 
91 
35 
43 
3S4 •/. 
Si 
44 
12 
44 
24 
9 
11 
100 Udbetalinger 
mio. USD % 
196 68 
151 52 
45 16 
94 32 
46 16 
23 8 
25 9 
290 100 Albanien 1 
Tilsagn 
mio USD 
48 
28 
20 
US 
83 
20 
12 
162 % 
29 
17 
12 
71 
51 
12 
8 
100 UdbeUjling.fr 
mio USD */• 
28 23 
18 13 
10 8 
95 77 
83 67 
9 7 
4 3 
123 100 
Lilaucn 
Tilsaen 
mio. USD 
24S 
185 
60 
217 
114 
45 
58 
462 % 
S3 
40 
13 
47 
25 
10 
13 
too Udbetalinger 
mio. USD % 
194 62 
149 48 
45 14 
120 38 
57 18 
34 11 
29 9 
314 100 Ejtijnd. 
Tilsagn 
mio. USD 
116 
86 
30 
87 
46 
20 
22 
204 % 
57 
42 
15 
43 
22 
10 
11 
100 Udbetalinger 
mio. USD % 
109 69 
83 53 
26 17 
48 31 
23 14 
13 8 
13 8 
158 100 
Runuenicn II 
Tilsatn 
mio. USD 
940 
440 
500 
119 
90 
29 
10S9 y. 
89 
42 
47 
11 
8 
3 
100 ujfeflaUasE 
mio. USD y. 
666 85 
366 47 
300 38 
119 15 
90 11 
29 4 
715 100 
BeUliapbaJanccstctte -1994 
Internationale 
fiaaniicrinp-
iastitutioner 
IMF 
Verdensbanken 
Qwlitikbaxeret) 
Bilateral stette 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stette 
Gcldssanering 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden stette 
I alt 
Internationale 
finanuerinp-
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral atatte 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
suite 
Gcldssanering 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden stone 
I alt 1 alt 
Tilsagn 
mio. USD 
4086 
3206 
880 
11299 
952 
100 
350 
252 
9645 
4920 
4380 
345 
15385 y. 
27 
21 
6 
73 
6 
1 
2 
2 
63 
32 
28 
2 
100 Udbetalinger 
mio USD S 
2772 21 
2072 16 
700 5 
10591 79 
560 4 
90 1 
185 1 
111 1 
9645 72 
4920 37 
4380 33 
345 3 
13363 100 
Moldova I 
Tilsagn 
mio. USD 
164 
104 
60 
130 
54 
30 
4(1 
6 
294 % 
56 
35 
20 
44 
18 
10 
14 
2 
KW Udbeulinaer 
mio. USD % 
133 56 
121 51 
12 5 
106 44 
3(1 12 
20 8 
30 13 
26 II 
239 lim Albanjen |I 
Tilsaen 
mio. USD 
75 
60 
15 
45 
41 
4 
120 y. 
63 
50 
13 
37 
34 
3 
100 Udbetalinger 
mio. USD % 
42 SO 
34 41 
8 9 
41 SO 
41 SO 
13 100 
NmiwiCT III 
Tilsagn 
mio. USD 
913 
713 
200 
218 
143 
5(1 
26 
1131 y. 
81 
63 
18 
19 
13 
4 
2 
1011 Udbetalinger 
mio. USD % 
447 16 
247 48 
200 38 
73 14 
63 12 
10 2 
520 100 Algeriet II 
Tilsagn 
mo. USD V. 
1397 19 
1097 15 
300 4 
S920 81 
335 5 
150 2 
135 2 
5300 72 
1120 15 
4180 57 
7317 100 Udbetalinger 
mio. USD y. 
1182 17 
882 13 
300 4 
S666 83 
201 3 
95 1 
70 1 
5300 77 
1120 16 
4180 61 
6848 100 
DcnSlovakiskeRemiblik 
Tilsagn 
mio. USD % 
426 64 
346 52 
80 12 
242 36 
155 23 
60 9 
27 4 
668 100 Udbetalinger 
mio. USD */• 
308 84 
228 62 
80 22 
60 16 
6(1 16 
368 100 Bulearien 11 
TilllfD. 
mio. USD 
646 
521 
125 
4214 
125 
50 
39 
4000 
3800 
200 
4*60 y. 
13 
11 
3 
87 
3 
1 
1 
82 
78 
4 
100 Udbetalinger 
mio. USD % 
195 5 
195 5 
4125 95 
125 3 
4000 93 
3800 88 
200 5 
4320 100 
Ukraine 
Tilsagn 
mio. USD 
465 
365 
UK) 
S3« 
UK) 
70 
15 
345 
345 
»»5 % 
47" 
37 
10 
53 
10 
7 
2 
35 
35 
too Udbetalinger 
mio. USD % 
465 47 
365 37 
10(1 10 
520 S3 
inn to 
70 7 
5 1 
345 35 
345 35 
985 ion 
10 
Tabel 3.1.(fortsat) 
Betalingsbalancestøtte - 1995 
Internationale 
finansierings­
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral stette 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stette 
Gaeldssanering 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden stette 
I alt I alt 
Tilsagn 
mio. USD 
1877 
1477 
400 
3885 
330 
150 
3405 
3405 
5762 % 
33 
26 
7 
67 
6 
3 
59 
59 
100 Udbetalinger 
mio. USD % 
1770 33 
1370 26 
400 7 
3573 67 
168 3 
3405 64 
3405 64 
5343 100 Belarus 
Tilsagn 
mio USD 
270 
270 
70 
70 
340 % 
79 
79 
21 
21 
100 Udbetalinger 
mio USD % 
163 81 
163 81 
38 19 
38 19 
201 100 Ukraine 11 
Tilsagn 
mio. USD 
1607 
1207 
400 
3815 
260 
150 
3405 
3405 
5422 % 
30 
22 
7 
70 
5 
3 
63 
63 
100 Udbetalinger 
mio USD % 
1607 31 
1207 23 
400 8 
3535 69 
130 3 
3405 66 
3405 66 
5142 100 
Tabel 3.1. (fortsat) 
Betalingsbalancestøtte-1996 
Internationale 
finansierings­
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral stette 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stette 
Gaeldssanering 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden stette 
I alt Laii 
Tilsagn 
mio USD 
250 
195 
55 
67 
19 
10 
38 
38 
317 % 
79 
62 
17 
21 
6 
3 
12 
12 
100 Udbetal 
mio. USD 
32 
32 
67 
19 
10 
38 
38 
100 nger 
% 
33 
33 
67 
19 
10 
38 
38 
100 Moldoya II 
Tilsagn 
mio. USD 
250 
195 
55 
67 
19 
10 
38 
38 
317 % 
79 
62 
17 
21 
6 
3 
12 
12 
100 Udbetal 
mio. USD 
32 
32 
67 
19 
10 
38 
38 
100 nger 
% 
33 
33 
67 
19 
10 
38 
38 
100 
a) Udbetalingerne vises under det år, hvor de tilhørende forpligtelser er opført. 
Der er ikke tal for 1993, da der ikke blev truffet beslutning om EU-transaktioner i det år 
11 
Tabel 4: Udvalgte økonomiske indikatorer 
1993 1994 1995 1996 
Program ( 1 ) Skøn 
BNP i faste priser (Procentvis ændring) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Ukraine 9.6 
-2.2 
11.6 
-1.5 
-8.5 
16.0 
16.2 
-8.7 
1.5 
17.1 9.4 
-0.9 
-20.0 
1.8 
-1.8 
2.0 
1.0 
-31.0 
3.9 
-23.0 8.9 
3.9 
-7.0 
2.1 
4.3 
-0.8 
3.0 
-3.0 
7.1 
-12.0 -
4.2 
-
-
3.1 
2.0 
-
4.0 
4.0 
-8.0 8.2 
4.0 
2.6 
-10.9 
4.0 
2.8 
3.6 
~ -8.0 
4.1 
-10.0 
Forbrugerpriser (årets udgang) (Procentvis ændring) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Ukraine 30.9 
16.1 
1990.0 
63.8 
35.6 
35.0 
163.0 
837.0 
295.0 
10155.0 15.8 
38.6 
2220.0 
122.0 
41.7 
26.0 
72.2 
116.0 
61.7 
401.0 6.0 
21.9 
290.0 
32.9 
• 28.9 
23.0 
35.7 
24.0 
27.8 
182.0 -
15.0 
-
-
23.7 
16.0 
-
15.0 
19.0 
47.0 17.4 
15.1 
39.0 
310.8 
14.8 
13.0 
13.1 
26.5 
56.9 
39.7 
Fiskal balance (Procentvis ændring) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Ukraine 14.4 
-8.7 
-8.3 
10.9 
-0.7 
0.6 
-5.1 
-6.8 
-0.4 
10.1 -12.4 
-4.4 
-1.7 
-5.8 
1.3 
-4.1 
-1.7 
-9.0 
-1.9 
-8.2 -10.4 
-1.4 
-3.2 
-5.7 
-1.2 
-4.4 
-1.8 
-5.5 
-2.6 
-5.0 -
0.3 
-
-
-1.4 
-1.8 
-
-3.4 
-2.2 
-3.0 -11.4 
3.0 
1.9 
-11.0 
-1.5 
-1.2 
-2.5 
-7.2 
-3.9 
-3.2 
12 
Tabel 4: Udvalgte økonomiske indikatorer (fortsat) 
1993 1994 1995 1996 
Program (1) Skøn 
Løbende betalingbalance 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Ukraine •29.7 
1.6 
-8.7 
12.8 
1.3 
6.7 
-6.2 
-9.3 
-4.7 
-5.9 (ProcentafBNP) 
-14.3 
-4.4 
-11.4 
-2.1 
-7.1 
-4.6 
-2.1 
-9.2 
-1.7 
-6.0 -7.5 
-5.3 
-4.1 
-0.5 
-5.1 
-4.0 
-10.3 
-6.7 
-4.9 
-5.0 -4.7 -
-4.3 
-
-6.9 
-4.4 
-
-6.8 
-3.2 
-3.8 -7.7 
2.8 
-9.0 
0.0 
-10.2 
-6.8 
-8.2 
-14.4 
-6.6 
-3.9 
Officielle valutareserver 
(årets udgang) (Antal måneders import) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Runænien 
Ukraine 2.3 
2.3 
0.3 
2.0 
4.0 
5.6 
2.4 
1.5 
0.1 
0.2 3.2 
2.9 
0.3 
3.0 
3.2 
5.5 
3.1 
3.1 
1.1 
2.3 3.5 
2.1 
0.7 
2.8 
2.7 
4.8 
3.9 
4.0 
0.4 
3.7 -
2.5 
na 
-
2.7 
3.1 
-
3.4 
1.0 
1.2 3.2 
4.5 
na 
1.6 
2.4 
2.9 
2.4 
4.0 
0.6 
1.3 
(1) Programmål som fastsat i: juni 1996 for Algeriet, september 1995 for Belarus, juli 1996 for Estland, 
april 1996 for Letland, maj 1996 for Moldova, december 1995 for Rumænien og maj 1996 for Ukraine 
Kilde: Nationale myndigheder og IMF 
13 
ALBANIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor Priserne er stort set blevet liberaliseret med undtagelse af lægemidler 
og nogle offentligt leverede varer og tjenester (sundhedspleje, 
bytransport, jernbane, energi og vand). 
Ingen kvantitative importrestriktioner. Kun eksportrestriktioner på 
metalskrot og uforarbejdet træ. Afskaffelse af toldfritagelser, ny 
klassifikation, nye toldsatser godkendt i maj 1995. Gennemsnitlig 
toldsats på omkring 12%. Lavere told for nogle kapitalgoder. 
Anmodningen om medlemskab af WTO er fortsat i en tidlig fase. 
Frit flydende valutakurs siden juli 1992 inden for et valutamarked med 
én valutaregime. Valutasystemet er stort set uden restriktioner for 
transaktioner på de løbende poster, inklusive profithjemtagning. 
Fortsat kontrol med nogle kapitaltransaktioner. 
Liberal lovgivning. Salg af jord til udlændinge er tilladt, men på grund 
af forsinkelser i matrikulerings- og tinglysningsprocessen kan der ikke 
sælges landbrugsjord. Der er oprettet økonomiske frizoner. 
Kreditlofter for bankerne. Bankerne kan frit bestemme udlånssatserne, 
men centralbanken fastsætter minimumsindlånssatserne for at sikre, at 
realrentesatserne er positive. Auktioner med skatkammerbeviser (3, 6, 
12 måneder). 
Momsen indførtes i juli 1996. Budgetindtægterne anslået til 19% af 
BNP i 1996; udgifterne anslået til 29,4% af BNP. 
96% af det samlede opdyrkelige areal er privatiseret. Uddelingen af 
midlertidige ejerbeviser næsten afsluttet. Privatiseringen af små 
virksomheder inden for handel og tjenester er afsluttet. Store 
fremskridt i privatiseringen af små og mellemstore 
industrivirksomheder. Privatiseringen af store statsejede virksomheder 
går langsommere. Strategiske virksomheder udbudt til salg til 
udenlandske investorer. Det kuponbaserede masseprivatiserings­
program, der blev iværksat i midten af 1995, sigtede på at privatisere 
400 mellemstore eller store virksomheder inden udgangen af 1998. 
Kun 97 virksomheder var solgt i juli 1996 på grund af vanskeligheder 
med gennemførelsen (bl.a. kuponer udstedt med en for høj pålydende 
værdi). Der blev oprettet en fondsbørs i marts 1996; handelen omfatter 
indtil videre kun skatkammerbeviser og privatiseringskuponer. 
Tostrenget banksystem, der domineres af tre store ineffektive statsejede 
banker. Dårlige lån tegner sig for mere end en tredjedel af al 
långivning. Med sigte på at privatisere to statsejede banker overførte 
regeringen i december 1996 28 af deres filialer til den tredje statsejede 
bank. 
Det ineffektive banksystem medførte en vækst på det uformelle 
finansielle marked. Flere pyramideordninger, der tilbød meget høje 
rentesatser, brød sammen i slutningen af 1996. 
14 
ALGERIET 
1. Prisliberalisering 
Handelsliberalisering 
Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor Prisliberaliseringen er næsten gennemført med afskaffelsen af de 
generelle fødevaresubsidier, inklusive de mest følsomme produkter 
(skummetmælk, semuljegryn og mel). Der er fortsat kontrol med 
fortjenesten og priserne på lægemidler og energiprodukter, mens 
priserne på gas og elektricitet gradvis blev tilpasset i 1996 med henblik 
på at blive omkostningsbestemte inden udgangen af 1997. Med den 
konkurrencelovgivning, der blev vedtaget i 1995, institutionaliseredes 
princippet om fri prisfastsættelse, men lovgivningen beskytter mod 
monopolistisk adfærd og tvinger leverandørerne til at offentliggøre 
deres priser. 
De reformer, der blev indledt i 1994, er blevet yderligere styrket. I 
slutningen af 1996 var der ingen importrestriktioner (bortset fra varer, 
der permanent er forbudt af sociale og religiøse grunde). Den 
maksimale importtold blev nedsat fra 60% til 50% i januar 1996. 
Der findes nogle restriktioner for udenlandsk valuta i forbindelse med 
nogle betalinger på de løbende poster og i forbindelse med ikke-
bosiddendes pengeoverførsler. Regeringen gjorde det klart, at den vil 
indføre fuld konvertibilitet for de løbende poster inden udgangen af 
1997. Den styrede flydning blev yderligere styrket efter etableringen af 
et fuldt udbygget interbank-valutamarked i december 1995. 
Liberal ordning for udenlandske investeringer, inklusive banksektoren, 
men på grund af den sikkerhedsmæssige situation er der ikke, når 
bortses fra olie- og gasindustrien, foretaget større udenlandske 
investeringer. 
Dereguleringen af rentesatserne, herunder afskaffelsen af loftet for 
bankernes rentemarginal i december 1995, og inflationsafdæmpningen 
medførte, at der igen fra begyndelsen af 1996 blev tale om positive 
realrentesatser. Der blev i højere grad brugt indirekte pengepolitiske 
styringsinstrumenter med henblik på at fremme udviklingen af 
centralbankens open-market operations. 
Fortsat stærk finanspolitisk styring, herunder lønmoderation og en 
stram overførsels- og subsidieringspolitik. 
Privatiseringsloven blev vedtaget i 1996. Iværksættelse af det første 
privatiserings- og likvidationsprogram, der omfatter 274 små virksom­
heder. Behovet for at omstrukturere tabsgivende virksomheder, stærk 
social modstand og en række tekniske og retlige forsinkelser 
vanskeliggør gennemførelsen af programmet. Lov om salg af al 
statsejet landbrugsjord vedtaget i 1996. 
Der blev gjort yderligere fremskridt med at omstrukturere offentlige 
virksomheder, særlig for så vidt angår de 23 største tabsgivende 
virksomheder. Alle offentlige virksomheder er underlagt strenge 
budgetrestriktioner. 
Forretningsbankerne er næsten udelukkende statsejet. I 1996 
iværksatte myndighederne en undersøgelse af forretningsbankernes 
praksis, der skal munde ud i større selvstændighed i kreditgivningen 
og i nye tilsynsregier. Som følge heraf har alle banker forbedret deres 
solvensnøgletal. 
15 
BELARUS 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor Første prisliberalisering i 1993. De fleste priser (undtagen i 
statsmonopoler) blev frigivet ultimo 1994/primo 1995. De gradvise 
forhøjelser af offentlige værkers priser op til 80% af 
omkostningsniveauet blev forsinket til midten af 1997. I midten af 
1996 blev der for en række produkter (brød, landbrugsprodukter, 
babymad osv.) indført prislofter, der skal administreres af de lokale 
myndigheder. De centrale myndigheder kontrollerer (direkte) prisen på 
alkohol; avancen på landbrugsprodukter er reguleret. 
Hovedparten af importlicenser og eksportafgifter blev afskaffet i 1994. 
Krav om, at eksportører skal overdrage udenlandsk valuta, blev 
genindført i begyndelsen af 1996, og det samme var tilfældet for en 
10% skat på køb af udenlandsk valuta. 
Toldunionen med Rusland trådte i kraft i begyndelsen af 1995. 
Importafgifterne steg derfor til det russiske toldniveau. Ratifikationen 
af partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Den Europæiske Union 
stillet i bero. 
Forlod den russiske rubelzone i 1994. Kun delvis konvertibilitet for 
transaktioner på de løbende poster. Begrænsninger på interbank-
valutatransaktioner. 
Fri hjemtagelse af kapital og profit. På grund af politisk usikkerhed er 
de udenlandske direkte investeringer næsten nul. 
Tostrenget banksystem. Centralbanken fastsætter pengepolitikken. 
Siden anden halvdel af 1996 er der ført en ekspansiv pengepolitik. 
Ugentlige auktioner over en stor del (60%) af kreditterne til 
banksektoren. Stigende inflationspres. 
Moms indført i 1993. Den offentlige sektors budget, udviste et lille 
(1,9%) underskud i 1996, men der er ikke heri ordentligt taget højde 
for kvasifiskale aktiviteter og restancer. 
Langsom og forsinket privatiseringsproces. Kun 10% af statens aktiver 
var privatiseret ved udgangen af 1996. Masseprivatiseringen er blevet 
annulleret, til trods for at der er uddelt kuponer til befolkningen. 
En stor del af banksektoren privatejet. Tilsynsbestemmelserne er 
gradvis strammet, og mindstekapitalkravet er for nylig steget til 2 mio. 
ECU. Bankerne er fortsat tynget af dårlige lån, hvilket svækker deres 
økonomiske situation. 
16 
BULGARIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor Frem til udgangen af 1996 førtes der kontrol eller tilsyn med omkring 
50% af varerne (vægtet med deres andel i forbrugerprisindekset). 
Ordningen er generelt liberal, men der blev i midten af 1996 indført en 
importafgift på 5%. 
11991 blev der indført en praktisk taget fritflydende enhedsvalutakurs. 
I bestræbelserne på at forsvare valutaen har centralbanken fra tid til 
anden foretaget betydelige interventioner. 
Der blev vedtaget en liberal lovgivning om udenlandske investeringer i 
1992, men den blev delvis strammet i slutningen af 1996. 
Selv om centralbanken formelt er uafhængig, har den nu og da måttet 
stille direkte kreditter til rådighed for staten. 
Ligesom økonomien som helhed kendetegnedes de offentlige finanser 
ved en alvorlig krise i 1996, da underskuddet nåede op over 10% af 
BNP som følge af rentebetalingerne på den indenlandske og 
udenlandske gæld. Der blev imidlertid noteret en stor primær balance. 
Skatteopkrævningen fungerer dårligt, og der planlægges gennemført 
en skattereform. 
Der blev iværksat et masseprivatiseringsprogram (baseret på kuponer) 
i 1996. Omstruktureringen i virksomhederne accelererede noget, 
efterhånden som regeringen tog skridt til at stramme de største 
tabsgivende statsvirksomheder op. 
Omtrent en tredjedel af bankerne blev lukket i 1996. Sektoren 
domineres nu af fem statsejede banker. Banktilsynet fungerer fortsat 
dårligt. 
17 
ESTLAND 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor Omfattende prisliberalisering i 1991. I slutningen af 1996 var der 
fortsat priskontrol for landbrugs- og skovbrugsprodukter, olieskifer, 
lægemidler og offentlige værker. Priserne for et begrænset antal 
tjenesteydelser (f.eks. huslejer og offentlig transport) kontrolleres på 
kommunalt plan. 
Ingen importafgifter undtagen for et meget begrænset antal produkter 
(pelse, vand- og snescootere og mindre skibe). Eksportkvoter/licenser 
for 1er og grus. Fast gebyr på 200 EEK pr. import?eksporterklæring. 
Frihandelsaftalen med EU har været i kraft siden 1. januar 1995. 
Estland har frihandelsaftaler med EFTA-landene og Letland og 
Litauen (siden 1. april 1996). Estland har ansøgt om medlemskab af 
den centraleuropæiske frihandelsaftale. 
Fuld konvertibilitet for transaktionerne på betalingsbalancens løbende 
poster. Kroon har siden 1992 været knyttet til DEM (1 DEM = 8 EEK) 
under et currency board-arrangement med en teknisk udsvingsgrænse 
på 3%. 
Fri hjemtagning af profitter og provenu ved realisering af aktiver for 
valutaudlændinge. 
Centralbanken er ansvarlig for currency board-arrangementet og i 
ekstraordinære tilfælde for kriselångivning til banksystemet. 
Inflationen faldt i 1996 til 14,8% (tal for ultimo-året). 
Skattereformen blev afsluttet i begyndelsen af 1994. De indirekte 
skatter (særlig moms) repræsenterer mere end 50% af statens 
indtægter. Punktafgifterne blev forhøjet i 1996. De offentlige udgifter 
udgjorde 42% af BNP. 
Privatiseringen af mindre virksomheder er praktisk taget afsluttet. I 
slutningen af 1996 var mere end 450 af 500 mellemstore og store 
virksomheder blevet privatiseret. 
Todelt banksystem. Konsolideringen af banksektoren fortsatte, idet der 
ved udgangen af 1996 var 15 forretningsbanker. Tallinns fondsbørs 
blev lanceret med succes i 1996, og omsætningen har været støt 
stigende. 
18 
LETLAND 
1. Prisliberalisering Ved udgangen af 1992 var prisliberaliseringen praktisk taget afsluttet, 
når bortses fra offentlige forsyningsselskabers priser samt huslejer. I 
1996 blev der fortsat gjort fremskridt med at bringe de resterende 
regulerede priser på linje med verdensmarkedspriserne. 
2. Handelsliberalisering Alle handelsbegrænsninger blev afskaffet i 1992. Frihandelsaftaler 
med EU, de baltiske stater og EFT A-landene. Letland har ansøgt om at 
blive medlem af WTO. 
3. Valutasystem Forlod rubelzonen i juli 1992. Fuld konvertibilitet for transaktioner på 
de løbende poster. Lats-kursen stabiliseres ved styret flydning, uformelt 
knyttet til SDR. 
4. Udenlandske direkte 
investeringer Fri hjemtagning af profitter og provenu ved realisering af aktiver for 
valutaudlændinge. Store udenlandske direkte investeringer (171 mio. 
USD i 1996). 
5. Pengepolitik Uafhængig centralbank. Kreditpolitikken styres via indirekte 
instrumenter. Rentesatserne er fuldstændig liberaliseret. 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren Momsen blev indført i februar 1992. I 1993 indførtes en enhedsskat 
(25%) plus en 10% ekstraskat af årsindkomsten. Stram kontrol med de 
offentlige finanser i 1996; budgetunderskuddet blev mindre end 
forventet. 
Det lettiske privatiseringsagentur blev oprettet i februar 1996, og 
procedurerne for privatisering blev gjort mere gennemsigtige og 
hurtigere. Afhændelsen af den lettiske energileverandør og det lettiske 
shippingselskab skred planmæssigt fremad i 1996. 
8. Reform af den 
finansielle sektor Der blev oprettet et todelt banksystem i 1992. Bankkrisen i 1995 
reducerede antallet af banker til 33, hvoraf kun 16 kan modtage 
indskud fra husholdningerne. 75% af banksektoren er på private 
hænder, heraf 39% udenlandsk ejet. Kapitalstrukturen i de statsejede 
banker blev styrket som forberedelse til privatiseringen. Fondsbørsen 
begyndte at fungere i juli 1995. 
19 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor LITAUEN 
Næsten alle priser blev fuldstændig liberaliseret i 1991-92. Der er 
stadig nogle restriktioner på offentlige forsyningsselskabers priser, 
huslejer og transportpriser. Fremskridt i retning af at fastsætte 
energipriserne på et omkostningsbestemt grundlag. 
Forholdsvis liberal handelsordning. Alle ikke-toldmæssige 
restriktioner blev afskaffet i 1991-92. Den handelsvægtede 
gennemsnitlige told var under 5% i 1995, og for hovedparten af 
varerne var tolden nul. Handelspolitikken er Ikke altid blevet 
gennemført som bebudet - specielt er toldsatserne for nogle 
landbrugsprodukter blevet nedsat mindre end planlagt i IMF-
programmet. Frihandelsaftalen med EU trådte i kraft den 1. januar 
1995. 
Fuldstændig konvertibilitet for transaktioner på de løbende poster og 
fuldstændig intern konvertibilitet. Praktisk talt ingen restriktioner på 
kapitaltransaktioner. Forlod rubelzone i foråret 1992.1 april 1994 blev 
der indført et currency boajd-arrangement med litas knyttet til USD i 
forholdet 4:1. "— 
Fri hjemtagning af profitter og provenu ved realisering af aktiver for 
valutaudlændinge. Som følge af en forfatningsændring har udlændinge 
siden 1996 kunnet eje jord til forretningsformål. 
Siden april 1994 har pengepolitikken været bestemt af currency board­
arrangementet, hvorefter der skal være fuld valutadækning for 
centralbankens reservepenge og andre litas-denominerede passiver. 
Currency board-arrangementet udelukker monetær finansiering af 
budgetunderskuddet. Reformerne med henblik på at gøre 
skattesystemet bedre egnet til en markedsøkonomi er stort set 
gennemført (inkl. indførelse af moms). Skatteunddragelse og erosion 
af skattegrundlaget har ført til en væsentlig nedgang i 
skatteindtægterne som procent af BNP. Budgetunderskuddene er 
alligevel forblevet ret små takket være en stram styring af udgifterne. 
Første fase af kuponprivatiseringen blev afsluttet i 1995 med 
privatisering af 85% af de virksomheder, der kunne komme i 
betragtning. Anden fase af privatiseringen blev indledt i 1996, og her 
opereres der med kontant salg til indenlandske og udenlandske købere. 
Der blev indført et todelt banksystem i 1992. Der blev vedtaget en 
centralbank- og forretningsbanklov i begyndelsen af 1995. Den 
finansielle sektor er nu ved at komme sig efter bankkrisen i slutningen 
af 1995. Regeringen fører aktivt en trestrenget politik, der er baseret på 
følgende: sanering af kriseramte bankers økonomi; privatisering; 
styrkelse af rammebestemmelserne (stramning af reglerne om risiko-
og kapitaldækning, indførelse af internationale regnskabsstandarder og 
obligatorisk revision). Udenlandske banker kan oprette datterselskaber. 
Fondsbørsen på plads. 
20 
MOLDOVA 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor Fuldstændig liberalisering af vare- og tjenestepriser med visse 
undtagelser (hovedsagelig energiprodukter). 
Alle eksportkvoter er fjernet. Maksimal importtold på 20%, med få 
undtagelser. 
Der blev indført en ny valuta i november 1993. Styret flydning med en 
langsom nominel depreciering over for USD. Daglige valutaoptioner 
på Chisinau Inter-bank Foreign Currency Exchange. Konvertibilitet 
for transaktioner på de løbende poster. 
Liberal ordning, fri hjemførsel af profitter og provenu af likvidationer 
af investeringer inden for en frist af tre måneder fra lukningen. I 
januar 1995 oprettedes et agentur til fremme af udenlandske 
investeringer. Partnerskabs- og samarbejdsaftale med EU undertegnet i 
november 1994. 
Baseret på kreditlofter. Politikken sigter på en yderligere 
formindskelse af inflationen, en styrket finansiel disciplin og øget 
centralbankuafhængighed. 
Momsen blev indført i 1992. Skatteadministrationen forbedret. 
Privatiseringsindtægterne langt lavere end forventet på grund af 
mangel på indenlandsk kapital. Udgiftsoverskridelser som følge af 
højere socialudgifter end planlagt og nettolångivning fra staten, der 
overtog garanterede lån til nødlidende virksomheder. 
2 200 virksomheder, der repræsenterer omkring 70% af økonomien, er 
blevet privatiseret via kuponprogrammet. 
Masseprivatiseringsprocessen blev afsluttet i oktober 1996. 
Privatisering mod kontantbetaling ingen succes på grund af mangel på 
indenlandsk kapital. 
Todelt banksystem. Nationalbanken er ansvarlig for pengepolitik og 
banktilsyn. I 1995 blev der indført regler om hensættelser til dækning 
af dårlige lån. Fra 1.1.1996 blev alle banker, der ikke kan holde et 
reserveniveau på mindst 4 mio. lev (omkring 900 000 USD), tvunget 
til at lukke eller til at fusionere med en større bank. 
21 
RUMÆNIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den 
finansielle sektor 11990 indførtes et program for gradvis prisliberalisering. 11993 var de 
fleste forbrugersubsidier blevet afskaffet, og der var kun få 
forbrugsvarer under direkte priskontrol. 
Liberaliseringen af udenrigshandelsordningen var i vid udstrækning 
afsluttet i slutningen af 1992, selv om omkring halvdelen af 
Rumæniens import i 1995 var underlagt særlige arrangementer. I 1996 
blev der indført omfattende handelsrestriktioner i forsøget på at bremse 
det voksende handelsunderskud. 
Næsten fuldstændig konvertibilitet for transaktioner på de løbende 
poster. De resterende begrænsninger vedrører de maksimumsbeløb, 
som valutaindlændinge må tage ud af landet. I begyndelsen af 1996 
blev der indført omfattende kontrolforanstaltninger for virksom­
hedernes og bankernes valutatransaktioner; kun 4 banker har tilladelse 
til at operere på valutamarkedet. 
Udenlandske direkte investeringer og porteføljeinvesteringer er 
reguleret ved lov. De udenlandske direkte investeringer faldt i 1996 og 
er små i forhold til landets størrelse. 
Nationalbanken er uafhængig, selv om den i 1996 bidrog til at 
finansiere budgetunderskuddet og gav statsejede virksomheder og 
landbrugssektoren direkte kreditter. 
Den grundlæggende skattereform er afsluttet. Moms og lønskatter er 
de vigtigste statslige indtægtskilder. Budgetunderskuddet voksede 
stærkt i 1996 på grund af en forøgelse af subsidierne. 
Der er kun gjort få fremskridt i omstruktureringen af de ineffektive og 
energitunge virksomheder, særlig på grund af overvurderingen af den 
nationale valuta og de lave energipriser. I oktober var 57% af de små 
virksomheder privatiseret, men privatiseringen af de store og 
mellemstore virksomheder skrider langsomt fremad. 
To store private banker gik konkurs i 1996. Der blev indført en 
begrænset indskydergarantiordning i august 1996. I 1996 blev det 
sekundære OTC-marked (RASDAQ) lanceret med succes. 
22 
UKRAINE 
1. Prisliberalisering 
Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Udenlandske direkte 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
Reform af den 
finansielle sektor De lokale myndigheders begrænsninger på avancer for brød og 
olieprodukter blev afskaffet i maj 1996. Hovedparten af varerne er ikke 
længere underkastet prisregulering (kun energi- og transportpriser skal 
godkendes). Forhøjelse af kul-, el-, gas-, og transportpriserne for 
husholdningerne, men priserne er stadig ikke omkostningsdækkende. 
Også forhøjelser af huslejer. 
Systemet med statsordrer er opgivet, bortset fra korn af budgetmæssige 
grunde. Budgetmidlerne til statslige indkøb af landbrugsprodukter er 
begrænset til bestemte organisationers behov og baseret på 
markedsbestemte priser. Kvantitative restriktioner er ophævet for 
importens vedkommende, bortset fra få undtagelser begrundet i 
sundheds- og sikkerhedsmæssige hensyn. Den højeste importtold er 
30%. Ingen eksportkvoter og -licenser (bortset fra huder og skind). 
Parnerskabs- og samarbejdsaftale med EU undertegnet i juni 1994. 
Kursen bestemmes på interbank-auktionsmarkedet. 
Skattelettelse for nogle udenlandske direkte investeringer, som udgør 
mindst 20% af en virksomheds kapital. Denne skattelettelse blev 
indført ved et dekret i 1993 og indebærer fritagelse for indkomst- og 
overskudsbeskatning i 5 år. 
Kreditter fra centralbanken til forretningsbankerne tildeles oftest ved 
lombard-faciliteten og i mindre omfang ved auktion. Der gives ikke 
længere direkte kreditter. Centralbankens refinansieringssats justeres 
for at sikre, at den forbliver positiv i reale termer. 
Siden 1992 gradvis stramning og rationalisering af budgettet, herunder 
reform af momsen, virksomheds- og indkomstskatter. Reduktion af 
offentlige udgifter fra 72% af BNP i 1992 til omkring 40% i 1996. 
Indtægterne androg 37% af BNP i 1996. 
I begyndelsen af 1995 blev der iværksat et masseprivatiseringsprogram 
på grundlag af kuponer. Ved udgangen af 1996 var omkring 80% af de 
små virksomheder og 50% af de mellemstore og store virksomheder 
blevet privatiseret. Reformprogrammet for kulsektoren blev iværksat 
med hjælp fra Verdensbanken. 
Der blev iværksat foranstaltninger med henblik på at styrke 
banktilsynet og reguleringen af bankerne. 
23 
I. ALBANIEN 
1 Indledning 
Albaniens makroøkonomiske og strukturelle tilpasningsbestræbelser blev indledt i 1992 i 
en situation med alvorlige økonomiske, sociale og administrative problemer. Landet 
gjorde betydelige fremskridt hen imod makroøkonomisk stabilisering, der blev 
understøttet af et standbyarrangement på 20 mio. SDR fra IMF, supplerende bistand fra 
EU i form af et tilskud5 på 70 mio. ECU og bilateral bistand fra G-24. 
Efter IMF's beslutning om at støtte Albaniens mellemfristede strukturreformprogram med 
en udvidet strukturtilpasningsfacilitet på 42,4 mio. SDR for perioden fra midten af 1993 til 
midten af 1996 besluttede Rådet for Den Europæiske Union i november 1994 at yde 
landet en ny makrofinansiel bistand på op til højst 35 mio. ECU6. 
Udviklingen fra 1993 til midten af 1995 var tilfredsstillende: den årlige BNP-vækst 
udgjorde i gennemsnit 9%, der blev ført en stram budget- og pengepolitik, den 
udenrigsøkonomiske uligevægt blev reduceret, de udenlandske valutareserver blev 
genopbygget svarende til tre måneders import, og strukturreformerne skred fremad. 
Derefter aftog reformrytmen imidlertid, og der indtrådte en væsentlig budgetpolitisk 
udskridning, som kun delvis blev korrigeret efter parlamentsvalget i maj 1996. 
2 De makroøkonomiske resultater 
I 1996 voksede det reale BNP med 8,2% og fortsatte dermed den positive udvikling i de 
tre foregående år. Landbruget, der tegner sig for over halvdelen af BNP, voksede med 
4,5% i forhold til 5,8% i 1995. For andet år i træk siden overgangsprocessens begyndelse 
voksede industriproduktionen ganske lidt, nemlig 0,8%. Produktionen i de statsejede 
industrier fortsatte med at falde, mens produktionen i de nyoprettede private 
virksomheder inden for tekstil- og beklædningssektoren udviste stigning. Ifølge de 
officielle albanske tal lå arbejdsløsheden i 1996 på 12,1% sammenlignet med 13% i 1995. 
Finanspolitikken blev lempet i 1996, hvilket hovedsagelig skyldtes de foranstaltninger, der 
blev vedtaget inden valget i de første måneder af året. Således blev landbrugsskatten 
ophævet og skatteinddrivningen håndhævet mindre energisk, ligesom indførelsen af 
momsen, der skulle erstatte omsætningsafgiften, blev udsat. Desuden blev lønningerne i 
den offentlige sektor øget med 20% i april. Men straks efter valget traf den nye regering 
en række korrigerende finanspolitiske foranstaltninger. Den 1. juli blev momsen indført, 
og fritagelserne blev begrænset til brød, petroleum og flaskegas. Priskontrollen for nogle 
næringsmidler (hvede, mel og brød) blev ophævet. I et forsøg på at kontrollere 
budgetunderskuddet indefrøs regeringen i oktober udgifterne til nye investeringsprojekter. 
Reduktionen af udgifterne fra 30,8% af BNP i 1995 til 29,4% i 1996 var ikke desto 
mindre utilstrækkelig til at udligne nedgangen i indtægterne, som udgjorde 19% af BNP i 
1996 sammenlignet med 24% i 1995, og det samlede underskud for 1996 blev dermed 
11,4% af BNP. 
5 Rådets afgørelse af 28. september 1992 (92/482/EF). 
6 Rådets afgørelse af 28. november 1994 (94/773/EF). 
24 
Presset fra budgetunderskuddet og lønstigningerne resulterede i en hurtigere inflation, 
således at den tendens, der begyndte i 1993, blev vendt. Forbrugerprisinflationen blev på 
17,4% i J996 mod 6% i 1995. Væksten i pengemængden i bred forstand udgjorde 40% i 
1996. 
Importen steg betydeligt i 1996, og handelsunderskuddet voksede til 25% af BNP 
sammenlignet med 19,6% af BNP i 1995. Forværringen af handelsbalancen blev imidlertid 
udlignet af indstrømningen af pengehjemsendelser fra arbejdere i udlandet, der i andet 
halvdel af året steg på grund af det stigende afkast, der kunne opnås i den uformelle 
finansielle sektor. Det løbende underskud forblev relativt stabilt på 7,7% af BNP (7,5% i 
1995). De udenlandske valutareserver voksede til 280 mio. USD (svarende til 3,2 
måneders import). 
Valutakursen over for dollaren havde været stabil siden efteråret 1992. I seksmåneders-
perioden frem til valget i 1996 deprecieredes lek med omkring 15%» over for de 
toneangivende valutaer, men i årets anden halvdel genvandt den det meste af den værdi, 
den havde tabt. Generelt afstod den albanske nationalbank fra at intervenere bortset fra 
korte perioder med stor volatilitet. 
Den mest betydningsfulde uheldige udvikling i den albanske økonomi i 1996 var den 
stigende ustabilitet i den ekspanderende uformelle finansielle sektor. Sektoren begyndte at 
udvikle sig lige fra begyndelsen af overgangsprocessen, fordi den blev stimuleret af 
banksystemets svaghed og den heraf følgende stramme kontrol med banklångivningen. 
Selskaberne, der handlede som indskudsmodtagere og de facto fungerede som 
pyramideselskaber, tilbød højere rentesatser end banksektoren. Indtil udgangen af 1995 lå 
de månedlige rentesatser, som disse institutioner kunne tilbyde, i intervallet 4-5%. I 1996 
begyndte nye selskaber imidlertid at tilbyde månedlige rentesatser, der i nogle tilfælde var 
over 40%. Som følge heraf forøgede de større eksisterende markedsaktører også deres 
rentesatser, og ved årets udgang tilbød de månedlige satser på 10%. 
Efter advarsler fra IMF i oktober 1996 begyndte regeringen at udtrykke tvivl om 
opsparingsordningernes sundhed. I november og december 1996 brød to pyramide­
ordninger sammen. Selv om de indefrosne beløb i de to kollapsede ordninger blev 
omfordelt til investorerne som delvis kompensation for tabene, eskalerede uroen i februar 
1997 til en alvorlig politisk og sikkerhedsmæssig krise. Adskillige andre ordninger blev 
lukket. Alle eksisterende ordninger har nu suspenderet rentebetalingerne, og nogle er 
begyndt at tilbagebetale hovedstolen ratevis. 
3 Strukturreformer 
Efter betydelige fremskridt i 1994 og 1995 aftog rytmen i strukturreformerne i 1996. Der 
blev dog truffet nogle væsentlige foranstaltninger. 
Skattereformen skred fremad takket være indførelsen af moms i juli. Systemet 
kendetegnes imidlertid fortsat af en række svagheder som følge af mange fritagelser. Der 
er desuden brug for at foretage væsentlige forbedringer af skatteadministrationen. 
Prisliberaliseringen blev praktisk taget helt gennemført i 1996, og der opretholdes kun 
priskontrol med et begrænset antal varer og tjenester (sundhed, tranporten i byerne, 
jernbaner, energi og vand). Hvede og mel er ikke længere omfattet af priskontrol. Loftet 
25 
for prisen på brød blev ophævet (men der blev givet en særlig rabat for brød til offentligt 
ansatte arbejdere). 
Under masseprivatiseringsprogrammet blev privatiseringen af små og mellemstore 
tjeneste- og produktionsvirksomheder aktivt videreført og næsten gennemført. Omkring 
30 større virksomheder blev også solgt. For så vidt angår store virksomheder 
(hovedsagelig mineselskaber og offentlige værker) besluttede myndighederne at give 
salget til strategiske investorer højeste prioritet og at reservere minioritetsinteresser til salg 
via masseprivatiseringsprogrammet. Likvidationen af omkring 20 virksomheder, der var 
blevet overført til agenturet for virksomhedsomstrukturering, er blevet fortsat, om end i 
langsomt tempo. 
Der blev taget skridt til at reformere banksystemet. I februar 1996 vedtog parlamentet to 
love om den albanske centralbanks rolle og ansvar og også om dens relationer til 
regeringen i forbindelse med finansieringen af budgetunderskuddet. Samtidig vedtoges 
loven om banksystemet, der strømlinede tilladelsesprocedurerne og fastsatte reglerne for 
at udøve bankvirksomhed. Bestemmelserne om den albanske centralbank og bankloven 
blev imidlertid ikke håndhævet på en passende måde. Reglerne for finansiel virksomhed i 
Albanien er desuden fortsat meget utilstrækkelige. Der er endnu ikke indført tilsynsregler, 
som svarer til international standard. 
I september 1996 annoncerede regeringen, at den ville privatisere Albaniens tre statsejede 
banker inden for tre år. I december blev hovedparten af Rural Commercial Banks og 
National Commercial Banks filialer overført til Savings Bank, som regeringen har planer 
om at privatisere sidst. Savings Bank kunne frit vælge mellem at lukke eller at 
omstrukturere filialerne. 
4 Makrofinansiel bistand 
Tilskuddet på 35 mio. ECU, som Rådet traf beslutning om i november 1994, blev udbetalt 
i to rater. Den første rate (15 mio. ECU) blev udbetalt i maj 1995 efter undertegnelsen af 
aftalememorandummet, der fastsatte de makroøkonomiske og strukturpolitiske betingelser 
i tilknytning til tilskuddet. I begyndelsen af september 1996 besluttede Kommissionen at 
udbetale anden rate (20 mio. ECU) på baggrund af de foranstaltninger, den albanske 
regering havde truffet for at løse budgetuligevægtene, herunder indførelsen af momsen, og 
på baggrund af fremskridtene med at implementere de strukturreformer, der er nævnt i 
aftalememorandummet. 
26 
II. ALGERIET 
1 Indledning 
I 1996 afsluttede Algeriet en vigtig fase i det økonomiske og strukturpolitiske 
reformprogram, der blev iværksat i begyndelsen af 1990'erne. Programmet tog sigte på at 
omdanne en administrativt reguleret økonomi til en markedsøkonomi med et liberaliseret 
indenlandsk prissystem og eksterne handels- og betalingsordninger. Der er opnået gode 
resultater i politikimplementeringen og med stabilisering til trods for stigende 
vanskeligheder i den politiske og sikkerhedsmæssige situation. 
Der blev igen skabt en positiv realvækst, inflationen faldt til en encifret størrelse, de 
løbende poster og budgettet udviste igen overskud, og den eksterne og indenlandske 
gældsætning blev reduceret. Denne udvikling afspejlede både gunstige eksogene forhold -
navnlig i olie- og gassektoren og landbruget - og den fortsatte vedholdende 
implementering af vigtige institutionelle reformer. I perioden 1990-1996 blev de 
indenlandske priser liberaliseret sammen med handels- og betalingssystemerne; 
omstruktureringen af offentlige virksomheder blev lanceret; der blev iværksat et program 
til privatisering/likvidation af små offentlige virksomheder; banksektoren blev afreguleret; 
der blev indført en ordning med styret valutakursflydning og et interbankmarked for 
udenlandsk valuta. På den sociale front blev der indført boligreformer, og det sociale 
sikkerhedsnet blev moderniseret. 
Algeriets økonomiske og strukturpolitiske reformprogram fortsatte med at modtage stærk 
finansiel bistand fra Bretton Woods-institutionerne. Efter to standbyarrangementer i 1991 
og 1994 godkendte IMF en treårig udvidet lånefacilitet (EFF) i maj 1995 til et samlet 
beløb af 1.169 mia. SDR. Algeriet har opfyldt alle kvartalsvise præstationskriterier under 
EFF siden dens indførelse. I juni godkendte IMF desuden et køb under Compensatory 
and Contingency Financing Facility på grund af meget høje udgifter til kornimport. 
Verdensbanken godkendte et strukturtilpasningslån (SAL) på 300 mio. USD i april 1996 
til støtte af et program til udvikling af den private sektor. Den første rate på 150 mio. 
USD blev udbetalt i juni 1996. Reformerne af det sociale sikkerhedsnet blev ligeledes 
støttet med et lån på 50 mio. USD. 
EU støttede også Algeriets reformproces. Rådet besluttede i 1991 at yde Algeriet et lån på 
400 mio. ECU7, som blev udbetalt i 1992 (250 mio. ECU) og 1994 (150 mio. ECU). Efter 
anmodning fra de algeriske myndigheder om en ny makrofinansiel bistand traf Rådet i 
1994 beslutning om en ny makrofinansiel bistand (på op til 200 mio. ECU), der skulle 
udbetales i to rater8. Den første rate (100 mio. ECU) blev frigivet i november 1995. 
7 Rådets afgørelse 91/510/EF. 
8 Rådets afgørelse 94/938/EF. 
27 
2 De makroøkonomiske resultater 
Det opsving i produktionsvæksten, der registreredes i 1995, blev opretholdt i 1996, hvor 
det reale BNP voksede med 4%. Den samlede kontraktion i den indenlandske 
efterspørgsel blev mere end udlignet af væksten i eksporten. Landbruget, olie- og 
gassektoren, bygge- og anlægsvirksomhed samt offentlige værker var de vigtigste 
vækstmotorer. Derimod fortsatte industriproduktionen med at falde med omkring 4% i 
reale termer, hvilket afspejlede den lave produktivitet og de stramme långivningsvilkår i 
den store offentlige virksomhedssektor. Trods opsvinget i den økonomiske aktivitet 
fortsatte arbejdsløsheden med at vokse i 1996 og kom op på 28,3%» ved årets udgang, da 
den økonomiske vækst ikke kunne skabe tilstrækkelige jobmuligheder. 
En stram pengepolitik resulterede i et yderligere fald i inflationen (fra december til 
december) fra 21,9% i 1995 til 15,1% i 1996. Da centralbankens genkøbssats blev 
reduceret med 2 procentpoint til 20%, blev realrentesatserne for første gang positive. 
Desuden blev banklångivningen til de mindre produktive sektorer i økonomien, f.eks. 
fødevareimporterende agenturer og nogle offentlige virksomheder, bremset for at give 
plads til mere profitable og produktive investeringer. En god høst, en moderat forøgelse af 
de administrerede priser og en mindre appreciering af dinarens reale effektive valutakurs 
havde også en gunstig virkning på inflationsudviklingen. 
Højere internationale oliepriser og en stram budgetpolitisk styring resulterede i en 
ekstraordinær budgetudvikling i 1996. Den samlede budgetsaldo udviste et overskud på 
3% af BNP, hvilket svarede til en ændring på 7,4 og 4,4% af BNP sammenlignet med 
henholdsvis 1994 og 1995. Mens indtægterne fra andre produkter end olie og gas 
repræsenterede en uændret andel af BNP, voksede olie- og gasindtægterne med omkring 
2 procentpoint af BNP i 1996. På udgiftssiden gav afdæmpningen af lønningerne og en 
fortsat stram politik for overførsler og subsidier mulighed for at reducere de løbende 
udgifter (som procent af BNP) for tredje år i træk. Som følge af den fastholdte 
budgetpolitiske konsolidering blev den udestående indenlandske gæld halveret i perioden 
1993 til 1996 til 22,2% af BNP. 
Algeriets eksterne stilling blev væsentligt forbedret i 1996, hvilket hovedsagelig skyldtes 
en stigning i den internationale råoliepris på 2 USD pr. tønde (svarende til en stigning på 
23,4% i enhedsværdien for Algeriets råolieeksport). Det løbende betalingsbalance­
underskud ændredes fra et underskud på 2,2 mia. USD i 1995 til et overskud på 1,2 mia. 
USD i 1996 (2,8% af BNP). Olie- og gaseksporten, som repræsenterede mere end 95% af 
den samlede algeriske eksport, voksede i værdi med omkring 30% til 12,6 mia. USD. Den 
samlede import på 9,1 mia. USD faldt med 10% i kølvandet på den gode høst, den 
samlede kontraktion i den indenlandske efterspørgsel og recessionen i industrisektoren. 
Kapitalbalancen, der er negativ, blev forbedret med omkring 2,5% af BNP, hvilket delvis 
skyldtes et opsving i de udenlandske direkte investeringer i energisektoren. Herudover 
fortsatte Algeriet med at nyde fordel af den store ekstraordinære finansiering i form af 
gældssanering af offentlig og kommerciel gæld. Som følge heraf fordobledes 
bruttovalutareserven i 1996 og androg 4,2 mia. USD ved årets udgang, svarende til 4,5 
måneders import. Algeriets udestående udlandsgæld faldt en smule til 74,2% af BNP ved 
udgangen af 1996. 
28 
3 Strukturreformer 
Processen i retning af at liberalisere økonomien og etablere markedsmekanismer blev 
yderligere konsolideret i 1996 undtagen for så vidt angår omstrukturering og privatisering 
af store offentlige virksomheder, hvor det var vanskeligere at opnå den konsensus, der er 
nødvendig for at understøtte reformerne, på baggrund af den stigende arbejdsløshed og 
usikkerheden på arbejdsmarkedet. 
Den indenlandske prisliberalisering blev næsten fuldstændig gennemført med ophævelsen 
af de generelle fødevaresubsidier, herunder subsidierne til de mest følsomme produkter 
såsom tørmælk, semulje og mel. De eneste resterende kontroller gælder kun for 
medicinalvarer og energiprodukter. Priserne på gas og elektricitet blev gradvis tilpasset i 
1996, således at de inden udgangen af 1997 kan dække de økonomiske omkostninger. 
Den højeste importtold blev sænket fra 60% til 50%» i begyndelsen af 1996. Ved udgangen 
af 1996 var der ikke flere importrestriktioner i Algeriets handelssystem (bortset fra en kort 
liste over varer, der permanent er forbudt af sociale og religiøse grunde). Der blev 
opretholdt nogle restriktioner for betalingsbalancens usynlige poster. 
Efter vedtagelsen af privatiseringsloven lanceredes i april 1996 det første privatiserings-
og likvidationsprogram, der omfattede 274 virksomheder, enheder af virksomheder og 
aktiviteter inden for småindustri, handel, tjenesteerhverv, bygge- og anlægsvirksomhed og 
transport. Behovet for at omstrukturere tabsgivende selskaber, stærk social modstand 
mod uundgåelige afskedigelser og nogle tekniske og juridiske forsinkelser såvel som 
behovet for at sikre gennemsigtighed begrænsede imidlertid de faktiske overførsler til den 
private sektor eller likvidationen af virksomheder. I slutningen af 1996 blev der forberedt 
en ændring til privatiseringsloven for at øge fleksibiliteten i privatiseringsprocedurerne -
herunder arbejdstagernes deltagelse i virksomhedernes kapital, auktioner og 
masseprivatisering - med sigte på at lancere et nyt privatiserings- og likvidationsprogram i 
1997, som omfatter nogle store offentlige virksomheder i fremstillingssektoren. 
Herudover blev der i 1996 vedtaget et udkast til lov om salg af al statsejet landbrugsjord. 
Der blev gjort nogle fremskridt i omstruktureringen af de store offentlige virksomheder, 
navnlig for så vidt angår de 23 største tabsgivende selskaber, som ikke var blevet gjort 
juridisk og finansielt selvstændige og dermed var beskyttet mod at gå konkurs. Inden for 
rammerne af Verdensbankens Enterprise and Financial Structural Adjustment Loan, der 
blev godkendt i 1991, blev en virksomhed inden udgangen af 1996 likvideret, og 22 andre 
blev gjort selvstændige på den betingelse, at de skulle opfylde visse nærmere bestemte 
kriterier i forbindelse med omstruktureringsforanstaltningerne. Alle offentlige 
virksomheder blev underlagt stramme budgetbegrænsninger. 
I forbindelse med omstrukturering af offentlige virksomheder blev der foretaget en 
undersøgelse af forretningsbankernes praksis med sigte på at indføre større selvstændighed 
i kreditgivningen og anvende nye tilsynsregier for porteføljekoncentration og 
låneklassifikation og -tildeling. Som et resultat heraf forbedrede alle banker deres vejede 
solvensnøgletal, som forventes at komme op på BIS-standarden på 8% i 1999. Andre 
bankreformer bestod blandt andet i et yderligere skridt i retning af en indirekte 
pengepolitisk kontrol og oprettelse af et interbankmarked for udenlandsk valuta. 
29 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
I 1996 fandt der diskussioner sted mellem de algeriske myndigheder og Kommissionens 
tjenestegrene om hensigtsmæssigheden af og betingelserne for at udbetale anden rate af 
det makrofinansielle lån fra 1994 (op til 100 mio. ECU). Der kunne imidlertid ikke nås 
enighed om betingelserne for at frigive lånene, særlig med hensyn til tidsplanen for 
implementeringen af et privatiseringsprogram for store offentlige virksomheder. Desuden 
forsvandt Algeriets residuale finansieringsgab i 1996 som følge af den gunstige udvikling 
på betalingsbalancens løbende poster. I december 1996 besluttede Kommissionen som en 
del af MEDA-programmet og efter høring af medlemsstaterne9 at støtte Algeriets 
strukturreformprogram via en strukturtilpasningsfacilitet (SAF) til et beløb af 125 mio. 
ECU, der skal udbetales i to rater på 60 mio. ECU og 65 mio. ECU. Denne bistand, der 
skal komplettere Verdensbankens SAL, vil blive udbetalt på betingelse af, at der 
gennemføres specifikke reformer inden for international handel, boligforhold, landbrug, 
privatisering af små virksomheder og det sociale område. 
9 I overensstemmelse med Rådets forordning nr. 1488/96. 
30 
III. BELARUS 
1 Indledning 
Den økonomiske og politiske udvikling i Belarus gav anledning til bekymring i 1996. De 
moderate fremskridt, der tidligere blev gjort i retning af stabilisering, gav ikke de ønskede 
resultater: inflationen accelererede betydeligt i sidste kvartal, og den udenrigsøkonomiske 
situation var meget skrøbelig. Den officielt registrerede vækst i 1996 ser ud til først og 
fremmest at være et resultat af statslige ordrer, som blev finansieret med billig långivning 
fra banksystemet og førte til en stor stigning i lagrene. Statsindblandingen i økonomien tog 
til, fremskridtene i strukturreformerne var minimale, og privatiseringen blev standset. 
I 1996 lykkedes det ikke Belarus at opfylde de grundlæggende krav for at sikre 
overgangen til markedsøkonomi, bl.a. følgende, veldefinerede og garanterede 
ejendomsrettigheder og retlige og administrative institutioner for at sikre, at loven 
håndhæves på en gennemsigtig og sammenhængende måde. Desuden manglede den 
politiske vilje til at gøre en samordnet indsats for at gennemføre de nødvendige 
demokratiske og økonomiske reformer. 
1 denne situation bremsede de internationale finansielle institutioner alle væsentlige 
finansielle bistandsprogrammer. Siden 1993 havde multilaterale donorer givet bistand og 
støtte til reformprocessen i Belarus. IMF havde interveneret med to trancher under en 
systemtransformationsfacilitet i juli 1993 og januar 1995. Indgåelsen af et mere ambitiøst 
program i form af et standbyarrangement, der oprindeligt var planlagt til marts 1995, blev 
udsat, indtil regeringens økonomiske program for 1995/1996 var vedtaget. IMF's 
bestyrelse godkendte endelig standbyarrangementet den 12. september 1995. Kommis­
sionen udbetalte i december 1995 30 mio. ECU 55 mio. af den betalingsbalancebistand, 
der blev godkendt som støtte til IMF's standby arrangement. IMF-programmet løb 
imidlertid snart af sporet. Anden rate af EU's lån er følgelig ikke blevet udbetalt, og der 
er ikke planer om at reaktivere det. 
Hvis den internationale finansielle bistand skal genoptages, kræves der en stor indsats fra 
myndighedernes side med henblik på at gennemføre en effektiv liberalisering af 
økonomien, accelerere strukturreformerne og implementere en stram penge- og 
finanspolitik, således at det sikres, at den makroøkonomiske stabilisering kan fastholdes, 
og at de hidtidige anstrengelser, der har medført store sociale omkostninger, ikke er spildt. 
Indtil disse betingelser er opfyldt, vil EU, på linje med Rådets stilling10, opfordre de 
internationale finansielle institutioner til at vurdere situationen fra sag til sag i forbindelse 
med nye låneforslag og til at stille strenge økonomiske betingelser i forbindelse med lån. 
2 De makroøkonomiske resultater 
Det økonomiske billede, som de officielle statistikker tegner, er noget blandet. BNP-
væksten i 1996 er registreret til 2,6% i forhold til det foregående år og er accelererende. 
Væksten i BNP drives af en stor stigning i industriproduktionen. Den økonomiske vækst 
ser imidlertid ud til først og fremmest at være et resultat af statsordrer, som blev 
finansieret med billig kredit fra banksystemet, og som førte til en stor lagerstigning. En 
10 Rådets konklusioner af 24.2.1997 og Rådets erklæring af 29.4.1997. 
31 
byttehandelsaftale med Rusland åbnede mulighed for, at de lagre, der var akkumuleret i 
1996, kunne bruges til betaling af gasrestancer til RAO Gazprom. 
Der var desuden klare tegn på, at de beskedne fremskridt i retning af stabilisering i 1995 
og i første halvdel af 1996 var i fare, og der var alvorlige tendenser til stigende inflation. 
Efter en periode med relativ stabilitet accelererede inflationen væsentligt i sidste kvartal af 
1996. 
Stillingen over for udlandet forværredes markant i 1996. Importen voksede som følge af 
den stærkt overvurderede valutakurs og forårsagede en voldsom forværring af de løbende 
poster. Underskuddet voksede fra 370 mio, USD i 1995 til et skønnet beløb på 1,22 mia. 
USD, dvs. omkring 9% af BNP, ved udgangen af 1996. 
Den økonomiske politik i 1996 var meget svingende. Pengepolitikken, der var relativ 
restriktiv i årets første halvdel, blev kraftigt ændret i årets anden halvdel. I april placerede 
præsident Lukashenko centralbanken under præsidentens myndighed i stedet for under 
parlamentets. Denne ændring i tilsynsbeføjelserne sammen med suspensionen af den 
multilaterale långivning og IMF's overvågning resulterede i en lempelse af 
pengepolitikken, og pengeudstedelsen voksede med 64% på årsbasis. Denne ekspansive 
pengepolitik harmonerede ikke med fastkurspolitikken, hvilket blev meget klart i anden 
halvdel af 1996, da der opstod et større og større pres for at få en stor devaluering af 
rublen. 
Finanspolitikken forblev mere restriktiv, i det mindste på papiret. Officielt udviste 
statsbudgettet et beskedent underskud i 1996 på 1,9% af BNP. Dette tal tager imidlertid 
ikke helt hensyn til den hurtige vækst i restancerne, der anslås til 1% af BNP, og til 
eksistensen af quasi-fiskale aktiviteter samt til midler uden for budgettet. Uafhængige skøn 
anslår underskuddet for 1996 til at udgøre omkring 4% af BNP. Desuden havde den 
måde, som underskuddet blev finansieret på, afgørende negative konsekvenser for landets 
finansielle stabilitet. I anden halvdel af 1996 benyttede regeringen sig i stigende grad af 
kreditter fra centralbanken. 
Valutakurspolitikken var nok det klareste eksempel på omslag i liberaliseringsprocessen. I 
begyndelsen af 1995 besluttede myndighederne at knytte rublen til USD med sigte på at 
hjælpe til at kontrollere inflationen. En væsentlig real appreciering og voksende 
forventninger om en devaluering resulterede i et stort dræn på centralbankens reserver. 
Fra november 1995 indførte myndighederne en række administrative kontroller, der bl.a. 
omfattede forbud mod interbankhandel og omfattende restriktioner på køb af udenlandsk 
valuta. I april 1996 blev Inter-bank Currency Exchange nationaliseret og sat under 
centralbankens direkte kontrol. I mellemtiden blev fastkursregimet erstattet af en 
valutakorridor. Korridoren indebar en stærk overvurdering af rublen, der blev handlet 30-
50%) billigere på parallelmarkederne. Det fik myndighederne til at indføre yderligere 
administrative kontroller, herunder en 10% skat på køb af udenlandsk valuta, der blev 
indført i januar 1996, og et krav om, at eksportørerne skulle afstå deres valutaindtægter 
100%). Disse foranstaltninger, der ofte blev ændret og anvendt vilkårligt, resulterede i et 
regime med multiple valutakurser. 
3 Strukturreformer 
Belarus' økonomi kendetegnes ved, at mange områder ikke er blevet reformeret, og staten 
spiller fortsat en afgørende rolle i produktionen og distributionen af varer. 
32 
Myndighedernes reaktion på voksende finansiel ustabilitet har faktisk været at øge 
statsindblandingen i økonomien. 
Liberaliseringen har været præget af omslag, både med hensyn til valutakurspolitikken og 
prispolitikken. De fleste priser blev liberaliseret så tidlig som i 1992, og prislibera­
liseringsprocessen blev stort set afsluttet i begyndelsen af 1995. De centrale myndigheder 
fortsatte med direkte at kontrollere prisen på alkohol, mens der blev anvendt 
administrerede priser for transport, energi og kommunikation. Avancerne i landbruget 
blev reguleret. Den 30. august 1996 blev der ved et præsidentielt dekret genindført direkte 
prislofter administreret af de lokale myndigheder for en række produkter (brød, 
mejeriprodukter, babymad osv.). 
En svag politisk vilje til at gennemføre privatisering og virksomhedsomstrukturering 
bremsede praktisk talt strukturreformprocessen fra 1995. Privatiseringen af små 
virksomheder har været relativ succesfuld, og de bedste resultater er opnået inden for 
boligsektoren og detailhandelen. Privatiseringen af store virksomheder har været tøvende. 
I 1996 blev kun 164 statsejede virksomheder omdannet til aktieselskaber sammenlignet 
med den oprindelige målsætning på 549. En kuponordning for masseprivatisering blev 
ophævet under påskud af, at det ville udrydde skatteunddragelse og korruption. Som følge 
herafer kun omkring 10%) af Belarus' virksomheder på private hænder. 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Den 10. april 1995 godkendte Rådet11 EU's makrofinansielle bistand til Belarus i form af 
et 10-årigt lån - betinget af indgåelse af et standbyarrangement med IMF - for at støtte 
landets program for makroøkonomisk tilpasning og strukturreformer. Efter at IMF's 
bestyrelse i september 1995 havde godkendt det første standbyarrangement med Belarus, 
besøgte Kommissionens tjenestegrene Belarus for at vurdere den økonomiske og 
finansielle situation og for at fastsætte betingelserne for EU's makrofinansielle bistand. 
I et aftalememorandum til EU-lånet forpligtede Belarus sig til at gennemføre en række 
strukturreformer (prisliberalisering, privatisering, finansiel disciplin i virksomhederne og 
en bankreform) og til at overholde præstationskriterierne i IMF's standbyarrangement. 
EU's bidrag blev fastsat til 55 mio. ECU på grundlag af de eksterne finansielle behov, der 
anslås til omkring 600 mio. USD i den periode, hvor IMF's standbyarrangement gælder. 
Den første rate af EU-lånet blev fastsat til 30 mio. ECU. Den blev udbetalt i december 
1995. 
På baggrund af manglende fremskridt i gennemførelsen af en række strukturreformer og 
tilbageslaget i nogle liberaliseringsforanstaltninger er den anden rate ikke blevet udbetalt. 
Desuden er al EU-bistand til Belarus med undtagelse af et begrænset antal TACIS-
foranstaltninger blevet suspenderet på ubestemt tid. 
Rådets afgørelse 95/132/EF (EFT L 89 af 21.4.1995). 
33 
IV. BULGARIEN 
1 Indledning 
Bulgarien oplevede en dyb økonomisk krise i 1996. Den skyldtes en usammenhængende 
makroøkonomisk politik og en utilfredsstillende gennemførelse af strukturreformerne. I 
årets sidste dage fik den økonomiske krise politiske konsekvenser, idet 
premierminister Videnov trak sig tilbage. 
Bulgarien startede overgangen til en markedsøkonomi senere og under ugunstigere vilkår 
end de fleste andre centraleuropæiske lande. I marts 1990 havde landet udstedt et 
moratorium for rente- og afdragsbetalingen på udlandsgælden, hvilket reelt afskar landet 
fra international långivning. Bulgarien havde haft en særdeles stor andel af sin 
udenrigshandel med COMECON-landene og blev derfor specielt hårdt ramt af 
COMECON's sammenbrud. Et andet eksternt chok kom med Jugoslaviens opløsning og 
den efterfølgende embargo for Serbien-Montenegro, som medførte, at Bulgariens vigtigste 
transitrute til de vestlige markeder blev afskåret. 
Der blev lanceret økonomiske reformer i februar-J991. Priserne på de fleste varer blev 
liberaliseret, subsidierne blev kraftigt reduceret, der blev indført en enkelt flydende 
valutakurs, der blev oprettet et todelt banksystem, og statsmonopolet på udenrigshandelen 
blev afskaffet. Der blev også gjort gode fremskridt med at etablere retsgrundlaget for en 
markedsøkonomi, idet det meste af lovgivningen var på plads i midten af 1992. 
Fremdriften i strukturreformen blev imidlertid ikke fastholdt. Den praktiske gennemførelse 
svarede ikke til de fremskridt, der blev gjort med at etablere retsgrundlaget for en 
markedsøkonomi. Desuden var der en række tilbageslag, idet bl.a. priskontrollen blev 
genindført for en lang række varer. 
Der manglede klar politisk støtte til omstruktureringen og privatiseringen af 
virksomhederne. Statsvirksomhederne var fortsat underlagt "bløde budgetbegrænsninger" 
og var således i stand til at opbygge en stor dårlig gæld i de statsejede banker. Disse 
banker var igen i stand til at opnå usikrede lån fra centralbanken. Centralbankens 
muligheder for at nægte sådanne lån var begrænsede, for det første fordi det ikke var 
klart, om den havde beføjelse til at lukke forretningsbankerne, og for det andet fordi den 
var uvillig til at tage initiativ til at gennemtvinge en omfattende virksomheds-
omstrukturering, hvilket ville have været muligt, hvis der havde været lagt restriktioner på 
forretningsbankernes adgang til centralbanklångivning. . 
Alt for store budgetunderskud, der delvis blev finansieret af centralbanken, bidrog 
endvidere til en vedvarende inflation, som centralbanken forsøgte at bremse ved 
regelmæssige indgreb på valutamarkedet for at stabilisere valutakursen. Denne manglende 
konsistens mellem finanspolitikken, pengepolitikken og valutapolitikken medførte 
valutakursspændinger, hver gang de finansielle markeder vurderede, at centralbanken ikke 
havde tilstrækkelige valutareserver til fortsat at støtte valutaen. De tidspunkter, hvor disse 
spændinger indtrådte - foråret 1994 og igen fra begyndelsen af 1996 - blev delvis bestemt 
af Bulgariens eksterne forpligtelser, men spændingerne var en uundgåelig konsekvens af 
svaghederne i den indenlandske politik. 
34 
2 De makroøkonomiske resultater 
Efter undertegnelsen af en aftale om gælds- og gældsbetjeningsreduktion med 
udenlandske kommercielle kreditorer i juli 1994 havde Bulgarien en periode med en 
relativ god økonomisk udvikling. Der blev registreret en beskeden vækst i BNP i 1994 og 
1995. I begyndelsen af 1996 var den årlige inflation faldet til under 30%. Nedgangen i 
inflationen kunne i høj grad tilskrives den bemærkelsesværdige stabilitet i valutakursen i 
1995. Kombinationen af en stabil valutakurs og en inflation, der, selv om den var faldende, 
fortsat var relativ høj i forhold til Bulgariens handelspartnere i Vesteuropa, resulterede i en 
stærk real appreciering af leven. Da der ikke blev indført nogle væsentlige 
strukturreformer, førte dette til en gradvis svækkelse af landets betalingsbalance fra 
midten af 1995. 
Udviklingen i 1996 afslørede klart, at Bulgariens økonomiske opsving i 1994 og 1995 
ikke havde været baseret på et solidt grundlag. BNP faldt med over 10%. Inflationen fra 
december-til-december steg med over 300%, hvilket afspejlede en massiv depreciering af 
valutaen. Valutakursen faldt fra omkring 70 leva pr. dollar i begyndelsen af året til næsten 
500 leva pr. dollar i udgangen af 1996. 
Da det blev klart i de første måneder af 1996, at centralbankens valutareserver knap nok 
kunne dække rente- og afdragsbetalingerne på den udenlandske gæld, kom leven under 
stigende pres. I nogle måneder forsøgte centralbanken at dæmpe deprecieringen ved en 
kombination af renteforhøjelser og direkte indgriben på valutamarkedet. Dette udskød blot 
tingene, og da centralbanken til sidst trak sig ud af markedet, var dens valutareserver 
væsentlig reduceret, og der skete en massiv depreciering. Dette blev midlertidigt bremset i 
efteråret, da centralbanken hævede sine månedlige rentesatser til 25%» (svarende til en 
årsrente på over 1 000%), men centralbankens muligheder for at benytte rentesatserne 
som et middel til at støtte leven blev alvorligt begrænset af virkningen af høje rentesatser 
på den reale økonomi. 
På grund af mangelen på strukturreformer blev banksystemet belastet med en høj andel af 
dårlig gæld fra virksomhederne. I denne situation medførte stigende rentesatser blot en 
voksende andel af lån, som ikke kunne tilbagebetales. Dette svækkede yderligere 
banksystemet, således at omkring 15 banker i årets løb blev suspenderet. Det andet 
hovedoffer for de høje nominelle rentesatser var statsbudgettet. En række år med alt for 
store budgetunderskud resulterede i, at staten akkumulerede en stor indenlandsk gæld. 
Høje rentesatser forøgede omkostningen ved at betjene denne gæld. 
Centralbanken sænkede derfor rentesatserne efter nogle ugers forløb, selv om den 
opretholdt dem på et relativt højt niveau på 15% pr. måned. Dette renteniveau, der var 
utilstrækkeligt til at støtte leven, forøgede fortsat rentebetalingsbyrden. Desuden faldt 
skatteindtægterne som følge af nedgangen i den økonomiske aktivitet. I anden halvdel af 
1996 trak regeringen næsten udelukkende på centralbanken for at finansiere det hurtigt 
voksende budgetunderskud. Den heraf følgende stigning i pengeforsyningen medførte en 
acceleration i både levens depreciering og i inflationen. 
Denne udvikling reducerede lønningernes og pensionernes dollarværdi til et ekstremt lavt 
niveau. Statistikker for husholdningsindkomsterne og -udgifterne for de første ni måneder 
af 1996 viser, hvordan faldet i realindkomsten påvirkede levestandarden. Den andel af 
indkomsten, der gik til fødevareudgifter, voksede konstant i perioden og udgjorde over 
halvdelen af husholdningernes indkøb i september. Forbrugerne brugte relativt mere på 
fødevarer, men de spiste mindre: i tredje kvartal af 1996 var per capita-forbruget af kød, 
35 
æg, frugt og grøntsager ca. 15% lavere end i samme periode i 1995, og kun mælk og 
kartofler blev spist i stort set samme mængder som i 1995. 
Regeringens forsøg på at vende udviklingen og stabilisere økonomien i anden halvdel af 
1996 var stort set uden held. Et standbyarrangement med IMF løb af sporet kort tid efter, 
det var blevet godkendt. Forsøgene på at nå til enighed om et revideret økonomisk 
program blev bremset af en vanskelig politisk situation efter oppositionskandidatens sejr 
ved præsidentvalget i november. Premierministeren overlevede på et hængende hår et 
efterfølgende mistillidsvotum, men hans stilling var blevet tilstrækkelig svækket til, at han 
trådte tilbage sammen med regeringen på et ekstraordinært plenummøde i socialistpartiet i 
slutningen af december. 
Landet stod så faktisk uden regering på et kritisk tidspunkt. Der kunne ikke vedtages et 
troværdigt budget for 1997. Oppositionen indledte en boykot af parlamentet og krævede, 
at der straks blev udskrevet valg. Der var daglige protestmarcher i Sofia og i andre byer. 
Den økonomiske og sociale situation fortsatte med at forringes. Strejker og social uro 
bredte sig, da fagforeningerne krævede ugentlige lønforhøjelser og månedlige 
forhandlinger om lønniveauet. Situationen blev løst i februar 1997, da der blev udskrevet 
valg og udpeget et forretningsministerium. Det havde en umiddelbar gunstig virkning på 
både den politiske og økonomiske stabilitet. 
3 Strukturreformer 
Myndighederne forsøgte at sætte nyt liv i strukturreformerne i midten af 1996. Dette skete 
efter tilskyndelse fra Bretton Woods-institutionerne, som gjorde gældende, at 
reformforanstaltninger var en betingelse for en fornyet støtte til Bulgarien. Myndighederne 
søgte bistand fra IMF og Verdensbanken, efter at det i de første måneder af 1996 ikke var 
lykkedes at forhindre en hurtig depreciering, som havde eroderet centralbankens 
valutareserver og gav anledning til at tro, at Bulgarien ikke ville være i stand til at indfri 
den omstrukturerede udlandsgæld. Der blev opnået en vis grad af succes ved at likvidere 
store tabsgivende statsvirksomheder og ved at isolere tabsgivende selskaber, som ikke 
kunne nedlægges (f.eks. offentlige værker), fra banksystemet. Herudover blev omkring 15 
insolvente banker lukket. Myndighederne havde imidlertid ikke tilstrækkelig troværdighed 
og var ude af stand til at bremse den økonomiske nedgang. Først da der skete en 
regeringsændring i de første måneder af 1997, blev der udsigt til økonomisk stabilisering 
og opsving. 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Rådet traf i 1991 beslutning om at yde Bulgarien et makrofinansielt lån på omkring 
290 mio. ECU12, som blev udbetalt i to rater i 1991 og 1992. Dette lån skal tilbagebetales 
i december 1997 og marts 1998. 
Der blev godkendt et nyt lån på 110 mio. ECU i 199213, men som følge af en 
utilfredsstillende udvikling i den økonomiske politik blev udbetalingen trukket meget ud. 
Den første rate på 70 mio. ECU blev udbetalt i 1994 inden for rammerne af et 
standbyarrangement med IMF i maj i dette år. Udbetalingen af den resterende rate på 
12 Rådets afgørelse 91/31 l/EØF af 24. juni 1991. 
13 Rådets afgørelse 92/51 l/EØF af 19. oktober 1992. 
36 
40mio. ECU skete først i anden halvdel af 1996 efter IMF's godkendelse af et nyt 
standbyarrangement. 
Bulgarien er ved at gennemføre økonomiske reformer med hjælp fra et nyt 
standbyarrangement fra IMF. I øjeblikket undersøges mulighederne for at give yderligere 
makrofinansielle lån fra EU. 
37 
V. ESTLAND 
1 Indledning 
Efter en kraftig produktionsnedgang, som fulgte i kølvandet på uafhængigheden, begyndte 
et økonomisk opsving i anden halvdel af 1993. De reviderede data for udviklingen i det 
reale BNP viser, at Estland oplevede en temmelig hurtig forbedring derefter. For 1994 
anslås nedgangen i BNP nu at have været på kun 1,8% sammenlignet med det tidligere tal 
på 2,7%. Væksten i 1995 blev opjusteret fra 2,9% til 4,3%, og for 1996 viser de 
foreløbige skøn en realvækst på 4%. For sidste kvartal af 1996 anslås realvæksten i BNP 
at have været på 7,3%, hvilket er en klar acceleration i den trend, der observeredes i andet 
og tredje kvartal. 
2 Den seneste økonomiske udvikling 
Inflationen er samtidig faldet kraftigt. I december 1996 lå inflationen på årsbasis på 
14,8%), mens det tilsvarende tal året før var 28,9%. Faldet i inflationen blev ledsaget af et 
fald i rentesatserne. De vejede gennemsnitsrentesatser for kroon-lån på over et år faldt fra 
et gennemsnit på 16,06%» pr. år i marts 1996 til 13,88%» i december 1996. Disse tal 
undervurderer desuden faldet i renteomkostningerne for estiske kunder, da en voksende 
andel af lånene blev effektueret i udenlandsk valuta (DEM og USD), som har lavere 
rentesatser end kroon-lån. Realrentesatserne blev imidlertid positive, da faldet i de 
nominelle rentesatser var mindre hurtigt end faldet i inflationen. 
Det offentlige underskud for 1996 blev på 1,5% af BNP, hvilket er højere end i 1995. Der 
blev i 1996 indført kontrol med lokale myndigheders lånoptagelser, og nogle skatter blev 
hævet. 
Der blev gjort yderligere fremskridt med omstruktureringen af økonomien i 1996. 
Privatiseringen skred hurtigt fremad, og ved udgangen af 1996 var praktisk talt alle store 
virksomheder blevet solgt med undtagelse af virksomheder inden for transport, 
telekommunikation og energi. Konsolideringen i den finansielle sektor fortsatte som følge 
af en konstant fusionsproces. De estiske banker er nu blandt de største og stærkeste 
banker i de baltiske stater. 
Da inflationen i Estland var forblevet højere end i de fleste af dets samhandelspartnere, 
apprecieredes den reale kroon-kurs med 8,8% i 1996. Dette var en afgrundene til den 
kraftige stigning i handelsunderskuddet fra 8,1 mio. kroon i 1995 til 13,6 mio. i 1996 
(opgjort på toldgrundlag), hvilket svarede til mere end 24% af BNP. På trods af voksende 
overskud for tjenester og nettoindkomster og en positiv balance for overførsler voksede 
det løbende betalingsbalanceunderskud i 1996 til 5,3 mio. kroon, hvilket var lidt mindre 
end 10%) af BNP. Finansieringen af dette underskud var mindre tilfredsstillende i 1996 end 
i 1995, idet de udenlandske direkte investeringer faldt, og indstrømningen af 
porteføljeinvesteringer og bankernes udenlandske obligationsudstedelser voksede. Estiske 
udenlandske direkte investeringer i udlandet steg også kraftigt i 1996, specielt til andre 
baltiske lande og Rusland. Den samlede betalingsbalance udviste ikke desto mindre fortsat 
overskud. 
38 
3 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Den officielle udenlandske gæld forblev lille og udgjorde den 1. januar 1997 296 mio. 
USD. De internationale bruttoreserver fortsatte med at vokse og udgjorde 640 mio. USD 
ved udgangen af 1996. De internationale nettoreserver voksede også. I juli 1996 
godkendte IMF et nyt 13-måneders standbyarrangement for Estland til et beløb svarende 
til 13,95 mio. SDR. Estland har hverken foretaget køb under det foregående eller det 
nuværende standbyarrangement. Ligesom i 1995 anmodede Estland i 1996 ikke om at 
foretage træk på den anden rate af EU's makrofinansielle bistand. Tværtimod anmodede 
de estiske myndigheder om at foretage førtidig tilbagebetaling af den første rate på 
20 mio. ECU, som blev udbetalt i marts 1993. 
39 
VI. LETLAND 
1 Indledning 
Letland blev selvstændig i august 1991, men landet havde allerede iværksat nogle 
reformer under sovjetstyret. I 1992, da landet var aktivt i gang med omdannelsen til en 
markedsøkonomi, forværredes de økonomiske udsigter. Sammenbruddet i de tidligere 
handelsrelationer og stigningen i de russiske energipriser resulterede i et stort 
handelschok. Det eksterne underskud blev anset for at være uholdbart uden international 
støtte. Letland udarbejdede et stabiliserings- og reformprogram, der dækkede perioden fra 
midten af 1992 til midten af 1993, og indgik et standbyarrangement med IMF. EU og 
andre G24-donorer blev også anmodet om at bidrage til at udfylde det resterende 
betalingsbalancegab for programperioden, som blev anslået til 210 mio. USD. På grundlag 
af de gunstige udsigter til støtte fra G24 godkendte IMF's bestyrelse et 
standbyarrangement i slutningen af 1992. 
De første tre år efter uafhængigheden kendetegnedes ved et fald i produktionen. I 1994 
begyndte BNP at vokse igen, men det begyndende opsving blev hurtigt bremset af en 
bankkrise i 1995. Private og offentlige indlån blev fastfrosset, og rentesatserne steg. Dette 
resulterede i et fald i forbruget og investeringerne og en reduktion af produktionen; BNP 
faldt med 0,8%. Der var også en budgetkrise, idet underskuddet var dobbelt så stort som 
oprindeligt planlagt, fordi skatteinddrivningsproblemerne blev forværret af bankkrisen. I 
1996 begyndte økonomien at blive sundere, og den økonomiske vækst tog til, ligesom 
valutareserverne og bankaktiverne voksede til det niveau, de havde før krisen. 
2 Den seneste økonomiske udvikling 
BNP voksede med 2,8% i 1996. Stigningen i aktiviteten skyldtes i vid udstrækning 
væksten inden for transport og kommunikation. Udviklingen i de andre makroøkonomiske 
indikatorer i 1996 var imidlertid ikke så opmuntrende, idet væksten i industriproduktionen 
kun var 1%, detailomsætningen faldt, reallønnen stagnerede, og banklångivningen var 
svag. Til trods for opsvinget i væksten fortsatte beskæftigelsen med at falde, således at 
arbejdsløsheden steg til 7,2%» i december 1996 sammenlignet med 6,6%) ved udgangen af 
1995. 
Det lykkedes at fa de offentlige finanser under kontrol i 1996, således at 
budgetunderskuddet blev mindre end forventet. Desuden faldt inflationen støt igennem 
1996. Inflationen ved årets udgang var faldet til 13% fra 23% i 1995. Efterhånden som 
inflationen aftog, faldt rentesatserne. 
Med hensyn til betalingsbalancen viser de foreløbige tal for 1996, at handelsunderskuddet 
fortsatte med at stige, da importvæksten var hurtigere end eks'portvæksten. Dette førte til 
et meget stort handelsunderskud, der anslås til 16% af BNP. Overskuddet på 
tjenestebalancen udlignede delvis dette underskud, men underskuddet på de løbende 
poster steg til 6,8% af BNP. 
Myndighederne fortsatte med at føre en stabil valutakurspolitik, idet lats'en uformelt var 
knyttet til SDR. Lats-kursen overfor dollars lå ved udgangen af 1996 stort set på samme 
niveau som ved udgangen af 1995. Da der var en tocifret inflation, betød det en 
realappreciering af valutaen, men økonomien forblev alt i alt konkurrencedygtig. 
40 
I 1996 gav den nye regering privatiseringsprocessen et skub derved, at ansvaret for 
privatiseringen blev centraliseret i det lettiske privatiseringsagentur, og næsten alle aktiver 
blev overført dertil. Som følge heraf blev privatiseringsprocessen mere gennemsigtig og 
hurtig, og udenlandske investorer fik lettere adgang til at deltage. 
Banksektoren ser ud til at være kommet sig efter krisen i 1995, idet aktiverne er kommet 
tilbage til det niveau, de havde før krisen, og virksomhedsindskuddene er begyndt at stige 
igen. Banksektoren led fortsat af et lavt aktivitetsniveau, fordi bankudlåningen blev 
begrænset af mangel på likvid sikkerhed, af utilstrækkelige kvalifikationer til at vurdere 
bankrisici og af knaphed på langsigtet opsparing til videreudlån. 
3 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
I november 1992 godkendte Rådet14 en makrofinansiel bistand på op til 80 mio. ECU til 
Letland, hvilket svarede til omkring 50% af betalingsbalancegabet. Hovedparten af den 
bilaterale støtte fra G24 kom fra Japan og EFT A-landene. Låneaftalen og 
aftalememorandummet mellem EU og Letland blev undertegnet i begyndelsen af 1993, og 
Kommissionen udbetalte den første rate (50% af lånebeløbet) i marts 1993. Den første 
rate blev hovedsagelig anvendt til videreudlån til statsvirksomheder og private 
virksomheder for at hjælpe dem til at finansiere importen på de højestprioriterede 
områder. Frigivelsen af den anden rate ville ske efterven positiv vurdering af de kriterier, 
der var opstillet i aftalememorandummet vedrørende såvel den makroøkonomiske 
stabilisering som gennemførelsen af strukturreformerne. 
Efter høring af medlemsstaterne gik Kommissionen ekstraordinært med til et supplerende 
aftalememorandum, der blev undertegnet i 1994, og som giver mulighed for, at provenuet 
af den anden rate af bistanden kan kanaliseres til rentable projekter via banksektoren. I 
1994 og i begyndelsen af 1995 udviste stillingen over for udlandet et overskud som følge 
af en betydelig privat kapitalindstrømning, og de lettiske myndigheder anmodede ikke om 
frigivelse af den anden rate. 
I juni 1995, efter den finansielle og budgetmæssige krise, anmodede de lettiske 
myndigheder om frigivelse af anden rate af EU-lånet (40 mio. ECU) med henblik på at 
bruge midlerne til at skadesløsholde de småsparere, som havde mistet deres opsparing 
under bankkrisen. Kommissionen fandt, at en sådan anvendelse af midlerne ikke ville være 
i overensstemmelse med det generelle mål for EU's makrofinansielle bistand og heller ikke 
med forpligtelserne i det supplerende aftalememorandum vedrørende anden rate. Desuden 
gik betingelserne i tilknytning til lånet ud på, at IMF-programmet skulle forløbe 
tilfredsstillende, og dette var ikke tilfældet, eftersom den normale efterårsgennemgang af 
standbyprogrammet ikke kunne gennemføres. Kommissionen afviste derfor 
myndighedernes anmodning, og den anden rate blev ikke frigivet. 
I maj 1996 godkendte IMF et femtenmåneders standbyarrangement til et beløb af 30 mio. 
SDR, og det hertil knyttede IMF-program forløber planmæssigt. I slutningen af 1995 og 
begyndelsen af 1996 anmodede Kommissionens tjenestegrene de lettiske myndigheder om 
at fremsende detaljerede oplysninger om den første rate under lånet. Anmodningen var 
foranlediget af den høje grad af regeringsindblanding i processen med at fordele første rate 
og det forhold, at der blev ydet regeringsgarantier for hovedparten af lånebeløbet. 
Kommissionen krævede derefter, at de lettiske myndigheder ikke genanvender 
14 Rådets afgørelse 92/542/EØF (EFT L 351 af 2. december 1992). 
41 
tilbagebetalinger på underlån, at de foretager hensættelser til tab på videreudlån, og at de 
forbedrer vurderingen og overvågningen af risici i forbindelse med viderelångivning. 
42 
VII. LITAUEN 
1 Indledning 
Efter uafhængigheden i 1991 stod Litauen over for den enorme opgave at skulle etablere 
en markedsøkonomi, samtidig med at landet skulle oprette en uafhængig stats 
institutionelle maskineri. Overgangsproblemerne blev desuden forværret af 
sammenbruddet i de snævre input- og outputrelationer med Sovjetunionen og af 
stigningen i priserne på energiimport fra Rusland. Som følge af disse chok opstod der 
hyperinflationære betingelser i 1992, og hele Litauen led den kraftigste produktions­
nedgang i hele Central- og Østeuropa. Den økonomiske nedgang blev imidlertid bragt til 
ophør i 1994, da indførelsen af et "currency board regime" skabte betingelserne for at 
retablere makroøkonomisk stabilitet. 
Siden midten af 1992 har Litauens reformer været støttet af IMF med to på hinanden 
følgende standbyarrangementer og en treårig Extended Fund Facility, der udløber i 
oktober 1997. Inden for rammerne af det første standbyarrangement stillede Det 
Europæiske Råd15 en supplerende makrofinansiel bistand til rådighed på op til 100 mio. 
ECU. 
2 Den seneste økonomiske udvikling 
I 1996 fortsatte den litauiske økonomi med at vokse på trods af den bankkrise, der opstod 
i slutningen af 1995, da to banker, der repræsenterede mere end 20%> af de samlede 
indskud, blev erklæret insolvent. Dette førte straks til kapitaludstrømning, der sammen 
med fastfrysningen af indskuddene i de insolvente banker bevirkede en betydelig 
pengepolitisk kontraktion og trykkede den indenlandske efterspørgsel. I årets anden 
halvdel vendte tilliden imidlertid tilbage, og væksten tog til igen, drevet af landbruget og 
eksporten; industriproduktionen forblev i alt væsentligt stagnerende. Som følge heraf 
voksede BNP i 1996 med 3,6%, hvilket var en yderligere"acceleration af det økonomiske 
opsving, som var begyndt i 1994 og styrkedes i 1995. 
I 1996 blev der gjort yderligere væsentlige fremskridt i retning af prisstabilisering. Efter at 
have toppet på et hyperinflationært niveau i 1992 faldt inflationen fra december-til-
december kraftigt til omkring 36% i slutningen af 1995. Denne tendens fortsatte i 1996, 
da år-til-år-raten faldt yderligere til 13%. Den dårligere og dårligere arbejdsløsheds­
situation blev vendt i 1996, da arbejdsløsheden faldt med omkring 1 procentpoint til 6,2%. 
Udviklingen i handelsbalancen er vanskelig at vurdere på grund af store ændringer i de 
statistiske opgørelsesmetoder, som gør sammenligninger med observationer fra før 1995 
umulige. Ifølge de foreliggende tal forværredes overskuddet på handelsbalancen og de 
løbende poster dog en smule opgjort i USD, men forbedredes som procent af BNP. 
Eksportvæksten oversteg importvæksten, og der var ikke tegn på nogen væsentlig 
forringelse af den internationale konkurrenceevne. Efter at være faldet i begyndelsen af 
året voksede de officielle valutareserver til et niveau svarende til mere end to måneders 
import. 
15 Rådets afgørelse 92/542/EØF af 23. november 1992. 
43 
I 1996 blev der igen ført en forsigtig budgetpolitik, og underskuddet blev på 2,5% af 
BNP. Ligesom i de foregående år tvang en indtægtsmanko (på ca. 0,7% af BNP) 
imidlertid myndighederne til at foretage ekstraordinære udgiftsnedskæringer (der 
hovedsagelig ramte offentlige investeringer og landbrugssubsidier). Nedgangen i 
skatteindtægterne i 1996 skyldtes delvis specifikke faktorer, f.eks. bankkrisens indirekte 
virkninger, men indtægtsnedgangen fortsatte også en tendens, idet budgetindtægterne har 
været konstant faldende siden uafhængigheden og har tvunget de offentlige udgifter ned 
på et niveau, som næppe er foreneligt med udviklingen på lang sigt. 
I 1996 begyndte banksektoren at komme sig efter krisen i slutningen af 1995, idet 
bankerne opnåede gode resultater og forbedrede kvaliteten af deres låneporteføljer. Efter 
en vis ubeslutsomhed i begyndelsen begyndte regeringen aktivt at gennemføre sin 
trestrengede politik, der var baseret på en stramning af lovreglerne, sanering af de svage 
banker og endelig privatisering. Forsigtighedsreglerne blev strammet op, og der blev 
indført internationale regnskabsstandarder og regler om kapitaldækning. Der blev oprettet 
en enhed for inddrivelse af lån med henblik på at sanere porteføljen af nødlidende lån, og 
parlamentet fik forelagt et udkast til lov om indskydergaranti i konkursramte banker. 
Der blev i 1996 også gennemført strukturreformer på andre områder, bl.a. energisektoren, 
landbruget, pensionssystemet og ejerforholdene i virksomhedssektoren. Rytmen i 
reformerne forblev imidlertid lidt skuffende, hvilket delvist skyldtes den politiske 
usikkerhed, der fulgte i kølvandet på premierminister Slezevicius' tilbagetræden i februar 
1996, og som gik forud for valget i oktober. Efter centrum-højrekoalitionens valgsejr blev 
gennemførelsen àf strukturreformerne accelereret. 
3 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Den første rate af EU-bistanden (50 mio. ECU) blev udbetalt i juli 1993. Den første 
delrate på 25 mio. ECU af anden rate (50 mio. ECU) blev udbetalt i august 1995 på basis 
af et supplerende aftalememorandum. Som for Letland og Estland fastsattes det i 
memorandummet, at provenuet af den anden rate skulle gå til sunde, bankfinansierbare 
projekter på betingelse af, at midlerne kanaliseres gennem banker, der efterlever 
tilsynsreglerne, og at myndighederne følger en veldefineret procedure med henblik på at 
høre Kommissionen. På grund af mangler i gennemførelsen af denne høringsproces 
krævede Kommissionen i september 1995 en fastfrysning af provenuet af EU-bistanden. I 
1996 blev der opnået en tydelig forbedring af høringsprocessen. I april fremsendte de 
litauiske myndigheder en årsberetning, der gjorde status over den makrofinansielle 
transaktion. Desuden har de hørt Kommissionen, som de skulle, når de har anmodet om at 
anvende det fastfrosne provenu. På baggrund af denne tilfredsstillende udvikling var 
Kommissionen i stand til at frigive 0,6 mio. ECU til et finansieringsforslag, som de 
litauiske myndigheder har indgivet, og som var foreneligt med bestemmelserne i det 
supplerende aftalememorandum. 
44 
VIII. MOLDOVA 
1 Indledning 
Ved udgangen af 1996 havde Moldova gjort betydelige fremskridt i den makro­
økonomiske stabilisering. Myndighederne iværksatte et omfattende finansielt stabilise­
ringsprogram i begyndelsen af 1993. Med et sammenhængende og konsistent sæt af 
økonomisk-politiske foranstaltninger lykkedes det at, opnå en markant reduktion af 
budgetunderskuddet og inflationen. Rentesatserne faldt til et moderat niveau, og 
valutakursen forblev stabil. Der blev imidlertid kun opnået en begrænset-succes med at 
håndhæve stramme budgetbegrænsninger for virksomhederne og med at udvikle en privat 
landbrugssektor. Der blev ikke skabt et stærkt opsving i produktionen. Der blev gjort 
store fremskridt i retning af at skabe en markedsøkonomi på trods af en alvorlig 
forringelse af bytteforholdet, tabet af de traditionelle markeder og sammenbruddet i de 
handelsmæssige og finansielle mønstre i kølvandet på opløsningen af Sovjetunionen. 
Den makrofinansielle bistand fra det internationale samfund har hjulpet til at understøtte 
de moldoviske myndigheders indsats. Efter to standbyarrangementer i 1993 og 1995 
godkendte IMF's bestyrelse i maj 1996 en treårig kredit under Extended Fund Facility til 
støtte af et økonomisk reformprogram for perioden 1996-1998. Disse interventioner blev 
suppleret med bistand fra andre multilaterale og bilaterale donorer, herunder to lån fra EU. 
2 De makroøkonomiske resultater 
For 1996 anslås BNP at være faldet med 8%, således at den negative trend, der har 
karakteriseret den moldoviske økonomi siden 1991, er blevet fortsat. Landbrugs­
produktionen faldt med 13%. Et nøjagtigt skøn over nedgangen i industriproduktionen 
foreligger endnu ikke, men et kraftigt fald i årets anden halvdel mere end udlignede den 
positive vækst i de første måneder af 1996. Disse indikatorer giver dog sandsynligvis et 
undervurderet billede af den økonomiske aktivitet i landet, fordi den stigende aktivitet i 
den private sektor ikke opfanges fuldt ud i de officielle statistikker. 
Den makroøkonomiske politik i 1996 var ikke konsistent, idet pengepolitikken var ret 
restriktiv, samtidig med at landet oplevede store finanspolitiske problemer. Ved udgangen 
af 1996 androg budgetunderskuddet 7,2% af BNP (men 10% af BNP efter den metode, 
som de moldoviske myndigheder anvender). Underskuddet var et resultat af en stigning i 
udgifterne kombineret med et væsentligt fald i indtægterne i forhold til året før. 
Underskuddet blev finansieret gennem en kombination af intern finansiering og 
udenlandske lån. Den stigende anvendelse af ekstern finansiering bidrog til en jævn vækst i 
udlandsgælden, der voksede fra 16 mio. USD ved udgangen af 1992 til mere end 818 mio. 
USD ved udgangen af 1996. Over en tredjedel af gælden er kortfristet, dvs. med løbetider 
på under 5 år. 
Efter en periode med stabilitet accelererede inflationen noget i sidste kvartal af 1996, 
hvilket afspejler en slækkelse af den økonomiske politik. I gennemsnit voksede 
forbrugerpriserne med 23,5%) i 1996. 
Den nominelle valutakurs for leu'en blev meget langsomt deprecieret efter dens indførelse 
i november 1993. Da deprecieringen hele tiden var lavere end inflationen, blev leu'en 
apprecieret konstant i reale termer. Denne reale appreciering var en af hovedårsagerne til 
den kraftige forringelse af handelsbalancen. Handelsunderskuddet for 1996 anslås til at 
45 
ligge på omkring 180 mio. USD. Det er et resultat af en kraftig stigning i importen af 
varer og tjenester og et fald i eksporten. Underskuddet på de løbende poster for 1996 
anslås til 245 mio. USD. Handelstallene viser, at der har været en markant stigning i 
importen af kapitalgoder, som vil forøge produktionskapaciteten. Forringelsen skyldes 
imidlertid også en markant stigning i importen af forbrugsgoder. Dette afspejler 
sandsynligvis det forhold, at de fleste indenlandske virksomheder, der i mange tilfælde 
ikke har foretaget nogen væsentlig omstrukturering, ikke er i stand til at konkurrere med 
importerede varer. 
3 Strukturreformer 
I de seneste få år er der gjort betydelige fremskridt med strukturreformer og institutionelle 
reformer. Processen er imidlertid langt fra afsluttet. Meget af fremdriften i 
privatiseringsprocessen ser navnlig ud til at være forsvundet efter afslutningen af 
masseprivatiseringen i slutningen af oktober 1996. Den privatisering, der finder sted ved 
kontant auktionssalg af et udvalgt antal virksomheder, blev forsinket adskillige gange. 
Den betydelige overførsel af ejendomsrettigheder til private bevirkede ikke væsentlige 
ændringer i virksomhedernes adfærd. Virksomhedsledelsen var fortsat utilstrækkelig, 
insiderne dominerede virksomhederne, og budgetbegrænsningerne blev ikke strammet 
nok. Der var kun få tegn på, at virksomhederne blev omstruktureret, hvilket bl.a. fremgår 
af det lave niveau for afskedigelser. Myndighederne gjorde ikke forsøg på at isolere 
"dårlige" virksomheder fra levedygtige eller på at udvikle en strategi over for de største 
tabsgivende virksomheder. 
Den officielt registrerede arbejdsløshed var meget lav med en arbejdsløshed på 1,8% ved 
udgangen af 1996. Der var imidlertid en udbredt skjult arbejdsløshed - i form af 
deltidsarbejde eller orlov uden betaling - som, hvis den blev opgjort korrekt, ville vise en 
arbejdsløshed på omkring 15% ved udgangen af 1996. Virkningerne af omstillingen på 
levestandarden er ikke klare. På den ene side skabes indkomsterne i stigende omfang ved 
privat handel eller aktiviteter med udlandet - og disse former for aktivitet opfanges 
sandsynligvis ikke nøjagtigt af de officielle statistikker - og stammer i mindre grad fra 
lønninger og pensioner. På den anden side viser makroindikatorer - feks. et betydeligt fald 
i den gennemsnitlige levetid - eller stikprøveundersøgelser en generel forringelse, der 
særlig er alvorlig for visse dele af befolkningen såsom pensionister eller familier med 
forsørgerpligt over for børn. 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 13. juni 1994 at yde Moldova et lån på 
45 mio. ECU med en maksimal løbetid på ti år16 med henblik på at hjælpe landet i dets 
bestræbelser på at omdanne økonomien til en markedsøkonomi og styrke centralbankens 
reservestilling. EU-lånet var en del af den samlede pakke, der blev mobiliseret af det 
internationale donorfællesskab til fordel for Moldova for at supplere de ressourcer, der var 
tilvejebragt gennem IMF og Verdensbanken. Den første rate af lånet, der androg 25 mio. 
ECU, blev udbetalt i december 1994. Udbetalingen af anden rate på 20 mio. ECU fandt 
sted i august 1995. 
Det internationale donorfællesskab erkendte, at en yderligere makrofinansiel bistand til 
Moldova var nødvendig for at supplere ressourcerne fra IMF og Verdensbanken, hvis der 
16 Rådets afgørelse 94/346/EF. 
46 
skulle sikres en sund betalingsbalancesituation i 1995-1996. I november 1995 vedtog 
Kommissionen formelt et forslag om yderligere makrofinansiel bistand til Moldova til et 
maksimumsbeløb på 15 mio. ECU. 
Rådet besluttede den 25. marts 1996 at vedtage Kommissionens forslag17. Efter denne 
beslutning og efter IMF-bestyrelsens godkendelse i maj 1996 af et nyt treårigt økonomisk 
reformprogram samt efter Kommissionens positive vurdering af opfyldelsen af 
betingelserne i tilknytning til denne bistand fandt udbetalingen af de 15 mio. ECU sted i 
december 1996. 
17 Rådets afgørelse 96/242/EF. 
47 
IX. RUMÆNIEN 
1 Indledning 
Trods en positiv vækst i 1996 og fremskridt i privatiseringsprocessen arvede den nye 
regering, der blev valgt i november 1996, en skrøbelig økonomisk situation, som skyldtes 
utilstrækkelige resultater i strukturtilpasningen siden 1989. Mellem 1989 og 1996 
lancerede de forskellige regeringer faktisk gang på gang nye reformprogrammer, men de 
blev hver gang opgivet få måneder efter på grund af voksende politisk modstand. 
Offentlighedens støtte til gennemførelsen af reformer har været svingende. Støtten var 
betydelig i begyndelsen af omstillingsperioden, men reduceredes så kraftigt som følge af 
de stigende omkostninger, omstillingen medførte, og blev så stærk igen, da de delvise 
reformer, som blev gennemført mellem 1989 og 1996, ikke førte til ordentlige resultater. 
Selv om den økonomiske vækst igen tog til i 1994, dækkede den relativt tilfredsstillende 
makroøkonomiske udvikling, der blev registreret frem til 1996, over utilstrækkelige 
fremskridt i strukturreformerne, herunder omstruktureringen af virksomheder og af 
landbrugssektoren. I slutspurten i præsident- og parlamentsvalget i november 1996 
slækkede myndighederne på den makroøkonomiske politik og genindførte en lang række 
administrative kontroller (særlig med hensyn til valutamarkedet og udenrigshandelen). 
Efter valget i november 1996 begyndte myndighederne alvorligt at rette op på 
inkonsistensen i den økonomiske politik, som var blevet ført i perioden 1989-1996, idet 
den nye regering udarbejdede et radikalt program for makroøkonomisk stabilisering og 
strukturreformer og begyndte af implementere det. 
Den foregående regerings manglende kontrol med den økonomiske politik førte i 1996 til 
en voldsom forværring i Rumæniens forhold til IMF, Verdensbanken og private 
investorer. Det tidligere DVIF-standbyarrangement på 460 mio. USD løb af sporet og 
måtte derfor annulleres. Verdensbanken foretog den første betaling på 80 mio. USD inden 
for rammerne af Financial and Enterprise Structural Adjustment Loan på 280 mio. USD, 
men indefrøs så yderligere udbetalinger. EU kunne heller ikke udbetale anden rate på højst 
70 mio. ECU under den makrofinansielle bistand, som der blev truffet beslutning om i 
1994. Efter valget i november spillede de internationale finansielle institutioner en aktiv 
rolle med hensyn til at rådgive den nye regering i den økonomiske politik og i 
arbejdsmarkeds- og socialpolitikken. 
2 Den makroøkonomiske udvikling 
På trods af en faldende arbejdsløshed var den makroøkonomiske udvikling i 1996 mindre 
tilfredsstillende end i de foregående to år: væksten faldt til 4,1%), inflationen accelerede til 
56,9%) ved udgangen af december, og det offentlige budgetunderskud steg til 3,9%) af 
BNP. Den økonomiske aktivitet fortsatte faktisk med at ekspandere, men på bekostning af 
stigende makro- og mikroøkonomiske ubalancer. 
I 1996 steg industriproduktionen med 9,9%. Situationen i landbrugssektoren var langt 
mindre tilfredsstillende, idet skønnene tyder på et betydeligt faldt i høsten (så meget som 
en fjerdedel udtrykt i mængder), hvilket hovedsagelig skyldtes dårlige vejrforhold. 
Eksporten faldt også i årets løb, og BNP-væksten aftog til 4,1%, hvilket er et fald på 
3 procentpoint i forhold til 1995. Væksten i 1995 var tilstrækkelig til at reducere 
arbejdsløsheden fra 8,9%) i december 1995 til 6,1% i december 1996. Da industrien fortsat 
48 
afskedigede arbejdere, skete beskæftigelsesstigningen først og fremmest i de andre 
sektorer i økonomien (tjenestesektor, bygge- og anlægsvirksomhed og også landbruget). 
Den økonomiske vækst i 1996 var imidlertid i vid udstrækning baseret på et meget ustabilt 
grundlag. Mange store statsejede industrivirksomheder og statslandbrug var ikke 
underkastet en "stram budgetbegrænsning" (dvs. de stod ikke over for en reel risiko for 
konkurs, selv om de konstant kørte med underskud), fordi de var i stand til at fa billige lån 
fra statsejede forretningsbanker, der igen let kunne refinansiere sig i nationalbanken. 
Refinansiering via nationalbanken mere end fordobledes i 1996. Denne proces stimulerede 
kunstigt aktiviteten og fastholdt samtidig en udbredt ineffektivitet i økonomien. 
Op til valget var den forrige regering meget rundhåndet med udgifterne (dér skete næsten 
en fordobling i nominelle termer af långivningen til regeringen mellem august og 
november). Som følge heraf voksede budgetunderskuddet dramatisk. Det offentlige 
underskud voksede fra 2,6 til 3,9% af BNP og til 8,3% af BNP for det kvasifiskale 
underskud, der omfatter en række skjulte udgiftsposter og kvasifiskale subsidier fra 
Rumæniens nationalbank. I 1996 var der en betydelig stigning i inflationen, der sprang fra 
en årlig inflationsrate på 27,8% i 1995 til næsten 57%. Inflationen var særlig høj i 
november (månedlig rate på + 5,8%) og december (+ 10,3%). 
Udenrigshandelen forværredes væsentligt i 1996. Ikke blot var der et fald i eksporten og 
importen udtrykt i dollars, men handelsunderskuddet for 1996 anslås at være steget til 
2,1 mia. USD fra 1,6 mia. USD i 1995. Eksporten fortsatte med at blive ramt af 
tilbagegang på nogle af de vigtigste eksportmarkeder, ligesom de indenlandske produkters 
konkurrencedygtighed var dårlig. Det løbende underskud kom op på 2,3 mia. USD 
(omtrent 6,6% af BNP). De udenlandske direkte investeringer voksede en smule til 
555 mio. USD ifølge skøn fra EBRD, hvilket er et relativt lavt niveau for et land af 
Rumæniens størrelse. Udtrykt i per capita-termer har kun Bulgarien tiltrukket færre 
udenlandske direkte investeringer blandt de 10 associerede lande i Østeuropa. 
I 1996 voksede banksystemets udenlandske bruttoreserver betydeligt, hvilket for en stor 
del skyldtes Rumæniens tilbagevenden til de internationale kapitalmarkeder, hvor landet 
hentede 1,4 mia. USD via syndikerede lån og obligationsudstedelser. Rumæniens 
emissioner på det japanske marked (såkaldte "Samurai-obligationer") blev let afsat. Dette 
var en positiv tillidserklæring fra de internationale investorer og hjalp til, at Rumænien 
kunne øge sin mellemlange og lange eksterne gæld til et højere niveau (6,9 mia. USD, 
hvilket er næsten en tredjedel mere end i 1995). På baggrund af at investeringerne fortsat 
er svage, kan væksten i udlandsgælden blive et problem i fremtiden. Gældsbetjenings-
forpligtelserne (inklusive den kortsigtede gældsbetjening) voksede til 20,2%) af eksporten 
af varer og tjenester sammenlignet med 14,5% i 1995. 
3 Strukturreformer 
Fremskridtene i strukturreformerne var fortsat usikre. Der blev således ikke taget 
markante skridt i 1996 med henblik på at omstrukturere de store tabsgivende statsejede 
selskaber (f.eks. tabte elektricitetsselskabet RENEL 600 mia. leu i de første ti måneder af 
1996, hvilket svarede til 183 mio. USD opgjort til valutakursen i oktober). Der blev heller 
ikke gjort noget for at rette op på manglerne i landbrugssektoren, idet der ikke eksisterer 
et velfungerende marked for køb og salg af jord. Restancerne virksomhederne imellem 
fortsatte med vokse; således anslås det alene for energisektoren, at restancerne til 
leverandører og staten ved udgangen af 1996 androg 3,3% af BNP. 
49 
I marts 1996 indførte myndighederne betydelige begrænsninger på valutamarkederne, idet 
antallet af officielle valutahandlere blev begrænset til fire rumænske banker, hvoraf tre var 
statsejede. Dette resulterede i en overvurdering af den nationale valuta, hvilket tilskyndede 
til billig energiimport til de store, ineffektive og energiintensive statsejede virksomheder. 
Det forhold, at leu'en var overvurderet, lagde også en dæmper på eksporten. Gabet 
mellem den officielle kurs og kursen i de private valutakontorer voksede til omkring 45% i 
midten af november, hvilket var et klart tegn på omfattende forvridninger. 
Programmet for "finansiel isolering" af en række store statsejede "autonome 
virksomheder" var ikke i stand til at forbedre deres finansielle situation og blev derfor 
opgivet i begyndelsen af 1997. Reformerne i landbrugssektoren lykkedes heller ikke i 
særlig grad. Derimod voksede støtten i form af eksplicitte og implicitte subsidier og 
overførsler stærkt i 1996 fra 4,3% til 5%» af BNP. Subsidierede lån fra Rumæniens 
nationalbank til landbrugssektoren var en af hovedårsagerne til, at pengepolitikken løb af 
sporet. Hovedparten af den finansielle støtte gik desuden til mellemmænd og producenter 
af landbrugsinput på bekostning af selve landmændene. 
Der noteres ikke desto mindre nogle fa positive træk i udviklingen: masseprivatiseringen 
fortsatte med uformindsket styrke (pr. 10. december 1996 var der gennemført 1 300 
transaktioner, hvilket siden 1993 bringer det kumulative tal op på 2 766 virksomheder), 
selv om der hovedsagelig var tale om små virksomheder; nogle eksportforbud blev 
ophævet, mens mange eksportkvoter blev udvidet; der blev indført et nyt sekundært 
fondsmarked (RASDAQ), der åbnede i oktober med allerede 1 342 noterede selskaber. 
4 Gennemførelsen af den makrofinansielle bistand 
Rådet besluttede den 20. juni 1994 at yde Rumænien et mellemfristet betalingsbalancelån 
på højst 125 mio. ECU, der skulle udbetales i to rater18. Kommissionen og de rumænske 
myndigheder fastlagde i et aftalememorandum, der blev undertegnet i december 1994, de 
økonomisk-politiske betingelser, der skulle være opfyldt for at frigive denne bistand. Den 
første rate på 55 mio. ECU blev udbetalt i november 1995. 
Det var imidlertid ikke muligt at frigive den anden rate i 1996, fordi valutamarkedet 
konstant fungerede dårligt, og fordi der ikke blev gjort fremskridt med at gennemføre 
strukturreformerne. Standbyarrangementet med Den Internationale Valutafond (IMF) 
afsporedes af samme grund og måtte derfor annulleres. Verdensbanken indefrøs også den 
anden rate af Financial and Enterprise Structural Adjustment Loan (FESAL). 
Efter valget i november 1996 anmodede den nye rumænske regering om, at EU's og G-
24's makrofinansielle bistand blev reaktiveret inden for rammerne af et ambitiøst 
økonomisk program for makroøkonomisk stabilisering og strukturreformer, der blev 
støttet af de internationale finansielle institutioner. 
Rådets afgørelse 94/369/EF. 
50 
X. UKRAINE 
1 Indledning 
De ukrainske myndigheder opnåede en betydelig finansiel stabilisering i 1996, men 
økonomien var fortsat karakteriseret ved kontraktion, om end i et langsommere tempo. 
Den ukrainske centralbanks relativt stramme pengepolitik spillede en afgørende rolle i 
forbindelse med den drastiske reduktion af inflationen, stabiliseringen af valutakursen og 
den succesfulde indførelse af den nye nationale valuta. 
Stabiliseringen blev imidlertid mere og mere skrøbelig på grund af en_ opbremsning i 
strukturreformerne, særlig med hensyn til privatiseringen, skatteordningen og 
effektiviseringen af den offentlige administration. Budgettet for 1997 og et 
ledsageprogram med omfattende skatte- og afreguleringsforanstaltninger kørte fast i 
parlamentet fra november 1996. 
2 De makroøkonomiske resultater 
Ukraines overgang til en markedsøkonomi, der i det væsentlige begyndte i udgangen af 
1994 efter præsident Kuchmas valg, fortsatte i 1996 på en usikker økonomisk baggrund. 
Den ukrainske centralbanks stramme pengepolitik lagde grunden til en dramatisk 
reduktion af inflationen, til stabiliseringen af valutakursen og til den gnidningsløse 
indførelse af en ny valuta, grynia, i september 1996. Inflationen blev reduceret til 40% ved 
udgangen af 1996 (december-til-december) fra 182%) et år tidligere. Den fiskale balance 
blev bragt ned til omkring -3,2%> af BNP (1995: -5%), samtidig med at de akkumulerede 
restancer for offentlige lønninger og pensioner beløb sig til omkring 3,5% af BNP. 
Produktionen fortsatte med at falde i 1996, men nedgangstakten var lavere end i de 
foregående år. Det reale BNP faldt med 10% i 1996, men der er i dette tal ikke taget 
hensyn til den stigende aktivitet i den uofficielle sektor, som anslås at udgøre mere end 
50% af det officielle BNP. Landbrugsproduktionen faldt kraftigt (med omkring 10%) i 
1996, hvilket kun delvis kan tilskrives dårlige vejrforhold. Landbrugets andel i BNP ligger 
nu kun på 13% i et land, der tidligere blev betegnet som "Sovjetunionens kornkammer". 
Industriproduktionen fortsatte med at falde i 1996 (med omkring 5%), og specielt 
maskinbygningssektoren udviste en kraftig nedgang. 
Handelsstatistikken for Ukraine er meget upålidelig, men det ser ud til, at 
udenrigshandelen fortsatte med at vokse hurtigt i 1996. Handelen med de tidligere USSR-
lande, som er Ukraines vigtigste handelspartnere, begyndte at vokse. Vareeksporten 
rapporteres at være vokset med næsten 14% i 1996 til 15,5 mia. USD, hvilket er et 
bemærkelsesværdigt resultat på baggrund af den fortsatte recession. 
På grund af betydelige stigninger i de russiske gaspriser voksede importen med 24%) i 
1996 til 19,8 mia. USD. Da de højere priser på energiimporten medførte højere 
transitafgifter for transport afgås gennem det ukrainske pipeline-system til Centraleuropa, 
blev det samlede løbende underskud ikke påvirket alt for alvorligt, idet det lå på 1,3 mia. 
USD i 1996, svarende til 3,9% af BNP. 
Arbejdsløsheden lå fortsat på et kunstigt lavt niveau. De officielle data viser, at 
arbejdsløsheden lå på omkring 1-1,5%) af den samlede arbejdsstyrke i 1996, men disse tal 
tager ikke hensyn til en betydelig skjult arbejdsløshed i Ukraine. 
51 
3 Strukturreformer 
Hovedforklaringen på den fortsatte økonomiske tilbagegang i Ukraine er mangelen på en 
omfattende omstrukturering af industrien og i virksomhederne. Behovet for at 
omstrukturere Ukraines økonomi, der under sovjetperioden blev uforholdsmæssigt meget 
afhængig af militærindustrien, var klart fra de første dage efter uafhængigheden. 
Regeringens bestræbelser på at iværksætte effektive omstruktureringsprogrammer inden 
for såvel industrien som landbruget er ofte stødt på modstand fra de stærke konservative 
kræfter i parlamentet. 
På denne vanskelige baggrund blev der opnået visse fremskridt i strukturreformerne i 
1996. Med hensyn til jordreformen skred det godt fremad med at udstede og registrere 
skøder. I banksektoren blev der udarbejdet skøn over de 30 største bankers aktiver, og 
styringen af to kriseramte banker blev nøje overvåget af centralbanken. Privatiseringen 
aftog imidlertid markant. Mens privatiseringen af små virksomheder næsten var 
gennemført, var kun 3 500 ud af 8 000 store statsvirksomheder blevet privatiseret i 
september 1996. 
Myndighederne har udpeget omkring 400 store virksomheder, der skal privatiseres ved en 
international udbudsrunde. Listen over virksomheder omfatter energiselskaber og andre 
selskaber, der kørte godt under sovjetperioden. Manglende resultater i privatiseringen og 
den usikre troværdighed af reformbestræbelserne har lagt en bremse på de udenlandske 
direkte investeringer i Ukraine. De udenlandske direkte investeringer per capita i Ukraine 
var blandt de laveste i alle overgangslandene. 
I et forsøg på at bremse de negative tendenser i økonomien og fremme reformerne 
forelagde regeringen i november 1996 det ukrainske parlament et nyt reformprogram 
sammen med budgettet for 1997. Programmet, der omfatter betydelige 
udgiftsnedskæringer på budgettet, en omfattende skattereform og en yderligere 
liberalisering af økonomien, blev modtaget positivt som anden fase i de omfattende 
liberale økonomiske reformer i Ukraine, der har ladet vente længe på sig, efter at de første 
omfattende reformer blev lanceret i udgangen af 1994. Det nye reformprogram mødte 
imidlertid stærk modstand i parlamentet. 
4 Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
I december 1994 besluttede Rådet at yde det første makrofinansielle lån på 85 mio. ECU 
til at støtte Ukraines tilpasnings- og reformproces19. Dette langfristede lån skulle udbetales 
i én enkelt rate på betingelse af, at der forelå et standbyarrangement med IMF, skete en 
hurtig implementering af EU's og G-7's aktionsprogram for nuklear sikkerhed for Ukraine 
og blev gjort fremskridt med de strukturelle reformer. Efter betydelige forsinkelser fra 
ukrainsk side blev lånet endelig udbetalt i december 1995. 
I betragtning af Ukraines påtrængende finansieringsbehov og på baggrund af de ukrainske 
myndigheders fortsatte bestræbelser på at gennemføre økonomiske reformer besluttede 
Rådet i oktober 1995 at yde Ukraine et nyt makrofinansielt lån på 200 mio. ECU som 
supplement til den finansielle bistand fra de internationale finansielle institutioner og andre 
donorlande20. Den første rate på 100 mio. ECU af dette lån blev frigivet i anden halvdel af 
1996. 
19 Rådets afgørelse 94/940/EF. 
20 Rådets afgørelse 95/442/EF. 
52 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 3 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 01 11 
Katalognummer : CB-CO-98-003-DA-C 
ISBN 92-78-30023-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg