BEGRUNDELSE

1.INDLEDNING

Covid-19-pandemien udgør en omfattende og alvorlig folkesundhedskrise. Den har alvorlige konsekvenser for borgerne, samfundene og økonomierne i hele verden. Krisesituationen på sundhedsområdet og de politiske foranstaltninger, der er truffet for at inddæmme den, er af hidtil uset omfang. Der hersker derfor meget stor usikkerhed om, hvor alvorlige de socioøkonomiske følger vil være. Det kan dog allerede på nuværende tidspunkt med sikkerhed konstateres, at krisen har skabt hidtil usete og presserende udfordringer for medlemsstaternes finansielle og økonomiske systemer. Ifølge Kommissionens forårsprognose forventes EU's BNP at falde med ca. 7,5 % i år, hvilket er langt mere end under den globale finanskrise i 2009, og det forventes kun at stige igen med 6 % i 2021, mens arbejdsløshedsprocenten i EU forventes at stige til 9 % i 2020 med risiko for stigende fattigdom og ulighed.

Som en reaktion herpå har medlemsstaterne vedtaget ekstraordinære diskretionære foranstaltninger på det økonomiske og finansielle område. Sammen med virkningen af de såkaldte "automatiske stabilisatorer", dvs. betalinger inden for rammerne af arbejdsløshedsforsikringer og sociale sikringsordninger kombineret med tab af skatteindtægter, har disse foranstaltninger en betydelig indvirkning på deres offentlige finanser, og det samlede offentlige underskud er således steget fra 0,6 % af BNP i 2019 til 8,5 % af BNP i år, både i euroområdet og i Unionen som helhed.

Det chok, der har ramt EU's økonomi, er symmetrisk, eftersom pandemien har ramt alle medlemsstaterne, men virkningerne af pandemien er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, og det samme gør sig gældende for deres evne til at absorbere og reagere på det økonomiske og finanspolitiske chok, som også afhænger af de enkelte medlemsstaters specifikke økonomiske strukturer og udgangssituation. Der er derfor risiko for, at krisen kommer til at forstærke forskellene inden for Unionen, hvilket vil være til skade for den kollektive økonomiske og sociale modstandsdygtighed. Dette generelle billede bekræftes ligeledes af den dybtgående behovsvurdering.

Unionen har reageret hurtigt for at iværksætte en koordineret og virkningsfuld fælles reaktion på de sociale og økonomiske konsekvenser af krisen, hvilket den har gjort inden for rammerne af den nuværende flerårige finansielle ramme (FFR), der udløber i 2020. Unionens fælles reaktion supplerer de diskretionære økonomiske og finansielle foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet.

Krisen vil kunne skade Unionens økonomiske sammenhængskraft på lang sigt, hvis der ikke på kort og mellemlang sigt sættes ind med politiske foranstaltninger på EU-plan, der står i et rimeligt forhold til målet. Forudsætningen for at kunne tage denne udfordring op er, at der hurtigst muligt stilles umiddelbart tilgængelig yderligere finansiel kapacitet til rådighed med henblik på at støtte genopretningen og styrke modstandsdygtigheden i hele Unionen.

Reaktionen på krisen skal være omfattende, dristig og vedvarende. En omfattende plan for europæisk genopretning forudsætter enorme offentlige og private investeringer på europæisk plan for at bringe Unionen ind på en kurs i retning af en holdbar og modstandsdygtig genopretning, skabe arbejdspladser af høj kvalitet og rette op på de umiddelbare skader, som covid-19-pandemien har forårsaget, samtidig med, at der ydes støtte til Unionens grønne og digitale prioriteter. Det vigtigste værktøj vil være det langsigtede EU-budget, som skal understøttes af det nye EU-genopretningsinstrument.

Den ekstraordinære økonomiske og sociale situation kræver ekstraordinære foranstaltninger, som skal støtte genopretningen af økonomierne og gøre dem mere modstandsdygtige. Hvis disse mål skal nås, er Unionen nødt til at skaffe de midler, der er nødvendige for, at den kan træffe egnede foranstaltninger til at imødegå de udfordringer, som covid-19-pandemien har forårsaget. Det bør derfor være tilladt at tilvejebringe nogle af midlerne ved at optage lån på kapitalmarkederne. Lånene vil blive betalt tilbage, når der igen er økonomisk vækst i Unionen.

2.DET ÆNDREDE FORSLAGS INDHOLD

Unionen er nødt til at tilvejebringe de midler, der er nødvendige for, at den kan nå sit mål

I henhold til det ændrede forslag vil Kommissionen få bemyndigelse til på Unionens vegne at låne op til 750 mia. EUR i 2018-priser på kapitalmarkederne. Midlerne vil blive overført til Unionens programmer i overensstemmelse med EU-genopretningsinstrumentet. Eftersom EU-genopretningsinstrumentet er en ekstraordinær respons på de midlertidige, men ekstreme omstændigheder, er de beføjelser til at optage lån, som Kommissionen delegeres ved denne afgørelse, klart afgrænset, hvad angår omfang, varighed og anvendelsesområde. Derved udelukkes muligheden for, at de ekstraordinære beføjelser i henhold til dette forslag anvendes til andre formål end at afhjælpe de direkte økonomiske og sociale konsekvenser af covid-19-pandemien.

De midler, der er lånt på kapitalmarkederne, vil blive betalt tilbage over EU-budgettet fra 2028 og frem. Alle forpligtelser, som Unionen har indgået i henhold til dette forslag til retsakt, vil være fuldt ud tilbagebetalt i 2058. Tilbagebetalingen tilrettelægges efter princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning, således at der opnås en regelmæssig og forudsigelig nedbringelse af forpligtelserne over hele perioden.

Forhøjelse af lofterne for egne indtægter

De lofter, der er fastlagt i Rådets afgørelse om egne indtægter, udgør det maksimale beløb for egne indtægter, som Unionen i et givet år kan anmode medlemsstaterne om at stille til rådighed til finansiering af sine udgifter.

Den 2. maj 2018 fremsatte Kommissionen forslag om et loft til dækning af de årlige forpligtelsesbevillinger og de årlige betalingsbevillinger på henholdsvis 1,35 % og 1,29 % af EU's bruttonationalindkomst. De lofter, der er fastlagt i udkastet til forordning om en flerårig finansiel ramme (FFR) udtrykt i EUR, udgør det maksimale beløb, der enten kan indgås forpligtelser for eller anvendes i perioden 2021-2027. Margenen mellem lofterne for egne indtægter i Rådets afgørelse om egne indtægter og FFR-lofterne skal være tilstrækkelig stor til at sikre, at Unionen i et givet år og under alle omstændigheder er i stand til at opfylde alle sine finansielle forpligtelser og eventualforpligtelser, selv i tilfælde af en negativ økonomisk udvikling.

Ifølge Kommissionens forårsprognose 2020 vil euroområdets økonomi og økonomien i Unionen som helhed skrumpe med helt op til henholdsvis 7,75 % og 7,5 % i 2020, hvilket er hidtil uset. Vækstprognoserne for Unionen som helhed og euroområdet er blevet nedjusteret med ca. 9 procentpoint i forhold til den økonomiske prognose fra efteråret 2019. Selv om forårsprognosen er behæftet med en større grad af usikkerhed, end det normalt er tilfældet, vil lofterne for egne indtægter, der i Rådets afgørelse om egne indtægter er fastsat som en procentdel af EU's bruttonationalindkomst, uden tvivl være lavere i absolutte beløb.

For at opretholde en tilstrækkelig margen under de lofter for egne indtægter, der er fastlagt i Rådets afgørelse, til at Unionen kan opfylde alle sine finansielle forpligtelser og eventualforpligtelser i et givet år, er det nødvendigt at forhøje nævnte lofter, der er fastsat som en procentdel af EU's bruttonationalindkomst.

Kommissionens forslag af 2. maj 2018 bør derfor ændres for at muliggøre en yderligere forhøjelse af lofterne for både forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger på 0,11 procentpoint. Denne forhøjelse sker i tillæg til de justeringer, der allerede er foreslået for at tage højde for den automatiske reduktion af de absolutte beløb for lofterne i Rådets afgørelse om egne indtægter som følge af Det Forenede Kongeriges udtræden af Unionen og den tilsvarende reduktion af EU's bruttonationalindkomst. Loftet til dækning af de årlige betalingsbevillinger bør således fastsættes til 1,40 % af EU's bruttonationalindkomst, og loftet til dækning af de årlige forpligtelsesbevillinger bør fastsættes til 1,46 % af EU's bruttonationalindkomst.