DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/51

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Teknologiparkers rolle i den industrielle omlægning i de nye EU-medlemsstater

(2006/C 65/11)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. februar 2005 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at afgive udtalelse om: Teknologiparkers rolle i den industrielle omlægning i de nye EU-medlemsstater.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommission For Industrielle Ændringer, som udpegede János Tóth til ordfører og Jiří Kubíček til medordfører. CCMI vedtog sin udtalelse den 23. november 2005.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 422. plenarforsamling den 14. og 15. december 2005, mødet den 14. december 2005, følgende udtalelse med 127 stemmer for, ingen imod og 6 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1 På mødet i marts 2005 besluttede Det Europæiske Råd at puste nyt liv i Lissabon-strategien og koncentrere den om vækst og beskæftigelse.

1.2 I sin henstilling nr. 10667/05 fra juni 2005 fremlagde Det Europæiske Råd en række henstillinger som led i de integrerede retningslinjer vedrørende de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for perioden 2005-2008.

1.3 Den ottende retningslinje under de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker vedrører det nødvendige i at lette samtlige former for innovation i medlemsstaterne. Blandt de midler, som foreslås med sigte herpå, påpeger EØSU i denne udtalelse, at de parker, som udtalelsen omhandler, opfylder alle de betingelser, som Rådet har foreskrevet, og anses for »innovationspoler«, der nævnes som det andet middel til at fremme innovation. Det ser ud til, at disse parker i samtlige medlemsstater sammenkobler universiteter og forskningsinstitutter på den ene side og virksomheder på den anden side, integrerer det regionale og lokale niveau og herigennem bidrager til at ophæve de teknologiske forskelle mellem regionerne.

1.4 EØSU understreger endvidere, at de parker, som behandles i denne udtalelse, allerede i vid udstrækning medvirker til at nå målet i den tiende retningslinje inden for de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. De underbygger nemlig det erhvervsgrundlag, som Rådet anser for nødvendigt på EU's område, og styrker EU's industrielle grundlag i kraft af deres særligt store konkurrenceevne.

1.5 Parkerne i de nye EU-lande er struktureret efter de samme principper som institutioner af samme art i EU-15 og mange andre steder på jordkloden. Betegnelserne er forskellige. De termer, som oftest benyttes, og de juridiske vendinger er ord som »industripark«, »videnskabspark«, »teknologipark«, »teknopol«, »forskningspark«, »kommerciel park«, »innovationscenter« og »teknologiudklækning«. Men målet er det samme overalt. Parken er et sted, hvor der foregår et samspil mellem den videnskabelige og teknologiske verden på den ene side og den økonomiske udvikling på den anden. Parken koncentrerer de synergier, som er en følge af det samarbejde mellem institutioner og virksomheder, der har til formål at forenkle markedsadgangen og centralisere specialiserede tjenester på højt niveau, som letter udnyttelsen, idet der lægges særlig vægt på virksomhedsudklækning, formidling og etablering af samarbejdsnetværker.

1.6 De to fremtidige medlemsstater, som har indledt tiltrædelsesforhandlinger med EU, Bulgarien og Rumænien, har vedtaget lovgivning om industri- og teknologiparker.

1.7 Parkerne udgør en ramme, som letter innovation og fremmer territorial udvikling. Deres aktiviteter omfatter som regel virksomhedsudklækning, fremme af teknologioverførsel og programmer til fordel for uformelle investorer (»business angels«). De indebærer tillige en enestående mulighed for at incitere til og forenkle transaktioner med risikovillig kapital. Parkerne bidrager i høj grad til at udforme, søsætte og gennemføre identiske eller beslægtede EU-programmer. De udgør nogle effektive partnere, som formår at fungere i netværker.

1.8 Etableringen og udviklingen af parker i de nye medlemsstater ledsages som regel af en praktisk konkretisering af principperne om respekt for miljøet. I de nye institutioner er denne konkretisering sikret fra første færd i kraft af strikse miljønormer, der trådte i kraft som følge af den harmonisering, der var en forudsætning for EU-tiltrædelse. I forbindelse med etablering af parker som følge af reorganisering eller industrielle forandringer har parkens oprettelse som oftest været det første skridt hen imod indførelse af miljøvenlige løsninger.

1.9 Parkerne er resultatet af et samspil af flere udviklingstendenser. De udgør en regional (lokal) reaktion på globaliseringen, er en reaktion på det nødvendige i at overvinde diverse kulturelle, nationale og etniske problemer samt det presserende behov for at afhjælpe vigtige lakuner i henseende til økonomisk udvikling.

1.10 De løsninger, som parkerne bringer, har haft en klart positiv virkning på beskæftigelsen, idet der er oprettet en lang række nye arbejdspladser (i Ungarn er der f.eks. skabt over 140 000 nye arbejdspladser siden 1997). Parkernes udvikling har også øvet positiv indflydelse på virksomhedernes tilflytning til de pågældende regioner og har gjort det muligt at foregribe afindustrialisering (siden 1997 er der etableret over 2 500 virksomheder i industriparkerne i Ungarn). De arbejdspladser, som oprettes, har som regel berøring til højteknologier og kræver en faglig viden på et meget højt niveau for at kunne tage den industrielle omstrukturerings udfordringer op.

1.11 I de mere udviklede europæiske lande og især i EU-15 har det institutionelle, juridiske og finansielle system omkring regionalisering udviklet sig igennem årtier. Det samme gælder for de industrielle og terminologiske udviklingsstrukturer, som svarer udmærket til de omskiftelige vilkår i den økonomiske vækst og i nationale støtteordninger og EU-støtteordninger. I de nye medlemsstater er det især de fremskridt, som man mangler at gøre for at indhente det ophobede efterslæb på disse felter og komme på omgangshøjde med resten af EU, der står i rampelyset. I denne indsats er industriparkerne tillagt og tillægges fortsat ganske særlig opmærksomhed. De bidrager nemlig til at forbedre konkurrenceevnen, at reducere de territoriale udviklingsforskelle og at bringe løsninger på beskæftigelsesproblemerne. Der er det særlige ved situationen, at de økonomiske og sociale forbindelser, som var fremherskende ved EU-tiltrædelsen, stadig er tvefoldige: de traditionelle institutionelle, ledelsesmæssige og finansielle elementer manifesterer sig stadig tydeligt — om end de er for aftagende for en dels vedkommende — og befinder sig stadig tættere på de styrings- og administrationssystemer, som efterhånden er ved at vinde frem. I de lande, som er ved at tilslutte sig, har industriparkerne set dagens lys som værende udtryk for nye ambitioner med hensyn til den økonomiske og industrielle politik samt den territoriale udvikling.

1.12 Denne initiativudtalelse har, set i tilknytning til de opgaver, som påhviler EU, til formål at fremhæve det potentiale, som industriparkerne indebærer, og de elementer, som knytter dem sammen indbyrdes. Disse infrastrukturer, som fremmer den økonomiske og sociale samhørighed, fortjener ganske særlig opmærksomhed, når det gælder industrielle forandringer. Det skal understreges, at det netop er dannelsen af EU's interne regelværk, der har styrket industriparkernes rolle i EU-landene. I øvrigt har visse nye medlemsstater og lande, som forhandler om tiltrædelse, gennem flere år reageret på denne udvikling. Endvidere er disse strategier for økonomisk politik — som er særdeles komplekse, og som tager højde for industriparkernes potentiale og lægger op til en hensyntagen til de krav, som den internationale integration stiller — ikke blevet fremført overalt.

1.13 I Kommissionens dokument IP/05/1252 anfører kommissæren for erhvervs- og virksomhedspolitik sammen med kommissæren for videnskab og forskning, at innovation og forskning er virksomhedens kerne. Der peges på betydningen af innovationspoler og erhvervsklynger med vægt på forskning; i punkt 3.2. i handlingsplanen til fremme af forskning og innovation efterlyses der en fremmeindsats for disse poler og klynger, og medlemsstaterne anmodes om fuldt ud at udnytte de muligheder, som strukturfondene indebærer (MEMO/05/366).

1.14 Industri-, teknologi- og videnskabsparker og andre strukturer med tilsvarende betegnelser spiller en rolle som innovationspoler og medvirker herigennem til at konkretisere prioriteterne i den nuværende fase af gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker 2005-2008 og i Lissabon-strategien. Med denne initiativudtalelse ønsker Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg at fremme samarbejdet mellem strukturer af samme art i EU-15 på den ene side og i de 10 nye medlemsstater på den anden side samt at sætte skub i deres udvikling. Endvidere søger udvalget at styrke adgangen til den støtte, som Kommissionen yder, og til den finansiering, som kan opnås via andre EU-institutioner til fordel for industri-, teknologi-, videnskabs- og andre parker i samtlige EU-lande.

2. Industriparker som innovationspoler: typer og udvikling verden over

2.1 Typer parker

Internationale erfaringer viser — og ovennævnte kilder går i samme retning — at der ikke i egentlig forstand findes to identiske industriparker. Det er også naturligt, at én og samme park løbende undergår ændringer. De net, som er i udvikling, viser på udmærket vis denne diversitet og parkernes tilpasningsevne til omskiftelige behov. Derfor har vi i det følgende valgt en global udlægning af begrebet »innovationspol«, som går ud over de aktiviteter, der gennemføres i parkerne, og som i streng forstand henhører under innovation i industri-, teknologi-, videnskabs- og andre sektorer, således at der omfattes en bred vifte af innovative, værdiskabende aktiviteter.

Denne tilgang er i harmoni med de termer, som Kommissionen anvender til at betegne konkurrenceevne- og innovationspoler. Ifølge Kommissionens definition bestemmes polerne af det snævre samarbejde mellem virksomheder, uddannelsescentre og private eller offentlige forskningsinstitutter inden for et afgrænset geografisk territorium. Polen iværksætter fælles projekter med en innovativ dimension og udskiller synergier mellem de forskellige lokale aktører. Disse former for samarbejde er koncentreret om fastlagte teknologiske eller videnskabelige områder og skal udgøre en kritisk masse for at kunne sikre konkurrenceevne og international gennemsigtighed

2.2 Af typer parker, som kan inddeles i henhold til funktionerne (opgaverne), figurerer følgende: — videnskabsparker — teknologiparker — innovationscentre og — kommercielle parker. Følgende er kendetegnet ved en global organisationsstruktur: — teknopol — teknologisk pol — teknologidistrikt — erhvervsklynge og metadistrikt. Med hensyn til de kendetegn, som vedrører placeringen, kan der i bund og grund sondres mellem to typer parker: — industriparker af typen »greenfield« og — parker, som anlægges i områder, der er under sanering.

2.3 Parkerne udvikler sig løbende og gennemgår forskellige udviklingsfaser. De omfattende industrielle infrastrukturer er på tilbagetog til fordel for anlæg, som formår at skabe en mere avanceret og større merværdi, og hvor IKT og den brede innovative vifte af tjenesteydelser, som parkens administrator tilbyder de virksomheder, der slår sig ned i parken, spiller en stadig større rolle.

3. Situationen i de nye EU-lande

3.1 Generelt findes der i de 10 medlemsstater, som tilsluttede sig EU pr. 1. maj 2004, industriparker, der svarer til visse typer infrastruktur, som beskrives nærmere i punkt 2.1. Cypern råder over flere strukturer, kaldet »virksomhedsudklækkere«. De finansieres delvis af staten, og der er tale om private foretagender, som forvalter forskellige konkrete projekter.

3.2 I Tjekkiet er der oprettet 82 industriområder via CzehInvest, som er det statslige organ for investering i og udvikling af virksomheder, der som led i det statslige program har til formål at fremme udviklingen af industriområder. I 2002 blev dette program suppleret af nye underprogrammer under betegnelsen »Sanering af industriområder« og »Opførelse og genopretning af områder, som egner sig for leasing« og »Akkreditering af industrizoner«.

3.3 I Estland findes der flere typer industriparker med forskellige karakteristika og under forskellige betegnelser. En del af dem så dagens lys takket være støtte fra lokale myndigheder og andre organisationer. De beskæftiger sig primært med forskning og udvikling og arbejder sammen med store universiteter. Landet råder i øjeblikket over to parker af denne type, nemlig i Tartu og i Tallinn. De industriparker, som er etableret med afsæt i private initiativer, består af virksomheder, der har gevinst for øje, og som hovedsagelig er aktive i sektorerne logistik, handel, industri og tjenesteydelser.

3.4 I Polen har de fleste industriparker set dagens lys igennem de seneste år. Deres økonomiske betydning er i øjeblikket ikke særlig stor, hvilket hovedsagelig skyldes, at det i dag især er de 14 »særlige økonomiske zoner«, der tiltrækker investorer, herunder ikke mindst udenlandske investorer. Disse zoner blev oprettet mellem 1995 og 1997 for en periode på 20 år i kraft af regeringsdekreter, som blev udstedt med afsæt i lovbestemmelser. For at fremme den regionale udvikling blev de placeret i industriregioner, som enten var lidet udviklede, eller som havde behov for industriel omstrukturering. Oprindelig blev investorerne lovet fritagelse for selskabsskat på helt op til 100 % i de første 10 år og 50 % i de følgende 10 år, ligesom de blev garanteret total fritagelse for beskatning af bygninger. Pr. 1. januar 2001 blev præferencesystemet bragt i overensstemmelse med EU's regler. De særlige økonomiske zoners specielle status skal ophøre senest i september 2017, og det må derfor formodes, at betydningen, antallet og arealet af industriparker fremover vil tage til.

3.5 I Letland betegnes industriparker snarere »kommercielle parker«. Virksomhederne vælger at slå sig ned der på grund af de gunstige infrastrukturer og andre administrative vilkår, som de kan nyde godt af. I Letland er programmet for forskning og udvikling reguleret ved loven om innovation.

3.6 I Litauen har statens bestræbelser på at fremme udviklingen af industrier med stor arbejdskraftintensitet og med en relativ stor merværdi — elektronikindustrien og automobilelektronik — eller industrisektorer og tjenesteydelser, som har brug for en høj grad af intellektuel kapital — bioteknologier, it, laserteknologi — bidraget til at udforme landets industrielle struktur. Det program, som blev lanceret i anden halvdel af 1990'erne for at udvikle »industriparker« med en sund infrastruktur og omkring storbyer, havde form af et økonomisk udviklingsinstrument. Den industrielle udvikling blev koncentreret i storbyernes umiddelbare nærhed på grund af tilstedeværelsen af faglært arbejdskraft.

3.7 I Ungarn søsatte regeringen i 1997 et system til udvikling af industriparker. De langsigtede udviklingsscenarier vedrørende hvert industriparkprojekt skal forelægges til kvalificeret vurdering i økonomiministeriet. Hvis planerne er af tilstrækkelig høj standard, får forehavendet ret til at bære betegnelsen industripark. Industriparker har til formål at øge konkurrenceevnen, at skabe arbejdspladser og at tilvejebringe forudsætningerne for en industriaktivitet for logistik og for tjenesteydelser, som stemmer overens med EU's normer, og som er miljøvenlige. Ungarske industriparker tæller hen ved 2 500 udenlandske multinationale virksomheder og ungarske SMV'er, som beskæftiger over 140 000 mennesker.

3.8 På Malta fremgår det af statistikkerne for sidste år, at industriproduktionen har en relativ stor vægt i økonomien. Malta Enterprise, som er agenturet til fremme af investeringer, har oprettet et »virksomhedsudklækningscenter« med det sigte at fremme udviklingen af innovative projekter, bl.a. i sektorerne informationsteknologier, telekommunikation, design inden for mekanik og elektrisk ingeniørvidenskab, industridesign, vedvarende energikilder og bioteknologi. Udklækningscentret giver virksomheder, som er aktive i de nævnte brancher, mulighed for at investere og opnå finansiering, samt giver dem adgang til de forskellige infrastrukturer, som er nødvendige, for at de kan fungere.

3.9 I Slovakiet er støtten til industriparker reguleret ved loven om industriparker (193/2001), som blev ændret i 2003 og 2004. I henhold til denne lov defineres industriparker som de områder, der indgår i et program for fysisk planlægning, inden for hvis grænser en eller flere virksomheder etablerer en industriproduktion. Lokale og regionale myndigheder kan oprette en industripark på et stykke jord, som de ejer. Loven giver tillige to eller flere kommuner mulighed for sammen at oprette en industripark på et kontraktbaseret grundlag.

3.10 I Slovenien kaldes industriparker »teknologiparker«. Deres formål er at give stødet til etablering af og fremme af udviklingen af iværksætterprojekter, som kræver anvendelse af avancerede teknologier eller omfattende videnskabelig forberedelse. Disse teknologiparker tilvejebringer samtidig de fysiske og intellektuelle infrastrukturer, som er nødvendige for at kunne iværksætte disse initiativer, og lægger særlig vægt på SMV'ers behov. De fungerer ligeledes som bindeled mellem virksomhederne og højere undervisningsinstitutioner. Det fremgår af dokumenter fra økonomiministeriet, at en teknologipark er en juridisk person, som ligeledes bistår ved konkretisering af projekter, i modsætning til en udklækker, der, selv om der også er tale om en juridisk person, nøjes med at tilvejebringe vilkårene for opstarten.

4. Strategiske målsætninger, modeller

4.1 Parkerne danner — uanset forskellene mellem dem — gradvist et net, som indgår i den økonomiske politik, industripolitikken og innovationspolitikken i et givet land, og som er bygget op omkring en helhed af offentlige mål. Ved at se nærmere på de offentlige myndigheders prioriteter kan man iagttage en indsats, som er koncentreret om opgaver (som er tematiske og som er koncentreret om den offentlige del), en indsats, som er koncentreret om formidling (hvor hovedvægten lægges på følgevirkninger og synergier), samt en kombination af begge dele.

4.2 De to modeller, som inddeles efter deres overordnede mål, adskiller sig ikke stift fra hinanden, idet man ved eksempelvis gennem industriparker at yde finansiel støtte til højteknologier i en region ikke blot forbedrer situationen i regionen, men også sætter skub i innovation overordnet set. Det er kun et spørgsmål om at definere prioriteterne.

5. Lissabon-processen og industriparker

5.1 Lissabon-processen opstiller som særligt vigtige opgaver udvikling af innovation som middel til at sætte skub i vækst, beskæftigelse og bæredygtighed, fremme af teknologiformidling samt udnyttelse og kommerciel konkretisering af resultaterne af forskning og udvikling. Med hensyn til de organisatoriske, finansielle og juridiske forudsætninger spiller industriparkerne og de strukturer, som er knyttet til dem, en særlig vigtig rolle.

5.2 Industriparkerne er kendetegnet ved den ganske specielle rolle, som de spiller for fremme af innovation. Derfor er det ikke nok, når der udformes net af industriparker, at man beskæftiger sig med de aspekter, som vedrører industrien i striks forstand og landbrug: tilførsel af et intellektuelt, akademisk og universitetsbaseret grundlag bliver stadig mere nødvendigt for at kunne løfte de udfordringer, som økonomien stilles over for. Forbedring af konkurrenceevne, nå frem til større økonomisk fleksibilitet, udnyttelse af medarbejdernes trumfer: disse mål kan nås ved at tilføre et intellektuelt grundlag og ved at lægge vægt på økonomisk innovationsformåen.

6. Videnoverførsel, innovation

6.1 Innovationscentre, overførselsagenturer

6.1.1 Disse institutioner har en aktionsrækkevidde, der ikke er begrænset til et nøje afgrænset område: de skaber broer mellem videnskab og økonomi via de tjenesteydelser, som de leverer (enten nonprofit eller med gevinst for øje) til virksomhederne i en region eller et land. Hovedforskellen mellem de forskellige kategorier afhænger af, om de fungerer som agenturer, der leverer tjenesteydelser (donor), eller som en virksomhed, der står som modtager. Centrene og agenturerne stimulerer virksomhederne og hjælper dem med at udnytte opnåede forskningsresultater ved at fungere som mellemled i processen. Derimod omfatter organisationer, som leverer F&U-tjenesteydelser, forskningsinstitutter, som i visse tilfælde er slået sammen med modtagervirksomheder til én enkelt enhed.

6.1.2 De vigtigste tjenesteydelser, som centrene og agenturerne leverer, er følgende: rådgivning, teknologiformidling, forvaltning af en database med kommercielle oplysninger, tilrettelæggelse af erhvervsmøder og messer, kontakt til sagkyndige, levering af den infrastruktur, som er nødvendig for at gennemføre forsøg, støtte til formidling, kontakt til business angels og netværksetablering.

6.1.3 Disse organer leverer især virksomhedsrådgivning. Som eksempel kan nævnes, at innovationscentrene i Holland og forsknings- og udviklingsnetværket i Norge fungerer som formidler. De tjenesteydelser, som de leverer til virksomhederne, består så at sige i at formidle resultaterne af forskning og at gøre det muligt at assimilere denne. I Tyskland foretager overførselscentre og agenturer teknologioverførsel mere direkte ved at levere tjenesteydelser af denne art i stil med de forædlingsindustriservicecentre, der findes i USA. Deres tjenesteydelser omfatter lån af forskere, som finansieres af statslige programmer, med ydelse af finansiel bistand til virksomheder, der beskæftiger universitetsforskere, idet en del af lønudgifterne dækkes.

6.1.4 Agenturer af denne art oprettes som regel med afsæt i offentlige initiativer (eller evt. via et handelskammer, som tilfældet er i Tyskland), idet det for dem, der nyder godt at sådanne programmer, forholder sig sådan, at teknologiudviklingen kun kan blive virkelig effektiv og dermed komme økonomiens langsigtede interesser til gavn, hvis der ydes ekstern støtte, hvilket i de fleste tilfælde udgår fra staten. Med hensyn til finansieringen er situationen mere forskelligartet: som eksempel kan nævnes, at innovationscentrene i Holland finansieres af økonomiministeriet og tilbyder visse gratis serviceydelser (f.eks. de første 16 timers rådgivning). Det arbejde, som udføres af norske F&U-attachéer, er også statsfinansieret. I Tyskland og USA derimod stammer støtten til disse centre fra en særlig fond, og støtten reduceres med tiden; over tre år i Tyskland, seks år i USA, hvor startniveauet er 50 %. Nogle tjenesteydelser leveres på kommercielt grundlag, mens andre er nonprofit.

6.2 Organisationer, som leverer F&U-tjenester

6.2.1 De karakteristiske træk ved disse mere højtstrukturerede agenturer er, at de har til formål at bringe videnskab og industri tættere på hinanden, at forene industri- og andre typer forskningsinstitutioner og –virksomheder i netværker og tillige, med opbakning fra statslige bevillinger, at levere F&U-tjenester på kontraktgrundlag, hovedsagelig til små og mellemstore virksomheder. Selv om deres aktiviteter i vid udstrækning er koblet til universiteter, kan de holdes adskilt fra universitetsagenturer og –parker.

6.2.2 Også disse organer etableres med afsæt i offentlige initiativer og er i øvrigt undertiden statsdrevne. Kunder fra den private sektor (industrier) og den offentlige sektor (f.eks. ministerier) giver dem til opgave at formidle resultaterne af den videnskabelige forskning. Dog kan det konstateres, at der er store forskelle med hensyn til deres finansiering. Denne kan variere fra 10 til 100 % i visse tilfælde.

6.3 Former for samarbejde mellem den akademiske verden og industrien i form af parker

6.3.1 De fleste af disse parker er beliggende i nærheden af videnfrembringende institutioner (hovedsagelig universiteter og forskningsinstitutioner) og har kontraktlige forbindelser til dem; i nogle tilfælde fungerer de som en del af dem. Af ungarske eksempler kan nævnes InfoPark eller INNOTECH Innovation Park under Budapests tekniske universitet. Imidlertid stammer den nødvendige finansielle opbakning fra nationale eller lokale kilder. Takket være en teknisk infrastruktur af høj kvalitet sikrer de, at en stadig bredere vifte af forudsætninger for innovation er til stede. Med hjælp fra teknologisk overførsel kan stadig flere etaper i innovationsprocessen omfattes og den række af aktiviteter, som finder sted inden for én enkelt industripark, kan udvides, så aktiviteterne kommer til at omfatte markedsklare produkter, masseproduktion og sågar indførelse af nye industrisektorer.

6.3.2 Mange videnskabs- og forskningsparker ligger til grund for velstand og har skabt adskillige videnskabelige muligheder i de områder, hvor de er etableret. Der findes en lang række sådanne områder i Frankrig (f.eks. Lyon). For andre franske parkers vedkommende spiller »teknopolis«-modellen en nøglerolle, og den opfattes som et enestående nyt bymæssigt begreb. De første japanske parker blev etableret på lignende vis, men inden for rammerne af et program, som byggede på en version af teknopolis-modellen i stil med den franske. Den bedst kendte er Tsukala, en »greenfield«-udvikling, som blev etableret som en helt ny videnskabsby. I dag bygger mange teknopoler på lokale initiativer. I USA var det i områder som disse, at de første innovationsparker blev placeret (f.eks. Silicon Valley og omkring route 128 i Boston).

6.3.3 I dag findes der innovationsparker i alle Den Europæiske Unions lande, fra Lissabon til Athen. De hidtil behandlede parker er de mest komplekse af de innovationsorienterede organisationer og rummer det største organisatoriske potentiale, fordi de med hensyn til at fremme innovation kan tilbyde de fordele, som omtales ovenfor.

7. Henstillinger

7.1 EØSU mener, at Den Europæiske Union bør spille en aktiv rolle med henblik på at fremme etableringen og udviklingen af industriparker og teknologiparker som innovationspoler i EU's medlemsstater og regioner for derigennem at muliggøre fuld integration af nye og gamle medlemsstater i et udvidet indre marked, som et af nøgleelementerne i det nye partnerskab for vækst og udvikling, som den genlancerede Lissabon-strategi lægger op til. Det endelige mål er: — at styrke de nye medlemsstaters konkurrenceevne og nedbringe de regionale skævheder for derigennem at sikre bedre overordnede økonomiske resultater i EU; — at øge konkurrenceevnen på regionalt og lokalt plan ved at muliggøre en mere effektiv styring af den industrielle omstrukturering, af genanvendelsen af naturlige, finansielle og menneskelige ressourcer, og af en strategi, som formår at imødegå den komplekse beskaffenhed af de økonomiske og teknologiske udfordringer og muligheder, som den europæiske integration og det globale marked frembyder; — at sikre, at man til fulde udnytter de muligheder, som færdiggørelsen af det udvidede Europas indre marked rummer, f.eks. netværkssamarbejde mellem teknologiparker og industriparker på tværregionalt plan, med udgangspunkt i deres overordnede mål; — at højne den generelle standard inden for forskning og innovation og den kommercielle udnyttelse og markedsrealisering af forskningsresultater, gennem endnu tættere bånd mellem SMV'er, den videnskabelige verden og forskning, uddannelse af højtkvalificeret personale på både det operationelle og organisatoriske plan, modernisering af den offentlige forvaltning og den omgivende lovramme, kapacitetsopbygning for alle aktører, som medvirker i parkernes beslutningsproces, samt, for at EU kan blive den mest dynamiske økonomi i verden, at afsætte 3 % af BNP til innovation; — at benytte europæiske netværker af teknologi- og industriparker til at sætte skub i samspillet mellem industri, servicesektoren og den finansielle sektor, og samtidig styrke de teknologiske bånd og opbygningen af kapacitet til at absorbere og videreformidle ny viden, for herigennem at fremme innovation og konkurrenceevne og sikre, at mål som vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse, bæredygtig udvikling og lige muligheder bliver forenelige med hinanden og kan opnås gennem samspil og konsensus; — at overvåge og evaluere industri- og teknologiparkers resultater, reelle tekniske formåen, faktiske landvindinger og øvrige gunstige virkninger; dette bør foretages med jævne mellemrum og ud fra forhåndsfastlagte standardkriterier; — at sikre overensstemmelse med EU's bestemmelser, herunder reglerne om konkurrence og offentlig finansiering, samtidig med at der tages hensyn til udviklingen i disse bestemmelser.

7.2.1 Efter EØSU's mening bør tiltagene til fremme af industri- og teknologiparker udvikles på tre niveauer, nemlig europæisk, nationalt og regionalt/lokalt, i fuld overensstemmelse med nærhedsprincippet, som er nedfældet i traktaterne, og under overholdelse af EU's regler, herunder konkurrencereglerne.

7.2.2 EØSU går ind for en overordnet, integreret tilgang, som omfatter det 7. rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration, EIF- og EIB-støtte, det europæiske vækstinitiativ, strukturfondene, det flerårige program for virksomheder og iværksætterkultur, det nye instrument til partnerskabspolitik, rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation og EF-programmer inden for undervisning og uddannelse, samtidig med at der bør tages hensyn til de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2005-2008. En sådan tilgang vil sikre fleksibilitet ved valget af instrumenter, tæt samordning, konsekvens og enkelhed, og dermed lette deltagelsen i programmer og gøre det muligt at anskue forslag fra flere synsvinkler. Alt dette vil muliggøre støtte til integrerede samarbejdsprogrammer mellem industriparker, teknologiparker og industridistrikter på inter- og transregionalt plan samt til udvikling af paneuropæiske netværker.

7.2.3 Med hensyn til mekanismerne i det nye rammeprogram for konkurrenceevne og innovation (se INT/270, studiegruppe) foreslår EØSU, at programmerne om »iværksætterkultur og innovation« og om »støtte til IKT-politikken« udtrykkeligt omtaler udvikling af netværker af industriparker, teknologiparker og industridistrikter, med særlig henvisning til fremme af sådanne netværker gennem tilrådighedstillelse af midler til de indledende etaper og ved at give lettere adgang til risikovillig kapital, samt via tiltag med sigte på at fremme indførelsen og en mere effektiv udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologier gennem e-Europe- og i2010-initiativer. De nye mekanismer i rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation bør omfatte støtte til netværker af industri- og teknologiparker og –distrikter; dette vil også kunne øge SMV's adgang til det 7. rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration.

7.2.4 Med hensyn til de enkeltprogrammer, som indgår i det 7. rammeprogram, især »kapacitet«, »mennesker« og »FFC« (Det Fælles Forskningscenter), ønsker EØSU at fremsætte følgende henstillinger: — der er behov for bedre støtteforanstaltninger for SMV, især med hensyn til forskning, og organisationer og sammenslutninger af SMV; det bør erkendes, at det paneuropæiske netværk af industri- og teknologiparker og klynger og industridistrikter er fuldt berettigede til at indgive forskningsforslag; — der bør tages skridt til at øge de europæiske regioners forsknings- og videnpotentiale, at understøtte udviklingen af industri- og teknologiparker og klynger samt paneuropæiske netværker af parker og klynger, at finansiere »fremadskuende«, participative teknologiaktiviteter med det sigte at opstille mellem- og langsigtede planer og strategier, tillige med prognosevirksomhed vedrørende temaet »videnskab i samfundet og humaniora«, som indgår i særprogrammet om »samarbejde«; — de menneskelige og finansielle ressourcer, som der lægges op til for karriereforløb og partnerskaber på tværs af erhvervslivet og den akademiske verden under særprogrammet for »mennesker«, og især forskere, som kender de særlige aspekter ved udvikling af SMV'er, bør stilles til rådighed til dækning af industri- og teknologiparkers samt klyngers behov; — Det Fælles Forskningscenters sagkundskab bør gøres fuldt tilgængelig for industri- og teknologiparker samt klynger gennem finansiering af deres deltagelse i indirekte aktiviteter med hensyn til netværkssamarbejde, fremme af uddannelse og mobilitet samt etablering af teknologiplatforme; de bør drage fordel af den store europæiske merværdi, som FFC og dets forskningsinstitutter, herunder især IPTS i Sevilla, indebærer.

7.2.5 Med hensyn til EIF, EIB, vækstinitiativet og struktur- og samhørighedsfondene bør der tages skridt til at følge op på konklusionerne fra det europæiske topmøde i marts 2005 ved at skabe flere og bedre synergier inden for forskning og innovation mellem EF's fonde, EIF og EIB. Det Europæiske Råd understregede tillige, hvor vigtigt det er, at de regionale og lokale aktører tager et større ansvar for Lissabon-strategien og dens tre søjler (økonomi, socialt og miljø). EØSU henstiller, at man øger bestræbelserne på at udvikle samhørighedspolitikken — som skal fremme konvergens, konkurrenceevne og territorialt samarbejde — og afsætter flere ressourcer til innovation og udvikling af et vidensamfund, så det bliver muligt at foregribe og stimulere økonomiske ændringer, som kan være med til at forbedre konkurrenceevnen og øge de konkurrencemæssige fordele; man bør ligeledes styrke arbejdskraftens faglige kvalifikationer, især i de nye medlemsstater. Med sigte herpå bør industri- og teknologiparkernes samt klyngernes aktiviteter og netværker udvikles gennem europæisk territorialt samarbejde og offentlig-private partnerskaber (OPP) og gennem finansiering af programmer såsom EIF's Innovation-2010-initiativ.

7.2.6 I det femte flerårige rammeprogram for initiativ og iværksætterånd og det europæiske charter for små og mellemstore virksomheder sættes der fokus på udvikling af uddannelse og oplæring af iværksættere, foranstaltninger til billigere og hurtigere virksomhedsetablering, modernisering af love og administrative bestemmelser, bedre adgang til kvalificeret arbejdskraft, lettere adgang til online-tjenester, forbedring af finansieringsvilkår og skatte- og afgiftsforhold, styrkelse af SMV'ers teknologiske kapacitet, bedre adgang til velafprøvede e-business-modeller og –praksis. EØSU har altid kraftigt støttet EU-indsatsen til fordel for industri- og teknologiparker og klynger.

7.2.7 EØSU anser det for ønskeligt, at den nye europæiske naboskabspolitik — og især den del, som tidligere dækkedes af INTERREG-programmets aktionsområde 2 og 3 — også kommer til at omfatte foranstaltninger for industri- og teknologiparker og klynger i finansieringen af interregionale, transregionale, europæiske og paneuropæiske netværker.

7.2.8 EØSU opfordrer til et samarbejde, på medlemsstatsniveau, mellem arbejdsformidlingerne, og, på EU-niveau, med alle aktører i det institutionelle system, som beskæftiger sig med jobskabelse, således at parkerne formår at skabe arbejdspladser ved at trække på de muligheder, som et netværkssamarbejde medfører. Det må sikres, at virksomhederne, lønmodtagernes organisationer, de lokale myndigheder og ngo'erne alle medvirker til en jobskabelse på højt niveau, som indebærer en vigtig (tavs) supplerende viden. Det må sikres, at parkernes medarbejdere løbende kan deltage i uddannelses-, efteruddannelses- og faglige omskolingsforanstaltninger, så de sættes i stand til at tilpasse sig industrielle omstruktureringer. Der henvises til EØSU's udtalelse CESE 1073/2005, som blev vedtaget den 28. og 29. september 2005 (CCMI/019), hvor det understreges, at den sociale dialog og medarbejderinddragelse er afgørende for at kunne foregribe og styre industrielle omlægninger.

7.2.9 EØSU går ind for tiltag til forbedring af de europæiske undervisnings- og uddannelsessystemer og til udvikling af nye paradigmer for et produktions- og miljøvenligt forbrug, bl.a. gennem undervisnings- og uddannelsesaktioner, som kan medvirke til udviklingen af netværker af industri- og teknologiparker og klynger. Nye uddannelses- og undervisningsprogrammer i disse parker og klynger kan også bidrage til at gøre de karrierer inden for industri og teknologi, som kræver høje kvalifikationer, mere attraktive for unge europæere.

7.2.10 I tråd med sine tidligere meningstilkendegivelser om spørgsmålet — især udtalelse 374/2005 af 12. april 2005 om europæiske industridistrikter — peger EØSU på det vigtige i at etablere en europæisk platform af industriparker og –distrikter som innovationspoler (europæisk platform for innovationspoler) for at tilvejebringe et fælles strategisk syn og kapacitetsopbyggende aktiviteter og kulturel udvikling af fagforeninger og brancheorganisationer, i samarbejde med de relevante aktører og det organiserede civilsamfund. Det gælder her om fuldt ud at udnytte samtlige egnede midler til at fremme overførsel af viden og innovation: udveksling af bedste praksis, fastlæggelse af harmoniserede basiskrav vedrørende kortlægning, fælles uddannelsestiltag, direkte adgang til FFC's ekspertviden, udvikling af fælles terminologi og klassifikationer, udnyttelse af potentielle synergier mellem industriparker og klynger i forskellige lande og tilskynde dem til at udnytte disse synergier ved at sætte dem i stand til at deltage direkte i Fællesskabets programmer og initiativer. Samtidig bør der udformes fælles systemer til evaluering, overvågning og sammenligning af europæiske industri- og teknologiparkers og industridistrikters resultater.