Nr. C 232/78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
fortsatte energibesparelsesbestræbelser og en indsats for 
udvikling af vedvarende energiformer, 
yderligere programmer til udvikling af konkurrencedyg­
tige, interne EF-energikilder, samtidig med at miljøet 
beskyttes, udbygning af importen af brændstoffer, især faste brænd­
stoffer, fra u-landene, og navnlig de associerede lande, 
hvis konkurrencedygtige energikilder det kunne være 
nyttigt at udvikle med støtte fra Fællesskabet (således 
som det nævnes i slutningen af ovenstående punkt 
2.3.4.2.). 
Bruxelles, den 2. juli 1987. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om udviklingen i den sociale situation i Fællesskabet i 1986 
(87/C 232/22) 
Procedure 
Kommissionen besluttede den 26. juni 1987 under henvisning til EØF-Traktatens artikel 198 at 
anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Udviklingen i den sociale situation i 
Fællesskabet i 1986. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Bernard Mourgues til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse dem 
21. maj 1987. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 247. plenarforsamling den 1. og 2. juli, mødet den 
2. juli 1987, med 92 stemmer for, 14 imod og 21 hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
1. Hovedtendenserne i den økonomiske og sociale situa­
tion i Fællesskabet i 1986 
1.1. 11986 var den økonomiske vækstrate i Fællesskabet 
som helhed på 2,5% (2,4% i 1985), inflationen faldt 
yderligere og det samme var tilfældet med de offentlige 
udgifter udtrykt i procfent af BNP. 
Produktiviteten steg vedvarende, faldet i de reelle enhedsløn-
omkostninger (—1,2%) fortsatte, og rentabiliteten og kon­
kurrenceevnen blev stadig bedre. mere end et år. Den gennemsnitlige arbejdsløshed blandt de 
unge under 25 år faldt dog fra 38,5% i 1985 til 37,2% i 
1986. Kvinder udgjorde 43,6% af de arbejdsløse i 1986 
imod 42,3% i 1985. 
1.3. ØSU er klar over, at de ovennævnte generelle 
tendenser dækker over ofte meget divergerende nationale og 
regionale situationer og udviklingstendenser, hvilket udgør 
en trussel mod Fællesskabets økonomiske og sociale samhø­
righed. 
1.2. Ydermere har man kunnet konstatere en samlet 
stigning i beskæftigelsen på 0,7 % (0,4 % i 1985), men disse 
udviklingstendenser har dog ikke forhindret en stigning på 
ca. 250000 i antallet af arbejdsløse i forhold til det 
foregående år. Den gennemsnitlige arbejdsløshed i 1986 var 
på 16,1 mio., hvilket vil sige 12% af arbejdsstyrken. 
Antallet af langtidsarbejdsløse udgør fortsat en stadig større 
andel. Ca. 40% af de arbejdsløse har været uden arbejde i Rækkevidden og sammenligneligheden af oplysningerne kan 
ligeledes bestrides, da medlemsstaterne anvender forskellige 
statistiske metoder og definitioner. Der bør ufortøvet træffes 
foranstaltninger til at give de interesserede parter mere 
pålidelige og mere sammenlignelige oplysninger. 
For at kunne fastlægge og gennemføre en effektiv politik, 
som kan dæmme op for arbejdsløsheden i alle dens aspekter, 
er det nødvendigt med en tilbundsgående og detaljeret 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/79 
analyse af fænomenet samt en bedre forståelse for dens 
struktur. Generelle tal giver kun et ufuldstændigt billede af 
den faktiske situation og dens forskellige facetter. Man bør 
især søge at få et klarere overblik over situationen for 
følgende kategorier: de der søger beskæftigelse for første 
gang, de der har mistet deres arbejde, langtidsarbejdsløse og 
de der ikke længere har krav på understøttelse, arbejdsløse 
akademikere, folk med mangelfuld uddannelse og kvinder 
der vender tilbage til arbejdsmarkedet. 
Disse specifikke forhold, som er meget forskellige af karakter 
og oprindelse, skal identificeres og analyseres, således at man 
i foranstaltningerne til bekæmpelse af arbejdsløsheden kan 
tage hensyn til de forskellige regioners og befolkningskate­
goriers behov. 
1.4. På trods af forbedringen af de økonomiske resultater 
og de forskelligartede foranstaltninger, som de fleste med­
lemsstater har truffet især på beskæftigelsesområdet (ung-
domsbeskæftigelsesprogrammer, bekæmpelse af langtidsar­
bejdsløsheden), konstaterer sektionen, at den sociale situa­
tion i Fællesskabet fortsat er foruroligende og kræver en 
vidtgående indsats fra Fællesskabets og medlemsstaternes 
side i tæt samarbejde med de økonomisk-sociale interesse­
grupper. 
2. Status over og vurdering af Fællesskabets indsats på det 
sociale område 
2.1. Til trods for vedtagelsen af visse væsentlige foran­
staltninger (direktiv om ligebehandling af mænd og kvinder i 
selvstændige erhverv, direktiv om gennemførelse af princip­
pet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de 
erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger) mundede de to 
rådsmøder i 1986 (5. juli og 11. december) mellem arbejds-
og socialministrene ikke ud i konkrete afgørelser om væsent­
lige forslag, som ØSU i visse tilfælde allerede for længe siden 
har udtalt sig om. 
2.2. Det må derfor endnu en gang med beklagelse 
konstateres, at beslutningsprocessen på det sociale område i 
EF snegler sig afsted. Dertil kommer, at mange tekster, når 
de endelig vedtages efter talrige dramatiske begivenheder og 
lange forsinkelser (som f.eks. direktivet om ligebehandling af 
mænd og kvinder inden for de sociale sikringsordninger) alt 
for ofte udvandes, både hvad angår deres rækkevidde samt 
de midler, især de finansielle, som Fællesskabet råder over til 
at gennemføre de foranstaltninger, det har fået pålagt at 
realisere. Endelig skal det tilføjes, at gennemførelsen af de 
vedtagne EF-bestemmelser ikke altid sker på rimelige vilkår 
og inden for den fastsatte frist. 
2.3. Konklusionerne af rådsmødet den 22. juni 1984(*) 
vedrørende et socialt handlingsprogram på mellemlang sigt 
(!) EFT nr. C 175 af 4. 7. 1984. imødekom kun nogle af forslagene i ØSU's udtalelse om den 
sociale udvikling i 1983 (2), men indeholdt dog en række 
lovende retningslinjer. Det må imidlertid konstateres, at 
mangelen på en detaljeret tidsplan og forpligtelser — beteg­
nende for Fællesskabets første sociale handlingsprogram i 
1974 — betyder, at Kommissionen ikke altid har truffet 
foranstaltninger og initiativer, som svarer til alvoren i den 
sociale situation. 
2.4. Generelt set beklager ØSU mangelen på overens­
stemmelse mellem medlemsstaternes politik samt en række 
medlemsstaters tilbageholdenhed med at følge Kommissio­
nens forslag og inden for de fastsatte frister fuldt og helt at 
efterkomme de afgørelser, Rådet har truffet. Den kritik, der 
er blevet fremsat i forbindelse med vanskelighederne ved at 
gennemføre »samarbejdsstrategien for mere vækst og 
beskæftigelse(3), bekræfter denne situation. 
2.5. Hvad fremtiden angår, noterer ØSU sig resolutionen 
om et handlingsprogram for vækst i beskæftigelsen (4), som 
Rådet vedtog den 11. december 1986. ØSU vil være særlig 
interesseret i, at programmet iværksættes inden for en rimelig 
frist under anvendelse af egnede instrumenter. Der bør 
ligeledes afsættes finansielle midler i nødvendigt omfang til at 
realisere de foranstaltninger, Kommissionen skal gennemfø­
re. Det konstateres med interesse, at Rådet i resolutionen 
nævner, at ØSU skal høres om de forslag, der forelægges i 
henhold til programmet, og at Kommissionen er blevet 
opfordret til at forelægge Parlamentet og ØSU halvårlige 
skriftlige rapporter om programmets gennemførelse og de 
fremtidige opgaver. 
3. Den sociale dialog: målsætninger og resultater 
3.1. Kommissionen føler med rette, at den sociale dialog 
er en væsentlig komponent i samarbejdsstrategien for mere 
vækst og beskæftigelse. ØSU har for sit vedkommende altid 
støttet udbygningen af en fælleseuropæisk social dialog, som 
på nuværende tidspunkt er så meget desto mere afgørende, 
som den må fremme væksten, tilvejebringe nye retningslinjer 
for dens genskabelse og sikre, at den bidrager til en væsentlig 
forbedrig af beskæftigelsessituationen. 
3.2. ØSU er derfor tilfreds med, at det, man kalder »Val 
Duchesse-dialogen«, er blevet startet og følges op. Når fælles 
synspunkter kommer til udtryk (fælles udtalelse om samar­
bejdsstrategien for vækst og beskæftigelse (november 1986) 
og om nye teknologier og den sociale dialog (marts 1987)), 
bør de indgåede aftaler ufortøvet gennemføres. Drøftelserne 
(2) EFT nr. C 307 af 19. 11. 1984. 
(3) KOM(86) 530 endelig udg. 
(4) EFT nr. C 340 af 31. 12. 1986. 
Nr. C 232/80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
om andre væsentlige aspekter, bl.a. i forbindelse med 
beskæftigelsen og arbejdsvilkår, bør ligeledes videreføres og 
munde ud i konkrete foranstaltninger. ØSU føler, at de 
spørgsmål, der drøftes på Val Duchesse, udgør en helhed, og 
der bør tilstræbes en afbalanceret global løsning. 
3.3. ØSU gentager, at den sociale dialog, som skal 
udbygges på alle niveauer og omfatte alle berørte sektorer, 
ikke på noget niveau kan betragtes som et mål i sig selv. 
Mangfoldigheden af fora for dialogen på EF-plan (ØSU, Det 
Stående Beskæftigelsesudvalg, Val Duchesse osv.) og vigtig­
heden af de drøftelser, der foregår, kan på ingen måde tjene 
som et alibi for at skjule knapheden på foranstaltninger, der 
betinger en afgørende varig forbedring af beskæftigelsessi­
tuationen. 
3.4. ØSU føler for sit vedkommende, at den sociale 
dialog bør fremme skabelsen af et gunstigt klima og afføde 
håndgribelige resultater, som kan munde ud i konkrete 
kontraktmæssigt bindende foranstaltninger i overensstem­
melse med gældende praksis i medlemsstaterne. I visse 
tilfælde kunne dette indebære lovændringer især inden for 
prioriterede områder som beskæftigelsesniveau og -kvalitet, 
arbejdsvilkår og de beskæftigedes erhvervsmæssige situa­
tion. 
Her er det væsentligt at skelne mellem det, der henhører 
under medlemsstaternes lovgivning og EF-lovgivningen 
f.eks. beskyttelse af sundheden og sikkerheden på arbejds­
pladsen, og hvad der henhører under de kollektive overens­
komster. Det er i denne sammenhæng, Kommissionen og 
Rådet må drage deres konklusioner af den sociale dialog. 
Aftaler om retningslinjer truffet på europæisk plan bør 
resultere i en afsmitning i de enkelte medlemsstater, således at 
der kan indledes forhandlinger inden for de enkelte erhverv 
og senere på virksomhedsplan. 
Det siger sig selv, at den sociale dialog, der skal fortsættes og 
udbygges på europæisk plan, ikke skal erstatte den eksiste­
rende sociale dialog på nationalt plan, men tværtimod 
stimulere de kollektive forhandlinger, som foregår på for­
skellige niveauer i medlemsstaterne. 
3.5. På samme måde og som et supplement til denne 
dialog bør Kommissionen og Rådet udøve de beføjelser, som 
Traktaten giver dem, således at man kan tilvejebringe, 
vedtage og iværksætte de EF-instrumenter, der er nødvendi­
ge for gennemforeisen af de fastlagte målsætninger, herunder 
alle de ressourcer, som Fællesakten åbner mulighed for. 
Dette forudsætter naturligvis, at medlemsstaterne giver 
udtryk for større politisk vilje. 
3.6. Desuden nødvendiggør den snævre indbyrdes 
afhængighed mellem den økonomiske og den sociale politik, at en klar økonomisk vækst følges op af en lignende udvikling 
i den sociale situation. Modsætningsvis er social samhørig­
hed og solidaritet en forudsætning for økonomisk vækst. Det 
er med dette for øje, at samarbejdsstrategien for mere vækst 
og beskæftigelse skal formuleres og gennemføres. De økon­
omiske og sociale resultater i en række medlemsstater, hvor 
en sådan dialog finder sted, viser, hvis dette skulle være 
nødvendigt, værdien og effektiviteten af kollektive overens­
komster. 
4. De muligheder Fællesakten åbner for at forbedre beslut­
ningsprocessen i EF på det sociale område (-1) 
4.1. Ovennævnte vurdering af beslutningsprocessen i EF 
giver anledning til at opfordre Kommissionen til med 
omtanke, men håndfast, at anvende de nye muligheder, 
Fællesakten åbner for bl.a. at forbedre arbejdsmiljøet med 
det sigte at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed 
(art. 118 A), udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter på europæisk plan (art. 118 B) og styrke den økono­
miske og sociale samhørighed (art. 130 A). 
4.2. Resultaterne af en række endnu ikke vedtagne 
forslag afhænger i stor udstrækning af fortolkningen og 
anvendelsen af bestemmelserne i Fællesakten. Sektionen 
forventer især, at Kommissionen ufortøvet tager initiativ til 
at bryde dødvandet omkring disse forslag, som er direkte 
forbundet med forbedringen af arbejdsmiljøet og beskyttel­
sen af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. 
4.3. ØSU mener desuden, at bortset fra de muligheder, 
som iværksættelsen af Fællesakten åbner for en gennemgri­
bende forbedring af beslutningsprocessen, er formuleringen 
af en ægte fælles socialpolitik afhængig af fornyet politisk 
vilje fra Kommissionens, Rådets, medlemsstaternes og de 
berørte parters side til at arbejde for et ægte økonomisk og 
socialt fællesskab. 
5. Prioriterede handlingsområder inden for Fællesskabets 
socialpolitik 
Beskæftigelse 
5.1. ØSU gentager, at man bør prioritere bekæmpelsen af 
arbejdsløsheden, sådan som det fremhæves i Fællesskabets 
samarbejdsstrategi for mere vækst og beskæftigelse. Det 
påpeger den trussel mod den sociale balance og de demo-
(*) Jf. i denne forbindelse udtalelsen om »Gennemførelse af Fælles­
akten: Fællesskabets nye grænser« (EFT nr. C 180 af 8. 7. 
1987). 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/81 
kratiske institutioner, som det stigende antal arbejdsløse, 
langtidsarbejdsløsheden og fattigdommen visse steder 
udgør. 
5.2. ØSU mener, at de investeringsmuligheder, væksten 
har affødt, i højere grad bør udnyttes til at skabe beskæfti­
gelse. Desuden er det en udbredt opfattelse, at selv ikke under 
forudsætning af, at »vækst-beskæftigelses«-forholdet forbe­
dres, vil de forventede vækstrater, i det mindste ikke 
umiddelbart, være af en tilstrækkelig størrelsesorden til at 
nedbringe arbejdsløsheden betydeligt. ØSU understreger i 
denne forbindelse, at de forventede vækstrater for 1986 ikke 
blev opfyldt fuldt og helt, og at udsigterne for 1987 ikke er 
særlig optimistiske. Den vedvarende høje arbejdsløshed kan 
derfor gøre det endnu vanskeligere under gode økonomiske 
og sociale vilkår at realisere det interne marked inden 1992 
som planlagt. 
5.3. Da markedskræfterne alene ikke har kunnet og 
fortsat ikke vil kunne skabe en tilstrækkelig vækst til at opnå 
en væsentlig og varig forbedring af beskæftigelsessituatio­
nen, skal der træffes andre former for foranstaltninger til at 
bekæmpe arbejdsløsheden. Der bør gøres en særlig indsats 
for at skabe beskæftigelse til unge og bekæmpe langtidsar­
bejdsløsheden, som især rammer gruppen på mellem 25 og 
40 år. 
5.4. ØSU føler, at en forbedring af beskæftigelsessitua­
tionen ligeledes kræver, at der selektivt og samordnet sættes 
fornyet skub i medlemsstaternes økonomi. I denne forbin­
delse ville bl.a. øgede private investeringer gennem passende 
initiativer, der skaber et gunstigt klima, styrke den europæ­
iske økonomis konkurrenceevne og åbne mulighed for at 
oprette nye arbejdspladser. Offentlige anlægs- og infrastruk­
turinvesteringer på europæisk plan ville også resultere i 
skabelsen af nye arbejdspladser. ØSU fremhæver desuden 
multiplikatorvirkningen inden for disse områder af en bedre 
samordnet økonomisk politik og industripolitik på europæ­
isk plan. 
5.5. Med hensyn til investeringer anbefaler ØSU en mere 
afbalanceret fremgangsmåde, hvor man kombinerer forskel­
lige investeringstyper (kort- og langfristede, private eller 
offentlige, rationaliserings- eller beskæftigelsesorienterede). 
Derudover bør man tillægge de kvalitative aspekter af 
væksten større betydning, f.eks. mulighederne for at skabe 
beskæftigelse på baggrund af en fornuftig miljøpolitik, 
fremme af det kulturelle liv osv. Til slut henstiller ØSU, at der 
fastlægges en fornuftig politik, og at de finansielle midler 
hovedsagelig placeres således, at de skaber beskæftigelse og 
ikke kun har spekulative mål for øje. 5.6. »Udbuds«-politikken bør gå hånd i hånd med en 
»efterspørgsels«-politik; sidstnævnte indebærer en højnelse 
af levestandarden, hvilket skulle åbne mulighed for en 
stimulering af det interne forbrug og en nyorientering mod 
mere kvalitative aspekter (leve- og arbejdsvilkår, kollektive 
faciliteter, bolig osv.). 
5.7. Denne dynamiske økonomiske vækstpolitik, der 
prioriterer bekæmpelsen af arbejdsløsheden, bør kombineres 
med samråd mellem arbejdsmarkedets parter og medlems­
staternes regeringer, der kan bane vejen for kompromis'er og 
munde ud i kollektive overenskomster, som er et af de 
overordnede midler til at sikre den nødvendige sociale 
balance. ØSU understreger ligeledes vigtigheden ikke blot på 
det sociale plan, men ligeledes for de økonomiske resultater 
af effektive forhandlingsprocedurer og indførelsen på de rette 
niveauer af fremgangsmåder til orientering og høring af 
arbejdstagerrepræsentanterne specielt i forbindelse med ind­
førelsen af nye teknologier, der indvirker på arbejdets 
tilrettelæggelse og beskæftigelsen. 
Nye former for beskæftigelse 
5.8. I henhold til nye OECD- (La flexibilité du marché du 
travail — Paris 1986) og ILO- (Conditions of work digest: 
flexibility in working time, bind 5-2/1986) undersøgelser 
bliver nye former for beskæftigelse baseret på større fleksi­
bilitet i tilrettelæggelsen af arbejdet og i udnyttelsen af 
produktionsapparatet mere og mere udbredte. Det drejer sig 
bl.a. om tidsbegrænset arbejde, arbejde i hjemmet og især 
arbejde på deltid. Fællesskabet bør underkaste de positive og 
negative aspekter af disse nye former for beskæftigelse en 
gennemgribende analyse. 
5.9. Disse former for beskæftigelse indebærer i visse 
tilfælde, at man får løst konkrete problemer skabt af 
ændringer i arbejdets tilrettelæggelse inden for bestemte 
sektorer og imødekommer visse lønmodtagerkategoriers 
ønsker, men det må dog konstateres, at disse beskæftigelses­
former og især deltidsarbejde ikke altid er resultatet af et ægte 
valg, og den objektive berettigelse heraf kan ikke altid findes i 
arbejdets tilrettelæggelse. ØSU mener, sådan som det frem­
hæves i en OECD-rapport (La flexibilité du marché du travail 
— Paris 1986), at deltidsarbejde, hvis det ikke er udtryk for et 
frivilligt valg, blot er et andet aspekt af underbeskæftigel­
sen. 
5.10. Disse beskæftigelsesformers karakter og vilkårene 
for deres iværksættelse indebærer desuden alt for ofte 
negative aspekter, f.eks. i forbindelse med den sociale 
beskyttelse, arbejdsvilkår, faglig uddannelse og avancement­
muligheder. De bør desuden, hvilket alt for sjældent er 
tilfældet, være omfattet af kontraktmæssige bestemmelser og 
garantier, og arbejdslovgivningen bør sikre den samme 
beskyttelse, som gælder for arbejdskontrakter på fuld tid. 
Nr. C 232/82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
5.11. I tidligere udtalelser om deltidsarbejde har ØSU til 
stadighed understreget(*), at denne form for arbejde ikke 
kan betragtes som et alternativ til en beskæftigelsesskabende 
politik og bør også indgå i foranstaltninger til en gennem­
gribende forbedring af beskæftigelsessituationen og arbejds­
vilkårene. 
5.12. Udbredelsen af disse beskæftigelsesformer, som 
skal være baseret på frivillighed, bør ikke resultere i misbrug, 
da det kan skabe alvorlige forstyrrelser på arbejdsmarkedet. 
ØSU understreger i denne forbindelse behovet for, at Rådet 
ufortøvet vedtager forslagene til direktiv om frivillig deltids­
arbejde og midlertidig beskæftigelse, som ØSU udtalte sig 
om i 1982 og 1983 (2). 
5.13. Man bør ligeledes udbygge de nødvendige instru­
menter til at bekæmpe sort arbejde, som resulterer i illoyal 
konkurrence mellem virksomheder, end ikke yder arbejdsta­
gerne nogen social sikring og underminerer balancen i de 
sociale sikringsordninger. 
5.14. ØSU understreger desuden, at man i forbindelse 
med arbejdsløshedsbekæmpelsen bør tilskynde til en nedsæt­
telse og omlægning af arbejdstiden, ligeledes gennem kollek­
tive overenskomster. ØSU kræver især, at en del af produk­
tivitetsforøgelserne anvendes til at forhandle sig frem til en 
nedbringelse af arbejdstiden under hensyntagen til de forskel­
lige sektorers karakteristika. 
Almen og faglig uddannelse 
5.15. På uddannelsesområdet bør de nye krav fra et 
samfund i hurtig udvikling både på det teknologiske og 
sociologiske plan (livskvaliteten tillægges større værdi), 
fremme foranstaltninger, hvorved man bedre kan forberede 
de unge til arbejds- og voksenlivet og de forskellige aspekter 
af et samfund, hvor arbejdet, fritiden, kulturelle aktiviteter 
osv. sandsynligvis vil indtage en helt anden plads og antage 
en ganske anden betydning. 
5.16. Man må være opmærksom på behovet for uddan­
nelsessystemer, der er bedre afstemt efter individets, samfun­
dets og økonomiens behov og udvikling. Især bør man 
fremme bredt anlagte tværfaglige uddannelser, øge adgangen 
til videregående uddannelse, samtidig med at analfabetisme 
bør bekæmpes. Uddannelsen bør omlægges for at fremme 
den kritiske bevidsthed, initiativlysten samt evnen til at 
omstille sig til hurtige og hyppige ændringer, der fremover vil 
karakterisere den erhvervsaktive tilværelse. I denne forbin-
(») EFT nr. C 269 af 13. 11. 1978 og EFT nr. C 178 af 15. 7. 
1982. 
(2) EFT nr. C 178 af 15. 7. 1982 og EFT nr. C 176 af 4. 7. 
1983. delse understreger ØSU på ny nødvendigheden af større 
overensstemmelse mellem de almene og faglige uddannelses­
systemer. Desuden bør en snævrere forbindelse mellem disse 
og arbejdslivet ligeledes fremme en mere gnidningsløs over­
gang mellem uddannelse og erhvervsarbejde. Endelig bør 
man i højere grad anerkende eksamensbeviser gensidigt, 
hvilket — kombineret med en udbygning af sprogundervis­
ningen — ville øge mobiliteten. I denne forbindelse bør Rådet 
tilskyndes til snarest muligt at vedtage YES-programmet, og 
Kommissionen opfordres til hurtigt at gennemføre ERAS-
MUS-programmet. Desuden bør man i højere grad støtte de 
bærende elementer i CEDEFOP's program vedrørende 
ikke-akademisk uddannede unges beskæftigelsesproble­
mer. 
5.17. ØSU tilskynder ligeledes Kommissionen til at fort­
sætte sine bestræbelser på at forbedre uddannelsen i Fælles­
skabet som helhed, opnå større overensstemmelse mellem de 
nationale systemer og skabe større sammenhæng mellem de 
opnåede kvalifikationer inden for de erhvervsfaglige uddan­
nelser i medlemsstaterne. Disse bestræbelser bør føre til en 
forbedring af de faglige kvalifikationer og en bedre tilpasning 
af disse til de eksisterende behov på arbejdsmarkedet. Dette 
forudsætter ligeledes erhvervsuddannelsesordninger for unge 
(vekseluddannelse, lærlingekontrakter) samt systematisk 
fremme af uddannelses- og omskolingsmuligheder for voks-
ne(3). 
5.18. Hvad enten det drejer sig om arbejdsmarkedet som 
helhed eller de enkelte virksomheder, vil en planlægning af 
kvalifikationsbehovene samt en mere systematisk og regel­
mæssig vurdering af resultaterne af uddannelsesbestræbel-
serne ligeledes bidrage til at sikre større overensstemmelse 
mellem uddannelsen på den ene side og erhvervslivets og 
samfundets beskæftigelsesbehov på den anden. 
5.19. Uddannelsen, som er en investering i fremtiden, får 
en ganske særlig betydning med det teknologiske fremskridt, 
som for næsten alle kategorier af arbejdstagere indebærer 
betydelige ændringer i arbejdsmetoder og -indhold og især de 
faglige krav inden for visse sektorer (risiko for manglende 
overensstemmelse mellem kvalifikationerne og de ledige 
stillinger, mangel på folk med visse kvalifikationer). 
5.20. Det vil i forbindelse med indførelsen af disse 
uddannelsessystemer være mere påkrævet end i dag at 
(3) Jf. ØSU's udtalelse om Kommissionens dokument om efter- og 
videreuddannelse for voksne arbejdstagere i virksomhederne 
(EFT nr. C 180 af 8. 7. 1987) og handlingsprogram for 
erhvervsuddannelse og forberedelse til arbejds- og voksenlivet 
(EFTnr. C 180 af 8. 7. 1987). 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/83 
konsultere og inddrage arbejdsmarkedets parter (1). Som 
det understreges i den økonomiske beretning for 
1986—1987, bør den sociale dialog på alle niveauer 
ligeledes skabe mulighed for bedre at kunne klare de 
strukturelle og teknologiske ændringers indflydelse på 
den sociale situation og beskæftigelsen. 
Beskyttelse af sikkerheden og sundheden på arbejdsplad­
sen 
5.21. Hvad angår arbejdsvilkårene, beklager ØSU, at på 
trods af Kommissionens prisværdige bestræbelser i forbin­
delse med beskyttelsen af sundhed og sikkerhed på arbejds­
pladsen har ØSU's konkrete og velbegrundede anmodninger 
i to initiativudtalelser om udarbejdelsen af direktiver om 
arbejdsmedicin og erhvervsbetingende kræftsygdomme end­
nu ikke resulteret i vedtagelsen af kommissionsforslag. ØSU 
fremhæver de muligheder, Fællesakten indebærer, og 
opfordrer EF-organerne til ufortøvet at udnytte disse. 
Opretholdelse af den sociale sikring 
5.22. De foreliggende data viser en tendens til, at udgif­
terne til den sociale sikring udgør en mindre andel af BNP. 
ØSU er meget betænkelig ved tendensen til, at medlemssta­
terne beskærer deres bidrag til finansieringen af den kollek­
tive sociale sikring. ØSU beklagede dette i sin udtalelse om 
den sociale situation i 1985 (2) samt den konstaterede tendens 
til, at de fleste medlemsstater løser problemerne med at 
finansiere de sociale sikringsordninger ved enten at beskære 
foranstaltningerne inden for den sociale sikring eller øge 
virksomhedernes og arbejdstagernes bidrag. Det er væsent­
ligt, at man opretholder princippet om reel solidaritet mellem 
de forskellige befolkningskategorier, og at den sociale 
beskyttelse ikke forringes. 
5.23. Selv om det må erkendes, at finansieringen af den 
kollektive sociale beskyttelse belaster det offentlige, må man 
ikke glemme, at sikringen af en effektiv social beskyttelse 
bidrager til at opretholde den sociale balance, beskytter de 
demokratiske institutioner og har mange fordele, herunder 
også økonomiske. ØSU har allerede ved flere lejligheder 
påpeget (3), at de beløb, der opkræves til den sociale sikring, 
ikke forsvinder fra det økonomiske kredsløb. De kommer 
tilbage i form af forskellige ydelser og arbejdspladser, som 
bidrager til at opretholde den økonomiske aktivitet og den 
interne efterspørgsel. 
5.24. ØSU understreger, at der i debatten om den sociale 
beskyttelse også bør indgå parametre som demografiske 
udviklingstendenser (informationsrapport CES af 19. juni 
0) Jf. udtalelsen om de sociale aspekter af de nye teknologier, EFT 
nr. C 307 af 19. 11. 1984 og informationsrapporten om samme 
emne; 
(2) EFT nr. C 328 af 22. 12. 1986. 
(3) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984 og EFT nr. C 328 af 22. 12. 
1986. 1985), skattebyrden på de enkelte kategorier af arbejdstagere 
og skævheder i bidragene til finansieringen af de forskellige 
ordninger. 
5.25. Begrænsningen af midlerne på trods af øgede behov 
resulterer i realiteten i en stigning i antallet af mennesker, der 
ikke eller kun utilstrækkelig dækkes af de sociale sikrings­
ordninger. Dette fører ligeledes til skævheder: særligt sårbare 
kategorier (ældre, arbejdsløse, som ikke længere har krav på 
ydelser, handicappede) marginaliseres, og antallet af men­
nesker på armodsgrænsen vokser. ØSU påpeger, at det ofte 
er de kategorier, som allerede er hårdest ramt af beskæfti­
gelsesproblemer, som rammes på ny, når de sociale ydelser 
ikke længere er tilstrækkelige, eller når de ganske enkelt 
falder igennem det sociale sikkerhedsnet. Denne udvikling 
resulterer i, at den ene dramatiske situation afløser den anden 
(tab af beskæftigelse, mindskelse eller fortabelse af social 
sikring, dårlig boligstandard, problemer med børnenes udd­
annelse osv.). 
5.26. Sådanne forhold kan ikke accepteres; en aktiv og 
vidtgående indsats er nødvendig for at forbedre udsigterne 
for de dårligst stillede kategorier. At en stadig større 
befolkningsgruppe ikke længere kan opretholde et socialt 
eksistensminimum belyser på dramatisk vis de alvorlige 
farer, som opstår, når man undergraver princippet om 
præventiv social sikring. Dette præventive aspekt ved de 
sociale sikringsordninger bør opretholdes, da det ikke blot er 
garant for socialt set mere retfærdige foranstaltninger, men 
indebærer ligeledes, som det anføres i pkt. 5.23, visse 
positive konsekvenser økonomisk set. 
5.27. Uden at lukke øjnene for vanskelighederne i denne 
forbindelse opfordrer ØSU til sidst Kommissionen til ikke at 
opgive sine bestræbelser på at opnå en gradvis tilnærmelse 
mellem de sociale sikringsordninger. 
6. Konklusioner 
6.1. ØSU gentager sit ønske om at få gennemført de 
socialpolitiske målsætninger, der fremføres i art. 2 i 
Rom-Traktaten, nemlig fremme af en harmonisk udvikling 
og en højnelse af alle EF-borgeres levestandard. 
6.2. Med dette for øje tilskynder ØSU Kommissionen til 
at arbejde for en selektiv, koordineret politik til fremme af 
økonomien, hvilket indebærer, at medlemsstaterne i mere 
udstrakt grad forpligter sig politisk til at bekæmpe arbejds­
løsheden og opretholde den sociale sikkerhed. 
Nr. C 232/84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
6.3. ØSU tilskynder desuden Kommissionen til i forbin­
delse med reformen af strukturfondene at omlægge visse 
instrumenter i EF-politikken for således at fremme den 
økonomiske og sociale samhørighed inden for Fællesska­
bet. 
I denne forbindelse bør Den Europæiske Socialfonds virke 
revideres bl.a. under hensyntagen til bestemmelserne i 
EKSF-Traktatens art. 56. Den Europæiske Socialfond bør 
have rådighed over finansielle midler af en helt anden 
størrelsesorden (de udgør kun 7 % af EF-budgettet), således 
at det kan yde et mere gennemgribende og effektivt bidrag til 
udbygningen af erhvervsuddannelsen og efteruddannelsen og 
på denne måde give EF's arbejdstagere mulighed for bedre at 
imødegå den teknologiske udviklings udfordringer. For at mindske de regionale forskelle i Fællesskabet bør 
midlerne til Regionalfonden ligeledes øges, og der bør gøres 
en særlig indsats for at hjælpe regioner, herunder også 
grænseregioner, som er præget af kraftig tilbagegang inden 
for en enkelt dominerende industri(*). Med henblik på 
reformen af strukturfondene understreger ØSU i denne 
forbindelse, at det er nødvendigt med en bedre koordinering 
af henholdsvis Socialfondens og Regionalfondens indsats. 
6.4. ØSU tilskynder Kommissionen til at følge retnings­
linjerne i Fællesakten for at få skabt det indre marked inden 
1992 og den nødvendige sociale tilpasning sideløbende 
hermed (2). En effektiv gennemførelse af disse retningslinjer 
forudsætter dog, at medlemsstaterne giver udtryk for en 
klarere politisk vilje. 
Reformen bør også sikre, at arbejdsmarkedets parter i højere 
grad inddrages på alle niveauer i ESF's projekter (fastlæggelse 
af høringsprocedurer, orientering osv.). (') Jf. den udtalelse, der er under udarbejdelse om arbejdsmarkeds­
problemer over grænserne. 
(2) Jf. deri informationsberetning, der er under udarbejdelse om de 
sociale aspekter af det indre markeds liberalisering. 
Bruxelles, den 2. juli 1987. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
BILAG 
I. Følgende ændringsforslag, som fik ja-stemmer svarende til en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet 
under forhandlingerne: 
Pkt. 3.2. 
Andet punktum udgår til fordel for følgende: 
»Når fælles synspunkter er kommet til udtryk, bør dialogen forstættes, og aftaler bør indgås på det lokale plan 
inden for de enkelte medlemslande«. 
Begrundelse 
Den sociale dialog på EF-plan bør afspejle sig i parallelle udviklinger på nationalt plan. Den bør ikke have forrang 
frem for de sociale instituioner i medlemslandene. 
Resultat af afstemningen 
Stemmer for: 34, Stemmer imod: 69, Hverken for eller imod: 6. 
Pkt. 3.3., første punktum 
Sætningen »som skal udbygges... sektorer« slettes. 
Resultat af afstemningen 
Stemmer for: 36, Stemmer imod: 68, Hverken for eller imod: 12. 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/85 
Pkt. 3.4., 1. afsnit 
Følgende udgår: »..., som kan munde ud i... erhvervsmæssige situation«. 
Begrundelse 
Deltagerne i den sociale dialog er autonome, og det tilkommer udelukkende dem at afgøre arten, karakteren, 
indholdet og omfanget af deres indsats, At blande begreber som social dialog, kollektive forhandlinger og 
lovgivningsreform vil kun føre til betydelig forvirring. 
Resultat af afstemningen 
Stemmer for: 38, Stemmer imod: 73, Hverken for eller imod: 8. 
Pkt. 3.4. 
Første afsnit affattes således: 
»...i overensstemmelse med gældende praksis i medlemsstaterne og det især inden for prioriterede områder 
som...« 
Resultat af afstemningen 
Stemmer for: 32, Stemmer imod: 64, Hverken for eller imod: 16. 
Udtalelse om maksimumstoleranceværdier for radioaktiv kontaminering af landbrugsprodukter og 
drikkevand (l) 
(87/C 232/23) 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 25. maj 1987, under henvisning til 
Euratom-Traktatens artikel 31, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 
»Maksimumstoleranceværdier for radioaktiv kontaminering af landbrugsprodukter og drikke­
vand«. 
Det forberedende arbejde blev ved ØSU's beslutning overdraget Michel Saiu som hovedordfører i 
henhold til forretningsordenens artikel 18. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 247. plenarforsamling den 2. juli 1987 med 45 
stemmer for, 22 imod og 9 hverken for eller imod følgende udtalelse: 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg godkender Kommissionens forslag om maksimumstolerance­
værdier for radioaktiv kontaminering af landbrugsprodukter og drikkevand. 
ØSU ønsker imidlertid at fremsætte følgende generelle og særlige bemærkninger: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU minder om, at Kommissionens forslag ikke må 
(») EFT nr. C 174 af 2. 7. 1987, s. 6. betragtes isoleret. De indgår i »et permanent system til 
fastsættelse af maksimumstoleranceværdier for radioaktiv 
kontaminering af drikkevand og landbrugsprodukter efter en 
atomulykke«, hvorom Kommissionen i januar 1987 forelag­
de et udkast til forslag til Rådets forordning, som ØSU blev 
anmodet om at afgive udtalelse om.