DA Den Europæiske Unions Tidende C 377/1

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET OG REVISIONSRETTEN

Konsolideret årsregnskab for den Den Europæiske Union — Regnskabsåret 2014

(2015/C 377/01)

INDHOLDSFORTEGNELSE

DISKUSSION OG ANALYSE AF ÅRSREGNSKABET 2

NOTE TIL DET KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB 22

KONSOLIDERET ÅRSREGNSKAB OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER 23

BALANCE 24

RESULTATOPGØRELSE 25

PENGESTRØMSOPGØRELSE 26

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER 27

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET 28

KONSOLIDERET BERETNING OM GENNEMFØRELSEN AF BUDGETTET OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER 99

DISKUSSION OG ANALYSE AF ÅRSREGNSKABET

1. EU: INSTITUTIONEL FORVALTNING OG OPGAVEFORDELING

Den Europæiske Union (EU) er et økonomisk og politisk partnerskab mellem 28 europæiske lande. Den blev oprettet i 1993 ved Maastrichttraktaten og efterfulgte Det Europæiske Fællesskab, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) og Euratom. Lissabontraktaten, den seneste større ændring af EU's traktatgrundlag, trådte i kraft den 1. december 2009.

EU bygger på retsstatsprincippet. Det betyder, at enhver EU-handling bygger på traktater, der er blevet godkendt på frivillig og demokratisk vis af alle EU's medlemsstater. EU har en unik institutionel struktur:

— Medlemmerne af Europa-Parlamentet vælges direkte af EU's borgere.

— EU's overordnede prioriteter fastsættes af Det Europæiske Råd, som består af landenes og EU's ledere.

— Regeringerne forsvarer deres lands nationale interesser i Rådet for Den Europæiske Union (Rådet).

— EU's samlede interesser fremmes af Europa-Kommissionen (Kommissionen), hvis formand vælges af Europa-Parlamentet. Kommissionens medlemmer foreslås af de nationale regeringer efter fælles overenskomst med den valgte formand og skal derefter godkendes samlet af Europa-Parlamentet.

EU har sin egen retsorden, som adskiller sig fra international ret og er en fast bestanddel af medlemsstaternes retssystemer. EU's retsorden bygger på dens egne retskilder. Da retskilderne er af forskellig art, har det været nødvendigt at etablere en indbyrdes rangorden. Den primære ret ligger øverst i rangordenen og omfatter traktaterne. Den efterfølges af internationale aftaler indgået af EU, generelle retsprincipper og sekundær ret, som bygger på traktaterne.

EU-rettens kilder og hierarki:

— traktaten om Den Europæiske Union (TEU), traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, andre traktater og protokoller

— internationale aftaler

— EU-rettens generelle principper

— sekundær ret.

EU's institutionelle forvaltning består af de institutioner, agenturer og andre EU-organer, som er opført på listen i bemærkning 10 til årsregnskabet. De vigtigste institutioner med hensyn til ansvar for at udforme politikker og træffe beslutninger er Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.

Europa-Parlamentet

Europa-Parlamentet er et vigtigt forum for politisk debat og beslutningstagning på EU-plan. Medlemmerne af Europa-Parlamentet er valgt direkte af vælgerne i alle medlemsstaterne med henblik på at repræsentere borgernes interesser i EU's lovgivningsproces og for at sikre, at andre EU-institutioner er demokratiske.

I årenes løb og i takt med ændringerne af EU's traktater har Europa-Parlamentet opnået betydelige lovgivnings- og budgetmæssige kompetencer, således at det nu sammen med repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer i Rådet udstikker kursen for det europæiske projekt. I den forbindelse har Europa-Parlamentet forsøgt at fremme demokrati og menneskerettigheder — ikke kun i Europa, men også i hele verden.

Europa-Parlamentet rangerer på lige fod med Rådet i den årlige budgetprocedure. Det deltager i budgetproceduren fra forberedelsesfasen, navnlig for at fastsætte de generelle retningslinjer og typen af udgifter, og helt frem til vedtagelsen. Det fastlægger budgettet sammen med Rådet og overvåger dets gennemførelse. Europa-Parlamentet meddeler decharge for gennemførelsen af EU's budget efter henstilling fra Rådet. Europa-Parlamentet skal desuden godkende den flerårige finansielle ramme (FFR), som sikrer en velordnet udvikling i EU's udgifter inden for rammerne af dens egne indtægter. Den nuværende formand for Europa-Parlamentet er Martin Schulz.

Det Europæiske Råd og Rådet for Den Europæiske Union

Det Europæiske Råd, som består af stats- og regeringscheferne i medlemsstaterne samt dets formand og formanden for Kommissionen, tilfører den nødvendige fremdrift til udviklingen af EU og fastlægger de overordnede politiske retningslinjer og prioriteter. Den nuværende formand for Det Europæiske Råd er Donald Tusk.

Sammen med Europa-Parlamentet vedtager Rådet EU's lovgivning i form af forordninger og direktiver, og det træffer desuden afgørelser og udsteder ikke-bindende henstillinger. Rådet består af en repræsentant for hver medlemsstat på ministerplan, som skal være beføjet til at forpligte denne medlemsstats regering ved at afgive sin stemme. Med undtagelse af konfigurationen for udenrigsanliggender ledes Rådet af repræsentanten for den medlemsstat, som har EU-formandskabet i overensstemmelse med en ordning med rotation hver sjette måned. En komité sammensat af de faste repræsentanter for medlemsstaternes regeringer (Coreper) forbereder Rådets arbejde.

Inden for dets kompetenceområde træffer Rådet sine beslutninger med kvalificeret flertal, medmindre traktaterne fastsætter noget andet (f.eks. enstemmighed eller simpelt flertal). Rådet er den ene af budgetmyndighedens to parter, der vedtager EU's budget (den anden er Europa-Parlamentet). Rådet træffer desuden afgørelser i henhold til en særlig lovgivningsprocedure med enstemmighed, hvorigennem der fastlægges bestemmelser vedrørende ordningen for Unionens egne indtægter og FFR. I sidstnævnte tilfælde skal Europa-Parlamentet give sin godkendelse med et flertal af sine medlemmer. Den seneste FFR (2014-2020) blev vedtaget af Rådet i november 2013.

Europa-Kommissionen

Kommissionen er EU's udøvende organ. Den repræsenterer EU's samlede interesser (ikke de enkelte landes interesser).

Kommissionens vigtigste funktion er at:

— foreslå lovgivning, som derefter vedtages af lovgiverne, Europa-Parlamentet og Rådet

— håndhæve europæisk lovgivning (om nødvendigt sammen med EU-Domstolen)

— fastsætte mål og prioriteter, som hvert år ridses op i Kommissionens arbejdsprogram, og arbejde på at realisere dem

— forvalte og gennemføre EU's politikker og budgettet

— repræsentere EU uden for Europa (f.eks. forhandling af handelsaftaler mellem EU og andre lande).

Der udpeges et nyt hold med 28 kommissærer (én fra hver EU-medlemsstat) hvert femte år. Det er Det Europæiske Råd, der foreslår Europa-Parlamentet en kandidat til posten som formand for Kommissionen efter at have truffet afgørelse ved kvalificeret flertal og under hensyntagen til valget til Europa-Parlamentet. Kommissionens formand vælges derefter af Europa-Parlamentet med et flertal af dets medlemmer (det vil sige mindst 376 ud af 751 stemmer). Den udnævnte formand udvælger derefter de 27 andre medlemmer af Kommissionen på grundlag af medlemslandenes forslag. Den endelige liste over indstillede kommissærer skal derefter forhandles på plads mellem den udnævnte formand og Rådet. Kommissionen skal som helhed have Europa-Parlamentets godkendelse. Inden da bliver de indstillede kommissærer vurderet af de forskellige udvalg i Europa-Parlamentet. Den nuværende Kommissions mandatperiode udløber den 31. oktober 2019. Dets formand er Jean-Claude Juncker.

Kommissionens nuværende prioriteter er 1) beskæftigelse, vækst og investeringer, 2) det digitale indre marked, 3) energiunion og klima, 4) det indre marked, 5) økonomisk og monetær union, 6) frihandel med USA, 7) retfærdighed og grundlæggende rettigheder, 8) migration, 9) EU som global aktør og 10) demokratiske forandringer.

Kommissionens ansatte arbejder i afdelinger, der også kaldes generaldirektorater (GD'er) eller tjenester. De er hver især ansvarlige for et bestemt politikområde og ledes af en generaldirektør. Generaldirektoraterne laver udkast til retsakter, men deres forslag bliver først officielle, når kommissærkollegiet (møde med deltagelse af de 28 kommissærer) vedtager dem. Generaldirektoraterne forvalter også finansieringsinitiativer på EU-plan og gennemfører offentlige høringer og kommunikationsaktiviteter.

Kommissionen varetager desuden administrationen af en række forvaltningsorganer, som hjælper med at forvalte EU's programmer.

2. KOMMISSIONENS INITIATIVER OG STRATEGIER

Den nye Kommission, der tiltrådte i november 2014, har fastlagt sit arbejdsprogram for 2015 og sine nye initiativer indtil 2019. I programmet redegøres for Kommissionens planer, og der udpeges foranstaltninger, som vil kunne gøre en positiv forskel for beskæftigelse, vækst og investeringer i 2015. Programmet fokuserer på en begrænset række af konkrete nye initiativer som f.eks.:

Et nyt skub i beskæftigelsen, væksten og investeringerne:

— en investeringsoffensiv på 315 mia. EUR: den lovgivningsmæssige opfølgning på den plan, der blev annonceret i slutningen af 2014, og som skal frigøre midler til offentlige og private investeringer i realøkonomien over de næste tre år

— fremme af arbejdstagernes integration og beskæftigelsesegnethed

— revision af Europa 2020-strategien.

Pakken for det digitale indre marked:

— skabelse af betingelserne for dynamik i en digital økonomi og et digitalt samfund via tilføjelser til lovrammerne for telekommunikation

— modernisering af ophavsretsreglerne

— forenkling af reglerne for forbrugere ved online og digitale indkøb

— forbedring af internetsikkerheden

— strømlining af digitaliseringen.

En modstandsdygtig energiunion med en fremadskuende politik for klimaforandringer:

— oprettelse af den europæiske energiunion: med henblik på at sikre energiforsyningssikkerheden, integrere de nationale energimarkeder yderligere, reducere efterspørgslen i Europa og dekarbonisere energimikset

— multilaterale løsninger på klimaforandringerne.

Et dybere og mere retfærdigt indre marked:

— en strategi for det indre marked

— en pakke om arbejdskraftens mobilitet

— en handlingsplan for kapitalmarkedsunionen

— en ramme for bankafvikling

— en luftfartspakke.

En handels- og investeringsstrategi for beskæftigelse og vækst

Et område med retfærdighed og grundlæggende rettigheder:

— EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention

— en europæisk dagsorden om sikkerhed.

En ny migrationspolitik:

— udvikling af en ny tilgang til lovlig migration, så EU kan tiltrække veluddannet og velkvalificeret arbejdskraft

— forbedret styring af migrationen til EU gennem et styrket samarbejde med lande uden for EU, solidaritet mellem medlemsstaterne og bekæmpelse af menneskehandel.

En stærkere global aktør:

— den europæiske naboskabspolitik

— målsætninger for bæredygtig udvikling efter 2015.

Et retfærdigt beskatningsmiljø:

— udarbejdelse af en handlingsplan med foranstaltninger til bekæmpelse af skatteunddragelse og skattesvig, herunder foranstaltninger på EU-niveau for at overgå til et system, hvor indtjeningslandet også er beskatningslandet herunder automatisk udveksling af oplysninger i skatteafgørelser og stabilisering af selskabsskattegrundlaget

— obligatorisk udveksling af oplysninger om skatteafgørelser.

En Union med demokratiske forandringer:

— en EU-aftale om bedre lovgivning

— et obligatorisk åbenhedsregister

— revision af beslutningsprocessen vedrørende GMO

En dybere økonomisk og monetær union: fortsat arbejde med at fremme økonomisk stabilitet og tiltrække investorer til Europa.

I forbindelse med udarbejdelsen af arbejdsprogrammet har Kommissionen gennemgået ca. 450 forslag, som var blevet forelagt Europa-Parlamentet og Rådet, og den har i 80 tilfælde foreslået at trække forslaget tilbage eller ændre det. Nogle forslag er foreslået trukket tilbage, fordi de ikke harmonerer med den nye Kommissions prioriteter. I mange tilfælde er Kommissionen fortsat meget opsat på at nå de fastsatte mål — men forslagene er intet værd, hvis de blot ligger hen på forhandlingsbordet, eller hvis de i forhandlingerne udvandes i en sådan grad, at de ikke længere tjener deres oprindelige formål. Når det er tilfældet, vil Kommissionen foreslå nye og bedre måder at opnå målene på.

3. EU'S BUDGET: FRA FORBEREDELSE TIL DECHARGE

3.1. Budget og finansiering

Den flerårige finansielle ramme består af udgiftsområder med årlige, individuelt fastsatte begrænsninger for forpligtelsesbevillinger. Summen af lofterne for alle udgiftsområder giver det samlede loft for forpligtelsesbevillingerne. EU's budget finansierer en lang række politikker og programmer i hele EU. I overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets prioriteringer i FFR gennemfører Kommissionen specifikke programmer, aktiviteter og projekter på det pågældende område. Den direkte forbindelse mellem årsbudgettet og EU's politikker sikres via en aktivitetsbaseret budgetlægning. Den aktivitetsbaserede budgetkontoplan gør det muligt at foretage en tydelig indkredsning af EU's politikområder og det samlede beløb, der er afsat til hvert af disse områder. Budgettet udarbejdes af Kommissionen og vedtages normalt af Europa-Parlamentet og Rådet i midten af december i henhold til proceduren i artikel 314 i TEUF. Ifølge princippet om budgettets ligevægt skal de samlede indtægter modsvare de samlede udgifter for et givent regnskabsår.

EU finansieres ved hjælp af to hovedkategorier af indtægter, nemlig egne indtægter og diverse indtægter. Egne indtægter udgør langt hovedparten af EU's finansiering og tilgår automatisk EU, således at EU kan finansiere sit budget, uden at det er nødvendigt, at de nationale myndigheder skal træffe yderligere beslutning herom. De samlede egne indtægter, der er nødvendige for at finansiere budgettet, bestemmes af de samlede udgifter minus diverse indtægter. De samlede egne indtægter må ikke overstige 1,23 % af EU's bruttonationalindkomst (BNI). Egne indtægter kan opdeles i traditionelle egne indtægter (som toldafgifter), egne indtægter baseret på moms og indtægten baseret på bruttonationalindkomsten (BNI). Diverse indtægter fra EU's aktiviteter (f.eks. bøder i konkurrencesager) udgør mindre end 10 % af de samlede indtægter.

Det er et overordnet princip, at EU ikke må låne penge på kapitalmarkederne eller fra finansielle institutioner til at finansiere sit budget.

3.2. Sådan forvaltes og anvendes EU-budgettet

Primære driftsudgifter

EU's driftsudgifter dækker de forskellige udgiftsområder i FFR og antager forskellige former, afhængigt af hvordan pengene udbetales og forvaltes. Fra og med 2014 opdeler Kommissionen sine udgifter således:

Direkte forvaltning: når gennemførelsen af budgettet foretages direkte af Kommissionens tjenestegrene.

Indirekte forvaltning: når Kommissionen overdrager opgaven med gennemførelse af budgettet til EU-retlige eller nationalretlige organer som f.eks. EU-agenturer.

Delt forvaltning: ved denne metode overdrages visse gennemførelsesopgaver til medlemsstaterne. Ca. 80 % af udgifterne henhører under delt forvaltning, f.eks. områder som landbrugsudgifter og strukturforanstaltninger.

De forskellige finansielle aktører i Kommissionen

Kommissærkollegiet påtager sig det kollektive politiske ansvar, men udøver i praksis ikke selv sine beføjelser til at gennemføre budgettet. Det uddelegerer hvert år disse opgaver til individuelle tjenestemænd, der skal stå til ansvar over for kollegiet, og som skal handle i overensstemmelse med finansforordningen og tjenestemandsvedtægten. Det pågældende personale — for det meste generaldirektører og kontorchefer — kaldes »de ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede«. De kan yderligere uddelegere opgaver i forbindelse med budgetgennemførelsen til »de ved subdelegation bemyndigede anvisningsberettigede«.

De anvisningsberettigedes ansvar dækker hele forvaltningsprocessen lige fra at fastslå, hvad det er nødvendigt at gøre for at nå de af institutionen fastsatte politiske mål, til at forvalte de iværksatte aktiviteter i drifts- og budgetmæssig henseende. Hver anvisningsberettiget skal udarbejde en årlig aktivitetsrapport om de aktiviteter, som den pågældende har ansvaret for, hvori den pågældende redegør for de opnåede resultater og for, hvorvidt pågældende har rimelig sikkerhed for, at de midler, der er afsat til de i rapporten beskrevne aktiviteter, er blevet anvendt til det fastsatte formål og i overensstemmelse med principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning. Endvidere vurderes det, om de anvendte kontrolprocedurer giver den nødvendige sikkerhed for, at de underliggende transaktioner er lovlige og formelt rigtige. På baggrund af artikel 66 i finansforordningen fremsender Kommissionen en sammenfattende rapport om de årlige aktivitetsrapporter til Europa-Parlamentet og Rådet, hvorved Kommissionen tager ansvar for forvaltningen af EU-budgettet i overensstemmelse med TEUF's artikel 317. Denne rapport samt de årlige aktivitetsrapporter kan findes på: http://ec.europa.eu/atwork/planning-and-preparing/synthesis-report/index_da.htm.

Regnskabsføreren gennemfører betalinger og indtægtsordrer udstedt af de anvisningsberettigede og er ansvarlig for forvaltningen af likviditetsbeholdningen, fastsættelsen af regnskabsregler og -metoder, valideringen af regnskabssystemer, bogføringen og udarbejdelsen af institutionens årsregnskab. Regnskabsføreren skal desuden underskrive regnskaberne og erklære, at de på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af EU's finansielle stilling, resultaterne af dets operationer samt dets pengestrømme.

Indgåelse af forpligtelser for midler fra EU's budget

Inden der kan indgås en juridisk forpligtelse (f.eks. en kontrakt eller en støtteaftale) med tredjemand, skal der på årsbudgettet være en budgetpost for den pågældende aktivitet. Der skal også være tilstrækkelige midler på budgetposten til at dække udgifterne. Hvis disse betingelser er opfyldt, skal de nødvendige midler reserveres på budgettet ved hjælp af en budgetmæssig forpligtelse i regnskabssystemet, og først derefter kan der indgås en juridisk forpligtelse. Der kan ikke foretages betalinger over EU-budgettet medmindre den anvisningsberettigede har indgået en budgetmæssig forpligtelse.

Når den budgetmæssige forpligtelse er godkendt, registreres den i budgetregnskabssystemet, og de tilsvarende bevillinger anvendes. Det har imidlertid ingen virkning for årsregnskabet (eller det generelle bogholderi), da der endnu ikke er påløbet udgifter.

Gennemførelse af en betaling

Kommissionen deltager i SWIFT (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication) og foretager mere end 2 mio. betalinger om året. Der kan ikke foretages en betaling, medmindre den anvisningsberettigede, der behandler den pågældende transaktion, har godkendt en budgetmæssig forpligtelse.

Forfinansiering er en betaling, hvis formål er at yde modtageren et forskud i form af et kontant beløb. Forfinansieringen kan opdeles i et antal betalinger over en periode, der er fastsat i den pågældende juridiske forpligtelse. Hvis modtageren ikke afholder støtteberettigede udgifter, har han pligt til at tilbagebetale forfinansieringen til EU. Dermed er udbetalt forfinansiering først en afholdt udgift, når de relevante betingelser er opfyldt, hvorfor beløbet posteres som et aktiv på EU's balance, når den første betaling finder sted.

Det relevante EU-organ vil modtage en betalingsanmodning for at bevise, at forfinansieringsbeløbet er blevet anvendt af modtageren i overensstemmelse med den juridiske forpligtelse. Disse anmodninger fremsendes med forskellige mellemrum året igennem afhængigt af aktivitetens type og betingelser.

Støtteberettigelseskriterier defineres i basisretsakten, forslagsindkaldelser, andre dokumenter til støttemodtagerne og/eller i støtteaftalernes kontraktbestemmelser eller i afgørelsen om tilskud. Efter analysen flyttes de støtteberettigede beløb over til udgifter, og modtageren informeres om eventuelle ikke-støtteberettigede beløb.

I henhold til finansforordningen og andre gældende retsakter, navnlig vedrørende landbrugs- og samhørighedspolitikkerne, kan udgifter kontrolleres i mange år efter, at de er opstået. I tilfælde af fejl, uregelmæssigheder eller svig foretages der inddrivelse eller finansielle korrektioner (jf. bemærkning 6 i bemærkningerne til årsregnskabet).

3.3. Regnskab og ansvarlighed

Det konsoliderede årsregnskab for EU indeholder finansielle oplysninger om institutionernes, agenturernes og de øvrige EU-organers aktiviteter ud fra et budgetmæssigt synspunkt og i henhold til princippet om periodiseret regnskabsføring. Dette regnskab omfatter ikke medlemsstaternes årsregnskaber.

EU's årsregnskab omfatter to særskilte, men indbyrdes forbundne elementer:

a) årsregnskabet og

b) beretningerne om gennemførelsen af budgettet, der gør det muligt i detaljer at følge gennemførelsen af budgettet.

Kommissionens regnskabsfører er ansvarlig for at udarbejde EU's årsregnskab og for at sikre, at det på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af EU's finansielle stilling, resultaterne af dens operationer samt dets pengestrømme.

Ud over ovennævnte årsregnskab udarbejdes der også ad hoc-rapporter om specifikke områder såsom en beretning om den budgetmæssige og økonomiske forvaltning, finansielle instrumenter, stillede garantier og finansielle korrektioner.

Regnskab og ansvarlighed i Kommissionen:

3.4. Revision og decharge

Revision

EU's årsregnskaber og ressourceforvaltning kontrolleres af dens eksterne revisor, Revisionsretten, der til Europa-Parlamentet og Rådet bl.a. udarbejder:

1) en årsberetning om de aktiviteter, der er finansieret over det almindelige budget

2) en udtalelse på grundlag af revisionen, som afgives i årsberetningen i form af en revisionserklæring vedrørende i) regnskabernes pålidelighed og ii) de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, der omfatter både indtægter fra afgiftspligtige personer og betalinger til slutmodtagere

3) særberetninger om resultaterne af revisioner inden for bestemte områder.

Decharge

Den sidste fase i budgetproceduren er decharge for budgettet for et givet regnskabsår. Europa-Parlamentet er dechargemyndighed for EU. Det betyder, at det efter revisionen og afslutningen af årsregnskabet påhviler Rådet at henstille til og dernæst Europa-Parlamentet at give decharge til Kommissionen og andre EU-organer for gennemførelsen af EU's budget for et givet regnskabsår. Afgørelsen træffes på grundlag af en gennemgang af regnskabet, Kommissionens sammenfattende rapport og årlige evalueringsrapport, Revisionsrettens årsberetning, revionsudtalelse og særberetninger samt Kommissionens svar på spørgsmål og yderligere anmodninger om oplysninger.

Dechargen udgør det politiske aspekt af den eksterne kontrol med budgetgennemførelsen og er den afgørelse, hvorved Europa-Parlamentet, der handler efter en henstilling fra Rådet, »fritager« Kommissionen (og andre EU-organer) for dens ansvar for forvaltningen af et givet budget ved at markere afslutningen af budgettets eksistens. Dechargeproceduren kan give tre forskellige resultater: meddelelse, udsættelse eller nægtelse af decharge. De høringer, hvor kommissærerne udspørges af medlemmerne af Europa-Parlamentets budgetkontroludvalg om de politikområder, der er den enkelte kommissærs ansvar, er en fast bestanddel i Europa-Parlamentets årlige budget- og dechargeprocedure. Den endelige betænkning om decharge, der omfatter specifikke henstillinger til Kommissionen om at træffe visse foranstaltninger, vedtages på et plenarmøde. Rådets dechargehenstillinger vedtages af ECOFIN. Både Europa-Parlamentets betænkning og Rådets henstilling giver anledning til en årlig opfølgningsrapport, hvori Kommissionen beskriver de konkrete skridt, den har taget for at gennemføre henstillingerne.

4. EU'S KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB: ØKONOMISK SITUATION I 2014

4.1. Generelle tendenser

Indtægter

Udviklingen i indtægter over fem år i mio. EUR:

I 2014 faldt BNI-andelen af egne indtægter, mens andre egne indtægter forblev på et stabilt niveau. Der skete næsten en fordobling af inddrivelsen af udgifter (finansielle korrektioner og inddrivelser — se bemærkning 3.5 i bemærkningerne til årsregnskabet) fra 1,8 mia. EUR til 3,4 mia. EUR — hvilket skyldtes, at man var langt fremme med hensyn til afslutningen af samhørighedsprogrammeringen for 2000-2006 og de dermed forbundne tilbagetrækninger af de ikke-støtteberettigede udgifter, og at Kommissionen havde foretaget betydelige korrektioner inden for landbrugspolitikken.

Udgifter

De vigtigste udgiftsposter er overførsler inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL), Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og andre instrumenter til udvikling af landdistrikterne, Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhørighedsfonden og Den Europæiske Socialfond (ESF). I regnskabsåret 2014 udgjorde disse næsten 70 % af de samlede udgifter.

Udgifterne var generelt på samme niveau som det foregående år. Der var dog et fald i udgifterne for EFRU/Samhørighedsfonden, som skyldtes, at de indregnede udgifter i 2014 udelukkende vedrører programmeringsperioden 2007-2013, mens der endnu ikke er blevet bogført udgifter for den indeværende periode 2014-2020 pga. af programmernes langsomme opstart (medlemsstaterne er først begyndt på gennemførelsen i 2015).

EU anerkender også fremtidige betalingsforpligtelser som udgifter, der endnu ikke fremgår af det kontantbaserede budgetregnskab. De øgede fremtidige betalingsforpligtelser, som fremgår under gældsforpligtelser til landbrug og udvikling af landdistrikter og fremtidige betalingsforpligtelser til pensionsrettigheder, som kommissærer, medlemmer af Europa-Parlamentet og ansatte i almindelighed optjener, medfører højere udgifter og et negativt økonomisk resultat (disse betalinger vil blive finansieret af fremtidige budgetter og er endnu ikke inkluderet i indtægterne).

Økonomisk resultat

Det økonomiske resultat (underskud) for perioden steg fra 4 365 mio. EUR i 2013 til 11 280 mio. EUR i 2014. Den væsentligste grund til denne stigning er et betydeligt aktuarmæssigt tab (nettobeløb på 9,2 mia. EUR) i forbindelse med forpligtelser vedrørende pension og andre ydelser til medarbejdere, som er opstået på grund af de faldende renter. Sådanne udsving må forventes på grund af de internationalt anvendte regnskabsregler og den aktuelle økonomiske situation. Såfremt renten skulle stige, kan der forventes en modsat effekt.

Da dette i øvrigt er en aktuarmæssig beregning af værdien af den samlede forpligtelse på et bestemt tidspunkt, den 31. december 2014, og er baseret på forskellige antagelser, der var gyldige på dette tidspunkt, er der hverken tale om faktiske omkostninger på EU's budget, eller en indvirkning på de beløb, der skal udbetales til pensionister fra EU's budget i de nærmest følgende år. Disse betalinger er allerede medregnet i FFR 2014-2020 og vil blive gennemført via den årlige budgetprocedure.

Aktiver

De væsentligste poster på aktivsiden af balancen er finansielle aktiver (investering, lån, kontanter) og forfinansieringsbeløb, som udgør næsten 85 % af aktiverne i EU. Lånenes størrelse ligger fortsat stabilt på ca. 60 mia. EUR (se bemærkning 4.3.2 nedenfor), mens størrelsen af de finansielle instrumenter, der finansieres af EU's budget, øgedes med næsten 2 mia. EUR (se bemærkning 4.3.1 nedenfor). På aktivsiden under materielle anlægsaktiver indgår aktiver, der vedrører Copernicus-programmet (1,5 mia. EUR) og Galileo-aktiver, som er under opførelse. (1,5 mia. EUR).

I de senere år er det lykkedes EU-institutionerne at holde deres kassebeholdning og deres likvide midler ved årets udgang på et lavt niveau. Den store kontantbalance på 17,5 mia. EUR pr. 31. december 2014 vedrører budgetproceduren og skyldes bidrag til egne indtægter i forbindelse med moms- og BNI-saldi, som blev modtaget fra medlemsstaterne i december 2014 (se bemærkning 2.8.1 i bemærkningerne til årsregnskabet).

Kassebeholdning og likvide midler ved årets udgang

Aktiver for 163 mia. EUR og passiver for 221 mia. EUR på EU's balance for 2014

Aktiver Passiver

Passiver

Passivsiden består primært af fire centrale elementer: Forpligtelser til pensioner og andre ydelser til medarbejdere, finansielle forpligtelser, betalingsforpligtelser og skyldige omkostninger. Den største ændring i forhold til 2013 er de øgede forpligtelser til pensioner og andre ydelser til medarbejdere, som er steget fra 46,8 mia. EUR i 2013 til 58,6 mia. EUR i 2014, hvilket hovedsagelig skyldes det betydelige fald i rentesatserne (se ovenfor).

At passiverne overstiger aktiverne betyder ikke, at EU-institutionerne er i finansielle vanskeligheder, det betyder derimod, at visse forpligtelser vil blive finansieret af fremtidige årlige budgetter. Et stort antal udgifter er indregnet i henhold til periodiseringsprincippet i 2014, selv om de måske først reelt bliver betalt i år 2015 eller senere og finansieres via fremtidige budgetter. De beløb, det er vigtigst at fremhæve, er dem til aktiviteterne under Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) (udbetalt i 2015) og personaleydelser (som skal betales i løbet af de næste 30 år).

4.2. Forfinansiering

Kommissionen gør sit yderste for at sikre, at forfinansieringniveauerne fortsat er passende. Der skal findes en balance mellem en tilstrækkelig kontrol og godkendelse af udgifter. Det bør bemærkes, at forfinansieringsniveauet i betydelig grad påvirker den flerårige finansielle rammes cyklus — i begyndelsen af en flerårig finansiel rammeperiode kan man f.eks. forvente, at der betales store forskud til medlemsstaterne under samhørighedspolitikken.

Den samlede forfinansiering (undtaget andre forskud til medlemsstaterne) på EU's balance beløber sig til 45,2 mia. EUR, hvoraf 99,8 % vedrører Kommissionens aktiviteter. Ca. 76 % af Kommissionens forfinansiering gennemføres ved delt forvaltning, dvs. at gennemførelsen af budgettet er uddelegeret til medlemsstaterne (Kommissionen har en tilsynsfunktion).

Kommissionens forfinansiering efter forvaltningsmetode

Hovedparten af udgifterne under delt forvaltning går til landbrugsudgifter og strukturforanstaltninger. De største forfinansieringsbeløb vedrører Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og Den Europæiske Socialfond (ESF).

Udgifter ved delt forvaltning pr. fond

4.3. Finansielle instrumenter

4.3.1. Finansielle instrumenter, der finansieres af EU's budget under direkte og indirekte forvaltning

I forbindelse med budgetgennemførelsen stiger de finansielle instrumenters betydning og størrelse fra år til år. I modsætning til traditionel budgetgennemførelse ved hjælp af tilskud og støtte er den grundlæggende tanke bag denne tilgang, at den endelige støttemodtager for hver euro, der bruges fra budgettet via finansielle instrumenter, får mere end 1 EUR i finansiel støtte på grund af løftestangseffekten. Denne intelligente anvendelse af EU's budget har til formål at maksimere effekten af de midler, der står til rådighed.

Finansielle aktiver besiddet med handel for øje fra finansielle instrumenter finansieret af EU-budgettet

Generelt anvendes tre primære typer af finansielle instrumenter:

— egenkapitalinstrumenter

— låneinstrumenter

— garantiinstrumenter.

Oplysninger om de vigtigste instrumenter:

Garantifond for Aktioner i forhold til Tredjeland (1 996 mio. EUR af aktiver)

Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland dækker lån, der er garanteret af EU på grundlag af en afgørelse truffet af Rådet, herunder navnlig Den Europæiske Investeringsbanks (EIB's) lånetransaktioner uden for EU, lån i forbindelse med makrofinansiel bistand og Euratom-lån uden for EU. Det er et langfristet instrument (langfristet del: 1 489 mio. EUR), som EIB forvalter, og det har til formål at dække misligholdte lån, der er garanteret af EU. Fondens midler stammer fra udbetalinger over EU's almindelige budget (op til 9 % af transaktionsbeløbet), fra renter af investeringer af fondens disponible midler og fra inddrivelser hos debitorer, der har misligholdt deres forpligtelser, i tilfælde hvor fonden har måttet indfri garantien. Eventuelle årlige overskud tilbageføres som en indtægt på EU's budget.

EU skal på budgettet opføre en garantireserve for lån til tredjelande. Denne reserve er beregnet til at opfylde Garantifondens behov for tilførsler og om nødvendigt imødekomme anmodninger om indfrielse af garantier, der overstiger fondens disponible midler, således at disse kan opføres på budgettet. Denne reserve svarer til målbeløbet på 9 % af udestående lån ved årets udgang.

Finansieringsfaciliteten med risikodeling (961 mio. EUR af aktiver)

Finansieringsfaciliteten med risikodeling (RSFF) forvaltes af EIB, og Kommissionens investeringsportefølje anvendes til at dække finansielle risici for lån og garantier fra EIB til støtteberettigede forskningsprojekter. I alt er der på Kommissionens budget afsat op til 1 mia. EUR, hvoraf op til 800 mio. EUR vedrører programmet »Samarbejde«, mens op til 200 mio. EUR vedrører programmet »Kapacitet«. EIB har forpligtet sig til at tilvejebringe samme beløb. Der vil ikke blive givet nye budgetbidrag til RSFF under FFR 2014-2020. Pr. 31. december 2014 havde Kommissionen, inklusive bidrag fra EFTA-lande og tredjelande, bidraget med 856 mio. EUR til RSFF. I 2014 blev 375 mio. EUR af bidraget til RSFF overført til det efterfølgende instrument under Horisont 2020. Det beløb, som er indregnet som eventualforpligtelse (se bemærkning 5.2.1 i bemærkningerne til årsregnskabet), udgør det anslåede maksimale tab pr. 31. december 2014, som Kommissionen ville kunne lide i tilfælde af misligholdelse af lån eller garantier fra EIB inden for rammerne af RSFF. Det skal bemærkes, at Kommissionens samlede risiko er begrænset til det beløb, den har bidraget med til faciliteten.

Horisont 2020 (643 mio. EUR af aktiver)

Horisont 2020 er et nyt egenkapitalinstrument under FFR 2014-2020. Horisont 2020 betragtes som et middel til at fremme økonomisk vækst og skabe jobs og har politisk opbakning fra Europas ledere og medlemmerne af Europa-Parlamentet. De er enige om, at forskning er en investering i fremtiden, og har derfor gjort den til det centrale element i EU's plan for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst og beskæftigelse. Med sin sammenkobling af forskning og innovation bidrager Horisont 2020 til at opnå dette via fokus på videnskabelig topkvalitet, industrielt lederskab og håndtering af samfundsmæssige udfordringer. Målet er at sikre, at Europa leverer viden i verdensklasse, fjerner innovationsbarrierer og gør det nemmere for den offentlige og den private sektor at samarbejde om at skabe innovation. Horisont 2020 forvaltes af Den Europæiske Investeringsfond (EIF).

ETF-iværksætterfaciliteten (524 mio. EUR af aktiver)

Den europæiske teknologifacilitet for iværksættere (ETF-iværksætterfaciliteten) omfatter programmet for vækst og beskæftigelse, det flerårige rammeprogram til fremme af initiativ og iværksætterånd og rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation, hvis finansielle forvaltning varetages af Den Europæiske Investeringsfond (EIF), og som støtter oprettelsen og finansieringen af små og mellemstore virksomheder i opstartsfasen ved at investere i passende specialiserede venturekapitalfonde.

Lånegarantiinstrumentet for TEN-T-projekter (235 mio. EUR af aktiver)

Lånegarantiinstrumentet for TEN-T-projekter (LGTT) stiller garantier for at mindske indtægtsrisikoen i TEN-transportprojekters første år. Denne garanti skal nærmere bestemt fuldt ud dække standby-kreditlinjer, som kun vil blive udnyttet i tilfælde af, at et projekt ikke har tilstrækkelig likviditet til at tilbagebetale foranstående gæld. Instrumentet er Kommissionens og EIB's fælles finansielle produkt. Kapitalindskuddet til LGTT-instrumentet for finansieringsperioden 2007-2013 blev oprindelig sat til 1 mia. EUR, som var fordelt ligeligt mellem Kommissionen og EIB. Ved ændringsforordning (EU) nr. 670/2012 blev 200 mio. EUR omfordelt til initiativet med projektobligationer og yderligere 50 mio. EUR til finansiering, således at der stadig er et EU-bidrag på 250 mio. EUR til rådighed for instrumentet.

Pr. 31. december 2014 havde Kommissionen bidraget med 212 mio. EUR til LGTT. Det beløb, der er indregnet som eventualaktiv (se bemærkning 5.2.1 i bemærkningerne til årsregnskabet), udgør det anslåede maksimale tab pr. 31. december 2014, som Kommissionen vil kunne lide i tilfælde af misligholdelse af lån ydet af EIB inden for rammerne af LGTT-aktiviteterne. Det skal bemærkes, at Kommissionens samlede risiko er begrænset til det beløb, den har bidraget med til instrumentet.

Finansielle instrumenter (FI) efter type

(mio. EUR) Aktiver i alt Passiver i alt Stillede garantier Instrumenter til lån/egenkapital/teknisk bistand: Medainstrumentet til økonomisk og finansielt samarbejde under Euro-Middelhavs-partnerskabet 290 (3) Det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument (ENPI) 167 (7) 457 (9) Låneinstrumenter: SMV-støttelån 19 — Aktieinstrumenter: Faciliteten for hurtigtvoksende og innovative SMV'er under rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation 323 (0) COSME — program for virksomheders konkurrenceevne og SMV’er 31 — Den Europæiske Fond for Sydøsteuropa (EFSE) 118 — Virksomhedsudvidelsesfond under Faciliteten for Virksomhedsudvikling og Innovation på Vestbalkan 10 0 Virksomhedsinnovationsfond (ENIF) under Faciliteten for Virksomhedsudvikling og Innovation på Vestbalkan 21 0 Den europæiske teknologifacilitet for iværksættere af 1998 (ETF) 19 (0) Den Globale Fond for Energieffektivitet og Vedvarende Energi (GEEREF) 72 — Flerårigt rammeprogram (MAP) — egenkapitalfacilitet 183 (0) Margueritefonden 37 — Den europæiske mikrofinansieringsfacilitet Progress til (PMF) fordel for beskæftigelse og social integration 60 — SE4F — Den Grønne Vækstfond for de østlige nabolande 52 — Den europæiske fond for energieffektivitet 89 — Pilotprojekter for teknologioverførsel 2 (0) Microfinance Initiative for Asia Debt Fund 10 — Fonden for mikro-, små og mellemstore virksomheder i SANAD — MENA 9 — 1 035 (1) Garantiinstrumenter: SMV-garantifaciliteten under rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation (CIP SMEG) 151 (259) — COSME LGF — program for virksomheders konkurrenceevne og SMV'er 39 (1) (42) Horisont 2020 — EU-finansiering til innovatorer 478 (11) (98) Horisont 2020 — SMV-garanti 165 (1) (267) Lånegarantiinstrument for TEN-transportprojekter (LGTT) 235 (3) (209) Garantifacilitet under Faciliteten for Virksomhedsudvikling og Innovation på Vestbalkan 21 (2) (10) Flerårigt program (MAP) for virksomheder 26 (41) — Faciliteten til finansiering af naturkapital 3 — — Projektobligationsinstrumentet (PBI) 149 (2) (138) Instrumentet til privatfinansiering af energieffektivitet (PF4EE) 6 (0) — Den europæiske mikrofinansieringsmandat (PMF TA) 13 (9) — Finansieringsfaciliteten for risikodeling (RSFF) 961 (32) (883) SMV-garantifaciliteten 60 (15) — 2 309 (376) (1 647) I alt 3 820 (386) (1 647) Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland 1 996 (25) (19 198)

4.3.2. Låntagnings- og långivningsaktiviteter, der forvaltes af Kommissionen

EU-traktaten bemyndiger EU til at optage lån for at mobilisere de finansielle midler, der er nødvendige for, at EU kan opfylde specifikke mandater. Kommissionen, der handler på vegne af EU, forvalter på nuværende tidspunkt tre større programmer, som gør det muligt for den at yde lån og finansiere disse ved at udstede gældsinstrumenter på kapitalmarkederne eller hos finansielle institutioner: makrofinansiel bistand (MFA), betalingsbalancestøtte og den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM).

EU’s låntagnings- og långivningsaktiviteter er ikke-budgetrelevante aktiviteter. Den kapital, der er nødvendig for at finansiere EU's långivningsaktiviteter under ovennævnte programmer, optages som lån på kapitalmarkederne eller hos finansielle institutioner. EU må ikke optage lån for at finansiere sine almindelige budgetudgifter eller et budgetunderskud. Låntagningens størrelse varierer fra private placeringer på beløb op til 500 mio. EUR til obligationer i benchmarkstørrelse (på mindst 1 mia. EUR). De rejste midler videreudlånes generelt »back-to-back« til modtagerlandet, dvs. med samme kupon, løbetid og beløb. Uanset metoden med »back-to-back«-videreudlån påhviler betalingen af afdrag og renter på finansieringsinstrumentet EU, som skal sikre, at alle betalinger foretages fuldt ud og rettidigt. Kommissionen har indført procedurer for at sikre tilbagebetalingen af lån, selv når de misligholdes. For hvert landeprogram fastlægges det samlede støttebeløb, det (maksimale) antal afdrag, som skal betales, og den maksimale (gennemsnitlige) løbetid for lånepakken i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens afgørelser. Derefter skal Kommissionen og modtagerlandet enes om låne-/finansieringsparametrene, herunder rater og betaling af trancher. Desuden afhænger alle raterne på nær den første af, at en række strenge krav overholdes, idet de fastlagte betingelser svarer til dem, der anvendes for støtte fra Den Internationale Valutafond (IMF) i forbindelse med fælles finansiel støtte fra EU og IMF, hvilket er endnu en faktor, som har betydning for tidsplanen for finansieringen. Det medfører, at tidsplaner og løbetider for emissionerne bestemmes af EU's dertil svarende udlånsaktivitet. Finansieringen ydes udelukkende i euro, og løbetidsspektret er 3-30 år.

EU's optagne lån er direkte og ubetingede forpligtelser for EU og garanteres af de 28 medlemsstater. Lån, der optages for at finansiere lån til lande uden for EU, dækkes af Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland. Hvis en modtagende medlemsstat misligholder lånet, dækkes renter og afdrag om muligt via Kommissionens disponible likviditetssaldo. Hvis det ikke er muligt, henter Kommissionen de nødvendige midler hos medlemsstaterne. EU's medlemsstater er i henhold til EU's lovgivning om egne indtægter (artikel 12 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000) forpligtet til at stille tilstrækkelige midler til rådighed til, at EU's forpligtelser kan overholdes. Investorerne er således kun eksponeret for EU's kreditrisiko og ikke for kreditrisikoen hos modtagerne af de lån, de finansierer. Ved »back-to-back«-videreudlån sikres det, at EU-budgettet ikke løber nogen rente- eller kursrisiko.

Betalingsbalancestøtte

Betalingsbalancestøtte er et politikforankret finansielt instrument, der bruges til at yde mellemfristet finansiel bistand til EU's medlemsstater. Den gør det muligt at yde lån til medlemsstater, der har eller er i alvorlig fare for at få problemer med deres betalingsbalance eller kapitalbevægelser. Det er kun medlemsstater, som ikke har indført euroen, der kan udnytte denne facilitet. Der blev bevilliget betalingsbalancestøtte til Letland inden indførelsen af euroen den 1. januar 2014. Den maksimale samlede hovedstol for de lån, der kan ydes, er på 50 mia. EUR. Låntagning vedrørende disse betalingsbalancestøttelån garanteres af EU's budget — pr. 31. december 2014 er budgettet således udsat for en maksimal risiko på 8,6 mia. EUR vedrørende disse lån (de nedenfor anførte 8,4 mia. EUR er den nominelle værdi).

(mio. EUR) Ungarn Letland Rumænien I alt Ydede lån i alt 6 500 3 100 8 400 18 000 Udbetalt pr. 31.12.2013 5 500 2 900 5 000 13 400 Udbetalt i 2014 — — — — Lån udbetalt pr. 31.12.2014 5 500 2 900 5 000 13 400 Tilbagebetalte lån pr. 31.12.2014 (4 000) (1 000) — (5 000) Udestående beløb pr. 31.12.2014 1 500 1 900 5 000 8 400

En tabel, som viser afdragsplanen for disse lån, er medtaget nedenfor.

Mellem november 2008 og maj 2009 blev der ydet finansiel bistand på 14,6 mia. EUR til Ungarn, Letland og Rumænien, hvoraf 13,4 mia. EUR var udbetalt medio 2011. Det bør bemærkes, at programmet for betalingsbalancestøtte til Ungarn udløb i november 2010 (med et uudnyttet beløb på 1 mia. EUR), og at de første to tilbagebetalinger på 2 mia. EUR i december 2011 og yderligere 2 mia. EUR i november 2014 blev modtaget planmæssigt. Programmet for betalingsbalancestøtte til Letland udløb i januar 2012 (med et uudnyttet beløb på 200 mio. EUR), og de første to tilbagebetalinger på 1 mia. EUR i april 2014 og yderligere 1,2 mia. EUR i januar 2015 blev modtaget rettidigt. Programmet for betalingsbalancestøtte til Rumænien udløb i maj 2012, hvoraf det fulde udbetalte beløb, 5 mia. EUR, er udbetalt. Den første tilbagebetaling på 1,5 mia. EUR i januar 2015 blev modtaget planmæssigt.

I februar 2011 anmodede Rumænien om et opfølgningsprogram med forebyggende finansiel bistand under betalingsbalancestøtte med henblik på at støtte indsatsen for at sætte gang i den økonomiske vækst. Den 12. maj 2011 besluttede Rådet at stille forebyggende finansiel EU-bistand på op til 1,4 mia. EUR til rådighed for Rumænien under betalingsbalancestøtte (Rådets afgørelse 2011/288/EU). Denne bistand udløb imidlertid ved udgangen af marts 2013 uden at være blevet udnyttet. Som følge af Rumæniens anden anmodning om forebyggende bistand besluttede Rådet den 22. oktober 2013 at yde ny forebyggende finansiel EU-bistand under betalingsbalancestøtte på op til 2 mia. EUR (Rådets afgørelse 2013/531/EU), som kan aktiveres frem til den 30. september 2015. Såfremt der anmodes om, at denne finansielle bistand aktiveres, vil den blive ydet i form af et lån med en løbetid på højst otte år. Eftersom denne forebyggende bistand på 2 mia. EUR på nuværende tidspunkt er det eneste aktive program under betalingsbalancestøtte, er dette det eneste beløb, der er til rådighed.

Den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme

(mio. EUR) Irland Portugal I alt Ydede lån i alt 22 500 26 000 48 500 Udbetalt pr. 31.12.2013 21 700 22 100 43 800 Udbetalt i 2014 800 2 200 3 000 Lån udbetalt pr. 31.12.2014 22 500 24 300 46 800 Tilbagebetalte lån pr. 31.12.2014 — — — Udestående lån pr. 31.12.2014 22 500 24 300 46 800

En tabel, som viser afdragsplanen for disse lån, er medtaget nedenfor.

Den 11. maj 2010 vedtog Rådet den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM) til at bevare den finansielle stabilitet i EU (Rådets forordning (EU) nr. 407/2010). Mekanismen er baseret på TEUF's artikel 122, stk. 2, og gør det muligt at yde finansiel støtte til en medlemsstat, som er i vanskeligheder eller i alvorlig risiko for store vanskeligheder som følge af usædvanlige forhold, som den ikke selv er herre over. Støtten kan ydes i form af et lån eller en kreditlinje. Kommissionen optager lån på kapitalmarkederne eller hos finansielle institutioner på EU's vegne og udlåner disse midler til den støttemodtagende medlemsstat. For hvert land, der modtager et lån under EFSM, foretages der en kvartalsvis vurdering af, om de politiske betingelser, der er knyttet til lånet, er opfyldt, inden en ny rate udbetales.

ECOFIN-rådets konklusioner af 9. maj 2010 begrænser mekanismen til 60 mia. EUR, men den retlige grænse er fastsat i artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EU) nr. 407/2010, som begrænser det udestående låne- eller kreditlinjebeløb til den margen, der er til rådighed under loftet for egne indtægter. Låntagning i forbindelse med lån, der udbetales under EFSM, garanteres af EU's budget — pr. 31. december 2014 er budgettet således udsat for en maksimal risiko på 47,5 mia. EUR vedrørende disse lån (ovennævnte 46,8 mia. EUR er den nominelle værdi). Da låntagningen under EFSM er garanteret af EU's budget, gennemgår Europa-Parlamentet Kommissionens EFSM-tiltag og fører kontrol i forbindelse med budget- og dechargeproceduren. Eftersom begge EFSM-programmer er udløbet, er der ikke anført nogen tilgængelige beløb i tabellen ovenfor.

I december 2010 traf Rådet en gennemførelsesafgørelse om et lån til Irland på højst 22,5 mia. EUR, og i maj 2011 traf det en gennemførelsesafgørelse om et lån til Portugal på højst 26 mia. EUR. I de oprindelige gennemførelsesafgørelser blev renten fastsat med en rentemarginal, således at betingelserne svarede til betingelserne for IMF-støtte. Med vedtagelsen af Rådets gennemførelsesafgørelse 2011/682/EU og 2011/683/EU af 11. oktober 2011 fjernede Rådet rentemarginalen med tilbagevirkende kraft, og den maksimale gennemsnitlige løbetid blev forlænget fra 7½ år til 12½ år, mens løbetiden for de enkelte rater blev forlænget op til 30 år. Med vedtagelsen af Rådets gennemførelsesafgørelse 2013/313/EU og 2013/323/EU af 21. juni 2013 har Rådet yderligere forlænget den maksimale gennemsnitlige løbetid på EFSM-lånene til Irland og Portugal med 7 år til 19,5 år. Forlængelsen afrunder gældsindløsningsprofilen for begge medlemsstater og mindsker refinansieringsbehovet i årene efter programmeringsperioden.

De sidste tre rater blev udbetalt i 2014: 0,8 mia. EUR til Irland og 1,8 mia. EUR til Portugal i marts 2014 og endelig 0,4 mia. EUR til Portugal i november 2014. 1,7 mia. EUR af den finansielle bistand, der er ydet til Portugal, er udløbet, uden at der blev anmodet om den. Der er i øjeblikket ingen tilgængelige beløb under EFSM.

Nedenstående tabel giver et overblik over den fastsatte tilbagebetalingsplan med beløb i nominelle værdier for udestående EFSM-lån og betalingsbalancestøttelån (i mia. EUR) på dagen for underskrivelsen af dette regnskab:

Uger Betalingsbalancestøtte EFSM I alt Ungarn Letland Rumænien I alt Irland Portugal I alt 2015 0 5,0 5,0 5,0 2016 1,5 1,5 4,75 4,75 6,25 2017 1,15 1,15 0 1,15 2018 1,35 1,35 3,9 0,6 4,5 5,85 2019 0,5 1,0 1,5 0 1,5 2021 0 3,0 6,75 9,75 9,75 2022 0 2,7 2,7 2,7 2024 0 0,8 1,8 2,6 2,6 2025 0,2 0,2 0 0,2 2026 0 2,0 2,0 4,0 4,0 2027 0 1,0 2,0 3,0 3,0 2028 0 2,3 2,3 2,3 2029 0 0,4 0,4 0,4 2032 0 3,0 3,0 3,0 2038 0 1,8 1,8 1,8 2042 0 1,5 1,5 3,0 3,0 I alt 1,5 0,7 3,5 5,7 22,5 24,3 46,8 52,5

Makrofinansiel bistand

Makrofinansiel bistand er et politikforankret finansielt instrument til ubunden og uspecificeret betalingsbalance- og/eller budgetbistand til partnerlande, der geografisk er tæt på EU's territorium. Lånene ydes i form af mellem- og langfristede lån eller gavebistand eller en passende kombination af disse og supplerer generelt den finansiering, der ydes i forbindelse med et IMF-støttet tilpasnings- og reformprogram. Disse lån er garanteret af Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland (se bemærkning 2.4 til regnskabet).

4.3.3. Mellemstatslige mekanismer for finansiel stabilitet uden for rammerne af EU-traktaten: den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet og den europæiske stabilitetsmekanisme

Den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet (EFSF) er oprettet af medlemsstaterne i euroområdet og har til opgave at sikre finansiel stabilitet i Europa ved at yde finansiel bistand til medlemsstaterne i euroområdet. EFSF er således ikke et EU-organ og er helt adskilt fra og ikke konsolideret i EU’s regnskab. Den garanteres ikke af EU-budgettet. Den har derfor ingen indvirkning på EU's årsregnskab, bortset fra eventuelle indtægter fra sanktioner, jf. nedenfor. Som følge af ikrafttrædelsen af den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM) (se nedenfor) har EFSF ikke ydet ny finansiel bistand efter den 1. juli 2013.

Kommissionen er ansvarlig for forhandlingerne om den politiske konditionalitet, der er knyttet til den finansielle støtte, og for overvågningen af, at konditionaliteten overholdes. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1173/2011 giver mulighed for at pålægge medlemsstater, der har euroen som valuta, sanktioner i form af en bod. Boden, der er på 0,2 % af medlemsstatens BNP i det foregående år, kan pålægges i tilfælde, hvor en medlemsstat ikke har truffet passende foranstaltninger til at korrigere et uforholdsmæssigt stort budgetunderskud, eller når der er sket manipulation af statistikker. Tilsvarende giver forordning (EU) nr. 1174/2011 om makroøkonomiske ubalancer mulighed for at pålægge en medlemsstat i euroområdet en årlig bod på 0,1 % af BNP i tilfælde, hvor en medlemsstat ikke har truffet de pålagte korrigerende foranstaltninger, eller i tilfælde af, at der er fremlagt en utilstrækkelig korrigerende handlingsplan. Forordning (EU) nr. 1177/2011 ajourførte forordning (EF) nr. 1467/97 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Denne ajourførte forordning giver også mulighed for at pålægge medlemsstater i euroområdet en bod (svarende til 0,2 % af BNP plus en variabel komponent). Sådanne bodsbeløb skal gå via EU's budget og derefter overføres til EFSF. Det vil betyde, at de pågældende beløb både vil blive opført som indtægter og udgifter på budgettet, således at de ikke får nogen indvirkning på det samlede budgetresultat. Tilsvarende vil de ikke få nogen indvirkning på det økonomiske resultat, der fremlægges i EU's årsregnskab.

Den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM) er en mellemstatslig organisation, der er underlagt folkeretten uden for rammerne af EU-traktaten. ESM-traktaten blev undertegnet af de 17 medlemmer i euroområdet og blev operationel i oktober 2012. ESM har overtaget de opgaver, der før blev varetaget af EFSM og EFSF, og er nu den eneste permanente mekanisme, der kan tage sig af nye anmodninger om finansiel bistand til medlemsstater i euroområdet. EFSM indgår derfor ikke længere i nye finansieringsprogrammer eller nye lånefacilitetsaftaler. Det skal også bemærkes, at EU-budgettet ikke garanterer for ESM-låntagning. Da denne mekanisme har status som juridisk person og finansieres direkte af medlemsstaterne i euroområdet, er der ikke tale om et EU-organ, og den har hverken indvirkning på EU's regnskab eller EU's budget, bortset fra eventuelle indtægter fra sanktioner, jf. nedenfor.

Enhver opkrævet bod går via EU's budget og overføres til ESM, når EFSF ikke længere er operationel. Desuden indeholder traktaten om stabilitet, samordning og styring bestemmelser om, at en »kontraherende part« skal betale en bod, hvis den pågældende medlemsstat ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at rette op på en overtrædelse af underskudskriteriet. En pålagt bod (som ikke kan overstige 0,1 % af BNP) skal betales til ESM, hvis den er pålagt en medlemsstat i euroområdet (den får dermed ingen indvirkning på EU's budgetresultat, ligesom det er tilfældet med EFSF ovenfor), eller til EU-budgettet, hvis den er pålagt en medlemsstat uden for euroområdet. I sidstnævnte tilfælde vil sanktionsbeløbet være en indtægt for EU-budgettet og blive opført under indtægter i regnskabet.

5. ØKONOMISK OG FINANSIEL KONTEKST FOR GENNEMFØRELSEN AF EU’S BUDGET

Makroøkonomisk kontekst

I forbindelse med statsgældskrisen faldt den økonomiske vækst i EU's medlemsstater fra 2012 til 2013, mens den steg fra 2013 til 2014. Denne generelle økonomiske situation i medlemsstaterne afspejles i EU's egne indtægter og har ført til en mindre stigning i størrelsen af de traditionelle egne indtægter og momsindtægterne. Eftersom BNI-indtægterne er en restkomponent, der er direkte forbundet med de samlede betalingsbevillinger, som budgetmyndigheden har vedtaget (og medlemsstaterne har skåret ned på i FFR 2014-2020), er BNI-indtægterne faldet i 2014.

Styrkelsen af stabilitets- og vækstpagten i EU baner vejen for bæredygtige offentlige finanser i de berørte EU-medlemsstater. Den finanspolitiske aftale har til formål at konsolidere de offentlige finanser i medlemsstaterne og sætte dem i stand til at øge deres BNP i de kommende år.

Det er Den Europæiske Centralbanks (ECB) politik at holde renterne lave, hvilket understøtter stabiliseringen af økonomien i euroområdet. Inden for rammerne af sit mandat bidrager ECB til at øge væksten i euroområdet.

Bruttonationalprodukt i EU-28 i markedspriser

BNI-indtægter

Uindfriede betalingsanmodninger

På grund af det makroøkonomiske klima i EU medfører presset på medlemsstaternes nationale budgetter et pres på betalingsbevillingerne på EU-budgettet. Denne udvikling har en umiddelbar virkning på de betalingsanmodninger, der modtages fra medlemsstaterne og andre, der er berettiget dertil. Summen af uindfriede betalingsanmodninger ved udgangen af året er steget fra 24,3 mia. EUR i 2013 til 25,8 mia. EUR i 2014. Selv om der altid vil være udestående fordringer som følge af indgivne beløb tæt på årets udgang, er manglen på betalingsbevillinger hovedårsagen til de ekstraordinære beløb, der er blevet konstateret.

Uindfriede betalingsanmodninger skal finansieres over de fremtidige budgetter. Med dette for øje blev Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen i maj 2015 enige om en betalingsplan, der skal bringe EU-budgettet tilbage på et bæredygtigt spor. For EU er det afgørende at se på det langsigtede behov for budgetmæssige betalingsbevillinger, eftersom det er dem, der besluttes af budgetmyndigheden, og der uden dem ikke kan foretages betalinger eller overføres midler. Når der er indgået en aftale, omdannes bevillingerne automatisk til tilgængelige EU-midler via den månedlige procedure for opkrævning af egne indtægter.

I Kommissionen foretages en fremskrivning af pengestrømmene på ugebasis (nogle gange dagligt) for at sikre, at EU's umiddelbare betalingsforpligtelser kan overholdes i overensstemmelse med grænserne for betalingsbevillingerne i budgettet. Denne kortsigtede prognose danner grundlag en vurdering af den mængde af egne indtægter, der skal indkræves fra medlemsstaterne. På den første hverdag i hver måned skal medlemsstaterne kreditere Kommissionens konti for egne indtægter med en tolvtedel af de samlede moms- og BNI-baserede indtægter, der opføres på Unionens budget. Alt efter Kommissionens likviditetssituation kan medlemsstaterne i første kvartal af året blive anmodet om at fremrykke krediteringen af moms- og BNI-indtægterne. Disse forskud skal fratrækkes indkaldelser i efterfølgende måneder afhængigt af det forventede likviditetsbehov.

Som en del af sine almindelige aktiviteter overvåger Kommissionen nøje EU's betalingsbehov på mellemlang og lang sigt. Dette er f.eks. en nødvendig del af forberedelsen af Kommissionens forslag vedrørende FFR, det årlige budget og ændringsbudgetter. I forhandlingsfasen i forbindelse med FFR kontrolleres de anvendte modeller og de underliggende antagelser regelmæssigt, og de opdateres om nødvendigt. Resultaterne af modelsimuleringen anvendes i budgetforhandlingerne om FFR's betalingsloft.

NOTE TIL DET KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab for regnskabsåret 2014 er udarbejdet på grundlag af de oplysninger, som de andre institutioner og organer har fremlagt, jf. artikel 148, stk. 2, i finansforordningen vedrørende Den Europæiske Unions almindelige budget. Jeg erklærer herved, at regnskabet er udarbejdet i overensstemmelse med afsnit IX i finansforordningen og med de regnskabsprincipper, -regler og -metoder, som er beskrevet i bemærkningerne til årsregnskabet.

Jeg har fra regnskabsførerne for ovennævnte institutioner og organer, som har attesteret pålideligheden heraf, modtaget alle de oplysninger, der var nødvendige for opstillingen af regnskabet, der viser Den Europæiske Unions aktiver og passiver samt budgetgennemførelsen.

Jeg attesterer herved, at jeg på grundlag af disse oplysninger og den kontrol, jeg har anset for at være nødvendig for underskrivelsen af Europa-Kommissionens regnskab, har rimelig sikkerhed for, at regnskabet på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af Den Europæiske Unions finansielle stilling, resultaterne af dens operationer samt dens pengestrømme.

[underskrift] Manfred KRAFF Regnskabsfører for Europa-Kommissionen 17. juli 2015

KONSOLIDERET ÅRSREGNSKAB OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER (1)

INDHOLDSFORTEGNELSE

BALANCE 24

RESULTATOPGØRELSE 25

PENGESTRØMSOPGØRELSE 26

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER 27

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET 28

1. VÆSENTLIGE REGNSKABSPOLITIKKER 28

2. BEMÆRKNINGER TIL BALANCEN 39

3. BEMÆRKNINGER TIL RESULTATOPGØRELSEN 61

4. BEMÆRKNINGER TIL PENGESTRØMSOPGØRELSEN 73

5. EVENTUALAKTIVER, EVENTUALFORPLIGTELSER OG ANDRE VIGTIGE OPLYSNINGER 73

6. BESKYTTELSE AF EU-BUDGETTET 77

7. FINANSIEL RISIKOSTYRING 83

8. OPLYSNINGER OM NÆRTSTÅENDE PARTER 94

9. BEGIVENHEDER EFTER BALANCEDATOEN 96

10. ANVENDELSESOMRÅDE FOR KONSOLIDERING 96

BALANCE

(mio. EUR) Bemærkning 31.12.2014 31.12.2013 LANGFRISTEDE AKTIVER Immaterielle aktiver 2.1 282 237 Materielle anlægsaktiver 2.2 7 937 6 104 Investeringer behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode 2.3 409 349 Finansielle aktiver 2.4 56 438 59 844 Forfinansiering 2.5 18 358 38 072 Kommercielle tilgodehavender og ikke-kommercielle inddrivelige beløb 2.6 1 198 498 84 623 1 05 104 OMSÆTNINGSAKTIVER Finansielle aktiver 2.4 11 811 5 571 Forfinansiering 2.5 34 237 21 367 Kommercielle tilgodehavender og ikke-kommercielle inddrivelige beløb 2.6 14 380 13 182 Lagerbeholdninger 2.7 128 128 Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler 2.8 17 545 9 510 78 101 49 758 AKTIVER I ALT 1 62 724 1 54 862 LANGFRISTET GÆLD Pension og andre ydelser til medarbejdere 2.9 (58 616) (46 818) Hensættelser 2.10 (1 537) (1 323) Finansielle forpligtelser 2.11 (51 851) (56 369) (1 12 005) (1 04 510) KORTFRISTET GÆLD Hensættelser 2.10 (745) (545) Finansielle forpligtelser 2.11 (8 828) (3 163) Betalingsforpligtelser 2.12 (43 180) (36 213) Periodeafgrænsningsposter 2.13 (55 973) (56 282) (1 08 726) (96 204) PASSIVER I ALT (2 20 730) (2 00 714) NETTOAKTIVER (58 006) (45 852) Reserver 2.14 4 435 4 073 Beløb, der skal indkræves fra medlemsstaterne (2) 2.15 (62 441) (49 925) NETTOAKTIVER (58 006) (45 852)

RESULTATOPGØRELSE

(mio. EUR) Bemærkning 2014 2013 (omklassificering) (20) INDTÆGTER Indtægter fra ikke-kommercielle transaktioner BNI-indtægter 3.1 1 04 688 1 10 194 Traditionelle egne indtægter 3.2 17 137 15 467 Momsindtægter 3.3 17 462 14 019 Bøder 3.4 2 297 2 757 Inddrevne udgifter 3.5 3 418 1 777 Andet 3.6 5 623 4 045 I alt 1 50 625 1 48 259 Indtægter fra kommercielle transaktioner Finansielle indtægter 3.7 2 298 1 991 Andre 3.8 1 066 1 443 I alt 3 364 3 434 1 53 989 1 51 693 UDGIFTER (22) Gennemført af medlemsstaterne 3.9 Den Europæiske Garantifond for Landbruget (44 465) (45 067) Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og andre instrumenter til udvikling af landdistrikterne (14 046) (13 585) Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Samhørighedsfonden (43 345) (47 767) Den Europæiske Socialfond (12 651) (12 126) Andre (2 307) (1 525) Gennemført af Kommissionen og forvaltningsorganerne 3.10 (15 311) (12 519) Gennemført af andre EU-agenturer og -organer 3.11 (1 025) (656) Gennemført af tredjelande og internationale organisationer 3.11 (2 770) (2 465) Gennemført af andre enheder 3.11 (1 799) (1 694) Personale- og pensionsudgifter 3.12 (9 662) (9 058) Ændringer i aktuarmæssige antagelser om personaleydelser 3.13 (9 170) (2 033) Finansieringsomkostninger 3.14 (2 926) (2 383) Andel af nettounderskud fra joint ventures og tilknyttede organer 3.15 (640) (608) Øvrige omkostninger 3.16 (5 152) (4 572) (1 65 269) (1 56 058) REGNSKABSÅRETS ØKONOMISKE RESULTAT (11 280) (4 365)

PENGESTRØMSOPGØRELSE

(mio. EUR) Bemærkning 2014 2013 Regnskabsårets økonomiske resultat (11 280) (4 365) Pengestrømme fra driften 4.2 Nedskrivning 61 48 Afskrivning 408 401 (Stigning)/fald i lån (1 298) 20 (Stigning)/fald i forfinansiering 6 844 (1 695) (Stigning)/fald i kommercielle tilgodehavender og ikke-kommercielle inddrivelige beløb (1 898) 923 (Stigning)/fald i lagerbeholdninger — 10 Stigning/(fald) i forpligtelser vedrørende pension og ydelser til medarbejdere 11 798 4 315 Stigning/(fald) i hensættelser 414 (196) Stigning/(fald) i finansielle forpligtelser 1 146 (330) Stigning/(fald) i betalingsforpligtelser 6 967 14 655 Stigning(fald) i periodeafgrænsningsposter (309) (12 154) Det foregående års budgetoverskud bogført som ikke-likvid indtægt (1 005) (1 023) Andre ikke-likvide bevægelser 130 (50) Investeringsaktiviteter 4.3 (Stigning)/fald i immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver (2 347) (624) (Stigning)/fald i investeringer behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode (60) 43 (Stigning)/fald i finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje (1 536) (1 142) NETTOPENGESTRØM 8 035 (1 164) Nettostigning/(fald) i kassebeholdning og tilsvarende likvide midler 8 035 (1 164) Kassebeholdning og likvide midler ved årets begyndelse 2.8 9 510 10 674 Kassebeholdning og likvide midler ved årets udgang 2.8 17 545 9 510

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER

(mio. EUR) Reserver (A) Beløb, der skal indkræves fra medlemsstaterne (B) Nettoaktiver = (A) + (B) Dagsværdireserve Andre reserver Akkumuleret overskud/(underskud) Regnskabsårets økonomiske resultat BALANCE PR. 31.12.2012 150 3 911 (39 148) (5 329) (40 416) Bevægelser i Garantifondens reserve — 46 (46) — — Bevægelser i dagsværdien (51) — — — (51) Andet — 12 (9) — 3 Tildeling af det økonomiske resultat for 2012 — 5 (5 334) 5 329 — Budgetresultat for 2012 krediteret medlemsstaterne — — (1 023) — (1 023) Regnskabsårets økonomiske resultat — — — (4 365) (4 365) BALANCE PR. 31.12.2013 99 3 974 (45 560) (4 365) (45 852) Bevægelser i Garantifondens reserve — 247 (247) — — Bevægelser i dagsværdien 139 — — — 139 Andet — (24) 16 — (8) Tildeling af det økonomiske resultat for 2013 — (0) (4 365) 4 365 — Budgetresultat for 2013 krediteret medlemsstaterne — — (1 005) — (1 005) Regnskabsårets økonomiske resultat — — — (11 280) (11 280) BALANCE PR. 31.12.2014 238 4 197 (51 161) (11 280) (58 006)

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET

1. VÆSENTLIGE REGNSKABSPOLITIKKER

1.1. LOVGIVNING OG REGNSKABSREGLER

Regnskaberne for Den Europæiske Union (i det følgende benævnt »EU«) føres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1) (i det følgende benævnt »finansforordningen«) og Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 (EUT L 362 31.12.2012, s. 1) om gennemførelsesbestemmelser til denne finansforordning.

Den Europæiske Union udarbejder i overensstemmelse med finansforordningens artikel 143 sit årsregnskab på grundlag af en regnskabspraksis, der er baseret på periodisering, og som tager udgangspunkt i de internationale regnskabsstandarder for den offentlige sektor (IPSAS). Disse regnskabsregler, der er fastlagt af Kommissionens regnskabsfører, skal anvendes af alle de EU-institutioner og -organer, der er omfattet af konsolideringen, således at man har et fælles sæt regler for regnskabsførelse, værdiansættelse og regnskabsaflæggelse, der gør det muligt at harmonisere proceduren for udarbejdelse og konsolidering af årsregnskabet. Regnskaberne føres i euro på basis af kalenderåret.

1.2. REGNSKABSPRINCIPPER

Formålet med årsregnskaber er at give en række oplysninger om et organs finansielle stilling, resultater og pengestrømme, som kan være nyttige for en bred vifte af brugere. For et offentligt organ som EU er formålene mere specifikt at give oplysninger, som kan være nyttige i forbindelse med beslutningsprocessen, og at bevise organets ansvarlighed for de ressourcer, det har fået betroet. Det er med disse mål for øje, at nærværende dokument er udarbejdet.

De overordnede hensyn (eller regnskabsprincipper), der skal følges under udarbejdelsen af årsregnskabet, er fastsat i EU-regnskabsregel 2 og er de samme som dem, der er beskrevet i IPSAS 1, dvs. principperne om et retvisende billede, periodisering, going concern, ensartethed, sammendrag af poster, modregning og sammenligningstal. Derudover omfatter de kvalitative karakteristika for årsregnskabet i henhold til artikel 144 i finansforordningen, at oplysningerne er relevante, pålidelige, forståelige og sammenlignelige.

For at kunne udarbejde et årsregnskab i overensstemmelse med ovennævnte regler og principper skal ledelsen udarbejde en række overslag, som har indflydelse på de beløb, der præsenteres for visse poster i balancen og resultatopgørelsen, samt oplysningerne vedrørende finansielle instrumenter om eventualforpligtelser og eventualaktiver.

1.3. KONSOLIDERING

Anvendelsesområde for konsolidering

EU's konsoliderede årsregnskab omfatter alle væsentlige kontrollerede enheder (dvs. EU's institutioner, herunder Kommissionen, og agenturer), tilknyttede organer og joint ventures; på nuværende tidspunkt er der i alt 52 kontrollerede enheder, 7 joint ventures og 1 tilknyttet organ. Den fulde fortegnelse over konsoliderede enheder findes i bemærkning 10 til EU's årsregnskab. Sammenlignet med 2013 er anvendelsesområdet for konsolideringen uændret, det bemærkes at 1 tilknyttet organ er blevet omklassificeret til joint venture, og at den nye enhed, der er opstået ved fusionen af 2 andre tilknyttede organer, er blevet klassificeret som joint venture.

Kontrollerede enheder

Beslutningen om at medtage en enhed i anvendelsesområdet for konsolideringen er baseret på kontrolbegrebet. Kontrollerede enheder er alle de enheder, hvori EU direkte eller indirekte har beføjelse til at styre såvel drift som økonomi og dermed få udbytte af enhedernes aktiviteter. Denne beføjelse skal kunne udøves umiddelbart. De kontrollerede enheder konsolideres fuldt ud. Konsolideringen begynder på den første dag, hvor denne kontrol finder sted, og slutter, når kontrollen ophører.

De mest almindelige indikatorer for, at EU udøver kontrol, er oprettelse af enheden via oprettelsesretsakter eller sekundær lovgivning, finansiering af enheden over EU's almindelige budget, stemmerettigheder i de styrende organer, revision udført af Revisionsretten og decharge meddelt af Europa-Parlamentet. Det er klart, at der skal foretages en individuel vurdering for hver enkelt enhed for at afgøre, om der er tale om kontrol, når ét af ovennævnte kriterier er opfyldt, eller om alle kriterierne skal være opfyldt.

Ud fra denne synsvinkel betragtes EU-institutionerne (med undtagelse af Den Europæiske Centralbank, ECB) og agenturerne (med undtagelse af agenturerne fra den tidligere anden søjle) som værende underlagt EU's kontrol, og de er derfor også omfattet af konsolideringen. Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF), der er under afvikling, betragtes endvidere også som en kontrolleret enhed.

Alle væsentlige transaktioner og saldi mellem EU's kontrollerede enheder elimineres. De urealiserede gevinster og tab på sådanne transaktioner er ikke væsentlige og er derfor ikke blevet elimineret.

Joint ventures

Et joint venture er et kontraktligt arrangement, hvori EU og en eller flere (risikovillige) parter er fælles om at drive en økonomisk aktivitet, der er underlagt fælles kontrol. Fælles kontrol er en kontraktligt fastsat deling af den direkte eller indirekte kontrol med en aktivitet, der omfatter mulighed for tjenesteydelser. Investeringer i joint ventures bogføres ved hjælp af den indre værdis metode (se 1.5.4 nedenfor).

Tilknyttede organer

Tilknyttede organer er enheder, hvori EU direkte eller indirekte har en betydelig indflydelse, men ingen kontrol. Det antages, at der udøves betydelig indflydelse, hvis EU direkte eller indirekte ejer mindst 20 % af stemmerettighederne. Investeringer i tilknyttede organer bogføres ved hjælp af den indre værdis metode (se 1.5.4 nedenfor).

Ikke-konsoliderede enheder, hvis midler forvaltes af Kommissionen

Midlerne i den fælles sygeforsikringsordning for personalet i EU, Den Europæiske Udviklingsfond og Deltagergarantifonden forvaltes af Kommissionen på deres vegne. Da disse enheder ikke kontrolleres af EU, er de dog ikke omfattet af det konsoliderede regnskab.

1.4. GRUNDLAG FOR OPSTILLINGEN

1.4.1. Valuta og omregningsgrundlag

Funktionel valuta og rapporteringsvaluta

Årsregnskabet er opstillet i millioner euro, idet euroen er EU's funktionelle valuta og rapporteringsvaluta.

Transaktioner og balancer

Valutatransaktioner omregnes til euro ved hjælp af de gældende kurser på transaktionsdagen. Gevinster og tab på udenlandsk valuta fra valutatransaktioner og fra omregning af monetære aktiver og forpligtelser i fremmed valuta til de valutakurser, der er gældende ved årets udgang, indregnes i resultatopgørelsen.

Der anvendes særlige omregningsmetoder for materielle anlægsaktiver og immaterielle aktiver, nemlig værdiansættelse til købsprisen omregnet til den eurokurs, der var gældende på købsdagen.

Årsopgørelser over monetære aktiver og passiver i udenlandske valutaer omregnes til euro på grundlag af de gældende valutakurser pr. 31. december:

Vekselkurs i forhold til euro

Valuta 31.12.2014 31.12.2013 BGN 1,9558 1,9558 CZK 27,7350 27,4270 DKK 7,4453 7,4593 GBP 0,7789 0,8337 HRK 7,6580 7,6265 HUF 315,5400 297,0400 LVL — 0,7028 LTL 3,4528 3,4528 PLN 4,2732 4,1543 RON 4,4828 4,4710 SEK 9,3930 8,8591 CHF 1,2024 1,2276 JPY 145,2300 144,7200 USD 1,2141 1,3791

Ændringer i dagsværdien af monetære finansielle instrumenter i fremmed valuta, der er klassificeret som besiddet med handel for øje (AFS), og som beror på omregningsforskelle, opføres i resultatopgørelsen. Omregningsforskellene vedrørende ikke-monetære finansielle aktiver og forpligtelser, der reguleres til dagsværdi via resultatopgørelsen, indregnes i resultatopgørelsen. Omregningsforskelle vedrørende ikke-monetære finansielle aktiver, der er klassificeret som besiddet med handel for øje (AFS), opføres under dagsværdireserven.

1.4.2. Anvendelse af overslag

I henhold til IPSAS og almindeligt accepterede regnskabsprincipper omfatter regnskabet nødvendigvis beløb, der er baseret på overslag og forvaltningens antagelser på baggrund af de mest pålidelige tilgængelige oplysninger. Vigtige overslag omfatter, men er ikke begrænset til, forpligtelser vedrørende ydelser til medarbejdere, hensættelser, finansielle risici forbundet med lageropgørelser og tilgodehavender, periodeafgrænsningsposter, eventualaktiver og -forpligtelser og værdiforringelsesgraden af immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver samt beløb, der er anført i bemærkningerne vedrørende de finansielle instrumenter. De faktiske resultater kan afvige fra disse overslag. Ændringer i overslagene indarbejdes i den periode, hvor man får kendskab til ændringerne.

1.5. BALANCE

1.5.1. Immaterielle aktiver

Erhvervede softwarelicenser opføres til kostpris minus samlede afdrag og afskrivningstab. Aktiverne amortiseres på lineær basis over deres forventede levetid. Immaterielle aktivers forventede levetid afhænger af deres specifikke økonomiske levetid eller juridiske levetid som fastsat ved en aftale. Immaterielle aktiver, der er udviklet internt, kapitaliseres, når de relevante kriterier i EU's regnskabsregler er opfyldt, og vedrører udelukkende aktivets udviklingsfase. De omkostninger, der kan kapitaliseres, omfatter alle nødvendige omkostninger, der er direkte forbundet med at oprette, fremstille og forberede aktivet til den af ledelsen planlagte anvendelse. Omkostninger forbundet med forskningsaktiviteter, udviklingsomkostninger, der ikke kan kapitaliseres, og vedligeholdelsesomkostninger indregnes som udgifter, efterhånden som de afholdes.

1.5.2. Materielle anlægsaktiver

Alle ejendomme og installationer samt alt udstyr opføres til den historiske anskaffelsesværdi med fradrag af afskrivning og værdiforringelse. Den historiske anskaffelsesværdi omfatter udgifter, der direkte kan henføres til anskaffelsen, opførelsen eller overførslen af aktivet.

Efterfølgende omkostninger bliver kun medregnet i aktivets regnskabsmæssige værdi eller indregnet som et selvstændigt aktiv, når det er sandsynligt, at det fremtidige økonomiske udbytte heraf eller mulighed for tjenesteydelser vil tilfalde EU, og dets værdi kan ansættes pålideligt. Reparation og vedligeholdelse opføres på resultatopgørelsen for den regnskabsperiode, hvori udgifterne er afholdt.

Grunde og kunstværker afskrives ikke, da de skønnes at have en ubegrænset levetid. Aktiver under opførelse afskrives ikke, da disse aktiver endnu ikke kan anvendes. Andre aktiver afskrives efter den lineære metode, således at anskaffelsesværdien fratrukket deres restværdi fordeles over den skønsmæssige levetid, som følger:

Type aktiv Lineære afskrivningssatser Ejendomme 4 % til 10 % Materiel og udstyr 10 % til 25 % Inventar og køretøjer 10 % til 25 % Udstyr og installationer 10 % til 33 % Computer-hardware 25 % til 33 % Andet 10 % til 33 %

Gevinster eller tab på afhændelser fastlægges ved at sammenligne provenuet minus salgsomkostninger med den regnskabsmæssige værdi og medtages i resultatopgørelsen.

Leasingkontrakter

Leasing af materielle aktiver, hvor EU bærer alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten, klassificeres som finansiel leasing. Finansiel leasing kapitaliseres pr. datoen for indgåelse af leasingaftalen til den laveste værdi af dagsværdien for det leasede aktiv og nutidsværdien for minimumsbetalingerne på leasingaftalen. Hver leasingbetaling fordeles mellem restgælden og de finansielle afgifter, så der fremkommer en konstant sats på den udestående finanssaldo. Lejeforpligtelserne fratrukket finansielle afgifter medregnes i finansielle forpligtelser (langfristede og kortfristede). Renteelementet i de finansielle afgifter bogføres i resultatopgørelsen over leasingperioden, så der for hver periode fremkommer en konstant periodisk rentesats for den resterende gældssaldo. Aktiver, der er erhvervet i henhold til finansiel leasing, afskrives over den korteste periode af aktivets levetid og leasingperioden.

Lejeaftaler, hvor udlejeren bærer en væsentlig del af risici og fordele ved ejendomsretten, klassificeres som operationel leasing. Betalingerne for operationel leasing opføres på resultatopgørelsen på lineær basis over leasingperioden.

1.5.3. Værdiforringelse af ikke-finansielle aktiver

Aktiver med ubestemt levetid amortiseres/afskrives ikke, men vurderes årligt med hensyn til nedskrivning på grund af værdiforringelse. Nedskrivning af aktiver tages op til overvejelse, hver gang en begivenhed eller en ændring i omstændighederne antyder, at den regnskabsmæssige værdi måske ikke er erholdelig. Tab som følge af værdiforringelse opføres til differencen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og det erholdelige beløb. Det erholdelige beløb er det højeste beløb af et aktivs dagsværdi minus salgsomkostninger og dets brugsværdi.

De immaterielle aktivers og de materielle anlægsaktivers restværdi og levetid vurderes og korrigeres om nødvendigt mindst én gang om året. Et aktivs regnskabsmæssige værdi nedskrives straks til det erholdelige beløb, hvis den regnskabsmæssige værdi er større end de anslåede erholdelige beløb. Hvis de årsager til værdiforringelser, der var konstateret i de foregående år, ikke længere er relevante, tilbageføres det tidligere bogførte værdiforringelsestab tilsvarende.

1.5.4. Investeringer regnskabsført efter den indre værdis metode

Andele i tilknyttede organer og joint ventures

Investeringer i tilknyttede organer og joint ventures bogføres ved hjælp af den indre værdis metode og indregnes først til anskaffelsesværdien. EU's andel af over- eller underskud i tilknyttede organer og joint ventures indregnes i resultatopgørelsen, og andelen af bevægelserne i reserverne indregnes i EU's reserver. Den indledende investering samt alle bevægelser (yderligere investeringer, andel af økonomisk overskud eller underskud og bevægelser i reserverne, værdiforringelser og udbytte) giver tilsammen den bogførte værdi af det pågældende tilknyttede organ eller joint venture i regnskabet på balancedatoen. Modtagne udlodningsbeløb fra et tilknyttet organ eller joint venture nedbringer investeringens regnskabsmæssige værdi.

Hvis EU's andel af underskud i et joint venture er lig med eller overstiger kapitalandelen i joint venturet, ophører EU med at indregne sin andel af yderligere tab (»ikke-indregnede tab«). Den ikke-indregnede andel af tabet i regnskabsåret er resultatet af en teknisk regnskabsprocedure, der er nødvendig, når den indre værdis metode anvendes. Dette ikke-indregnede tab udgør ikke et tab for EU og skyldes det faktum, at indregningen af omkostninger normalt foretages inden kapitalforøgelsen med bidrag i form af naturalier fra andre risikovillige partnere end EU.

De urealiserede fortjenester og tab på transaktioner mellem EU og dets tilknyttede organer eller joint ventures er ikke væsentlige og er derfor ikke blevet elimineret. Regnskabspraksis for tilknyttede organer eller joint ventures kan adskille sig fra den, som EU har vedtaget for lignende transaktioner og begivenheder under lignende omstændigheder.

Hvis der er tegn på værdiforringelse, er det nødvendigt at foretage en nedskrivning til det lavere erholdelige beløb. Det erholdelige beløb vurderes som beskrevet i bemærkning 1.5.3. Hvis årsagen til værdiforringelsen ikke længere er relevant på et senere tidspunkt, tilbageføres værdiforringelsestab til den regnskabsmæssige værdi, der ville være blevet bogført, hvis værdiforringelsestabet ikke var blevet bogført.

I tilfælde, hvor EU har en andel på 20 % eller mere af en kapitalfond, har EU ikke ønske om at øve nogen betydelig indflydelse. Disse fonde behandles derfor som finansielle instrumenter og kategoriseres som instrumenter, der besiddes med handel for øje (AFS, dvs. available for sale).

1.5.5. Finansielle aktiver

Klassificering

EU rubricerer sine investeringer i følgende kategorier: finansielle aktiver reguleret til dagsværdi via resultatopgørelsen, lån og tilgodehavender, hold-til-udløb-investeringer samt finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje. Klassifikationen af de finansielle instrumenter bestemmes ved den første bogføring og revurderes pr. hver balancedag.

i) Finansielle aktiver til dagsværdi reguleret via resultatopgørelsen

Et finansielt instrument klassificeres i denne kategori, hvis det hovedsagligt er erhvervet med henblik på salg på kort sigt, eller hvis EU betegner det således. Afledte finansielle aktiver hører også til i denne kategori. Aktiver i denne kategori klassificeres som omsætningsaktiver, hvis det kan forventes, at de realiseres inden 12 måneder fra balancedagen. I dette regnskabsår havde EU ingen finansielle aktiver, der hørte til i denne kategori.

ii) Lån og tilgodehavender

Lån og tilgodehavender er ikke-afledte finansielle aktiver med faste eller bestemmelige betalinger, der ikke er noteret på et aktivt marked. De fremkommer, når EU direkte yder lån, varer eller tjenesteydelser til en debitor uden at have til hensigt at handle tilgodehavendet. De er inkluderet i de langfristede aktiver, undtagen hvis de udløber inden for 12 måneder fra balancedagen, selv om udløbsdatoen for det samlede lån er mere end 12 måneder efter balancedagen.

iii) Hold-til-udløb-investeringer

Hold-til-udløb-investeringer er ikke-afledte finansielle aktiver med faste eller bestemmelige betalinger og fast løbetid, som EU agter og formår at beholde til udløb. I dette regnskabsår havde EU ingen investeringer, der hørte til i denne kategori.

iv) Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje (AFS)

Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, er ikke-afledte aktiver, der enten hører til i denne kategori eller ikke er rubriceret i nogen anden kategori. De klassificeres enten som omsætningsaktiver eller langfristede aktiver afhængigt af, hvornår EU forventer at afhænde dem, hvilket normalt svarer til udløbsdatoen på balancedatoen. Investeringer i ikke-konsoliderede enheder og andre kapitalandele (f.eks. risikokapitaltransaktioner), der ikke bogføres ved hjælp af den indre værdis metode, klassificeres også som AFS-aktiver (available for sale).

Første indregning og måling

Køb og salg af finansielle aktiver reguleret til dagsværdi resultatopgørelsen, hold-til-udløb-aktiver samt aktiver, der besiddes med handel for øje, indregnes på handelsdatoen, som er den dato, hvor EU forpligter sig til at købe eller sælge aktivet. Udlån indregnes, når låntagerne får et kontant beløb. Finansielle instrumenter indregnes første gang til dagsværdi. Alle finansielle aktiver, der ikke reguleres til dagsværdi via resultatopgørelsen, indregnes første gang til dagsværdi plus transaktionsomkostninger. Finansielle aktiver, der reguleres til dagsværdi via resultatopgørelsen, indregnes første gang til dagsværdi, og transaktionsomkostningerne bogføres under udgifter i resultatopgørelsen.

Dagsværdien af et finansielt aktiv ved første indregning er normalt transaktionsprisen (dvs. dagsværdien af det modtagne vederlag). Når der ydes et langfristet lån, der er rentefrit eller forrentes under markedsrenten, kan dets dagsværdi dog vurderes til nutidsværdien af alle fremtidige kontantbetalinger skønnet ved hjælp af den gældende markedsrente for lignende instrumenter med en lignende kreditvurdering.

Ydede lån bogføres til deres nominelle beløb, som anses for at være lånets dagsværdi. Det skyldes følgende:

— »Markedsmiljøet« for EU-lån er meget specifikt og forskelligt fra det kapitalmarked, hvor der udstedes kommercielle obligationer eller statsobligationer. Da långiverne på disse markeder har mulighed for at vælge alternative investeringer, indregnes offeromkostningerne i markedspriserne. Denne mulighed for alternative investeringer findes imidlertid ikke for EU, som ikke har lov til at investere penge på kapitalmarkederne; EU låner kun penge med henblik på udlån til samme rente. Det betyder, at EU ikke har nogen alternativ udlåns- eller investeringsmulighed for de lånte beløb. Der er således ingen offeromkostninger og derfor ikke noget grundlag for sammenligning med markedsrenten. Faktisk udgør EU's lånetransaktion i sig selv markedet. Da muligheden med offeromkostninger således ikke kan anvendes, giver markedsprisen ikke et retvisende billede af vilkårene for EU's lånetransaktioner. Det er derfor ikke hensigtsmæssigt at fastlægge dagsværdien af EU's lån i forhold til kommercielle obligationer eller statsobligationer.

— Da der ikke er noget aktivt marked eller tilsvarende transaktioner at sammenligne med, bør den rente, som EU skal bruge til at fastsætte dagsværdien af sine lånetransaktioner i forbindelse med lån under den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM), betalingsbalancestøtte og andre tilsvarende lån, desuden være den faktisk anvendte rente.

— Desuden sker der for disse lån en udligning mellem långivning og låntagning, fordi der er tale om »back-to-back«-transaktioner. Den effektive rente for de ydede lån er således lig med den effektive rente for den tilsvarende låntagning. EU's transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, indregnes direkte i resultatopgørelsen.

Finansielle instrumenter indregnes ikke længere i regnskabet, når rettighederne til at modtage pengestrømme fra investeringerne er ophørt eller overført, og EU har overdraget alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten.

Efterfølgende måling

i) Finansielle aktiver til dagsværdi reguleret via resultatopgørelsen regnskabsføres efterfølgende til dagsværdi. Gevinster og tab som følge af ændringer i dagsværdien for kategorien »finansielle instrumenter reguleret til dagsværdi via resultatopgørelsen« indregnes i resultatopgørelsen i det regnskabsår, hvor de opstår.

ii) Lån og tilgodehavender og hold-til-udløb-investeringer regnskabsføres til den amortiserede anskaffelsesværdi ved anvendelse af den effektive rentemetode. I tilfælde af lån ydet med lånte midler anvendes den samme effektive rente på både långivning og låntagning, da disse lån har de samme egenskaber som »back-to-back«-transaktioner, og forskellene mellem låntagnings- og långivningsvilkårene og beløbene ikke er væsentlige. EU's transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, indregnes direkte i resultatopgørelsen.

iii) Hold-til-udløb-investeringer — EU har på nuværende tidspunkt ingen hold-til-udløb-investeringer.

iv) Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje (AFS), indregnes efterfølgende til dagsværdi. Gevinster og tab som følge af ændringer i dagsværdien af AFS-aktiver indregnes i resultatopgørelsen. Når aktiver, der er klassificeret som finansielle AFS-aktiver, ikke indregnes, eller de nedskrives, skal de akkumulerede dagsværdijusteringer, der før blev indregnet i dagsværdireserven, indregnes i resultatopgørelsen. Renter af finansielle AFS-aktiver, der udregnes efter den effektive rentemetode, indregnes i resultatopgørelsen. Udbytte af AFS-egenkapitalinstrumenter indregnes fra det tidspunkt, hvor EU's ret til at modtage betaling er fastslået.

Dagsværdien af noterede investeringer på et aktivt marked baseres på budprisen. Hvis markedet for et finansielt aktiv ikke er aktivt (og i tilfælde af unoterede værdipapirer), ansætter EU dagsværdien ved hjælp af værdiansættelsesteknikker, f.eks. nylige armslængdetransaktioner, henvisninger til andre i hovedtræk identiske instrumenter, tilbagediskonteret pengestrømsanalyse, modeller for prisfastsættelse af optioner og andre værdiansættelsesteknikker, som i almindelighed benyttes af markedsdeltagerne.

Når dagsværdien af investeringer i egenkapitalinstrumenter, som ikke er noteret på et aktivt marked, ikke kan måles pålideligt, værdiansættes disse investeringer til anskaffelsesværdien minus værdiforringelse.

Nedskrivning af finansielle aktiver

Den Europæiske Union vurderer på hver balancedag, om der er objektive beviser for, at værdien af et finansielt aktiv er blevet forringet. Et finansielt aktivt bliver udelukkende nedskrevet, og der opstår udelukkende tab ved værdiforringelse, hvis der er objektive beviser for en værdiforringelse som følge af en eller flere begivenheder, der er indtruffet efter første indregning af aktivet, og den eller de tabsgivende begivenheder har en indvirkning på de skønnede fremtidige pengestrømme fra det finansielle aktiv, der kan værdiansættes pålideligt.

a) Aktiver regnskabsført til amortiseret anskaffelsesværdi

Hvis der er objektive beviser for, at der er opstået et værdiforringelsestab på lån og tilgodehavender eller hold-til-udløb-investeringer, som regnskabsføres til amortiseret anskaffelsesværdi, måles størrelsen af tabet som forskellen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og nutidsværdien af de skønnede fremtidige pengestrømme (ekskl. fremtidige kredittab, som endnu ikke er opstået) diskonteret til det finansielle aktivs oprindelige effektive rentesats. Aktivets regnskabsmæssige værdi reduceres, og tabet indregnes i resultatopgørelsen. Hvis et lån eller en hold-til-udløb-investering er variabelt forrentet, er diskonteringssatsen til måling af eventuelle værdiforringelsestab den gældende effektive rentesats, der er fastsat i kontrakten. Beregningen af nutidsværdien af de skønnede fremtidige pengestrømme fra et finansielt aktiv, der er stillet i pant, afspejler de pengestrømme, der kan hidrøre fra overtagelse af pantet med fradrag af omkostninger forbundet med erhvervelse og salg af pantet, uanset om en sådan overtagelse af pantet er sandsynlig. Hvis størrelsen af værdiforringelsestabet reduceres i et efterfølgende regnskabsår, og reduktionen objektivt kan henføres til en begivenhed, der er indtruffet, efter at værdiforringelsen er indregnet, tilbageføres det tidligere indregnede værdiforringelsestab gennem resultatopgørelsen.

b) Aktiver regnskabsført til dagsværdi

For kapitalandele, der klassificeres som AFS-aktiver, tages der ved vurderingen af, om aktierne er værdiforringet, hensyn til, hvorvidt der er tale om et væsentligt eller permanent (længerevarende) fald i aktiens dagsværdi til under anskaffelsesværdien. Hvis der findes belæg herfor for finansielle AFS-aktiver, bliver det akkumulerede tab, der måles som forskellen mellem anskaffelsesværdien og den aktuelle dagsværdi med fradrag af eventuelle værdiforringelsestab, som tidligere er indregnet i resultatopgørelsen, fjernet fra reserverne og indregnet i resultatopgørelsen. Værdiforringelsestab på egenkapitalinstrumenter, der er indregnet i resultatopgørelsen, tilbageføres ikke gennem resultatopgørelsen. Hvis dagsværdien af et AFS-gældsinstrument stiger i et efterfølgende regnskabsår, og stigningen objektivt kan henføres til en begivenhed, der er indtruffet, efter at værdiforringelsestabet er indregnet, tilbageføres værdiforringelsestabet gennem resultatopgørelsen.

Investeringer i risikokapitalfonde

Investeringer i risikokapitalfonde klassificeres som AFS-aktiver og regnskabsføres derfor til dagsværdi, mens gevinster og tab fra ændringer i dagsværdien (herunder omregningsforskelle) opføres i dagsværdireserven. Eftersom investeringer i risikokapitalfonde ikke har en noteret markedsværdi på et aktivt marked, værdiansættes de linje for linje til den laveste værdi af anskaffelsesværdien og den identificerbare nettoaktivværdi. Urealiserede gevinster, som skyldes dagsværdimålingen, indregnes gennem reserverne, og urealiserede tab vurderes med hensyn til værdiforringelse for at afgøre, om de bør indregnes som værdiforringelsestab i resultatopgørelsen eller som ændringer i dagsværdireserven.

1.5.6. Lagerbeholdninger

Lagerbeholdninger opføres til den laveste værdi af kostprisen og nettorealisationsværdien. Kostprisen bestemmes efter først ind, først ud-metoden (FIFU). Kostprisen på færdigvarer og varer under fremstilling omfatter råmaterialer, direkte løn, andre direkte omkostninger og tilknyttede produktionsomkostninger (baseret på normal driftskapacitet). Nettorealisationsværdien er den skønnede salgspris i et normalt forretningsforløb med fradrag af færdiggørelsesomkostninger og salgsomkostninger. Når lagerbeholdninger gratis eller for et symbolsk beløb opbevares til distribution, måles de til det laveste beløb af kostprisen og de aktuelle genanskaffelsesomkostninger. De aktuelle genanskaffelsesomkostninger er de omkostninger, som EU skulle afholde, hvis den erhvervede aktivet på tidspunktet for regnskabsaflæggelse.

1.5.7. Forfinansiering

Forfinansiering er en betaling, hvis formål er at yde modtageren et forskud i form af et kontant beløb. Forfinansieringen kan opdeles i et antal betalinger over en periode, der er fastsat i den pågældende forfinansieringsaftale. Kontantbeløbet eller forskuddet tilbagebetales eller anvendes til det formål, det er ydet til, inden for den i aftalen fastlagte periode. Hvis modtageren ikke afholder støtteberettigede udgifter, har han pligt til at tilbagebetale forfinansieringen til EU. Forfinansieringsbeløbet kan nedsættes (helt eller delvist), efterhånden som de støtteberettigede omkostninger (der er indregnet som udgifter) godkendes, og beløb tilbagebetales.

Ved årets udgang værdiansættes udestående forfinansiering til de(t) oprindeligt udbetalte beløb minus: returnerede beløb, frigjorte beløb til støtteberettigede udgifter, anslåede støtteberettigede udgifter, der endnu ikke er frigjort dækning til ved årets udgang, samt værdinedsættelser.

Beløb, der i finansforordningen defineres som finansielle instrumenter underlagt delt forvaltning, klassificeres regnskabsmæssigt som forfinansieringsbeløb. Disse forfinansieringsbeløb værdiansættes til de beløb, der oprindeligt er udbetalt til medlemsstaterne, minus et overslag over de anvendte beløb.

Renter af forfinansiering indregnes, efterhånden som de påløber, i henhold til bestemmelserne i den pågældende aftale. Ved årets udgang foretages der på grundlag af de mest pålidelige oplysninger et skøn over indtægterne fra påløbne renter, og dette beløb indregnes i balancen.

1.5.8. Kommercielle tilgodehavender og ikke-kommercielle inddrivelige beløb

Eftersom EU's regnskabsregler kræver en separat fremlæggelse af kommercielle og ikke-kommercielle transaktioner med henblik på udarbejdelsen af regnskabet, defineres tilgodehavender som hidrørende fra kommercielle transaktioner og inddrivelige beløb som hidrørende fra ikke-kommercielle transaktioner, der ikke finder sted på grundlag af en kontrakt (dvs. inddrivelige beløb, som Kommissionen suverænt kan indkræve).

Tilgodehavender fra kommercielle transaktioner opfylder definitionen på finansielle instrumenter og klassificeres derfor som lån og tilgodehavender (se 1.5.5 ovenfor). Oplysningerne i bemærkningerne til de finansielle instrumenter vedrørende tilgodehavender fra kommercielle transaktioner omfatter periodeafgrænsningsposter fra kommercielle transaktioner, da disse ikke er væsentlige.

Inddrivelige beløb fra ikke-kommercielle transaktioner regnskabsføres til det oprindelige beløb (justeret for renter og bøder) med fradrag af nedskrivninger for værdiforringelse. En nedskrivning for værdiforringelse af inddrivelige beløb fra ikke-kommercielle transaktioner foretages, når der er objektive beviser for, at EU ikke vil modtage alle forfaldne beløb i henhold til de oprindelige betingelser for inddrivelige beløb fra ikke-kommercielle transaktioner. Nedskrivningsbeløbet svarer til differencen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og det erholdelige beløb. Nedskrivningsbeløbet indregnes i resultatopgørelsen. På grundlag af tidligere erfaringer foretages der også en almindelig nedskrivning for udestående indtægtsordrer, som endnu ikke specifikt er blevet nedskrevet. Se bemærkning 1.5.14 med hensyn til behandlingen af periodiserede indtægter ved regnskabsårets udgang. Beløb opført som inddrivelige beløb fra ikke-kommercielle transaktioner er ikke finansielle instrumenter, eftersom deres grundlag ikke er en kontrakt. I bemærkningerne til årsregnskabet opføres inddrivelige beløb fra ikke-kommercielle transaktioner imidlertid sammen med tilgodehavender fra kommercielle transaktioner, hvor det er hensigtsmæssigt.

1.5.9. Beholdning af kontanter og likvide midler

Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler er finansielle instrumenter og klassificeres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje. De omfatter kontantbeholdning, anfordringsindskud i banker og andre kortfristede letomsættelige investeringer med oprindelige løbetider på tre måneder eller mindre.

1.5.10. Pension og andre ydelser til medarbejdere

Pensionsforpligtelser

EU har en ydelsesbaseret pensionsordning. Medarbejderne betaler en tredjedel af de forventede omkostninger til disse ydelser ud af deres løn, men forpligtelsen er ikke finansieret. Den forpligtelse, der indregnes i balancen i forbindelse med den ydelsesbaserede pensionsordning, er nutidsværdien af den ydelsesbaserede forpligtelse på balancedagen. Den fastsatte ydelsesbaserede forpligtelse bliver beregnet af aktuarer ved hjælp af den såkaldte projected unit credit-metode. Nutidsværdien af en ydelsesbaseret forpligtelse fastsættes ved at diskontere de skønnede fremtidige udgående pengestrømme ved hjælp af rentesatserne for statsobligationer, der er udstedt i den valuta, som pensionerne vil blive udbetalt til modtagerne i, og med løbetider, der er nogenlunde de samme som for pensionsforpligtelserne.

Aktuarmæssige gevinster og tab fra erfaringsbaserede justeringer og fra ændringer i de aktuarmæssige antagelser indregnes straks i resultatopgørelsen. Omkostninger vedrørende tidligere tjenesteår indregnes straks i resultatopgørelsen, medmindre ændringerne i pensionsordningen afhænger af, om de ansatte forbliver i tjeneste i en bestemt periode (vestingperioden). I dette tilfælde afskrives omkostningerne vedrørende tidligere tjenesteår på lineær basis over vestingperioden.

Ydelser ved sygdom efter medarbejdernes fratrædelse

EU godtgør medarbejdernes lægeudgifter. Der er oprettet en særskilt fond, som varetager den daglige administration. Både nuværende medarbejdere, pensionister, enker og enkemænd og deres ydelsesberettigede pårørende nyder godt af systemet. De ydelser, der udbetales til andre end nuværende medarbejdere (pensionister, forældreløse børn mv.), opføres som »Ydelser efter medarbejdernes fratrædelse«. I betragtning af disse ydelsers art er det nødvendigt at foretage en aktuarberegning. Den forpligtelse, der indregnes i balancen, fastlægges på samme grundlag som forpligtelsen for pensionsforpligtelser (se ovenfor).

1.5.11. Hensættelser

Hensættelser indregnes, når EU som følge af tidligere begivenheder har en aktuel juridisk forpligtelse eller en implicit forpligtelse over for tredjemand, og når det er overvejende sandsynligt, at en udbetaling bliver