Nr. C 269/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
2.5. ØSU opfordrer indtrængende Kommissionen og 
Rådet til at arbejde på, at Rom-Konventionen ratificeres 
af så mange tredjelande som muligt, især lande, som har 
særlige forbindelser med EF i henhold til Lomé-Konven-
tionen eller til de associeringsaftaler, som er under forbe­
redelse med f.eks. Ungarn, Tjekkoslovakiet og Polen. 
2.6. Skønt der kan være brug for at klarlægge rets­
grundlaget, støtter ØSU dette forslag til beslutning. 
Bryssel, den 3. juli 1991. 
1. Indledning 
1.1. Det foreslåede direktiv tillægger forfattere, ud­
øvende kunstnere, grammofonplade- og filmproducen­
ter visse rettigheder. Medlemsstaterne skal inføre ud­
lejnings- og udlånsrettigheder for litterære og musikal­
ske værker, optagelser af live-fremførelser, filmind­
spilninger og fonogrammer. Det betyder, at en given 
indehaver af ophavsretten eller en beslægtet rettighed 3. Andre bemærkninger 
Efter vedtagelsen og iværksættelsen af dette forslag 
foreslår ØSU, at EF tager initiativ til at revidere Berner-
og Rom-Konventionerne (via WIPO - World Intellectu-
al Property Organization) med det formål at styrke 
beskyttelsen af ophavsretten og »beslægtede rettig­
heder«. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
til sådanne værker har ret til atforbyde andre at udleje 
eller udlåne eksemplarer af værket til andre uden hans 
samtykke. 
1.2. Forslaget forpligter desuden medlemsstaterne til 
at sikre visse »beslægtede rettigheder«. Disse omfatter 
retten til at forbyde optagelse af live-fremførelser, forby­
de optagelse af fonogrammer, forbyde kopiering og dis­
tribution af film samt forbyde optagelse af udsendelser. Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om udlejnings- og udlånsrettigheder samt visse andre 
ophavsretsbeslægtede rettigheder 
(91/C 269/17) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 5. februar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og 
Tjenesteydelser, som udpegede Robert Moreland til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 5. juli 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 288. plenarforsamling af 3. og 4. juli 1991, 
mødet den 3. juli, med et flertal af stemmer for, 4 imod og 2 hverken for eller imod følgende 
udtalelse. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/55 
2. Generelle bemærkninger 
2.1.1. ØSU fremsatte følgende bemærkning til 
kapitel 4 (spredningsretten, konsumption af rettigheder 
og retten til at kontrollere udlejning) i Kommissionens 
grøndbog om »Ophavsret og den teknologiske udfor­
dring« (*): 
»Konklusionen om, at en ret til at forbyde udlejning 
af lyd- og videooptagelser er påkrævet, og at der 
bør fastlægges et direktiv herom, hilses velkommen. 
Spørgsmålet om, hvorvidt en sådan rettighed skal 
være en kontrolret eller blot en ret til et rimeligt 
vederlag, bør utvivlsomt besvares til fordel for en 
kontrolret...« 
2.1.2. Som følge heraf hilser ØSU direktivforslagets 
bestemmelser om lyd- og videooptagelser velkommen; 
navnlig er forslaget om at indføre en kontrolret prisvær­
digt. Skønt kapitel 4 i grønbogen i princippet kun om­
handler udlejning af fonogrammer og videooptagelser, 
bifalder ØSU, at udlejningsretten udvides til at omfatte 
alle ophavsretligt beskyttede værker, ligesom forslagene 
om udlånsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettighe­
der hilses velkommen, dog med forbehold af følgende 
bemærkninger. 
2.2. ØSU har valgt at sætte fokus på artikler 3 og 4 
under de generelle bemærkninger, da det skønner, at 
Rådet bør være særlig opmærksom på disse to artikler. 
2.2.1. Artikel 3: Rettighedshaverens krav 
på en »rimelig andel« af vederlaget 
2.2.1.1. ØSU erkender, at det er yderst vanskeligt at 
affatte denne artikel, navnlig i betragtning af nuancefor­
skellene mellem de nationale lovgivningssystemer og 
vanskelighederne med at oversætte disse nuancer fra 
det ene fællesskabssprog til det andet. (Et typisk eksem­
pel på dette problem er betydningsforskellen mellem de 
engelske termer »adequate« og »equitable« i artikel 3 
og 4, som tilsyneladende har to forskellige betydninger, 
men oversættes til et og samme ord i bl.a. den tyske 
udgave.) 
2.2.1.2. Som følge heraf bør lovteksten gennemgås 
meget nøje for at sikre: 
— klarhed, specielt med henblik på at den kan forstås 
på alle sprog, så den får samme virkning i praksis i 
alle medlemsstaterne, 
— mindst mulig indgriben i aftaleloven, idet man sam­
tidig sikrer et rimeligt højt vederlag og en retfærdig 
fordeling mellem rettighedsindehaverne, 
(!) EFT nr. C 71 af 20. 3. 1989. — begrænsning af det antal rettighedsindehavere, hvis 
godkendelse kræves ved almindelig udlejning og 
udlån af eksemplarer af ophavsretligt beskyttede 
værker, 
— indehaverne af udlejnings- og udlånsrettigheders ret 
til frit at overdrage deres rettigheder mod et veder­
lag, hvis størrelse kan forhandles frit. 
2.2.2. Artikel 4: Indskrænkninger i ene­
retten til udlån 
2.2.2.1. Kunt 4 medlemslande har en ret til offentligt 
udlån, og her opereres der med meget forskelligartede 
systemer. Det eneste, der anføres om harmoniserings-
spørgsmålet i direktivforslaget, er, at ophavsmanden 
har krav på et »rimeligt« vederlag (adskiller det engelske 
»equitable« sig fra »adequate«?). Den nuværende for­
mulering betyder i det mindste, at vederlaget skal svare 
til det beløb, som meddelelse af licens kunne indbringe 
ved fri forhandling, hvis denne indskrænkning ikke 
eksisterede. Hvis dette ikke er hensigten, således at 
f.eks. det engelske system, som er langt mere restriktivt, 
kan bibeholdes, bør forslaget tages op til fornyet overve­
jelse. 
2.2.2.2. Selv om det er et drastisk skridt ikke alene 
at kræve af alle medlemsstater, at de skal indføre en 
ret til offentligt udlån, men at de også skal bygge på et 
fælles grundlag, må ØSU dog konstatere, at der ved en 
gennemførelse af artikel 4 i den nuværende formulering 
ikke vil blive tale om nogen harmonisering af retten til 
udlån. Dette skyldes i første række, at indskrænkninger 
i eneretten til udlån er fakultativ. Dernæst er det et 
faktum, at der i medlemsstaterne opereres med forskelli­
ge definitioner på begrebet »ophavsmand«, hvorfor ind­
skrænkningerne i nogle medlemsstater vil gælde for 
udøvende kunstnere, producere osv., mens det ikke vil 
være tilfældet i andre. Følgelig vil de praktiske virk­
ninger af artikel 4 variere meget fra medlemsstat til 
medlemsstat. 
I denne forbindelse anmoder ØSU Kommissionen om 
a) at overveje at fastsætte, at artikel 4 ikke skal gælde 
for lydoptagelser, filmværker samt billed- og lydopta­
gelser og b) at ændre udtrykket »i det mindste ophavs­
manden« i artikel 4 til »de i artikel 2, stk. 1, omhandle­
de rettighedsindehavere«. 
2.2.2.3. ØSU lægger vægt på, at udnyttelse af en 
udlånsrettighed ikke må bremse for de offentlige biblio­
tekers virksomhed som følge af urimeligt høje afgifter. 
2.3. Der gøres i forslaget ikke noget forsøg på at 
harmonisere medlemsstaternes love om beskyttelsespe­
rioden for ophavsrettigheder. Dette vil skabe vanske­
ligheder, navnlig for medlemsstater, der har en beskyt­
telsesperiode, som er længere end nogen periode fores­
lået af Kommissionen. Det mest indlysende valg af 
beskyttelsestid for litterære værker ville være halvtreds 
år efter forfatterens død, men dette ville skabe pro-
Nr. C 269/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
blemer f.eks. for Tyskland, som i øjeblikket har halv­
fjerds år, for Frankrig, som har halvfjerds år for musi­
kalske værker, samt for Spanien (tres år). ØSU konsta­
terer, at Kommissionen har til hensigt snarest at foreslå 
en harmonisering af ophavsretsbeskyttelsestiden. Man­
gelen på nogen form for harmonisering har imidlertid 
skabt det største antal tvister og det største antal han­
delsbarrierer i EF i praksis hidtil. Derfor afsvækkes 
direktivets virkning betydeligt på grund af den manglen­
de harmonisering af beskyttelsestiden. 
2.4. Gennemførelsen af bestemmelserne om udlåns-
rettigheder må nødvendigvis få følger for medlemssta­
terne i form af offentlige udgifter. De lande, som ikke 
praktiserer nogen udlånsrettigheder eller begrænser 
dem til at gælde for deres egne borgere eller forfattere, 
der skriver på landets eget modersmål, vil nødvendigvis 
få højere udgifter. Hvis udtrykket »rimeligt vederlag« i 
artikel 4 om indskrænkninger betyder »svarende til det 
beløb, som meddelelse af udlånslicens kunne indbringe 
ved fri forhandling«, må der nødvendigvis opstå en 
stigning i de offentlige udgifter samt forøgede driftsud­
gifter for bibliotekerne selv i de medlemsstater, som har 
et offentligt udlånssystem, der sikrer alle nogenlunde 
ensartede rettigheder. Denne finansielle overvejelse be­
høver efter ØSU's mening ikke nødvendigvis blokere 
for direktivets gennemførelse, men medlemsstaterne bør 
have den in mente ved udarbejdelsen af deres finanslov. 
2.5. Ophavsretsbeslægtede rettigheder 
I direktivforslagets kapitel II mangler der bestemmelser 
vedrørende sekundær brug bortset fra udlejning og 
udlån som allerede omhandlet i kapitel I. I denne for­
bindelse må man især tænke på rettigheder i forbindelse 
med (gen)udsendelse eller anden form for offentliggø­
relse af allerede eksisterende værker. Også disse rettig­
heder henhører imidlertid — efter ØSU's opfattelse — 
til »the fundamental ownership of neighbouring rights 
protection«. ØSU anmoder Kommissionen om i den 
nærmeste fremtid også at fremlægge forslag om harmo­
nisering på dette område. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Præambel 
3.1.1. Som anført tidligere i punkt 2.1 er ØSU princi­
pielt enig i, at der er behov for direktivet, som er i 
Fællesskabets interesse. Det synes desuden at være i 
tråd med ånden i Traktaten, som ændret ved Den 
Europæiske Fælles Akt, at dette område underkastes 
afgørelse ved kvalificeret flertal og samarbejdsprocedu­
ren. Dog er der visse tvivlsspørgsmål angående rets-
gundlaget. I Grøndbogen refererede Kommissionen 
udelukkende til artikel 100 A som et muligt retsgrund­lag. Nu har man imidlertid tilføjet artikel 57, stk. 2, 
som omhandler selvstændigt erhvervsdrivende, men til­
syneladende vedrører etableringsret og ikke generelle 
dispositioner til fordel for selvstændigt erhvervsdri­
vende. 
3.1.2. Præambelens niende betragtning lyder som 
følger: 
»Sådanne kreative, kunstneriske og igangsættende 
aktiviteter udøves i vidt omfang som selvstændig 
virksomhed.« 
Mon ikke en analyse af den pågældende industri ville 
vise, at en stor del af disse aktiviteter udføres firmaer? 
Selv kunstnere er ikke nødvendigvis selvstændigt er­
hvervsdrivende. 
3.2. Kapitel 1: Udlejnings- og udlånsrettigheder 
3.2.1. Artikel 1: Harmoniseringens gen­
stand 
3.2.1.1. Stk. 2 og 3 i artikel 1 dækker ikke tilfælde 
som udlånsinstitutioners og -virksomheders indbyrdes 
udlån, anvendelse af opslagsværker eller udlån med 
henblik på offentlig fremførelse. 
3.2.1.2. I artikel 1, stk. 2, bør definitionen af »udlej­
ning« tages under nøje overvejelse, så den udvides til 
at omfatte former for »salg«, som reelt er udlejning. 
3.2.2. Artikel 2: Første rettighedshaver 
samt værker, der er genstand for 
udlejnings- og udlånsrettigheder 
3.2.2.1. I direktivets artikel 2, stk. 1, bør betegnelsen 
ændres til »første rettighedshaver«. Vedkommende kan 
overdrage sine rettigheder. Indehaveren af udlejnings-
og udlånsrettighederne til et givet ophavsretsbeskyttet 
værk, som er omfattet af denne artikel, er ikke nødven­
digvis den samme som ophavsrettighedshaveren. Der er 
ikke noget klart forhold mellem ophavsretten og de 
rettigheder, der sikres i direktivet, specielt hvad filmpro­
ducenter angår. 
3.2.2.2. I artikel 2, stk. 2, omtales »brugskunst«. 
Dette begreb er anvendt, men ikke defineret, i Berner­
konventionen, hvorfor det bør defineres her. Omfatter 
det f.eks. almindelige industrielt fremstillede artikler? 
Det ville måske i alle tilfælde være bedre at anføre de 
typer af værker, som udlejnings- og udlånsrettighederne 
gælder for, fremfor det modsatte? 
3.2.2.3. For så vidt angår artikel 3, se punkt 2.2.1. 
3.2.2.4. For så vidt angår artikel 4, se punkt 2.2.2. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/57 
3.3. Kapitel II: Beskyttelse af ophavsretsbeslægtede 
rettigheder 
3.3.1. Artikel 5 
Artikel 5 kan medføre administrative problemer. På 
den ene side kan »sekundær udnyttelse« være en alvorlig 
trussel for beskæftigelsen blandt kunstnere, som optræ­
der »live«. På den anden side ville udøvende kunstnere 
af sekundær betydning i urimeligt omfang kunnen blo­
kere for større udsendelser og andre arrangementer. 
Såfrent flere forskellige udøvende kunstnere medvirker 
i en fremførelse, kunne løsningen ligge i, at man medtog 
en bestemmelse på linje med Rom-Konventionens 
artikel 8, som hjemler medlemsstaterne mulighed for 
selv at opstille regler for, hvordan udøvende kunstnere 
skal repræsenteres i forbindelse med udøvelsen af deres 
rettigheder. 
3.3.2. Artikel 6 
Gælder dette kun borgere i Fællesskabet eller også 
andre? Hvis det også gælder andre, hvilke andre gælder 
det så? Skal gensidighedspirncippet følges? 
3.3.3. Artikel 7 
3.3.3.1. Eneretten til at forbyde spredning af eksem­
plarer af et værk begrænses, idet spredningsretten ud­
tømmes, så snart et eksemplar af et værk, som er 
markedsført af rettighedshaveren eller med dennes tilla­
delse, er blevet bragt i omsætning indne for EF. Dette 
er i modstrid med software-direktivet, hvor der står, at 
spredningsretten udtømmes ved det første salg af et 
eksemplar hvor som helst inden for Fællesskabet. 
3.3.3.2. For på effektiv vis at komme pirateri til livs 
foreslår ØSU, at der i artikel 7, stk. 1, efter »tidsrum« 
tilføjes: 
»eller med henblik på indførsel, udførsel, udbud, 
lagerføring m.v.« 
Bryssel, den 3. juli 1991. 3.3.3.3. Artikel 7, stk. 2, kunne udelades helt, da det 
blot består af en sammenfatning af retsafgørelser ved 
EF-Domstolen (se f.eks. sag nr. 158/86). 
3.3.4. Artikel 8 
Artikel 8, stk. 3: Hvad er formålet med denne bestem­
melse? 
3.4. Kapitel III: Varighed 
3.4.1. Se foranstående punkt 2.3. 
3.4.2. Artikel 10 
Det er menigsløst at tale om den beskyttelsestid, der er 
fastsat i Rom-Konventionen, da der er tale om mini­
mumsrettigheder. Medlemsstaterne fastsætter forskelli­
ge beskyttelsesperioder, hvoraf nogle, men ikke alle, er 
længere end minimumsrettighederne. 
3.5. Kapitel IV: Fælles bestemmelser 
3.5.1. Artikel 11 
Artikel 11 henviser til eksisterende værker. Det kan 
være vanskeligt at gennemføre disse bestemmelser for 
værker, som allerede er genstand for kontrakter. 
3.5.2. Artikel 12 
Dette direktiv står naturligvis ikke på listen over de 
direktiver, som skal være gennemført senest pr. 
1. januar 1993. Denne frist virker urealistisk på bag­
grund af den tid, det kræver at gennemføre EF's hø­
ringsprocedurer, at nå frem til Rådets afgørelse og at 
udforme den yderst komplicerede gennemførelseslov­
givning i medlemsstaterne. Imidlertid understreger 
ØSU, at det er vigtigt at undgå unødig forsinkelse af 
dette direktivforslag. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg