ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Forskellige medlemsstaters dobbeltbeskatning har en negativ indvirkning på grænseoverskridende investeringer og fører til økonomiske forvridninger og ineffektivitet, hvilket skaber et ustabilt miljø for både skattesubjekter og skatteforvaltninger. De eksisterende mekanismer til bilæggelse af tvister om dobbeltbeskatning i EU såsom de gensidige aftaleprocedurer, der indgår i dobbeltbeskatningskonventionerne, og EU's voldgiftskonvention om tvister vedrørende afregningspriser udviser adskillige mangler med hensyn til anvendelsesområde, effektivitet og nyttevirkning. I den tilgængelige dokumentation findes der sager, hvor der nægtes adgang til procedurerne, hvor procedurerne blokeres eller forsinkes, eller hvor skattesubjekternes efterlevelsesbyrde er for høj. Den negative virkning af disse mangler øges på grund af tendensen til globalisering, der fremmes af det stigende antal grænseoverskridende transaktioner, det gradvist stigende antal og det gradvist forøgede omfang af skatterevisioner og skattereglernes generelle kompleksitet. På nuværende tidspunkt er der ofte ikke nogen forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre en endelig og fuldgyldig tvistbilæggelse på rettidig og effektiv vis. Desuden bilægges tvister ikke på ensartet vis i EU.

Målet er at forbedre mekanismerne til bilæggelse af tvister om dobbeltbeskatning i EU for at sikre en effektiv og fuldgyldig bilæggelse af tvister om dobbeltbeskatning med fuld ophævelse af dobbeltbeskatningen. Der er fokus på at forbedre nuværende mekanismer med det mål at skabe en procedure med en rimelig tidshorisont, en ensartet anvendelse med en bredere dækning i EU samt en øget effektivitet og retssikkerhed med hensyn til fuldbyrdelsen af den endelige afgørelse.

EU-merværdien er begrundet i det forhold, at det er nødvendigt med en ensartet og koordineret gennemførelse for effektivt at kunne forbedre tvistbilæggelsen. Det er også nødvendigt at håndtere tvisterne på ensartet vis i den nuværende situation med en global kamp mod skatteundgåelse og -unddragelse. Dette initiativ vil skabe merværdi for EU-retten på skatteområdet og navnlig for reglerne for interne afregningspriser, hvad angår effektivitet og håndhævelsesmuligheder, når det kombineres med den foreslåede løsning.
Disse løsninger er ikke nært forestående, fordi FoI-investeringer i Middelhavsområdet generelt ikke står mål med omfanget af den regionale udfordring, investeringsniveauet varierer meget mellem landene, finansieringen er ikke godt nok fokuseret på vand- og fødevareudfordringen, de relevante interesserede parter – f.eks. i den private sektor – har ikke altid tilstrækkelig FoI-kapacitet, og indsatsen inden for FoI og samarbejdet mellem EU's medlemsstater og landene i det sydlige og østlige Middelhavsområde er for fragmenteret (det meste styres af bilaterale aftaler) til at have en væsentlig betydning.

En vigtig årsag til, at forvaltningen af vandforsyning og fødevaresystemer ikke er bæredygtigt i Middelhavsområdet, er manglen på et sæt fælles innovative løsninger, der er tilpasset de lokale forhold i regionen og let kan overføres på tværs af denne, og som er blevet fuldt afprøvet og demonstreret på stedet.

−strukturel inddragelse af alle (offentlige og private) relevante FoI-aktører i gennemførelsen af den strategiske FoI-dagsorden ved at samle viden og finansielle ressourcer for at opnå den nødvendige kritiske masse

Det overordnede mål er at udvikle de fuldt afprøvede og demonstrerede fælles innovative løsninger inden for vandforsyning og fødevaresystemer, som Middelhavsområdet så indtrængende har brug for, og dermed gøre vandforsyningen og fødevaresystemerne i Middelhavsområdet mere virkningsfulde, omkostningseffektive og bæredygtige og således bidrage til at løse problemer på et højere plan inden for ernæring, sundhed, trivsel og migration.

Kun med en indsats på EU-plan er det muligt at opnå et velkoordineret og integreret program, der når det ønskede omfang, den ønskede udstrækning og den ønskede kritiske masse til at kunne opfylde specifikke og generelle mål. En indsats på EU-plan er kendetegnet ved en stærk løftestangseffekt, eftersom den mobiliserer betydelige yderligere offentlige og private investeringer. Den skaber også virkninger, der rækker videre end FoI-politik og -løsninger, og støtter dermed EU's eksterne politikker og indsats for at tage hånd om de grundlæggende årsager til migration. EU's deltagelse i PRIMA vil sandsynligvis også styrke Europas synlighed og globale ansvar i EU's naboskabspolitiks ånd, som opfordrer til differentiering og et større fælles ejerskab med partnerne i naboskabet.

Initiativet er helt i tråd med den nye partnerskabsramme med tredjelande under den europæiske dagsorden for migration, eftersom den tager hånd om nogle af de grundlæggede årsager til migration, klart ligger i zonen mellem forskning, klimaændringer, miljø og landbrugspolitikker og eksemplificerer den nye samarbejdsmodel for udvikling under den nye partnerskabsramme, i det omfang den omfatter private investorer, benytter begrænsede budgetressourcer og fokuserer på SMV'er og bæredygtig infrastruktur.
En overgangsordning, der er indeholdt i afsnit 15 i protokollen om Kinas tiltrædelse af WTO, gav mulighed for at anvende en særlig metode til beregning af dumping. Som følge af de udbredte fordrejninger i Kinas økonomi anses de kinesiske priser og omkostninger for upålidelige, og dumpingmargenen beregnes i EU's handelsbeskyttelsesundersøgelser på grundlag af priserne og omkostningerne i et tredjeland med markedsøkonomi (et såkaldt "referenceland"). Idet visse bestemmelser i afsnit 15 udløber i december 2016, kan det være nødvendigt at ændre denne metode. Men da der fortsat er fordrejninger i Kinas økonomi, ville anvendelse af kinesiske priser og omkostninger til beregning af dumping i mange tilfælde føre til en kraftig undervurdering af det reelle dumpingniveau, og eventuelle foranstaltninger, der måtte træffes på dette grundlag, ville ikke være effektive med hensyn til at afhjælpe den skade, som dumpingimporten forvolder. Dette ville have en væsentlig negativ indvirkning på konkurrenceevnen for EU's industri (ca. 50 % af de nugældende handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger vedrører import fra Kina). Ifølge en uafhængig undersøgelse kan toldsatserne falde med op til 30 procentpoint og bringe op til 200 000 arbejdspladser i fare i EU.

De vigtigste mål er at fremme fri og fair handel, at øge EU's konkurrenceevne og vækst samt at skabe og opretholde beskæftigelse i EU. Det er således nødvendigt at sikre, at EU's handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger forbliver effektive, under behørig hensyntagen til, at visse bestemmelser i afsnit 15 i Kinas protokol for tiltrædelse af WTO snart udløber. Det er i denne henseende ønskværdigt, at der reageres effektivt på de vedvarende fordrejninger i Kinas økonomi og sikres tilstrækkelige tiltag til at opveje den skade, som er opstået som følge af illoyal import (hvilket vil sige dumpet/subsidieret import). Samtidig bør de stærke bånd til Kina opretholdes på grundlag af fælles interesser.
Der er især set på muligheden for at indføre et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag. Et af de vigtigste valg, der skulle træffes, vedrører omfanget af et sådant grundlag, dvs. hvem det skal gælde for. De vigtigste løsningsmodeller, der er taget i betragtning, er hvorvidt det fælles konsoliderede selskabsskattegrundlag skal gøres obligatorisk for alle selskaber eller for blot en undergruppe. Der er set på flere modeller til at fjerne skævheden til fordel for gældsfinansiering, som skyldes de nuværende skattesystemer. Der er to overordnede muligheder: at give mulighed for fradrag for finansieringsomkostninger relateret til både gæld og egenkapital, eller slet ingen fradrag. Med hensyn til fremme af forskning og udvikling omfatter den vigtigste løsningsmodel et skattefradrag for udgifter til investeringer i forskning og udvikling af forskellig størrelse.

En vurdering af de forskellige muligheder har frembragt en foretrukket model: et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag, som er obligatorisk for større selskaber, og som omfatter et "fradrag for vækst og investering" og et fradrag for udgifter til forskning og udvikling. Fradraget for vækst og investeringer er et fradrag for finansieringsomkostninger relateret til gæld og egenkapital inden for en vis grænse for at forhindre misbrug og aggressiv skatteplanlægning. Fradraget for udgifter til forskning og udvikling er udformet med henblik på som minimum at bevare de aktuelle skattefordele. Undersøgelsen viser, at det fælles konsoliderede selskabsskattegrundlag har klare fordele i forhold til alternativet, som ville indebære et fravalg af handling.
Af de mange modeller, som er fremkommet i høringsprocessen, er det kun dem, der blev anset for sandsynligvis at kunne nå (de fleste af) EU's nye mål, som har været genstand for en fuldstændig vurdering. Den aktuelle Cotonouaftale, som rækker ind i 2020, er referencegrundlaget for andre modeller. Den første model omfatter ikke noget specifikt partnerskab mellem EU og AVS-landene, da de eksisterende politikker og strategier anses for at være velegnede til at nå de nye mål. Den anden model forudsætter, at der aftales et nyt partnerskab, hvor de forskellige mål forfølges med enten alle AVS-lande gennem mere regionale metoder eller en kombination af de to. I denne forbindelse overvejes tre forskellige delmodeller: 1) en fælles aftale med alle AVS-lande, 2) tre særskilte regionale aftaler med henholdsvis landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, 3) en aftale bestående af tre særskilte regionale partnerskaber under en fælles paraply.

På baggrund af en grundig analyse foretrækkes model nr. 3. En ny partnerskabsaftale, der omfatter en overordnet paraply med fælles principper, værdier og mål og med muligheder for samarbejde mellem EU og AVS-landene i internationale sammenhænge, og som omfatter tre regionale partnerskaber for landene i henholdsvis Afrika, Vestindien og Stillehavet, som vil integrere eksisterende regionale strategier. Denne model gør det muligt at bevare alle de positive elementer i den nuværende Cotonouaftale (som fremhævet i evalueringen af Cotonouaftalen). Endnu vigtigere er det, at det vil skabe de rette betingelser for, at EU kan nå sine nye mål, herunder at forfølge sine politiske og økonomiske interesser mere effektivt, øge sin indvirkning på den internationale scene og forbedre mulighederne for at gennemføre 2030-dagsordenen. Endvidere vil det ved at tage højde for de øgede regionale dynamikker og den øgede heterogenitet i AVS-landene give mulighed for at træffe foranstaltninger på det mest hensigtsmæssige plan i overensstemmelse med nærhedsprincippet. Endelig ventes det, at det nye partnerskab bliver juridisk bindende. Det er mere sandsynligt, at fælles tilsagn gennemføres, når den politiske vilje styrkes med bindende bestemmelser. Dette sikrer overholdelse af vigtige elementer af det nye partnerskab gennem forbedret politisk dialog og sikrer en platform for gennemførelsen af de økonomiske partnerskabsaftaler. Den juridiske binding giver en række fordele og ingen væsentlige ulemper.
Medlemsstaterne kan ikke alene sikre foreneligheden af deres ordninger for insolvens og rekonstruktion. Et velfungerende indre marked i EU kræver kohærente regler om rekonstruktion og en ny chance, der tager højde for virksomheders grænseoverskridende dimension, eftersom interaktionen mellem virksomheder, der er placeret i forskellige medlemsstater, er blevet mere og mere almindelig. En EU-indsats vil give merværdi ved at lette grænseoverskridende investeringer i EU, der sikrer, at levedygtige virksomheder i finansielle vanskeligheder kan drage fordel af et større udvalg af redskaber til forebyggelse af insolvens. Samtidig vil iværksættere kunne udnytte rimelige gældssaneringsperioder i deres medlemsstater. De foreslåede regler vil skabe retssikkerhed for fordringshavere og investorer, der ønsker at tilbyde lån i andre medlemsstater.

Der blev set nærmere på følgende løsninger på højt niveau: Løsning 1: Bevare status quo (referencescenarie). Løsning 2: Oprette en fuldt ud harmoniseret procedure for forebyggende rekonstruktion samt en ramme for en ny chance. Løsning 3: Indføre en alternativ og frivillig EU-ordning for rekonstruktion og en ny chance. Løsning 4: Oprette harmoniserede minimumsregler for rekonstruktion og en ny chance for iværksættere. For at nå ovenstående mål er der planlagt en række væsentlige delløsninger. Disse har bl.a. til formål at i) sikre effektive muligheder for tidlig rekonstruktion, ii) forbedre chancerne for forhandlinger ved at give skyldner et pusterum via en afbrydelse af håndhævelsesforanstaltninger (moratorium), iii) lette fortsættelsen af skyldners virksomhed under rekonstruktionen, iv) forbyde en minoritet af fordringshavere og aktionærer i at bringe rekonstruktionsbestræbelser i fare, mens deres interesser varetages, v) øge mulighederne for en vellykket rekonstruktionsplan, vi) effektivisere og afkorte procedurerne for rekonstruktion, insolvens og en ny chance og vii) muliggøre gældssanering for iværksættere inden for et rimeligt tidsrum (tre år).
Konsekvensanalysen viser en præference for en enkelt lovgivningsmæssig retsakt om forvaltning af energiunionen, som træder i stedet for de relevante dele af regelværket på energiområdet og fuldt erstatter MMR. En enkelt lovgivningsmæssig retsakt om forvaltning af energiunionen, som træder i stedet for de relevante dele af regelværket på energiområdet og de relevante dele af MMR, rummer næsten samme omkostninger og fordele. Den foretrukne pakke vil også have til følge, at medlemsstaterne ajourfører deres integrerede nationale energi- og klimaplaner to gange i perioden 2021 til 2030 og hvert andet år rapporterer om gennemførelsen heraf gennem omfattende statusrapporter. Kommissionen vil hvert år kontrolovervåge de i fællesskab opnåede fremskridt i forbindelse med rapporten om status over energiunionen. Det foreslås, at Kommissionen desuden bør udstede henstillinger om nationale planer baseret på en lovfæstet proces som led i sin overvågning og for at sikre virkeliggørelsen af energiunionens målsætninger.
I det følgende tegnes et helhedsbillede af fordelene ved de foretrukne løsninger:

-Der ydes et bidrag til det indre marked for elektricitet ved at indføre lige konkurrencevilkår mellem forskellige ressourcer på udbuds- og efterspørgselssiden. Derved øges konkurrencepresset, hvilket kan føre til lavere elregninger, hvilket i sidste ende gavner forbrugerne og økonomien uden at påvirke miljøet. Derudover vil et velfungerende elmarked få indirekte gavnlige miljøvirkninger, fordi det vil tilskynde til at øge produktion med lav kulstofintensitet.

-Mere pålidelige elsystemer til lavere omkostninger. Dette gavner økonomien og skaber direkte fordele for virksomheder og forbrugere. Dette medvirker til at forebygge elforsyningskriser, og hvis de alligevel skulle opstå, vil de knappe ressourcer blive optimeret, og det vil blive sikret, at markederne fortsat fungerer så længe som muligt.

-En mere produktiv drift af de europæiske transmissions- og distributionssystemer. Dette fører til omkostningsbesparelser, som i sidste ende kan komme forbrugerne, herunder de energifattige, og virksomhederne til gode. Dette gavner ligeledes økonomien og borgerne. Det fører også til indirekte miljøfordele, idet et mere produktivt system bedre er i stand til at håndtere de store andele af energi produceret fra vedvarende energikilder.

-De foreslåede foranstaltninger vedrørende energifattigdom vil få gavnlige virkninger for personers sundhed og velbefindende i EU's husstande og skabe produktivitetsgevinster for hele økonomien.
Der er tre klare grunde til, at momssystemet for grænseoverskridende e-handel skal ændres. De grundlæggende årsager til disse problemer stammer fra bestemmelser i det nuværende momsdirektiv, og medlemsstaterne kan derfor ikke tage hånd om disse uden tiltag på EU-plan.

For det første er momsforpligtelserne gennemgående blevet udpeget som en af hovedårsagerne til, at virksomheder er tøvende over for e-handel på tværs af grænserne, hvilket betyder, at det indre marked ikke er tilgængeligt for mange virksomheder. Det er blevet vurderet, at omkostningerne ved at overholde momsforpligtelserne i gennemsnit er 8 000 EUR årligt for hver medlemsstat, som en virksomhed leverer til. Dette er en betydelig omkostning for virksomhederne, især SMV'er.

For det andet er det nuværende system ikke neutralt, eftersom EU-virksomheder er klart dårligere stillet i forhold til virksomheder fra tredjelande, som på lovlig og anden vis kan levere til EU uden at betale moms. Da momssatserne kan være så høje som 27 %, er der tale om en betydelig konkurrenceforvridning til fordel for virksomheder uden for EU, hvis der ikke pålægges moms.

For det tredje betyder det eksisterende systems kompleksitet og den nuværende afgiftsfritagelse for indførsel af småforsendelser, at medlemsstaterne mister værdifulde skatteindtægter. Det anslås, at tabene som følge af ikke opkrævet moms og manglende overholdelse af reglerne inden for grænseoverskridende e-handel er på op til 5 mia. EUR om året.
Det vil sikre fuld og eksplicit overholdelse af de internationale standarder og bedste praksis, hvis anvendelsesområdet for kontroller udvides til at omfatte likvide midler, der sendes med brevpost og som fragtforsendelse, og det bliver muligt at tilbageholde beløb, der ligger under tærsklen, hvis der er tegn på kriminel aktivitet. Dette suppleres med, at de kompetente myndigheder gives bedre muligheder for at udøve kontrol, samtidig med at den øgede administrative byrde holdes på et lavt niveau for borgere, virksomheder og myndigheder.

Udvidelsen af definitionen på "likvide midler" til også at omfatte guld og visse andre forudbetalte betalingsinstrumenter kombineret med den valgte mekanisme, der gør det muligt på fleksibel vis at ændre de centrale elementer i takt med udviklingen i trends og teknologi, tager højde for den seneste udvikling, som de kompetente myndigheder har gjort opmærksom på, og demonstrerer EU's vilje til at tage fat på de omgåelser, der eksisterer i forbindelse med overførslen af midler. Disse foranstaltninger omdannes desuden til centrale indsatsområder som foreslået i Kommissionens handlingsplan for styrkelse af bekæmpelsen af finansiering af terrorisme og styrker også EU's rammer for bekæmpelsen af hvidvaskning og finansiering af terrorisme. De bidrager til en harmonisk udvikling af det indre marked og til beskyttelsen af borgerne og virksomhederne. De foreslåede løsninger om sanktionerne for manglende anmeldelse, gennemførelsesniveauer for medlemsstaterne og udleveringen af oplysninger til de interesserede parter har til hensigt at opnå en samlet tilgang samtidig med at subsidiaritetsprincippet holdes for øje.
Det globale landbrug er under forandring på grund af globaliseringen, klimaændringer og sociale ændringer. Det betyder, at den fælles landbrugspolitik og andre forbundne EU-politikker også er under forandring. For landbrugsstatistikker skaber det nye databehov, som ikke bliver mødt for øjeblikket på grund af rigid lovgivning og manglende sammenhæng mellem dataindsamlinger. Desuden er officielle statistikker også under forandring på grund af den teknologiske udvikling og nye datakilder, samtidig med at der bliver skåret ned på ressourcerne. Dette lægger pres på lovgivningen om landbrugsstatistikker om at tilpasse sig for at sikre større omkostningseffektivitet og reducere byrden ved dataindsamlinger.

Hvis disse problemer ikke bliver løst, vil det bringe det evidensbaserede fundament under den fælles landbrugspolitik og andre EU-politikker i fare, og det vil begrænse EU's mulighed for at handle inden for områder, der er af afgørende betydning for alle EU-borgere. De interessenter, der bliver mest direkte berørt af dette initiativ, er Kommissionens ansvarlige GD'er såsom AGRI, ENV, CLIMA og SANTE, samt de nationale statistiske kontorer i EU's medlemsstater.
Ved direktiv 2009/28/EF ("direktivet om vedvarende energikilder") opstilles en europæisk ramme til fremme af vedvarende energi (VE) med bindende nationale mål for andelen af vedvarende energi i det udvidede endelige energiforbrug i 2020 for hver medlemsstat. I oktober 2014 vedtog Det Europæiske Råd et bindende EU-mål om, at vedvarende energi skal udgøre en andel på mindst 27 % af forbruget i EU i 2030, og dette skal opfyldes uden bindende nationale mål. Kombinationen af de nuværende politikkers langtidsvirkninger, forbedret omkostningskonkurrenceevne i kraft af teknologiske fremskridt, initiativer inden for emissionshandelssystemet (ETS) og sektorerne uden for ETS, udformning af elektricitetsmarkedet samt styring og energieffektivitet forventes at medføre en stigning i de vedvarende energikilders andel. Men uden yderligere EU-politikker er denne stigning ikke omkostningseffektiv og lever stadig ikke op til den aftalte andel af vedvarende energi på EU-plan.

Inden for rammerne af strategien for energiunionen har revisionen af direktivet om vedvarende energi fire hovedmål: i) at bidrage til at begrænse den globale gennemsnitlige temperaturstigning til højst 2 °C med henblik på at opnå 1,5 °C i overensstemmelse med EU's tilsagn i relation til Paris COP21-målene; ii) på en omkostningseffektiv måde sikre, at vedvarende energi udgør en andel på mindst 27 % i EU i 2030; iii) at styrke energiforsyningssikkerheden i EU's økonomi ved at mindske afhængigheden af import; iv) bidrage til at blive verdens førende inden for vedvarende energi og et globalt centrum for udvikling af avancerede og konkurrencedygtige teknologier baseret på vedvarende energi.

Da specifikke markedssvigt og hindringer forekommer, er der behov for en politik på EU-plan for at sikre, at medlemsstaterne i fællesskab opfylder det bindende mål om mindst 27 % vedvarende energi på EU-plan, og at det opfyldes på den mest omkostningseffektive og mindst forvridende måde. EU's indsats vil give investorer vished med et EU-dækkende regelsæt, en sammenhængende og omkostningseffektiv indførelse af vedvarende energi i hele EU og en produktiv drift af det indre energimarked, samtidig med at der tages hensyn til medlemsstaternes potentiale til at producere forskellige former for vedvarende energi i energimiks efter deres valg.

Hvilke forskellige muligheder er der for at nå målene? Foretrækkes én løsning frem for andre? Hvis ikke, angives det hvorfor.
EU's retlige ramme for energieffektivitet bør tilpasses til perspektivet frem til 2030 på grund af politiske retningslinjer (fra Det Europæiske Råd i oktober 2014 og Europa-Parlamentet i december 2015) og for at sikre de energibesparelser, der er nødvendige for at opnå EU's mål for 2020 og 2030.

De væsentligste problemer, der behandles i denne konsekvensanalyse, er manglen på et fastlagt ambitionsniveau for energieffektiviteten i 2030 i direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet ("energieffektivitetsdirektivet"), karakteren af denne ambition (bindende eller vejledende) og den kendsgerning, at der inden for de nuværende rammer af artikel 7 (energispareforpligtelser) og artikel 9-11 (måling og fakturering) ikke vil blive foretaget en betydelig mængde økonomisk rentable energibesparelser. Dette er til skade for alle EU-borgere, som i mindre grad vil nyde godt af fordele i forbindelse med forsyningssikkerhed, miljø, lavere energiomkostninger for husholdninger og virksomheder, øget beskæftigelse, vækst og innovation og sundhedsmæssige forbedringer. Fraværet af en langsigtet målsætning mindsker også investorernes tillid med henblik på at investere i energieffektivitetsprojekter.

De vigtigste årsager er perspektivet på kort sigt (udløbet af artikel 7 efter 2020) og behovet for at afspejle den tekniske udvikling inden for måling og fakturering til fordel for energiforbrugerne.