Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om fremme af sunde og bæredygtige kostvaner i EU

(initiativudtalelse)

(2019/C 190/02)

Ordfører: Peter SCHMIDT

Plenarforsamlingens beslutning 12.7.2018 Retsgrundlag Forretningsordenens artikel 29, stk. 2 Initiativudtalelse Kompetence Sektionen for Landbrug, Udvikling af landdistrikterne og Miljø Vedtaget i sektionen 31.1.2019 Vedtaget på plenarforsamlingen 20.2.2019 Plenarforsamling nr. 541 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 183/7/5

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. I udtalelsen om Civilsamfundets bidrag til udviklingen af en samlet fødevarepolitik i EU, som blev vedtaget i december 2017, slog EØSU til lyd for en mere integreret tilgang til fødevarer i EU. Sunde og bæredygtige kostvaner udgør en vigtig »søjle«i en sådan fødevarepolitik, da vi er nødt til hurtigt at tilpasse vores kostvaner, således at de forbedrer — ikke skader – økosystemernes og borgernes sundhed samt landdistrikternes levedygtighed.

1.2. Tiden er inde til at sætte skub i paradigmeskiftet, og der er tydeligt og stigende belæg herfor. EØSU fremhæver, at vi nu ser en politisk drivkraft i form af politikker som FN's tiår for ernæring, gennemførelsen af FN's mål for bæredygtig udvikling, Parisaftalen om klimaændringer og de nye forslag vedrørende den fælles landbrugspolitiks fremtid. Der er også stadig mere videnskabelig dokumentation for det presserende behov for at transformere Europas og verdens fødevaresystemer, bl.a. i rapporterne fra FN's Klimapanel (IPCC), EAT-Lancet Commission, Komitéen for Verdens Fødevaresikkerhed og InterAcademies Partnership ( 1 ) . Sluttelig efterspørger civilsamfundet (f.eks. sammenslutningen under IPES-Food-processen) det i høj grad, og erhvervslivet har anerkendt, at det bærer et ansvar for at bidrage til forandringen (f.eks. vedrørende fødevarespild, den cirkulære økonomi, bekæmpelse af fedme, beskyttelse af biodiversitet, kulturelle fremskridt osv.), samtidig med at der træffes foranstaltninger på regionalt og kommunalt plan, f.eks. i form af Milan Urban Food Policy Pact og Projets Alimentaires Territoriaux i Frankrig samt C40 Cities' ( 2 ) lederskab.

1.3. EØSU anerkender og støtter Kommissionens eksisterende initiativer til fremme af sunde og bæredygtige kostvaner, f.eks. medtagelsen af en bestemmelse i det seneste forslag til reform af den fælles landbrugspolitik om at forbedre det europæiske landbrugs reaktion på samfundets krav til fødevarer og sundhed, herunder til sikre, næringsrige og bæredygtige fødevarer, madspild og dyrevelfærd ( 3 ) . Der mangler imidlertid en koordineret tilgang til disse initiativer.

1.4. Den komplekse sammenhæng mellem fødevarer, sundhed, miljø og samfund nødvendiggør en mere omfattende tilgang til kostvaner, som ikke kun drejer sig om forbrugernes adfærd. For at sikre samhørighed og et fælles mål opfordrer EØSU til, at der udarbejdes nye retningslinjer for bæredygtige kostvaner, som tager højde for de kulturelle og geografiske forskelle både i og mellem medlemsstaterne. Det giver ikke automatisk bedre eller sundere kostvaner blot at bruge færre ressourcer på produktionen eller ændre ingredienserne.

1.5. De nye retningslinjer for bæredygtige kostvaner ville kunne bidrage til at udstikke en mere klar kurs for landbrugerne, forarbejdningsvirksomhederne, detailhandlerne og catering-/restaurationsbranchen. Landbrugsfødevaresystemet kunne drage nytte af en ny »ramme«for fremstilling, forarbejdning, distribution og salg af sundere og mere bæredygtige fødevarer til en mere fair pris.

1.6. EØSU opfordrer til, at der nedsættes en ekspertgruppe, der skal udarbejde EU-dækkende retningslinjer for bæredygtige kostvaner inden for to år. Denne gruppe bør omfatte relevante faglige og videnskabelige organer inden for ernæring, folkesundhed og fødevarer samt miljø- og samfundsvidenskaberne. EØSU er klar til at bidrage til en sådan ekspertgruppes arbejde med input fra civilsamfundsorganisationer og navnlig gennem den midlertidige studiegruppe om bæredygtige fødevaresystemer.

1.7. EØSU gentager vigtigheden af at investere i uddannelse i bæredygtige kostvaner fra en tidlig alder for at hjælpe unge mennesker med at forstå »værdien af fødevarer«. Der bør lægges særlig vægt på sårbare grupper, navnlig personer med lav indkomst.

1.8. EØSU fremhæver, at en fælleseuropæisk tilgang til fødevaremærkning, som afspejler retningslinjerne for bæredygtige kostvaner, vil forbedre gennemsigtigheden og modvirke brugen af unødvendigt billige råvarer, som både er usunde og ikkebæredygtige (f.eks. transfedtsyrer, palmeolie og for meget sukker). En udvidelse af fødevaremærkningen til også at omfatte miljømæssige og sociale aspekter vil komme forbrugerne til gavn. Dette vil bidrage til, at forbrugerne i højere grad foretager sundere og mere bæredygtige valg.

1.9. Ud over at hjælpe i handelssektoren vil retningslinjerne for bæredygtige kostvaner også skabe fælles, klare kriterier til brug ved offentlige indkøb. Fødevarer bør have en central placering i de grønne offentlige indkøb i Europa. I denne sammenhæng opfordrer EØSU til, at ændringen af EU's kriterier for grønne offentlige indkøb for fødevare- og cateringvirksomheder vedtages hurtigst muligt.

1.10. Konkurrencelovgivningen bør ikke hindre udarbejdelsen af retningslinjerne for bæredygtige kostvaner. Reglerne bør tilpasses med henblik på at hjælpe den lokale økonomi frem for at sætte hindringer i vejen for bæredygtigheden. Med henblik på en bedre fordeling af merværdien blandt interessenterne i hele fødevareforsyningskæden bifalder EØSU den ændring af forordningen om fusionsmarkedsordningen, der blev indført i 2013 inden for alle sektorer, hvorved brancheorganisationerne fik mulighed for at anmelde deres aftaler om at øge et produkts bæredygtighedsstandarder til Kommissionen til godkendelse i henhold til konkurrencereglerne. Produkter, der er produceret på en mere bæredygtig måde, når det gælder miljø-, dyresundheds- og kvalitetsstandarder, kan muligvis være med til at sikre aktørerne i fødevareforsyningskæden bedre priser. Drøftelser med Kommissionen forud for anmeldelsen kan hjælpe brancheorganisationerne med udformningen af en eventuel fremtidig anmeldelse.

1.11. EØSU understreger, at hele viften af offentlige styringsredskaber bør betragtes som politiske instrumenter med henblik på at modvirke fremstilling og indtag af usunde fødevarer og fremme sunde spisevaner. De eksternaliserede omkostninger ved ikkebæredygtige kostvaner udgør en »skjult«byrde for samfundet, økonomien og miljøet, og disse omkostninger bør reduceres eller internaliseres. EØSU efterlyser ordentlige politiske strategier til gennemførelse af retningslinjerne for bæredygtige kostvaner, navnlig med fokus på de sidegevinster, det medfører for landbrugere og virksomheder.

1.12. EU er fortaler for forbrugernes ret til korrekte oplysninger. Hvis normen og det letteste valg skal være sunde og bæredygtige fødevarer, har Europa brug for åbne og evidensbaserede kriterier, f.eks. i form af aftalte retningslinjer for bæredygtige kostvaner.

2. Indledning

2.1. I initiativudtalelsen om »Civilsamfundets bidrag til udviklingen af en samlet fødevarepolitik i EU«, som blev vedtaget i december 2017 (NAT/711), opfordrede EØSU til, at der udarbejdes en samlet fødevarepolitik i EU med det formål at fremme sunde kostvaner med udgangspunkt i bæredygtige fødevaresystemer, hvor landbruget kædes sammen med ernærings- og økosystemtjenester, og der sikres forsyningskæder, der beskytter folkesundheden for alle samfundsgrupper i EU ( 4 ) . For at opfylde disse mål er det nødvendigt at koordinere de politiske foranstaltninger på både udbuds- og efterspørgselssiden. Dette betyder, at adgangen til mad til overkommelige priser gennem en bæredygtig fødevareproduktion skal kombineres med øget adgang for og indflydelse til forbrugerne, når det gælder valget af en sund og velsmagende kost. Nærværende initiativudtalelse har til formål at sætte fokus på sunde og bæredygtige kostvaner som en af de centrale søjler i en samlet EU-fødevarepolitik.

2.2. Der er i høj grad politisk momentum til at drøfte sunde og bæredygtige kostvaner: — Ifølge den seneste rapport om status på fødevareusikkerheden på verdensplan (State of Food Insecurity in the World) (5), der blev præsenteret i oktober 2018 i Komitéen for Verdens Fødevaresikkerhed, er hungersnøden steget for tredje år i træk på verdensplan. Det absolutte antal af underernærede mennesker steg fra ca. 804 millioner i 2016 til næsten 821 millioner i 2017. Samtidig stiger svær overvægt blandt voksne. På verdensplan er mere end én ud af otte voksne — dvs. over 672 millioner — svært overvægtig. Den globale fedmepandemi medfører enorme økonomiske omkostninger: den tegner sig for 3 % af det globale BNP, hvilket svarer til omkostningerne ved rygning og konsekvenserne af væbnede konflikter. Selv i Europa er halvdelen af befolkningen overvægtig, og 20 % lider af svær overvægt. — FN har erklæret 2016-2025 for tiåret for ernæring og erkender således behovet for at omstille fødevaresystemerne med henblik på at opnå en sundere kost og bedre ernæring. Ekspertpanelet på højt plan under Komitéen for Verdens Fødevaresikkerhed understregede yderligere nødvendigheden heraf i sin rapport fra september 2017 (6). FAO og Verdenssundhedsorganisationen arbejder i øjeblikket på en ny definition af sunde og bæredygtige kostvaner og planlægger en international høring i marts 2019 med henblik på at analysere de mange aspekter af bæredygtige kostvaner. — Ernæring spiller en central rolle for bæredygtig udvikling og hele 2030-dagsordenen, navnlig når det drejer sig om at sikre alle mennesker adgang til sikker, ernæringsrig og tilstrækkelig mad året rundt og udrydde alle former for fejlernæring inden 2030 (mål 2) samt at sikre sunde liv og fremme velvære for alle aldersgrupper (mål 3). Gennemførelsen af målene for bæredygtig vækst giver derfor mulighed for at fremme sundere og mere bæredygtige fødevareforbrugs- og produktionsmønstre. — For at nå målene i Parisaftalen om klimaændringer er der desuden brug for en gennemgribende forandring af fødevaresystemet, og særrapporten fra Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC), der blev vedtaget i oktober 2018, underbyggede videnskabeligt behovet for en hurtig klimaindsats (7). — På EU-plan kan reformen af den fælles landbrugspolitik være med til at fremme en mere bæredygtig produktion og sundere kostvaner, hvis næringsrige produkter såsom frugt, grøntsager og mælkeprodukter gøres lettilgængelige for EU-borgerne. — Regionsudvalget har også for nylig vedtaget en udtalelse om »Lokale og regionale incitamenter til fremme af sunde og bæredygtige kostvaner« (8). — Det internationale ekspertpanel vedrørende bæredygtige fødevaresystemer (IPES-Food) vil inden længe fremlægge en rapport om en fælles fødevarepolitik i EU, som også vil omfatte konkrete anbefalinger om sunde og bæredygtige kostvaner.

2.3. Bystyrer (og regionale myndigheder) viser sig i stigende grad som vigtige aktører i frembringelsen af mere bæredygtige fødevaresystemer. Gennem integrerede, tværgående foranstaltninger fører byerne forskellige interessenter sammen med henblik på at udarbejde fødevarepolitikker, der håndterer presserende fødevarerelaterede problemer (såsom fødevareusikkerhed og fedme), men som samtidig også bidrager til at løse mere overordnede problemer, herunder miljøudfordringer, sociale uligheder og fattigdom. Milan Urban Food Policy Pact, som mere end 180 byer (med i alt 450 millioner indbyggere) verden over har underskrevet ( 9 ) , er en vigtig milepæl i denne sammenhæng.

2.4. Ud over det politiske momentum er der videnskabeligt og samfundsmæssigt desuden et presserende behov for at løse dette problem, hvilket forklares nærmere i kapitel 3.

3. Følgerne af usunde og ikkebæredygtige kostvaner

3.1. Der er mange følger — både gode og skadelige — forbundet med valget af kostvaner. Europæerne har brug for støtte til at mindske de skadelige virkninger af deres kostvaner og udnytte de positive virkninger. Den uddaterede strategi med blot at sigte efter en tilstrækkelig fødevareforsyning er ikke længere nok. Vi er nødt til at se på, hvordan fødevarerne produceres og forbruges, og hvad følgerne er på både lang og kort sigt. De europæiske forbrugeres spisevaner har utilsigtede konsekvenser, hvad angår forurening (f.eks. engangsplast til emballage), klima, sundhed, biodiversitet mv. Disse følgevirkninger sætter fremtiden på spil og medfører, at vi er nødt til at ændre vores kostvaner og forbrug. Der er behov for at sende nogle andre politiske signaler til alle aktørerne i fødevareforsyningskæden, lige fra landbrug til restaurant. Forskerne er i gang med at omdefinere, hvad gode kostvaner er i det 21. århundrede: bæredygtig kost fra bæredygtige fødevaresystemer. Det politiske niveau er nu nødt til at tage denne udfordring op.

3.2. Kostvanernes betydning for folkesundheden

I Europa er dårlige kostvaner en af hovedårsagerne til, at folk dør for tidligt og af sygdomme, der kan forebygges. Sundhed er medlemsstaternes ansvar, og Kommissionen fremmer primært data- og informationsudveksling. EU har ikke desto mindre potentiale til at forbedre forbrugernes forståelse af, hvor vigtig bæredygtige kostvaner er for sundheden. I EU dør 550 000 personer i den erhvervsaktive alder hvert år for tidligt af ikkeoverførbare sygdomme. På verdensplan dør flere nu for tidligt af ikkeoverførbare sygdomme end af overførbare sygdomme. Ikkeoverførbare sygdomme tegner sig nu for størstedelen af sundhedsudgifterne i medlemsstaterne og koster EU-økonomierne 115 mia. EUR — eller 0,8 % af BNP — om året ifølge OECD (10). Spredningen af antimikrobiel resistens (AMR) (11) udgør en stor trussel mod folkesundheden i fremtiden. Selv om Kommissionen og WHO's europæiske region har taget klart og stærkt standpunkt til AMR, er der behov for en større indsats for at nedbringe brugen af antimikrobielle stoffer i landbrugene i EU og for at forhindre importen af kød fra tredjelande, hvor antibiotika anvendes forebyggende.

3.3. Kostvanernes betydning for samfundet

Kostvaner er en vigtig indikator — og drivkraft — for sociale uligheder. I Europa indtager mennesker med lave indkomster en dårligere kost og oplever mere alvorlige og tidligere kostrelaterede helbredsproblemer. Områder med lave indkomster har en ringere købekraft end mere velstående områder. Mennesker med lave indkomster indtager en mere begrænset kost og mindre frugt og grønt. Fede, salte, sukkerholdige og stærkt forarbejdede fødevareprodukter indgår i højere grad i deres kost, simpelthen fordi de er billigere.

3.4. Kostvanernes kulturelle og psykologiske betydning

Europa er berømt for sine alsidige og rige kulinariske traditioner. Selv om EU har gjort meget for at beskytte fødevarer af særlig og lokal interesse gennem ordningerne for beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB), beskyttede geografiske betegnelser (BGB) og garanterede traditionelle specialiteter (GTS) (12), går integreringen af fødevarer langsomt, da forarbejdningsvirksomhederne øger produktionen for at mindske omkostningerne og finde nye markeder. Europa skal gøre en større indsats for at genopbygge og diversificere vores forskellige madkulturer — vi skal ikke isolere dem, men skabe variation og øget modstandskraft. Med en mere varieret kost øges mængden af næringsstoffer og smag.

3.5. Kostvanernes betydning for miljøet

Fødevareproduktionen og -forbruget har en væsentlig indvirkning på miljøet, når det gælder ressourceforbruget på verdensplan — i EU er fodaftrykket dog meget mindre. Landbruget og fødevareproduktionen har stor indvirkning på miljøet (f.eks. i form af drivhusgasemissioner, biodiversitet, vand, jord). Europa kan mindske virkningerne af fødevaresystemer, der indebærer unødvendig forarbejdning, ved at slå til lyd for en kost med enkle næringsstoffer i stedet for meget energirig kost. Fødevaresystemerne kan være en kilde til genoprettelse og større modstandskraft, hvis fødevarerne dyrkes, forarbejdes og forbruges anderledes (13) (14). Efter alt at dømme betyder dette, at kvæg skal have mindre korn, og at forbrugerne spiser mindre kød. Dette medfører gevinster for både klimaet og sundheden (15). Vi er nødt til at fremme mere bæredygtige landbrugssystemer og være bevidste om f.eks. de positive miljømæssige virkninger af græsarealer (større biodiversitet, binding af kulstof). Dette ville også opmuntre forbrugerne til sundere, mere afbalancerede og bæredygtige kostvaner.

3.6. Kostvanernes betydning for økonomien

Europa har opnået succes i den forstand, at 550 millioner europæere forsynes med fødevarer hvert år, men nu må dette system gøres mere bæredygtigt. Mange økonomer er kritiske over for de tilskud, der ydes under den fælles landbrugspolitik, og som udgør en stor post på EU-budgettet. Modargumentet er, at de europæiske landbrug eksisterer takket være disse tilskud. Udgifterne er steget, men landbrugerne modtager kun en lille procentdel af bruttoværditilvæksten. Den største bruttoværditilvækst på fødevareområdet skabes af andre aktører end landbrugerne. Fødevaresektoren er en af EU's største økonomiske sektorer. EU's fødevarefremstilling beskæftiger f.eks. 4,2 millioner arbejdstagere og har en omsætning på 1 089 mia. GBP (16). Forbrugerne har nydt godt af, at fødevarernes andel af husholdningsudgifterne i længere tid har været faldende. Disse tal afspejler imidlertid ikke nødvendigvis alle udgifter. En undersøgelse fra 2017 af det britiske fødevaresystem viste, at de britiske forbrugere bruger 120 mia. GBP om året direkte på fødevarer, men dette medfører ekstra omkostninger under andre af realøkonomiens budgetposter, herunder 30 mia. GBP i form af jordforringelse og 40 mia. GBP på sundhedsområdet. (17). Undersøgelser som denne peger på et behov for at revidere de reelle omkostninger (»true cost accounting«), hvilket er en metode, som FN's miljøprogram er fortaler for (18).

4. Politikker og værktøjer til fremme af sunde og bæredygtige kostvaner

4.1. Det er bydende nødvendigt at støtte bedre ernæring og sundere kostvaner i Europa, og mulighederne for at fremme ernæringen gennem bedre fødevaresystemer bør udforskes yderligere ( 19 ) . En omstilling til fødevaresystemer, som producerer næringsrige fødevarer, der kan indgå i en sund kost, kræver politiske ændringer på såvel udbuds- som efterspørgselssiden. På udbudssiden er fødevareproduktionen og den måde, fødevarerne forarbejdes (f.eks. ændring af fødevarernes sammensætning), distribueres og stilles til rådighed for forbrugerne på, afgørende for, om forbrugerne har adgang til økonomisk overkommelige fødevarer, der fremmer sundere kostvaner. På efterspørgselssiden bør de offentlige politikker hjælpe forbrugerne til at vælge en sundere kost, bl.a. gennem undervisning i skoler og oplysningskampagner, kostråd, mærkning, offentlige indkøb m.m. Strategier og politikker til forbedring af udbuddet og efterspørgslen af næringsrige fødevarer er indbyrdes forbundne og gensidigt afhængige. Der bør derfor anvendes en samlet tilgang, som tager højde for alle berørte sektorer på alle planer med inddragelse af alle relevante institutioner, civilsamfundet og interessenter i hele fødevaresystemet.

4.2. En del af problemet er desuden, at mange beslutninger i fødevarebranchen hidtil er truffet ud fra kortsigtede økonomiske ræsonnementer, hvilket nogle gange har ledt produktionen og forarbejdningen i den forkerte retning mod at dyrke og anvende usunde fødevarer (f.eks. palmeolie, transfedtsyrer, sukker og for meget salt). En bæredygtig tilgang indebærer, at man ikke kun ser på de økonomiske virkninger, men også på de sociale og miljømæssige. En sådan strategi bør have et langsigtet perspektiv og befordre betingelserne for at kunne skabe kortere og mere lokale fødevareforsyningskæder. Det er derfor også vigtigt at fremme nye rammer for fødevarebranchen, herunder SMV'er, som gør det muligt at producere, forarbejde, distribuere og sælge sundere og mere bæredygtige fødevarer. F.eks. bør EU's foranstaltninger gøre det nemmere for producenterne at reklamere for selv gradvise ny sammensætninger, hvilket ikke er muligt med den nuværende lovgivning. Når det gælder den fælles landbrugspolitik, bør EU tilskynde landbrugerne til på lokalt plan at producere råvarer, der er bedre for sundheden. EØSU efterlyser desuden en hurtig indførsel af en lovmæssig EU-grænse for industrielt producerede transfedtsyrer i fødevarer.

4.3. Flere EU-politikker og -initiativer har allerede til formål at fremme sunde kostvaner, f.eks. initiativer fra Kommissionen såsom EU-platformen for ernæring, fysisk aktivitet og sundhed, lovgivningsmæssige foranstaltninger om fødevareoplysninger til forbrugere og ernærings- og sundhedsanprisninger, hvidbogen om fedme fra 2017, EU's handlingsplan om fedme blandt børn 2001-2020, visse bestemmelser i det nye forslag til den fælles landbrugspolitik (f.eks. »at forbedre det europæiske landbrugs reaktion på samfundets krav til fødevarer og sundhed, herunder kravene til sikre, næringsrige og bæredygtige fødevarer, madspild samt til dyrevelfærd«), EU-skoleordningen for frugt, grøntsager og mælk mv. Der mangler dog en koordineret tilgang. Nye EU-retningslinjer for bæredygtige kostvaner ville kunne sørge for denne sammenhæng og for rammer, som er baseret på forskellige kriterier, således at medlemsstaterne kan udvikle deres nationale retningslinjer, sådan som det uddybes nedenfor.

5. Retningslinjer for bæredygtige kostvaner

5.1. I takt med at der er kommet mere dokumentation for, at vores kostvaner påvirker sundheden, miljøet og økonomien, er interessen for at udvikle såkaldte »retningslinjer for bæredygtige kostvaner«steget. Næsten alle lande har officielle retningslinjer for kostvaner eller kostråd. Det er de velkendte råd om at spise mindre salt, et vist antal frugt og grøntsager, en vis mængde fisk osv. Med udgangspunkt i den solide dokumentation for fødevarernes virkninger på miljøet er det nu logisk at medtage flere kriterier i kostrådene — deraf den stigende efterspørgsel på »retningslinjer for bæredygtige kostvaner« ( 20 )

5.3. Der bør nedsættes en ekspertgruppe til at udarbejde fælleseuropæiske retningslinjer for bæredygtige kostvaner. Denne gruppe bør omfatte relevante faglige og videnskabelige organer inden for ernæring, folkesundhed og fødevarer samt miljø- og samfundsvidenskaberne. Ekspertgruppen bør inden for to år udarbejde retningslinjer, som giver forbrugerne klare råd om bæredygtige ernæring, ved at trække på forskning og data leveret af Det Fælles Forskningscenter, FOOD 2030, Den Stående Komité for Landbrugsforskning og andre. Medlemsstaterne bør kunne bruge disse retningslinjer på nationalt plan, f.eks. inden for sundhedsvæsenet og andre offentlige institutioner samt på EU-plan, med henblik på at bidrage til udviklingen af klare, integrerede rammer for fødevareforsyningskæden. Retningslinjerne skal bidrage til at opfylde en række overordnede mål på EU-plan, f.eks. målene for bæredygtig udvikling, Parisaftalen og andre bæredygtighedsforpligtelser og programmer som FOOD 2030 ( 26 ) . Ekspertgruppen bør omfatte vigtige organer såsom Federation of European Nutrition Societies (FENS), IPES Food, Den Europæiske Sammenslutning af Samfundsmedicinske Selskaber (EUPHA) og European Ecological Federation og modtage input fra videnskabelige ekspertkilder såsom Den Stående Komité for Landbrugsforskning samt støtte fra Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, Generaldirektoratet for Miljø, Generaldirektoratet for Sundhed og Fødevaresikkerhed, Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, Det Europæiske Miljøagentur og Den Stående Komité for Landbrugsforskning. EØSU er klar til at bidrage til en sådan ekspertgruppes arbejde med input fra civilsamfundsorganisationer og navnlig gennem den midlertidige studiegruppe om bæredygtige fødevaresystemer.

6. Mærkningsordninger for bæredygtige fødevarer

6.1. Retningslinjerne for bæredygtige kostvaner bør også danne grundlag for en mere overordnet mærkning af fødevarer, som kan læses tydeligt og være med til at forbedre gennemsigtigheden samt modvirke anvendelsen af unødvendigt billige råvarer, som er både usunde og ikkebæredygtige (f.eks. transfedtsyrer, palmeolie og for meget sukker). Forbrugerne ville således drage nytte af en udvidet fødevaremærkning, herunder af EU's kvalitetsmærkningssystem (BGB, BOB og GTS), der ud over samfunds-, sundheds- og ernæringsaspekter også omfatter miljøaspekter.

6.2. De hidtidige politikker har fokuseret på ernæring og andre sundhedsanprisninger, men EØSU konstaterer en stigende bekymring over manglende forbrugeroplysning og -uddannelse om fødevareforbrugets miljømæssige og sociale virkninger. En tydelig mærkningsordning med angivelse af fødevarernes oprindelse, produktionsmetoder og næringsværdi vil gøre det lettere for forbrugerne at vælge. Sporbarhed er også meget vigtigt for både fødevareproducenter og forbrugere som garanti for fødevaresikkerheden ( 27 ) . EØSU gentager derfor sin opfordring til at udvikle et nyt intelligent system til mærkning af bæredygtige fødevarer, som bør harmoniseres på EU-plan ( 28 ) . Det bør desuden baseres på nye sporbarheds- og certificeringsprocesser og vil blive udviklet yderligere gennem det fremtidige arbejde i EØSU's midlertidige studiegruppe om bæredygtige fødevaresystemer. Der bør derudover lægges større vægt på teknologi som mobilapps, og forbrugerinformation i detailsektoren med alle de nødvendige oplysninger og fuld sporbarhed bør også fremmes.

7. Offentlige indkøb

7.1. Gennem offentlige indkøb ville de lokale myndigheder gradvist kunne anvende retningslinjerne for bæredygtige kostvaner i en bred vifte af offentlige institutioner, navnlig på skoler og hospitaler. Produktion, salg og forbrug af sunde, lokale og sæsonbestemte fødevarer, der sikrer bæredygtigheden, ville bidrage til 2030-dagsordenens mål 12.7 om bæredygtige offentlige indkøb. Lokale producenter bør have fortrinsret i offentlige indkøbsprocedurer for at fremme sunde kostvaner og udvikling af den lokale økonomi.

7.2. Der findes allerede flere initiativer til fremme af bæredygtige fødevareindkøb, hvilket viser civilsamfundets og de lokale myndigheders stigende interesse for og involvering i emnet. For eksempel promoverer »Lokale myndigheder for bæredygtighed«(ICLEI) for øjeblikket et initiativ, der arbejder for obligatoriske og tiltagende bæredygtige fødevareindkøb i alle europæiske skoler og børnehaver, hvor det indledende mål er, at 20 % af maden skal være økologisk senest i 2022.

7.3. EØSU anerkender Kommissionens Fælles Forskningscenters igangværende arbejde med at revidere EU's kriterier for grønne offentlige indkøb af fødevarer og cateringtjenester. Udvalget opfordrer til at gøre eksplicitte og mere ambitiøse fødevarebæredygtighedskriterier til en del af de grønne offentlige indkøb og til at fjerne lovgivningsmæssige hindringer, navnlig når det gælder konkurrencereglerne.

8. Konkurrencereglerne

8.1. Konkurrencelovningen fremstilles nogle gange som en hindring for produktion og distribution af bæredygtige og sunde fødevarer. Samråd med Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence burde fremme både en præcisering af og tilpasning til de eksisterende regler, således at de europæiske fødevareforsyningskæder kan opnå bedre betingelser og fremskynde omstillingen til bæredygtighed.

8.2. I henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) ( 29 ) må to eller flere uafhængige markedsoperatører ikke indgå aftaler, der begrænser konkurrencen. Det gælder navnlig prisfastsættelsesaftaler. I henhold til artikel 101, stk. 3, i TEUF undtages aftaler fra forbuddet i artikel 101, stk. 1, hvis de skaber objektive økonomiske fordele, der opvejer de negative virkninger af en konkurrencebegrænsende adfærd, f.eks. ved at bidrage til at forbedre produktionen eller distributionen af varer, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved ( 30 )

8.3. Anerkendte brancheorganisationer kan under opfyldelse af visse betingelser fravige bestemmelserne i artikel 101, stk. 1, i TEUF. De har mulighed for at anmelde en aftale til Kommissionen i henhold til artikel 210 i forordning (EU) nr. 1308/2013 (forordningen om fusionsmarkedsordningen), og hvis Kommissionen inden for en frist på to måneder fra modtagelsen af en fuldstændig anmeldelse ikke har vurderet, at aftalen er uforenelig med Unionens regler, finder artikel 101, stk. 1, i TEUF således ikke anvendelse. En sådan aftale må ikke omfatte pris- eller kvotefastsættelse, føre til markedsopdeling eller skabe andre konkurrenceforvridninger. Ved at udnytte mulighederne i forordningen om fusionsmarkedsordningen kan brancheorganisationerne indgå aftaler, der øger bæredygtighedsstandarder.

9. Informations- og oplysningskampagner

9.1. EØSU gentager sit forslag om at iværksætte en europæisk informations- og oplysningskampagne om »værdien af fødevarer«. Dette vil være nødvendigt for at sikre en langsigtet ændring i forbrugernes adfærd ( 31 )

9.2. Det er også nødvendigt at investere mere i undervisning om kost i skolerne og på erhvervsuddannelserne.

9.3. ( 34 ). EØSU efterlyser igen visuelle reklamekampagner i hele EU til fordel for sundere fødevarer og kostvaner ( 32 ) inspireret af de positive sociale reklamekampagner på visse TV-kanaler rettet mod børn, der f.eks. opmuntrer til mere afbalancerede kostvaner. Der bør indføres mere effektiv kontrol med markedsføringen af fødevarer med højt indhold af mættet fedt, transfedtsyrer, tilsat sukker og/eller salt rettet mod børn, ikke blot i børne-TV primetime, men også via de sociale medier og andre kommercielle kanaler, der påvirker børns fødevarepræferencer ( 33 )

Bruxelles, den 20. februar 2019. Luca JAHIER Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) http://www.interacademies.org/48945/Global-food-systems-are-failing-humanity-and-speeding-up-climate-change.

(2) https://www.c40.org/.

(3) COM(2017) 713 final.

(4) EUT C 129 af 11.4.2018, s. 18.

(5) Rapporten State of Food Insecurity in the world (SOFI) 2018: http://www.fao.org/state-of-food-security-nutrition/en/.

(6) HLPE, 2017. Nutrition and food systems.

(7) http://www.ipcc.ch/news_and_events/pr_181008_P48_spm.shtml.

(8) RU Opinion Factsheet, Lokale og regionale incitamenter til fremme af sunde og bæredygtige kostvaner.

(9) http://www.milanurbanfoodpolicypact.org/.

(10) Kommissionen (2018). Ikkeoverførbare sygdomme https://ec.europa.eu/health/non_communicable_diseases/overview_da.

(11) Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (2017): Summary of the latest data on antibiotic resistance in the European Union. https://ecdc.europa.eu/sites/portal/files/documents/EAAD%20EARS-Net%20summary.pdf.

(12) Kommissionen (2015): Geografiske betegnelser og traditionelle specialiteter http://ec.europa.eu/agriculture/quality/schemes/index_en.htm.

(13) Berners-Lee M. et al. (2018). Current global food production is sufficient to meet human nutritional needs in 2050 provided there is radical societal adaptation, Elementa, 6, 1, 52: http://doi.org/10.1525/elementa.310.

(14) Ritchie, Reay og Higgins (2017). Beyond Calories: A Holistic Assessment of the Global Food System, Frontiers in Sustainable Food Systems, 2, 57, doi: 10.3389/fsufs.2018.00057.

(15) Se f.eks. rapporten WRI (2018) Creating a Sustainable Future. https://www.wri.org/publication/creating-sustainable-food-future og EAT-Lancet Commission on Healthy Diets from Sustainable Food Systems (2019). Food in the Anthropocene https://eatforum.org/initiatives/eat-lancet/.

(16) FoodDrinkEurope (2018). Årsrapport 2018. https://www.fooddrinkeurope.eu/uploads/publications_documents/FoodDrinkEurope_Annual_Report_INTERACTIVE.pdf.

(17) Sustainable Food Trust (2017). The Hidden Cost of UK Food. Bristol.

http://sustainablefoodtrust.org/wp-content/uploads/2013/04/HCOF-Report-online-version.pdf.

(18) FN's miljøprogram (2017). TEEB for Agriculture & Food Interim Report. Nairobi: FN's miljøprogram. http://teebweb.org/agrifood/home/teeb-for-agriculture-food-interim-report/.

(19) EUT C 129 af 11.4.2018, s. 18.

(20) Gonzalez Fischer, C. & Garnett, T. (2016). Plates, pyramids, planet: Developments in national healthy and sustainable dietary guidelines: a state of play assessment. Rom og Oxford: FAO og Food Climate Research Network.

(21) Jf. gennemgangen i Lang, T. & Mason, P. (2017). Sustainable diet policy development: implications of multi-criteria and other approaches, 2008–2017, Proceedings of the Nutrition Society, doi: 10.1017/S0029665117004074.

(22) Det nederlandske sundhedsråd (2011) Guidelines for a Healthy Diet: the Ecological Perspective. Kontraktnr.: udgivelsesnr. 2011/08E, Haag: Health Council of the Netherlands.

(23) Voedingscentrum (Det nederlandske center for ernæring) (2016). Retningslinjerne Wheel of Five (bilag 13 om bæredygtighed). Haag: Voedingscentrum.

(24) Livsmedelsverket (2008) Environmentally Effective Food Choices: Proposal notified to the EU. Stockholm: Livsmedelsverket.

(25) Rat für Nachhaltige Entwicklung (2014) The Sustainable Shopping Basket — A Guide to Bitter Shopping. Berlin: Rat für Nachhaltige Entwicklung/Det tyske råd for bæredygtig udvikling https://www.nachhaltigkeitsrat.de/en/projects/the-sustainable-shopping-basket/.

(26) http://ec.europa.eu/research/bioeconomy/index.cfm?pg=policy&lib=food2030.

(27) EUT C 303 af 19.8.2016, s. 64.

(28) EUT C 129 af 11.4.2018, s. 18.

(29) EUT C 326 af 26.10.2012, s. 1.

(30) COM(2018) 706 final https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/PDF/\?uri=CELEX:52018DC0706&qid=1547817623715&from=DA.

(31) Kommissionen (2015): Geografiske betegnelser og traditionelle specialiteter http://ec.europa.eu/agriculture/quality/schemes/index_en.htm.

(32) EUT C 303 af 19.8.2016, s. 64.

(33) WHO Region for Europe (2018). Policies to limit marketing of unhealthy foods to children. København: WHO Europa http://www.euro.who.int/en/health-topics/disease-prevention/nutrition/news/news/2018/10/policies-to-limit-marketing-of-unhealthy-foods-to-children-fall-short-of-protecting-their-health-and-rights.

(34) Food Active & Children’s Food Campaign (2018). Junk Food Marketing to Children: a study of parents' perceptions. London. http://www.foodactive.org.uk/wp-content/uploads/2018/06/Junk-Food-Marketing-to-Children-a-study-of-parents-perceptions.pdf.