20. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/5 
Forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram for forskning og teknologisk 
udvikling på transportområdet (EURET) — 1990-1993 
KOM(89) 557 endelig udg. — SYN 226 
(Forelagt af Kommissionen den 28. november 1989) 
(89/C 318/05) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 
130 6, stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Ifølge Traktatens artikel 130 K iværksættes rammepro­
grammet ved hjælp af særprogrammer, der udarbejdes i 
forbindelse med hver enkelt foranstaltning; 
Rådet vedtog ved afgørelse 87/516/Euratom, EØF (') et 
rammeprogram for Fællesskabets forskning og teknolo­
giske udvikling (1987—1991), som bl.a. omfatter 
aktioner på transportområdet; 
ifølge rammeprogrammets kriterier for udvælgelse af 
fællesskabsaktioner skal disse bl.a. bidrage til at styrke 
den økonomiske og sociale samhørighed i Fællesskabet, 
samtidig med at kravet til videnskabelig og teknisk 
kvalitet skal være opfyldt; 
gennemførelsen af det indre marked vil kræve, at samt­
lige transportsystemer udnyttes på den mest effektive, 
mest økonomiske og mindst skadelige måde for at 
imødekomme behovet for øget bevægelighed for varer 
og personer, herunder til gavn for de dårligst stillede 
regioner; 
den tekniske innovation spiller en afgørende rolle for de 
forskellige transportsystemers konkurrenceevne og effek­
tivitet, for mindskelsen af deres skadelige virkninger samt 
for forbedringen af deres sikkerhed; 
samarbejde på forskningsområdet giver mulighed for at 
skabe grundlag for standardisering af og kompatibilitet 
eller i visse tilfælde fuldstændig overensstemmelse mellem 
transportnettene; det er nødvendigt i videst muligt omfang at inddrage små 
og mellemstore virksomheder (SMV) i udviklingen af de 
nye transportteknikker under hensyntagen til deres 
særlige behov, idet dog kravet til programmets videnska­
belige og tekniske kvalitet skal være opfyldt; 
det er nødvendigt at understrege programmets tværnatio­
nale karakter ved at udvælge forskningsprojekter, der 
omfatter mindst to deltagere fra to forskellige medlems­
stater; 
deltagelse af organisationer og virksomheder fra euro­
pæiske tredjelande, der har indgået aftaler med Fælles­
skabet om videnskabelig og teknisk samarbejde ved­
rørende forsknings- og udviklingsaktioner, kan på 
passende vilkår bidrage til at højne transportsystemernes 
teknologiske niveau i Fællesskabet; 
der bør foretages et overslag over, hvor stort et beløb fra 
Fællesskabet, der er nødvendigt for gennemførelsen af 
denne aktion; dette beløb indgår i de finansielle overslag, 
der er knyttet som bilag til den tværinstitutionelle aftale 
af 29. juni 1988 (2); de faktisk disponible bevillinger vil 
blive fastlagt ved budgetbehandlingen i overensstemmelse 
med nævnte aftale; 
Udvalget for Videnskabelig og Teknisk Forskning 
(CREST) er blevet hørt — 
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
Artikel 1 
Et særprogram for forskning og teknologisk udvikling 
for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på trans­
portområdet, som beskrevet i bilaget, vedtages for en 
periode på fire år at regne fra den 1. marts 1990. 
O EFT nr. L 302 af 24. 10. 1987, s. 1. (2) EFT nr. L 185 af 15. 7. 1988, s. 33. 
Nr. C 318/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 89 
Artikel 2 
1. Størrelsen af de bevillinger fra Fællesskabet, der 
skønnes nødvendige til gennemførelsen af programmet, 
andrager 25 millioner ECU, heri medregnet udgifter til 
seks ansatte. 
2. Budgetmyndigheden fastsætter de disponible bevil­
linger for hvert enkelt regnskabsår. 
Artikel 3 
De nærmere bestemmelser for programmets gennemfø­
relse og satsen for Fællesskabets finansielle bidrag er 
anført i bilaget. 
Artikel 4 
1. I løbet af programmets tredje år tager Kommis­
sionen det op til fornyet vurdering og tilstiller Rådet og 
Europa-Parlamentet en rapport om resultaterne heraf, 
om fornødent ledsaget af forslag til ændring eller forlæn­
gelse af programmet. 
2. Kommissionen foretager en evaluering af de 
opnåede resultater og forelægger Rådet og Europa-
Parlamentet en rapport herom. 
3. De i stk. 1 og 2 omhandlede rapporter udarbejdes 
under hensyntagen til de målsætninger, der er opstillet i 
bilaget, og i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i 
afgørelse 87/516/Euratom, EØF. 
Artikel "> 
Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræ­
sentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissio­
nens repræsentant som formand. 
Artikel 6 
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et 
udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget 
afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, 
som formanden kan fastsætte under hensyntagen til det 
pågældende spørgsmåls hastende karakter. Det udtaler 
sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 
148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet 
skal træffe på forslag af Kommissionen. Under afstem­
ninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af 
repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er 
fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i 
afstemningen. 
Kommissionen vedtager foranstaltninger, der straks 
finder anvendelse. Hvis de ikke er i overensstemmelse 
med den af udvalget afgivne udtalelse, underrettes Rådet 
dog straks af Kommissionen om disse foranstaltninger. I 
så fald gælder følgende: Kommissionen kan udsætte gennemførelsen af de foran­
staltninger, den har truffet afgørelse om, i et tidsrum på 
højst en måned regnet fra datoen for denne underret­
ning. 
Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgø­
relse inden for det tidsrum, der er nævnt i foregående 
stykke. 
Artikel 7 
Den i artikel 6 fastsatte procedure finder anvendelse: 
— ved evalueringen af foreslåede projekter samt af det 
anslåede beløb for Fællesskabets finansielle bidrag 
— ved fastlæggelsen af passende procedurer for den i 
artikel 9 nævnte udveksling af informationer 
— ved europæiske organisationers og virksomheders 
deltagelse i et givet projekt på de i artikel 10 fastsatte 
vilkår. 
Artikel 8 
I de kontrakter, der indgås af Kommissionen, angives 
parternes rettigheder og forpligtelser, herunder regler for 
formidling, beskyttelse og udnyttelse af forskningsresul­
taterne. 
Artikel 9 
For så vidt angår de i artikel 1 nævnte aktiviteter 
udveksler medlemsstaterne og Fællesskabet alle relevante 
oplysninger, de måtte være i besiddelse af, og som kan 
offentliggøres inden for de områder, der er omfattet af 
nærværende beslutning, uanset om de pågældende aktivi­
teter er planlagt og iværksat på deres foranledning og 
ansvar. 
Oplysningerne udveksles i henhold til den i artikel 6 fast­
satte procedure og betragtes som fortrolige efter anmod­
ning fra den berørte part. 
Artikel 10 
1. I henhold til Traktatens artikel 130 N bemyndiges 
Kommissionen til at forhandle aftaler med internationale 
organisationer og tredjelande, der deltager i Det Euro­
pæiske Samarbejde om Videnskabelig og Teknisk Forsk­
ning (COST), samt med europæiske lande, der har 
indgået rammeaftaler om teknisk og videnskabeligt 
samarbejde med Fællesskabet, med henblik på helt eller 
delvis at knytte dem til nærværende program. 
2. Er der indgået rammeaftaler om teknisk og viden­
skabeligt samarbejde mellem europæiske tredjelande og 
De Europæiske Fællesskaber, kan organisationer 
gennemføres som led i nærværende program. 
Artikel 11 
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne. 
20. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/7 
BILAG 
1. Målsætninger 
Gennemførelsen af det indre marked er utænkelig uden et fælles transportsystem, der kan imødekomme de 
dermed følgende stigende behov inden for alle transportområder både med hensyn til volumen og kvalitet. 
Kommissionen understregede dette i sin meddelelse til Rådet, hvori den forklarede forudsætningerne for, 
at Den Europæiske Fælles Akt kan blive en succes (KOM(87) 100). Kommissionen har således påpeget, at 
»oprettehen af et egentligt økonomisk fælles område forudsætter væsentlige fremskridt inden for transport- og 
infrastrukturpolitikken samt inden for miljøpolitikken«. 
Men dette politiske og lovgivningsmæssige aspekt er ikke nok, medmindre der samtidig sker en teknisk 
tilpasning, eller hvis udviklingen med hensyn til tekniske nyskabelser først og fremmest kommer lande uden 
for Europa til gode. 
I denne forbindelse er det af afgørende betydning, at der gennemføres en forskning, som kan drage fordel 
af selve fællesskabsdimensionen, og som kan bidrage til standardiseringen af materiel og systemer, og som 
er rettet mod et fælles mål. 
Dette er baggrunden for de tre hovedmålsætninger i EURET: 
— optimering af driften af transportnettene 
— optimering af logistikken 
— reduktion af de eksterne skadevirkninger (ulykker, støj, forurening). 
1) Optimering afdriften af transportnettene 
Frem til begyndelsen af 70'erne var den eneste bremse på bygningen af infrastrukturer de finansielle 
ressourcer. Situationen er en anden nu, hvor man må regne med en fortsat stigning i behovene inden for 
den nærmeste fremtid, mens der samtidig er sat snævre grænser for udvidelsen af infrastrukturnettet. Ud 
over de finansielle vanskeligheder, som er større i dag end tidligere, oplever vi efterhånden en regulær 
»pladsmangel«: det bliver stadig vanskeligere at indpasse nye infrastrukturer, og infrastrukturernes 
indvirkning på miljøet vækker stadig større modstand. 
Det betyder, at vi er nødsaget til at udnytte de allerede eksisterende infrastrukturer i Europa mere 
effektivt. 
Der er udarbejdet særlige programmer for forskningen på dette område: DRIVE-programmet, der går 
ud på, at køretøjer ved hjælp af moderne informations- og telekommunikationsteknologi kan modtage 
oplysninger om vejbanens beskaffenhed og om, hvilken rute der skal vælges. Visse EUREKA-projekter 
bygger på samme ide. Dette er fuldstændig realistisk på basis af de tekniske hjælpemidler, vi kender i 
dag eller kan forvente udviklet i nær fremtid. 
Men disse forhold kan udmærket overføres til de øvrige transportformer, hvor der er lige så store behov 
og muligheder for teknologiske fremskridt, og hvor EF-forskningen bør gennemføres med samme 
styrke, hvis man vil respektere den grundliggende fællesskabsmålsætning om, at de forskellige transport­
former bør behandles på lige fod. 
Dette er tillige med de i øjeblikket stærkt begrænsede budgetmæssige midler årsagen til, at programmet 
udelukkende tager sigte på prioriterede forskningsemner. 
2) Optimering af logistikken 
På samme måde som begrænsningerne i mulighederne for at udvikle infrastrukturerne kræver en 
optimal udnyttelse og drift af nettene, kræver ændringerne i produktionsprocesserne og i samhandlen 
nye metoder til styring af materielparken og ændringer i, hvad der betegnes som transportlogistikken. 
Betydningen af denne nye logistik for transporten har først og fremmest at gøre med stigende krav om 
service af høj kvalitet og således også med, hvilke midler der skal tages i anvendelse for at opfylde disse 
krav. Servicekvaliteten består af komponenter som hurtighed, præcision og sikkerhed og nu også 
formidling af informationer, bl.a. viden om, hvor en given vare befinder sig på ethvert tidspunkt. En 
række projekter under DRIVE-programmet beskæftiger sig med metoder til lokalisering af køretøjerne. 
Transporten vil blive integreret i produktionsprocessen, hvilket indebærer, at transportvirksomhederne 
vil få overdraget udvidede opgaver i forbindelse med lagerhåndtering, lagerstyring og ordrebehandling. 
Nr. C 318/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 89 
Transportvirksomhederne vil i stigende grad skulle organisere leverancer direkte fra den logistiske base 
og på grundlag af et net af afsendere og modtagere. Den traditionelle opdeling af processen vil efter­
hånden blive udvisket og give plads for en bredere og mere kompleks model, som omfatter langt mere 
end selve de fysiske varestrømme. 
3) Reduktion af de eksterne skadevirkninger 
Transporten har en række negative virkninger, som må begrænses i videst muligt omfang. 
Sikkerhed og arbejdsvilkår er forhold, hvis betydning kan måles ved antallet og omfanget af ulykker. 
Hvert år kræver biltrafikken ca. 55 000 dødsofre i hele Fællesskabet, men også de øvrige trafikformer 
indebærer risiko for at miste liv eller førlighed. Togulykker er heldigvis mere sjældne, men den vold­
somme stigning i antallet af denne slags ulykker for ganske nylig understreger, at man fortsat skal være 
opmærksom på problemerne og arbejde på at finde effektive løsninger. 
Også flytrafikken er, selv om den efterhånden har nået et sikkerhedsniveau, som placerer den blandt de 
sikreste transportmidler, stadigvæk forbundet med betydelige risici, som sjældent aktualiseres, men som, 
når ulykken sker, rammer et stort antal mennesker: Når et stort rutefly styrter ned, er der flere 
hundrede omkomne. Det bør nævnes, at flytrafikken i perioden fra 1984 til 1988 for hele verden havde 
gennemsnitligt 940 dødsofre om året (i dette tal er ikke medregnet dødsofre for volds- og terrorhand­
linger såsom flykapringer og attentater m.m.). Det er et ubetydeligt tal i forhold til antallet af transpor­
terede passagerer, men det kan nedbringes yderligere. 
Også skibstrafikken kender til alvorlige ulykker, som kan få et betydeligt omfang bl.a. på grund af de 
miljømæssige konsekvenser. 
Endelig er transportområdet en af de vigtigste kilder til forstyrrelse af miljøet. I byerne tegner biltra­
fikken sig for næsten halvdelen af luftforureningen, og denne forurening stammer fra bilernes udstød­
ning. Selv om man har et temmelig klart billede af kulilternes forureningsvirkning, ved man endnu ikke 
tilstrækkeligt om kvælstofilterne. Støjforureningen er fælles for alle trafikformer. Biltrafikken indtager 
her en væsentlig plads, men også togtrafikken er en støjforurener, for slet ikke at tale om støjen i 
nærheden af lufthavne. Alle udviklede lande, og især Fællesskabets medlemsstater, bruger betydelige 
beløb på at formindske disse skadelige virkninger på miljøet, og det er derfor vigtigt, at de penge 
udnyttes mere effektivt. 
Visse af de forskningsemner, der vedrører de to foregående målsætninger (optimering af driften af 
transportnettene og optimering af logistikken), kan også bidrage til at begrænse skadevirkningerne. Det 
samme gælder effektiviseringen af reguleringen af fly- og skibstrafikken; hovedformålet med DRIVE-
programmet er ligeledes at forbedre vejtrafiksikkerheden. 
Men det er nødvendigt med en mere specifik forskningsindsats. Behovene er så væsentlige, at de burde 
være emnet for en lang række aktioner, men kun de højst prioriterede indgår i EURET-programmet. 
2. Prioriterede emner 
EURET omfatter elleve forskningsemner samlet i tre delprogrammer, som alle er baseret på samme 
målsætninger som det overordnede program. 
1) Optimering afdriften af transportnettene 
— Cost-benefit-analyse og analyse af samtlige faktorer af betydning for nye vejbygningsprojekter. 
— Udarbejdelse af et europæisk system til regulering af jernbanetrafikken. 
— Udarbejdelse og evaluering af et system til regulering af skibstrafikken. 
— Forsøg med automatiserede sammenkoblinger af luft/jord-dataudveksling til de europæiske lufttra­
fikreguleringssystemer. 
— Undersøgelser af flyvelederens rolle og funktion i lufttrafikreguleringssystemerne. 
2) Optimering af logistikken 
— Udarbejdelse af et scenarium med henblik på en økonomisk og behovsmæssig analyse af godstrans­
portsektoren i Fællesskabet. 
— Økonomisk og teknisk undersøgelse af godsomladninger. Udarbejdelse og evaluering af et system til 
hurtig omladning. 
20. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 318/9 
— Optimering af de menneskelige ressourcer inden for skibstransporten. 
— Vurdering af de menneskelige faktorer i forbindelse med relationerne menneske-skib. 
3) Reduktion af de eksterne skadevirkninger 
— Systemer til evaluering af trafiksikkerheden for personbiler med anhænger/campingvogn. 
— Evaluering af sikkerheden ved lastvognstog. 
3. Gennemførelse 
Programmet skal gennemføres på grundlag af forskningskontrakter med omkostningsdeling, samordnede 
aktioner samt evaluering. 
Deltagelse i programmet er åben for universiteter og andre højere læreanstalter, forskningsorganisationer 
og erhvervsvirksomheder, herunder små og mellemstore virksomheder, enkeltpersoner eller en hvilken som 
helst kombination heraf, med hjemsted i Fællesskabet. Projekterne skal i princippet være tværnationale. 
Tredjelandes og internationale og nationale organisationers tilknytning og deltagelse vil blive baseret på 
kriteriet om gensidig fordel. For europæiske tredjelandes vedkommende vil tilknytning og deltagelse være 
mulig via COST-systemet og via de bilaterale rammeaftaler med EFTA-landene. 
Hvad angår kontrakter med omkostningsdeling vil Fællesskabets bidrag almindeligvis dække 50 % af de 
samlede udgifter, men denne procentsats kan variere afhængigt af forskningens art og udviklingsstade. 
Med hensyn til projekter, der udføres af universiteter og forskningsinstitutter, kan Fællesskabet dække op 
til 100 % af de ekstraomkostninger, det pågældende forskningsarbejde medfører.