20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
REVISIONSRETTEN 
UDTALELSE nr. 1/89 
fra Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber om generel revision af forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, 
Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers 
almindelige budget 
REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKA­
BER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 78h, 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 209, 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 183, 
under henvisning til finansforordningen af 21. december 
1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige 
budget (1), senest ændret ved Rådets forordning (EKSF, 
EØF, Euratom) nr. 2049/88 af 24. juni 1988 (2), særlig 
artikel 107, 
under henvisning til Kommissionens forslag af 21. 
december 1988 (3), 
under henvisning til Rådets beslutning af 23. december 
1988, modtaget af Retten den 4. januar 1989, hvorved 
Rådet forelagde Revisionsretten en anmodning om en 
udtalelse om dette forslag og bad den om at behandle 
udarbejdelsen af denne udtalelse som en hastesag — 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
Forslaget giver Retten anledning til at fremsætte en række 
forskellige, men indbyrdes komplementære, bemærk­
ninger, dvs. dels generelle betragtninger med hensyn til, 
hvilke ændringer i ordningen for bevilling og afvikling af 
Fællesskabets budgetmidler, der er ønskelige, dels bemærk­
ninger, der mere specifikt vedrører gennemgangen af de 
enkelte artikler i forslaget. DEL 1 
GENERELLE BEMÆRKNINGER 
1. Retten henviser til den udtalelse, den vedtog i 1981 (4), 
om et tidligere forslag fra Kommissionen om ændring af 
finansforordningen. Retten finder, at de detaljerede 
ændringer, som Kommissionen nu fremsætter forslag om, 
ligesom i 1981 kun er begrænsede forbedringer, der 
hovedsagelig er af formel art. Som helhed tilvejebringer 
forslaget ikke, som Det Europæiske Råd henstillede på 
mødet i juni 1987 (5), de midler, som er nødvendige for at 
fjerne de mange svagheder, der erfaringsmæssigt har vist 
sig at være ved forvaltningen af Fællesskabets midler. 
2. Retten er af den opfattelse, at Fællesskabets finansfor­
ordning bør opfylde følgende hovedkriterier: 
(a) Bestemmelserne skal være klart formuleret og utvetydi­
ge, ikke blot med hensyn til principper og målsætninger, 
men også for så vidt angår gennemførelsesbestemmel­
serne. 
(b) Bestemmelserne skal i videst muligt omfang finde 
generel anvendelse, og finansforordningen bør kun 
omfatte et minimalt antal undtagelsesbestemmelser. 
(c) Bestemmelserne skal tage højde for problemerne 
omkring den økonomiske forvaltning på grund af 
decentraliseringen i forbindelse med fællesskabsbudget­
tets to vigtigste elementer, dvs. opkrævningen af 
indtægter og aktionsudgifterne. 
3. Hvad angår den interne forvaltning af fællesskabs­
midlerne, indeholder den gældende finansforordning 
detaljerede bestemmelser om visse aspekter ved det ansvar, 
som påhviler den anvisningsberettigede, regnskabsføreren 
og finansinspektøren, men der nævnes intet om Kommis­
sionens ansvar med hensyn til at sikre en forsvarlig intern 
revision og en hensigtsmæssig kontrol med de fællesskabs-
0) EFT L 356 af 31.12.1977, s. 1. 
(2) EFT L 185 af 15.07.1988, s. 3. 
(3) Dok. KOM(88) 838 endelig udg. (4) EFT C 232 af 11.9.1981. 
(5) Pkt. 8 i formandskabets konklusioner. 
Nr. C 72/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
midler — det være sig på budgettets indtægts- eller 
udgiftsside — som forvaltes af medlemsstaterne. Der gives 
heller ingen retningslinjer for potentielle modtagere af 
fællesskabsmidler i medlemsstaterne om de minimums­
krav, de skal imødekomme med hensyn til regnskabsføring 
og rapportering. Ingen af disse vigtige spørgsmål behandles 
i Kommissionens seneste forslag. 
4. I pkt. 4.1—4.4. fremsætter Retten en række betragt­
ninger, som skulle kunne medvirke til at øge effektiviteten 
af de redskaber til budgetforvaltning og -kontrol, som 
fremgår af finansforordningen. Retten har således til 
hensigt at understrege betydningen af de pågældende 
spørgsmål og ligeledes at fremhæve nogle af de mest 
problematiske områder, som ifølge Retten bør behandles i 
den nye finansforordning. 
Præsentation og forvaltning af budgetbevillingerne 
4.1. 
(a) Indtægter 
Der er behov for klare og enkle linjer i forbindelse med 
forvaltningen og præsentationen af samtlige de midler, 
som skal opføres på fællesskabsbudgettet, herunder 
samtlige indtægter fra den fælles landbrugspolitik. 
Opførelsen af indtægter på budgettets udgiftsside under 
den eufemistiske betegnelse »negative udgifter«, er — 
som Retten gentagne gange har anført det — i strid med 
de grundlæggende regnskabsprincipper og almen 
regnskabspraksis. Da et budget, som er opstillet på 
denne måde, ikke giver et sandfærdigt billede af 
indtægter og udgifter, bør man nu benytte sig af 
lejligheden til at forbyde en regnskabspraksis, som 
slører den egentlige budgetstilling. Hverken den 
gældende finansforordning eller ændringsforslaget 
indeholder tilstrækkeligt detaljerede bestemmelser om 
fastlæggelse, anvisning, opkrævning og bortfald af 
indtægter. Kontrollen med og forvaltningen af Fælles­
skabets indtægter bør være ligeså streng som i 
forbindelse med udgifterne. 
(b) Udgifter 
Retten erkender, at der er behov for en forenkling på 
dette område, men mener ikke, at Kommissionens 
seneste forslag giver en tilfredsstillende løsning på de 
problemer, som skyldes reglerne om budgetbevilling­
ernes form og anvendelse. Retten henleder opmærk­
somheden på pkt. 3.2 i sin udtalelse fra 1981 (1), hvori 
det hedder, at »det forhold, at samtlige bevillinger, der 
er opført på budgettet, ikke har samme form og ikke er 
underlagt regler, der er indbyrdes overensstemmende 
for så vidt angår fremførsel til det følgende regnskabsår, 
gør det særdeles vanskeligt at sammenholde bemyndi­
gelser og de faktiske udgifter for et regnskabsår. Som 
følge heraf opstår der indviklede regnskaber, hvis 
samlede betydning ikke let kan gennemskues, og som 
derfor er en reel hindring for budgetkontrollen«. I pkt. 
3.4 i samme udtalelse tilføjede Retten, at »en klarere 
sondring mellem bemyndigede bevillinger til forplig­
telser og bemyndigede bevillinger til betalinger (den 
0) EFT C 232 af 11.9.1981. nuværende ordning for visse udgiftskategorier) vil gøre 
ordningen klarere og tillade en mere direkte sammen­
holdelse af bemyndigelsen og afholdelsen af udgifter 
over budgettet«. Retten er stadig af denne opfattelse og 
henstiller derfor, at følgende to grundregler fremover 
skal gælde for samtlige budgetbevillinger: 
(i) samtlige udgiftsposter på budgettet modsvares af 
særskilte forpligtelsesbevillinger og betalingsbevil­
linger, 
(ii) forpligtelser og betalinger opføres på budgettet i det 
år, hvori de henholdsvis indgås og afholdes. 
En sådan ordning ville styrke princippet om etårige 
budgetter, som ville blive overholdt i fuldt omfang med 
hensyn til betalingerne, idet man ville undgå de 
forstyrrelser, som følger af den gældende ordning for 
fremførsler. I denne forbindelse ville en udvidelse af 
Kommissionens beføjelser, således at den får bemyndi­
gelse til at foretage overførsler mellem betalingsbevil­
linger, kunne bibringe budgetgennemførelsen den 
smidighed, som da ville være berettiget af de forvalt­
ningsmæssige behov. 
Denne ordning må ikke forhindre, at budgetmyndig­
heden eventuelt træffer beslutning om at foretage en 
flerårig planlægning med hensyn til forpligtelsesbevil­
linger eller om at fastlægge en tidsmæssig begrænsning 
for afholdelse af betalinger i henhold til indgåede 
forpligtelser. En sådan udformning af budgettet ville 
lette tilrettelæggelsen af en intern kontrol — som er af 
afgørende betydning, men som på indeværende tids­
punkt ikke forefindes — der skal tage form af periodiske 
sammenholdelser af de likvide midler og budget­
gennemførelsen. Med • denne budgetudformning ville 
man ligeledes få en mere pålidelig og altid ajourført 
oplysningskilde vedrørende de økonomiske forplig­
telser, herunder især stillingen for endnu ikke indfriede 
forpligtelser. 
Forvaltning og kontrol i institutionerne 
4.2. Finansforordningen bør foreskrive sammenhængen­
de procedurer for fællesskabsinstitutionernes forvaltning 
af og kontrol med deres indtægter og udgifter. Disse 
procedurer bør udgøre en sammenhængende forretnings­
gang med tre hovedfaser, dvs. anvisningen, gennemførelsen 
og den efterfølgende revision og evaluering. De gældende 
fællesskabsprocedurer er opbygget omkring finansinspek-
tøren, den anvisningsberettigede og regnskabsføreren. 
Disse procedurer er — både som de er fastlagt i 
forskrifterne, og som det har vist sig i praksis — behæftet 
med en række mangler af følgende grunde: 
(a) »Forhåndspåtegningen« er et væsentligt led i anvis-
ningsfasen. Påtegningen gives af finansinspektøren, som 
ligeledes har et betydeligt ansvar for den efterfølgende 
vurdering af, om den økonomiske forvaltning er 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/3 
forsvarlig. Retten gjorde i sin undersøgelse af De 
Europæiske Fællesskabers budget- og regnskabssy­
stemer fra 1981 (*) opmærksom på den mulighed for 
konflikt, der findes mellem disse to funktioner under 
finansinspektørens ansvarsområde. Retten anser den 
gældende ordning med en central forhåndspåtegning 
for at modvirke en effektiv forvaltning af Fællesskabets 
budget- og regnskabssystemer, der bliver stadig mere 
komplicerede, og som er under hurtig udvikling. 
(b) Som anført i undersøgelsen fra 1981 er der under den 
nuværende ordning risiko for, at den anvisnings-
berettigede og regnskabsføreren uretmæssigt stoler på 
finansinspektørens godkendelse fremfor selv i fuldt 
omfang at foretage den kontrol, de har ansvar for. 
(c) Finanskontrollen er af meget forskellig virkning. Den er 
mest effektiv i forbindelse med bevillinger, som 
forvaltes direkte af Kommissionen (f.eks. driftsudgifter) 
og mindst effektiv i forbindelse med indtægter og 
aktionsudgifter, som forvaltes decentralt af medlems­
staterne. 
(d) Finansforordningen indeholder bestemmelser, i hen­
hold til hvilke den anvisningsberettigede og regnskabs­
føreren kan gøres personligt ansvarlige, men de er uden 
praktisk betydning. 
Retten henstiller følgende: 
(a) Forhåndspåtegningen begrænses til at omfatte spørgs­
mål om lovlighed og formel rigtighed, mens det ved en 
efterfølgende vurdering efterprøves, om den økonomi­
ske forvaltning er forsvarlig. Den efterfølgende revision 
og evaluering bliver således finansinspektørens væsent­
ligste opgave (f.eks. ved at denne i større omfang 
foretager »målrettet revision«), og finansinspektørens 
rolle kommer derved til at ligge tæt op ad en intern 
revisors funktion. I denne forbindelse bør det udtrykke­
ligt pålægges finansinspektøren til stadighed at efter­
prøve nøjagtigheden med hensyn til den likvide 
beholdning, konti og status samt at gøre institutionen 
opmærksom på unormale forhold i forbindelse med 
regnskaberne og forvaltningen. Revisionsretten skal 
som ekstern revisor have adgang til at gennemgå 
samtlige finansinspektørens afgørelser og akter. 
(b) Som en logisk følge af (a) (jf. Rettens undersøgelse fra 
1981) bør den anvisningsberettigedes rolle, som er helt 
afgørende for en forsvarlig økonomisk forvaltning, 
tillægges større betydning. Det bør i finansforordningen 
fremhæves, at det er den anvisningsberettigedes pligt at 
foretage en omhyggelig vurdering af udgifter, og at han 
skal overholde budgetlofterne. 
(c) Finansforordningen bør ændres, således at regnskabs­
førerens ansvar øges. I tilfælde af tab på grund af fejl 
eller uagtsomhed fra regnskabsførerens side bør tabet i 
(!) EFT C 342 af 31.12.1981. første omgang dækkes ind ved hjælp af garantikontoen, 
og der bør udelukkende trækkes på forsikrings­
selskaberne i det omfang (hvis overhovedet), midlerne 
på garantikontoen ikke er tilstrækkelige til at dække et 
sådant tab. En sådan ændring ville medvirke til at 
fremme god regnskabspraksis og reducere institu­
tionernes forsikringsudgifter. Desuden bør den frist, 
institutionerne har til at træffe afgørelse om at give 
regnskabsførerne decharge, reduceres til seks måneder 
fra den dag, forvaltningsregnskabet aflægges. Dette er 
en forudsætning for, at budgetmyndigheden kan være i 
besiddelse af samtlige relevante oplysninger, inden den 
træffer afgørelse om decharge for budgetgennemførel­
sen. 
Decentral forvaltning af fællesskabsmidler i 
medlemsstaterne 
4.3. Den gældende finansforordning indeholder ingen 
bestemmelser om Kommissionens kontrol med forvalt­
ningen af fællesskabsmidler — indtægter såvel som 
udgifter — i medlemsstaterne, hvilket er en alvorlig lakune. 
I flere af Rettens seneste beretninger, især årsberetningen 
for 1987, gøres det klart, at denne mangel er en af de 
alvorligste svagheder ved forvaltningen af Fællesskabets 
midler. Retten er af den opfattelse, at følgende principper 
klart bør opstilles i finansforordningen: 
(a) Kommissionen er forpligtet (EØF-Traktatens artikel 
205) til at efterprøve, om de nationale kontrol- og 
forvaltningsordninger for fællesskabsmidler er egnede 
og troværdige. Medlemsstaterne skal sikre og lette 
opfyldelsen af denne forpligtelse (EØF-Traktatens 
artikel 5). 
(b) Inden for Kommissionen er den anvisningsberettigede 
og finansinspektøren, som de vigtigste led i den interne 
kontrol, ansvarlige for at sikre, at disse forpligtelser 
opfyldes. 
EUGFL, Garantisektionen 
4.4. Kommissionen opstiller fortsat for hovedparten af 
landbrugsudgifterne, dvs. for EUGFL, Garantisektionen, et 
budget, som stort set følger regler, der afviger fra de 
almindelige regler for fællesskabsbudgettet. 
Anvendelsen af en særlig ordning for EUGFL, Garantisek­
tionen, medfører bl.a., at beslutninger om indgåelse af 
udgiftsforpligtelser hidtil ikke er blevet gennemgået af 
finansinspektøren. For EUGFL, Garantisektionen, er der 
tale om væsentlige afvigelser i forhold til de alment 
gældende regler om etårige budgetter og specificering. Den 
stramme budgetsituation har allerede tvunget Rådet til at 
opgive ideen om en automatisk forskudsfinansiering på 
100% af landbrugsudgifterne. På indeværende tidspunkt 
indgås der således ikke i forvejen forpligtelser for de 
udgifter, der afholdes i medlemsstaterne. Retten er af den 
opfattelse, at der bør anvendes en stram procedure i 
Nr. C 72/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
forbindelse med indgåelse af udgiftsforpligtelser, udbeta­
ling efter kontrol og overholdelse af princippet om etårige 
budgetter. 
Revisionsrettens uafhængighed 
5. I henhold til EØF-Traktatens artikel 206 gælder det for 
Revisionsrettens medlemmer, at deres »uafhængighed skal 
være uomtvistelig«. I samme artikels stk. 5 præciseres det 
bl.a., at Retten ved udførelsen af sine pligter ikke modtager 
»instruktioner fra nogen regering eller noget andet organ«. 
Retten kan derfor ikke godtage de begrænsninger af sin 
uafhængighed, som følger af artikel 89 og 91 i forslaget til 
den nye finansforordning. 
Konklusion 
6. Retten er af den opfattelse, at det forslag, Kommissio­
nen har forelagt Rådet, bør ændres væsentligt eller trækkes 
tilbage og erstattes med et nyt forslag, som tager hensyn til 
de grundlæggende forhold, som Retten har anført ovenfor, 
og andre ændringer, som Retten foreslår i denne udtalelses 
del 2 og 3. 
DEL 2 
SÆRLIGE BEMÆRKNINGER 
1. PRINCIPPERNE FOR AFFATTELSEN AF FINANS­
FORORDNINGEN 
1.1. Hvis det almindelige princip om regelhierarkiet skal 
overholdes, må teksten til finansforordningen kun ved 
ordret gengivelse eller i form af henvisninger indeholde 
ranghøjere regler (som f.eks. traktatregler) eller regler af 
lavere rang (som f.eks. regler fra gennemførelsesforord­
ninger). Indeholder teksten dele af ranghøjere regler eller 
eksplicit regler af lavere rang, er der fare for, dels at de 
ranghøjere reglers nøjagtige rækkevidde ændres, dels at det 
bliver unødvendigt vanskeligt at foretage ændringer i 
forordningen og dennes gennemførelsesbestemmelser, og 
at der skal foretages sådanne ændringer alt for ofte. 
1.2. Overholdes princippet om regelhierarkiet og princip­
pet om retssikkerheden, betyder dette, at undtagelsesbe­
stemmelser til generelle bestemmelser afgrænses nøjagtigt 
for så vidt angår deres rækkevidde og anvendelsesområde, 
hvorved det undgås, at der anvendes upræcise og 
retskonstaterende formuleringer. 
2. BUDGETSTRUKTUR 
2.1. Forslagets artikel 19 og 20 indebærer en reform af 
budgetstrukturen for udgifter, idet der oprettes sektioner, 
som hver er forbeholdt et budgetinterventionsområde, og 
oprettes en sektion for udgifter, der vedrører flere 
institutioner. Retten skal dog bemærke, at forvaltningen af 
disse fælles poster ikke er klart reguleret for så vidt angår 
spørgsmålet om ansvarsområderne for den anvisnings-
berettigede, regnskabsføreren og finansinspektøren i de enkelte institutioner og udtrykker derfor ønske om, at 
forslaget bliver fuldstændiggjort på dette punkt. 
2.2. Retten konstaterer, at til trods for dens principielle 
indvendinger i udtalelse nr. 1/88 (!) mod selve princippet 
om oprettelse af en »negativ reserve« tager forslaget i 
artikel 19, stk. 5, sigte på at gøre denne reserve, der blev 
indført ved Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) nr. 
2049/88 (2) af 24. juni 1988, permanent. Retten bemærker 
endvidere, at forslaget hverken i teksten til forslaget eller i 
begrundelsen indeholder en tilfredsstillende redegørelse 
for, hvorfor reserven er oprettet, eller hvilke betingelser der 
gælder for dens anvendelse. Budgetmyndigheden har 
således en næsten uindskrænket frihed til at afgøre 
reservens sammensætning, samtidig med at forslaget er 
meget vagt med hensyn til forvaltningen af den. Retten gør 
desuden opmærksom på, at den i artikel 26, stk. 5, litra a) 
og b), omhandlede overførselsprocedure åbner mulighed 
for, at overførsler vedrørende den såkaldte negative reserve 
(artikel 19, stk. 5, sidste afsnit) kan betragtes som 
godkendt, såfremt budgetmyndigheden ikke har truffet 
nogen afgørelse inden udløbet af den frist på seks uger, der 
løber fra iværksættelsen af den i artikel 26, stk. 5, 
omhandlede overførselsprocedure. Retten ser således i 
disse bestemmelser udelukkende en legalisering af et 
budgetmæssigt kunstgreb, med hvilket det er formålet at 
omgå vanskeligheder af politisk art, og anmoder om, at de 
slet og ret ophæves, idet de er i strid med de grundlæggende 
budgetprincipper. 
2.3. Retten beklager i øvrigt, at den planlagte reform kun 
vedrører udgifterne, og. udtrykker ønske om, at man 
benytter lejligheden til at indføre en mere klar præsentation 
af budgetindtægterne, således at der sikres ensartethed og 
symmetri i den foreslåede struktur for indtægter og 
udgifter. 
2.3.1. Retten konstaterer, at den nye tekst til forslagets 
artikel 19, stk. 1, og artikel 20, nr. 1, får til følge, at der ved 
siden af en generel oversigt over indtægter bibeholdes en 
oversigt over indtægter og udgifter opdelt i sektioner, hvori 
hver enkelt institutions indtægter opføres overfor dens 
udgifter; Retten finder ikke, at denne præsentation 
opfylder det krav om en klar adskillelse af indtægter og 
udgifter i Fællesskabernes almindelige budget, der følger af 
princippet om bruttoopgørelse, som jo er stadfæstet i 
forslagets artikel 4. Dette princip indebærer iøvrigt også, at 
man endeligt giver afkald på at benytte den praksis, der 
består i for såvel indtægters som udgifters vedkommende at 
foretage negative posteringer. 
(!) EFT C 166 af 25.6.1988. 
(2) EFT L 185 af 15.7.1988, s. 3. 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/5 
2.3.2. Derfor er Retten af den opfattelse, at artikel 19, stk. 
1, og artikel 20, nr. 1, bør ændres, således at der indføres 
dels en generel oversigt over udgifter, renset for alle 
indtægter, dels en generel oversigt over indtægter, der især 
for så vidt angår det afsnit, der er forbeholdt aktions-
indtægterne, er opdelt på flere sektioner svarende til de 
enkelte indtægtskategorier, uanset om der er tale om egne 
indtægter eller diverse indtægter, herunder især indtægter 
hidrørende fra anvendelsen af de forskellige instrumenter 
til regulering af landbrugsmarkederne (»negative udgif­
ter«). 
2.3.3. Retten har faktisk tidligere gentagne gange (*) sat 
spørgsmålstegn, ikke ved det lovlige i at indføre sådanne 
indtægter, men ved den regnskabsmæssige behandling 
heraf, der fører til en for lav ansættelse af det faktiske 
samlede omfang af de transaktioner, der finansieres over 
EUGFL, Garantisektionen, og til, at der tillades en stigning 
i forhold til budgetbevillingerne i bruttoudgifterne i 
forbindelse hermed i et omfang svarende til forøgelsen af de 
såkaldte »negative udgifter« (indtægter). Den i det 
foregående punkt foreslåede ændring ville ud fra denne 
synsvinkel indebære den fordel, at der blev skabt en 
egentlig gennemsigtighed i den regnskabsmæssige fremstil­
ling af de pågældende pengestrømme. 
2.3.4. Retten finder endvidere, at forslaget, hvad angår 
fastlæggelsen af kontoplanen (artikel 19, stk. 3), bør 
affattes mere nøjagtigt, således at der tages hensyn til 
udviklingen i retssystemet, der blev indført ved Rådets 
afgørelse af 24. juni 1988 om ordningen for Fællesskaber­
nes egne indtægter (2). 
2.4. Endelig konstaterer Retten med beklagelse, at 
forslaget, hvad angår Fællesskabernes lånoptagelse og 
långivning, som det hedder i begrundelsen, »ikke officielt 
levner plads« til disse transaktioner, og at det tidligere 
forslag om opførelse af disse transaktioner på budgettet (3) 
er opgivet. Således er det i forslaget blot fastsat, at der i 
bilaget til budgettet »indføjes en række data herom« 
(artikel 20, nr. 5). 
Retten udtrykker beklagelse over de præmisser, der ligger 
til grund for dette skridt, og finder, at et dokument 
udarbejdet på basis af de i forslagets artikel 20, nr. 5, 
omhandlede oplysninger ikke kan give budgetmyndig­
heden en fuldstændig oversigt over samtlige de kategorier 
af disse transaktioner, der, omend i forskellig grad, er 
omfattet af en garanti over Fællesskabets budget. Retten 
udtrykker derfor ønske om, at artikel 20, nr. 5, ændres som 
anført i oversigten i del 3 i denne udtalelse. 
(J) Senest i årsberetningen for regnskabsåret 1986, pkt. 2.16-2.18; 
EFT C 336 af 15.12.1987, s. 24. 
(2) Afgørelse 88/376/EØF-Euratom, EFT L 185 af 15.7.1988. 
(3) Forslag af 5. marts 1984, EFT C 97 af 9.4.1988. 3. PRÆSENTATION OG OPFØRELSE AF BEVIL­
LINGER 
3.1. Med hensyn til definitionen af begrebet forpligtelse 
beklager Retten, at forslagets artikel 37 er uændret i 
forhold til den gældende tekst til finansforordningen, 
selvom artikel 1 og 71 indfører begrebet »retlig forpligtelse 
overfor tredjemand«, som det af hensyn til sammenhængen 
forekommer nødvendigt at omplacere til artikel 37. Retten 
finder derfor, at der i artikel 37 bør indføjes et nyt andet 
punktum med følgende ordlyd: »forpligtelsesforslaget bør 
omfatte samtlige omkostninger ved de anslåede udgifter, 
herunder beløbet til indfrielse af de retlige forpligtelser, 
som Fællesskaberne i forbindelse med den pågældende 
transaktion påtager sig overfor tredjemand.« 
4. ORDNINGEN FOR OVERFØRSLER 
4.1. Før Retten udtaler sig om de betænkeligheder, som 
de foreslåede bestemmelser vedrørende ordningen for 
overførsler giver anledning til, skal den erindre om, at den 
tidligere (4) har erklæret, at der ikke bør anmodes om og 
ikke godkendes bevillinger, medmindre der er stor 
sandsynlighed for, at bevillingerne vil blive udnyttet; i 
forbindelse hermed har Retten ligeledes udtalt, at omfanget 
af de overførsler, der har fundet sted i de seneste 
regnskabsår, klart har vist, hvor usikre de overslag har 
været, som vedtagelsen af budgettet har været baseret på. 
Retten finder derfor, at den målsætning, der er opstillet i 
begrundelsen til forslaget, bør søges opfyldt ikke blot ved at 
gøre overførselsproceduren mere fleksibel, men også, og 
fortrinsvis, ved at forbedre kvaliteten af budgetoverslaget, 
som forslaget hverken synes at ville øge eller sikre. 
4.2. Ifølge den almindelige ordning for overførsler vil den 
budgetforvaltende institution, dvs. Kommissionen (og for 
de øvrige sektioners vedkommende de enkelte institu­
tioner) have beslutningsmyndigheden med hensyn til 
overførsler af betalingsbevillinger (artikel 26, stk. 2 og 3). 
4.2.1. Retten er af den opfattelse, at det, hvad angår 
overførsler af formålsbestemte reserver til budgetposter, 
påhviler budgetmyndigheden på grundlag af egne beslut-
ningskriterier at fastslå, om de betingelser, den har fastlagt 
ved opstillingen af budgettet, også faktisk er opfyldt. 
Derfor anmoder Retten om, at artikel 26, stk. 3, litra d), 
udgår. 
4.2.2. Retten gør ligeledes indsigelse mod ordlyden af 
artikel 26, stk. 2, hvorefter institutionerne bemyndiges til at 
foretage overførsler inden for deres sektion af budgettet, 
(4) — Årsberetning for regnskabsåret 1986, pkt. 1.21 og 2.5, EFT 
C 336 af 15.12.1987, s. 13 og 19. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1987, pkt. 1.13 og 2.6, EFT 
C 316 af 12.12.1988, s. 12 og 27. 
Nr. C 72/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
uden at denne adkomst er begrænset til overførsler inden 
for hvert enkelt afsnit af de pågældende sektioner (således 
som det er tilfældet for Kommissionen, artikel 26, stk. 3, 
litra b). Ifølge den foreslåede ordlyd kan de myndigheder, 
der forvalter de pågældende sektioner, overføre bevillinger 
mellem afsnit, der er forbeholdt henholdsvis personaleud­
gifter og driftsudgifter, hvilket bringer den væsentlige 
balance, som budgetmyndigheden har fastlagt for regn­
skabsåret og for den enkelte institution, i fare. Det bør 
udelukkende være budgetmyndigheden selv, der skal kunne 
tage stilling til sådanne overførsler. 
4.3. Retten skal endvidere bemærke, at forslagets artikel 
9, stk. 6, 7 og 8, hjemler mulighed for at foretage 
bevillingsoverførsler under ordningen med foreløbige 
tolvtedele. Retten har, lige siden den foretog en gennem­
gang af budgetforvaltningen for regnskabsåret 1985 under 
ordningen med foreløbige tolvtedele (!), klart været 
modstander af noget sådant, dels fordi der hermed tages 
sigte på at gennemføre et endnu ikke vedtaget budget (med 
hensyn til hvilket budgetmyndigheden således ikke har 
truffet sine valg), dels fordi budgetmyndigheden under 
ordningen med foreløbige tolvtedele efter anmodning fra 
Kommissionen kan give bemyndigelse til udgifter svarende 
til to eller flere tolvtedele, når der mangler bevillinger til 
forskellige kapitler. At vedtage den foreliggende tekst til 
forslaget ville ikke blot være i strid med princippet om en 
forsigtig og retsbevarende bevillingsforvaltning, når der 
ikke er noget budget, men ville også påvirke budgetmyndig­
hedens endelige beslutning om fastlæggelse af beløb på de 
forskellige budgetposter. 
Retten finder derfor, at den i artikel 9, stk. 6, 7 og 8, 
omhandlede ordning ikke har nogen anden funktion end at 
legalisere en praksis, som Retten tidligere har kritiseret; 
Retten anmoder om, at den udgår. 
5. GENNEMFØRELSEN AF DET ALMINDELIGE 
BUDGET OG REGNSKABSAFLÆGGELSEN 
5.1. Hvad angår del II »Budgetindtægter og forvaltning af 
de disponible bevillinger« i forslaget (artikel 28-32), skal 
Retten bemærke, at forslaget ikke er så udførligt med 
hensyn til de forskellige faser af gennemførelsen af 
budgettet for så vidt angår indtægterne, som det er tilfældet 
for så vidt angår udgifterne. 
Retten finder, at denne mangel bør afhjælpes ved for hver 
enkelt fase af proceduren (forslag om fastlæggelse, 
indtægtsordre eller forslag om bortfald, inkassering eller 
bortfald) at anvende den model, der benyttes for udgifter­
nes vedkommende, idet der samtidig skal tages hensyn til 
virkningerne af afgørelsen af 24. juni 1988 om ordningen 
for egne indtægter. Derfor bør artikel 28-31 ændres. 
i1) Årsberetning for regnskabsåret 1985, pkt. 1.30-1.35, EFT C 
321 af 15.12.1986. s. 18-19. 5.2. Hvad angår del III »Regnskab« (artikel 70-73) i 
forslaget, skal Retten bemærke, at teksten ikke, selv om den 
ligger på linje med Rettens udtalelse om det første forslag 
om ændring af finansforordningen (2), afhjælper de 
mangler, der blev påpeget i Rettens seneste analyse (3), for 
så vidt angår de fortsat bestående uklarheder i Fællesska­
bets regnskabssystemer med hensyn til forskud, acontobe­
løb, endelige betalinger og betaling af saldobeløb. Derfor 
insisterer Retten på, at det er nødvendigt at indføre 
regnskabssystemer, der sikrer, at kapitalbevægelser, der er 
af samme art, også behandles ens. Disse systemer bør gøre 
det muligt umiddelbart at fastslå stillingen for hver enkelt 
kapitalbevægelse og til stadighed, og for hver enkelt 
transaktion at afstemme forpligtelsen, forskuddene, 
eventuelle acontobeløb og betalinger, der faktisk svarer til 
præsterede tjenesteydelser, med den endelige bevægelse, 
hvorved transaktionen kan anses for at være salderet. Efter 
Rettens opfattelse bør der ved hjælp af disse regnskabssy­
stemer ligleledes kunne tilvejebringes totaler for disse data, 
således at de berørte parter (forvaltningerne, de kontrol­
førende og dechargemyndigheden) med det samme kan 
fastslå, hvilke beløb, der vedrører endelige udgifter, og 
hvilke beløb, der vedrører transaktioner, der skal afvikles. 
5.2.1. Hvad specielt angår tilbagebetaling af forskud og 
acontobeløb (artikel 27, stk. 6), finder Retten, at denne 
bestemmelse bør ændres på en sådan måde, at der klart 
skelnes mellem de to begreber: forskuddene bør, såvel ved 
tilbagebetaling som ved udbetaling, bogføres på konti uden 
for budgettet, mens acontobeløbene bør opføres på 
budgetkonti. På samme måde bør distinktionen mellem 
acontobeløb og forskud afspejles i regnskabet, hvilket 
forudsætter en ændring af artikel 72. 
5.2.2. Retten anmoder også om, at de i artikel 71 
omhandlede oversigter forelægges finansinspektøren til 
godkendelse (ændring af artikel 71, sidste stykke, artikel 
73, andet punktum, og artikel 82, stk. 2). 
5.3. Endelig skal Retten bemærke, at de forskellige 
oplysninger, der skal opføres under indtægter i forvalt­
ningsregnskabet (artikel 79), ikke er blevet fastlagt under 
hensyntagen til den nye ordning for egne indtægter, der 
blev indført ved Rådets afgørelse af 24. juni 1988. Retten 
finder det derfor nødvendigt, at forslaget fuldstændiggøres 
som anført i medfølgende oversigt. 
Retten understreger iøvrigt, at de indtægtsbeløb, der er 
udestående ved regnskabsårets udløb, bør opføres på 
aktivsiden i status og henleder opmærksomheden på den 
ændring af artikel 82, stk. 1, der bør være en følge heraf. 
(2) EFT C 232 af 11.9.1981. 
(3) Årsberetning for regnskabsåret 1987, pkt.2.40-2.54 og 2.61-
2.64, s. 37-41. 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/7 
5.4. Hvad angår fremsendelsen af bilag til Retten, som 
omhandlet i artikel 85, finder Retten, at edb-registrerede 
regnskabsmæssige oplysninger bør sidestilles med bilag, og 
at disse oplysninger derfor bør bevares og fremsendes til 
Retten. På denne baggrund anmoder Retten om, at 
forslagets artikel 23, 85 og 88 ændres for at tage hensyn 
hertil. 
6. EKSTERN KONTROL 
6.1. Forslagets artikel 89, 90 og 91 er en ændret version af 
artikel 83, 84 og 85 i den gældende finansforordning. I 
begrundelsen til forslaget betegnes ændringerne som »mere 
præcise bestemmelser om relationerne mellem Revisions­
retten og de øvrige institutioner«. 
6.2. Retten skal bemærke, at forslaget, når der ses bort 
fra bestemmelserne om den såkaldte kontradiktoriske 
procedure mellem Retten og institutionerne samt den 
konsekvente anvendelse af princippet om offentliggørelse 
af institutionernes svar til Rettens særberetninger (artikel 
91, stk. 2) — hvilket der takket være interinstitutionelle 
aftaler i realiteten allerede er tale om — på ingen måde kan 
siges at indeholde »mere præcise bestemmelser«, således 
som det hævdes af forslagsstilleren. 
6.3. Især anser Retten de bestemmelser, der tager sigte på 
at tilvejebringe »en mere rationel udformning af årsberet­
ningen« (artikel 89, nr. 3), at indskrænke adkomsten til at 
offentliggøre Rettens arbejder (artikel 91, stk. 3) og at 
afgrænse grundlaget for Parlamentets beslutning om 
decharge (artikel 90, stk. 2) for at være uacceptable; disse 
tekster skaber tvivl om de beføjelser, som er tillagt disse 
institutioner i Traktaterne i form af bestemmelser, der er af 
højere rang, er utvetydige og i sig selv er tilstrækkelige. 
Retten går derfor ind for, at Kommissionens forslag på 
dette område udgår. 
7. BESTEMMELSERNE OM INSTITUTIONERNES 
DRIFTSUDGIFTER 
7.1. Med hensyn til forvaltningen af driftsudgifterne 
noterer Retten sig, at forslagets artikel 27, stk. 2, litra d), 
åbner mulighed for genanvendelse af indtægter, der 
hidrører fra salg af fast ejendom og i forbindelse med 
lejekontrakter. Retten finder på grund af disse indtægters 
art og beløbenes størrelse ikke, at de skal kunne 
genanvendes, især ikke når det drejer sig om indtægter ved 
salg af fast ejendom. Sådanne salgsforretninger bør efter 
Rettens opfattelse planlægges i så god tid, at budget­
myndigheden kan have et klart overblik med hensyn til 
udnyttelsen af de pågældende beløb, og de bør således 
opføres som indtægter og udgifter på budgettet. Retten 
anmoder derfor om, at artikel 27, stk. 2, litra d), udgår. 
7.2. Hvad angår bestemmelserne om indgåelse af kon­
trakter (artikel 57-69), skal Retten først og fremmest gøre 
opmærksom på, at den foreslåede tekst til artikel 57 går i 
retning af en fritagelse for forpligtelsen til i forbindelse med 
udgifter vedrørende fast ejendom at foranstalte licitationer. På linje med den foregående bemærkning finder Retten, at 
disse udgifter bør afholdes under iagttagelse af den størst 
mulige gennemsigtighed, og anmoder om, at denne tekst, 
der legaliserer en fremgangsmåde, der ikke er i overens­
stemmelse med principperne om gennemførelse af bud­
gettet, udgår. 
7.3. Forslagets artikel 130 vedrører en ajourføring af 
beløbsgrænser og beløb på kontraktområdet. Retten 
erkender, at en sådan ajourføring er påkrævet, men anser 
den foreslåede ajourføring for at være for vidtgående, for så 
vidt som institutionerne — og heriblandt især de institu­
tioner, der har et mindre budget — for en lang række 
kontrakters vedkommende fritages for at skulle foranstalte 
licitationer, indhente udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg 
for Indkøb og Kontrakter eller for at skulle stille garanti. 
Efter Rettens opfattelse bør der fastsættes lavere beløbs­
grænser : 10 000 ECU (underhåndsaftale), 35 000 ECU Det 
Rådgivende Udvalg for Indkøb og Kontrakter) og 250 000 
ECU (garanti). 
8. BESTEMMELSER OM BEVILLINGER TIL FORSK­
NING OG TEKNOLOGISK UDVIKLING 
8.1. Forslagets artikel 92-98 indebærer en radikal 
ændring af afsnit VII i finansforordningen, der vedrører 
forvaltningen af bevillinger til forskning og udvikling. 
Retten finder, at forslaget, der er begrundet i et ønske om at 
forenkle og rationalisere finansforordningen, indebærer, at 
det er tvivlsomt, om ordningen med forvaltning efter 
målsætningsprincippet fortsat kan gælde. Denne forvalt-
ningsordning forudsætter nemlig, dels at samtlige udgifter, 
herunder også personaleudgifterne, indgår under målsæt­
ningerne, dels at der foretages en periodisk regulering af de 
anvendte midler og af målsætningerne ved hjælp af det 
instrument, det analytiske regnskab udgør. 
8.2. Retten finder i øvrigt, at den ændring, der går ud på 
delvis at lade Det Fælles Forskningscenter (FFC) fungere på 
markedsøkonomiske vilkår, ikke i tilstrækkelig grad er 
blevet omsat i præcise finansielle bestemmelser. Det 
tilsigtes under anvendelse af dette system, at Det Fælles 
Forskningscenter i realiteten skal kunne oprette finansielle 
reserver (artikel 97), for hvilke den budgetmæssige ordning 
ikke er tilstrækkeligt nøje fastlagt. 
8.3. Retten foreslår i det følgende i en oversigt en række 
ændringer til forslaget, som tager sigte på at råde bod på de 
ovenfor anførte svagheder. 
9. BESTEMMELSER VEDRØRENDE BISTAND TIL 
TREDJELANDE 
9.1. Retten finder, at bestemmelserne vedrørende bistand 
til tredjelande kan forbedres, især 
a) med hensyn til deres anvendelsesområde, der ikke bør 
begrænses til kun at vedrøre aktioner, der er omfattet af 
finansieringsaftaler, 
Nr. C 72/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
b) hvad angår artikel 121, der vedrører Rettens revision i 
modtagerstaterne, ved at det fastsættes 
— dels, at revisionen i overensstemmelse med EØF-
Traktaten ikke blot skal vedrøre investerings­
projekter, men også andre former for bistand 
(fødevarehjælp, ikke-statslige organisationer 
(NGO) osv.) 
— dels, at Rettens revision skal omfatte bilagsrevision 
og revision på stedet 
— og endelig, at Rettens revision på stedet skal 
gennemføres, ikke i samråd med, men i samarbejde 
med modtagerstaterne, og såvel skal vedrøre aspek­
terne lovlighed/formel rigtighed af de iværksatte 
aktioner set i forhold til de gældende bestemmelser og den pågældende modtagerstats kontraktlige 
forpligtelser over for Fællesskabet som omfatte en 
vurdering af effektiviteten af den stedfundne finan­
siering. 
Retten har i den efterfølgende oversigt anført sine 
ændringsforslag til de foreslåede bestemmelser. 
3. DEL 
Indledning 
Som supplement til den udførlige redegørelse ovenfor 
fremsætter Retten i det følgende sine ændringsforslag; 
begrundelserne for disse ændringsforslag er anført i den 
foregående del af denne udtalelse. 
KOMMISSIONENS FORSLAG RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 20, nr. 5 Artikel 20, nr. 5 
b) i et bilag til den del, som vedrører aktionsudgifterne, til 
orientering: 
løbende kapitaltransaktioner og gældsforvaltning 
kapitaltransaktioner og gældsforvaltning i det 
pågældende regnskabsår. a) (uændret) 
b) i den generelle oversigt over indtægterne, de tilsvarende 
budgetposter forsynet med bemærkningen »pro memo-
ria« (p.m.) og ledsaget af de relevante anmærkninger. 
c) i et bilag til den del, som vedrører aktionsudgifterne: 
— kapitaltransaktioner og gældsforvaltning i det 
pågældende regnskabsår og senere regnskabsår, 
— kapitaltransaktioner og forvaltning af fordringer i 
det pågældende regnskabsår og senere regnskabsår, 
herunder lån over budgetbevillinger. 
Artikel 79 
(...) 
1. en indtægtsopstilling med: 
— overslag over regnskabsårets indtægter 
— ændringer i indtægtsoverslagene som følge af tillægs-
eller ændringsbudgetter samt de i artikel 4, stk. 2, andet 
afsnit, omhandlede yderligere indtægter 
— de i løbet af regnskabsåret konstaterede fordringer 
— udestående fordringer fra det foregående regnskabsår Artikel 79 
1. en indtægtsopstilling med: 
(uændret) 
(uændret) 
(uændret) 
(uændret) 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/9 
KOMMISSIONENS FORSLAG 
Artikel 79 (.../...) 
— de i løbet af regnskabsåret oppebårne indtægter samt 
indtægter fremført i henhold til artikel 7, stk. 4 
— udestående beløb ved regnskabsårets udgang. 
Til denne opstilling føjes en oversigt over indtægter, som i 
medfør af artikel 7, stk. 4, er fremført til senere 
regnskabsår, og i givet fald en oversigt over saldi og 
bruttobeløb for de i artikel 27, stk. 2, omhandlede 
transaktioner. 
Artikel 85 
Hver institution fremsender kvartalsvis, senest i den 
måned, der følger efter kvartalets afslutning, og for så vidt 
angår fjerde kvartal senest i den måned, som følger efter 
regnskabsårets afslutning, til Revisionsretten bilagene til 
posteringerne på regnskabet, særlig de dokumenter og 
beviser, der angår den nøje overholdelse af budgettets 
gennemførelsesbestemmelser, og som vedrører indgåelse af 
forpligtelser for og betaling af udgifter samt fastlæggelse og 
indkassering af indtægter, med forbehold af anvendelse af 
artikel 18 i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 
2891/77 og med forbehold af artikel 86 i nærværende 
finansforordning. Revisionsretten kan rette forespørgsler 
til hver af institutionerne om de ovennævnte bilag. 
Artikel 88 
(...) 
Enhver ydelse af fællesskabstilskud til modtagere, som ikke 
hører under institutionerne, er betinget af, at modtagerne 
skriftligt accepterer at lade Revisionsretten føre kontrol 
med anvendelsen af de bevilgede tilskud. 
Artikel 89 
1. (.-) 
2. (...) 
3. Årsberetningen indeholder en sektion for hver institu­
tion. I hver sektion samles alle Revisionsrettens bemærk­
ninger om en institution samt hver institutions svar herpå, 
der placeres umiddelbart efter bemærkningerne om den 
pågældende institution. 
4. (...) RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 79 (.../...) 
— (uændret) 
— bortfald af konstaterede fordringer, 
— (uændret) 
Til denne opstilling føjes: 
— en oversigt over fordelingen af udestående beløb ved 
regnskabsårets udgang alt efter, om de svarer til 
fordringer, der dækkes af en indtægtsordre, egne 
indtægter, der dækkes af en indtægtsordre, eller 
konstaterede egne indtægter, som ikke dækkes af en 
indtægtsordre, idet de to sidstnævnte kategorier 
fordeles på medlemsstater, og 
— en oversigt over ... (uændret). 
Artikel 85 
Hver institution træffer de nødvendige foranstaltninger 
med henblik på at sikre samtlige bilag til posteringerne på 
regnskabet og de regnskabsmæssige oplysninger på edb. 
Retten har fri adgang til disse bilag og disse edb-
registreringer og kan rette forespørgsler til institutionerne 
herom. Institutionerne fremsender samtlige bilag til 
Revisionsretten med henblik på gennemgang. Denne 
fremsendelse sker kvartalsvis, senest i den måned, der 
følger efter kvartalets afslutning, og for så vidt angår fjerde 
kvartal senest i den måned, som følger efter regnskabsårets 
afslutning. 
Artikel 88 
Enhver ydelse af fællesskabstilskud eller anden støtte over 
budgetmidler til en modtager, som ikke hører under 
institutionerne, er betinget af, at modtageren skriftligt 
accepterer at lade Revisionsretten efterprøve anvendelsen 
af de bevilgede midler. 
Artikel 89 
1. (uændret) 
2. (uændret) 
3. nr. 3 udgår. 
4. Nummereringen ændres. 
Nr. C 72/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
KOMMISSIONENS FORSLAG 
Artikel 90 
1. (...) 
2. Parlamentets beslutning om decharge træffes navnlig 
på grundlag af de af Revisionsretten gennemgåede 
regnskaber over Fællesskabets samlede indtægter og 
udgifter. 
3. (...) 
4. (...) 
5. (...) 
6. (...) 
7. (...) RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 90 
1. (uændret) 
2. Teksten, som er en overflødig gentagelse af EØF-
Traktatens artikel 206b, og som samtidig begrænser denne 
ranghøjere retsregels rækkevidde, udgår. 
3.-7. Nummereringen ændres. 
Artikel 91 
1. (-) 
3. De i stk. 1 omhandlede udtalelser, som ikke har 
tilknytning til høringsproceduren for forslag om eller 
udkast til retsakter, kan kun offentliggøres af Revisions­
retten, hvis den institution, som anmodede om udtalelsen, 
og den berørte institution har givet deres samtykke hertil. I 
så fald skal disse udtalelser være ledsaget af den eller de 
pågældende institutioners svar herpå. Artikel 91 
1. (uændret) 
2. (uændret) 
3. Stk. 3 udgår. 
Artikel 93 
1. Bevillingerne til de aktiviteter, der er omhandlet i dette 
afsnit, opføres i en særskilt sektion i den del af budgettet, 
der omfatter aktionsbevillingerne. 
I denne sektion opføres de bevillinger, der er afsat til 
gennemførelsen af Fællesskabets målsætninger inden for 
forskning og teknologisk udvikling ved hjælp af følgende 
former for aktioner: 
a) — (-) 
b) — (...) 
c) — (...) 
d) — (...) Artikel 93 
1. Bevillingerne til de aktiviteter, der er omhandlet i dette 
afsnit, opføres i en særskilt sektion i den del af budgettet, 
der omfatter aktionsbevillingerne. 
I denne sektion opføres de bevillinger, herunder personale­
bevillinger, der er afsat til gennemførelsen af Fællesskabets 
målsætninger inden for forskning og teknologisk udvikling 
ved hjælp af følgende former for aktioner: 
a) — (uændret) 
b) — (uændret) 
c) — (uændret) 
d) — til sidst indsættes: »deltagelse i fællesforetagender i 
henhold til EØF-Traktatens artikel 130 O«. 
Artikel 93a 
De beløb til dækning af forsknings- og investeringsudgifter, 
der årligt bevilges på budgettet, omfatter forpligtelses- og 
betalingsbevillinger. 
Artikel 94 
1. (...) 
2. For FFC's vedkommende opføres personalebevilling­
erne særskilt i ét enkelt kapitel. Artikel 94 
1. (uændret) 
2. Stk. 2 udgår. 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/11 
KOMMISSIONENS FORSLAG 
Artikel 95 
I bilag til den i artikel 93 omhandlede særskilte sektion 
opstilles: 
— en oversigtstabel, der angiver fordelingen af bevilling­
erne i denne sektion, såvel efter anvendelsesformål som 
efter udgiftskategori, som defineret i de i artikel 128 
omhandlede gennemførelsesbestemmelser. 
For at lette forvaltningen kan Kommissionen oprette 
samlekonti for gennemførelsesmidlerne; 
— en vejledende forfaldsplan for forpligtelser og beta­
linger, der viser, i hvilket tempo forpligtelses- og 
betalingsbevillingerne hertil forventes anvendt. For­
faldsplanen revideres hvert år. 
Artikel 96 
Uanset bestemmelserne i artikel 26 kan Kommissionen 
inden for den i artikel 93 omhandlede særskilte sektion 
overføre bevillinger mellem kapitler svarende til højst 15% 
af de forpligtelsesbevillinger, der er afsat til de i artikel 93, 
stk. 1, litra a) og e), omhandlede aktioner, for så vidt som 
disse gennemføres som led i rammeprogrammet. 
Disse overførsler kan ikke bevirke, at bevillingerne til 
»sonderende forskning« forhøjes med mere end 5% af den 
oprindelige tildeling hertil, der er opført under FFC's del af 
rammeprogrammet. 
Denne særlige bestemmelse berører ikke personalebevil­
lingerne til FFC. RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 95 
(uændret) 
— (uændret) 
For at lette forvaltningen opretter Kommissionen samle­
konti for gennemførelsesmidlerne; 
— en forventet forfaldsplan for forpligtelser og betalinger 
... (uændret). 
Artikel 95a 
1. Overførsler af midler mellem samlekonti og inden for 
disse meddeles finansinspektøren til orientering. 
2. Når finansinspektøren ikke på forhånd mener at kunne 
efterprøve en overførsels følger for den finansielle balance 
på finansplanernes samlekonti, afgiver han uanset artikel 
26, stk. 9, en udtalelse. 
Artikel 96 
(uændret) 
(uændret) 
stk. 3 udgår. 
Nr. C 72/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
KOMMISSIONENS FORSLAG RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 98 
For indgåelsen af kontrakter på det område, der er omfattet 
af dette afsnit, kan der i de i artikel 128 omhandlede 
gennemførelsesbestemmelser fastsættes særlige regler for: 
— de beløbsgrænser, der er afgørende for, hvilke betingel­
ser der gælder for indgåelse af kontrakter, 
— Det Rådgivende Udvalg for Indkøb og Kontrakter, for 
så vidt angår dets funktion og kompetence. Artikel 98 
1. (uændret) 
2. (et nyt stykke indsættes) 
Uanset bestemmelserne i artikel 67, stk. 1, kan videnskabe­
ligt og teknisk udstyr sælges uden forudgående offentlig­
gørelse i henhold til en beslutning, som træffes af den 
anvisningsberettigede efter høring af Det Rådgivende 
Udvalg for Indkøb og Kontrakter. 
Artikel 106 
1. (...) 
2. (...) 
3. Bevillingerne kan anvendes til ydelse af bl.a. tilskud, 
lån på særlige vilkår, risikovillig kapital og rentegodtgørel­
ser, og de administreres af Kommissionen, som kan 
overdrage en del af forvaltningen heraf enten til Den 
Europæiske Investeringsbank i henhold til en generalfuld­
magt i Fællesskabets navn eller til andre organer, der 
varetager denne opgave under Kommissionens ansvar. 
Denne bestemmelse berører ikke Revisionsrettens kontrol­
beføjelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 206a. 
4. (...) 
5. (...) Artikel 106 
1. (uændret) 
2. (uændret) 
3. Bevillingerne kan anvendes til ydelse af bl.a. tilskud, 
lån på særlige vilkår, risikovillig kapital, rentegodtgørelser, 
og garantier for lån; de administreres af Kommissionen, 
som under eget ansvar kan overdrage en del af forvalt­
ningen heraf enten til Den Europæiske Investeringsbank i 
henhold til en generalfuldmagt i Fællesskabets navn eller til 
andre organer. 
Denne bestemmelse berører ikke Revisionsrettens kontrol­
beføjelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 206a. 
4. (uændret) 
5. (uændret) 
Artikel 107 
1. For ethvert samarbejdsprojekt eller enhver samar­
bejdsaktion, som udvælges af Kommissionen, indgås der 
— en finansieringsaftale mellem Kommissionen, som i 
forbindelse hermed handler på Fællesskabets vegne, og 
modtagerlandets regering eller de myndigheder, de 
modtagende organer eller institutioner er underlagt, i 
det følgende benævnt »bistandsmodtageren«, eller 
— en kontrakt indgået med de internationale organisatio­
ner, personer eller selskaber, der har Artikel 107 
1. For ethvert samarbejdsprojekt eller enhver samar­
bejdsaktion, indgås der: 
— en finansieringsaftale ... (uændret) 
— en kontrakt ... (uændret) 
Alt efter hvilken form for samarbejdsprojekt eller samar­
bejdsaktion, Kommissionen udvælger, supplerer eller 
udelukker finansieringsaftalen og kontrakten (-erne) hinan­
den. I de tilfælde, hvor det er nødvendigt samtidig at indgå 
en finansieringsaftale med modtagerregeringen og en eller 
flere kontrakter med organisationer, der medvirker ved 
gennemførelsen, påser Kommissionen, at bestemmelserne i 
de forskellige dokumenter, som vedrører gennemførelsen 
af ét og samme projekt eller én og samme aktion, 
koordineres nøje. 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/13 
KOMMISSIONENS FORSLAG 
Artikel 107 (.../...) 
2. I finansieringsaftalen henholdsvis kontrakten fastsæt­
tes størrelsen af Fællesskabets finansielle forpligtelse i 
forbindelse med den pågældende aktion. Udgifter, der 
overstiger dette beløb, vil ikke kunne finansieres over 
budgettet, medmindre der er truffet afgørelse om en 
supplerende forpligtelse. 
3. For ethvert investeringsprojekt, som finansieres ved 
lån på særlige vilkår, udarbejdes der endvidere en 
lånekontrakt mellem Kommissionen, der i forbindelse 
hermed handler i Fællesskabets navn, og låntageren. 
Artikel 109 
1. Kommissionen kan i præferenceaftalerne eller i 
finansieringsaftalerne udpeges til at varetage en funktion 
som »ledende anvisningsberettiget«. 
2. Kommissionen drager i snævert samarbejde med 
bistandsmodtageren omsorg for, at der sikres lige vilkår 
ved deltagelse i udbud, at forskelsbehandling ikke 
forekommer, og at det økonomisk set mest fordelagtige 
tilbud vælges. Med henblik herpå skal Kommissionen 
godkende udbudsbetingelserne, inden de offentliggøres, 
have forelagt resultatet af gennemgangen af tilbuddene og 
godkende forslaget om, hvem kontrakten skal tildeles. 
Artikel 110 
1. (.-) 
2. Bistandsmodtageren forelægger Kommissionen ud­
budsbetingelserne til godkendelse, inden de offentliggøres. 
På grundlag af de således godkendte afgørelser og i snævert 
samarbejde med Kommissionen offentliggør bistands­
modtageren udbuddene, indkalder tilbuddene, forestår 
gennemgangen heraf og fastslår resultaterne af udbuddene. 
3. (...) RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 107 (.../...) 
2. I finansieringsaftalen ... en supplerende forpligtelse og 
en tillægsaftale eller -kontrakt. 
3. (uændret). 
Artikel 109 
1. Kommissionen udpeges i præferenceaftalerne eller i 
finansieringsaftalerne til ... (uændret) 
2. ... skal Kommissionen godkende udbudsbetingelserne, 
inden de offentliggøres, være repræsenteret ved gennem­
gangen af tilbuddene, såfremt den ønsker det, have forelagt 
resultatet ... (uændret). 
Artikel 110 
1. (uændret) 
2. Bistandsmodtageren forelægger Kommissionen ud­
budsbetingelserne til godkendelse, inden de offentliggøres. 
På grundlag af de således godkendte afgørelser og i snævert 
samarbejde med Kommissionen offentliggør bistands­
modtageren udbuddene, indkalder tilbuddene, forestår 
gennemgangen heraf og fastslår resultaterne af udbuddene. 
Kommissionen er, såfremt den ønsker det, repræsenteret 
ved gennemgangen af tilbuddene. 
3. (uændret) 
4. (...) 4. (uændret). 
Nr. C 72/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 89 
KOMMISSIONENS FORSLAG 
Artikel 112 
1. Når ydelser i forbindelse med proj ekter, der finansieres 
ved hjælp af gavebistand, afregnes i en anden valuta end 
modtagerstatens, foretages betalingen direkte af Kommis­
sionen. 
2. (...) 
3. (...) 
4. (...) 
5. (...) 
6. (...) 
7. (...) 
Artikel 117 
I særligt hastende tilfælde, eller når visse bygge- og 
anlægsarbejder eller leverancer m.v. er af en sådan art eller 
et så ubetydeligt omfang, at en sådan fremgangsmåde er 
berettiget, kan der af Kommissionen eller af bistands­
modtageren med Kommissionens begrundede samtykke 
undtagelsesvis gives tilladelse til: 
— indgåelse af aftaler efter et geografisk afgrænset 
offentligt udbud, 
— indgåelse af aftaler efter begrænset udbud, 
— indgåelse af aftaler i form af underhåndsaftaler, 
— gennemførelse i offentligt regie. 
Artikel 119 
1. (•••) 
2. (...) 
3. Tjenesteydelseskontrakter og aftaler om faglige 
samarbejdsaktioner udformes, forhandles og indgås 
normalt af Kommissionen. 
4. (...) RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 112 
1. Når ydelser ... foretages betalingen i ecu direkte af 
Kommissionen. 
2. 
3. 
4. 
5. 
6. 
7. (uændret) 
(uændret) 
(uændret) 
(uændret) 
(uændret) 
(uændret). 
Artikel 117 
I særligt hastende tilfælde, eller når visse bygge- og 
anlægsarbejder eller leverancer m.v. er af en sådan art eller 
et så ubetydeligt omfang, at en sådan fremgangsmåde er 
berettiget, kan der af Kommissionen eller i givet fald af 
bistandsmodtageren undtagelsesvis gives tilladelse til: 
— (uændret) 
— (uændret) 
— (uændret) 
— (uændret) 
Når tilladelsen gives af bistandsmodtageren, skal denne 
forud indhente Kommissionens begrundede samtykke. 
Artikel 119 
1. (uændret) 
2. (uændret) 
3. Tjenesteydelseskontrakter og aftaler om faglige 
samarbejdsaktioner udformes, forhandles og indgås af 
Kommissionen. 
4. (uændret) 
5. Ingen betalinger kan foretages, medmindre de omfattes 
af en kontrakt eller en tillægskontrakt. 
20. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 72/15 
KOMMISSIONENS FORSLAG 
Artikel 121 
1. Enhver finansieringsaftale skal indeholde udtrykkelige 
bestemmelser om Revisionsrettens kontrolbeføjelser. 
2. Den revision, Revisionsretten ønsker at foretage på 
modtagerstaternes territorium eller på de staters territo­
rium, hvor bistandsmodtagerne befinder sig, gennemføres i 
samråd med disse staters kompetente myndigheder. 
Revisionen omfatter kun de kontrolforanstaltninger, der 
iværksættes i henhold til bestemmelserne vedrørende 
Fællesskabets bidrag, men ikke den del af den praktiske 
gennemførelse, der henhører under den nationale anvis-
ningsberettigedes kompetence. 
Denne udtalelse blev vedtaget af Revisionsrei RETTENS ÆNDRINGSFORSLAG 
Artikel 121 
1. Enhver finansieringsaftale om et investeringsprojekt, 
enhver kontrakt vedrørende en udviklingsaktion samt 
enhver leveringsaftale i forbindelse med fødevarehjælp skal 
indeholde udtrykkelige bestemmelser om Revisionsrettens 
beføjelser til at foretage bilagsrevision og stedlig revision. 
2. Den revision, Revisionsretten ønsker at foretage på 
modtagerstaternes territorium, gennemføres i samarbejde 
med disse staters kompetente myndigheder. Revisionen 
omfatter kun en efterprøvelse af, om de gældende 
fællesskabsbestemmelser og de kontraktlige forpligtelser 
over for Fællesskabet overholdes, samt en vurdering af 
effektiviteten af Fællesskabets finansiering. 
på mødet den 9. februar 1989 
På Revisionsrettens vegne 
Marcel Mart 
Formand