DA Den Europæiske Unions Tidende C 324/59

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger«

KOM(2006) 16 endelig — 2006/0006 (COD)

(2006/C 324/23)

Rådet besluttede den 24. februar 2006 i henhold til artikel 149 i EF-traktaten at anmode Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Wolfgang Greif til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. september 2006.

På grund af udvalgets nybeskikkelse besluttede plenarforsamlingen at tage stilling til denne udtalelse på plenum i oktober og udpegede Wolfgang Greif til hovedordfører i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 20.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 430. plenarforsamling den 26. oktober 2006, følgende udtalelse med 118 stemmer for, ingen imod og 3 hverken for eller imod:

1. EØSU'S vigtigste politiske budskaber

1.1 EØSU hilser forordningen om gennemførelse af den nye forordning nr. 883/2004 om koordinering af anvendelsen af de nationale sociale sikringsordninger velkommen som et vigtigt skridt hen imod bedre betingelser for den frie bevægelighed i EU.

1.2 EØSU finder det passende, navnlig i løbet af indeværende »Europæiske År for Arbejdstagernes Mobilitet« at opfordre medlemsstaterne til at tilstræbe, at den gennemførelsesforordning, Kommissionen her foreslår, snarest muligt træder i kraft. Først da bliver anvendelsen af den nye forordning nr. 883/2004 mulig, så de deri indeholdte forbedringer og forenklinger kan gennemføres.

1.3 En hurtig vedtagelse ville være mere end et symbol, da det jo i virkeligheden drejer sig om at gøre noget konkret for borgerne i Europa for at øge mulighederne for mobilitet. Anvendelsen af forordning nr. 883/2004 og den her behandlede gennemførelsesforordning vil føre til talrige forenklinger, præciseringer og forbedringer for samtlige brugere i form af socialretlig koordinering.

1.4 EØSU bifalder navnlig det udvidede personlige og saglige anvendelsesområde og samtlige bestemmelser til forbedring af samarbejdet mellem de sociale sikringsinstitutioner.

1.5 EØSU opfordrer Kommissionen til snarest muligt at tage skridt til at tilpasse samtlige de forordninger og aftaler, som udvider anvendelsesområdet for koordinering af de sociale sikringsordninger til også at omfatte EØS, Schweiz, Grønland samt tredjelandsstatsborgere. De pågældende forordninger og aftaler har alle en reference til forordning nr. 1408/71 og gennemførelsesforordning nr. 574/72 hertil. De tilsvarende ændringer i den nye forordning nr. 883/2004 må vedtages, inden denne gennemføres.

1.6 Hvad angår implementering af bedre og hurtigere procedurer til udveksling af data, anerkender EØSU de muligheder, der ligger i besparelser i administrationsomkostninger, og fordelene i form af en hurtigere procedure for forsikringstagerne ved grænseoverskridende forhold. EØSU mener imidlertid ikke, at en hurtigere fremsendelse af data i sig selv vil medføre et gennembrud. Den ønskede effektivitet m.h.t. sagsbehandlingstid vil kun kunne opnås, hvis medlemsstaternes sociale sikringsinstitutioner samtidig sikres tilstrækkeligt og velkvalificeret personale og tilsvarende tekniske ressourcer.

1.7 I forbindelse med den elektroniske dataoverførsel mellem institutionerne i medlemsstaterne, som nu bliver en hovedregel, er EØSU endvidere betænkelig ved, at der i denne forbindelse er tale om en række følsomme personrelaterede data (om bl.a. sundhed, uarbejdsdygtighed og arbejdsløshed). Det skal derfor ubetinget være garanteret, at disse data er sikret tilsvarende og ikke kan komme i de forkerte hænder.

1.8 EØSU foreslår endvidere at gøre brug af erfaringerne ved implementeringen af det europæiske sygeforsikringskort, også hvad angår de aktuelle mangler i den praktiske anvendelse i de enkelte medlemsstater. De enkelte lande opfordres til at træffe passende foranstaltninger, som sætter EU-borgerne i stand til at drage fuld nytte af bestemmelserne, navnlig på sygeforsikringsområdet.

1.9 EØSU går helhjertet ind for de foranstaltninger i gennemførelsesforordningen, der skal give større retssikkerhed og gennemsigtighed for brugerne af den nye koordineringsforordning. Tidligere er det f.eks. forekommet mellem medlemsstaterne, at gæld som følge af afregning mellem institutionerne ikke blev betalt selv efter flere år. EØSU håber, at den mellemstatslige betalingsmoral vil blive højnet betydeligt. Der vil imidlertid fortsat være et gennemførelsesefterslæb for inddrivelse af fordringer mellem de sociale sikringsinstitutioner.

1.10 EØSU stiller det spørgsmål, om bestemmelserne i forordningen og gennemførelsesforordningen — navnlig inddragelsen af ikke-erhvervsaktive personer under forordningens personlige anvendelsesområde — ikke kunne udløse en udvikling hen imod en svækkelse af de veludviklede sociale ordninger i EU og en gradvis udhuling af ydelser. Udvalget anser det i den sammenhæng for nødvendigt, at der stilles sammenlignelige og tydelige data til rådighed, som viser den nuværende og fremover forventede grænseoverskridende forbindelse mellem sundheds- og socialydelser i EU. Forandringer, der har at gøre med anvendeligheden af forordning nr. 883/2004, er navnlig interessante.

1.11 EØSU opfordrer endelig Kommissionen og medlemsstaterne til at forstærke indsatsen for at bevidstgøre de potentielle brugere af forordningen om fordelene ved koordinering af de sociale sikringsordninger. Efter EØSU's mening må der omgående tages de nødvendige forberedende skridt til en sådan kampagne.

2. Indledning

2.1 Fællesskabsbestemmelserne om koordinering af de nationale sociale sikringsordninger er for nærværende fastsat i forordning (EØF) nr. 1408/71 og gennemførelsesforordningen (EØF) nr. 574/72. Disse to forordninger er i årenes løb flere gange blevet ændret og ajourført. Forordning 1408/71 skal erstattes af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004, som allerede blev vedtaget den 29. april 2004.

2.2 Disse forordninger om koordinering af de nationale sociale sikringsordninger tager sigte på at træffe de nødvendige foranstaltninger, således at personer, der er dækket, kan rejse til en anden medlemsstat, opholde sig dér eller bo dér uden at miste deres ret til social sikring. For at garantere, at denne ret bibeholdes, er der i forordningerne fastsat forskellige bestemmelser, der afspejler de specifikke behov inden for de forskellige grene af den sociale sikring samt generelle principper, der gør det muligt at få koordineringen til at fungere. Der er således tale om en koordinering og ikke en harmonisering af ordningerne.

2.3 I henhold til artikel 89 i den nye forordning 883/2004 fastsættes de nærmere regler for gennemførelsen af denne i en særskilt forordning. Først når denne gennemførelsesforordning (KOM(2006) 16 endelig), som har foreligget som udkast siden den 31. januar 2006 og er genstand for nærværende udtalelse fra EØSU, bliver vedtaget, kan den ikrafttrådte nye forordning 883/2004 anvendes. Indtil den bliver vedtaget, gælder forordning 1408/71 og gennemførelsesforordningen 574/72 fortsat ubegrænset.

2.4 Opsplitningen mellem grundforordning og gennemførelsesforordning har vundet indpas i den fællesskabsretlige behandling af koordineringen af de sociale sikringsordninger i medlemsstaterne. I grundforordningen fastlægges principperne, gennemførelsesforordningen omhandler mere det »tekniske«.

2.4.1 Det foreliggende udkast til en gennemførelsesforordning kan derfor betragtes som en slags brugsanvisning til forordning (EF) nr. 883/2004. Det gælder således her om at afklare alle verserende spørgsmål af administrativ og procedureteknisk art samt behandle bestemte aspekter ved den fælles koordinering, som kræver specifikke procedurer.

2.4.2 For eksempel skal det med hensyn til alderspensionerne præciseres, hvordan forsikringstagerne skal forholde sig for at ansøge om pension, hvilken institution de skal indgive ansøgningen til, hvis de har arbejdet i flere medlemsstater, hvordan institutionerne indbyrdes udveksler informationer for at tage højde for de pågældendes samlede forsikringsforløb, og hvordan institutionerne, hver for sin del, beregner den pension, som skal betales.

2.5 Alligevel er sondringen mellem det »principielle« og det »tekniske« i praksis ikke foretaget helt så klart. I den foreliggende gennemførelsesforordning kan man finde nogle punkter, som logisk set skulle høre ind under grundforordning 883/2004.

2.5.1 Forhandlingerne vedrørende forordning 883/2004, som varede i mere end seks år, blev heldigvis afsluttet med et positivt resultat i april 2004 inden den sidste udvidelsesrunde i EU, hvorved en yderligere udsættelse blev forhindret. Derved blev dele af forordning 883/2004 ufuldendt (f.eks. delvist tomme bilag, især bilag XI). Den nu fremlagte gennemførelsesforordning skal derfor også indeholde bestemmelser om nogle substantielle forhold, som egentlig burde høre ind under grundforordning 883/2004. Der er i den forbindelse især tale om aspekter vedrørende modregning mellem de sociale sikringsinstitutioner. Hvad angår borgernes rettigheder, findes der ingen uafklarede substantielle punkter.

2.5.2 Inden for rammerne af EØSU's udtalelse skal der især fokuseres på de omtalte substantielle spørgsmål.

3. Hovedpunkterne i gennemførelsesforordningen

3.1 Med nærværende gennemførelsesbestemmelser skal følgende opnås: — Forenkling og »strømlining« af lovbestemmelser og administrative regler; — Afklaring af rettigheder og pligter for alle, der er involveret i koordineringen af de sociale sikringsordninger (sociale sikringsinstitutioner, kompetente myndigheder, arbejdsgivere og forsikringstagere, arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende); — Forbedring af koordineringspraksissen mellem de sociale sikringsinstitutioner for at undgå, at den administrative byrde primært ligger hos forsikringstagerne; — Enklere procedurer for forsikringstagerne for refusion eller betaling af ydelser ved sager, som går på tværs af grænser, samt afkortelse af svar- og behandlingsfrister; — Implementering af bedre og hurtigere procedurer til udveksling af data (især fremme af anvendelsen af elektroniske procedurer til informationsudveksling og arbejdet med elektroniske dokumenter); — Nedskæring af de administrative omkostninger (bl.a. via mere effektiv refusion af fordringer mellem de sociale sikringsinstitutioner); — Fremskridt i bekæmpelsen af svig og misbrug (bl.a. via effektive mekanismer til inddrivelse af fordringer på tværs af grænser).

3.2 Den nye gennemførelsesforordning adskiller sig i sin struktur væsentligt fra forordning 574/72 om gennemførelse af forordning 1408/71. Det skyldes især, at den nye gennemførelsesforordning i sin opbygning følger den nye grundforordning 883/2004, som på nogle punkter substantielt adskiller sig fra grundforordning 1408/71. Først og fremmest skal der her nævnes forskellene på de personer og sager, der er dækket. I begge tilfælde er anvendelsesområdet udvidet i den nye forordning 883/2004 i forhold til den p.t. gældende forordning 1408/71. Desuden fokuseres der i den nye forordning 883/2004 på almindelige bestemmelser og definitioner til forskel fra specielle bestemmelser i kapitlerne om de enkelte forsikringsgrene i forordning 1408/71.

3.2.1 Forordning 1408/71 var oprindelig kun tænkt for arbejdstagere og deres familiemedlemmer. I begyndelsen af 1980'erne blev anvendelsesområdet udvidet til også at omfatte selvstændige erhvervsdrivende. I slutningen af 1990'erne også tjenestemænd og studerende.

3.2.2 En forudsætning for det personlige anvendelsesområde var et statsborgerskab i en medlemsstat eller som statsløs eller flygtning bopæl i en medlemsstat. Det omfatter også familiemedlemmer og efterladte.

3.2.3 Efterladte er også omfattet, såfremt de har statsborgerskab i en medlemsstat; i dette tilfælde er det ikke statsborgerskabet for den person, hvorfra rettighederne afledes, som er relevant.

3.2.4 Forordning 883/2004 gælder nu for alle EU-borgere, som er forsikret inden for rammerne af national lovgivning, da også ikke-erhvervsaktive er omfattet fuldt ud.

3.2.5 Det saglige anvendelsesområde er også blevet udvidet i forhold til forordning 1408/71. Den nye forordning 883/2004 omfatter foruden de eksisterende ordninger også efterløn og ydelser ved faderskab, som ligestilles med ydelser ved moderskab. Til forskel fra forordning 1408/71 er ydelser i form af forskud på underhold dog ikke længere omfattet af forordning 883/2004.

3.2.6 Forordning 883/2004 gælder nu for alle retsregler, som vedrører følgende grene inden for social sikring: a) ydelser ved sygdom; b) ydelser ved moderskab og dermed ligestillede ydelser ved faderskab; c) ydelser ved invaliditet; d) ydelser ved alderdom; e) ydelser til efterladte; f) ydelser ved arbejdsulykker og erhvervssygdomme; g) ydelser ved dødsfald; h) arbejdsløshedsydelser; i) efterløn; j) familieydelser.

3.3 Udvidelsen af anvendelsesområdet gør det nødvendigt at indføre nye regler og procedurer, som er skræddersyet til disse persongrupper. Hertil hører f.eks. bestemmelserne om, hvilken lovgivning der skal anvendes ved medregning af børnepasningsperioder for så vidt angår personer, der aldrig har haft lønnet beskæftigelse eller udøvet selvstændig virksomhed, i de forskellige medlemsstater, hvor de har været bosat.

3.4 I sin opbygning følger den fremlagte gennemførelsesforordning opbygningen i grundforordning 883/2004: I afsnit 1 behandles de almindelige bestemmelser, i afsnit 2 den lovgivning, der skal anvendes, i afsnit 3 de særlige bestemmelser for de forskellige kategorier af ydelser efterfulgt af finansielle bestemmelser (afsnit 5) samt overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser. I de særlige bemærkninger til de enkelte artikler i forordningen vil EØSU fokusere på de almindelige bestemmelser samt på den lovgivning, der skal anvendes, og i mindre grad på detaljer i de enkelte ydelseskategorier.

3.4.1 Bilagene i gennemførelsesforordningen er for nærværende stadig tomme og skal fyldes ud. De omfatter: Gennemførelsesbestemmelser til bilaterale overenskomster, som forbliver i kraft, og nye gennemførelsesbestemmelser til bilaterale overenskomster (bilag 1), særlige ordninger for tjenestemænd (bilag 2), medlemsstater, der refunderer udgifter til naturalydelser på grundlag af faste beløb (bilag 3) og den allerede nævnte liste over de kompetente myndigheder og institutioner (bilag 4).

3.5 Derudover tilsigter mange foranstaltninger og procedurer i forordningen at skabe større klarhed over de kriterier, som skal anvendes af medlemsstaternes institutioner inden for rammerne af forordning 883/2004.

3.5.1 Således blev mange definitioner sammenfattet i de almindelige bestemmelser i afsnit 1 i forordning 883/2004, som i forordning 1408/71 er spredt over forskellige kategorier inden for social sikring, og hvor de i visse tilfælde reguleres inkonsekvent. Det giver mere vægt til de generelle definitioner og færre bestemmelser i de enkelte kapitler. Således behandles hver forsikringsklasse i den nye forordning ikke som en »verden for sig«, hvor de relevante bestemmelser skal behandles.

3.5.2 Også artikel 5 (assimilering af fakta) udgør et vigtigt skridt. I henhold til dette princip skal forhold eller begivenheder, som er indtrådt i en anden medlemsstat, behandles, som om de var indtrådt i eget land.

3.6 Indholdet i grundforordningen og gennemførelsesforordningen vedrører kun grænseoverskridende forhold mellem mindst to medlemsstater. Kun i disse situationer er der for forsikringstagerne eller arbejdsgiverne yderligere krav, f.eks. meddelelse om udsendelse til den sociale sikringsinstitution. Hvilke andre forpligtelser forsikringstagere eller arbejdsgivere har i den kompetente medlemsstat, er fortsat et anliggende for medlemsstaterne og berøres ikke af grundforordningen eller gennemførelsesforordningen.

4. Generelle bemærkninger

4.1 EØSU bifalder udkastet til forordning til gennemførelse af den nye forordning 883/2004 om koordinering af anvendelsen af de nationale sociale sikringsordninger. Dette forslag er et skridt hen imod bedre betingelser for den frie bevægelighed i Unionen. Det indeholder ingen større problemer for de forskellige brugere af lovbestemmelserne og de administrative regler om koordinering af de sociale sikringsordninger i medlemsstaterne og indeholder heller ikke tydeligt problematiske ordninger for forsikringstagerne.

4.2 Forslaget til forordning indeholder tværtimod mange forenklinger, afklaringer og forbedringer. EØSU bifalder især udvidelsen af anvendelsesområdet for personer og sager og alle bestemmelser, der forbedrer samarbejdet mellem de sociale sikringsinstitutioner.

4.2.1 Det udvidede personlige anvendelsesområde har især i de lande, hvor forsikringsbeskyttelsen er knyttet til bopælen, en markant indflydelse på antallet af omfattede personer. I lande, hvor forsikringsbeskyttelsen er knyttet til erhvervsmæssig beskæftigelse, er virkningen mindre markant; her er der næsten ingen nye persongrupper, som deltager.

4.3 EØSU gentager derfor sit krav, som især er rettet til medlemsstaterne og allerede har været rejst i tidligere udtalelser, nemlig at behandlingen af det foreliggende forslag til gennemførelsesforordning fremmes så meget som overhovedet muligt, og at det tilstræbes, at den hurtigst muligt træder i kraft. Den nye koordineringsforordning og deri indeholdte forbedringer og forenklinger skal træde i kraft så hurtigt som muligt (1).

4.4 Nærværende udkast til gennemførelse af forordning 883/2004 kommer med nogen tidsforskydelse først ca. halvandet år efter vedtagelsen af forordning 883/2004. Det har nu ligget på bordet siden begyndelsen af 2006. På grund af kompleksiteten og bredden i de forhold, som skal behandles, men også på grund af de talrige uafklarede spørgsmål er der helt sikkert brug for yderligere nogen tid, indtil alle detaljespørgsmål om håndteringen og om procedurerne i de enkelte medlemslande og institutioner på rådsniveau og i De Administrative Kommissioner vil være afklaret.

4.4.1 Det er planlagt, at gennemførelsesforordningen træder i kraft i begyndelsen af 2008. Som fastlagt i artikel 91 træder forordningen først i kraft efter en frist på 6 måneder efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Denne frist forekommer nødvendig, men også tilstrækkelig til at tilpasse systemerne til de nye bestemmelser. En forlængelse af fristen på seks måneder mellem offentliggørelse og ikrafttræden bør under alle omstændigheder undgås.

4.4.2 Med henblik på hurtigt at kunne anvende grundforordningen opfordrer EØSU derfor medlemsstaterne til allerede nu at udstyre deres sociale sikringsinstitutioner med de nødvendige personalemæssige og tekniske ressourcer for at muliggøre denne hurtige omstilling. Eksisterende instrumenter (herunder navnlig TRESS-netværkene (2)), som står til rådighed for og samler aktører og brugere på nationalt plan, skal anvendes til at foretage en evaluering af den praktiske anvendelse af forordningen i de enkelte medlemsstater efter dens ikrafttræden. EØSU opfordrer Kommissionen til at støtte disse foranstaltninger. Det bør i hvert fald undgås, at fristen på seks måneder mellem offentliggørelse og ikrafttræden udvides.

4.5 Der arbejdes også stadig på selve forordningen 883/2004. Her skal specielt nævnes bilag XI. Dette bilag blev ved vedtagelsen i 2004 stående tomt og bliver nu drøftet og behandlet parallelt med udkastet til gennemførelsesforordningen i Rådets arbejdsgruppe.

4.5.1 Bilag XI refererer ikke kun til forordning 883/2004, men også til selve gennemførelsesforordningen. Man kan ikke betragte de to tekster løsrevet fra hinanden. Bilag XI behandler »Særlige bestemmelser for anvendelsen af medlemsstaternes lovgivning«. Indholdet af bilaget fastlægges af Europa-Parlamentet og Rådet i fællesskab og skal senest være klar, når gennemførelsesforordningen træder i kraft.

4.5.2 I dette bilag kan der defineres bestemte procedurer for, hvordan visse lovbestemmelser skal anvendes. Medlemsstaterne forsøger deri at opretholde bestemte nationale bestemmelser. Med mulighed for et stort antal særlige bestemmelser kan bilag XI vise sig at være en særlig følsom del af forordningen. EØSU vil afgive en separat udtalelse herom i umiddelbar tilslutning til nærværende udtalelse.

4.6 En forfølgelse af særinteresser må bl.a. på baggrund af, at Kommissionen har udnævnt 2006 til Det Europæiske År for Arbejdstagernes Mobilitet, ikke yderligere forsinke en ikrafttræden af den nye koordineringsforordning 883/2004 og dermed anvendelsen af alle allerede vedtagne forbedringer. En hurtig vedtagelse ville være mere end et symbol, da det jo i virkeligheden drejer sig om at gøre noget konkret for borgerne i Europa for at øge mulighederne for mobilitet (3).

4.7 EØSU gør opmærksom på, at forordning 1408/71 og gennemførelsesforordningen 574/72 fortsat vil være gældende for bestemte persongrupper i tilfælde af ikrafttræden af forordning 883/2004, såfremt andre forordninger eller overenskomster ikke også ændres (se artikel 90 i grundforordningen og artikel 90 i gennemførelsesforordningen).

4.7.1 Anvendelsesområdet for koordinationsbestemmelserne inden for social sikring i 1408/71 blev i årenes løb udvidet til at omfatte flere persongrupper. Denne udvidelse med flere persongrupper skete imidlertid ikke i selve forordningen 1408/71 eller 574/72, men ved specifikke ekstra forordninger eller overenskomster.

4.7.2 Det vedrører på den ene side anvendeligheden af koordineringsreglerne for tredjelandsstatsborgere, deres familiemedlemmer og deres efterladte, som er fastsat i forordning 859/2003. Siden 1. juni 2003 har tredjelandsstatsborgere, som lovligt opholder sig i en medlemsstat, været omfattet af koordineringsreglerne på samme måde som EU-borgere. Det skal fastholdes, at inddragelsen af tredjelandsstatsborgere under anvendelsesområdet kun vedrører grænseoverskridende forhold vedrørende disse forsikringstagere mellem mindst to EU-lande og ikke grænseoverskridende forhold mellem deres hjemland og en EU-stat.

4.7.3 På den anden side har man allerede siden 1994 skullet anvende bestemmelserne i forordning 1408/71 og 574/72 på medlemsstaterne i EØS og på EØS-borgerne. Aftalen med Schweiz om fri bevægelighed, som har været gældende siden 1. juni 2002, udvider koordineringsbestemmelserne også i forhold til Schweiz. Grønland og dets borgere blev omfattet med forordning 1661/85.

4.7.4 Alt det indebar også for EU-borgerne et større geografisk anvendelsesområde. EØS-staterne og Grønland blev ligestillet med EU-staterne. I tråd med ligebehandlingen af EU-borgere og tredjelandsstatsborgere på det sociale område gælder det om at bevare denne tilstand. I disse forordninger er tilsvarende ændringer nødvendige, hvis denne udvidede binding på anvendelsesområdet også skal gælde for forordning 883/2004.

4.8 EØSU kræver med dette i tankerne, at de pågældende forordninger og aftaler, som alle har en reference til forordning 1408/71, så hurtigt som muligt — og senest inden anvendelsen af de nye koordineringsregler herfor — ændres. I fremtiden bør også forordning 883/2004 kunne anvendes med samme udvidede geografiske og personlige gyldighedsområde. Ellers ville de pågældende tredjelandsstatsborgere samt borgerne i EØS, Schweiz og Grønland ikke komme ind under denne beskyttelse, og også EU-borgere ville muligvis opleve ulemper ved bestemte grænseoverskridende forhold. I disse situationer skulle forordning 1408/71 fortsat anvendes.

4.8.1 Kommissionen opfordres til så snart som muligt at tage de nødvendige skridt i denne forbindelse. For det første vil der ske en ulige behandling af forskellige borgere med bopæl i EU. For det andet er det også for de sociale sikringsinstitutioner i medlemsstaterne en urimelig merbelastning at skulle anvende to så komplekse forordninger på samme tid.

4.8.2 Desuden skal det bemærkes, at forordning 1408/71 og gennemførelsesforordningen 574/72, hvis disse to forordninger fortsat skal have gyldighed, også fremover jævnligt skal ændres og tilpasses til forandringer, selv når de kun gælder for en lille gruppe begunstigede. Dette er en urimelig belastning for EU's administration og for alle brugere af forordningerne.

4.9 Forordning 883/2004 indeholder også bestemmelser om bedre procedurer med henblik på at opnå en hurtigere og mere pålidelig dataudveksling mellem de sociale sikringsinstitutioner i medlemsstaterne. Dette skal især ske gennem fremme af anvendelsen af elektroniske procedurer for informationsudvekslingen og arbejdet med elektroniske dokumenter.

4.9.1 Mens der hidtil har været fastlagt en afvikling via papirdokumenter, og den elektroniske afvikling kun har været en mulighed, hvis to medlemsstater var enige herom, skal den samlede dataudveksling mellem institutionerne nu som hovedregel foregå elektronisk.

4.9.2 Ud over besparelser i administrationsomkostninger håber man især også på at opnå fordele i form af en hurtigere procedure for forsikringstagerne og reducerede svar- og behandlingsfrister samt hurtigere refusion og betaling af ydelser ved grænseoverskridende forhold.

4.9.3 Forordningsforslaget fastlægger i den forbindelse på ingen måde, at enhver institution skal kommunikere elektronisk med enhver anden institution i EU. Tværtimod er det tilstrækkeligt med et kontaktpunkt i én institution pr. medlemsstat, som har udstyr til at modtage og sende elektroniske data om social sikring, og som sørger for videresendelse til de kompetente institutioner i hjemlandet. Med henblik på en identificering af kommunikationspartnerne skal der ganske vist i henhold til artikel 83 i forslaget etableres en offentligt tilgængelig database. Denne indeholder de »kompetente myndigheder«, de »kompetente institutioner« og »bopælsstedets institutioner« samt »opholdsstedets institutioner«, »kontaktpunkt« og »kontaktorgan« ifølge definition. Denne adgang gør det muligt at erstatte de hidtidige bilag til forordningen med tilsvarende ajourførte lister over institutionerne.

4.9.4 EØSU foreslår i denne forbindelse at gøre brug af erfaringerne ved implementeringen af det europæiske sygeforsikringskort, herunder også aktuelle mangler i den praktiske gennemførelse i de enkelte medlemsstater. Især bør det undersøges, hvorvidt eksisterende databaser kan bruges af sygesikringsinstitutioner. Den Administrative Kommission vil her være egnet til at identificere de nødvendige data, som er essentielle for kommunikationen. Herudover bør medlemsstaterne opfordres til at træffe passende foranstaltninger for at sikre, at EU-borgerne, navnlig på sygeforsikringsområdet, fuldt ud kan udnytte fordelene ved de nye bestemmelser.

4.10 EØSU erkender, at den elektroniske videresendelse af data muliggør en hurtigere behandling, som er i forsikringstagernes interesse. I den henseende hilses denne ændring velkommen. EØSU er imidlertid samtidig betænkelig ved, at der i denne forbindelse er tale om en række følsomme personrelaterede data (om bl.a. sundhed, uarbejdsdygtighed og arbejdsløshed). Det skal derfor ubetinget være garanteret, at disse data er sikret tilsvarende og ikke kan komme i de forkerte hænder.

4.10.1 Her gælder ganske vist også alle garantier i eksisterende fællesskabsregler om beskyttelse af fysiske personer ved behandling af personrelaterede data og om fri datatrafik. Disse var fastsat i forordning 1408/71 i artikel 84 og findes i forordning 883/2004 i artikel 77. EØSU kræver alligevel — især på baggrund af den elektroniske dataoverførsel mellem institutionerne i medlemsstaterne, som nu bliver en hovedregel — at der i gennemførselsforordningen udtrykkeligt bliver gjort opmærksom på, at der er tale om følsomme data, og at der tilvejebringes velegnede mekanismer til at garantere sikkerheden.

4.10.2 EØSU savner under alle omstændigheder en formulering som i artikel 84(5) b i forordning 1408/71, der udtrykkeligt forbyder, at dataene bliver brugt til andre formål end social sikring. En sådan passus skal eksplicit indføjes i gennemførelsesforordningens artikel 4.

4.11 Man bør imidlertid ikke overvurdere fordelen ved anvendelse af elektroniske midler til udveksling af data mellem de sociale sikringsinstitutioner. Der vil uden tvivl ske en hurtigere fremsendelse af data. Til dette formål er det ofte nødvendigt at foretage en omstrukturering af de nationale institutioner.

4.11.1 Det er dog tvivlsomt, om en hurtigere fremsendelse af data faktisk medfører væsentlige fordele for forsikringstagerne. For fremsendelsestiden er som regel relativt ubetydelig i forhold til den samlede tid, det tager at behandle en sag. Visse sager vil på grund af deres kompleksitet (især på pensionsforsikringsområdet: mellemstatslige delydelser, pro rata-metode osv.) fortsat kræve specifik behandling og ikke eller ikke kun kunne klares med en uforholdsmæssig anvendelse af EDB-programmer. Det vil være nødvendigt, at disse sager behandles manuelt, dvs. af sagsbehandlere.

4.11.2 EØSU mener således ikke, at en hurtigere fremsendelse af data og fakta i sig selv vil medføre et gennembrud. Den ønskede effektivitet med hensyn til sagsbehandlingstider vil kun kunne opnås ved at sikre institutionerne i medlemsstaterne tilstrækkelig dækning med velkvalificeret personale samt passende tekniske ressourcer.

4.11.3 EØSU opfordrer derfor medlemsstaterne til straks at forberede personalet i de sociale sikringsinstitutioner på de nye bestemmelser i grundforordningen og gennemførelsesforordningen. En sådan undervisning og træning af personalet er bydende nødvendig. EØSU opfordrer Kommissionen til inden for rammerne af sine beføjelser at iværksætte passende initiativer, som understøtter medlemsstaterne i dette forehavende. Der er navnlig behov for fællesskabsmidler til træningsprogrammer og eventuelt også medvirken i uddannelsestiltag.

4.12 Da de sociale sikringsordninger, som er omfattet af forordning 883/2004, er baseret på solidaritet mellem alle forsikringstagere, bør der indføres mekanismer til en mere effektiv inddrivelse af fordringer vedrørende uberettiget modtagne ydelser eller af bidrag, som forsikringstagerne eller de, der har pligt til at betale bidrag, ikke har indbetalt.

4.12.1 EØSU er enig med Kommissionen i, at strammere procedurer til afkortning af fristerne for betaling af disse fordringer mellem medlemsstaternes institutioner forekommer at være af afgørende betydning for at bevare tilliden til udvekslingerne.

4.12.2 Gennemførelsesforordningen indeholder således bestemmelser om fælles frister til at opfylde visse forpligtelser eller fuldføre visse administrative trin, som skal bidrage til at strukturere forholdet mellem forsikringstagerne og institutionerne og gøre det klarere.

4.12.3 Derudover er der — analogt med direktiv 76/308/EØF om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger — planlagt procedurer for gensidig bistand mellem institutionerne. Desuden indføres der renter på bidragsgæld, hvilket skal højne betalingsmoralen.

4.12.4 EØSU bifalder udtrykkeligt alle disse foranstaltninger, som er fastsat i gennemførelsesforordningen for at give større retssikkerhed og gennemsigtighed for brugerne af den nye koordineringsforordning. Tidligere er det f.eks. forekommet mellem medlemsstaterne, at gæld som følge af afregning mellem institutionerne ikke blev betalt selv efter flere år. EØSU håber, at den mellemstatslige betalingsmoral bliver højnet betydeligt. Der vil imidlertid fortsat være et gennemførelsesefterslæb for inddrivelse af fordringer mellem de sociale sikringsinstitutioner.

4.13 EØSU bifalder desuden den større fleksibilitet i den nye gennemførelsesforordning i forhold til forordning 574/72 om gennemførelse af 1408/72, som fortsat gør det muligt for medlemsstaterne at gennemføre noget bedre på bilateralt plan end krævet i gennemførelsesforordningen, såfremt den begunstigedes interesser og koordineringsfunktionen i den forbindelse ikke bringes i fare. I overensstemmelse med dette princip, ifølge hvilket denne fleksibilitet ikke må være på bekostning af de begunstigede, går EØSU imidlertid ind for en anden og skarpere formulering i artikel 9 end den, der går ud på, at »ydelsesmodtagernes rettigheder ikke må forringes«. Det skal især eksplicit fastholdes, at en anderledes gennemførelse for eksempel ikke kan medføre længere frister eller yderligere administrative procedurer.

4.14 EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at styrke de foranstaltninger, der informerer alle brugere af forordningen om ordningerne og fordelene ved koordinering af de sociale sikringssystemer, herunder ændringer i anvendeligheden af forordning 883/2004. Disse informationer skal gives til virksomheder samt alle forsikrede, herunder beskæftigede inden for alle mulige forskellige områder, fra lønmodtagere til beskæftigede i den uformelle sektor. EØSU mener, at de nødvendige forberedelser hertil omgående bør indledes.

4.15 Forordning 883/2004 bestemmer, at procedurerne skal imødekomme kravet om en afbalanceret udgiftsfordeling mellem medlemsstaterne. EØSU stiller alligevel i denne forbindelse det spørgsmål, om bestemmelserne i forordningen og gennemførelsesforordningen ikke kunne udløse en udvikling hen imod en svækkelse af de veludviklede sociale ordninger i EU og en gradvis udhuling af ydelser. EØSU fastholder specielt i forbindelse med, at ikke-erhvervsaktive personer kommer ind under forordningens personlige anvendelsesområde, og den frie bevægelighed for personer, at koordineringsbestræbelserne ikke må medføre en nivellering i nedadgående retning og en svækkelse af sociale standarder.

4.15.1 EØSU anser det i denne sammenhæng for nødvendigt, at der stilles sammenlignelige og tydelige data til rådighed, som viser den nuværende og fremover forventede grænseoverskridende forbindelse mellem sundheds- og socialydelser i EU. Forandringer, der har at gøre med anvendeligheden af forordning nr. 883/2004, er navnlig interessante.

5. Yderligere særlige bemærkninger til nogle artikler

5.1 Artikel 2: Bestemmelser om udveksling af oplysninger mellem institutionerne

EØSU kræver, at klare frister for svar og behandling indføres. Hvis disse frister overskrides, skal der være en kompensation til forsikringstagerne, såfremt der opstår en skade. Forsikringstagernes rettigheder skal kunne gennemføres, de pågældende retsmidler skal etableres. Ulemper, som måtte opstå, må ikke overføres til forsikringstagerne. Der skal betales kompensation af den institution, under hvis ansvarsområde skaden blev forårsaget. En sådan passus skal indsættes i artikel 2 i gennemførelsesforordningen.

5.2 Artikel 3: Udveksling af oplysninger mellem ydelsesmodtagerne og institutionerne

Artikel 3, stk. 4: Med henblik på at opnå hurtigere procedurer skal der skabes incitamenter til, at både afsendelse af dokumenter og især afsendelse af kvitteringer for modtagelse sker i elektronisk form. Papirformen skal kun anvendes i undtagelsestilfælde.

5.3 Artikel 4: Format og metode i forbindelse med udveksling af oplysninger

Hvad angår den elektroniske kommunikation, skal det foruden den i punkt 3.10.2. omtalte datasikkerhed også sikres, at elektronisk kommunikation med forsikringstageren kun kan ske med dennes tilladelse. Især hvad angår de berørte inden for pensionsforsikring, er der mange personer, som har levet hele deres liv uden at gøre brug af elektronisk kommunikation. De kan ikke tvinges til det nu. Mange har heller ikke adgang til elektroniske midler. Der må tages tilsvarende hensyn til andre grupper med reduceret eller vanskelig adgang til EDB (f.eks. handicappede). Offentlig og, så vidt mulig, universel adgang til de relevante teknologier må fremmes.

Med dette for øje opfordrer EØSU til at føje følgende formulering til forordningens artikel 4 stk. 2: »Alle foranstaltninger og regler for elektronisk udveksling af data skal opfylde kravet om almindelig adgang«. EØSU har endvidere problemer med formuleringen i artikel 4.3, ifølge hvilken institutionerne fortrinsvis skal anvende elektroniske teknikker, når de kommunikerer med ydelsesmodtagerne. EØSU kræver her følgende tilføjelse: »såfremt ydelsesmodtagerne erklærer sig indforstået hermed«.

5.4 Artikel 5: Den retlige status for dokumenter og anden dokumentation, der er udfærdiget i en anden medlemsstat

Artikel 5, stk. 2: Her hedder det, at en statsinstitution kan henvende sig til den institution i en anden medlemsstat, som har udfærdiget dokumentet, for at få uddybende forklaringer om dokumenter. Hvis der som i artikel 5, stk. 1 er tale om et dokument fra en skattemyndighed, skal en stats sociale sikringsinstitution så henvende sig til skattemyndigheden i en anden stat for at få uddybende forklaringer? Det forekommer at være upraktisk og omstændeligt.

Hvad er formålet med »kontaktorganerne«? EØSU foreslår, at kontaktorganernes informations- og hjælpebeføjelser styrkes, så de kan udøve en tilsvarende rolle. Institutionerne skal så kun henvende sig til kontaktorganet for at få afklaret spørgsmål.

Artikel 5, stk. 3: Det synes ikke at være en forenkling og forbedring af koordineringen mellem de sociale sikringsordninger, at Den Administrative Kommission kan bruge seks måneder til at forlige synspunkter mellem to eller flere institutioner fra to eller flere lande. Denne frist er alt for lang. EØSU kræver, at behandlingen af en ansøgning inkl. al kommunikation mellem institutioner højest må vare tre måneder i alt.

5.5 Artikel 8: Administrative ordninger aftalt af to eller flere medlemsstater

Her bemyndiges medlemsstaterne til at indgå fælles overenskomster med hinanden, såfremt de ikke forringer ydelsesmodtagernes aftaler og rettigheder. Med henblik på gennemsigtighed og retssikkerhed for de berørte parter kræver EØSU, at disse overenskomster skal anmeldes til Kommissionen og deponeres dér. En liste over disse aftaler i et bilag til gennemførelsesforordningen ville skabe mere retssikkerhed.

5.6 Artikel 11: Elementer til brug ved fastsættelse af bopæl

I artikel 11 anføres i litra 1 a) –e) objektive beslutningskriterier til fastsættelse af bopælen, hvor personens hensigter betragtes som et lige så afgørende kriterium. EØSU er af den opfattelse, at en sådan fastsættelse af bopælen allerførst skal ske efter objektive fakta. Kun hvis dette ikke er muligt, skal der tages hensyn til personens hensigt, dvs. i et underordnet kriterium i pkt. 2.

EØSU spørger sig desuden, om en undersøgelse af de individuelle årsager til, at den pågældende er flyttet, ikke kan betragtes som et ulovligt indgreb i borgernes privatsfære.

5.7 Artikel 12: Sammenlægning af perioder

I artikel 12, stk. 3 bliver det fastlagt, at man kun skal tage hensyn til den tvungne forsikringsperiode, når en tvungen forsikringsperiode i en medlemsstat falder sammen med en frivillig forsikringsperiode i en anden medlemsstat. Dette må efter EØSU's opfattelse under ingen omstændigheder føre til, at eventuelle bidrag, som måtte være betalt til den frivillige forsikring, derved mister deres værdi. For en sådan situation skal gennemførelsesforordningen indeholde en bestemmelse om, at betalte bidrag værdisikret refunderes forsikringstageren.

5.8 Artikel 16: Procedure ved anvendelsen af artikel 12 i forordning (EF) nr. 883/2004

Her kræves der for en udsendelse af arbejdstagere, at arbejdsgiveren på forhånd skal underrette den kompetente institution — når det er muligt — om udsendelsen. EØSU kræver, at denne passus »når det er muligt« slettes, da den giver plads til for mange fortolkningsmuligheder.

Det skal sikres, at institutionen normalt skal forhåndsunderrettes for at skabe retssikkerhed for forsikringstagerne ved udsendelsen og for at undgå problemer, som disse har ved indtræden af en forsikringsbegivenhed under udsendelsen, hvis institutionen i den medlemsstat, som arbejdstageren er udsendt til, ikke er underrettet.

5.9 Artikel 21: Arbejdsgiverens forpligtelser

Artikel 21 åbner mulighed for, at forpligtelsen til at betale bidrag til sociale sikringsordninger varetages af arbejdstageren, såfremt arbejdsgiveren ikke har et forretningssted i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse for arbejdstageren. Arbejdsgiveren skal aftale dette med arbejdstageren.

For EØSU er det vigtigt, at arbejdsgiverens ansvar i dette tilfælde opretholdes. Muligheden for at overføre forpligtelsen til betaling af bidrag må således ikke føre til, at eventuelle arbejdsgiverbidrag væltes over på arbejdstageren, og at dennes nettoløn derved mindskes. Arbejdstageren skal have fuld kompensation af arbejdsgiveren for eventuelt betalte arbejdsgiverbidrag.

For at undgå retsusikkerhed kræver EØSU, at den i artikel 21, stk. 2, omtalte aftale under alle omstændigheder skal foreligge i skriftlig form. Arbejdsgiverens forpligtelse til at underrette den kompetente institution om denne aftale skal efter EØSU's opfattelse fremhæves mere. En sådan underretning skal ske omgående (inden for en kort periode, som nærmere skal defineres) og i skriftlig form.

5.10 Artikel 25: Ophold i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat

Artikel 25 A), stk. 1, foreskriver, at der ved ophold i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat skal fremsendes et dokument, der attesterer, at vedkommende person har ret til naturalydelser. EØSU mener, det bør gøres klart, at det europæiske sygeforsikringskort opfylder disse betingelser, og at der ikke er behov for yderligere dokumentation. Hvis der på et tidspunkt i fremtiden foreligger en anden type bevis, kan denne artikel altid ændres.

Det fremgår ikke klart af ordlyden i artikel 25 B), om den forsikrede kan vælge, om han vil anmode opholdsstedets institution eller den kompetente institution om godtgørelse af udgifter.

5.11 Artikel 26: Planlagte behandlinger

Formuleringen i artikel 26 B) »Overtagelse af udgifter til naturalydelser som led i planlagt behandling« kan efter EØSU's opfattelse føre til fejlfortolkninger og bør ændres. I overensstemmelse med Kommissionens intention foreslår EØSU følgende i begyndelsen af afsnittet: »Når en forhåndstilladelse er givet, og den forsikrede selv afholder udgifterne ved behandlingen, overtager den kompetente institution udgifterne til den højeste sats og betaler dette beløb til forsikringstageren …«

Ellers kunne det fortolkes derhen, at institutionen på opholdsstedet får udgifterne refunderet af den kompetente institution, og at forsikringstager derefter kan forlange at få en eventuel forskel udbetalt. Dette er ikke hensigten med overtagelse af udgifterne ved planlagte behandlinger.

5.12 Artikel 88: Ændring af bilagene

Som allerede nævnt i pkt. 4.5 behandles det stadig tomme bilag XI, som skal definere bestemte procedurer for, hvordan en specifik national lovgivning skal anvendes, parallelt med gennemførelsesforordningen på rådsniveau. Medlemsstaterne forsøger deri at opretholde visse nationale bestemmelser. Med muligheden for et stort antal særlige bestemmelser kan bilag XI vise sig at være en vanskelig del af forordning 883/2004.

EØSU går ind for, at man ved tilføjelser til dette bilag strengt lægger vægt på kravet om nødvendighed. EØSU vil afgive en separat udtalelse herom.

5.13 Artikel 91: Afsluttende bestemmelser

Da det er meget vigtigt for borgerne, at gennemførelsesforordningen gennemføres hurtigt, opfordrer EØSU — som allerede anført i pkt. 4.4 — medlemsstaterne til at fastsætte en klar frist for, hvornår forhandlingerne i Rådet om gennemførelsesforordningen senest skal være afsluttet. Et sådant politisk aftalt tidspunkt var også formålstjenligt og gennemførligt inden for rammerne af det europæiske sygeforsikringskort. Grundforordning 883/2004 skal hurtigst muligt træde i kraft.

Bruxelles, den 26. oktober 2006 Dimitrios DIMITRIADIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Udtalelse fra EØSU om »Sociale sikringsordninger for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende« (ordfører: José Isaías Rodríguez García Caro) CESE 1065/2005 (EUT C 24 af 31.1.2006).

(2) Training and Reporting on European Social Security (se også: www.tress-network.org).

(3) Se også forslag til udtalelse om »ændring af forordning nr. 1408/71« (SOC/213, CESE 920/2006, ordfører: Rodríguez García-Caro, pkt. 5).