5. 6. 89 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 139/47 
Udtalelse  om forslaget  til Rådets  direktiv  om fri adgang  til miljøoplysninger  (!) 
(89/C  139/13) 
Rådet  for De Europæiske  Fællesskaber  besluttede  den  14. november  1988  under  henvisning 
til EØF-traktatens  artikel  130  S at anmode  om Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
om det ovennævnte  emne. 
Det forberedende  arbejde  henvistes  til sektionen  for miljø-,  sundheds-  og forbrugerspørgsmål, 
som udpegede  Klaus  Boisserée  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den  28. februar 
1989. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 264.  plenarforsamling  den  31. marts  1989 
med 32 stemmer  for,  3 imod  og 13 hverken  for eller  imod,  følgende  udtalelse. 
Ved hjælp  af dette  direktivforslag  skal  offentligheden 
sikres  fri adgang  til miljøoplysninger,  som  offentlige 
myndigheder  ligger  inde  med,  både  på nationalt,  regio-
nalt og lokalt  plan. 1.2. Set  på baggrund  af ØSU's  udtalelse  om det fjerde 
miljøhandlingsprogram  giver  direktivforslaget  anled-
ning  til følgende  overvejelser: 
I de fleste  medlemsstater  findes  der allerede  visse  be-
stemmelser  om offentlighedens  adgang  til sådanne  op-
lysninger,  men  de er meget  forskellige  fra land  til land. 
Formålet  med  dette  forslag  er at skabe  et ensartet 
grundlag  for informationssystemet. 
Desuden  pålægges  det medlemsstaterne  regelmæssigt  at 
offentliggøre  beretninger  om miljøet. 1.2.1.  EF-regler  vedrørende  adgangen  til  miljø-
oplysninger  forekommer  helt  nødvendige,  hvor  det gæl-
der at sikre  udvekslingen  af informationer  hen  over 
statsgrænserne.  De er også  nødvendige,  når kravet  om 
oplysninger  rettes  til EF-myndighederne.  Derudover 
kan også  nationale  bestemmelser  komme  i betragtning, 
da spørgsmålet  om,  hvilke  oplysninger  nationale  myn-
digheder  og organer  ligger  inde  med  og dermed  på 
anmodning  kan  udlevere,  hovedsagelig  hører  under  na-
tional  ret.  Fuldstændig  harmonisering  kan  derfor  ikke 
opnås  ved  hjælp  af det foreslåede  direktiv. 
1. Generelle  bemærkninger  til Kommissionens  forslag 
1.1. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  hilser  princi-
pielt  alle  foranstaltninger  til fremme  af miljøbeskyttelse 
og miljøbevidsthed  velkommen,  herunder  bedre  infor-
mation  af befolkningen  om miljøanliggender.  Det  hed-
der således  i ØSU's  udtalelse  om forslaget  til det fjerde 
miljøhandlingsprogram  af 13. maj  1987  (2) i pkt.  2.1.6.4 
og 2.1.6.5: 
»ØSU  går ind for en åben  miljødebat  og for offent-
lighedens  stærke  deltagelse  i den miljøpolitiske  be-
slutningsproces.  I forbindelse  med  projekter,  der får 
virkninger  ud over  de nationale  grænser,  bør  man 
især respektere,  at nabolandenes  berørte  befolkning 
inddrages  på et tidligt  stadium  og på lige  fod. 
ØSU  støtter  Kommissionens  forslag  om intensive-
ring af miljøoplysninger  og forbedret  samarbejde 
med miljøorganisationer,  ikke-statslige  organisatio-
ner og andre  berørte.  Til dette  formål  er det vigtigt 
at give  den  interesserede  offentlighed  indblik  i både 
Kommissionens  forberedende  arbejde  med  miljøbe-
skyttelsesspørgsmål  og i resultaterne  af den  euro-
pæiske  kontrol  med  miljøbeskyttelsesforan-
staltninger.« 
0) EFT  nr. C 335  af 31. 12. 1988,  s. 5. 
(2) EFT  nr. C 180  af 8. 7. 1987. Det bør derfor  på ny overvejes,  om ikke  forudsætninger-
ne for  EF-bestemmelser  i henhold  til artikel  130  R, 
stk. 4, er til stede. 
1.2.2.  1  hvert  fald  bør  der  ved  udformningen  af et 
direktiv,  der griber  ind i medlemsstaternes  forvaltnings-
ret, tages  hensyn  til, at europæisk  ret ifølge  EØF-trakta-
tens artikel  130  T ikke  er til hinder  for,  at medlemssta-
terne  opretholder  eller  indfører  strengere  regler.  Dette 
gælder  så meget  mere,  som  der  næppe  er grund  til at 
frygte  den »konkurrenceforvridning«,  som  Kommissio-
nen omtaler  i forslagets  begrundelse,  idet  direktivforsla-
get kun  drejer  sig om informationskrav  over  for offentli-
ge myndigheder  og organer. 
1.2.3.  Mindst  lige  så vigtigt  som  at sikre  ret til op-
lysninger  og aktindsigt  i enkelttilfælde  er efter  ØSU's 
opfattelse  en aktiv  miljøinformationspolitik  fra myn-
digheders  og organers  side  over  for  offentligheden. 
Herom  indeholder  forslaget  kun  bestemmelsen  i 
artikel  9 om,  at der hvert  tredje  år på nationalt  plan  skal 
udarbejdes  en beretning  om miljøsituationen.  Nogle  EF-
direktiver  (»Seveso-direktivet«  og direktivet  om under-
søgelse  af miljøforenelighed)  indeholder  imidlertid  reg-
ler om særlige  informationer,  som  lokale  eller  regionale 
myndigheder  skal  give  befolkningen.  ØSU  gentager  den 
opfattelse,  det gav  udtryk  for i udtalelsen  om det fjerde 
miljøhandlingsprogram  (jf. pkt.  1.1),  nemlig  at lokale 
Nr. C 139/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 89 
og regionale myndigheder skal have pligt til regelmæs­
sigt — og efter ensartede retningslinjer — at offentlig­
gøre oplysninger om miljøsituationen i deres respektive 
områder. Det kan også overvejes at formidle en sådan 
— aktiv — information om miljøsituationen via særlige 
oplysningskontorer, oprettet af medlemsstaterne, eller 
ved hjælp af telefoniske oplysningstjenester. Nogle 
medlemsstater har gode erfaringer med den slags tiltag 
til forebyggelse af bekymring og usikkerhed i be­
folkningen. 
1.3. Direktivforslagets anvendelsesområde er be­
grænset til myndigheder, organer osv. i medlemsstater­
ne. Såfremt det anerkendes, at der er et behov for et 
direktiv af denne art, er der et lige så stort behov, hvad 
angår Fællesskabets myndigheder og organer. Ifølge 
ØSU's opfattelse er det uforståeligt, at denne ordning 
udskydes til et senere tidspunkt (jf. pkt. 2.1.6.5 i udtalel­
sen om det fjerde miljøhandlingsprogram, der blev cite­
ret i pkt. 1.1). 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 2 
2.1.1. 1 artikel 2, litra a), er det uklart, hvad der skal 
forstås ved »oplysninger«, specielt i udtrykket »op­
lysninger af juridisk art«. Formuleringen vækker det 
indtryk, at der kun kræves kvantitative og numeriske 
angivelser. Under alle omstændigheder bør de informa­
tioner, der skal omfattes af oplysningspligten, defineres 
mere konkret; dermed kunne det også sikres, at den i 
direktivet stiftede oplysningsret får ca. samme omfang 
i de forskellige medlemsstater. I forbindelse med en 
sådan konkretisering bør tilføjes: Information om mil­
jøforureningens konsekvenser for menneskers helbred 
(herunder informationer af epidemiologisk art). 
2.1.2. I litra a), andet led, bør følgende tilføjes: 
»Informationer om private projekter er omfattet, 
for så vidt myndighederne har kendskab til dem i 
medfør af lovbestemmelser, der har til formål at 
beskytte og bevare miljøet.« 
Kun med denne begrænsning kan offentlige myndighe­
der forpligtes til at videregive informationer om private 
»aktiviteter«. 
2.1.3. Ifølge artikel 2, litra b), skal »dokumenter, 
der ikke foreligger i endelig form«, ikke omfattes af 
oplysningspligten. ØSU forstår bestemmelsen sådan, 
at der sigtes til endnu ikke afsluttede administrative 
procedurer (dvs. til dokumenter, der endnu er under 
overvejelse hos myndighederne), der endnu ikke — helt 
eller delvist — anvendes til forvaltnings- eller politiske 
formål. Angående oplysninger, som »andre personer« har med­
delt, er det særlig vigtigt, at fortrolighedskravet ikke 
tilsidesættes, så der ikke sker misbrug af disse op­
lysninger. Derfor bør det — i overensstemmelse med 
forslaget under pkt. 2.1.2 — tilføjes, at myndighederne 
skal have modtaget oplysningerne »i henhold til retsreg­
ler, der har til formål at beskytte og bevare miljøet«. 
2.1.4. Efter ØSU's opfattelse bør oplysningspligten 
også gælde EF-myndighederne (se nærværende udtalel­
se, pkt. 1.3). Det forekommer heller ikke konsekvent, 
at organer med lovgivningsmæssige opgaver fritages for 
oplysningspligten. Borgerne og de berørte organisatio­
ner kan netop have legitim interesse i at kende ekspert­
udtalelser o.l., som disse organer ligger inde med. 
2.2. Artikel 3 
Ifølge direktivforslaget har borgerne ret til oplysninger 
»uden at skulle godtgøre nogen retlig interesse«, skønt 
en række medlemsstater med gode argumenter gør op­
lysningsret over for myndighederne afhængig af »legiti­
me interesser«. 
ØSU tilslutter sig Kommissionen på dette punkt, forud­
sat det i direktivforslaget bestemmes, at en anmodning 
om adgang til miljøoplysninger skal begrundes (kan 
eventuelt indsættes i artikel 5 i Kommissionens forslag). 
Det er en forudsætning for, at man kan konstatere 
eventuelle misbrug af retten til oplysninger og ulovlig 
anvendelse af modtagne oplysninger (forslagets 
artikel 8). Forpligtelsen til at begrunde en anmodning 
om oplysninger sikrer også, at såvel borgerne som for­
eninger og organisationer får de informationer, der 
svarer til deres individuelle eller generelle behov. 
2.3. Artikel 4 
ØSU er tilfreds med, at den, der anmoder om oplysnin­
ger, principielt kan vælge mellem konsultation på stedet 
og fremsendelse af den ønskede information. ØSU for­
står forslaget sådan, at myndighederne ikke kan forplig­
tes til at udarbejde omfattende responsa, så de hindres 
i at varetage deres øvrige opgaver. 
Hvad der i forslaget siges om betaling af udgifter, 
forstår ØSU sådan, at der sigtes til de »faktiske admini­
strative omkostninger« i det enkelte tilfælde (f.eks. foto­
kopier, dokumenter osv.), uden at dette har konsekven­
ser for medlemsstaternes regler om betaling af admini­
strative omkostninger og opkrævning af gebyrer — som 
f.eks. kan indebære, at der i det offentliges interesse 
eller af rimelighedshensyn gives afkald på omkostnings­
godtgørelse. 
2.4. Artikel 5 
ØSU forstår artikel 5, stk. 1, som et krav om, at 
begæringer om adgang til miljøoplysninger skal inde-
5. 6. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 139/49 
holde en så nøjagtig angivelse af oplysningernes »gen­
stand« som muligt. Denne bestemmelse finder ØSU 
særdeles hensigtsmæssig. 
Angående artikel 5, stk. 2, gør ØSU opmærksom på, at 
de her nævnte foranstaltninger ikke må lægge så stærkt 
beslag på de kompetente myndigheders opmærksom­
hed, at de i praksis ikke kan beskæftige sig med den 
primære opgave, nemlig at gennemføre miljøbeskyttel­
sesforanstaltninger. 
2.5. Artikel 6 
På baggrund af overvejelserne vedrørende artikel 5 
(nærværende udtalelse pkt. 2.4) og for at undgå overile­
de klager og retssager bør behandlingsfristen forlænges 
til seks uger. 
2.6. Artikel 8 
Den foreslåede artikel 8 giver på forskellige punkter 
anledning til betænkeligheder, som fører til følgende 
forslag til forbedringer: 
2.6.1. I artikel 8, stk. 1, femte led, bør der tales om 
hemmeligholdelse ikke blot af procedurer for domstole­
ne, men også af opklarings- og undersøgelsesarbejde 
(der menes politiets og statsadvokaturens arbejde). 
2.6.2. 7. led udformes således: 
»... hemmeligholdelse af privatlivet, herunder navn­
lig krænke de nationale bestemmelser om databe­
skyttelse ...« 
2.6.3. Ved slutningen af stk. 1 bør der tilføjes en 
bestemmelse om, at myndighedernes oplysningspligt 
Bryssel, den 31. marts 1989. kan begrænses, hvis anmodningen drejer sig om op­
lysninger, som myndighederne fortroligt har modtaget 
fra tredjemand, eller om oplysninger, hvis udlevering 
kunne true effektiviteten af myndighedernes foran­
staltninger. 
Uden en sådan begrænsning kan man frygte, at miljøbe-
skyttelsesmyndighedernes slagkraft svækkes, hvad der 
ville være i absolut modstrid med direktivets sigte. 
2.6.4. ØSU beder Kommissionen revidere oversættel­
sen til visse sprog af artikel 8, stk. 4. ØSU kan tilslutte 
sig den tyske version. Anmodninger om oplysninger bør 
kun kunne afslås, hvis der er tale om »åbenbar misbrug« 
af informationsretten. 
I øvrigt forstår ØSU bestemmelsen i artikel 8 sådan, at 
et afslag af de her nævnte grunde skal behandles efter 
proceduren i artikel 6 og 7. 
2.7. Artikel 9 
Mange af medlemsstaterne offentliggør allerede perio­
diske miljøberetninger. ØSU kan tilslutte sig, at forhol­
dene omkring disse beretninger harmoniseres. For at 
sikre at beretningerne er aktuelle, bør de forelægges 
hvert andet år. Det bør også sikres, at miljøberetninger­
ne stadig er aktuelle, når de udgives. Desuden bør de 
nationale — regionale og lokale — myndigheders aktive 
informationsforanstaltninger forbedres (jf. forslagene 
under pkt. 1.2.3 i nærværende udtalelse). 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 139/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 89 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag, som opnåede mindst en fjerdedel af det samlede antal stemmer, blev forkastet 
under forhandlingerne: 
Punkt 2.2, artikel 3 
Andet afsnit udgår. 
Begrundelse 
Det skal klart fremgå, at retten til information ikke kun er begrænset til dem, der har en personlig eller 
direkte interesse. 
Afstemningsresultat 
18 stemmer for, 24 stemmer imod, 2 stemmer hverken for eller imod. 
Punkt 2.6.3 
Punktet udgår. 
Begrundelse 
Fortrolighedskravet findes allerede i Kommissionens forslag. Effektiviteten af myndighedernes foranstaltninger 
er et tvetydigt begreb i dette forslags kontekst. 
Afstemningsresultat 
16 stemmer for, 28 stemmer imod, 4 stemmer hverken for eller imod. 
Udtalelse om EF og de nyindustrialiserede (NIC) lande i Sydøstasien 
(89/C 139/14) 
Den 7. juli 1988 besluttede Det økonomiske og sociale Udvalg i henhold til forretningsordenens 
art. 20, stk. 4, at afgive udtalelse om EF og de nyindustrialiserede lande i Sydøstasien. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for EF's eksterne forbindelser, handels- og 
udviklingspolitik, som udpegede Michel Collas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 10. marts 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 264. plenarforsamling den 31. marts uden 
stemmer imod og 4 hverken for eller imod følgende udtalelse. 
1. Den aktuelle situation 
1.1. Væksten i de fleste sydøstasiatiske lande (dvs. 
medlemmerne af de Sammenslutningen af Stater i 
Sydøstasien (ASEAN): Brunei, Indonesien, Malaysia, 
Filippinerne, Singapore, Thailand, hvortil bør føjes 
Korea, Hong Kong og Taiwan) er sensationel. De sidste 
20 år har væksten (udtrykt i BNI pr. indbygger) ligget på mellem 2,3% for Filippinernes vedkommende og 
7,6 % for Singapores vedkommende med et gennemsnit 
på mellem 4 og 5 %. 
Visse af landene eller territorierne — Sydkorea, Tai­
wan, Singapore og Hong Kong — har en bruttonatio­
nalindkomst per capita, der er højere end de fattigeste 
landes af Organisationen for økonomisk Samarbejde 
og Udvikling (OECD), ja selv EF-landes BNI. Disse