21. 5. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 124/31 
Udtalelse om forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af Fællesskabets handlingsprogram 
til styrkelse af efter- og videreuddannelse (FORCE) (*) 
(90/C 124/11) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 8. januar 1990 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 128 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Herbert Nierhaus til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 15. marts 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 275. plenarforsamling, den 28. marts 1990 
med 112 stemmer for, 1 stemme imod og 12 stemmer hverken for eller imod følgende 
udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
Denne meddelelse fra Kommissionen, med et forslag til 
vedtagelse af EF's .handlingsprogram til styrkelse af 
efter- og videreuddannelse, konkretiserer overvejelser, 
som allerede i hovedlinjerne fandtes i Kommissionens 
meddelelse om efter- og videreuddannelse i virksomhe­
derne fra 1986, og som er blevet drøftet indgående med 
medlemslandene og de relevante EF-instanser. ØSU har 
også afgivet en — overvejende positiv — udtalelse om 
emnet (2). Det fremgår dog klart heraf, at ØSU's og 
Europa-Parlamentets opfattelse af kravene til efter- og 
videreuddannelse på visse punkter går betydeligt videre 
end Kommissionens tanker om en »EF-ramme«. 
ØSU hilser dog i hovedlinjerne det foreslåede program 
velkomment og fremhæver navnlig følgende aspekter: 
1.1. Efter- og videreuddannelsens centrale rolle som 
middel til at imødegå følgerne af hurtige økonomiske 
og sociale forandringer belyses klart og fremhæves. 
Efteruddannelsens store betydning i forbindelse med 
strategien for gennemførelse af det indre marked og 
kontrollen med dets økonomiske og sociale virkninger 
fremgår også tydeligt. 
Efter- og videreuddannelse har en dobbeltfunktion: på 
den ene side sikrer den arbejdstagerens præstationsevne, 
da den hjælper ham/hende til at klare strukturforan­
dringer. Den kan åbne nye erhvervsperspektiver og være 
med til at hindre eller overvinde arbejdsløshed. 
Den er på den anden side også en vigtig investering 
for virksomheden, da den har afgørende økonomisk 
betydning for sikringen af konkurrenceevnen på mel­
lemlang og lang sigt. Den bidrager væsentligt til at 
bevare arbejdstagernes kvalifikationer og til at sikre en 
tilpasning til de hurtige økonomiske og sociale foran­
dringer. Den er dermed en vigtig faktor for opretholdel­
sen af EF's konkurrencedygtighed på verdensmarkedet. 
(!) EFT nr. C 12 af 18. 1. 1990, s. 16. 
(2) EFT nr. C 180 af 8. 7. 1987. 1.2. Efter- og videreuddannelse af arbejdstagerne — 
med forskellige målsætninger og tyngdepunkter — er 
en fælleskabsopgave, der først og fremmest kræver en 
intens social dialog mellem arbejdsmarkedets parter og 
andre interesserede i efteruddannelse, en dialog som 
fælleserklæringen om uddannelse var en vellykket start 
på. Det hilses derfor særligt velkommen, at Kommissio­
nen betragter arbejdstagernes efter- og videreuddannel­
se som et vigtigt tema for dialog, konsultation og samar­
bejde mellem arbejdsmarkedets parter. En væsentlig 
forbedring og videreudvikling af denne form for uddan­
nelse kræver dialog på alle niveauer: på virksomheds-
og sektorniveau, mellem de nationale arbejdsgiver- og 
arbejdstagerorganisationer og på EF-niveau i de kompe­
tente rådgivende organer (f.eks. i Det Rådgivende Ud­
valg for Erhvervsuddannelse). Det hilses velkommen, 
at Kommissionen betragter arbejdstagernes efter- og 
videreuddannelse som et vigtigt tema for dialog, konsul­
tation og samråd, men rammerne må udvides, så der 
også tages hensyn til skiftende økonomiske, teknolo­
giske, beskæftigelsesmæssige og andre forhold. Derfor 
kræver en væsentlig forbedring og videreudvikling af 
denne form for uddannelse, at der føres en dialog på 
alle niveauer. 
1.3. Handlingsprogrammet udfylder et vigtigt hul i 
de eksisterende EF-programmer som COMETT, 
DELTA, ERASMUS, PETRA og LINGUA, som kun 
perifert eller slet ikke kommer ind på efter- og videreud­
dannelse. Sammen med EUROTECNET-programmet 
kunne FORCE-programmet skabe rammerne om allere­
de iværksatte eller planlagte foranstaltninger til styrkel­
se af efter- og videreuddannelsen. 
1.4. ØSU fremhævede allerede i sin udtalelse fra 
1987 virksomhedernes store betydning for en vellykket 
uddannelsespolitik, men gav også udtryk for betænke­
ligheder ved at udlægge begrebet efter- og videreuddan­
nelse som uddannelse udelukkende i virksomheder. Det 
er derfor særlig glædeligt, at betydningen af andre 
uddannelses- og efteruddannelsesinstitutioner end 
virksomhederne klart erkendes. 
Nr. C 124/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 5. 90 
1.5. Der har navnlig på efteruddannelsesområdet i 
tidens løb udviklet sig en mangfoldighed af strukturer 
inden for og mellem medlemslandene. ØSU finder det 
derfor realistisk og positivt, at man ikke forsøger at 
bruge det foreliggende handlingsprogram til at gennem­
føre kortsigtede strukturelle harmoniseringer, men først 
og fremmest til under iagttagelse af den nationale lov­
givning at fremhæve EF-aspektet ved at tilskynde til 
tværnationale projekter. 
1.6. ØSU håber, at styrkelsen af efter og videreud­
dannelse endvidere skaber bedre forudsætninger for, at 
arbejdstagerne, især de bedre kvalificerede, i større 
omfang end nu kan benytte sig af den fri bevægelighed 
inden for EF. I denne forbindelse vurderes det positivt, 
at de selvstændige erhvervsdrivende iddrages i pro­
grammet. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Definitionerne i artikel 4 er både nyttige og 
nødvendige for debatten. Det gælder navnlig begrebet 
efter- og videreuddannelse, som her defineres mere enty­
digt end i Kommissionens meddelelse fra 1986. Desvær­
re henholder Kommissionen sig ikke altid konsekvent 
til disse klare definitioner i forslaget. Der tales af og til 
om »uddannelse«, når der menes »efter- og videreud­
dannelse« og omvendt. 
2.2. I artikel 1 hedder det, at alle arbejdstagere i EF 
skal have adgang til efter- og videreuddannelse igennem 
hele deres erhvervsmæssige løbebane uden forskelsbe­
handling på grundlag af nationalitet. Den kendsgerning, 
at arbejdstagere fra tredjelande, der arbejder i EF-Iande-
ne, stadig er udelukket, strider dog imod den egentlige 
målsætning. Disse grupper har i mange tilfælde et særlig 
stort behov for efter- og videreuddannelse. Alt, hvad 
der kan føre til en ny forskelsbehandling, må derfor 
undgås. 
Uafhængigt af de lovbestemte adgangsmuligheder skal 
de faktiske forudsætninger (tjenestefrihed, den enkeltes 
egnethed til at modtage efter- og videreuddannelse, 
motivering af problemgrupper) i vid udstrækning først 
tilvejebringes. Arbejdstagere i afsides liggende og tyndt 
befolkede regioner har et særligt problem, da det er 
meget vanskeligt at opbygge en effektiv efter- og vide-
reuddannelsesinfrastruktur et sådant sted. Her bør man 
overveje at afprøve anvendelsen af telekommunikation 
til efter- og videreuddannelse efter konkrete modeller, 
som allerede foreslået i andre EF-programmer. 
Spørgsmålet om adgangen til efteruddannelse er yderst 
sammensat, og det skal afklares i sammenhæng med 
det kommende EF-instrument vedrørende adgangen til 
erhvervsuddannelse, som er varslet i handlingsprogram­met til gennemførelse af EF-pagten om de fundamentale 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder. Dette 
EF-instrument skal fastlægge betingelserne for anven­
delse af adgangsretten til erhvervsuddannelse. 
2.3. Regler for frihed til uddannelse, på grundlag af 
lovgivning eller overenskomst, er et middel til at skaffe 
arbejdstageren den fornødne tid til efteruddannelse, 
navnlig i de tilfælde, hvor virksomheden ikke selv kan 
tilbyde efter- og videreuddannelsesmuligheder i arbejds­
tiden. Hvis problemet ikke kan løses via overenskomst, 
opfordrer ØSU til en undersøgelse af muligheden for 
gennem national lovgivning eller på EF-plan at tilveje­
bringe en så ensartet lovramme herfor som muligt. 
2.4. Adgangsbegrænsninger, der skyldes arbejdsta­
gernes sociale og skolemæssige forudsætninger, er dog 
et langt alvorligere problem. Undersøgelser har klart 
vist, at adgangen til efteruddannelse alhænger af det 
allerede opnåede uddannelsesniveau. Selv om det ikke 
kan være den faglige efteruddannelses opgave at afhjæl­
pe forsømmelser på forudgående uddannelsestrin som 
skoleuddannelse eller universitetsuddannelse, må det 
almendannende grundlag dog udviles, før der åbnes 
adgang til yderligere kvalificering. Efter- og videreud­
dannelsens indhold skal derfor tilpasses de enkelte mål­
grupper og skal ikke nødvendigvis kun sigte på faglig 
specialisering. En sådan udvidelse af skolekundskaber 
må derfor også formidles inden for efteruddannelsens 
rammer i de tilfælde, hvor mangelen på disse forud­
sætninger spærrer for arbejdstagerens adgang til faglig 
videreuddannelse. Det gælder navnlig for beherskelsen 
af de nødvendige EF-sprog, og det er først og fremmest 
vandrende arbejdstagere, men også indvandrere fra tre­
djelande, der berøres heraf. 
2.5. Handlingsprogrammet beskriver kun efter- og 
videreuddannelsens »forebyggende« karakter of ignore­
rer erhvervskvalificieringsforanstaltningernes »terapeu­
tiske« funktion. Efter- og videreuddannelse er ofte ar­
bejdsløses eneste chance for at genindtræde i erhvervsli­
vet. ØSU er ikke enig med Kommissionen i, at hand­
lingsprogrammet kun skal omfatte de beskæftigede — 
selvom det erkendes, at foranstaltninger til fordel for 
arbejdsløse henhører under Den Europæiske Social­
fonds. 
Netop fordi handlingsprogrammet ikke kun gør virks­
omhederne ansvarlige for efter- og videreuddannelse, 
men også omfatter uddannelsesinstitutioner, der særlig 
beskæftiger sig med kvalificering af arbejdsløse, kan 
efter- og videreuddannelsen af arbejdsløse udmærket 
integreres i handlingsprogrammet. Det er på denne 
baggrund absolut nødvendigt at udvikle strategier for 
efter- og videreuddannelse af langtidsledige; her kan 
man f.eks. benytte sig af allerede eksisterende alfabetise-
21. 5. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 124/33 
ringsforanstaltninger. Resultaterne af sådanne model­
forsøg kunne også anvendes i efter- og videreuddannel­
sen på arbejdspladsen af indlæringsuvante arbejdstage­
re, der som regel er stærkest truet af arbejdsløshed. 
Uanset om EF bevilger midler til støtteprogrammer, 
er genindslusningen af arbejdsløse som hovedregel en 
samfundsopgave, der derfor skal finansieres med skatte­
midler. Derimod er det hovedsageligt virksomhedernes 
egen opgave at sørge for de ansattes efter- og videreud­
dannelse, da det er i deres egen økonomiske interesse, 
og da efter- og videreuddannelsen bør indgå i et pro­
gram, som er aftalt inden for virksomheden. De midler, 
der er afsat til sådanne modelprojekter, er dog alt for 
små, og de må øges væsentligt. 
2.6. Analysen af uddannelsesbehovene og af ud­
viklingen på arbejdsmarkedet, som beskrives under Ak­
tion II (c) i Kommissionens forslag, betragter ØSU som 
særlig nødvendig. De dertil bevilgede budgetmidler bør 
ubeskåret anvendes på disse analyser med det formål 
at tilvejebringe mere konkrete prognoser for fremtidens 
kvalifikationsbehov og udvikle efteruddannelses­
programmer på dette grundlag. 
2.7. Udvikling og afprøvning af nye og moderne 
undervisningsmetoder inden for efter- og videreuddan­
nelse burde være et af handlingsprogrammets hoved­
punkter. De moderne praktisk orienterede under­
visningsmetoder, som f.eks. virksomhedsspil, simule-
ringsøvelser og projektarbejde, bør også afprøves for 
at få konstateret, hvorvidt de kan formidle færdigheder, 
som går ud over det rent faglige, f.eks. social adfærd, 
helhedstænkning, tilrettelæggelse af indlæring og arbej­
de samt videreformidling. Uddannelsesforanstaltninger, 
opbygget i moduler, som gradvist fører til et anerkendt 
afsluttende eksamensbevis, bør også udbygges som et 
vigtigt motiveringsintrument. 
Støtten til egnede projekter - så vidt muligt inden for 
et europæisk netværk af virksomheder og efteruddan-
nelsesinstitutioner — skal prioriteres højest. Man bør i 
denne sammenhæng være særlig opmærksom på anven­
delsen af nye tekniske medier, navnlig efter- og vide­
reuddannelse baseret på fjernundervisning (f.eks. i for­
bindelse med DELTA-programmet eller EURO-
TECNET). 
2.8. Handlingsprogrammet bør også i samklang med 
LINGUA-programmet dække udvikling og afprøvning 
af strategier og foranstaltninger for erhvervsrettet frem­
medsprogsindlæring. Udbredelse af kendskabet til EF-
sprogene — navnlig formidlingen af de erhvervsspeci-
fikke fremmedsproglige termer — er en af de væsentlig­
ste forudsætninger for det indre markeds sammenhæng 
og er dermed både en udfordring og en chance for 
arbejdstagerne. 2.9. Tilvejebringelse af europæiske »tillægskvalifika-
tioner« f.eks. gennem muligheden for at erhverve sprog­
lig kompetence eller miljøviden, burde indgå i hand­
lingsprogrammet. Sådanne specifikke uddannelser 
kunne skabe endnu større motivation. Udviklingen af 
egnede modeller, helst med deltagelse af forskellige 
medlemslandes institutioner og arbejdsmarkedets re­
præsentative organisationer, burde støttes. 
2.10. Grænseområder er særligt egnede til udvikling 
af tværnationale projekter, da arbejdstagerne i disse 
egne ofte allerede har beskæftigelse i nabolandet og 
derfor er særligt afhængige af viden, som også kan 
anvendes uden for hjemlandet. Generelle modeller for 
tværnational efter- og videreuddannelse kunne udledes 
af denne situation. 
2.11. Det er særlig vigtigt at forbedre eller opbygge 
en efter- og videreuddannelsesinfrastruktur også i EF's 
landdistrikter. EF-projekter kan i denne forbindelse give 
vigtige impulser, men de afgørende tiltag må komme 
fra medlemslandene i samarbejde med arbejdsgiver- og 
arbejdstagerorganisationerne. 
2.12. Efter- og videreuddannelse bør indgå som et 
afgørende personalepolitisk element i virksomhedernes 
strategier på mellemlang og lang sigt. Arbejdsgiverne 
og fagbevægelsen bør arbejde tæt sammen om udvikling 
og udbygning af virksomhedernes efteruddannelsestil­
bud med henblik på at fastlægge og gennemføre det for 
begge parter bedst mulige efter- og videreuddannelses-
program. 
2.13. Virksomheder uden formel medarbejderrepræ­
sentation, navnlig mindre, udgør dog stadig et problem. 
Generelt set er det i de mindre virksomheder, man 
finder de dårligste efteruddannelsesmuligheder, og hvor 
ledelsen har vanskeligst ved at træffe beslutning om 
den mest egnede form for efteruddannelse for deres 
medarbejdere. Dette er et problem, som bør rejses på 
EF-niveau samt nationalt og regionalt. 
2.14. Finansieringsgarantier er en afgørende forud­
sætning for udviklingen af efter- og videreuddannelse i 
EF. EF-projekter, eventuelt med støtte fra Socialfonden, 
kan samlet kun yde et lille bidrag, især da samfinansie­
ring med nationale organer som regel er påkrævet. 
Derfor opfordres medlemslandene og virksomhederne 
i første omgang til at garantere finansieringen af de 
opgaver, som falder inden for deres ansvarsområde. 
Statsstøtte skal især sættes ind over for arbejdstager-
grupper, som ikke råder over tilstrækkeligt egne res­
sourcer (arbejdsløse, vandrende arbejdstagere, socialt 
dårligt stillede). 
2.15. For specifikke grupper af arbejdstagere, såsom 
langtidsledige, vandrende arbejdstagere, analfabeter og 
Nr. C 124/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 5. 90 
handicappede, bør der inden for handlingsprogrammets 
rammer udvikles særlige modeller, der tager hensyn til 
deres situation. 
Der også behov for modeller for efter- og videreuddan-
nelsesforanstaltninger, der er tilpasset kvindernes særli­
ge familiemæssige situation. 
2.16. Kommissionen agter at gennemføre program­
met med bistand fra en kontaktgruppe; ØSU støtter 
dette, men mener, at dens sammensætning bør udvides, 
således at alle grupper og niveauer af arbejdsgivere, 
arbejdstagere og andre socio-økonomiske interesser re­
præsenteres. Dette vil ikke volde problemer, eftersom 
man let kan identificere andre relevante europæiske 
organisationer end dem, som nævnes i Rådets beslut­
ning. 
2.17. Efter- og videreuddannelse er kun et element i 
et altomfattende uddannelsessystem. Den kan derfor 
Bryssel, den 28. marts 1990. kun sættes ind med held der, hvor det skolemæssige 
grundlag og de grundlæggende erhvervskvalifikationer 
er til stede i tilstrækkeligt mål. Den er da et vigtigt 
middel til forbedring af arbejdstagernes beskæftigelse­
sudsigter, men kan ikke alene løse arbejdsmarkedets 
problemer. Arbejdsmarkedspolitikken må skabe betin­
gelserne for, at efter- og videreuddannelse reelt åbner 
for de muligheder, de berørte parter håber på, og ikke 
skuffer forventningerne. 
ØSU har på dette sted kun kunnet fremsætte nogle få, 
hovedsageligt principielle bemærkninger til det kom­
plekse og vigtige spørgsmål om efter- og videreuddan­
nelsens funktion og videre udformning i EF. På bag­
grund af denne problematiks betydning anmoder ØSU 
dog indtrængende Kommissionen om at tage hensyn til 
disse overvejelser i den videre planlægning. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om: 
— forslag til Rådets forordning (EØF) om Statut for Det Europæiske Selskab, og om 
— forslag til Rådets direktiv om supplerende bestemmelser til Societas Europaea (SE) 
Statuten med hensyn til arbejdstagernes stilling (x) 
(90/C 124/12) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. september 1989 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 100 A og 54 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
udtalelse om de ovennævnte emner. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for industri, handel håndværk og tjenesteydel­
ser, som udpegede Jens Peter Petersen til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. marts 
1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 275. plenarforsamling, den 28. marts 1990, 
med 105 stemmer for, 25 imod og 24 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. »Det er klart, at fjernelse af indre grænser og 
indførelse af frie vare- og kapitalbevægelser samt fri 
adgang til at præstere tjenesteydelser er fundamentale 
forudsætninger for skabelsen af et internt marked. Ikke 
(*) EFT nr. C 263 af 16. 10. 1989, s. 69. desto mindre må fællesskabsbestræbelserne gå videre 
og skabe et klima eller en række betingelser, der kan 
begunstige udviklingen af et samarbejde mellem 
virksomheder.« — Således skrev Kommissionen i sin 
hvidbog fra juni 1985 om gennemførelsen af det interne 
marked. 
1.1.1. Frem til i dag har EF gjort store fremskridt på 
vejen frem mod det »ægte« indre marked. Alligevel 
er der behov for en lang række foranstaltninger i de