EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 6.7.2021 COM(2021) 391 final 2021/0191(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om europæiske grønne obligationer (EØS-relevant tekst) {SEC(2021) 390 final} - {SWD(2021) 181 final} - {SWD(2021) 182 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Dette forslag indgår som led i Europa-Kommissionens bredere dagsorden om bæredygtig finansiering. Det danner grundlag for en fælles ramme af regler for anvendelsen af betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" for obligationer, der forfølger miljømæssigt bæredygtige mål som defineret i forordning (EU) 2020/852 (klassificeringsforordningen). Det fastlægger også et system til registrering af og tilsyn med virksomheder, der fungerer som eksterne kontrollanter for grønne obligationer i overensstemmelse med denne ramme. Det vil lette videreudviklingen af markedet for grønne obligationer af høj kvalitet og dermed bidrage til kapitalmarkedsunionen, samtidig med at forstyrrelserne på de eksisterende markeder for grønne obligationer minimeres, og risikoen for grønvaskning mindskes. Betegnelsen "europæisk grøn obligation" skal være tilgængelig for alle udstedere i eller uden for Unionen, som opfylder kravene i dette forslag. Dette lovgivningsmæssige forslag har til formål at udnytte potentialet i det indre marked og kapitalmarkedsunionen bedre for at bidrage til at opfylde Unionens klima- og miljømål i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, litra c), i Parisaftalen om klimaændringer fra 2016 og den europæiske grønne pagt. Den europæiske grønne pagt tydeliggjorde, at der er behov for store investeringer på tværs af alle økonomiske sektorer for at sikre en omstilling til en klimaneutral økonomi og opfylde EU's mål for miljømæssig bæredygtighed. I perioden 2021-2030 vil opfyldelsen af Unionens nuværende klima- og energimål for 2030 kræve investeringer i energisystemet (ekskl. transport) på 336 mia. EUR om året (i faste 2015-priser), svarende til 2,3 % af BNP. En væsentlig del af disse finansielle strømme skal komme fra den private sektor. Hvis det skal lykkes at lukke dette investeringshul, vil de private kapitalstrømme i væsentlig grad skulle omdirigeres i retning af mere miljømæssigt bæredygtige investeringer, og det vil kræve en omfattende nytænkning af den europæiske finansielle ramme. I den europæiske grønne pagt understreges det især, at det bør gøres nemmere for investorer og virksomheder at identificere miljømæssigt bæredygtige investeringer og sikre, at de er pålidelige. Dette kan gøres ved hjælp af tydelig mærkning af detailinvesteringsprodukter og ved at udvikle en europæisk standard for grønne obligationer, der gør det lettere at foretage miljømæssigt bæredygtige investeringer på den mest hensigtsmæssige måde. Trods kraftig vækst på markedet ligger udstedelsen af grønne obligationer fortsat på en brøkdel af den samlede obligationsudstedelse og tegnede sig for ca. 4 % af den samlede udstedelse af erhvervsobligationer i 2020. Yderligere vækst på markedet for grønne obligationer af høj kvalitet bliver en kilde til store grønne investeringer, som bidrager til at lukke investeringshullet i den europæiske grønne pagt. Med henblik herpå bebudedes det i investeringsplanen for den europæiske grønne pagt af 14. januar 2020, at der ville blive indført en standard for grønne obligationer. I sine konklusioner fra december 2020 om klimaændringer understregede Det Europæiske Råd betydningen af at udvikle fælles globale standarder for grøn finansiering og opfordrede Europa-Kommissionen til at fremsætte et lovgivningsmæssigt forslag om en standard for grønne obligationer senest i juni 2021. Endelig fremhævede Kommissionen i sit arbejdsprogram for 2021 "en økonomi, der tjener alle" som en prioritet og understregede betydningen af fortsat at gøre fremskridt med hensyn til bæredygtig finansiering, navnlig ved at foreslå indførelse af en EU-standard for grønne obligationer. På grund af den udbredte brug af egne markedsrammer for grønne obligationer og til trods for, at nogle af disse rammer er almindeligt anerkendt for at fastlægge en standard, kan det være dyrt og vanskeligt for investorer at fastslå de positive miljøeffekter af obligationsbaserede investeringer og sammenligne forskellige grønne obligationer på markedet. For udstederne skaber manglen på fælles definitioner af miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter usikkerhed om, hvilke økonomiske aktiviteter der med rette kan betragtes som grønne. Under sådanne omstændigheder kan udstedere blive udsat for omdømmemæssige risici som følge af potentielle beskyldninger om grønvaskning, navnlig i omstillingssektorer. Desuden kan fragmenteringen af praksis inden for ekstern kontrol medføre yderligere omkostninger for dem. Disse hindringer kan påvirke rentabiliteten af projekter med betydelige klima- og miljøeffekter og dermed mindske udbuddet af sådanne investeringsmuligheder og hindre opfyldelsen af Unionens miljømål. Formålet med dette forslag er at fjerne disse hindringer ved at fastsætte en standard for grønne obligationer af høj kvalitet. Dette forventes at: 1) forbedre investorernes evne til at identificere og have tillid til grønne obligationer af høj kvalitet, 2) gøre det lettere at udstede disse grønne obligationer af høj kvalitet ved at præcisere definitionerne af grønne økonomiske aktiviteter og reducere potentielle omdømmemæssige risici for udstedere i omstillingssektorer og 3) sætte en standard for praksis med ekstern kontrol og øge tilliden til eksterne kontrollanter, ved at der indføres en frivillig registrerings- og tilsynsordning. Dette forslag om en europæisk grøn obligation hænger tæt sammen med klassificeringsforordningen. Ved klassificeringsforordningen er der fastsat en klassificering af økonomiske aktiviteter som miljømæssigt bæredygtige, herunder som et af de definerende kriterier for fuld overholdelse af sociale minimumsgarantier. Denne ramme kan bruges som benchmark til at klassificere, om økonomiske aktiviteter og dermed forbundne aktiver eller projekter er grønne. I henhold til artikel 4 i klassificeringsforordningen skal Unionen anvende kriterierne i klassificeringssystemet, når den fastsætter standarder for miljømæssigt bæredygtige erhvervsobligationer. Med henblik på europæiske grønne obligationer foreslår Kommissionen derfor, at klassificeringsforordningen og — efterhånden som de udarbejdes — dens delegerede retsakter bør definere, hvad der kan regnes for "grøn". Med dette forslag fastlægges der en ramme for alle udstedere af grønne obligationer, herunder udstedere fra den offentlige og den private sektor samt finansielle og ikkefinansielle virksomheder. Rammen er også beregnet til at kunne anvendes af udstedere af dækkede obligationer, hvis deres værdipapirer er udstedt af et SPV-selskab. Tilknytningen til klassificeringsforordningen gør det muligt at anvende provenuet fra europæiske grønne obligationer til en bred vifte af økonomiske aktiviteter, der yder et væsentligt bidrag til målene for miljømæssig bæredygtighed. Med udgangspunkt i bedste praksis på markedet for grønne obligationer indeholder dette forslag mange potentielle anvendelsesmuligheder, f.eks. en bank, der udsteder en europæisk grøn obligation til finansiering af grønne realkreditlån, en stålproducent, der udsteder en europæisk grøn obligation til finansiering af en ny produktionsteknologi med lavere emission, eller en stat, der udsteder en europæisk grøn obligation til finansiering af en støtteordning for anlæg til vedvarende energi, for at nævne nogle få. Dette forslag bygger på bedste praksis på markedet samt feedback og anbefalinger fra en ekspertgruppe på højt plan om bæredygtig finansiering. Gruppens rapport, der blev offentliggjort den 31. januar 2018, anbefalede indførelse af en officiel EU-standard for grønne obligationer, som den blev kaldt på daværende tidspunkt. Som opfølgning gav Kommissionen tisagn om at udvikle en EU-standard for grønne obligationer i sin handlingsplan for finansiering af bæredygtig vækst, der blev vedtaget den 8. marts 2018. Den pålagde den tekniske ekspertgruppe (TEG) om bæredygtig finansiering, der består af markedsdeltagere fra forskellige sektorer, at udarbejde anbefalinger til en EU-standard for grønne obligationer. Ekspertgruppen gjorde dette i sin endelige rapport fra juni 2019, som blev fulgt op af en brugsvejledning til et udkast til standard i marts 2020. Endelig indsamlede Kommissionen yderligere viden og input om grønne obligationer i sin offentlige høring om den fornyede strategi for bæredygtig finansiering (åben april-juli 2020) og sin målrettede høring om EU's standard for grønne obligationer (åben juni-oktober 2020). •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Dette forslag indfører et sæt regler, som udstedere af grønne obligationer skal følge for at kunne kalde en obligation en "europæisk grøn obligation" eller "EuGB". Det bygger på eksisterende bedste praksis på markedet og indfører yderligere krav baseret på relevant lovgivning, der allerede findes. Disse krav er i overensstemmelse med målene for de eksisterende politikbestemmelser på politikområdet, navnlig klassificeringsforordningen. Dette forslag kræver, at udstedere af en europæisk grøn obligation sikrer, at provenuet af obligationen tildeles til aktiver og udgifter i fuld overensstemmelse med kravene i klassificeringsforordningen, for at sikre, at obligationen i sig selv er fuldt ud miljømæssigt bæredygtig. Forslaget er også i overensstemmelse med andre initiativer vedrørende bæredygtig finansiering, herunder Kommissionens forslag til et direktiv om virksomheders bæredygtighedsrapportering, som vil fremme indberetning af bæredygtighedsrelaterede oplysninger fra alle store selskaber og de fleste selskaber, der er noteret på regulerede markeder, og som derfor også vedrører mange obligationsudstedere. Forslaget er også i overensstemmelse med kapitalmarkedsunionen, som har til formål at forbedre EU's kapitalmarkeders evne til at mobilisere og kanalisere investeringer, hvilket kan bidrage til at finansiere den grønne omstilling. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag er i overensstemmelse med de overordnede politikmål i den europæiske grønne pagt. Den europæiske grønne pagt er Unionens svar på de klima- og miljørelaterede udfordringer, der er kendetegnende for denne generation. Den har til formål at gøre Unionen til en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi uden nettoemissioner af drivhusgasser inden 2050. Desuden vil tilvejebringelsen af et reguleret miljø, der er tillid til, og som understøtter udstedelsen og oprettelsen af europæiske grønne obligationer, spille en fremtrædende rolle med hensyn til at fremme euroens internationale rolle og bidrage til at nå målet om at gøre Unionens finansielle markeder til et nyt knudepunkt for grøn finansiering og dermed yderligere støtte EU's grønne investeringer. Kommissionen kan yde teknisk støtte til medlemsstaterne i henhold til forordning (EU) 2021/240 for at fremme europæiske grønne obligationer på nationalt plan. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag Forslaget hører ind under den delte kompetence, jf. artikel 4, stk. 2, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og er baseret på artikel 114 i TEUF, som giver beføjelser til at fastsætte passende bestemmelser, der har til formål at sikre det indre markeds oprettelse og funktion. Artikel 114 i TEUF giver Unionen mulighed for at træffe foranstaltninger, ikke blot for at fjerne eksisterende hindringer for udøvelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder, men også for at forhindre, at sådanne hindringer kan opstå i fremtiden. Dette omfatter også de hindringer, der gør det vanskeligt for markedsdeltagere, f.eks. udstedere af grønne obligationer eller investorer, fuldt ud at drage nytte af fordelene ved det indre marked. Det nuværende marked for grønne obligationer er udelukkende baseret på markedsdefinerede standarder og markedsdefineret praksis, hvor virksomheder, der fungerer som eksterne kontrollanter, giver sikkerhed for investorerne. Disse eksisterende standarder indeholder procesbaserede retningslinjer eller anbefalinger på højt niveau, men de underliggende definitioner af grønne projekter er ikke tilstrækkeligt standardiserede, stringente og fyldestgørende. Dette forhindrer investorer i let at identificere obligationer, hvis provenu er i overensstemmelse med eller bidrager til miljømål, herunder navnlig målet om at begrænse stigningen i den globale gennemsnitstemperatur til et godt stykke under 2 ℃ og fortsætte bestræbelserne på at begrænse den til 1,5 ℃ over det førindustrielle niveau som fastsat i Parisaftalen. Denne situation begrænser også udstedernes mulighed for at anvende miljømæssigt bæredygtige obligationer med henblik på at omstille deres aktiviteter til mere miljømæssigt bæredygtige forretningsmodeller. Desuden sikrer de nuværende markedsbaserede standarder ikke i tilstrækkelig grad gennemsigtighed og ansvarlighed hos eksterne kontrollanter, og der føres ikke løbende tilsyn med virksomheder, der fungerer som eksterne kontrollanter. Investorerne har derfor yderligere vanskeligheder med at identificere, have tillid til og sammenligne miljømæssigt bæredygtige obligationer. Der findes derfor forskellig praksis i hele Unionen, hvilket gør det dyrt for investorer at identificere reelt grønne obligationer og samtidig hindrer markedet for grønne obligationer i at vokse i overensstemmelse med dets potentiale. Hidtil har ingen medlemsstater lovgivet om at indføre en officiel standard for grønne obligationer på nationalt plan. De nationale mærkningsordninger indeholder imidlertid allerede diverse krav til miljømæssigt bæredygtige finansielle produkter, hvilket i nogle tilfælde kan resultere i krav til obligationer, f.eks. i forbindelse med krav til obligationsfonde. Ved sammenligning af grønne statsobligationer, der er udstedt af EU-medlemsstater, findes der allerede eksempler på, at der er anvendt divergerende definitioner af miljømæssigt bæredygtige aktiviteter i medlemsstaterne. I lyset af den fortsatte vækst på markedet for grønne obligationer og dets rolle i finansieringen af den type faste investeringer, der er nødvendige for at nå målene i Parisaftalen, er det desuden sandsynligt, at nogle medlemsstater vil overveje at indføre standarder eller fastlægge retningslinjer på nationalt plan. Formålet med sådanne nationale initiativer vil sandsynligvis være at løse de samme problemer, som det foreslåede EuGB-initiativ har til formål at løse, men resultaterne kan variere fra medlemsstat til medlemsstat. Det er derfor sandsynligt, at der vil opstå forskelle mellem de nationale lovgivninger, hvilket vil hindre den frie bevægelighed for kapital, underminere lige konkurrencevilkår på europæisk plan og være i strid med målene for kapitalmarkedsunionen. Der er derfor et klart behov for, at både offentlige og private udstedere af grønne obligationer anvender en harmoniseret standard for grønne obligationer i hele Unionen. Vedtagelsen af denne forordning har til formål at sikre sådanne harmoniserede krav. Derfor er artikel 114 i TEUF det passende retsgrundlag. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Dette forslag er i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), i henhold til hvilket Unionens indsats kun kan finde sted, hvis de tilsigtede mål ikke kan nås af medlemsstaterne alene. Markedet for grønne obligationer er i sagens natur internationalt med deltagere, der handler med obligationer på tværs af nationale grænser. Udstedere af og investorer i finansielle produkter har brug for fælles parametre og definitioner for at afgøre, hvilke projekter og aktiviteter der er miljømæssigt bæredygtige, og sammenligne dem med hinanden. I lyset af denne situation vil nationale lovgivningstiltag til afhjælpning af de mangler, der er konstateret på markedet for grønne obligationer, have den potentielle virkning, at det europæiske marked for grønne obligationer fragmenteres. Desuden er markedet for eksterne kontrollanter af grønne obligationer et grænseoverskridende marked. For at sikre lige vilkår for de aktører, der leverer disse tjenester, er der behov for en centraliseret registrerings- og tilsynsordning for eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer på europæisk plan, som koordineres af Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA). Et sådant initiativ kan derfor ikke begrænses til en enkelt medlemsstats område, og der er behov for en koordineret indsats på EU-plan. Kun et tiltag på EU-plan kan definere konsekvente og standardiserede krav til europæiske grønne obligationer for at forbedre det indre markeds funktion og forhindre markedsforvridning. I betragtning af de mange interaktioner mellem forslaget om europæiske grønne obligationer og anden relevant EU-lovgivning, såsom klassificeringsforordningen, synes et EU-instrument at være mere egnet til at håndtere den nuværende situation. Af ovennævnte grunde kan ensartethed og retssikkerhed i forbindelse med udøvelsen af de traktatfæstede frihedsrettigheder bedre sikres ved en indsats på EU-plan. •Proportionalitetsprincippet Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet i artikel 5 i TEU. De foreslåede foranstaltninger er nødvendige for at nå målene og også de mest hensigtsmæssige. Indførelse af en harmoniseret frivillig standard for grønne obligationer på EU-plan vil fastsætte benchmarket for grønne obligationer af høj kvalitet på europæiske og muligvis globale markeder, uden at de nuværende markedsdeltagere pålægges at anvende standarden. Ved at gøre det muligt at fjerne visse hindringer for et velfungerende marked for grønne obligationer af høj kvalitet kan denne forordning bidrage til at lede kapitalstrømme i retning af miljømæssigt bæredygtige projekter og lette grønne investeringer på tværs af grænserne. I betragtning af risikoen for, at passivitet vil føre til markedsfragmentering og forvirring blandt investorerne, vil dette forslag skabe juridisk klarhed, gennemsigtighed og sammenlignelighed for europæiske grønne obligationer i hele Unionen. I tilbagemeldingerne fra interessenterne og konsekvensanalysen af dette forslag blev det påpeget, at de vigtigste årsager til problemet var manglen på en konsekvent definition af, hvad der udgør miljømæssigt bæredygtige anvendelsesmåder af grønne obligationer, og manglen på løbende tilsyn med eksterne kontrollanter. Dette forslag går ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at løse hvert af disse problemer, nemlig ved at: 1) indføre en frivillig standard for grønne obligationer, der kræver, at anvendelsen af provenuet er i overensstemmelse med kravene i klassificeringsforordningen, og 2) kræve, at udstedere af europæiske grønne obligationer skal indhente et kontroltjek før og efter udstedelsen fra en ekstern kontrollant, der er registreret og underlagt tilsyn i overensstemmelse med kravene i denne forordning. Statsrevisorer eller andre offentlige enheder, der er bemyndiget af statslige udstedere, er ikke underlagt registrerings- og tilsynskravene i denne forordning, da de er lovregulerede enheder med ansvar for tilsyn med offentlige udgifter og typisk har retligt garanteret uafhængighed. •Valg af retsakt

Formålet med dette forslag er at indføre et fælles sæt krav til en harmoniseret standard for europæiske grønne obligationer, som yderligere vil forenkle miljømæssigt bæredygtige investeringer og understøtte en koordineret måde at forbedre det indre markeds funktion på. En forordning, der finder direkte anvendelse, er nødvendig for at nå disse politiske mål og er den bedste måde at opnå maksimal harmonisering på, samtidig med at forskelle i forbindelse med uensartet gennemførelse undgås. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Der findes i øjeblikket ingen retlige regler på EU-plan om grønne obligationer. •Høringer af interesserede parter Kommissionen iværksatte den 8. april 2020 en åben offentlig høring om den fornyede strategi for bæredygtig finansiering, som løb over 16 uger. Høringen omfattede over 100 spørgsmål, herunder flere om standarder for og mærkninger af finansielle produkter samt om EU-standarden for grønne obligationer, som den blev kaldt på daværende tidspunkt. Kommissionen modtog over 600 besvarelser af denne høring fra en bred vifte af interessenter. En tilbagemelding med en oversigt over de modtagne bidrag er blevet offentliggjort på Kommissionens websted. Som led i processen iværksatte Kommissionen også en målrettet høring den 12. juni 2020 for at indhente yderligere input fra interessenter om EuGB'er. Høringen løb over 16 uger og sluttede den 2. oktober 2020, efter at der var modtaget 167 svar. Besvarelserne er offentliggjort online. Høringsdokumentet bestod af i alt 19 spørgsmål og fokuserede på to hovedemner, nemlig EuGB'erne og sociale obligationer og covid-19. Der blev modtaget bidrag fra en lang række interessenter, herunder virksomheds-/erhvervsorganisationer, erhvervssammenslutninger, forbrugerorganisationer, NGO'er og offentlige myndigheder. Geografisk set blev der modtaget besvarelser fra 20 medlemsstater, 2 andre europæiske lande og 2 ikke-europæiske lande. •Indhentning og brug af ekspertbistand Kommissionen gennemførte strukturerede dybtgående interviews med 11 udvalgte interessenter fra forskellige sektorer og medlemsstater i maj og juni 2020. Desuden gennemførte Kommissionen mellem den 2. december og den 23. december 2020 en kort høring af de nationale ansvarlige for gældsforvaltning gennem arbejdsgruppen for grønne obligationer under Rådets Økonomiske og Finansielle Udvalgs (EFC) undergruppe vedrørende europæiske statsgældsmarkeder (ESDM) ved hjælp af et målrettet spørgeskema. Spørgeskemaet blev også rundsendt til medlemsstaternes ekspertgruppe om bæredygtig finansiering (MSEG), og respondenterne blev bedt om at koordinere deres besvarelser pr. medlemsstat. 17 medlemsstater gav feedback. Kommissionen har også regelmæssigt opfordret Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) til at afgive udtalelse og yde rådgivning, herunder vedrørende en eventuel registrerings- og tilsynsordning for eksterne kontrollanter på EU-plan. Kommissionens Fælles Forskningscenter har udarbejdet flere akademiske dokumenter, arbejdspapirer og rapporter om grønne obligationer: 1) "Green bonds and companies' environmental performance: a feasibility study", 2) "Green bonds and use of proceeds reporting: what do we know from market data providers?", 3) "The pricing of green bonds. Are financial institutions special?" og 4) "Green Bonds as a tool against climate change". Initiativet vedrørende europæiske grønne obligationer er blevet drøftet på regelmæssige møder i medlemsstaternes ekspertgruppe om bæredygtig finansiering siden 2019: Medlemsstaterne blev regelmæssigt holdt ajour og deltog i drøftelser om specifikke spørgsmål, f.eks. forbindelsen til klassificeringsforordningen og formatet for og karakteren af et potentielt europæisk initiativ vedrørende grønne obligationer. •Konsekvensanalyse Foruden udgangssituationen, hvor der ikke træffes nogen EU-foranstaltninger, blev der i konsekvensanalysen set på en række politiske løsningsmodeller på tværs af tre centrale politikdimensioner: 1)Med hensyn til anvendelsesområdet for standarden for udstedere af grønne obligationer blev der overvejet 1) en frivillig tilgang, hvor udstedere af grønne obligationer frit kunne vælge, om de ville tilpasse sig det fremtidige europæiske initiativ vedrørende grønne obligationer, og 2) en obligatorisk tilgang, hvorved alle grønne obligationer, der er udstedt i EU eller af en EU-baseret udsteder, ville skulle gøre brug af det fremtidige europæiske initiativ for grønne obligationer. 2)Med hensyn til den lovgivningsmæssige behandling af eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer var de muligheder, der blev overvejet, 1) at pålægge ESMA at godkende eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer med begrænset tilsyn og krav og 2) at pålægge ESMA at godkende og føre tilsyn med eksterne kontrollanter af EuGB'er inden for en mere stringent ramme. 3)Med hensyn til den potentielle fleksibilitet for statslige udstedere, der ønsker at udstede europæiske grønne obligationer, sammenlignet med ikke-statslige udstedere, blev der overvejet 1) ingen fleksibilitet, 2) fleksibilitet med hensyn til obligationsrelaterede krav, men ikke anvendelsen og gennemførelsen af klassificeringsforordningen, og 3) fleksibilitet med hensyn til obligationsrelaterede krav og klassificeringsforordningen. Resultaterne af to onlinehøringer om dette emne viste, at et stort flertal af interessenterne støttede begrebet, som på daværende tidspunkt blev kaldt en EU-standard for grønne obligationer, som foreslået af den tekniske ekspertgruppe for bæredygtig finansiering, herunder kravet om en frivillig standard. Kun et meget lille mindretal udtrykte støtte til en obligatorisk standard. Et stort flertal af respondenterne gav udtryk for deres støtte til en reguleringsordning for eksterne kontrollanter under ESMA's tilsyn, og mange efterspurgte en forholdsmæssigt afpasset ordning. Dette tyder på, at de fleste interessenter for det meste ville foretrække en lempeligere eller mere målrettet tilsynsordning.

Nuværende og potentielle statslige udstedere af grønne statsobligationer i Unionen blev hørt om potentiel fleksibilitet for statslige udstedere og var ligeligt delte med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt de skulle have fleksibilitet med hensyn til klassificeringsforordningen. Der var dog stærk støtte til at bibeholde en konsekvent tilgang med hensyn til statslige udstedere og virksomhedsudstedere. På grundlag af en analyse af de forskellige løsningsmodeller og tilbagemeldinger fra interessenter pegede konsekvensanalysen på følgende foretrukne løsningsmodel: 1)Initiativet om europæiske grønne obligationer fastlægges som en frivillig standard, der er tilpasset bedste praksis på markedet og klassificeringsforordningen 2)ESMA får til opgave at godkende eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer med begrænsede tilsynskrav, og 3)statslige udstedere får en vis fleksibilitet i forbindelse med håndhævelsen af europæiske grønne obligationer, men ikke med hensyn til deres anvendelse og fortolkning af klassificeringsforordningen. Den foretrukne løsningsmodel bygger på bedste praksis på markedet inden for rapportering og ekstern kontrol og på overensstemmelse med klassificeringsforordningen. Disse elementer vil placere initiativet om europæiske grønne obligationer som den vigtigste standard med hensyn til gennemsigtighed og miljømæssig troværdighed i overensstemmelse med målet om at udvikle og støtte markedet for grønne obligationer af højere kvalitet. Den foreslåede frivillige standard kombineret med en lempelig tilsynsmæssig tilgang vil sikre, at Unionens mål nås på den mest omkostningseffektive og virkningsfulde måde. En frivillig standard vil appellere til udstedere af grønne obligationer af høj kvalitet, hvoraf mange gav udtryk for støtte til det europæiske initiativ for grønne obligationer, da det ville give dem mulighed for at kommunikere mere klart med investorerne og andre om deres miljømæssige karakteristika og tilsagn. Samtidig vil det bidrage til at undgå forstyrrende virkninger på de eksisterende markeder for grønne obligationer, som fortsat kan fungere frit. Dette vil gøre det lettere at skabe et konkurrencepræget markedsmiljø, hvor fremtidige udstedelser kan udspringe af investorernes efterspørgsel snarere end af lovgivningsmæssige krav. En mere lempelig og målrettet tilgang til tilsyn med eksterne kontrollanter vil øge gennemsigtigheden for udstedere og investorer i procedurer vedrørende ekstern kontrol, forbedre harmoniseringen af visse aspekter af de forskellige tilgange og tage højde for spørgsmål vedrørende interessekonflikter uden at afskrække eksisterende udbydere fra at blive registreret under ordningen og fungere som kontrollanter for europæiske grønne obligationer. Ved at gennemføre muligheden for begrænset fleksibilitet for stater vil medlemsstaterne kunne udstede europæiske grønne obligationer på samme vilkår som virksomheder, samtidig med at de fortsat nyder godt af en vis fleksibilitet, der tager hensyn til deres institutionelle særtræk. Ligesom for andre brugere vil beslutningen om at tilpasse sig kravene i initiativet om europæiske grønne obligationer være frivillig for stater. Generelt vil standarden give klare fordele med hensyn til tillid, hvilket kan udmønte sig i prisfastsættelsesfordele for obligationen og give udstederne et nyt incitament til at anvende den. På samme måde vil udstedere måske gerne udvise et stærkere grønt engagement ved at udstede i henhold til standarden. Investorerne vil få et grønt obligationssegment, der sikrer en høj grad af markedsintegritet, gennemsigtighed og sammenlignelighed og giver en fælles definition af "grøn" og dermed øger sammenligneligheden og tilliden. Initiativet vil give investorerne flere valgmuligheder og vil især være til gavn for de mest engagerede grønne investorer, som værdsætter en strengere grøn definition. Institutionelle investorer kan klart skille sig ud fra resten af markedet ved at fokusere deres obligationsinvesteringer på europæiske grønne obligationer. Eksterne kontrollanter kan pådrage sig yderligere omkostninger, hvis de ønsker at overholde standarden. Ud over tilsynsgebyrer, som bør holdes på et minimum indtil videre, vil kontrollanterne skulle afholde nogle direkte omkostninger i forbindelse med overholdelse og juridisk rådgivning samt organisatoriske omkostninger for at blive godkendt af ESMA. Udstedere vil stadig kunne udstede grønne obligationer i henhold til forskellige markedsstandarder. Omkostningerne ved at anvende standarden er hovedsagelig omkostninger, der kan overvæltes fra eksterne kontrollanter, samt omkostninge, der vedrører anvendelsen af klassificeringssystemet. Omkostninger, der vedrører anvendelsen af klassificeringsystemet, vil imidlertid allerede blive afholdt under andre initiativer (f.eks. direktiv 2014/95/EU om ikke-finansiel rapportering), hvilket betyder, at dele af disse omkostninger vil blive udlignet. Initiativet indeholder en klar definition af "miljømæssig bæredygtighed" og gør det lettere at identificere grønne obligationer af høj kvalitet på markedet. Den øgede gennemsigtighed forventes at forbedre markedseffektiviteten og føre til flere investeringer i grønne projekter og aktiver af højere kvalitet, navnlig i forbindelse med nye oplysningskrav, der stammer fra andre dele af den bredere handlingsplan for bæredygtig finansiering. Øget markedstillid kan desuden føre til prisfastsættelsesfordele, som kan fremme finansieringen af aktiver og projekter, der er i overensstemmelse med klassificeringssystemet. Disse faktorer forventes at hjælpe den europæiske økonomi til hurtigere at gå over til kulstofneutrale og generelt mindre forurenende teknologier og produktionsprocesser, hvilket vil have positive virkninger for både miljøet og samfundet generelt. •Målrettet regulering og forenkling Dette forslag indgik ikke i en kvalitetskontrol. •Grundlæggende rettigheder Dette forslag overholder de grundlæggende rettigheder og de principper, som navnlig anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Dette forslag giver ESMA beføjelse til at varetage en ny funktion med henblik på at registrere og føre tilsyn med eksterne kontrollanter, der leverer deres tjenester i henhold til denne forordning. Dette betyder, at ESMA skal opkræve gebyrer hos eksterne kontrollanter, som bør dække alle ESMA's administrative omkostninger i forbindelse med dens aktiviteter, som vedrører registrering af og tilsyn med en ekstern kontrollant.

Baseret på et skøn på 0,2 fuldtidsækvivalenter pr. enhed og i alt tre eksterne kontrollanter, der ansøger om registrering i den første fireårsperiode, vil der kun være behov for 0,6 fuldtidsækvivalenter til at foretage registrering og løbende tilsyn. Der forventes imidlertid at være stærke potentielle synergier med ESMA's eksisterende ansvarsområder som følge af gennemgangen af de europæiske tilsynsmyndigheders (ESA'ernes) aktiviteter, som ESMA fik tildelt yderligere personale og budgetmidler til. Desuden er alle agenturer i forbindelse med planlægningen af forslaget til EU-budgettet for 2022 blevet tilskyndet til at opnå rimelige årlige effektivitetsgevinster på mellem 1 og 2 %. Det forventes derfor, at der ikke vil være behov for yderligere ressourcer specifikt til dette forslag. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Ved evalueringen af dette initiativ vil Kommissionen tage hensyn til nedenstående kilder og indikatorer og basere sig på en offentlig høring og drøftelser med ESMA og de kompetente myndigheder. Evalueringen foretages i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer for bedre regulering. Indikatorer: 1)det samlede udstedte beløb, det samlede udestående beløb, den samlede mængde og priser for obligationer, der anvender betegnelsen "europæisk grøn obligation", og obligationer, der er øremærket som "grønne" (men ikke nødvendigvis gør brug af betegnelsen "europæisk grøn obligation"), som er udstedt pr. år, og som er udestående [EU og globalt] 2)data om likviditeten på markederne for obligationer, der anvender betegnelsen "europæiske grønne obligationer", obligationer, der er øremærket som "grønne", og andre udestående obligationer (såsom et benchmark, dvs. fra samme/lignende udstedere) 3)antal eksterne kontrollanter, der er registreret i henhold til denne forordning 4)data om lovbestemte gebyrer betalt af disse eksterne kontrollanter 5)klager og/eller tilsynsrapporter vedrørende overholdelse af denne forordning. Kilder: 1)ESMA's database over registrerede eksterne kontrollanter 2)ESMA's database over lovbestemte gebyrer og afgifter 3)ESMA's database over anmeldelser og klager 4)eksterne databaser vedrørende obligationsmarkedet 5)direkte og rådgivende input fra interessenter. Valg, der træffes i forbindelse med IT-udvikling og offentlige udbud, skal forhåndsgodkendes af Europa-Kommissionens Råd for Informationsteknologi og Cybersikkerhed. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget I afsnit I, artikel 1, fastsættes forordningens genstand, nemlig ensartede krav til udstedere af obligationer, der frivilligt ønsker at anvende betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" for deres miljømæssigt bæredygtige obligationer, der stilles til rådighed for investorer i Unionen, og der indføres et registreringssystem og en tilsynsramme for eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer. I artikel 2 fastlægges definitionerne med henblik på denne forordning.

I forordningens afsnit II fastsættes betingelserne for anvendelsen af betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB". Kapitel 1 omhandler de obligationsrelaterede krav. I artikel 3 begrænses anvendelsen af betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" til udstedere af obligationer, der opfylder kravene i dette afsnit, indtil obligationens forfaldstidspunkt. Rammen er beregnet til at kunne anvendes af alle udstedere af obligationer, herunder udstedere af dækkede obligationer, hvis deres værdipapirer er udstedt af et SPV-selskab. Desuden er det meningen, at rammen skal kunne anvendes af udstedere både i og uden for Unionen, når obligationer stilles til rådighed for EU-investorer. I henhold til artikel 4 må udstedere kun tildele provenuet til finansiering af anlægsaktiver, støtteberettigede udgifter eller finansielle aktiver, der opfylder kriterierne, eller en kombination heraf. Artiklen fastholder, at obligationsudstedere ikke har ret til at fratrække omkostninger fra det indhentede provenu med henblik på denne tildeling. Den giver også statslige udstedere mulighed for at tildele obligationsprovenu til visse andre typer udgifter ud over dem, der er nævnt i artikel 4, stk. 1. I artikel 5 fastsættes det, hvilke kategorier finansielle aktiver, der opfylder kriterierne, skal tilhøre med henblik på denne forordning, og hvilke typer aktiver og udgifter sådanne finansielle aktiver skal finansiere. I henhold til artikel 6 skal al anvendelse af obligationsprovenu vedrøre økonomiske aktiviteter, der opfylder kravene til miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter, jf. artikel 3 i forordning (EU) 2020/852, dvs. 1) som bidrager væsentligt til at nå et eller flere af de miljømål, der er fastsat i nævnte forordnings artikel 9, 2), som ikke væsentligt skader nogen af disse miljømål , 3) som udøves i overensstemmelse med de minimumsgarantier, der er fastsat i nævnte forordnings artikel 18, og 4) som opfylder de tekniske screeningskriterier, som Kommissionen har fastsat i henhold til nævnte forordnings artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2. I betragtning af de forventede teknologiske fremskridt inden for miljømæssig bæredygtighed vil delegerede retsakter, der vedtages i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, om fastsættelse af tekniske screeningskriterier sandsynligvis blive revideret og ændret med tiden. Derfor fastsættes det i artikel 7, hvilke af de klassificeringskrav, der er omhandlet i artikel 4-6, udstederne skal anvende. Med henblik på dette kapitel bør det bemærkes, at anvendelsen af betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" ikke tilsidesætter kravene i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1129, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/2033, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2034. Desuden bør ingen bestemmelse i denne forordning fortolkes som en begrænsning af udstederens mulighed for at anvende obligationerne til at dække tab som følge af andre aktiviteter, aktiver eller dele af enheden Ligeledes bør ingen bestemmelse i denne forordning fortolkes som en begrænsning af beføjelsen til at nedskrive eller konvertere et instituts relevante kapitalinstrumenter eller passiver i henhold til direktiv 2014/59/EU, eller når der indtræffer en udløsende hændelse i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 575/2013 eller forordning (EU) 2019/2033, alt efter hvad der er relevant. I forbindelse med dette kapitel bør det også bemærkes, at kravet om at tildele provenuet fra europæiske grønne obligationer til finansiering af aktiver eller udgifter, der opfylder kriterierne, ikke bør forhindre udstederen af sådanne obligationer i at anvende anlægsaktiver eller finansielle aktiver som sikkerhed for obligationen, og at det heller ikke bør forhindre sådanne udstedere i at knytte det afkast, der betales til obligationsindehaverne, sammen med gennemførelsen af det projekt, der finansieres af obligationen. Kapitel II indeholder krav om gennemsigtighed og ekstern kontrol af europæiske grønne obligationer. I artikel 8 præciseres det, at obligationen kun må udbydes til offentligheden i Unionen efter forudgående offentliggørelse af faktabladet om europæiske grønne obligationer, der er udarbejdet i overensstemmelse med bilag I, på udstederens websted sammen med en ekstern kontrollants kontroltjek før udstedelsen af faktabladet om den europæiske grønne obligation. Artikel 9 pålægger udstederen en forpligtelse til at udarbejde årlige tildelingsrapporter om europæiske grønne obligationer i overensstemmelse med bilag II, indtil obligationsprovenuet er fuldt ud tildelt, og at offentliggøre dem senest tre måneder efter udgangen af referenceåret. Udstederen skal også indhente et kontroltjek efter udstedelsen fra en ekstern kontrollant af den første tildelingsrapport efter fuld tildeling af obligationsprovenuet. I artikel 10 fastsættes der krav om, at udstederen skal udarbejde en miljøredegørelse i overensstemmelse med bilag III efter den fulde tildeling af provenuet mindst én gang i obligationens løbetid. Statslige udstedere kan i overensstemmelse med artikel 11 også indhente kontroltjek før og efter udstedelsen fra en statsrevisor eller enhver anden offentlig enhed, som er bemyndiget af staten til at vurdere overensstemmelsen med denne forordning. I artikel 12 fastsættes der krav til de europæiske grønne obligationer, for hvilke der skal udstedes et prospekt. I artikel 13 fastsættes der forpligtelser for udstedere til på deres websteder indtil obligationernes forfaldstidspunkt at opbevare alle de dokumenter, der er udarbejdet af udstederen i henhold til artikel 8-12, herunder de respektive kontroltjek før og efter udstedelsen. I samme artikel indføres der også krav om anvendelse af sprog og krav om, at ESMA underrettes om visse dokumenter, der er udarbejdet i overensstemmelse med denne forordning. I forordningens afsnit III fastsættes der betingelser for at påbegynde aktiviteter som eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer. Dette afsnit finder ikke anvendelse på statsrevisorer og andre offentlige enheder, der er bemyndiget af statslige udstedere til at vurdere overholdelsen af forordningen. Kapitel I indfører betingelserne for at påbegynde aktiviteter som ekstern kontrollant. Dette omfatter kravet om registrering og løbende opfyldelse af betingelserne for registrering. Artikel 15 omhandler mandater vedrørende reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på yderligere at præcisere visse kriterier for registrering af eksterne kontrollanter og visse standardformularer, modeller og procedurer. Når en ekstern kontrollant er registreret, kan vedkommende udføre sine aktiviteter på hele Unionens område. En ekstern kontrollant skal ansøge om registrering hos ESMA. En ekstern kontrollant skal underrette ESMA i tilfælde af væsentlige ændringer af betingelserne for den første registrering, inden sådanne ændringer gennemføres. ESMA har mulighed for at afvise at registrere en ekstern kontrollant i henhold til artikel 15 og at trække registreringen tilbage på visse betingelser i henhold til artikel 51. Ved artikel 59 indføres der et krav om, at ESMA skal opretholde en database på sit websted med alle registrerede eksterne kontrollanter, herunder dem, der midlertidigt har forbud mod at udøve aktiviteter i henhold til denne forordning, og hvis registrering er trukket tilbage. Kapitel II indeholder krav til organisation, processer og dokumenter vedrørende ledelse for eksterne kontrollanter. De generelle principper fastsættes i artikel 18, idet det kræves, at den eksterne kontrollant anvender passende systemer, ressourcer og procedurer, og ved at kræve, at den eksterne kontrollant mindst en gang om året overvåger og evaluerer tilstrækkeligheden og effektiviteten af sine systemer og interne kontrolmekanismer og -ordninger og træffer passende foranstaltninger til at afhjælpe eventuelle mangler. Artikel 19-28 indeholder nærmere bestemmelser om kravene til den øverste ledelse, analytikere, ansatte og andre personer, der er direkte involveret i vurderingsaktiviteter, compliancefunktionen, interne politikker og procedurer, vurderingsmetoder og anvendte oplysninger, fejl i vurderingsmetoderne eller anvendelsen heraf, outsourcing, krav vedrørende opbevaring af registre, undgåelse af interessekonflikter og levering af andre tjenester. I artikel 18-23 og artikel 25 fastsættes der mandater vedrørende reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på yderligere at præcisere de kriterier, der er nødvendige for at vurdere organisatoriske krav, processer og dokumenter vedrørende ledelse for eksterne kontrollanter. Kapitel III indeholder krav til kontroltjek før og efter udstedelsen. Artikel 29 gør det klart, at hverken et kontroltjek før udstedelsen eller et kontroltjek efter udstedelsen må henvise til ESMA eller en kompetent myndighed på en sådan måde, at det indikeres eller antydes, at ESMA eller en kompetent myndighed anbefaler eller godkender det relevante dokument eller den eksterne kontrollants vurderingsaktiviteter. I artikel 30 fastsættes der krav til de oplysninger, som eksterne kontrollanter skal stille gratis til rådighed på deres websteder, og som omfatter alle kontroltjek før og efter udstedelsen i henhold til denne forordning.

I kapitel IV fastsættes der regler for levering af tjenester fra eksterne kontrollanter fra tredjelande. I afsnit IV,kapitel I, fastsættes de nationale kompetente myndigheders beføjelser til at føre tilsyn med obligationsudstedere for at sikre, at artikel 8-13 i denne forordning anvendes. Det indeholder også en række bestemmelser, der præciserer de administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger, som de kompetente myndigheder kan pålægge, samt regler om offentliggørelse af og rapportering til ESMA om disse sanktioner. I kapitel II i dette afsnit fastlægges ESMA's beføjelser for så vidt angår tilsynet med eksterne kontrollanter. Det omfatter beføjelsen til at anmode om oplysninger ved simpel anmodning eller ved afgørelse, beføjelsen til at foretage generelle undersøgelser samt beføjelsen til at foretage kontrolbesøg på stedet. I nævnte kapitel fastsættes også betingelserne for ESMA's udøvelse af sine tilsynsbeføjelser. Flere bestemmelser præciserer, hvilke tilsynsforanstaltninger, bøder og tvangsbøder ESMA kan pålægge. ESMA har også mulighed for at opkræve registrerings- og tilsynsgebyrer. I afsnit V om delegerede retsakter tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter på de betingelser, der er fastsat i artikel 60. Afsnit VI om afsluttende bestemmelser indeholder en overgangsbestemmelse for eksterne kontrollanter inden for de første 30 måneder efter denne forordnings ikrafttræden. 2021/0191 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om europæiske grønne obligationer (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Omstillingen til en kulstoffattig, mere bæredygtig, ressourceeffektiv, cirkulær og retfærdig økonomi er afgørende for at sikre Unionens økonomis konkurrenceevne på lang sigt og dens befolkningers velfærd. I 2016 indgik Unionen Parisaftalen. I artikel 2, stk. 1, litra c), i Parisaftalen fastsættes målet om at styrke indsatsen mod klimaændringer, bl.a. ved at sikre, at de finansielle strømme fremmer lave drivhusgasemissioner og en klimarobust udvikling. (2)Ifølge investeringsplanen for den europæiske grønne pagt af 14. januar 2020 skal der indføres en standard for miljømæssigt bæredygtige obligationer for yderligere at øge investeringsmulighederne og lette identifikationen af miljømæssigt bæredygtige investeringer ved hjælp at en tydelig mærkning. I sine konklusioner fra december 2020 opfordrede Det Europæiske Råd Kommissionen til at fremsætte et lovgivningsmæssigt forslag om en standard for grønne obligationer.

(3)Miljømæssigt bæredygtige obligationer er et af de vigtigste instrumenter til finansiering af investeringer i lavemissionsteknologier, energi- og ressourceeffektivitet samt bæredygtig transportinfrastruktur og forskningsinfrastruktur. Finansielle eller ikkefinansielle virksomheder eller stater kan udstede sådanne obligationer. De forskellige eksisterende initiativer vedrørende miljømæssigt bæredygtige obligationer sikrer ikke, at der findes fælles definitioner af miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter. Dette forhindrer investorerne i let at identificere obligationer, hvis provenu er i overensstemmelse med eller bidrager til de miljømål, der er fastsat i Parisaftalen. (4)De divergerende regler om offentliggørelse af oplysninger, om gennemsigtighed og ansvarlighed for eksterne kontrollanter, der foretager kontroltjek af miljømæssigt bæredygtige obligationer, og om kriterierne for miljømæssigt bæredygtige projekter, der opfylder kriterierne, begrænser investorernes mulighed for at identificere, have tillid til og sammenligne miljømæssigt bæredygtige obligationer og udstedernes mulighed for at anvende miljømæssigt bæredygtige obligationer til at omstille deres aktiviteter til mere miljømæssigt bæredygtige forretningsmodeller. (5)Ved at sikre overensstemmelse med målene i Parisaftalen og i betragtning af de eksisterende divergenser og manglen på fælles regler vil medlemsstaterne sandsynligvis vedtage divergerende foranstaltninger og tilgange, som vil have en direkte negativ indvirkning på og skabe hindringer for et velfungerende indre marked og være til skade for udstedere af miljømæssigt bæredygtige obligationer. En sådan parallel udvikling af markedspraksis baseret på kommercielt drevne prioriteter, der giver divergerende resultater, forårsager markedsfragmentering og risikerer yderligere at forværre ineffektiviteten i det indre markeds funktion. Divergerende standarder og markedspraksis gør det vanskeligt at sammenligne forskellige obligationer, skaber ulige markedsvilkår for udstedere, forårsager yderligere hindringer på det indre marked og risikerer at forvride investeringsbeslutninger. (6)Manglen på harmoniserede regler for de procedurer, som eksterne kontrollanter anvender til at foretage kontroltjek af miljømæssigt bæredygtige obligationer, og de forskellige definitioner af miljømæssigt bæredygtige aktiviteter gør det mere og mere vanskeligt for investorer at sammenligne obligationer på tværs af det indre marked med hensyn til deres miljømål. Markedet for miljømæssigt bæredygtige obligationer er i sagens natur internationalt, idet markedsdeltagere handler med obligationer og gør brug af eksterne kontroltjenester fra tredjepartsudbydere på tværs af grænserne. Tiltag på EU-plan kan mindske risikoen for fragmentering af det indre marked for miljømæssigt bæredygtige obligationer og obligationsrelaterede eksterne kontroltjenester og sikre anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 på markedet for sådanne obligationer. (7)Der bør derfor fastsættes et ensartet sæt specifikke krav vedrørende obligationer udstedt af finansielle eller ikkefinansielle virksomheder eller stater, der frivilligt ønsker at anvende betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" for sådanne obligationer. Fastsættelse af kvalitetskrav til europæiske grønne obligationer i form af en forordning bør sikre, at der er ensartede betingelser for udstedelse af sådanne obligationer ved at forhindre divergerende nationale krav, som gennemførelsen af et direktiv kan indebære, og bør også sikre, at disse betingelser finder direkte anvendelse på udstedere af sådanne obligationer. Udstedere, der frivilligt anvender betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB", bør følge samme regler i hele Unionen for at øge markedseffektiviteten ved at mindske forskelle og dermed også mindske investorernes omkostninger ved at vurdere disse obligationer. (8)I overensstemmelse med artikel 4 i forordning (EU) 2020/852 og for at give investorerne klare, kvantitative, detaljerede og fælles definitioner bør kravene i artikel 3 i nævnte forordning anvendes til at afgøre, om en økonomisk aktivitet kvalificeres som miljømæssigt bæredygtig. Provenuet fra obligationer, der anvender betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB", bør udelukkende anvendes til at finansiere økonomiske aktiviteter, der enten er miljømæssigt bæredygtige og således er i overensstemmelse med de miljømål, der er fastsat i artikel 9 i forordning (EU) 2020/852, eller bidrager til omlægning af aktiviteter, så de bliver miljømæssigt bæredygtige. Disse obligationer kan imidlertid anvendes til både at finansiere sådanne miljømæssigt bæredygtige aktiviteter direkte gennem finansiering af aktiver og udgifter, som vedrører økonomiske aktiviteter, der opfylder kravene i artikel 3 i forordning (EU) 2020/852, eller indirekte gennem finansielle aktiver, som finansierer økonomiske aktiviteter, der opfylder disse krav. Det er derfor nødvendigt at præcisere, hvilke kategorier af udgifter og aktiver der kan finansieres med provenuet fra obligationer, der anvender betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB". (9)Provenuet fra europæiske grønne obligationer bør anvendes til at finansiere økonomiske aktiviteter, der har varige positive virkninger for miljøet. Sådanne varige positive virkninger kan opnås på flere måder. Da anlægsaktiver er langsigtede aktiver, er en første anvendelsesmåde for provenuet fra sådanne europæiske grønne obligationer at finansiere materielle eller faste immaterielle anlægsaktiver, der ikke er finansielle aktiver, forudsat at disse anlægsaktiver vedrører økonomiske aktiviteter, der opfylder kravene til miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter i artikel 3 i forordning (EU) 2020/852 ("klassificeringskrav"). Da finansielle aktiver kan anvendes til at finansiere økonomiske aktiviteter med varige positive virkninger for miljøet, er en anden anvendelsesmåde for dette provenu at finansiere finansielle aktiver, forudsat at provenuet fra disse finansielle aktiver tildeles til økonomiske aktiviteter, der opfylder klassificeringskravene. Da husholdningers aktiver også kan have langsigtede positive virkninger for miljøet, bør disse finansielle aktiver også omfatte husholdningers aktiver. Da kapitaludgifter og udvalgte driftsudgifter kan anvendes til at erhverve, opgradere eller vedligeholde anlægsaktiver, er en tredje anvendelsesmåde for provenuet fra sådanne obligationer at finansiere kapital- og driftsudgifter, der vedrører økonomiske aktiviteter, der opfylder klassificeringskravene, eller som vil opfylde disse krav inden for en rimelig kort periode fra udstedelsen af den pågældende obligation, som dog kan forlænges, hvis det er behørigt begrundet som følge af de pågældende økonomiske aktiviteters og investeringers særlige karakteristika. Af ovennævnte grunde bør kapital- og driftsudgifterne også omfatte husholdningers udgifter. (10)Stater udsteder ofte miljømæssigt bæredygtige obligationer og bør derfor også have lov til at udstede "europæiske grønne obligationer", forudsat at provenuet fra sådanne obligationer anvendes til at finansiere enten aktiver eller udgifter, der opfylder klassificeringskravene, eller aktiver eller udgifter, der vil opfylde disse krav inden for en rimelig kort periode fra udstedelsen af den pågældende obligation, som dog kan forlænges, hvis det er behørigt begrundet som følge af de pågældende økonomiske aktiviteters og investeringers særlige karakteristika. (11)I henhold til artikel 4 i forordning (EU) 2020/852 skal medlemsstaterne og Unionen anvende kriterierne i nævnte forordnings artikel 3 til at fastslå, om en økonomisk aktivitet kvalificeres som miljømæssigt bæredygtig med hensyn til enhver foranstaltning, som fastsætter krav til finansielle markedsdeltagere eller udstedere vedrørende finansielle produkter eller erhvervsobligationer, der stilles til rådighed som miljømæssigt bæredygtige. Det er derfor logisk, at de tekniske screeningskriterier, der er omhandlet i artikel 3, litra d), i forordning (EU) 2020/852, bør fastlægge, hvilke anlægsaktiver, udgifter og finansielle aktiver der kan finansieres med provenuet fra europæiske grønne obligationer. I betragtning af det forventede teknologiske fremskridt inden for miljømæssig bæredygtighed vil de delegerede retsakter, der vedtages i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, sandsynligvis blive revideret og ændret med tiden. Uanset sådanne ændringer bør udstederne af hensyn til retssikkerheden for udstedere og investorer og for at undgå, at ændringer af de tekniske screeningskriterier får en negativ indvirkning på prisen på europæiske grønne obligationer, der allerede er blevet udstedt, have mulighed for at anvende de tekniske screeningskriterier, der var gældende på det tidspunkt, hvor den europæiske grønne obligation blev udstedt, når provenuet fra sådanne obligationer tildeles til anlægsaktiver eller udgifter, der opfylder kriterierne, indtil obligationens forfaldstidspunkt. For at sikre retssikkerhed for europæiske grønne obligationer, hvis provenu tildeles til finansielle aktiver, er det nødvendigt at præcisere, at de underliggende økonomiske aktiviteter, der finansieres af disse finansielle aktiver, bør opfylde de tekniske screeningskriterier, der var gældende på det tidspunkt, hvor de finansielle aktiver blev dannet. Hvis de relevante delegerede retsakter ændres, bør udstederen tildele provenuet ved at anvende de ændrede delegerede retsakter inden for fem år. (12)Den tid, det tager at omdanne et aktiv for at bringe den økonomiske aktivitet, det vedrører, i overensstemmelse med klassificeringskravene, bør med rimelighed ikke overstige fem år, undtagen under visse omstændigheder, hvor det kan tage op til ti år. Derfor bør de kapitaludgifter, der opfylder kriterierne, vedrøre økonomiske aktiviteter, der opfylder eller vil opfylde klassificeringskravene senest fem år efter obligationens udstedelse, medmindre en længere periode på op til ti år er begrundet i de pågældende økonomiske aktiviteters og investeringers særlige karakteristika. (13)Investorerne bør have alle de oplysninger, der er nødvendige for at kunne vurdere miljøeffekterne af europæiske grønne obligationer og sammenligne sådanne obligationer med hinanden. Med henblik herpå skal der fastsættes specifikke og standardiserede oplysningskrav, som sikrer gennemsigtighed med hensyn til, hvordan udstederen agter at tildele obligationsprovenuet til anlægsaktiver, udgifter og finansielle aktiver, der opfylder kriterierne, og hvordan provenuet rent faktisk er blevet tildelt. En sådan gennemsigtighed kan bedst opnås ved hjælp af faktablade om europæiske grønne obligationer og årlige tildelingsrapporter. For at styrke sammenligneligheden af europæiske grønne obligationer og gøre det lettere at finde relevante oplysninger er det nødvendigt at fastlægge modeller for offentliggørelse af sådanne oplysninger. (14)Investorerne bør drage fordel af omkostningseffektiv adgang til pålidelige oplysninger om europæiske grønne obligationer. Udstedere af europæiske grønne obligationer bør derfor indgå aftale med eksterne kontrollanter om at foretage et kontroltjek før udstedelsen af faktabladet om europæiske grønne obligationer og et kontroltjek efter udstedelsen af de årlige tildelingsrapporter om europæiske grønne obligationer. (15)Udstedere af europæiske grønne obligationer bør efterleve deres tilsagn over for investorerne og tildele provenuet af deres obligationer inden for en rimelig kort tid efter udstedelsen. Samtidig bør udstedere ikke straffes for at tildele obligationsprovenu til økonomiske aktiviteter, der endnu ikke opfylder klassificeringskravene, men som vil gøre det inden for perioden på fem år (eller den forlængede periode på ti år). Udstedere bør under alle omstændigheder tildele hele provenuet fra deres europæiske grønne obligationer inden hver obligations forfaldstidspunkt. (16)I modsætning til udstedere, der er finansielle eller ikkefinansielle virksomheder, kan statslige udstedere anvende provenuet fra europæiske grønne obligationer til indirekte at finansiere økonomiske aktiviteter, der er tilpasset klassificeringskravene, gennem anvendelse af programmer for skatteudgifter eller programmer for overførsler, herunder subsidier. I sådanne tilfælde sikrer staterne, at de økonomiske aktiviteter, der finansieres af sådanne programmer, overholder vilkårene og betingelserne for sådanne programmer. Når eksterne kontrollanter foretager kontroltjek før og efter udstedelse af europæiske grønne obligationer, der er udstedt af stater, og hvis provenu er tildelt til skatteudgifter eller subsidier i overensstemmelse med vilkår og betingelser, der er i overensstemmelse med klassificeringskravene, bør de derfor ikke være forpligtet til at vurdere overensstemmelsen med klassificeringssystemet for hver enkelt økonomisk aktivitet, der finansieres af sådanne programmer. Hvis dette er tilfældet, bør det være tilstrækkeligt for eksterne kontrollanter at vurdere, om vilkårene og betingelserne for de pågældende finansieringsprogrammer opfylder klassificeringskravene. (17)Visse finansielle virksomheder, der har en portefølje af europæiske grønne obligationer, er muligvis ikke i stand til for hver enkelt europæisk grøn obligation at identificere de særskilte finansielle aktiver, som provenuet af den pågældende obligation er blevet tildelt til. Dette skyldes et misforhold mellem på den ene side løbetiden og omfanget af finansieringen af disse obligationer og på den anden side løbetiden og omfanget af de finansielle aktiver på den finansielle virksomheds balance. Finansielle virksomheder bør i sådanne tilfælde være forpligtet til at oplyse om tildelingen af det samlede provenu fra deres portefølje af europæiske grønne obligationer til en portefølje af miljømæssigt bæredygtige finansielle aktiver på virksomhedens balance. Disse finansielle virksomheder bør derefter i årlige tildelingsrapporter dokumentere, at de tilknyttede miljømæssigt bæredygtige finansielle aktiver opfyldte klassificeringskravene på det tidspunkt, hvor de blev dannet. For at sikre, at hele provenuet fra europæiske grønne obligationer tildeles til miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter, bør de finansielle virksomheder også dokumentere, at mængden af disse miljømæssigt bæredygtige finansielle aktiver overstiger eller svarer til mængden af europæiske grønne obligationer, der endnu ikke er forfaldet. For at sikre, at de forelagte oplysninger forbliver fuldstændige og ajourførte, bør en ekstern kontrollant hvert år gennemgå de årlige tildelingsrapporter. Denne eksterne kontrollant bør navnlig fokusere på de finansielle aktiver, der ikke var på udsteders balance i det foregående års tildelingsrapport. (18)For at forbedre gennemsigtigheden bør udstedere også offentliggøre deres obligationers miljøeffekter ved offentliggørelse af miljøredegørelser, som bør offentliggøres mindst én gang i obligationens løbetid. For at give investorerne alle oplysninger, der er relevante for vurderingen af europæiske grønne obligationers miljøeffekter, bør miljøredegørelserne klart angive de parametre, metoder og antagelser, der er anvendt i vurderingen af miljøeffekterne. For at styrke sammenligneligheden af europæiske grønne obligationer og gøre det lettere at finde relevante oplysninger er det nødvendigt at fastlægge modeller for offentliggørelsen af sådanne oplysninger. (19)Statsrevisorer eller enhver anden offentlig enhed, der er bemyndiget af en stat til at vurdere, om provenuet fra de europæiske grønne obligationer rent faktisk tildeles til anlægsaktiver, udgifter og finansielle aktiver, der opfylder kriterierne, er lovregulerede enheder med ansvar for og ekspertise i tilsynet med offentlige udgifter og typisk har retligt garanteret uafhængighed. Stater, der udsteder europæiske grønne obligationer, bør derfor have lov til at gøre brug af sådanne statsrevisorer eller enheder med henblik på den eksterne kontrol af obligationer udstedt af sådanne stater. Sådanne statsrevisorer eller enheder bør ikke registreres eller overvåges i henhold til denne forordning. (20)For at sikre et effektivt marked for europæiske grønne obligationer bør udstedere på deres websteder offentliggøre oplysninger om de europæiske grønne obligationer, de udsteder. For at sikre oplysningernes pålidelighed og investorernes tillid skal de også offentliggøre kontroltjekket før udstedelsen samt eventuelle kontroltjek efter udstedelsen. (21)For at forbedre gennemsigtigheden af, hvordan eksterne kontrollanter når frem til deres konklusioner, for at sikre, at eksterne kontrollanter har tilstrækkelige kvalifikationer, faglig erfaring og uafhængighed, og for at mindske risikoen for potentielle interessekonflikter og dermed sikre tilstrækkelig investorbeskyttelse bør udstedere af europæiske grønne obligationer kun gøre brug af eksterne kontrollanter, herunder fra tredjelande, som er blevet registreret af Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) og er underlagt dennes løbende tilsyn.. (22)For at styrke gennemsigtigheden over for investorer med hensyn til, hvordan det vurderes, om obligationsprovenuet er i overensstemmelse med klassificeringskravene, bør eksterne kontrollanter med en tilstrækkelig detaljeringsgrad offentliggøre de metoder og centrale antagelser, som de anvender i deres aktiviteter vedrørende ekstern kontrol, over for brugerne af kontroltjek før udstedelsen og efter udstedelsen, samtidig med at der tages behørigt hensyn til beskyttelsen af ophavsretligt beskyttede data og intellektuelle ejendomsrettigheder.

(23)Eksterne kontrollanter bør have indført ordninger for deres egen sunde virksomhedsledelse for at sikre, at deres kontroltjek før og efter udstedelsen er uafhængige, objektive og af god kvalitet. Eksterne kontrollanters øverste ledelse bør derfor have tilstrækkelig ekspertise inden for finansielle tjenesteydelser og miljøspørgsmål og sikre, at det eksterne kontroltjek udføres af et tilstrækkeligt antal ansatte med den nødvendige viden og erfaring. Af samme grund bør complianceafdelingen kunne rapportere sine resultater til enten et tilsynsorgan eller et administrativt organ. (24)For at sikre eksterne kontrollanters uafhængighed bør eksterne kontrollanter undgå situationer med interessekonflikter og håndtere disse konflikter på passende vis, hvis de er uundgåelige. Eksterne kontrollanter bør derfor rettidigt oplyse om interessekonflikter. De bør også føre registre over alle væsentlige trusler mod deres uafhængighed og mod deres ansattes og andre personers uafhængighed. De bør også føre registre over de sikkerhedsforanstaltninger, der anvendes til at afbøde sådanne trusler. (25)Det er nødvendigt at undgå divergerende anvendelser af denne forordning fra de nationale kompetente myndigheders side. Samtidig er det nødvendigt at reducere de eksterne kontrollanters transaktions- og driftsomkostninger, styrke investorernes tillid og øge retssikkerheden. ESMA bør derfor have generelle beføjelser med hensyn til registrering af og løbende tilsyn med registrerede eksterne kontrollanter i Unionen. Overdragelse af eneansvaret for disse spørgsmål til ESMA bør sikre lige vilkår med hensyn til registreringskrav og løbende tilsyn og eliminere risikoen for regelarbitrage på tværs af medlemsstaterne. Samtidig bør dette eneansvar optimere tildelingen af tilsynsressourcer på EU-plan og dermed gøre ESMA til ekspertisecenter og øge effektiviteten af tilsynet. (26)ESMA bør kunne anmode om alle de oplysninger, der er nødvendige for at udføre sine tilsynsopgaver effektivt. Den bør derfor kunne anmode om sådanne oplysninger fra eksterne kontrollanter, personer, der er involveret i aktiviteter vedrørende ekstern kontrol, kontrollerede enheder og tilknyttede tredjeparter, tredjeparter, som de eksterne kontrollanter har outsourcet operationelle funktioner til, og personer, som på anden vis har tæt og væsentlig tilknytning til eller er forbundet med eksterne kontrollanter eller aktiviteter vedrørende ekstern kontrol. (27)For at sætte ESMA i stand til at udføre sine tilsynsopgaver, og navnlig at tvinge eksterne kontrollanter til at bringe en overtrædelse til ophør, at levere fuldstændige og korrekte oplysninger eller at efterkomme en undersøgelse eller et kontrolbesøg på stedet, bør ESMA kunne pålægge sanktioner eller tvangsbøder. (28)Udstedere af europæiske grønne obligationer kan søge adgang til tjenester fra eksterne kontrollanter fra tredjelande. Det er derfor nødvendigt at fastsætte en tredjelandsordning for eksterne kontrollanter på grundlag af en ækvivalensvurdering, anerkendelse eller validering, i henhold til hvilken eksterne kontrollanter fra tredjelande kan levere eksterne kontroltjenester. (29)For at lette adgangen for eksterne kontrollanter fra tredjelande, hvis der ikke foreligger en afgørelse om ækvivalens, er det nødvendigt at fastlægge en procedure for ESMA's anerkendelse af eksterne kontrollanter med hjemsted i et tredjeland. (30)For at gøre det lettere for eksterne kontrollanter fra tredjelande at levere tjenester til udstedere af europæiske grønne obligationer bør der fastsættes en valideringsordning, som på visse betingelser giver registrerede eksterne kontrollanter med hjemsted i Unionen mulighed for at validere tjenester, der leveres af en ekstern kontrollant fra et tredjeland. En ekstern kontrollant, der har valideret tjenester, der leveres af en ekstern kontrollant fra et tredjeland, bør have det fulde ansvar for sådanne validerede tjenester og for at sikre, at sådanne eksterne kontrollanter fra tredjelande opfylder kravene i denne forordning. (31)I overensstemmelse med artikel 290 i TEUF bør Kommissionen tillægges beføjelser til at præcisere proceduren for udøvelse af beføjelsen til at pålægge bøder eller tvangsbøder, herunder bestemmelser om retten til forsvar, midlertidige bestemmelser, opkrævning af bøder eller tvangsbøder og nærmere regler om forældelsesfrister for pålæggelse og håndhævelse af sanktioner og gebyrernes art, de sager, for hvilke der skal betales gebyrer, gebyrernes størrelse og den måde, hvorpå disse gebyrer skal betales. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning. Navnlig for at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter bør have systematisk adgang til møder i de af Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter. (32)Da ESMA sidder inde med højt specialiseret faglig kompetence, ville det være effektivt og hensigtsmæssigt at lade denne myndighed få til opgave at udarbejde udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som ikke indebærer politikbeslutninger, med henblik på forelæggelse for Kommissionen. (33)ESMA bør gives mandat til at udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på yderligere at præcisere de kriterier, på grundlag af hvilke den kan vurdere en ansøgning om registrering fra en ekstern kontrollant, og den eksterne kontrollants fremlæggelse af oplysninger med henblik på at fastslå, i hvilket omfang vedkommende opfylder kravene i denne forordning. (34)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011. (35)ESMA bør gives mandat til at udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere standardformularer, modeller og procedurer for tilvejebringelse af oplysninger med henblik på registrering af eksterne kontrollanter. Kommissionen bør tillægges beføjelser til at vedtage sådanne gennemførelsesmæssige tekniske standarder ved hjælp af en gennemførelsesretsakt i henhold til artikel 291 i TEUF og i overensstemmelse med artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010. (36)For at tilskynde eksterne kontrollanter til at levere deres tjenester til udstedere af europæiske grønne obligationer fra tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden fastsættes der ved denne forordning en overgangsordning for de første 30 måneder efter denne forordnings ikrafttræden. (37)Der er to formål med denne forordning. På den ene side har den til formål at sikre, at der gælder ensartede krav for anvendelsen af betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB". På den anden side har den til formål at indføre et simpelt registreringssystem og en tilsynsramme for eksterne kontrollanter ved at overdrage registreringen af og tilsynet med eksterne kontrollanter i Unionen til én enkelt tilsynsmyndighed. Begge formål bør gøre det lettere at rejse kapital til projekter, der forfølger miljømæssigt bæredygtige mål. Disse mål kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål — VEDTAGET DENNE FORORDNING: Afsnit I

Genstand og definitioner Artikel 1

Genstand Ved denne forordning fastsættes der ensartede krav til udstedere af obligationer, der ønsker at anvende betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" for deres miljømæssigt bæredygtige obligationer, der udbydes til investorer i Unionen, og der indføres et registreringssystem og en tilsynsramme for eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer. Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved: 1)"udsteder": en retlig enhed, der udsteder obligationer 2)"finansiel virksomhed": en FAIF som defineret i artikel 4, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU, et UCITS-administrationsselskab som defineret i artikel 2, nr. 10), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/2088, et kreditinstitut som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013, et investeringsselskab som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 2), i forordning (EU) nr. 575/2013, et forsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF eller et genforsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 4), i direktiv 2009/138/EF 3)"stat": enhver af følgende: a)Euratom, Unionen og ethvert af deres agenturer b)enhver stat, herunder en offentlig myndighed, et agentur eller et SPV-selskab i staten c)når der er tale om en stat, som er en forbundsstat, et medlem af forbundsstaten d)en regional eller kommunal enhed e)en kollektiv virksomhed tilhørende flere stater i form af en organisation eller et SPV-selskab f)et privatretligt selskab, der fuldt ud ejes af en eller flere af de enheder, der er omhandlet i litra a)-e) 4)"klassificeringskrav": kravene fastsat i artikel 3 i forordning (EU) 2020/852 5)"reguleret marked": et reguleret marked som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 21), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 65/2014/EU. Afsnit II

Betingelser for anvendelse af betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" Kapitel I

Obligationsrelaterede krav Artikel 3

Betegnelse Betegnelsen "europæisk grøn obligation" eller "EuGB" må kun anvendes for obligationer, der opfylder kravene i dette afsnit, indtil deres forfaldstidspunkt. Artikel 4

Anvendelse af provenuet fra europæiske grønne obligationer 1.Inden obligationens forfaldstidspunkt skal provenuet af europæiske grønne obligationer udelukkende og fuldt ud uden fradrag af omkostninger tildeles til følgende eller en kombination heraf: a)anlægsaktiver, herunder husholdningers, som ikke er finansielle aktiver b)kapitaludgifter, herunder husholdningers

c)driftsudgifter, der blev afholdt senere end tre år før udstedelsen af den europæiske grønne obligation d)finansielle aktiver som omhandlet i artikel 5. I dette stykke forstås ved "kapitaludgifter" enten tilgange til materielle og immaterielle anlægsaktiver i det regnskabsår, der tages i betragtning, før afskrivninger, nedskrivninger og eventuelle fornyede målinger, inklusive tilgange, der hidrører fra omvurderinger og forringelser, for det pågældende regnskabsår, og eksklusive dagsværdi eller eventuelle tilgange til materielle og immaterielle anlægsaktiver, der hidrører fra virksomhedssammenslutninger. I dette stykke forstås ved "driftsudgifter" direkte ikkekapitaliserede omkostninger, der vedrører forskning og udvikling og uddannelse, foranstaltninger til renovering af bygninger, kortfristede leasingkontrakter, vedligehold og reparation og eventuelle andre direkte udgifter, som vedrører den daglige vedligeholdelse af materielle eller immaterielle anlægsaktiver, der er nødvendige for at sikre sådanne aktivers fortsatte og effektive funktion. 2.Uanset stk. 1 kan en stat også tildele provenuet fra europæiske grønne obligationer, som den har udstedt, til følgende eller en kombination heraf: a)anlægsaktiver som omhandlet i punkt 7.22 i bilag A til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 549/2013 b)ikkeproducerede ikkefinansielle aktiver som omhandlet i punkt 7.24 i bilag A til forordning (EU) nr. 549/2013 c)skattelempelser som omhandlet i punkt 20.167 i bilag A til forordning (EU) nr. 549/2013, som blev indrømmet senere end tre år før udstedelsen af den europæiske grønne obligation d)subsidier som omhandlet i punkt 4.30 i bilag A til forordning (EU) nr. 549/2013, som blev overført senere end tre år før udstedelsen af den europæiske grønne obligation e)kapitaludgifter som omhandlet i punkt 20.104 i bilag A til forordning (EU) nr. 549/2013. 3.En europæisk grøn obligation kan refinansieres ved at udstede en ny europæisk grøn obligation. Artikel 5

Finansielle aktiver 1.Ved finansielle aktiver som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra d), forstås ethvert af følgende aktiver eller en kombination heraf: a)gæld b)egenkapital. 2.Provenuet af de finansielle aktiver, der er omhandlet i stk. 1, må kun tildeles til anlægsaktiver, der ikke er finansielle aktiver som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra a), kapitaludgifter som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra b), eller driftsudgifter som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra c). 3.Uanset stk. 2 kan provenuet af det finansielle aktiv, der er omhandlet i stk. 1, tildeles til andre finansielle aktiver, forudsat at provenuet fra disse finansielle aktiver tildeles i overensstemmelse med stk. 2. Artikel 6

Anvendelsen af provenuet i overensstemmelse med klassificeringssystemet 1.Anvendelsen af provenuet som omhandlet i artikel 4 skal vedrøre økonomiske aktiviteter, der opfylder klassificeringskravene, eller som opfylder klassificeringskravene inden for et nærmere fastsat tidsrum i henhold til en plan for overensstemmelse med klassificeringssystemet. Planen for overensstemmelse med klassificeringssystemet, jf. første afsnit, skal indeholde en beskrivelse af de foranstaltninger og udgifter, der er nødvendige for, at en økonomisk aktivitet kan opfylde klassificeringskravene inden for det angivne tidsrum.

Det tidsrum, der er omhandlet i første og andet afsnit, må ikke overstige fem år fra obligationsudstedelsen, medmindre et længere tidsrum på op til ti år er begrundet i de pågældende økonomiske aktiviteters særlige karakteristika som dokumenteret i en plan for overensstemmelse med klassificeringssystemet. 2.Hvis provenuet fra en europæisk grøn obligation tildeles ved hjælp af finansielle aktiver til enten kapitaludgifter som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra b), eller til driftsudgifter som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra c), skal det nærmere fastsatte tidsrum, der er omhandlet i stk. 1, første afsnit, begynde på det tidspunkt, hvor det finansielle aktiv blev dannet. Artikel 7

Anvendelse af klassificeringskravene 1.Udstederne skal tildele obligationsprovenuet til de anvendelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a), b) og c), artikel 4, stk. 2, eller den egenkapital, der er omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra b), ved at anvende de delegerede retsakter, der er vedtaget i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, og som var gældende på det tidspunkt, hvor obligationen blev udstedt. Hvis de delegerede retsakter, der er vedtaget i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, ændres efter udstedelsen af obligationen, tildeler udstederen obligationsprovenuet til de anvendelser, der er omhandlet i første afsnit, ved at anvende de ændrede delegerede retsakter senest fem år efter deres ikrafttræden. 2.Hvis udstederne tildeler obligationsprovenuet til gæld som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a), skal de anvende de delegerede retsakter, der er vedtaget i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, og som var gældende på det tidspunkt, hvor gælden blev stiftet. Hvis der på tidspunktet for stiftelsen af den gæld, der er omhandlet i første afsnit, ikke fandtes nogen gældende delegerede retsakter vedtaget i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, anvender udstederne de første delegerede retsakter, der blev vedtaget i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852. Hvis de delegerede retsakter, der er vedtaget i henhold til artikel 10, stk. 3, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, artikel 13, stk. 2, artikel 14, stk. 2, eller artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2020/852, ændres efter stiftelsen af den gæld, der er omhandlet i første afsnit, tildeler udstederen obligationsprovenuet til den gæld, der er omhandlet i første afsnit, ved at anvende de ændrede delegerede retsakter senest fem år efter deres ikrafttræden. Kapitel II

Krav vedrørende gennemsigtighed og ekstern kontrol Artikel 8

Faktablad om europæiske grønne obligationer og kontroltjek før udstedelsen af faktabladet om europæiske grønne obligationer 1.Før de udsteder en europæisk grøn obligation, skal udstederne: a)udfylde faktabladet om europæiske grønne obligationer, jf. bilag I b)sikre, at det udfyldte europæiske grønne faktablad har været genstand for et kontroltjek før udstedelsen med en positiv udtalelse fra en ekstern kontrollant. 2.Et faktablad om europæiske grønne obligationer kan vedrøre en eller flere udstedelser af europæiske grønne obligationer. 3.Kontroltjekket før udstedelsen af det faktablad, der er omhandlet i stk. 1, litra b), skal uden undtagelse indeholde følgende: a)en vurdering af, om det udfyldte faktablad om grønne obligationer er i overensstemmelse med artikel 4-7 i denne forordning og bilag I til denne forordning b)de elementer, der er angivet i bilag IV. Artikel 9

Tildelingsrapporter og kontroltjek efter udstedelsen af tildelingsrapporter 1.Udstederne af europæiske grønne obligationer skal hvert år og indtil den fulde tildeling af provenuet fra den pågældende europæiske grønne obligation udarbejde en tildelingsrapport om europæiske grønne obligationer ved hjælp af modellen i bilag II, som dokumenterer, at provenuet fra de pågældende europæiske grønne obligationer fra udstedelsesdatoen og indtil udgangen af det år, rapporten omhandler, er blevet tildelt i overensstemmelse med artikel 4-7. 2.En tildelingsrapport om europæiske grønne obligationer kan vedrøre en eller flere udstedelser af europæiske grønne obligationer.

3.Udstederne af europæiske grønne obligationer skal anmode en ekstern kontrollant om at foretage et kontroltjek efter udstedelsen af den tildelingsrapport, der udarbejdes efter den fulde tildeling af provenuet fra den europæiske grønne obligation i overensstemmelse med artikel 4-7. 4.Hvis tildelingen af provenuet korrigeres efter offentliggørelsen af tildelingsrapporten, jf. artikel 13, stk. 1, litra c), skal udstederne af de pågældende europæiske grønne obligationer ændre tildelingsrapporten og anmode en ekstern kontrollant om at foretage et kontroltjek efter udstedelsen af den ændrede tildelingsrapport. 5.Uanset stk. 3 skal hver tildelingsrapport fra udstedere, der er finansielle virksomheder, og som tildeler provenu fra en portefølje af flere europæiske grønne obligationer til en portefølje af finansielle aktiver som omhandlet i artikel 5, underkastes et kontroltjek efter udstedelsen foretaget af en ekstern kontrollant. Den eksterne kontrollant skal være særligt opmærksom på de finansielle aktiver, der ikke indgik i en tidligere offentliggjort tildelingsrapport. 6.Udstederne af europæiske grønne obligationer skal give de tildelingsrapporter, der er omhandlet i stk. 3, 4 og 5, til en ekstern kontrollant senest 30 dage efter udgangen af det år, som tildelingsrapporterne vedrører. Kontroltjekket efter udstedelsen skal offentliggøres senest 90 dage efter modtagelsen af tildelingsrapporten. 7.Kontroltjekket efter udstedelsen, jf. stk. 3, 4 og 5, skal uden undtagelse indeholde følgende: a)en vurdering af, om udstederen har tildelt provenuet af obligationen i overensstemmelse med artikel 4-7, på grundlag af de oplysninger, den eksterne kontrollant har modtaget b)en vurdering af, om udstederen har overholdt den tilsigtede anvendelse af provenuet, der er fastlagt i faktabladet om grønne obligationer, på grundlag af de oplysninger, den eksterne kontrollant har modtaget c)de elementer, der er angivet i bilag IV. 8.Hvis obligationsprovenuet er tildelt til skattelempelser som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra c), eller subsidier som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra d), skal kontroltjekket efter udstedelsen kun vurdere overholdelsen af artikel 4-7 med hensyn til de vilkår og betingelser, på hvilke disse udgifter eller overførsler er blevet udbetalt. Artikel 10

Miljøredegørelse vedrørende europæiske grønne obligationer 1.Udstedere af europæiske grønne obligationer skal efter den fulde tildeling af provenuet fra sådanne obligationer og mindst én gang i obligationens løbetid udarbejde en miljøredegørelse om europæiske grønne obligationer vedrørende miljøeffekterne af anvendelsen af obligationsprovenuet ved hjælp af modellen i bilag III. 2.En enkelt miljøredegørelse kan omfatte flere udstedelser af europæiske grønne obligationer. Artikel 11

Stater som udstedere En udsteder, der er en stat, kan indhente kontroltjek før og efter udstedelsen fra en ekstern kontrollant eller fra en statsrevisor eller enhver anden offentlig enhed, som er bemyndiget af staten til at vurdere overholdelsen af denne forordning. Artikel 12

Prospekt for europæiske grønne obligationer 1.Hvis der skal offentliggøres et prospekt i henhold til forordning (EU) 2017/1129, skal det, hvis det er nødvendigt for at give oplysninger om anvendelsen af provenuet, klart fremgå af prospektet, at den europæiske grønne obligation er udstedt i overensstemmelse med nærværende forordning. 2.Med henblik på artikel 19, stk. 1, litra c), i forordning (EU) 2017/1129 omfatter "regulerede oplysninger" de oplysninger i faktabladet om europæiske grønne obligationer, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra a), i nærværende forordning. Artikel 13

Offentliggørelse på udstederens websted og underretning af ESMA og de kompetente nationale myndigheder 1.Udstederne af europæiske grønne obligationer skal på deres websted i et særskilt afsnit med titlen "Europæiske grønne obligationer" uden undtagelse offentliggøre følgende og stille det gratis til rådighed som minimum indtil de pågældende obligationers forfaldstidspunkt: a)det udfyldte faktablad om europæiske grønne obligationer, jf. artikel 8, inden obligationen udstedes

b)kontroltjekket før udstedelsen af det udfyldte faktablad om europæiske grønne obligationer, jf. artikel 8, inden obligationen udstedes c)de årlige tildelingsrapporter om europæiske grønne obligationer, jf. artikel 9, hvert år indtil den fulde tildeling af provenuet fra den pågældende europæiske grønne obligation senest tre måneder efter udgangen af det år, den omhandler d)kontroltjekket efter udstedelsen af tildelingsrapporterne om europæiske grønne obligationer, jf. artikel 9 e)miljøredegørelsen om europæiske grønne obligationer, jf. artikel 10. 2.Oplysningerne i de dokumenter, der er omhandlet i stk. 1, litra a), c) og e), skal foreligge på følgende sprog: a)hvis de europæiske grønne obligationer udbydes til offentligheden eller kun er noteret på et marked i én medlemsstat, på et sprog, der accepteres af den kompetente myndighed, jf. artikel 36, i den pågældende medlemsstat b)hvis de europæiske grønne obligationer udbydes til offentligheden eller er noteret på et marked i to eller flere medlemsstater, efter udstederens valg enten på et sprog, der accepteres af den kompetente myndighed, jf. artikel 37, i de enkelte medlemsstater, eller på et sprog, der sædvanligvis anvendes i de internationale finansielle kredse. 3.Hvis et prospekt for den europæiske grønne obligation skal offentliggøres i overensstemmelse med forordning (EU) 2017/1129, skal oplysningerne i de dokumenter, der er omhandlet i stk. 1, litra a), c) og e), uanset stk. 2 foreligge på det eller de sprog, der anvendes i prospektet. 4.Udstederne af europæiske grønne obligationer skal uden unødigt ophold underrette den nationale kompetente myndighed, jf. artikel 36, om offentliggørelsen af alle de dokumenter, der er omhandlet i stk. 1. 5.Udstederne af europæiske grønne obligationer skal underrette ESMA om offentliggørelsen af alle de dokumenter, der er omhandlet i stk. 1, efter højst 30 dage. Afsnit III

Eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer Kapitel I

Betingelser for at påbegynde aktiviteter som ekstern kontrollant af europæiske grønne obligationer Artikel 14

Registrering 1.Eksterne kontrollanter af europæiske grønne obligationer skal, inden de påbegynder deres aktiviteter, lade sig registrere hos ESMA. 2.Eksterne kontrollanter, der er registreret hos ESMA, skal til enhver tid opfylde betingelserne for registrering fastsat i artikel 15, stk. 2. 3.Statsrevisorer og andre offentlige enheder, der er bemyndiget af statslige udstedere til at vurdere overholdelsen af denne forordning, er ikke omfattet af denne forordnings afsnit III og IV. Artikel 15

Ansøgning om registrering som ekstern kontrollant af europæiske grønne obligationer 1.En ansøgning om registrering som ekstern kontrollant af europæiske grønne obligationer skal indeholde alle følgende oplysninger: a)ansøgerens fulde navn, adressen på det vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, ansøgerens websted og, hvis en sådan findes, identifikatoren for juridiske enheder (LEI) b)navn og kontaktoplysninger for en kontaktperson

c)ansøgerens juridiske status d)ansøgerens ejerskabsstruktur e)identiteten af medlemmerne af ansøgerens øverste ledelse og deres kvalifikationer, erfaring og uddannelse f)antallet af analytikere, ansatte og andre personer, der er direkte involveret i vurderingsaktiviteter, og deres erfaring og uddannelse, som de har fået, mens de har arbejdet for ansøgeren, og deres erfaring og uddannelse g)en beskrivelse af de procedurer og metoder, som ansøgeren har gennemført med henblik på at udstede kontroltjek før udstedelsen, jf. artikel 8, og kontroltjek efter udstedelsen, jf. artikel 9 h)de politikker eller procedurer, som ansøgeren har gennemført med henblik på at identificere, håndtere og oplyse om eventuelle interessekonflikter, jf. artikel 27 i)hvor det er relevant, dokumenter og oplysninger vedrørende eksisterende eller planlagte outsourcingordninger vedrørende de af den eksterne kontrollants aktiviteter, der er omfattet af denne forordning, herunder oplysninger om enheder, der varetager outsourcingfunktioner j)hvis det er relevant, oplysninger om andre aktiviteter, som ansøgeren udfører. 2.ESMA registrerer kun en ansøger som ekstern kontrollant, hvis alle følgende betingelser er opfyldt: a)Ansøgerens øverste ledelse: i)har et tilstrækkelig godt omdømme ii)har tilstrækkelige færdigheder til at sikre, at ansøgeren kan varetage de opgaver, der kræves af eksterne kontrollanter i henhold til denne forordning iii)har tilstrækkelige faglige kvalifikationer iv)har erfaring med kvalitetssikring, kvalitetskontrol, gennemførelse af kontroltjek før og efter udstedelsen og finansielle tjenesteydelser. b)Antallet af analytikere, ansatte og andre personer, der er direkte involveret i vurderingsaktiviteter, og deres erfaring og uddannelse er tilstrækkelig til at varetage de opgaver, der kræves af eksterne kontrollanter i henhold til denne forordning. c)De interne ordninger, der er gennemført for at sikre overholdelse af kravene i kapitel II i dette afsnit, er hensigtsmæssige og effektive. 3.Senest 20 arbejdsdage efter modtagelsen af ansøgningen vurderer ESMA, om den er fuldstændig. Hvis ansøgningen ikke er fuldstændig, underretter ESMA ansøgeren herom og fastsætter en frist, inden for hvilken ansøgeren skal fremlægge de supplerende oplysninger. Hvis ansøgningen er fuldstændig, underretter ESMA ansøgeren herom. 4.ESMA registrerer eller afviser at registrere en ansøger senest 45 arbejdsdage efter modtagelsen af den fuldstændige ansøgning.

ESMA kan forlænge den frist, der er omhandlet i første afsnit, med 15 arbejdsdage, hvis ansøgeren har til hensigt at anvende outsourcing til at udføre sine aktiviteter som ekstern kontrollant. ESMA underretter skriftligt en ansøger om registrering som ekstern kontrollant eller afslag på registrering af en ansøger. Afgørelsen om registrering eller afslaget på registrering skal begrundes og have virkning fra den femte arbejdsdag efter vedtagelsen. 5.ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til fastsættelse af de i stk. 2, litra a) og b), omhandlede kriterier. ESMA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den [Publikationskontoret: Indsæt datoen 12 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen]. Kommissionen tillægges beføjelse til at supplere denne forordning ved at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010. 6.ESMA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for at fastlægge standardformularer, modeller og procedurer for indgivelse af oplysninger som omhandlet i stk. 1. Ved udarbejdelsen af udkastet til gennemførelsesmæssige tekniske standarder tager ESMA digitale registreringsmetoder i betragtning. ESMA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den [Publikationskontoret: Indsæt datoen 12 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen]. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i nærværende stykkes første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010. Artikel 16

Væsentlige ændringer, der er relevante for registreringen 1.En ekstern kontrollant skal underrette ESMA om alle væsentlige ændringer i de oplysninger, der er givet i henhold til artikel 15, stk. 1, eller i fakta vedrørende de oplysninger, der er omhandlet i artikel 15, stk. 1, inden sådanne ændringer gennemføres. ESMA analyserer disse væsentlige ændringer. Gør ESMA indsigelse mod sådanne væsentlige ændringer, underretter den den eksterne kontrollant senest to måneder efter meddelelsen af disse ændringer og begrunder indsigelsen. De i første afsnit omhandlede ændringer må kun gennemføres, hvis ESMA ikke gør indsigelse mod ændringerne inden for denne frist. 2.ESMA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for at fastlægge standardformularer, modeller og procedurer for indgivelse af oplysninger som omhandlet i stk. 1. Ved udarbejdelsen af udkastet til gennemførelsesmæssige tekniske standarder tager ESMA digitale registreringsmetoder i betragtning. ESMA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den [Publikationskontoret: Indsæt datoen 12 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen]. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i nærværende stykkes første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010. Artikel 17

Sprogordning En ekstern kontrollant skal indgive den ansøgning om registrering, der er omhandlet i artikel 15, på et af EU-institutionernes officielle sprog. Bestemmelserne i forordning nr. 1 af 15. april 1958 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på det sproglige område finder tilsvarende anvendelse på enhver anden form for kommunikation mellem ESMA og de eksterne kontrollanter og disses personale. Kapitel II

Organisatoriske krav, processer og dokumenter vedrørende ledelse Artikel 18

Generelle principper

1.Eksterne kontrollanter skal anvende passende systemer, ressourcer og procedurer til at opfylde deres forpligtelser i henhold til denne forordning. 2.Eksterne kontrollanter skal mindst én gang om året overvåge og evaluere, om deres systemer, ressourcer og procedurer, der er indført i henhold til denne forordning, er tilstrækkelige og effektive, og træffer passende foranstaltninger til at afhjælpe eventuelle mangler. 3.ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, der præciserer kriterierne for vurdering af hensigtsmæssigheden, tilstrækkeligheden og effektiviteten af de systemer, ressourcer, mekanismer og procedurer hos eksterne kontrollanter, der er omhandlet i stk. 1 og 2. ESMA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den [Publikationskontoret: Indsæt datoen 12 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen]. Kommissionen tillægges beføjelse til at supplere denne forordning ved at vedtage de i nærværende stykkes første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010. Artikel 19

Den øverste ledelse 1.Den eksterne kontrollants øverste ledelse skal sikre følgende: a)en sund og forsigtig ledelse af den eksterne kontrollant b)vurderingsaktiviteternes uafhængighed c)at interessekonflikter identificeres, håndteres og offentliggøres på passende måde d)at den eksterne kontrollant til enhver tid opfylder kravene i denne forordning. 2.ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, der præciserer kriterierne for vurdering af sund og forsigtig ledelse af den eksterne kontrollant som omhandlet i stk. 1, litra a). ESMA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den [Publikationskontoret: Indsæt datoen 12 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen]. Kommissionen tillægges beføjelse til at supplere denne forordning ved at vedtage de i nærværende stykkes første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010. Artikel 20

Analytikere og ansatte hos eksterne eksperter og andre personer, der er direkte involveret i eksterne kontrollanters vurderingsaktiviteter 1.Eksterne kontrollanter skal sikre, at deres analytikere og ansatte samt enhver anden fysisk person, hvis tjenester stilles til rådighed for dem eller er under deres kontrol, og som er direkte involveret i vurderingsaktiviteter, har den nødvendige viden og erfaring til at varetage de pålagte opgaver. 2.Eksterne kontrollanter skal sikre, at de i stk. 1 nævnte personer ikke tager initiativ til eller deltager i forhandlinger vedrørende vederlag eller betalinger med en vurderet enhed, en tilknyttet tredjepart eller enhver person, der er direkte eller indirekte forbundet med den vurderede enhed ved et kontrolforh