KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 11.03.1998 
KOM(1998) 135 endelig udg. 
98/0092 (CNS) 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
om beskyttelse af æglæggende høner i forskellige produktionssystemer 
forslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om mindstekrav til beskyttelse 
af æglæggende høner i forskellige produktionssystemer 
(Forelagt af Kommissionen) 

BEGRUNDELSE 
Rådet vedtog den 7. marts 1988 direktiv 88/166/EØF om opfyldelse af Domstolens dom i 
sa^ 131/86 (annullering af Rådets direktiv 86/113/EØF af 25. marts 1986 om 
fastlæggelse af mindstekrav vedrørende beskyttelse af burhøns)1. Direktiv 88/166/EØF 
vedtog direktiv 86/113/EØF således som aftalt af Rådet. 
Artikel 9 i direktiv 88/166/EØF kræver, at Kommissionen inden den 1. januar 1993 
forelægger en rapport om den videnskabelige udvikling for så vidt angår høns' trivsel 
under forskellige opdrætningsformer samt om bestemmelserne i bilaget, i givet fald 
ledsaget af passende tilpasningsforslag. 
Den Videnskabelige Veterinærkomité (dyrevelfærdsgruppen) forelagde i 1992 
Kommissionen en betænkning om "æglæggende høners velfærd i forskellige 
produktionssystemer", men i den periode var Kommissionen i gang med en omfattende 
gennemgang af samtlige EF-forskrifter om husdyrs velfærd og foretog sig intet yderligere 
i sagen på det tidspunkt. 
Den Videnskabelige Veterinærkomité, som Kommissionens tjenestegrene havde anmodet 
om at gennemgå og ajourføre 1992-betænkningen, udarbejdede en udtalelse om 
æglæggende høners velfærd, som blev vedtaget på komitéens møde den 30. oktober 
1996. Vedlagte meddelelse og forslag bygger på komitéens udtalelse. 
Det foreslås, at direktiv 88/166/EØF afløses af et nyt direktiv, der omfatter alle 
æglæggende høners velfærd og ikke alene burhøners. Der indføres generelle krav, som 
gælder for alle produktionssystemer, herunder krav om reder, siddepinde og strøelse. 
Sidstnævnte krav vil dog kunne fraviges for bure, der opfylder skærpede betingelser. Der 
foreslås en overgangsperiode for de nye krav, således at eksisterende systemer kan 
afskrives over ti år. 
Bestemmelserne i bilaget er blevet ajourført og opstillet i lighed med Rådets direktiver 
om beskyttelse af kalve og svin. 
Der er bestemmelser om, at myndighederne skal foretage inspektion og aflægge rapport, 
og at Kommissionen skal føre kontrol. 
1 EFTL 74 af 19.03.1988, s. 83. 
J1 
Beskyttelsen af æglæggende høner hører under EU's enekompetence. Den foreslåede 
afløsning af det nuværende direktiv, som fastsætter mindstekrav for burhøns, er den 
simpleste vej til at nå det ønskede mål. 
De foreslåede foranstaltninger er lige så detaljerede som det eksisterende direktiv. 
Det forventes ikke, at medlemsstaterne får vanskeligt ved at gennemføre direktivet i deres 
nationale lovgivning. 
i b 
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOMMISSIONENS MEDDELELSE 
om beskyttelse af æglæggende høner i forskellige produktionssystemer 
si ^ 
FORORD 
Artikel 9 i direktiv 88/166/EØF om mindstekrav vedrørende beskyttelse af burhøns1 
fastsætter følgende: 
"Kommissionen forelægger inden den 1. januar 1993 en rapport om den 
videnskabelige udvikling for så vidt angår høns' trivsel under forskellige 
opdrætningsformer samt om bestemmelserne i bilaget; rapporten skal i givet fald 
ledsages afpassende tilpasningsforslag." 
I maj 1992 vedtog Den Videnskabelige Veterinærkomité (dyrevelfærdsgruppen) en 
betænkning (udarbejdet af en arbejdsgruppe under forsæde af professor dr. W. de Wit), 
som redegjorde for de senest tilgængelige oplysninger om æglæggende høners velfærd. 
Kommissionen foretog sig intet yderligere i sagen på det tidspunkt. 
Kommissionens tjenestegrene bad i 1995 Den Videnskabelige Veterinærkomité 
(dyrevelfærdsgruppen) om at gennemgå og ajourføre 1992-betænkningen. Komitéen 
nedsatte en arbejdsgruppe bestående af eksperter under forsæde af dr. HJ. Blokhuis, 
Institute for Animal Science and Health, Lelystad, Nederlandene. Arbejdsgruppens 
medlemmer, der var valgt ud fra deres videnskabelige ekspertise i sagen og ikke som 
repræsentanter for deres respektive lande, var følgende: 
Dr. HJ. Blokhuis 
Prof. W. Bessei 
Dr. A. Elson 
Dr. P.W.G. Groot 
Dr. J. Faure 
Dr. L. Keeling 
Prof. H. Simonsen Institute for Animal Science and Health 
Lelystad, Nederlandene 
Institute for Animal Breeding and Husbandry 
University of Hohenheim, Stuttgart, Tyskland 
ADAS, Lincoln, Det Forenede Kongerige 
Institute of Agricultural and Environmental Engineering 
Wageningen, Nederlandene 
Poultry Research Institute 
Nouilly, Frankrig 
Department of Animal Hygiene 
Swedish University of Agricultural Science 
Skara, Sverige 
Department of Animal Science and Animal Health 
Royal Veterinary and Agricultural University 
Frederiksberg C, Danmark 
Dr. P. Van Houwelingen Europa-Kommissionen (sekretær) 
1 EFTL 74 af 19.03.1988, s. 83. 
d 
Arbejdsgruppen har forelagt Den Videnskabelige Veterinærkomité sin betænkning. På 
grundlag af arbejdsgruppens betænkning har komitéen vedtaget sin udtalelse og forelagt 
Kommissionen den. Udtalelsen vil tillige blive sendt særskilt til Europa-Parlamentet og 
Rådet. Denne meddelelse bygger på Den Videnskabelige Veterinærkomités udtalelse. 
VELFÆRD: HVORLEDES KAN VELFÆRD DEFINERES OG MÅLES 
Da direktivets artikel 9 kræver, at der skal forelægges en rapport om høners velfærd, er 
det af afgørende betydning at fastslå, hvad der egentlig forstås ved velfærd, og hvorledes 
man objektivt kan vurdere velfærd. Arbejdsgruppen beskæftigede sig indgående med 
disse spørgsmål og overvejede adskillige definitioner af og udtalelser om dyrevelfærd, 
som er blevet fremsat i de sidste 30 år. 
Arbejdsgruppen fandt, at ledende videnskabsmænd i de seneste år har grebet spørgsmålet 
an på samme måde på dette felt, idet de går ud fra, hvor godt det lykkes et individ at 
kontrollere sit miljø. Alle dyrearter har under udviklingen tilpasset sig til et miljø, hvori 
de kan regulere deres indre tilstand og overleve og reproducere. Dyrs reguleringssystem 
består af aktive reaktioner (fysiologiske, adfærdsmæssige eller begge dele) på ændringer i 
det givne miljø, således at dyret kan bevare sine indre og ydre betingelser på et optimalt 
niveau. Med andre ord prøver dyret at kontrollere sit miljø ved at bruge forskellige 
mekanismer til at tilpasse sig. 
Hvis det lykkes et dyr at tilpasse sig og dermed have kontrol over sit miljø, er dets 
velfærd god. Hvis dets forsøg på at tilpasse sig mislykkes, vil det opleve negative 
virkninger, der går fra nedsat velbefindende til død. Jo mere et dyr skal kæmpe for at 
tilpasse sig, eller jo større de biologiske reaktionsomkostninger er, jo værre føler dyret 
sig, og jo ringere er dets velfærd. 
Der er fire typer velfærdsindikatorer: sundhed, produktivitet, fysiologi og etologi. 
Sundhed, der er ensbetydende med frihed for sygdom og skader, er et meget væsentligt 
kriterium ved vurderingen af æglæggende høners livskvalitet. Det er imidlertid vigtigt at 
være opmærksom på, at grænsen mellem sundhed og sygdom ganske ofte er uskarp. Fx 
kan en høne, der er infesteret med et mindre antal indvoldsorm uden at vise symptomer, 
blive regnet for at være rask. En måned senere kan antallet af orm være tidoblet, og 
hønen vil ,så blive regnet for at være syg. Det er også vigtigt at indse, at en syg høne ikke 
nødvendigvis oplever smerte eller lidelse. Fx er en høne med yderst skøre vingeben et 
sygt dyr, men der er ikke grund til at tro, at den abnorme knoglestruktur indebærer 
smerte. Hønen vil dog føle smerte, hvis vingebenet brækker, som det ofte sker under 
håndtering og transport. Den sundhedsrelaterede velfærd i en population kan beskrives 
ved brug af standardanalysemetoder i veltilrettelagte epidemiologiske undersøgelser af 
sygdomsforekomst, sygdomsvarighed og intensiteten af den smerte eller lidelse, 
sygdommen medfører. 
Stressorer har generelt indflydelse på dyrenes immunforsvar og dermed på dyrenes 
sundhedsstatus. 
Produktivitet bør anvendes med varsomhed som velfærdsindikator, for velfærd er noget, 
der hører individet til, mens produktivitet hos høner normalt måles for hele flokken. Et 
andet problem er, at der ved produktivitet kan forstås forskellige forhold som fx en 
erikelthønes ydelse, en floks gennemsnitsproduktion, produktion pr. foderenhed, 
dækningsbidrag pr. kapitalenhed eller arbejdskraftenhed eller andre beregninger. Det 
medfører, at man kan få modstridende resultater alt efter den valgte målemetode. 
Således kan ændring af en miljøvariabel nedsætte antallet af producerede æg, men give 
øget ægvægt, hvorved ægmasseudbyttet forbliver det samme. Alt efter hvordan 
produktiviteten er blevet målt, kan ændringen derfor siges at have forbedret velfærden, 
nedsat den eller have været uden indflydelse. Dette viser, at en simpel måling af 
produktiviteten ikke kan bruges til at måle velfærd. Falder produktivitetsindikatoren 
pludseligt, kan det på den anden side tjene som advarsel om, at der er et 
velfærdsproblem. 
Produktivitet skal bruges med forsigtighed som velfærdsindikator, fordi kraftig nedgang i 
ægproduktionen er tegn på ringe velfærd, mens det omvendte, høj produktion, ikke 
nødvendigvis er tegn på god velfærd. 
Fysiologiske forandringer sker som reaktion på miljømæssige og fysiske behov. De 
hyppigst målte fysiologiske indikatorer er dem, der er forbundet med stress-reaktioner og 
aktiviteten i hypothalamus-/hypofyse-/binyrebark-aksen. Som med andre foranstaltninger 
er det imidlertid vanskeligt at fortolke resultaterne. 
Nogle af de påviste reaktioner forekommer også under normale aktiviteter som 
seksualadfærd, parringsadfærd, æglægningsadfærd og fødesøgningsadfærd. Det betyder, 
at de traditionelle stressindikatorer (udskillelse af adrenalin, noradrenalin og 
corticosteron) må fortolkes med stor varsomhed og benyttes i kombination med andre 
målinger. 
Fysiologi$ke indikatorer kan give et ret præcist mål for dyrevelfærd, idet de måler dyrets 
indsats for at tilpasse sig en situation. 
Etologiske undersøgelser af fjerkræs velfærd har til formål at bestemme, om et dyr 
adfærdsmæssigt kan tilpasse sig et bestemt miljø, eller at identificere de relevante 
miljømæssige faktorer, som sætter dyret i stand til at tilpasse sig. 
Disse undersøgelser foretages efter tre metoder: 
1. Dyrene anbringes i det miljø, der er under observation, og deres adfærd 
sammenlignes med adfærden hos dyr, der er vendt tilbage til vild tilstand, eller hos 
dyr anbragt i et miljø, der antages at være ideelt. Problemet ved denne metode er, at 
det ikke altid er umiddelbart tydeligt, om en særlig adfærd eller adfærdsændring er 
tegn på regulatoriske forstyrrelser eller svigt, eller om der er tale om tilpasning til et 
ændret miljø. For at sådanne parametre kan anvendes til påvisning af ringe velfærd, 
skal det først påvises, at ændringerne er tegn på frustration. 
2. Præferencetest, hvor dyrene enten får valget mellem to eller flere miljøer eller 
tvinges til at yde en præstation i form af arbejde eller underkaste sig ubehagelige 
stimuli for at få adgang til en belønning, kan benyttes til ikke blot at angive, hvilket 
miljø dyrene foretrækker, men de kan i et vist omfang også måle det relative forhold 
mellem forskellige præferencer. 
3. Den tredje metode er at iagttage adfærden i forsøgssituationer, hvori et dyr ikke kan 
tilpasse sig, og sammenligne den med adfærden i det miljø, der er under observation. 
Kombination af forskellige indikatorer 
Ingen enkeltindikator er i sig selv god nok til at angive dyrevelfærd. Der skal tages flere 
forskellige målinger i betragtning. Ovennævnte fire indikatorer peger ikke altid i samme 
retning, men giver ofte modstridende resultater. 
Et problem i forbindelse med vurdering af dyrevelfærd er manglende viden om, hvordan 
dyr fx oplever sygdom, konfliktadfærd og abnorm adfærd. Er nogle tilstande vigtigere 
end andre set ud fra et velfærdssynspunkt? Det foreslås, at kriterierne for bedømmelse af 
velfærd opdeles i designkriterier og ydelseskriterier. 
Resumé 
De mest almindeligt anvendte velfærdsindikatorer er mål for sundhed, produktivitet, 
fysiologi og etologi. Disse indikatorer kan anvendes hver for sig til at angive ringe 
velfærd, men en kombination af dem giver et bedre tegn på dyrets indsats for at tilpasse 
sig og dermed på dyrets biologiske reaktionsomkostninger. 
ÆGLÆGGENDE HØNERS BEHOV 
Et dyrs behov er en mangel, der kan afhjælpes ved mobilisering af en særlig ressource 
eller Yed reaktion på en særligt miljømæssig eller fysisk stimulus. Hvis et dyr ikke har 
mulighed'for at tilfredsstille et behov, vil den umiddelbare eller endelige konsekvens 
være ringe velfærd. 
De fleste behov skyldes et individs motivationstilstand, som kan have fysiologisk eller 
psykologisk oprindelse. Fx drikker en høne vand, fordi dens legemsvæsker er blevet for 
stærkt koncentrerede (fysiologisk), eller fordi den forventer kommende dehydrering 
(psykologisk). Som følge af forbindelsen mellem behov og motivation kan mange behov 
fastslås ved iagttagelse af æglæggende høners præferencer. 
Høner har behov for at 
få tilstrækkelige næringsmidler og vand 
- vokse og pleje sig selv på en sådan måde, at deres krop kan fungere korrekt 
undgå farlige miljøbetingelser, skader og sygdom 
- kunne nedsætte forekomsten af smerte, frygt og frustration til det mindst mulige. 
For at kunne tilfredsstille disse behov udfolder høner en række forskellige aktiviteter, 
reagerer på bestemte stimuli og opretholder en række fysiologiske tilstande. 
De har derfor andre behov som fx at 
vise en række fødesøgnings- og udforskningsbevægelser 
få tilstrækkelig motion 
vise fjerpudsnings- og støvbadningsadfærd 
udforske og reagere på tegn på potentiel fare 
leve i socialt samspil med andre høner 
søge efter eller bygge en passende redeplads. 
Høner har behov for plads, så de kan udfolde deres aktiviteter, men hvor megen plads 
bestemte aktiviteter kræver, er et åbent spørgsmål. Når høner far mere plads, kan de give 
udtryk for et mere omfattende og varieret adfærdsmønster. Forbedring af miljøet 
muliggør og stimulerer adfærdsytringer. 
Enkeltdyr kræver mere plads til normale bevægelser og tilstrækkelig motion end de 450 
cm2, der for øjeblikket er mindstekravet til æglægningsbure. I et opstaldningssystem til 
æglæggere bør hver høne have plads nok til at udføre en række grundlæggende former 
for adfærd, såsom vingestrækning, vingeklap, fjerpudsning, drejen omkring, motion for 
at forebygge problemer som knogleskørhed og andre aktiviteter, som indbefatter adgang 
til foder og vand samt siddepinde. Hønerne bør have pinde at sidde på, reder at lægge æg 
i og mulighed for at hakke, skrabe og støvbade. 
Disse former for adfærd kan ikke komme til udtryk, og der kan aldrig gives stimuli i et 
bur med kun 450 cm2 pr. høne. 
Øges arealet pr. høne, udvides adfærdsbevægelserne, og de adfærdsmønstre, som kræver 
mest plads, vil komme til udtryk. Blot til en normalt opretstående stilling, som er den 
stilling, der kræver mindst plads, kræves der et areal på 428-592 cm2 pr. høne afhængigt 
af vægten. 
Høner, der holdes i større grupper, kan dele pladsen mellem sig til aktiviteter, som kun 
optager en lille del af deres tid. I en gruppe på 5 høner med et areal på 800 cm2 pr. høne 
er det ikke alle former for adfærdsmønstre, der kan udføres, såsom hovedkradsen og 
kropsrysten med opbrust fjerdragt, selv når de er fælles om pladsen. Ifølge erfaringerne 
med større kolonisystemer giver et areal på 1 000 cm2 pr. dyr hønerne mulighed for at 
lade mange forskellige adfærdsformer komme til udtryk. Endvidere har undersøgelser 
vist, at høner er parat til at arbejde for at øge deres areal indtil mindst 775 cm2 pr. høne. 
Knogleskørhed og knoglebrud hos æglæggere kan forekomme i alle systemer. 
Knogleskørhed, der er en vigtig faktor som årsag til brud, findes fortrinsvis hos høner, 
der ikke har rimelige muligheder for at få motion, dvs. burhøner. Knoglebrud kan 
forårsages af ublid håndtering af hønerne samt af uheld i systemer, hvor mulighederne for 
at flyve og lande er stærkt indskrænkede. 
På grund af æglægningsbures golde miljø bliver hønernes velfærd ikke forbedret ved, at 
der bare gives mere plads pr. dyr, for forskningen har vist, at aggressiv adfærd kan øges i 
takt med mere plads i et sådant miljø. 
Høner foretrækker i høj grad at lægge deres æg i en rede. Antallet og anbringelsen af 
reder bør bestemmes efter driftssystem og hønserace. Man har fundet, at der for at undgå 
overdreven konkurrence og for at få færrest mulige gulvæg bør være en enkeltrede til 5-8 
dyr eller, hvis der bruges fællesreder, mindst 1 m2 til 100-120 dyr. 
Høner foretrækker at sidde på pind. Hvis der findes siddepinde, benyttes de normalt 
meget og bidrager til knoglestyrken. Anbringes der siddepind i et bur, giver det større 
benstyrke. Høner fra volieresystemer har ved slagtning vist sig at have mange helede 
brud, fordi dyrene ikke kan lande rigtigt på siddepindene. Når antallet af klodsede 
landinger bestemmes, er det vigtigt at vide, hvordan siddepindene er anbragt, og hvor 
megen plads der er på siddepindene, samt om der har været adgang til siddepinde under 
opvæksten,. Desuden er det tidsrum, hvori lyset gradvis dæmpes indtil slutningen af hver 
lysperiode, også af betydning. 
Høner foretrækker i høj grad gulv med strøelse. Når der tilbydes strøelse, bør det være et 
passende materiale, som altid er letsmuldrende, og det skal være egnet til, at hønerne kan 
hakke, skrabe og støvbade. Tilbud af strøelse under opvæksten spiller en vigtig rolle, når 
det gælder om at nedsætte omfanget af fjerpilning hos voksne individer. 
Æglæggende høner skal mindst en gang om dagen have adgang til foder og til enhver tid 
have adgang til vand. Hvis der benyttes kædetrug, bør der være mindst 10 cm foderplads 
tilgængelig for hver høne. Hvis der benyttes runde trug, bør der være mindst 4 cm 
tilgængelig foderplads pr. høne. Hvis der benyttes vandrender, skal der være mindst 10 
cm plads ved renden til hver høne. Ellers skal der være mindst en drikkekop eller 
drikkenippel for hver ti høner. Hvis gruppen består af færre end ti høner, bør gruppen 
have adgang til mindst to drikkekopper eller to drikkenipler. Fodertrug, drikkenipler osv. 
bør være ensartet fordelt i opstaldningssystemet. 
Skønt høner føler sig tiltrukket af dagslys, er der ikke noget videnskabeligt bevis for, at 
dagslys er nødvendigt for deres velfærd. For at opretholde en normal æglægning kræves 
der en lysstyrke på 5-7 lux, og lysstyrker på over 10 lux undgås normalt for at mindske 
fjerpilning. 
Der synes ikke at foreligge noget afgørende videnskabeligt arbejde angående den 
indflydelse, de forskellige lysprogrammer, der findes i handelen, har på høners velfærd. 
Men da mørke perioder vil medføre en stærk begrænsning af udfoldelse af 
adfærdsmønstre, bør der hver dag tilbydes en passende, kontinuerlig lysperiode. Det er 
vigtigt, at lysstyrken i hvert fald i gulvstalde holdes så konstant som muligt, fordi pletter 
med stærk lysstyrke er så attraktive, at hønerne måske samler sig der og kan klumpe sig 
sammen i store bunker, så de underste kvæles. 
Selv om næbtrimning kan mindske hakkeskader, er det bedst, at høner opstaldes og 
passes på en sådan måde, at det ikke er nødvendigt at foretage næbtrimning. Da risikoen 
for kannibalisme er lille, er der ingen grund til at trimme næbbene på burhøner. Da 
næbtrimning vides at volde smerte både under og efter indgrebet på grund af forekomsten 
af neuromer, når dyrene næbtrimmes i den alder, hvor indgrebet normalt foretages, bør 
næbtrimning forbydes så snart det er praktisk muligt. I alternative systemer vil forbud 
mod næbtrimning med de nuværende hønseracer imidlertid øge risikoen for skader på 
dyrene på grund af hakning. Der findes ingen løsning på dette problem for øjeblikket, og 
i alternative systemer er det nødvendigt at tillade næbtrimning, men indgrebet bør 
udføres på kyllinger på under 10 dage, fordi det ser ud til, at de specielle følelegemer, 
som næbspidsen er tæt besat med, ikke regenerer før den alder. 
Til alternative systemer bør der vælges opdrætningsmetoder og hønseracer, hos hvilke 
der ikke forekommer fjerpilning og kannibalisme af betydning. 
PRODUKTIONSSYSTEMER TIL ÆGLÆGGENDE HØNER 
For øjeblikket bliver de fleste høner i EU holdt i bursystemer, som giver dem et goldt 
miljø. Blandt de vigtige fordele og mangler ved bure med hensyn til høners velfærd kan 
anføres følgende: 
Fordele sammenholdt med gode eksempler på andre systemer er: 
dyrene holdes adskilt fra deres gødning, så der sjældent forekommer 
indvoldsparasitter 
dyrene holdes i små grupper med en stabil social orden 
risikoen for kannibalisme er lille, og det er ikke nødvendigt at foretage næbtrimning. 
Mangier sammenholdt med gode eksempler på andre systemer er: 
redebygningsadfærd, sidden på pind, skraben, støvbadning og de fleste andre 
bevægelser hindres eller ændres 
der forekommer stereotyp adfærd 
øget frygt 
knogleskørhed på grund af mangel på motion. 
Det står klart, at æglægningsburet, således som det bruges for øjeblikket, på grund af dets 
ringe størrelse og dets goldhed indebærer alvorlige ulemper for høners velfærd. 
Hos burhøner kan kløerne vokse voldsomt og ukontrolleret, hvilket ofte medfører brud på 
en klo med eller uden beskadigelse af underliggende væv. Anbringes der en 
kloslidningsanordning på panelet bag fodertruget, slides forkløerne effektivt. 
For bure i fire eller flere etager bør der være en fast inspektionsgang eller anden godkendt 
anordning, så det er muligt at inspicere de øverste etager, og så det er lettere at udtage 
høner fra disse bure. Der bør være en gangbredde på mindst 1 m mellem rækkerne, så det 
er let at inspicere høner på alle etager og indsætte dem, og så der sker et minimum af 
skader ved udtagning. 
Udformningen af bure er blevet forbedret i de seneste år, og forskning i og udvikling af 
indretningen af bure fortsætter. Når der er mere plads i burene, kan det bedre lade sig 
gøre at tilbyde nogle ekstra faciliteter som fx siddepinde. Ved en beskeden pladsforøgelse 
kunne det være muligt at forbedre burene yderligere ved at tilbyde faciliteter til 
redebygning, støvbadning, kradsning og hakning. 
Andre produktionssystemer som volierer, dybstrøelsesstalde eller stalde med fritgående 
høns tilbyder faciliteter i forskelligt omfang og giver almindeligvis hønerne bedre 
mulighed for at give udtryk for flere adfærdsformer. Disse alternative systemer kan 
indebære en større risiko for parasitangreb, og det kan være vanskeligere at bekæmpe 
forekomst af fjerpilning og kannibalisme. Som følge heraf synes det med de nuværende 
fjerkræracer for øjeblikket nødvendigt at foretage næbtrimning. 
Som udviklingen er i dag, kræves der større produktionsomkostninger, mere arbejdskraft 
og dyrlægetilsyn og bedre driftslederskab i alternative systemer end for æglægningsbures 
vedkommende. Når der er så mange forskellige systemer i brug, er der uundgåeligt langt 
større variation i ydelsen i alternative systemer end i æglægningsbure. Det må dog 
erindres, at det tog 20-30 år at udvikle æglægningsbure af den slags, vi har i dag, og der 
sker stadig forbedringer. Nogle alternative systemer har kun været fremme i 10-15 år, så 
der kan forventes yderligere ændringer og forbedringer såvel som mere viden om, 
hvorledes risikoen for parasitangreb, forekomst af fjerpilning og kannibalisme kan 
mindskes. 
Snavsede æg/gulvæg bliver mere forurenet af bakterier end rene æg, der er lagt i reder. 
Der er ingen forskel med hensyn til forurening mellem æg, der er produceret i reder, og 
æg, der er produceret i æglægningsbure. I moderne volieresystemer ("aviary og 
"perchery" systemer) kan sygdomsstatus opretholdes på samme høje niveau som i de 
nuværende æglægningsbure med erfarent personale og godt veterinærtilsyn, hvis der 
tages højde for en række faktorer som fx at undgå, at strøelsen bliver våd, at anvende alt-
ind alt-ud systemet, at foretage regelmæssig indsamling af æg, at foretage god rengøring 
og desinfektion af systemet mellem to hold, at forebygge, at fodrings- og 
vandingsanlæggene forurenes med gødning, at fjerne døde dyr og effektivt at bekæmpe 
insekter, rotter og mus. 
Der er kun udført anvendt forskning i æglæggende høners velfærd i relativt kort tid. De 
nuværende ulemper ved nogle af de alternative systemer som fx kannibalisme og 
miljøproblemer, som man endnu ikke helt har styr på, bør afhjælpes ved afprøvning i 
praksis af de eksisterende systemer på erhvervsmæssige betingelser og ved yderligere 
forskning. Stimulusberigede bure og veldesignede produktionssystemer uden bure har 
allerede vist sig at have en række velfærdsmæssige fordele i forhold til de nuværende 
æglægningsbure. 
Der er ingen eller kun ringe forskelle i høners (biologiske) produktionskapacitet i 
alternative systemer og de nuværende bursystemer, selv om den registrerede produktion 
kan være mindre i alternative systemer, fordi der bliver hakket i og ædt æg. 
Det gælder for alle produktionssystemer, at hønerne kun bør passes af personer, som er 
oplært i og har erfaring med det benyttede driftssystem. For at sikre hønernes velfærd bør 
såvel hønerne som alt det udstyr, deres velfærd er afhængig af, inspiceres omhyggeligt 
mindst to gange om dagen. 
PRODUKTION I FORSKELLIGE PRODUKTIONSSYSTEMER I EU 
I 1996 var der ca. 270 mio. æglæggere i EU, heraf knap 93% i bure. Tabel 1 indeholder 
en oversigt over situationen i EU. I nogle lande er der sket en stigning i produktionen i 
alternative systemer. 
10 
Tabel 1 : Antal (xlOOO) æglæggere i forskellige produktionssystemer i EU-
medlemsstaterne i 1996 (Kilde: Beregnet på grundlag af 
fjerkræstatistikker, dok. VI/417-FR rev. 135, 5.12.1997, og 
meddelelser fra medlemsstaterne) 
A 
B 
DK 
D 
E* 
EL * 
FIN* 
F ('95) 
IRL 
I* 
NL 
p* 
S 
UK 
EU bure 
xlOOO 
3 886 
12 304 
2 591 
39 472 
34 227 
5 644 
3 250 
52 985 
865 
35 478 
23 240 
4 923 
4 272 
27 355 
250 762 % 
84 
98 
70 
91 
99 
95 
80 
99 
83 
82 
84 
93 voliere 
28 
10 
42 
22 
18 
191 
135 
1066 
1512 % 
0,6 
0,1 
1,1 
0,1 
0,7 
2,6 
3,3 
0.6 dyb-
str0else 
xlOOO 
439 
209 
667 
2 354 
25 
103 
166 
3 578 
800 
8 341 % 
9,5 
1,7 
18,1 
5,4 
0,8 
0,2 
0,5 
12,7 
15,4 
3,7 inten-
sivt 
xlOOO 
21 
31 
2 028 
91 
2 171 % 
0,2 
0,1 
3,6 
0,3 ' 
0,8 frit-
gaende 
xlOOO 
285 
18 
382 
1 524 
622 
219 
971 
4 193 
8 214 % 
6,1 
0,1 
10,4 
3,5 
1,0 
20,0 
3,5 
12,9 
3,0 
* = ingen andre tal disponible, ekskl. ikke-erhvervsmæssigt hønsehold. 
På grund af efterspørgslen i flere medlemsstater, især i den nordlige del af EU, el­
produktionen af æg fra høner, der ikke holdes i bur, blevet mere populær i de seneste 10 
år. I Nederlandene fx er volieresystemer og dybstrøelsesstalde populære, og 40% af de 
konsumæg, der sælges i detailhandelen, stammer fra andre systemer end bursystemer. 
11 
I 1984 blev de fælles handelsnormer tilpasset for at fa harmoniserede 
mærkningsbestemmelser for æg fra fire forskellige alternative ægproduktionssystemer 
(æg fra fritgående høns; æg fra fritgående høns - intensivt system; skrabeæg og æg fra 
volierehønsehold), og der blev fastsat nogle få kriterier og kontrolforanstaltninger for at 
sikre loyal konkurrence mellem producenterne. 
GENNEMFØRELSEN AF EF-DIREKTIVET OG FINANSIEL STØTTE I 
MEDLEMSSTATERNE 
Alle EU-medlemsstaterne har givet meddelelse om, at direktiv 88/166/EØF er blevet 
gennemført, undtagen Finland og nogle få delstater i Østrig for nogle dele af direktivet. 
Der er en række markante forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til den 
økonomiske støtte til producenterne. Situationen i medlemsstaterne ser ud som følger: 
Østrig: 
Belgien: 
Danmark: 
Finland 
Frankrig Den 19. april 1996 anmodede "Nationalrat" i en resolution 
landbrugsministeren om at gå ind for et forbud mod burhønsehold i EU. 
Æglægningsbure vil blive forbudt fra en bestemt dato i en række 
delstater. Østrig yder støtte til omlægning fra bursystemer til alternative 
produktionssystemer. 
Belgien har andre tal for bure med kun få dyr i et bur: 1000 cm til 1 
høne i et bur, 750 cm2 pr. høne med 2 høner i et bur og 550 cm pr. høne 
med 3 høner i et bur. For bure med 4 høner eller derover er 
lovgivningen på linje med direktivets mindstekrav. Der ydes ikke 
statsstøtte til omlægning fra bursystemer til alternative 
produktionssystemer. 
Danmark kræver 600 cm pr. høne. Når en producent skrotter sit 
bursystem for at gå over til et alternativt system eller'blot nedlægge 
produktionen, modtager han for øjeblikket en statsstøtte på 20 DKK pr. 
burplads. 
Finland kræver 480 cm2 pr. høne i et æglægningsbur. Den finske 
regering har principielt accepteret et forbud mod burhønsehold, men 
ikrafttrædelsesdatoen er endnu ikke blevet fastsat. Det finske parlament 
har imidlertid accepteret, at der ikke må anvendes bursystemer længere 
end til 2005. Producenter, der går over til alternative 
produktionssystemer, får statsstøtte. For 25% af det banklån, 
producenten optager, betaler ministeriet alle renteudgifter op til et 
renteloft på 5%. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
12 
Tyskland 
Grækenland 
Luxembourg 
Nederlandene 
Irland 
Italien 
Portugal 
Spanien 
Sverige Tyskland kræver 550 cm pr. høne, hvis dyrene vejer over 2 kg og 450 
cm pr. høne, hvis de vejer under 2 kg. Forbundsrådet har i en resolution 
anmodet om et forbud mod burhønsehold i EU, men forbundsregeringen 
har endnu ikke indtaget den stilling. Der ydes ingen statsstøtte til 
omlægning fra burhønsehold til alternative produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
Gennemført i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
I Sverige kræves der 600 cm2 pr. høne. Riksdagen har accepteret et 
forbud mod det nuværende æglægningsbur fra 1.1.1999. Fra den dato 
skal der i alle produktionssystemer være reder, siddepinde og et 
støvbad, medmindre producenterne har fået dispensation. 
Dispensationen kan højst gives for 3 æglægningscykler. Der ydes ingen 
statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
13 
Det Forenede 
Kongerige Det Forenede Kongerige har andre tal for bure med få høner i et bur: 
1000 cm til 1 høne i et bur, 750 cm2 pr. høne med 2 høner i et bur og 
550 cm pr. høne med 3 høner i et bur. For bure med 4 høner eller 
derover er lovgivningen i tråd med direktivets mindstekrav. Der ydes 
ingen statsstøtte til omlægning fra burhønsehold til alternative 
produktionssystemer. 
ØKONOMI 
1. Generelt 
Selv om langt de fleste æg i EU stadig bliver lagt af burhøner, er der flere 
alternative systemer i erhvervsmæssig brug, såsom volieresystemer og systemer 
med dybstrøelse og fritgående høns. Nogle af disse er nylige opfindelser, fx 
volieresystemer, mens andre som fx systemer med dybstrøelse og fritgående høns 
har været brugt i længere tid, især i de nordlige medlemsstater. 
Produktionsomkostningerne påvirkes af opstaldningssystem, belægning, 
foderindtagelse, arbejdsindsats, hygiejne, dødelighed og ydelse. Med den 
nuværende belægning er produktionsomkostningerne lavest for bure og højest for 
systemer med fritgående høns. Modificerede, stimulusberigede bure er under 
udvikling, og produktionsomkostningerne ved dem vil sandsynligvis komme til at 
ligge mellem, hvad der kendes for de nuværende bure, og alternative systemer alt 
efter belægningen. 
Selv om det stadig er muligt at foretage tekniske forbedringer af de alternative 
systemer, er produktionsomkostningerne for æg i volieresystemer højere end for æg 
produceret i de nuværende bursystemer. Hovedårsagerne til de højere omkostninger 
er e(cstra bygge-, løn- og foderomkostninger. 
Sammenholdt med det nuværende æglægningsbur med 450 cm pr. høne er 
produktionsomkostningerne pr. æg i intensive volieresystemer (20 høner pr. m ) ca. 
10% højere og i systemer med 12 høner pr. m ca. 15% højere. 
Produktionsomkostningerne pr. æg stiger med ca. 5-7,5%, når hver høne får 600 
cm burareal, og med ca. 10-15% med 800 cm pr. høne (hvis der skal investeres i 
nye huse og inventar). Da højst 80% af alle æg, der produceres, sælges som 
konsumæg, og hvis man går ud fra, at priserne på æg til forarbejdning ikke ændrer 
sig, medfører sidstnævnte løsning, at producentpriserne for konsumæg stiger med 
12-18%. 
14 
For æg, der er produceret i volieresystemer, skrabeæg og æg fra intensive systemer 
og fritgående høns kan der opnås toppris i visse områder. Generelt får 
producenterne af æg fra andre systemer end bursystemer en højere pris for deres 
æg. 
Selv om producenterne for øjeblikket får betydeligt højere priser for de æg, som er 
produceret i alternative systemer, er det ikke sikkert, at disse priser vil holde sig på 
det nuværende niveau, hvis hele produktionen eller en stor procentdel af den 
omlægges til mere velfærdsvenlige alternative systemer. 
2. Virkninger på EU-markedet 
2.a WTO-overenskomsten - importtold 
Der er ingen markedsstøtteordning for æg i EU. Historisk set var Fællesskabets 
marked skærmet mod import fra tredjelande ved hjælp af en ordning med variable 
afgifter og slusepriser, men disse gælder ikke længere som følge af 
tarifikationsprocessen i forbindelse med WTO-aftalen om landbrug. I henhold til 
denne proces blev ordningen med variable afgifter og slusepriser afløst af en 
ordning med told og en speciel beskyttelsesklausul baseret på referencepriser. EU's 
velfærdsregler har indtil nu ikke haft nogen mærkbar virkning på importens eller 
eksportens størrelse, selv ikke efter indførelsen af toldkontingenter til lav told pr. 1. 
juli 1995. 
Den normale importtold for æg med skal var på 44,7 ECU/100 kg i 1995/96. Den 
er på 39 ECU/100 kg i 1997/98 og vil blive nedsat med yderligere seks lige store 
årlige beløb til 30,4 ECU i 2000/01. 
Ifølge WTO-overenskomsten er der en minimumstoldkvote for æg og ægprodukter 
til nedsat told (15,2 ECU/100 kg). Toldkontingentet for æg med skal, 
helægprodukter og blommer og albuminer til nedsat told var på i alt 84 000 tons i 
1995/96 og kan stige til 157 500 tons i 2000/01. I 1997 blev kontingentet for 
helægprodukter og blommer udnyttet fuldt ud (udtrykt som 6 373 tons æg med 
skal), kontingentet for albuminer (udtrykt som 10 058 tons æg med skal) blev 
udnyttet for 37% vedkommende, og kun 0,1% af kontingentet for æg med skal blev 
udnyttet (70 300 tons). 
Det samlede toldkontingent til nedsat told udgør 2% af EU's forbrug af konsumæg 
i 1996 og ca. 3% i 2000/01. 
Det forventes, at det under den næste WTO-runde vil blive drøftet at nedsætte 
tolden yderligere for alle landbrugsprodukter. 
15 
2.b. Økonomiske konsekvenser af øget areal pr. burhøne 
En vigtig faktor er den virkning, som en udvidelse af minimumsarealet pr. høne får 
på EU-ægs konkurrenceevne i forhold til æg importeret fra verdensmarkedet. 
De nugældende regler sikrer en såkaldt EU-præference, fordi priserne for æg, der 
importeres fra tredjelande, efter at den normale importtold er betalt, er højere end 
markedspriserne for æg, der er produceret i EU i bure med 450 cm2 pr. høne. 
I et første eksempel (scenario 2001) forudsættes det, at produktionsomkostningerne 
vil stige med 10%, hvis: 
- minimumsarealet pr. høne er 800 cm 
- kornprisen i EU reduceres med 20% (i 2001) som foreslået i Agenda 2000 
- EU-importtolden forbliver uændret. 
Under de pmstændigheder vil æg, der er produceret i EU med et burareal på 800 
cm pr. høne, ikke længere have nogen konkurrencefordel i forhold til æg 
importeret fra USA. Markedspriserne vil være de samme. 
Hvis EU-importtolden imidlertid nedsættes yderligere i forbindelse med en ny 
WTO-runde, med fx 33% i perioden fra 2001 til 2010, vil EU's konkurrencefordel 
være forsvundet i 2010 allerede med et burareal på 600 cm pr. høne. Med et større 
burareal vil æg, der er produceret i EU, ikke længere kunne konkurrere med 
importerede æg. 
Prognoser over produktionsomkostninger er altid forbundet med en vis usikkerhed, 
og det ville måske derfor være klogt i forbindelse med -udviklingen i 
konkurrenceevnen at forudsætte, at produktionsomkostningerne i EU vil stige med 
15%, hvis burarealet pr. høne øges fra 450 cm til 800 cm og med 7,5%, hvis 
arealet øges til 600 cm pr. høne. 
På grundlag af den hypotese og en nedsættelse af EU-kornpriserne på 20% og 
uændret EU-importtold (scenario 2001) forsvinder EU-konkurrencefordelen på det 
indre marked, når minimumsarealet fastsættes til 700 cm pr. høne, og ifølge 2010-
scenariet (importtolden yderligere nedsat med 33%) forsvinder EU-
konkurrencefordelen med et minimumsareal på 550 cm pr. høne. 
16 
Ovennævnte skøn over, ved hvilket burareal pr. høne EU-konkurrencefordelen går 
tabt, er sammenfattet i følgende tabel: 
2001 I 2010 ""*"] 
Produktionsomkostninger Skannet burareal Skonnet burareal 
stigning (cm2) (cm2) 
10% 800 600 
— __ __ 
Selv om disse skøn er baseret på de bedste data, som foreligger for øjeblikket, bør 
man ikke glemme, at disse tal kan være behæftet med store fejlmargener, fordi der 
ikke er taget højde for en række antagelser og afvigende forhold i de enkelte 
medlemsstater. 
For at opnå mere præcise oplysninger om konsekvenserne for det enkelte land eller 
om eventuelle krav til de forskellige produktionssystemer skal der foretages flere 
beregninger. 
Den yderligere udgift for EU's forbrugere er meget lille og anslås til ca. 1,12 - 1,56 
ECU pr. capita om året med et areal på 800 cm pr. høne. 
2.c. WTO - aftalen om anvendelse af sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige 
foranstaltninger (ASP) og aftalen om tekniske handelshindringer (ATH) 
I henhold til WTO-aftalen om tekniske handelshindringer kan medlemmerne 
anvende tekniske forskrifter, også forskrifter vedrørende mærkning over for 
importerede produkter, hvis forskrifterne ikke medfører forskelsbehandling og ikke 
er mere handelsbegrænsende end nødvendigt til at opfylde et lovligt mål. 
Der' findes specifikke bestemmelser om, at et WTO-medlem kan kræve, at 
importerede produkter opfylder bestemte sundhedsbestemmelser (ASP-aftalen), 
med det formål at beskytte menneskers og dyrs sundhed på landets eget område. De 
nugældende WTO-bestemmelser omhandler ikke specifikt dyrevelfærd, men giver 
medlemmerne mulighed for at fastsætte deres egne regler for dyrevelfærd på det 
niveau, de anser for hensigtsmæssigt. 
I det foreliggende tilfælde ser det derfor ud til at være vanskeligt at anvende 
kravene om æglæggeres velfærd på importerede æg og ægprodukter. 
Da de nugældende velfærdsbestemmelser blev vedtaget, blev der fremsat ønsker 
om, at disse bestemmelser også skulle indeholde krav om, at importerede æg skal 
komme fra høner, som holdes på de i direktivet fastsatte betingelser. På daværende 
tidspunkt gav Kommissionen tilsagn om at træffe passende foranstaltninger inden 
for rammerne af EU's import- og eksporlregler for om nødvendigt at tage hensyn til 
de finansielle følger af dette direktiv, som har negativ indvirkning på 
handelsbalancen. Det er endnu ikke blevet fundet nødvendigt at træffe sådanne 
foranstaltninger. 
17 
ANDRE INSTRUMENTER 
1. Mærkning 
De nugældende EF-bestemmelser om mærkning (Rådets forordning (EØF) nr. 
1907/90 om handelsnormer for æg2 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 
1274/91 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 1907/90 om 
handelsnormer for æg3) gælder for alle æg med skal, der sælges i EU, herunder æg 
fra tredjelande. Der kan også anvendes mærkningsbestemmelser over for 
importerede produkter, hvis de ikke medfører forskelsbehandling. Disse 
foranstaltninger skal meddeles WTO i henhold til aftalen om tekniske 
handelshindringer. 
De nugældende fælles handelsnormer for æg indeholder bestemmelser om frivillig 
mærkning af æg og pakninger efter de fem produktionstyper, der findes, jf. artikel 
10, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1907/90 og artikel 18 i forordning (EØF) nr. 
1274/91 (fritgående høns, intensive systemer, dybstrøelsesstalde, volieresystemer 
og burproduktion). 
Forordning (EØF) nr. 1274/91 indeholder de grundlæggende betingelser, som skal 
opfyldes i forbindelse med de fem produktionstyper, tillige med 
kontrolbestemmelser. 
Med henblik på at informere forbrugerne fuldt ud bør det påtænkes at indføre 
obligatorisk mærkning af konsumæg og pakninger efter produktionstype. 
Mærkningen bør være obligatorisk for alle konsumæg produceret i EU's 
medlemsstater. Når Rådet har vedtaget regler om obligatorisk mærkning, skal der 
vedtages gennemførelsesbestemmelser efter forvaltningskomitéproceduren. 
Det er så op til forbrugerne at vælge den type konsumæg, de foretrækker. 
For at undgå vildledende oplysninger på æg og pakninger må det overvejes, om den 
generelle erklæring, der er nævnt i artikel 10, stk. 2, litra e), i forordning (EØF) nr. 
1907/90, ikke bør suppleres med mere detaljerede regler (forordning (EØF) nr. 
1274/91). Artkel 10, stk. 2, litra e), er affattet således: "erklæringer og symboler, 
der skal fremme salget af æg eller andre varer, paa betingelse af at erklæringerne og 
symbolerne og den måde, de er udformet på, ikke vil kunne vildlede køberne." 
Med hensyn til mærkning af ægprodukter efter produktionstype er det imidlertid 
vanskeligt i praksis at gennemføre og føre kontrol med tilsvarende krav som dem, 
der foreslås for konsumæg. 
2 EFTL 173 af 6.7.1990, s. 5. 
3 EFTL 121 af 16.5.1991, s. 11. 
18 
2. Subsidier 
Der findes en forordning, hvorefter der kan ydes finansiel støtte til investeringer i 
bygninger og tekniske anlæg til forbedring af æglæggeres velfærd. Det er Rådets 
forordning (EF) nr. 950/97 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet4, en 
af grundforordningerne for strukturfondenes horisontale mål 5a. 
Principielt kan der ifølge den forordning ikke ydes investeringstøtte inden for æg-
og fjerkræsektoren. Der er dog tilladt at yde støtte til miljøbeskyttelse, forbedring 
af hygiejneforholdene inden for husdyrbruget og forbedring af dyrenes velfærd, 
hvis der ikke sker nogen kapacitetsudvidelse. 
For at kunne komme i betragtning skal modtagerne endvidere opfylde en række 
betingelser, som er fastsat i forordningens artikel 5 (de skal have landbrug som 
hovederhverv, være i besiddelse af tilstrækkelig faglig dygtighed, opstille en plan 
for konkret forbedring og føre et forenklet regnskab). 
Hvis disse betingelser er opfyldt, kan medlemsstaterne indføre en støtteordning, der 
omfatter investeringer, som er i overensstemmelse med EU-normerne for 
beskyttelse af æglæggende høner, herunder investeringer i omlægning til 
anerkendte produktionssystemer. Disse investeringer bør under alle 
omstændigheder repræsentere en reel indsats for tilpasning til de nye krav. 
Derudover kan medlemsstaterne yde begrænset statsstøtte til landbrugere, som ikke 
opfylder betingelserne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 950/97. Begge ordninger, 
både statsstøtteordningen og medfinansieringsordningen, skal godkendes af 
Kommissionen. 
Mulighederne for investeringsstøtte vil blive videreført efter år 2000, hvorved EU-
betingelserne for berettigelse til investeringsstøtte formodes at blive endnu enklere 
og mere fleksible for medlemsstaterne at anvende. 
3. Ny WTO-overenskomst 
Muligheden for at få WTO-bestemmelserne ændret, så de kommer til at omfatte 
velfærdsspørgsmål, vil blive undersøgt ved fastlæggelsen af EU's forhandlingsmål 
før næste runde af WTO-forhandlingerne. 
4 EFT L 142 af 9.6.1997, s. 21. 
19 
KONKLUSIONER 
Det er Kommissionens mål at forbedre æglæggeres velfærd. Vedtagelsen af protokollen 
om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd til traktaten om oprettelse af Det Europæiske 
Fællesskab, som er indeholdt i Amsterdam-traktaten, forpligter Kommissionen til at 
fremsætte forslag om dyrevelfærdsspørgsmål, som har reel positiv indflydelse på dyrs 
velfærd. 
Kommissionen mener, at det er klart dokumenteret, at burhøner har ringe velfærd, men 
alternative produktionssystemer er også stadig forbundet med ulemper, som endnu ikke 
helt er løst, og derfor er det for tidligt at forbyde æglægningsbure. Minimumsarealet pr. 
burhøne bør imidlertid øges samtidig med, at burene udstyres med stimuli til forbedring 
af dyrenes velfærd. 
Der er på det seneste sket store fremskridt i udviklingen af alternativer til det nuværende 
æglægningsbur. Disse fremskridt ville kunne fremskyndes, hvis fjerkræindustrien havde 
større incitament til at udvikle sådanne systemer. For at fremme den videre udvikling og 
dermed forbedre æglæggeres velfærd kunne der aftales en tidsplan for afvikling af 
æglægningsbure1 i deres aktuelle form over en periode, som er lang nok til, at 
producenterne kan tilpasse sig uden større økonomiske problemer og uden risiko for 
negativ påvirkning af ægkvaliteten. 
Kommissionen erkender, at en betydelig forbedring af opstaldningsbetingelserne for 
æglæggere vil kunne få negativ indflydelse på EU's stilling på verdensmarkedet for æg 
med skal og især ægprodukter. Der er imidlertid også flere instrumenter, som kan bruges 
til helt eller i det mindste for en stor del af mindske de negative økonomiske 
konsekvenser. 
Ud over mindstekravene til beskyttelse af æglæggende høner i forskellige 
produktionssystemer foreslår Kommissionen derfor følgende foranstaltninger: 
1. Forpligtelse til at mærke alle konsumæg produceret i EU med angivelse af det 
produktionssystem, æglæggerne holdes i. 
2. Udnyttelse af mulighederne for at yde økonomisk støtte til EU's producenter i 
overensstemmelse med de nugældende EF-retsforskrifter, uden at WTO-
bestemmelserne overtrædes 
3. Når Rådet har vedtaget denne meddelelse, vil Kommissionen søge andre landes støtte 
til at indføre mindstekrav til beskyttelse af æglæggende høner i forskellige 
produktionssystemer. 
4. Muligheden for at få WTO-bestemmelserne ændret, så de mere generelt kommer til 
at omhandle velfærdsspørgsmål, vil blive undersøgt ved fastlæggelsen af EU's 
forhandlingsmål før næste runde af WTO-forhandlingerne. 
20 
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Forslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om mindstekrav til beskyttelse 
af æglæggende høner i forskellige produktionssystemer 
M 
Fojslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om mindstekrav til beskyttelse 
af æglæggende høner i forskellige produktionssystemer 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig 
artikel 43, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet1, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg2, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Rådet vedtog den 7. marts 1988 direktiv 88/166/EØF om opfyldelse af Domstolens dom i 
sag 131/86 (annullering af Rådets direktiv 86/113/EØF af 25. marts 1986 om 
fastlæggelse af mindstekrav vedrørende beskyttelse af burhøns)3; 
artikel 9 ;i direktiv 86/113/EØF kræver, at Kommissionen inden den 1. januar 1993 
forelægger en rapport om den videnskabelige udvikling for så vidt angår høns1 trivsel 
under forskellige opdrætningsformer samt om bestemmelserne i bilaget til direktivet, i 
givet fald ledsaget afpassende tilpasningsforslag; 
1 EFT C 
2 EFT C 
3 EFT L 74 af 19.03.1988, s. 83. 
in 
som kontraherende part i den europæiske konvention om beskyttelse af dyr, der holdes til 
landbrugsformål (i det følgende benævnt "konventionen") skal EF gennemføre de 
principper om dyrs velfærd, der er anført i konventionen; disse principper omfatter, at 
dyrene skal huses, fodres, vandes og passes på en måde, som er passende for deres 
fysiologiske og etologiske behov; 
konventionens stående udvalg vedtog i 1995 en detaljeret anbefaling om tamfjerkræ, 
herunder æglæggende høner; 
beskyttelse af æglæggende høner hører under EF's enekompetence; 
i Kommissionens rapport, der byggede på en udtalelse fra Den Videnskabelige 
Veterinærkomité, konkluderedes det, at der er tydelige beviser på ringe velfærd hos høner 
i gængse æglægningsbure, og at visse behov hos høner ikke kan imødekommes i sådanne 
bure; det fremgår også, at høners velfærd kan være ringe i andre produktionssystemer, 
hvis driftsledelsen ikke til enhver tid er af høj standard; 
der bør således fastsættes mindstekrav til beskyttelse af æglæggende høner i alle former 
for produktionssystemer for at opfylde EF's forpligtelser som kontraherende part i 
konventionen og for at fjerne forskelle i nationale love, som kan fordreje 
konkurrencevilkårene og følgelig virke forstyrrende på, hvorledes det indre marked 
fungerer; ; 
som undtagelse fra de generelle krav til opdræt af æglæggende høner kan det fortsat 
tillades at benytte bure på visse betingelser, hvis der bl.a. opfyldes forbedrede struktur-
og pladskrav; 
undersøgelserne af æglæggende høners velfærd i forskellige produktionssystemer bør 
videreføres med henblik på vurdering af, om opretholdelse af en dispensation for 
benyttelse af bure er hensigtsmæssig; 
Kommissionen bør fremlægge endnu en. rapport, om nødvendigt ledsaget af passende 
forslag; 
M 
i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 950/97 om forbedring af landbrugsstrukturernes 
effektivitet kan der ydes investeringstøtte til landbrugsbedrifter; 
Rådets forordning (EØF) nr. 1907/90 om handelsnormer for æg indeholder almindelige 
bestemmelser for mærkning af æg og ægpakninger; Kommissionen vil fremsætte 
relevante forslag om ændring af nævnte forordning for at indføre obligatorisk mærkning 
af konsumæg produceret i EU i stedet for den nugældende frivillinge ordning med 
angivelse af produktionssystem; 
af klarhedshensyn vil det være rationelt at ophæve direktiv 88/166/EØF og lade det 
afløse af et nyt direktiv -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
1. I dette direktiv fastsættes mindstekrav til beskyttelse af æglæggende høner, der 
holdes forskellige produktionssystemer. 
2. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med traktatens generelle regler på deres 
område bevare eller anvende strengere bestemmelser for beskyttelse af æglæggende 
høner end de i dette direktiv fastsatte. Medlemsstaterne skal underrette 
Kommissionen om sådanne foranstaltninger. 
Artikel 2 
I dette direktiv forstås ved: 
1. "Æglæggende høner": voksne høner af arten Gallus gallus, som holdes til 
ægproduktion. 
2. "Rede": et særskilt areal til æglægning til hvert enkeltdyr eller en gruppe af dyr. 
DU 
3. "Strøelse": materiale såsom savspåner, halm, sand, tørv m.v., som dyrene kan 
manipulere med. 
4. "Æglægningsbur": et aflukke til æglæggende høner i et bursystem. 
5. "Stimulusberiget bur": et æglægningsbur udstyret med strøelse, siddepinde og en 
redekasse. 
Artikel 3 
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at alle nybyggede eller ombyggede 
produktionssystemer og alle produktionssystemer, der for første gang tages i brug, fra 
den 1. januar 1999 mindst opfylder følgende krav: 
a) Der skal være mindst en enkeltrede, som er egnet til æglægning, for hver 8 
æglæggende høner eller, hvis der benyttes fællesreder, mindst 1 m2 redeplads for 
hver 100 dyr. Hvis gruppestørrelsen i den enkelte enhed er på under 8 
æglæggende høner, skal hver enhed have en enkeltrede. 
b) Alle høner skal have adgang til passende siddeanordninger anbragt mindst 10 cm 
overjord- eller gulvniveau uden skarpe kanter og med mindst 15 cm beregnet til 
hver høne. Den vandrette afstand mellem siddepindene må ikke være over 1 m. 
c) Hønerne skal have strøelse, så de kan støvbade. 
d) Ved benyttelse af kædetrug skal hvert dyr have adgang til mindst 10 cm 
foderplads. Hvis der benyttes runde trug, skal der være mindst 4 cm foderplads pr. 
dyr. 
e) Ved benyttelse afvandrender skal hvert dyr have adgang til mindst 10 cm plads 
ved renden. Ved benyttelse af drikkekopper eller vandnipler skal der være mindst 
en drikkekop eller vandnippel for hver 10 dyr. Hvis gruppestørrelsen er på under 
10 høner, skal gruppen have adgang til mindst to drikkekopper eller vandnipler. 
f) Gulvet skal være således udformet, at det giver tilstrækkelig støtte for alle de 
fremadrettede kløer på hver fod. 
^ 
2. I produktionssystemer, hvor hønerne kan bevæge sig frit mellem forskellige etager 
eller kun har én etage, skal følgende supplerende betingelser være opfyldt ud over de 
i stk. 1 nævnte: 
a) I produktionssystemer med flere etager skal højden mellem etagerne være mindst 
50 cm. 
b) Vandings- og fodringsanlæggene skal være jævnt fordelt. 
c) Myndighederne kan tillade næbtrimning med den indskrænkning, at der kun må 
foretages næbtrimning på kyllinger på under 10 dage. 
d) Mindst halvdelen af bunden skal være forsynet med strøelse. Strøelsen skal 
holdes i, letsmuldrende tilstand og være egnet til, at hønerne kan hakke, skrabe og 
støvbade. 
3. I stimulusberigede bure skal følgende supplerende betingelser være opfyldt ud over 
de i stk. 1 nævnte: 
a) Burene skal overalt være mindst 50 cm høje. 
b) Hønernes næb må ikke trimmes. 
4. Uden; at foregribe artikel 9, kan medlemsstaterne dog tillade dispensationer fra stk. 1, 
litra a) og c), således at der kan bruges æglægningsbure, hvis følgende betingelser er 
opfyldt: 
a) Der skal for hver høne være mindst 800 cm2 burareal målt i vandret plan, som den 
kan benytte uden forhindringer. 
b) Burene skal overalt være mindst 50 cm høje. 
c) Burene skal være forsynet med kloslidningsanordninger, som er godkendt af 
myndighederne, og med passende siddepinde. 
9r. 
d) Burene skal have en forside, der kan åbnes helt, eller en tilsvarende åbning i en 
anden del af buret for at hindre, at dyrene kommer til skade. 
e) Der skal være en gang på mindst 1 m mellem bure, der er stillet oven på 
hinanden, således at inspektion, indsætning og udtagning af høner lettes. 
f) Gulvets hældning må ikke være over 14% eller 8°. Medlemsstaterne kan dog 
tillade større hældning, hvis der benyttes gulve, som ikke består af trådnet med 
rektangulære masker. 
g) Hønernes næb må ikke trimmes. 
5. I alle tilfælde, hvor der gives dispensation efter stk. 4, skal den pågældende 
medlemsstat kontrollere, om betingelserne i nævnte stykke er opfyldt. 
6. Desuden skal medlemsstaterne fra den 1. januar 2009 sikre, at mindstekravene i stk. 
1 til 4 gælder for alle produktionssystemer. 
Artikel 4 
1. Indtil den 31. december 2008 tillader medlemsstaterne brug af æglægningsbure, som 
var i brug den 1. januar 1999, og som ikke er over 10 år gamle, forudsat at de mindst 
opfylder nedenstående krav: 
a) Der skal for hver æglæggende høne være mindst 450 cm2 burareal målt i vandret 
plan, som den kan benytte uden forhindringer, bortset fra at der kan anbringes 
prelplader for at undgå spild, som kan indskrænke det areal, der er til rådighed. 
b) Der skal være et fodertrug, som kan benyttes uden forhindringer. Dets længde 
skal være mindst 10 cm multipliceret med antallet af dyr i buret. 
# 
:) 
c) Medmindre der forefindes drikkekopper eller vandnipler, skal hvert 
æglægningsbur have en vandrende af samme længde som det i litra b) nævnte 
fodertrug. Hvis der er installeret vandere, skal der i hvert bur være adgang til 
mindst to drikkekopper eller vandnipler. 
d) Æglægningbure skal være mindst 40 cm høje over 65% af burarealet og må ingen 
steder være under 35 cm. 
e) Gulvet i æglægningsbure skal være således udformet, at det giver tilstrækkelig 
støtte for alle de fremadrettede kløer på hver fod. Gulvets hældning må ikke være 
over 14% eller 8°. Medlemsstaterne kan dog tillade større hældning, hvis der 
benyttes gulve, som ikke består af trådnet med rektangulære masker. 
f) Hønernes næb må ikke trimmes. 
2. Æglægningsbure, der den 1. januar 1999 er over 10 år gamle, kan efter vurdering af 
hvert enkelt tilfælde tillades af myndighederne i en periode, som under ingen 
omstændigheder må vare længere end til den 31. december 2003. Samtidig skal 
burene mindst opfylde de i stk. 1 fastsatte krav. 
3. Fra den 1. januar 2004 skal det i stk. 1, litra a), krævede areal dog udvides til mindst 
550 cm pr. høne. 
Artikel 5 
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at forholdene for æglæggende høner er i 
overensstemmelse med de i bilaget fastsatte krav. 
2. Bestemmelserne i bilaget kan ændres efter proceduren i artikel 8 for at tage hensyn til 
den videnskabelige udvikling. 
JÇ 
Artikel 6 
1., Medlemsstaterne drager omsorg for, at der foretages inspektioner under 
myndighedernes ansvar for at kontrollere, om bestemmelserne i dette direktiv og 
bilaget hertil overholdes. 
Disse inspektioner, der kan foretages i forbindelse med kontrol i andet øjemed, skal 
hvert år omfatte et statistisk repræsentativt udsnit af de forskellige driftsformer, der 
benyttes i hver medlemsstat. 
2. Kommissionen opstiller efter proceduren i artikel 8 et regelsæt, der skal anvendes i 
forbindelse med de i stk. 1 omhandlede inspektioner. 
3. Medlemsstaterne underretter hvert andet år senest den sidste arbejdsdag i april, og 
første gang senest den 30. april 2001 Kommissionen om resultaterne af de 
inspektioner, der er foretaget i løbet af de foregående to år i henhold til denne artikel, 
herunder antallet af inspektioner i forhold til antallet af bedrifter på deres område. 
Artikel 7 
Veterinærsagkyndige fra Kommissionen kan i tilfælde, hvor det er nødvendigt for den 
ensartede anvendelse af dette direktiv, føre kontrol på stedet i samarbejde med 
myndighederne. De personer, der fører denne kontrol, skal træffe de særlige 
foranstaltninger med hensyn til personlig hygiejne, der måtte være nødvendige for at 
udelukke enhver risiko for overførsel af sygdomme. 
Den medlemsstat, på hvis område der føres kontrol, skal yde de sagkyndige al fornøden 
bistand ved udførelsen af deres hverv. Kommissionen underretter den pågældende 
medlemsstats myndigheder om kontrolresultaterne. 
Den pågældende medlemsstats myndigheder træffer enhver foranstaltning, der måtte vise 
sig nødvendig for at tage hensyn til kontrolresultaterne. 
Gennemførelsesbestemmelserne til demie artikel vedtages efter proceduren i artikel 8. 
tf 
Artikel 8 
Når der henvises til proceduren i denne artikel, gælder følgende regler: 
a) Kommissionens repræsentant forelægger Den Stående Veterinærkomité (i det 
følgende benævnt "komitéen") et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. 
Komitéen afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan 
fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald 
ved afstemning. 
b) Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at 
anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen. 
c) Kommissionen tager størst muligt hensyn til komitéens udtalelse. Den underretter 
komitéen om, hvorledes den har taget hensyn til dens udtalelse. 
Artikel 9 
Kommissionen forelægger inden den 1. januar 2006 Rådet og Europa-Parlamentet en 
rapport, der er udarbejdet på grundlag af en udtalelse fra Den Videnskabelige 
Veterinærkomité om produktionssystemer, som opfylder kravene til æglæggende høners 
velfærd set ud fra et patologisk, zooteknisk, fysiologisk, adfærdsmæssigt og økonomisk 
synspunkt, tillige med forslag til afvikling af de produktionssystemer, som ikke opfylder 
disse krav. 
Rådet træffer med kvalificeret flertal afgørelse om disse forslag senest tre måneder efter 
deres forelæggelse. 
Artikel 10 
Rådets direktiv 88/166/EØF ophæves med virkning fra den 1. januar 1999. 
So 
Artikel 11 
1., Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft 
for at efterkomme dette direktiv senest den 1. januar 1999. De underretter straks 
Kommissionen herom. De skal anvende disse bestemmelser fra den 1. januar 1999. 
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, henvises der deri til dette 
direktiv, eller de ledsages ved offentliggørelsen af en sådan henvisning. De nærmere 
regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale 
retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. 
Artikel 12 
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende. 
Artikel 13 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den På Rådets vegne 
10 
?/ 
BILAG 
1. De materialer, der anvendes til at konstruere opstaldningsanlæg til høner, og 
navnlig udstyr, dyrene kan komme i berøring med, må ikke være skadelige for 
dyrene og skal kunne rengøres grundigt og desinficeres. Opstaldningen skal være 
således udformet, at det hindres, at dyrene kommer til skade. 
2. Indtil der er fastsat EF-regler herom, skal el-installationer og -udstyr opfylde 
nationale regler, således at der undgås elektriske stød . 
3. Isolering, opvarmning og ventilering af huset skal sikre, at luftskifte, støv, 
temperatur, relativ luftfugtighed og koncentrationer af luftarter holdes inden for 
grænser, som ikke er skadelige for dyrene. 
4. Alt automatisk eller mekanisk udstyr, som er afgørende for dyrenes sundhed og 
velfærd, skal inspiceres mindst to gange om dagen. Hvis der opdages fejl eller 
mangler, skal disse straks afhjælpes. Hvis dette ikke er muligt, skal der træffes 
passende foranstaltninger til at sikre dyrenes sundhed og velfærd, indtil fejlene eller 
manglerne' er afhjulpet, navnlig ved brug af alternative fodringsmetoder og 
opretholdelse af et tilfredsstillende miljø. 
Hvis der benyttes ventilationsanlæg, skal der sørges for et passende beredskab, så 
der sikres tilstrækkelig luftfornyelse til at beskytte dyrenes sundhed og velfærd, 
hvis anlægget svigter, og der skal være et alarmsystem, så fjerkræpasseren bliver 
advaret om svigtet. Alarmsystemet skal regelmæssigt afprøves. 
Der skal på bedriften opbevares skriftlige optegnelser over alle svigt og 
foranstaltninger, der er truffet som følge heraf, og de skal stilles til rådighed for 
myndighederne efter anmodning. Optegnelserne skal opbevares i en 
minimumsperiode, som fastsættes af myndighederne, dog mindst tre år. 
5. Dyrene må ikke til stadighed holdes i mørke. Under hensyntagen til de forskellige 
klimaforhold i medlemsstaterne skal der for at imødekomme dyrenes adfærdsbehov 
og fysiologiske behov sørges for passende naturligt lys eller kunstig belysning. Ved 
benyttelse af kunstig belysning skal denne fungere i en periode, der mindst svarer 
til den periode, hvor der normalt er naturligt lys, dvs. mellem kl. 09.00 og 17.00. 
Desuden skal der være passende lyskilder (faste eller mobile), der giver 
tilstrækkeligt stærkt lys til, at dyrene kan inspiceres til enhver tid. Ved benyttelse af 
kunstig belysning skal dyrene hver dag have en passende hvileperiode, hvor 
lysstyrken reduceres, så de kan hvile sig. 
I burene på de nederste etager skal lysstyrken holdes konstant. 
11 
?? 
6. Alle dyr skal inspiceres af ejeren eller den, der er ansvarlig for dem, mindst to 
gange om dagen. 
Der skal på bedriften opbevares daglige optegnelser over disse inspektioner og 
foranstaltninger, der er truffet i forbindeles hermed, og de skal stilles til rådighed 
for myndighederne efter anmodning. Optegnelserne skal opbevares i en 
minimumsperiode, som fastsættes af myndighederne, dog mindst tre år.. 
Hvis der er dyr, som ser ud til ikke at være ved godt helbred, herunder at de viser 
adfærdsmæssige ændringer, skal der tages skridt til at fastslå årsagen og 
iværksættes passende afhjælpende foranstaltninger, fx behandling, isolation, 
udsætning eller overvågning af miljøet. Hvis årsagen kan spores tilbage til en 
miljømæssig faktor i produktionsenheden, som det ikke er afgørende at rette straks, 
bør dette ske, når dyrene er udtaget, og inden næste hold dyr indsættes. 
Der skal søges dyrlægehjælp snarest muligt, hvis der er høner, som ikke reagerer på 
fjerkræpasserens pleje. 
7. Bygninger, inventar og redskaber, der anvendes til dyr, skal rengøres ordentligt og 
desinficeres for at forhindre krydsinfektion og akkumulering af sygdomsbærende 
organismer. Gødning og uspist foder eller spildt foder skal fjernes så ofte som 
nødvendigt for at minimere lugt og undgå at tiltrække fluer, mus og rotter. 
De dele af husene eller burene, som dyrene er i berøring med, skal rengøres 
grundigt og desinficeres, hver gang huset tømmes, og inden der indsættes et nyt 
hold dyr. 
8. Opstaldning i bure i fire eller flere etager tillades kun, såfremt der er en fast bro 
eller en anden godkendt indretning, som gør det muligt at inspicere de øverste bure, 
og som letter udtagning af dyr fra disse bure. 
9. Alle dyr skal have adgang til tilstrækkeligt, nærende og hygiejnisk foder hver dag 
og til tilstrækkeligt, frisk vand hele tiden, undtagen i tilfælde af terapeutisk eller 
profylaktisk behandling. 
10. Fodrings- og vandingsanlæggene skal være af sådant design og således udformet, 
anbragt og vedligeholdt, at dyrenes foder og vand kontamineres mindst muligt. 
11. Dyrene skal passes af et tilstrækkeligt antal medhjælpere, som er blevet oplært i 
den benyttede driftsform og har erfaring heri. 
12. Det er forbudt at kupere, stække eller skære ind i vingerne eller at skære senerne 
over. Hvis det er nødvendigt at reducere flyvcevnen, kan flyvefjerene på den ene 
vinge afklippes af en erfaren person. 
13. Dyrene skal beskyttes mod rovdyr og ekstreme vejrforhold. 
14. Bygninger, bure og indhegninger skal være indrettet således, at dyrene ikke kan 
undslippe. 
12 
33 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 135 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 15 
Katalognummer : CB-CO-98-166-DA-C 
ISBN 92-78-32085-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
96/