EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 18.11.2020 COM(2020) 744 final FORSLAG TIL KOMMISSIONENS OG RÅDETS FÆLLES RAPPORT OM BESKÆFTIGELSEN





INDHOLDSFORTEGNELSE FORORD NØGLEBUDSKABER 1. OVERSIGT OVER ARBEJDSMARKEDET OG SOCIALE TENDENSER OG UDFORDRINGER I DEN EUROPÆISKE UNION 1.1 Tendenser på arbejdsmarkedet 1.2 Sociale tendenser 2. ØJEBLIKSBILLEDER FRA DEN SOCIALE RESULTATTAVLE 2.1 En forklaring af resultattavlen 2.2 Data fra den sociale resultattavle 3. BESKÆFTIGELSESMÆSSIGE OG SOCIALPOLITISKE REFORMER — MEDLEMSSTATERNES RESULTATER OG INDSATS 3.1 Retningslinje 5: Skabe øget efterspørgsel efter arbejdskraft 3.1.1 Nøgleindikatorer 3.1.2 Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne 3.2 Retningslinje 6: Styrke udbuddet af arbejdskraft og forbedre adgangen til beskæftigelse, færdigheder og kompetencer 3.2.1 Nøgleindikatorer 3.2.2 Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne 3.3 Retningslinje 7: Forbedre arbejdsmarkedernes funktion og effektiviteten

af den sociale dialog 3.3.1 Nøgleindikatorer

3.3.2 Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne 3.4 Retningslinje 8: Fremme lige muligheder for alle, støtte social inklusion

og bekæmpe fattigdom 3.4.1 Nøgleindikatorer 3.4.2 Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne



FORORD Den fælles beskæftigelsesrapport fra Europa-Kommissionen og Rådet udarbejdes i henhold til artikel 148 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Europa-Kommissionens forslag til denne rapport er en del af efterårspakken. Den fælles beskæftigelsesrapport giver et årligt overblik over de vigtigste beskæftigelsesmæssige og sociale tendenser i Den Europæiske Union samt medlemsstaternes reformtiltag i overensstemmelse med retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker. Rapporten følger strukturen i retningslinjerne: øge efterspørgslen efter arbejdskraft (retningslinje 5), styrke udbuddet af arbejdskraft og forbedre adgangen til beskæftigelse, færdigheder og kompetencer (retningslinje 6), forbedre arbejdsmarkedernes funktion og effektiviteten af den sociale dialog (retningslinje 7) og fremme lige muligheder for alle, støtte social inklusion og bekæmpe fattigdom (retningslinje 8). Derudover overvåger den fælles beskæftigelsesrapport medlemsstaternes resultater i forhold til den sociale resultattavle, som blev indført inden for rammerne af den europæiske søjle for sociale rettigheder. Søjlen blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen i fællesskab den 17. november 2017. Den fastlægger principper og rettigheder på tre områder: i) lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, ii) rimelige arbejdsvilkår og iii) social beskyttelse og inklusion. Overvågningen af fremskridtene på disse områder understøttes af en detaljeret analyse af den sociale resultattavle, som ledsager søjlen. Den fælles beskæftigelsesrapport er struktureret som følger: Et indledende kapitel (kapitel 1) sætter rammerne ved at rapportere om de vigtigste arbejdsmarkedsmæssige og sociale tendenser i Den Europæiske Union. I kapitel 2 præsenteres de vigtigste resultater fra analysen af den sociale resultattavle, som er knyttet til den europæiske søjle for sociale rettigheder. Kapitel 3 indeholder en detaljeret tværnational redegørelse for nøgleindikatorerne (inklusive dem fra den sociale resultattavle), som fokuserer på medlemsstaternes resultater og udfordringer samt de politikker, som de har gennemført for at forholde sig til retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken.

NØGLEBUDSKABER Før covid-19-krisen satte ind, oplevede EU en støt men aftagende vækst i beskæftigelsen. De positive resultater på arbejdsmarkedet, der startede i 2013, fortsatte, og beskæftigelsen blev yderligere øget i 2019 og nåede et rekordhøjt niveau ved årets udgang. Medlemsstaternes reformindsats i kølvandet på den finansielle krise bidrog til denne jobskabende økonomiske vækst, selv om der fortsat var udfordringer i nogle medlemsstater og regioner, herunder med hensyn til sårbare gruppers integration på arbejdsmarkedet. Covid-19-pandemien vendte denne tendens og ændrede pludseligt vores måde at arbejde og leve på. Den har kostet mange menneskeliv og skabt et økonomisk chok uden fortilfælde. De europæiske og nationale myndigheder har reageret hurtigt. Beskyttelse af borgernes sundhed og job er blevet den vigtigste politiske prioritet. Medlemsstaterne har navnlig ydet støtte til de grupper og sektorer, der har været særligt berørt. Gennemførelsen af disse foranstaltninger har hidtil forhindret en massiv beskæftigelsesmæssig og social krise i hele EU. Der er dog stadig mange usikkerhedsmomenter, navnlig om, hvor længe pandemien vil vare, hvornår en bæredygtig økonomisk genopretning vil finde sted, og om konsekvenserne for de mest sårbare. Situationen varierer fra land til land, hvilket også skyldes historisk betingede problemer. Medlemsstater, der allerede stod over for alvorlige socioøkonomiske udfordringer inden pandemien, er nu endnu mere sårbare. Gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder er afgørende for at sikre, at genopretningen er retfærdig og inklusiv. Søjleprincipperne skal sammen med de tre dimensioner for lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår og social beskyttelse, sundhed og inklusion være retningsgivende for udformningen af politiske foranstaltninger til støtte for arbejdstagere og husstande. Bekæmpelse af pandemiens konsekvenser samt forberedelse af genopretningen kræver, at vi fremmer social modstandsdygtighed og opadgående konvergens ved at sætte mennesket i centrum. De nyligt vedtagne beskæftigelsesretningslinjer indeholder specifik vejledning, der har til formål at afbøde de beskæftigelsesmæssige og sociale virkninger af covid-19, og giver medlemsstaterne konkret vejledning i, hvordan man kan modernisere arbejdsmarksinstitutionerne, uddannelse samt socialsikrings- og sundhedssystemer med henblik på at gøre dem mere inklusive og retfærdige. De indarbejder også nye elementer, der afspejler Unionens prioriteter, navnlig med hensyn til en socialt retfærdig grøn og digital omstilling. Det er et centralt mål i den europæiske grønne pagt at vende klima- og miljøudfordringerne til muligheder og at gøre omstillingen rimelig og inklusiv for alle. EU har reageret hurtigt og stærkt på krisen. Medlemsstaterne har fået tilbudt en hidtil uset finansiel støtte til at afbøde de økonomiske, sociale og sundhedsmæssige virkninger af krisen og styrke genopretningen, herunder gennem det nye SURE-instrument, nødhjælpsinstrumentet og den øgede fleksibilitet i anvendelsen af midler under samhørighedspolitikken inden for rammerne af investeringsinitiativet som reaktion på coronavirusset. Derudover vil genopretnings- og resiliensfaciliteten, som er en hjørnesten i Next Generation EU, yde omfattende finansiel støtte til reformer og investeringer, der har til formål at støtte jobskabelse og gøre EU's økonomier, samfund og sundhedssystemer mere modstandsdygtige og bedre forberedte på den grønne og digitale omstilling. Dette er en enestående mulighed for at fremme investeringer i mennesker og fremskynde den økonomiske genopretning. Denne hurtige reaktion passer ind i en langsigtet strategi og styrker Unionens evne til at nå sine langsigtede mål. Den fælles beskæftigelsesrapport har til formål at hjælpe medlemsstaterne med at udpege prioriterede områder for reformer og investeringer. Den fælles beskæftigelsesrapport, som udarbejdes i henhold til artikel 148 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, giver et overblik over den vigtigste beskæftigelsesmæssige og sociale udvikling i Europa og over gennemførelsen af beskæftigelsesretningslinjerne. Den har fra starten været en integreret del af det europæiske semester, og den fremhæver de centrale beskæftigelsesmæssige og sociale udfordringer, der skal imødegås i den årlige cyklus som led i efterårspakken. I det ekstraordinære europæiske semester 2021 vil den fælles beskæftigelsesrapport desuden hjælpe medlemsstaterne med at udpege prioriterede områder for reformer og investeringer, der skal medtages i deres genopretnings- og resiliensplaner, på baggrund af beskæftigelsesretningslinjerne. Resultaterne fra den sociale resultattavle, som ledsager den europæiske søjle for sociale rettigheder, fremlægges i den fælles beskæftigelsesrapport og kan være en hjælp i forbindelse med udformningen af de nationale planer. På baggrund af den fælles beskæftigelsesrapport vil Kommissionen desuden vurdere planernes indhold i analysedokumenter, der ledsager forslagene til Rådets gennemførelsesretsakter. I samarbejde med Beskæftigelsesudvalget og Udvalget for Social Beskyttelse vil Kommissionen også fortsætte med nøje at overvåge hele den arbejdsmarkedsmæssige og sociale udvikling samt regelmæssigt ajourføre den tilhørende overvågning af beskæftigelsesresultater og overvågning af resultaterne for social beskyttelse. ********* Covid-19-krisen har i høj grad påvirket arbejdsmarkedsresultaterne i EU. Selv om der allerede var tydelige tegn på en afmatning i beskæftigelsestallene i anden halvdel af 2019, er de fleste arbejdsmarkedsindikatorers positive tendens blevet brudt efter pandemiens udbrud. Den samlede beskæftigelse (der var steget med 15 millioner siden midten af 2013) faldt med 6,1 millioner mennesker mellem fjerde kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020, hvilket er den største tilbagegang mellem to på hinanden følgende kvartaler. Efter seks års positiv udvikling frem mod Europa 2020-målet for beskæftigelse bevægede beskæftigelsesfrekvensen sig i 2020 længere væk fra dette mål. Den hurtige vedtagelse af arbejdsdelingsordninger og andre foranstaltninger til fastholdelse på arbejdsmarkedet har sammen med et fald i erhvervsfrekvensen indtil videre ført til, at der kun er skabt en moderat stigning i arbejdsløsheden på 1 procentpoint til og med september 2020. Ungdomsarbejdsløsheden (15-24 år) steg dog markant mere end arbejdsløsheden for andre aldersgrupper, og andelen af unge, der hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET), steg kraftigt. Arbejdstagere, der ikke er født i EU, er også blevet hårdt ramt. Disse resultater varierer betydeligt på tværs af lande, regioner og sektorer og kræver nøje overvågning og politiske bestræbelser, hvis en mere negativ indvirkning skal undgås på kort sigt. En massiv anvendelse af arbejdsdelingsordninger var med til at afbøde konsekvenserne af chokket på arbejdsmarkedet. Antallet af arbejdstimer pr. arbejdstager faldt brat med 11,3 % i andet kvartal af 2020 i forhold til sidste kvartal af 2019. Samtidig steg fravær fra arbejdet kraftigt fra 9,7 % i fjerde kvartal af 2019 til 21,8 % i andet kvartal af 2020 (omkring halvdelen af stigningen skyldtes midlertidige afskedigelser). Siden krisen satte ind, har medlemsstaterne udvidet (eller indført, i de tilfælde hvor de ikke tidligere har været tilgængelige) arbejdsdelingsordninger og/eller andre jobbevarende ordninger, som har til formål at begrænse tab af arbejdspladser, undgå spredning af menneskelig kapital og opretholde den samlede efterspørgsel. Den Europæiske Union støtter denne indsats med det midlertidige instrument for støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE). Den ekstraordinære og synkroniserede anvendelse af arbejdsdelingsordninger bidrog til at afhjælpe de umiddelbare følger af krisen og forhindrede en kraftig stigning i arbejdsløsheden. Jo længere krisen varer, desto større er risikoen dog for at støtte job i virksomheder, der ikke længere er levedygtige. Når det overvejes at udfase arbejdsdelingsordninger, er det derfor vigtigt omhyggeligt at afveje, på den ene side, behovet for at beskytte virksomheder og medarbejdere, så længe de økonomiske vilkår påkræver det, og, på den anden side, indførelsen af politikker til fremme af strukturelle ændringer og omflytning af arbejdstagere (f.eks. gennem veludformede ansættelsesincitamenter og omskolingsforanstaltninger).

Covid-19-krisen bryder en 6 år lang positiv tendens på arbejdsmarkedet 6,1 millioner

færre beskæftigede i andet kvartal af 2020 i forhold til fjerde kvartal af 2019 72 %

beskæftigelse i andet kvartal af 2020 (1,1 procentpoint lavere end et år tidligere) 7,5 %

arbejdsløshed i september 2020 (1 procentpoint højere end i marts) -11,3 %

arbejdstimer pr. arbejdstager i andet kvartal 2020 i forhold til fjerde kvartal af 2019 Aktivitet, arbejdsløshed og NEET-andelen i EU-27 i % Arbejdstimer pr. arbejdstager og fravær fra arbejdet i EU-27 Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Sæsonkorrigerede, ikke kalenderkorrigerede data. Det økonomiske chok opleves forskelligt på tværs af sektorer og kategorier af arbejdstagere. Alle økonomiske aktiviteter undtagen bygge- og anlægsvirksomhed reducerede deres beskæftigelsestal i året frem til andet kvartal af 2020, men de kraftigste tilbagegange blev konstateret i hotel- og restaurationsbranchen, i kultur- og underholdningsbranchen og blandt erhvervsaktiviteter. Faldet i beskæftigelsen har i højere grad ramt arbejdstagere i utraditionelle ansættelsesforhold, dog med store forskelle fra land til land. Midlertidigt ansatte er blevet hårdt ramt med et fald på 16,7 % i forhold til året før i andet kvartal af 2020, mens den faste beskæftigelse er forblevet stabil, hvilket også skyldes den politiske indsats. Dette har medført et betydeligt fald i den samlede andel af midlertidigt ansatte i forhold til det samlede antal ansatte, og også på dette punkt er der store forskelle fra land til land. Pandemien har påvirket forskellige job og sektorer forskelligt 4,2 millioner færre arbejdstagere på midlertidige kontrakter i året frem til andet kvartal af 2020 Vækst i beskæftigelsen inden for bygge- og anlægssektoren, offentlig administration og IKT-aktiviteter Største fald i relative tal inden for handel, kunst og underholdning samt landbrug Beskæftigelse (15-64 år) efter kontrakttype: ændring i procent mellem andet kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020 Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Bemærk: *Aktiviteter i NACE rev. 2. Som følge af covid-19 er der risiko for, at medlemsstaterne kommer til at stå over for en kraftig stigning i ungdomsarbejdsløsheden, hvilket kræver reformer og øget støtte. Efter et fortsat fald i 2019 steg ungdomsarbejdsløsheden i hele EU fra et lavpunkt på 14,9 % i marts 2020 til 17,1 % i september, og den steg hurtigere end den samlede arbejdsløshed. Krisen førte også til den største stigning mellem to på hinanden følgende kvartaler i andelen af 15-24-årige, der ikke var i beskæftigelse eller under uddannelse, siden Eurostats datarække blev indført i 2006 (fra 10,4 % til 11,6 % mellem første kvartal af 2020 og andet kvartal af 2020). I 2019 forlod hver tiende unge i alderen 18-24 år en uddannelse med et kvalifikationsniveau, der var lavere end for en sekundæruddannelse på andet trin, og mere end en fjerdedel af de 30-34-årige havde ikke en uddannelse, der gav direkte adgang til arbejdsmarkedet (erhvervsuddannelse på sekundærtrinnet eller tertiæruddannelse). Kommissionens forslag til henstillingen om erhvervsuddannelse og det europæiske uddannelsesområde indeholder mål for forbedring af både erhvervsuddannelsesniveauet og det tertiære uddannelsesniveau. Eftersom de stigende NEET-andele i vid udstrækning skyldes faldet i efterspørgslen efter arbejdskraft, vil reformer til fremme af jobskabelse, uddannelse og færdigheder være afgørende. En vellykket gennemførelse af den styrkede ungdomsgaranti, der er baseret på velfungerende offentlige arbejdsformidlinger og uddannelsessystemer, vil være af afgørende betydning. For unge NEET-kvinder, for hvem inaktivitet spiller en større rolle end for mænd, bør reformerne også omfatte foranstaltninger til at fjerne skattemæssige incitamenter til ikke at arbejde og skabe balance mellem arbejde og omsorgsforpligtelser (se også nedenfor). Covid-19-krisen førte til en betydelig stigning i NEET-andelene 11,6 %

unge NEET'er (15-24 år) i andet kvartal af 2020 (1,2 procentpoint mere end i det foregående kvartal) -12 %

lavtuddannede unge i beskæftigelse mellem slutningen af 2019 og andet kvartal af 2020 26 %

af de unge (30-34 år) har uddannelser, der ikke giver direkte adgang til arbejdsmarkedet (erhvervsuddannelse på sekundærtrinnet eller tertiæruddannelse) Unge i alderen 15-24 år, der hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET), (andet kvartal af 2020)

Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Den kønsbetingede forskel i beskæftigelsesfrekvensen stagnerede, og den kønsbetingede lønforskel er blevet mindre i de seneste fem år, men krisen har skabt nye risici og understreget behovet for reformer og investeringer. Selv om beskæftigelsesfrekvensen for kvinder steg, er den kønsbetingede lønforskel kun blevet forbedret en smule siden 2013 på trods af kvinders højere gennemsnitlige uddannelsesniveau. Kvinders overrepræsentation i lavtlønsprægede sektorer og erhverv gør dem særligt sårbare på de arbejdsmarkeder, som er blevet ramt af covid-19-krisen. De kønsbetingede forskelle er større for kvinder med små børn: I 2019 stod de over for en negativ kønsbetinget forskel i beskæftigelsen på 14,3 procentpoint i forhold til kvinder uden børn, mens mænd i samme situation oplevede en positiv forskel på 9,6 procentpoint. Beskæftigelsesresultaterne er i særlig grad dårligere for ældre kvinder, lavtuddannede kvinder, kvinder, der er født uden for EU, og kvinder med handicap. Kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet kan styrkes gennem reformer og investeringer i førskoleundervisning og børnepasning samt langtidspleje og politikker til opnåelse af balance mellem arbejdsliv og privatliv, såsom kønsafbalanceret forældre- og plejeorlov. Andre reformer og investeringer kan omfatte foranstaltninger, der sikrer lige karriereudvikling, foranstaltninger for løngennemsigtighed og tilpasninger af skattesystemet og de sociale ydelser, såsom individuel frem for husstandsbestemt beskatning og familiebaserede fradrag, fradrag for ægtefælle, der forsørges, og overførbare fradrag. Der er fortsat markante kønsforskelle for så vidt angår beskæftigelse og løn i flere medlemsstater 11,4 procentpoint

kønsbetinget forskel i beskæftigelsesfrekvens i andet kvartal af 2020, næsten stabil siden 2013



14,3 procentpoint

beskæftigelsesmæssige konsekvenser af forældreskab (lavere beskæftigelsesfrekvens for kvinder med små børn i forhold til kvinder uden børn) Ukorrigeret kønsbetinget lønforskel 2014 og 2018

(procentpoint) Kilde: Eurostat. Krisen vil sandsynligvis have en uforholdsmæssig stor indvirkning på migranter fra lande uden for EU, og der er behov for en yderligere indsats for at sikre deres integration på arbejdsmarkedet. Den gennemsnitlige beskæftigelsesfrekvens for migranter fra lande uden for EU blev forbedret mellem 2017 og 2019 (fra 61,5 % til 64,2 %). Men da krisen satte ind, faldt beskæftigelsesfrekvensen betydeligt (ned til 60,8 % i andet kvartal af 2020) som følge af deres overrepræsentation blandt midlertidigt ansatte og i sektorer, der blev hårdt ramt af krisen, selv om de spillede en afgørende rolle i vigtige frontlinjeerhverv under pandemien. Hertil kommer, at det er mere sandsynligt, at vandrende arbejdstagere i første generation befinder sig i job, som kræver lavere kvalifikationer, selv når de har en videregående uddannelse. Medlemsstaternes politiske reaktion vedrørende udbud af sprogkurser, adgang til uddannelse, arbejdsmarkedsvejledning og anerkendelse af færdigheder og kvalifikationer har indtil videre bidraget til at forbedre deres integration på arbejdsmarkedet. Opretholdelse og styrkelse af disse politikker vil bidrage til at gøre genopretningen mere inklusiv og bygge videre på færdighederne og potentialet hos migranter, herunder flygtninge. For at forbedre den sociale modstandsdygtighed er det afgørende at tage fat på årsagerne til arbejdsmarkedssegmenteringen, bl.a. ved at tilpasse lovgivningen og sikre, at de rette incitamenter er til stede til ansættelse med stabile kontrakter. Forekomsten af tidsbegrænset beskæftigelse varierer betydeligt fra land til land, og unge og kvinder er forholdsmæssigt mere repræsenteret i denne kategori. Medlemsstater med en betydelig andel af personer med tidsbegrænset ansættelse har oplevet de største udsving i beskæftigelsen under krisen. I denne sammenhæng er det afgørende at sikre, at tidsbegrænsede kontrakter understøtter adgangen til arbejdsmarkedet, samtidig med at de fungerer som et "springbræt" til almindelig beskæftigelse, for at øge den sociale modstandsdygtighed og støtte en retfærdig og inklusiv genopretning. Reformer til modernisering af lovgivningen om jobbeskyttelse er vigtige i denne forbindelse, bl.a. reformer, hvorved der fastsættes klare betingelser for anvendelsen af tidsbegrænsede kontrakter, reformer, der forhindrer ansættelsesforhold, som fører til usikre arbejdsvilkår, og reformer, der skaber de rette incitamenter til ansættelse med tidsubegrænsede kontrakter. Samtidig bør medlemsstaterne sikre, at jobsøgende med usikre arbejdsforløb har tilstrækkelig adgang til social beskyttelse og navnlig til arbejdsløshedsunderstøttelse gennem fleksible krav til berettigelse og får mulighed for at uddanne og omskole sig. Mange arbejdstagere er stadig ikke beskyttet af passende mindstelønninger. De lovbestemte mindstelønninger er ofte lave i forhold til andre lønninger i økonomien på trods af de seneste stigninger i mange medlemsstater. Mindstelønnen er generelt ikke tilstrækkelig til at beskytte arbejdstagerne mod risikoen for fattigdom. Derudover er der mangler i dækningen både i lande med en lovbestemt mindsteløn (på grund af undtagelser for specifikke kategorier) og i lande, hvor lønningerne udelukkende fastsættes gennem kollektive overenskomstforhandlinger (for arbejdstagere, der ikke er omfattet af kollektive overenskomster). Efter høring af arbejdsmarkedets parter stillede Kommissionen forslag om et direktiv, der skal sikre, at arbejdstagerne i Unionen beskyttes af passende mindstelønninger. Formålet med forslaget er at fremme kollektive overenskomstforhandlinger om lønninger i alle medlemsstater. I denne henseende bør lande med lovbestemte mindstelønninger sikre forhold, der gør, at mindstelønningerne fastsættes på et passende niveau, herunder klare og stabile kriterier for fastsættelse af mindstelønninger, vejledende referenceværdier som rettesnor for vurderingen af tilstrækkelighed og regelmæssige og rettidige ajourføringer. Disse lande anmodes også om at sikre en forholdsmæssigt afpasset og berettiget anvendelse af varierende og nedsatte satser i forhold til lovbestemte mindstelønninger og en effektiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter i fastsættelsen og ajourføringen af lovbestemte mindstelønninger. Endelig indeholder forslaget bestemmelser om bedre håndhævelse og overvågning af den beskyttelse af mindstelønninger, der er fastsat i hvert land. Tilpasningen af arbejdsvilkår er kommet i centrum under pandemien og vil fortsat være afgørende, når den engang er ovre, og det vil kræve investeringer i arbejdspladsen og reformer at forbedre adgangen til fleksible arbejdsordninger. Mange medlemsstater har tilpasset deres arbejdsvilkår, bl.a. ved at udvide brugen af telearbejde, med særlig fokus på beskyttelse af sårbare arbejdstagere. Under sundhedskrisen har telearbejde vist sig at være meget vigtigt for at sikre forretningskontinuiteten, samtidig med at der gives flere muligheder for at håndtere yderligere plejebehov. Der kan dog også være risici forbundet hermed, herunder risici i forbindelse med telearbejderes erhvervsmæssige, fysiske og psykiske velbefindende. Sat i perspektiv vil pandemien føre til nytænkning af tilrettelæggelsen af arbejdspladser og balancen mellem arbejdsliv og privatliv. Der er forskelle med hensyn til indhold og dækning af nationale bestemmelser vedrørende telearbejde, herunder for så vidt angår fremme af informations- og kommunikationsteknologier (IKT) til dette formål. Med udgangspunkt i eksisterende national praksis for kollektive overenskomstforhandlinger bør medlemsstaterne sikre, at arbejdsmiljøer er sikre og tilpassede, og at der er bred adgang til fleksible arbejdsordninger, med henblik på at skabe balance mellem arbejds-, familie- og privatliv. Der er også behov for større opmærksomhed på at forbedre arbejdsvilkårene for arbejdstagere i sårbare situationer og på at få personer, der udfører sort arbejde, til at skifte til formel beskæftigelse. Pandemien har også kastet lys over manglen på personale inden for visse sundhedserhverv og behovet for at tilpasse eller forbedre deres arbejdsvilkår og færdigheder. Hyppigheden af telearbejde under krisen varierer betydeligt mellem profiler og sektorer 60 procentpoint forskel i adgangen til telearbejde mellem arbejdstagere med avancerede og ringe færdigheder 61 % af dem, der bor i større byer, havde adgang til telearbejde, i forhold til 41 % af dem, der bor i mindre byer Arbejdstagere inden for uddannelse og administrative tjenester benyttede sig i større udstrækning af telearbejde Arbejde i hjemmet under covid-19, de deltagende arbejdstageres vigtigste karakteristika (EU-27 i %). Kilde: Eurofound e-undersøgelse (2020) "Liv, arbejde og covid-19". Aktive arbejdsmarkedspolitikker er afgørende for at støtte arbejdsmarkedsjusteringer som følge af chokket efter covid-19. Medlemsstaterne indledte jobkrisen med forskellige dækningsgrader for aktive arbejdsmarkedspolitikker. Støtte til en gnidningsløs overgang til arbejdsmarkedet, samtidig med at risikoen for yderligere færdighedspolarisering forebygges, er af afgørende betydning for inklusiv vækst. Dette er særlig vigtigt for medlemsstater, der stadig har en høj langtidsledighed, som sandsynligvis vil blive forværret som følge af chokket efter covid-19. Medlemsstaterne har ændret de eksisterende rammer eller indført nye ordninger for aktive arbejdsmarkedspolitikker for bedre at kunne reagere på arbejdsmarkedsvilkårene og fremme beskæftigelse samt opkvalificering og omskoling, hvilket ofte sker med støtte fra Den Europæiske Socialfond. De kan nu have mulighed for at kombinere midler fra samhørighedspolitikken med midler fra genopretnings- og resiliensfaciliteten for yderligere at fremme målrettede aktive arbejdsmarkedspolitikker, herunder foranstaltninger til opkvalificering og omskoling. Adgang til arbejdsløshedsunderstøttelsesordninger med passende ydelsesniveauer og varighed er afgørende for at afbøde de negative virkninger af krisen og støtte arbejdsløses overgang til nye job. Tilvejebringelsen af passende arbejdsløshedsunderstøttelse af en rimelig varighed, som er tilgængelig for alle arbejdstagere, herunder dem, der ikke er ansat på standardkontrakter, er afgørende for at støtte jobsøgende i forbindelse med overgange. Der er behov for særlig opmærksomhed på personer med korte eller afbrudte arbejdsforløb, da de ofte i mindre grad er omfattet af disse ordninger. Som reaktion på pandemien har flere medlemsstater styrket deres arbejdsløshedsunderstøttelsesordninger. Disse ordninger skal muligvis revideres yderligere som følge af ændringer i de økonomiske forhold med henblik på at opretholde passende indkomster og støtte en effektiv arbejdsmarkedsaktivering for de berørte. Der vil være behov for, at de offentlige arbejdsformidlinger går ud over de traditionelle arbejdsmetoder for at imødekomme en kraftig stigning i antallet af jobsøgende og støtte deres omflytning på tværs af erhverv eller sektorer. Andelen af arbejdsløse, der benytter offentlige arbejdsformidlinger til jobsøgning, har været faldende i de seneste år, dog med store forskelle mellem medlemsstaterne. Unge, lavtuddannede og ældre jobsøgende er fortsat overrepræsenterede blandt dem, der søger hjælp hos de offentlige arbejdsformidlinger. For at sikre, at de jobsøgendes og arbejdsgivernes behov imødekommes på passende og effektiv vis, kan det i den nuværende situation være nødvendigt at udvide kapaciteten i forbindelse med at styrke profileringssystemer, hvorved vejlednings- og mentorordninger for jobsøgende fremmes. Investeringer i ajourførte informations- og kommunikationsteknologiske (IKT) løsninger og omskoling af de offentlige arbejdsformidlingers personale vil være vigtige for at styrke deres kapacitet. En stærkere støtte baseret på individuelle handlingsplaner kan hjælpe dem, der er berørt af krisen, med at få job under en fremtidig genopretning. De offentlige arbejdsformidlinger kan spille en afgørende rolle med hensyn til at lette en gnidningsløs overgang og fremme en hurtig genopretning 45 procentpoint forskel mellem det højeste og laveste niveau for benyttelse af offentlige arbejds-formidlinger i forbindelse med jobsøgning i 2019 Lavtuddannede og ældre jobsøgende er i vid udstrækning repræsenteret blandt dem, der søger hjælp hos de offentlige arbejdsformidlinger Høj langtidsledighed før pandemien kan gøre det svært at få genopretningen til at gavne alle Andel af arbejdsløse, der anvender en given jobsøgningsmetode (2019) Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Social dialog og inddragelse af arbejdsmarkedets parter i den politiske beslutningstagning er afgørende for at fremme en retfærdig og bæredygtig genopretning og støtte inklusiv vækst. I flere medlemsstater har kollektive overenskomster og social dialog bidraget til udformningen og gennemførelsen af den umiddelbare socioøkonomiske reaktion på covid-19-krisen, herunder foranstaltninger til hurtigt at tilpasse arbejdsmønstre, såsom fremme af telearbejde, og til at beskytte sundhed, indkomst og job for arbejdstagere i frontlinjen og i kritiske funktioner. I de medlemsstater, der allerede havde veludviklede strukturer for social dialog, foregik der en omfattende høring af arbejdsmarkedets parter i forbindelse med kriseresponsen. I andre medlemsstater har krisen forværret den allerede begrænsede inddragelse af arbejdsmarkedets parter forud for den sundhedsmæssige krisesituation. For at sikre en effektiv og gnidningsløs udformning og gennemførelse af deres reform- og investeringsdagsordener under den nye genopretnings- og resiliensfacilitet i perioden 2021-23 er det afgørende, at medlemsstaterne samarbejder med arbejdsmarkedets parter om udarbejdelsen af deres nationale genopretnings- og resiliensplaner. Uligheder i uddannelse truer social samhørighed og inklusiv vækst, hvorfor der er behov for reformer for at gøre uddannelsessystemerne mere inklusive og få dem til at levere bedre resultater, støtte til de mest sårbare og investeringer i uddannelsesinfrastruktur, herunder digital uddannelse. Børn fra lavere socioøkonomiske grupper står ofte over for store udfordringer med hensyn til uddannelsesniveau. De deltager betydeligt mindre i førskoleundervisning og børnepasning, og de opnår ofte ikke grundlæggende læsefærdigheder på sekundærtrinnet. De er også underrepræsenterede på tertiære uddannelser sammen med studerende fra landdistrikter, handicappede og migranter fra lande uden for EU. Fjernundervisning, der blev indført under nedlukningerne, bragte disse ugunstige vilkår frem i lyset: Elever fra en lavere socioøkonomisk baggrund begyndte typisk med færre digitale færdigheder og manglede oftere adgang til computere og internetforbindelser. Forskellen mellem kønnene vokser også med hensyn til grundlæggende færdigheder og gennemførelse af tertiære uddannelser, hvor drenge klarer sig dårligere end piger. Der er en risiko for, at kombinationen af disse faktorer udmønter sig i ugunstige vilkår gennem hele arbejdslivet, også i lyset af den allerede store forskel i beskæftigelsen mellem de lavt- og de højtuddannede (29,1 procentpoint i 2019). Der er en stærk forbindelse mellem uddannelsesresultater, succes på arbejdsmarkedet og deltagelse i samfundet, hvilket understreger betydningen af inklusiv uddannelse for at sikre en retfærdig genopretning og styrke den sociale modstandsdygtighed. Reformer kan bl.a. omfatte forebyggelse af tidlig niveaudeling, indførelse af støttetjenester og målrettede finansielle ordninger og tjenester for dårligt stillede skoler, familier og unge, fremme af forbedret adgang til uddannelse for nødstedte børn, herunder integration af lærende med særlige undervisningsbehov i det almindelige uddannelsessystem, og investering i infrastruktur og udstyr.

Socioøkonomiske vanskeligheder påvirker stadig i høj grad deltagelse og uddannelsesresultater 36,4 % af de elever, som økonomisk, socialt og kulturelt er dårligere stillet, opnår ikke grundlæggende læsefærdigheder 11,3 procentpoint forskel i deltagelse i førskoleundervisning og børnepasningsordninger for børn, der er i risiko for fattigdom eller social udstødelse i 2016



22,5 % af de unge, der er født uden for EU, forlader uddannelsessystemet tidligt (i forhold til 10,2 % i hele EU) Andel af 15-årige med ringe læsefærdigheder efter økonomisk, social og kulturel status (i procentpoint af 15-årige, 2018) Bemærk: ESCS er økonomisk, social og kulturel status (economic, social and cultural status). Kilde: PISA 2018, OECD. Med henblik på at fremme en inklusiv genopretning og støtte den digitale og grønne omstilling er opkvalificering og omskoling en topprioritet. Før krisen nævnte EU-virksomheder manglen på kvalificeret personale som den største hindring for investeringer. 20 medlemsstater nåede ikke det EU-dækkende mål for voksenuddannelse på 15 % senest i 2020. Voksne med lavere uddannelser deltager betydeligt mindre i læring, selv om de har mest brug for det. En fjerdedel af de unge voksne har ikke en uddannelse, der giver dem direkte adgang til arbejdsmarkedet. Nogle sektorer, såsom IKT, melder om en stor kløft mellem ledige stillinger og færdiguddannede. I mange medlemsstater er det stadig for vanskeligt at få adgang til efter- og videreuddannelse efter at have forladt det formelle uddannelsessystem, og valideringen af færdigheder er fortsat underudviklet. Sammen med de nye færdighedsudfordringer, der opstår i forbindelse med den digitale og grønne omstilling, indikerer dette et behov for at støtte omlægningen af erhvervsuddannelser og tertiære uddannelser. Den europæiske dagsorden for færdigheder og det europæiske uddannelsesområde omfatter politikker for livslang læring, opkvalificering og omskoling, herunder en pagt for færdigheder og gennemførelsen af strategier, prognoser, vejledning og validering vedrørende færdigheder. Under flagskibet "omskoling og opkvalificering" opfordres medlemsstaterne kraftigt til at gennemføre reformer for og investeringer i færdigheder, navnlig digitale, som kan finansieres under den nye genopretnings- og resiliensfacilitet, i tilgift til og i komplementaritet med den finansiering, der traditionelt ydes af Den Europæiske Socialfond. Der er plads til at styrke deltagelsen i voksenuddannelse, som er nøglen til at støtte karriereudvikling og vellykkede jobskift 28,3 procentpoint forskel i beskæftigelsesfrekvensen mellem lavtuddannede og højtuddannede arbejdstagere

6,5 procentpoint lavere deltagelse i voksenuddannelse for lavtuddannede arbejdstagere I 20 medlemsstater deltog mindre end 15 % af de voksne i voksenuddannelse Halvdelen af alle voksne bør deltage i voksenuddannelse i løbet af et år senest i 2025 i henhold til den europæiske dagsorden for færdigheder (i forhold til 38 % i 2016) Beskæftigelsesfrekvens efter opnået uddannelsesniveau (% af personer i alderen 25-64 år i 2019) Andel af voksne og lavtuddannede voksne, der deltager i uddannelse (% af personer i alderen 20-64 år i 2019) Kilde: Eurostat. Covid-19-krisen understregede yderligere vigtigheden af at styrke de digitale færdigheder. Under pandemien har digitale færdigheder vist sig at være af afgørende betydning for at sikre kontinuitet i virksomheder og uddannelsesaktiviteter samt for at sikre adgang til tjenester, herunder sundhedspleje, for en stor del af EU's borgere. Digitale færdigheder vil få stadig større betydning for fuld deltagelse på arbejdsmarkedet og i fremtidens samfund samt for at understøtte den grønne og digitale omstilling. Fremskridtene med hensyn til grundlæggende digitale færdigheder har dog været langsomme: Til trods for en beskeden forbedring havde mere end fire ud af ti personer i EU i 2019 ikke grundlæggende digitale færdigheder, navnlig ældre og lavtuddannede. Desuden er der en systematisk mangel på digitale eksperter og folk med avancerede digitale færdigheder, hvilket er en udfordring, der i høj grad er drevet af kvinders underrepræsentation blandt folk med en tertiær uddannelse i et STEM-fag og i job i IKT-sektoren. Selv om piger i en ung alder klarer sig bedre end drenge med hensyn til digitale færdigheder, vælger de i betydelig mindre grad end drenge de respektive uddannelses- eller karriereveje. Reformer med henblik på at styrke de digitale færdigheder omfatter ajourføring af læseplaner, indførelse af IKT-kurser i primærskoler, undervisning i IKT som en disciplin på sekundærtrinnet, støtte til lærere og undervisere (herunder hvordan man fremmer pigers interesser og ambitioner), muligheder for voksenuddannelse i digitale færdigheder, foranstaltninger, der har til formål at gøre uddannelser inden for STEM- og IKT-områder mere attraktive (navnlig for piger), styrket samarbejde mellem virksomheder, forskningscentre og den akademiske verden samt investeringer i digital infrastruktur og digitalt udstyr. Der er fortsat en betydelig mangel på digitale færdigheder 46 % af personer

i alderen 16-74 år havde ikke grundlæggende digitale færdigheder i 2019

13,5 millioner

ledige stillinger krævede IKT-relaterede færdigheder i 2018 og 2019

57 %

af virksomhederne berettede om vanskeligheder i forbindelse med rekruttering af IKT-specialister i 2019 50,9 %

af lærerne modtog ikke undervisning i IKT under deres formelle uddannelse Personer med grundlæggende eller højere end grundlæggende generelle digitale færdigheder (2019, procentpoint, personer i alderen 16-74 år)

Kilde: Eurostat Den samlede indkomstulighed er faldet en anelse i de seneste år forud for covid-19-pandemien, men den er steget i den lavere ende af indkomstfordelingen i de seneste ti år, hvilket giver anledning til bekymring for den økonomiske væksts inklusionsevne. I gennemsnit har de rigeste 20 % af husstandene i EU en indkomst, der er ca. fem gange større end for de fattigste 20 %. I de seneste år er indkomstuligheden steget mere i den nedre del af indkomstfordelingen (S50/S20) end i den øvre del (S80/S50). Ifølge foreløbige skøn har automatiske stabilisatorer og politiske foranstaltninger, der er truffet for at imødegå krisesituationen, indtil videre dæmpet virkningen af covid-19 på ulighed. Bekæmpelse af indkomstuligheder kræver reformer fra medlemsstaternes side på forskellige politikområder, herunder udformning af deres skatte- og socialsikringssystemer, lønfastsættelsesmekanismer, inklusionsevne og lige muligheder på uddannelsesområdet (fra en tidlig alder) samt adgang for alle til tjenester af høj kvalitet og til en overkommelig pris. Der bør sikres en vurdering af de fordelingsmæssige virkninger af politikker, navnlig med hensyn til politikker, der støtter den grønne og digitale omstilling. Selv om uligheden er faldet på det seneste, er den steget i bunden af indkomstfordelingen 5 gange

højere er indkomstandelen blandt de 20 % højeste indkomster i forhold til de laveste 20 % i 2019

21,4 %

er andelen af den indkomst, der tjenes af de nederste 40 % af befolkningen, og den har været stigende siden 2015 Indkomstkvintilsatsen (S80/S20) og opdeling efter den øvre og nedre del af fordelingen

Kilde: beregning på grundlag af data fra Eurostat Før covid-19-krisen var antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse faldende for syvende år i træk, selv om langsomme fremskridt i lande med højere fattigdomsfrekvenser antyder, at der er udfordringer for de sociale beskyttelsessystemer. I 2019 var ca. 92,4 millioner personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse (AROPE), hvilket er 2,3 millioner færre i forhold til det foregående år. Siden højdepunktet i 2012 har alvorlige materielle afsavn været den kategori, hvor der er sket flest forbedringer, efterfulgt af andelen af mennesker, der lever i husstande med meget lav arbejdsintensitet, hvilket skyldes de solide arbejdsmarkedsresultater før krisen, mens reduktionerne af fattigdomsrisikosatsen er mindre udtalte. Denne positive udvikling var dog aftagende i mange medlemsstater. Fattigdom blandt personer i arbejde og omfanget af fattigdom var langsomt faldende, herunder for personer i husstande med meget lav arbejdsintensitet. Covid-19-krisen og den dertil knyttede stigning i arbejdsløshed og inaktivitet gør det meget vanskeligt at nå Europa 2020-målet om 20 millioner færre mennesker i fattigdom eller social udstødelse (i forhold til 2008). Den nuværende situation skaber udfordringer for de sociale beskyttelsessystemer, navnlig med hensyn til på bæredygtig vis at sikre tilstrækkelige indkomster og tjenester af høj kvalitet, i særdeleshed for alle dem, der har mest brug for dem. Fattigdommen forblev høj for de mest sårbare grupper, navnlig for familier med børn, personer med handicap og personer, der er født uden for EU, som alle i uforholdsmæssig høj grad er blevet ramt af covid-19-krisen. Sundheds- og uddannelsessystemerne samt de sociale beskyttelsessystemer, navnlig sociale tjenester, er blevet sat under et hidtil uset pres, hvilket yderligere forværrer udfordringerne for de mennesker, der befinder sig i de mest sårbare situationer. Selv om risikoen for fattigdom eller social udstødelse for børn (under 18 år) har været faldende i de seneste år, var den stadig 1 procentpoint højere end for befolkningen i den erhvervsaktive alder, og i nogle medlemsstater var den meget høj. Ud over tilstrækkelige indkomstniveauer spiller adgang til tjenester, herunder uddannelse, sundhedspleje og boliger, en central rolle med hensyn til at støtte familier med børn og sikrer lige muligheder i livet. Kommissionen vil i 2021 foreslå en europæisk børnegaranti for at skabe en handlingsramme på EU-plan. Personer med handicap og personer, der er født uden for EU, er udsat for større risiko for fattigdom og social udstødelse og kræver også øget støtte. Den nye strategi for handicappedes rettigheder, som Kommissionen iværksætter i 2021, vil sigte mod at fremme den økonomiske og sociale inklusion af personer med handicap. Den forventes at fokusere på en lang række områder, herunder uddannelse, beskæftigelse, passende social beskyttelse, tilgængelighed og ikke-forskelsbehandling. I den europæiske søjle for sociale rettigheder gentages borgernes ret til adgang til tjenesteydelser af høj kvalitet. Forbedring af adgangen til tjenester, herunder sociale tjenester og lokale og hjemmebaserede tjenester med henblik på en uafhængig tilværelse og inklusion i samfundet, vil blive afspejlet i en række af Kommissionens kommende initiativer og arbejdsgange, såsom de nævnte strategier og den nye handlingsplan for integration og inklusion for personer med migrantbaggrund. Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse var faldende før covid-19-krisen, om end i et langsomt tempo 92,4 millioner

mennesker i risiko for fattigdom eller social udstødelse i EU-27 i 2019, 2,3 millioner færre end i 2018 22,5 % af alle børn

er i risiko for fattigdom eller social udstødelse 9 % af alle arbejdstagere

er i risiko for fattigdom Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse og dens delkomponenter i EU

Kilde: Eurostat Mens boligudgifterne fortsat er meget høje for en stor del af husstandene, kræves der som følge af krisen en indsats for at beskytte de mest sårbare. En ud af ti europæere er påvirket af overdrevent høje boligudgifter. Lavindkomsthusstande og personer, der bor i byer, er de mest udsatte. Hjemløsheden, som er den mest ekstreme form for udelukkelse fra boligmarkedet, er i de seneste ti år steget i de fleste medlemsstater. Sundhedskrisen har skabt yderligere dokumentation for disse boligmæssige problemer. Mange medlemsstater har truffet nødforanstaltninger for at beskytte de mest sårbare, herunder ved at stille nødboliger til rådighed for hjemløse. Medlemsstaternes reformer bør sætte særligt fokus på investeringer i renovering af almennyttige og sociale boliger og på at øge adgangen til sidstnævnte. Covid-19-krisen er en stærk påmindelse om betydningen af sociale beskyttelsessystemer og deres rolle med hensyn til at afbøde de økonomiske og sociale virkninger af reduceret økonomisk aktivitet. Covid-19-krisen vil sandsynligvis øge antallet af personer, der er omfattet af arbejdsløshedsunderstøttelse og anden indkomststøtte, og være en stresstest af kapaciteten i vores sociale beskyttelsessystemer. Der er lande, som har udvidet og optrappet de eksisterende ordninger og midlertidigt udvidet deres betingelser for støtteberettigelse. I en genopretningsfase er der behov for en vedvarende indsats for at opretholde og styrke den sociale beskyttelse for alle på en bæredygtig måde. Med udgangspunkt i kriseberedskabet bør beskyttelsen af selvstændige erhvervsdrivende og atypiske arbejdstagere forbedres yderligere på et strukturelt grundlag i overensstemmelse med henstillingen om adgang til social beskyttelse. Reformer bør bl.a. omfatte dækning, tilstrækkelighed, mulighed for overførsel af socialsikringsrettigheder og støtte til integration på arbejdsmarkedet af dem, der er i stand til at arbejde. I de fleste medlemsstater ligger mindstelønnen under fattigdomsgrænsen I gennemsnit mindsker sociale overførselsindkomster (ekskl. pensioner) fattigdommen med 32,7 %

63,9 %

af EU's befolkning i risiko for fattigdom modtog en eller anden form for ydelse i 2018 Nettoindkomst for minimumsindkomstmodtagere (indkomstår: 2018) Kilde: beregning på grundlag af data fra OECD og Eurostat Covid-19 har presset medlemsstaternes sundheds- og langtidsplejesystemer i en hidtil uset grad. Kriseberedskabskapaciteten i vores sundhedssystemer er ofte blevet sat under pres, og de eksisterende strukturelle udfordringer i forbindelse med sundhedsvæsenets effektivitet, tilgængelighed og modstandsdygtighed er blevet forværret. Udfordringerne knytter sig bl.a. til utilstrækkelig finansiering af sundhedsinvesteringer (herunder til kriseberedskab), begrænset koordinering og integration af pleje, ringe primær pleje og vedvarende hindringer for adgang til sundhedspleje samt uopfyldte behov for lægebehandling. Sådanne vanskeligheder påvirkede i høj grad de mest sårbare. Som tidligere nævnt understregede pandemien også mangler inden for visse sundhedserhverv og vigtigheden af at tilpasse eller forbedre deres arbejdsvilkår og færdigheder. Reformer bør navnlig omfatte en styrkelse af sundhedskapaciteten i medlemsstaterne (særlig spidsbelastnings- og krisestyringskapacitet), bedre koordinering mellem hospitalspleje, ambulant behandling og primær sundhedspleje, opkvalificering og omskoling af sundhedspersonale og forbedring af deres arbejdsvilkår, digital sundhed og mindre egenbetaling. Langtidsplejesystemerne er også blevet hårdt ramt af pandemien, idet brugerne og personalet er meget sårbare over for covid-19. Udfordringer for langtidsplejesystemerne — fra vanskelige situationer for arbejdstagere og uformelle plejere til manglende kontinuitet i tjenester og kapacitetsproblemer — er kommet frem i lyset. Reformer bør bl.a. omfatte forebyggende foranstaltninger, såsom aktiv og sund aldring, og reaktive foranstaltninger, såsom oprettelse af korrekt integrerede sundheds- og socialydelser, udvidelse af adgang og dækning, navnlig til hjemmepleje og lokalsamfundsbaserede tjenester, opkvalificering og omskoling af arbejdsstyrken og støtte til integrerede omsorgstjenester og en uafhængig tilværelse. I flere medlemsstater påvirker indkomstniveauet adgangen til sundhedspleje 1,8 % af EU's befolkning berettede om uopfyldte behov for lægebehandling i 2019 før covid-19-krisen i 11 medlemsstater udgør egenbetaling mere end 20 % af sundhedsudgifterne Selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling efter indkomstniveau, 2019 Kilde: beregning på grundlag af data fra Eurostat Demografiske ændringer udgør fortsat langsigtede udfordringer for pensionssystemerne. Pensionernes tilstrækkelighed forblev overordnet set stabil i 2019. Pensionsindkomsterne faldt en smule i forhold til arbejdsindkomster, mens andelen af ældre, der lider alvorlige materielle afsavn, fortsatte med at falde. Der er fortsat store kønsbetingede pensionsforskelle til trods for et gradvist fald i de seneste ti år. Krisens indvirkning på beskæftigelse og arbejdsindkomster, navnlig for atypiske arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, øger risiciene forbundet med pensionernes tilstrækkelighed på længere sigt. Reformer bør have til formål at opbygge inklusive og bæredygtige pensionssystemer, der giver mænd og kvinder samt folk i forskellige typer kontrakter og økonomiske aktiviteter tilstrækkelig adgang og opsparingsmuligheder, samtidig med at der sikres en passende minimumsindkomst i alderdommen.

Medlemsstaterne bør tage skridt til at tage fat på de beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og socialpolitiske udfordringer, der er konstateret i denne fælles beskæftigelsesrapport. I rapportens analyse fremhæves en række prioriterede områder for reformer og investeringer. Disse bør sigte mod at fremme jobskabelse, lette overgangen fra arbejdsløshed til beskæftigelse og på tværs af sektorer, forbedre den økonomiske og sociale modstandsdygtighed og afbøde de beskæftigelsesmæssige og sociale konsekvenser af krisen. Med EU-finansiering, herunder via Den Europæiske Socialfond Plus (med de supplerende midler, der stilles til rådighed af REACT-EU) og den nye genopretnings- og resiliensfacilitet, ydes der støtte til medlemsstaterne med henblik på at fremskynde gennemførelsen af de politiske foranstaltninger på disse områder. I overensstemmelse med beskæftigelsesretningslinjerne opfordres medlemsstaterne til: -at opretholde arbejdsdelingsordninger, så længe det er nødvendigt, og sammenkoble dem med ordninger for opkvalificering/omskoling; så snart forholdene tillader det, at indføre støtte til omflytning af arbejdskraft (f.eks. ved hjælp af veludformede ansættelsesincitamenter), navnlig i retning af grøn og digital økonomi, samtidig med at arbejdstagerne beskyttes under omstillingen -at sørge for, at arbejdsmiljøer er sikre og tilpassede til de nye krav om at holde afstand, og at der er bred adgang til fleksible arbejdsordninger -at styrke arbejdsmarkedets støtte- og opkvalificeringsmuligheder for at imødegå stigningen i ungdomsarbejdsløsheden, navnlig gennem støtte til lærlingeuddannelser (især i SMV'er), ansættelsesstøtte, læringsinfrastruktur, teknologi og udstyr -at investere i offentlige arbejdsformidlinger, navnlig for at øge deres kapacitet, modernisere deres IKT-infrastruktur, styrke profileringssystemerne og give personalet de nødvendige færdigheder -at fremme kollektive overenskomstforhandlinger og social dialog; hvor der er fastsat lovbestemte mindstelønninger, at sikre, at betingelserne for, at de kan fastsættes på et passende niveau, er til stede ved hjælp af klare og stabile kriterier, og at der regelmæssigt og rettidigt foretages ajourføringer, og at dette sker med en effektiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter -at reformere arbejdsmarkedsbestemmelser samt skatte- og socialsikringssystemerne for at sikre, at arbejdsmarkedssegmenteringen reduceres, og at kvalitetsjob fremmes under genopretningen; sikre, at arbejdstagere med utraditionelle former for beskæftigelse og selvstændige erhvervsdrivende får adgang til social beskyttelse -at investere i omskoling og opkvalificering, navnlig i digitale færdigheder, ved at styrke erhvervsuddannelsessystemerne, støtte vidtrækkende offentlig-private multiinteressentpartnerskaber inden for rammerne af pagten for færdigheder, skabe større incitamenter for virksomheder og arbejdstagere til at deltage i opkvalificering og omskoling, investere i infrastruktur og udstyr, herunder digital infrastruktur og digitalt udstyr, støtte lærere og undervisere; sikre lige adgang til uddannelse -at investere i bæredygtig social beskyttelse for alle, støtte reformer for at bevare og styrke beskyttelsesniveauerne og forbedre beskyttelsen af dem, der ikke er dækket; sikre passende ydelser, mulighed for overførsel af rettigheder, adgang til tjenester og støtte til integration på arbejdsmarkedet af dem, der er i stand til at arbejde; investere i kvalitet i og adgang til førskoleundervisning og børnepasning samt langtidspleje; vurdere de fordelingsmæssige konsekvenser af politikker -at investere i renovering af almennyttige og sociale boliger; lette adgangen til sociale boliger til overkommelige priser, hvor det er relevant -at investere i sundhedssystemets kapacitet, herunder spidsbelastningskapacitet, primær sundhedspleje, koordinering af sundhedspleje, sundhedspersonale og e-sundhed. Reducere egenbetaling, forbedre sundhedsdækningen og fremme opkvalificering og omskoling af sundhedspersonale.

1.OVERSIGT OVER ARBEJDSMARKEDET OG SOCIALE TENDENSER OG UDFORDRINGER I DEN EUROPÆISKE UNION Dette afsnit giver et overblik over arbejdsmarkedet og de sociale tendenser og udfordringer i Den Europæiske Union på aggregeret niveau. 1.1 Tendenser på arbejdsmarkedet Den økonomiske vækst fortsatte med at opretholde jobskabelsen i 2019, om end i et langsommere tempo end i de seneste år. I fjerde kvartal af 2019 var 209,3 millioner mennesker i beskæftigelse i EU-27 (1,9 millioner flere end i fjerde kvartal af 2018), hvilket er det højeste niveau nogensinde. Ældre og højtkvalificerede arbejdstagere var fortsat de vigtigste drivkræfter bag væksten i beskæftigelsen i denne periode og var med til at understøtte stigningen i den samlede beskæftigelsesfrekvens for personer i alderen 20-64 år til 73 % i 2019. Arbejdsløsheden nåede et rekordlavt niveau på 6,5 % i fjerde kvartal af 2019. Ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden var også faldende, selv om de stadig var høje i nogle medlemsstater. Covid-19-krisen har vendt den positive tendens i beskæftigelsen i de seneste seks år i EU-27. Den økonomiske lavkonjunktur, som er blevet udløst af pandemien, har haft stor indvirkning på arbejdsmarkedet. Den samlede beskæftigelse er faldet i et accelereret tempo i de første to kvartaler af 2020 ned til 203,1 millioner i andet kvartal af 2020. Med omkring 6,1 millioner (eller 2,9 %) færre beskæftigede var dette den største nedgang, der nogensinde er konstateret mellem to på hinanden følgende kvartaler siden 1995. På årsbasis forventes den samlede beskæftigelse efter en årlig stigning på 1 % i 2019 at falde med 4,5 % i 2020 for derefter at stige med 1,8 % i 2021, hvilket indebærer store nedadgående risici for den forventede udvikling, som afhænger af, hvordan pandemien udvikler sig. Beskæftigelsesfrekvensen for personer i alderen 20-64 år faldt på trods af den hurtige politiske reaktion og de foranstaltninger, der blev truffet for at dæmme op for tab af arbejdspladser. I 2019 fortsatte beskæftigelsesfrekvensen i EU-27 med at stige op til 73,1 % i gennemsnit (72,7 % i euroområdet), hvilket er 0,7 procentpoint mere end i 2018 (for både EU og euroområdet; Figure 1 ). Efter at have toppet med 73,3 % i andet kvartal af 2019 begyndte den dog langsomt at falde i årets anden halvdel. Efter covid-19-krisen brød ud, faldt beskæftigelsesfrekvensen til 72 % i andet kvartal af 2020, hvilket er 1,1 procentpoint lavere end i fjerde kvartal af 2019 og 1,3 procentpoint under niveauet i andet kvartal af 2019. I euroområdet var faldet mere markant, idet beskæftigelsesfrekvensen nåede ned på 71,4 % i andet kvartal af 2020, dvs. henholdsvis 1,2 procentpoint og 1,5 procentpoint lavere end i fjerde kvartal af 2019 og andet kvartal af 2019. Beskæftigelsesfrekvensen for kvinder faldt markant mindre (med 0,9 procentpoint i EU-27 og med 1 procentpoint i euroområdet) end for mænd (med henholdsvis 1,1 procentpoint og 1,3 procentpoint), selv om forskellen stort set er forblevet på niveauet fra før pandemien (den var på 11,7 procentpoint i 2019 og er fortsat tæt herpå med 11,4 procentpoint i andet kvartal af 2020). Efter seks år med en positiv udvikling hen imod Europa 2020-målet om 75 % er beskæftigelsesfrekvensen begyndt at bevæge sig væk fra det, samtidig med at der fortsat er stor usikkerhed med hensyn til den videre udvikling i den økonomiske aktivitet og de dermed forbundne konsekvenser for beskæftigelsen. Figur 1: Pandemien har givet anledning til alvorlige chok på arbejdsmarkedet og har brudt en 6 år lang periode med positive resultater Beskæftigelse og arbejdsløshed i EU og euroområdet

*gennemsnit af første og andet kvartal af 2020, sæsonkorrigeret. Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Krisen har medført en moderat indvirkning på arbejdsløsheden i hele Europa, når man tager chokkets store indvirkning på BNP i betragtning. Arbejdsløsheden blev ved med at falde i løbet af 2019 både i EU og i euroområdet ( Figure 1 ). I andet kvartal af 2020 var 6,7 % af den erhvervsaktive befolkning arbejdsløs, hvilket er 0,2 procentpoint under fjerde kvartal af 2019 (det laveste niveau nogensinde registreret i EU-27) og på samme niveau som i andet kvartal af 2019. I euroområdet var arbejdsløsheden højere, nemlig 7,3 % i andet kvartal af 2020, hvilket er samme niveau som i fjerde kvartal af 2019, men 0,2 procentpoint lavere end i andet kvartal af 2019. Der er ikke desto mindre markante forskelle, når man ser på fordelingen efter aldersgruppe. Arbejdsløsheden er især steget for unge (15-24 år) efter et fald i 2019 i forhold til året før. Mellem fjerde kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020 steg den med 1,2 procentpoint i EU-27 og med 1,1 procentpoint i euroområdet. Omvendt faldt arbejdsløsheden faktisk for de 55-74-årige (henholdsvis -0,4 procentpoint og -0,5 procentpoint). Når man ser på de månedlige data, er den samlede arbejdsløshed steget støt, siden pandemien brød ud, og den nåede op på 7,5 % i EU-27 (8,3 % i euroområdet) i september. Som følge heraf var der 16 millioner arbejdsløse i EU-27 på det pågældende tidspunkt, hvilket er ca. 1,8 millioner flere end i samme måned 2019 (henholdsvis 13,6 millioner og 1,4 millioner flere i euroområdet). Der er to hovedårsager, der kan forklare denne svage reaktion vedrørende arbejdsløshed. For det første har den betydelige nedsættelse af arbejdstiden pr. beskæftiget (hovedsagelig takket være en hurtig indførelse af arbejdsdelingsforanstaltninger) og afskedigelsesrestriktionerne i flere medlemsstater været med til at begrænse antallet af afskedigelser. For det andet medførte voldsomheden af det økonomiske chok, at mange arbejdsløse blev inaktive (arbejdstagerne mister modet). Der er dog stor forskel på medlemsstaterne (se Figure 2 og afsnit 3.1.1). Med 2 % af den erhvervsaktive befolkning i andet kvartal af 2020 har langtidsledigheden været på det laveste niveau nogensinde i EU-27 (2,4 % i euroområdet). Krisen potentielle indvirkning på denne indikator vil først kunne ses på et senere tidspunkt. Der er sket et stort fald i det samlede antal arbejdstimer, som hovedsagelig skyldes vedtagelsen af inddæmningsforanstaltninger til bekæmpelse af pandemien. Covid-19 brød en positiv tendens, der var begyndt med genopretningen i 2013. Det samlede antal arbejdstimer i økonomien steg til et højdepunkt på omkring 85 mia. i fjerde kvartal af 2019. Det faldt derefter brat (fra kvartal til kvartal) med 3,1 % i første kvartal af 2020 og 10,7 % i andet kvartal af 2020. Antallet af arbejdstimer pr. ansat i EU-27, som allerede var faldende ( Figure 2 ), faldt med 2,7 % i første kvartal af 2020 og med 10,1 % i andet kvartal af 2020 (ændringer fra kvartal til kvartal). Dette kraftige fald skyldes hovedsagelig en udbredt anvendelse af arbejdsdelingsordninger eller midlertidige afskedigelser samt en række restriktioner for afskedigelser, som flere medlemsstater har indført for at bidrage til at opretholde beskæftigelsen. Den nedgang i beskæftigelsen, som blev forårsaget af pandemien, kan dog også få en vedvarende indvirkning på antallet af arbejdstimer. Langsigtede tendenser såsom en høj andel af deltidsbeskæftigelse, tilkaldearbejde på digitale platforme og en mere strukturel erhvervsmæssig forskydning i retning af mindre arbejdskraftintensive sektorer kan forværre denne tendens. Figur 2: Pandemien har haft en kraftig indvirkning på udviklingen i beskæftigelsen og antallet af arbejdstimer Vækst i beskæftigelsen (15-64 år) og antal arbejdstimer pr. beskæftiget person i EU-27 og euroområdet (kumulativ ændring, kvartalsvise data — indeks fjerde kvartal af 2008 = 100) Kilde: Eurostat, nationalregnskaber, sæson- og kalenderkorrigerede data (GD EMPL-beregninger). Arbejdsmarkedsdeltagelsen faldt kraftigt under pandemien. Efter at være steget til et højdepunkt på 78,4 % i EU-27 og 78,8 % i euroområdet i andet kvartal af 2019 faldt erhvervsfrekvensen for aldersgruppen 20-64 år til henholdsvis 77 % og 76,9 % i andet kvartal af 2020 med betydelige forskelle mellem landene. Erhvervsfrekvensen er faldet sammen med beskæftigelsesfrekvensen i de fleste medlemsstater (se Figure 3 og kapitel 3.1). Dette fald har ikke udmøntet sig i betydelige forskelle mellem kønnene (-1,4 procentpoint i EU-27 og -1,9 procentpoint i euroområdet for mænd i forhold til henholdsvis -1,5 procentpoint og -1,8 procentpoint for kvinder). Faldet har imidlertid været større blandt de unge (15-24 år) end blandt de ældre arbejdstagere (55-64 år). Figur 3: Pandemiens virkninger manifesterede sig forskelligt i de forskellige medlemsstater Beskæftigelse, arbejdsløshed og erhvervsfrekvens i EU-27: kumulativ ændring (i procentpoint) mellem fjerde kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020 Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Sæsonkorrigerede data, ikke kalenderkorrigerede. Andelen af ledige stillinger er faldet betydeligt og var allerede begyndt at falde før covid-19-krisen. Beveridge-kurven ( Figure 4 ) viser et kraftigt fald i antallet af ledige stillinger samt en mindre stigning i arbejdsløsheden (15-74 år). I EU-27 lå andelen af ledige stillinger på 1,6 % i andet kvartal af 2020, hvilket er et fald fra 1,9 % i første kvartal af 2020 og fra 2,3 % i andet kvartal af 2019. Den seneste udvikling bryder den moderate, men konstante stigning før krisen i andelen af ledige stillinger mellem 2014 og begyndelsen af 2019 (fra 1,3 % i første kvartal af 2014 til 2,3 % i første kvartal af 2019). I denne nye sammenhæng forventes det, at en bedre matchning af arbejdstagere og job vil få afgørende betydning med hensyn til at skabe robuste og konkurrencedygtige arbejdsmarkeder (se afsnit 3.3). Selv om situationen er meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til efterspørgslen efter arbejdskraft, vil evnen til at identificere og forberede sig på ændringer i færdighedsbehovene i høj grad påvirke udviklingen i andelen af ledige stillinger i perioden efter krisen. Figur 4: Andelen af ledige stillinger falder, mens arbejdsløsheden stiger moderat Beveridge-kurve for EU, 2008-2020, kvartalsdata Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen) og statistikker over ledige stillinger. Bemærk: Sæsonkorrigerede data (undtagen antal ledige stillinger i 2008 og 2009). Det økonomiske chok har påvirket beskæftigelsen i alle sektorer, selv om der er store forskelle på tværs af de økonomiske aktiviteter. Alle økonomiske aktiviteter bortset fra bygge- og anlægsvirksomhed (NACE-nomenklaturen) har oplevet en nedgang i beskæftigelsen mellem andet kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020. I absolutte tal har "engros- og detailhandel, hotel- og restaurationsvirksomhed og transport" været de mest påvirkede aktiviteter i EU-27 (2,8 millioner færre beskæftigede i forhold til andet kvartal af 2019, hvilket er et fald på 5,5 %), efterfulgt af "liberale, videnskabelige og tekniske tjenesteydelser" (dvs. administrative tjenester og støttetjenester) med en million færre beskæftigede i forhold til andet kvartal af 2019 (et fald på 3,6 %). I relative tal har aktiviteterne inden for "kunst, forlystelser og fritid" og "landbrug, skovbrug og fiskeri" oplevet de største fald (med henholdsvis 5 % og 4,3 %). For så vidt angår landbrug kan pandemiens indvirkning på beskæftigelsen have fremskyndet sektorens langsigtede nedadgående tendens. Antallet af beskæftigede i bygge- og anlægssektoren steg dog en smule i forhold til andet kvartal af 2019 (med 0,4 %).

Unge er blandt de mest berørte af svækkelsen af arbejdsmarkedet, selv om der er store forskelle fra medlemsstat til medlemsstat. I 2019 steg ungdomsbeskæftigelsen (15-24 år) til 33,5 % i EU-27, dvs. 0,6 procentpoint mere end i 2018 (34 % og 0,6 procentpoint i euroområdet). Ved covid-19-krisens begyndelse faldt den med 1,6 procentpoint i året frem til andet kvartal af 2020 ned til 31,2 % (med -1,5 procentpoint i euroområdet ned til 31,8 % i andet kvartal af 2020). Ungdomsarbejdsløsheden (15-24 år), som nåede sit hidtil laveste i 2019, steg med 1,4 procentpoint i EU-27 (med 1,2 procentpoint i euroområdet) mellem fjerde kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020. I alt var 2,8 millioner unge mennesker arbejdsløse i EU i andet kvartal af 2020, og dette tal stiger til 5,4 millioner, når man medregner alle de unge, der hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET). Den kvartalsvise NEET-andel steg til 11,6 % i EU og 12 % i euroområdet i andet kvartal af 2020 (fra et lavpunkt på henholdsvis 9,8 % og 9,9 % i andet kvartal af 2019). De ældre arbejdstagere har været mindre ramt af pandemiens virkninger med hensyn til arbejdsmarkedsresultater. Erhvervsfrekvensen blandt ældre arbejdstagere (55-64 år) fortsatte med at stige i løbet af 2019. Den lå på 62,2 % i andet kvartal af 2020 med blot et lille fald (0,2 procentpoint) i forhold til andet kvartal af 2019, men stadig 9,3 procentpoint højere end i andet kvartal af 2013, da den foregående genopretning startede. Arbejdsløsheden (55-74 år) er forblevet på et lavt niveau og med en støt faldende tendens (4,4 % i andet kvartal af 2020 i forhold til 4,8 % et år før), hvilket muligvis er et tegn på, at der har været en afskrækkende virkning blandt de ældre jobsøgende. Beskæftigelsesfrekvensen (55-64 år), som var på 59,2 % i andet kvartal af 2020 (efter en støt stigning på 10,6 procentpoint siden andet kvartal af 2013), har derimod været relativt bedre end for andre aldersgrupper og er f.eks. forblevet uændret i forhold til andet kvartal af 2019 (mens antallet af unge i alderen 15-24 år i beskæftigelse faldt med 2,5 procentpoint i samme periode). Beskæftigelsesfrekvensen for voksne i den erhvervsdygtige alder (25-54 år) faldt med 1,1 procentpoint, hvilket resulterede i en beskæftigelsesfrekvens på 79,4 % i andet kvartal af 2020. Kvindernes beskæftigelsesfrekvens er i kølvandet af covid-19-chokket blevet påvirket en smule mindre end mændenes, men der er fortsat forskelle mellem kønnene, og der er behov for overvågning fremadrettet. I 2019 steg kvinders beskæftigelsesfrekvens til 67,3 %, hvilket er 0,8 procentpoint mere end året før. I andet kvartal af 2020 har beskæftigelsesfrekvensen for kvinder været mere moderat faldende (-1 procentpoint i forhold til første kvartal af 2020 og -1,2 procentpoint i forhold til andet kvartal af 2019) end for mænd (henholdsvis -1,3 procentpoint og -1,5 procentpoint). Den seneste udvikling nedbragte imidlertid ikke i væsentlig grad den kønsbetingede forskel i beskæftigelsesfrekvensen, som var på 11,4 procentpoint i andet kvartal af 2020 (en smule lavere end de 11,7 procentpoint, der blev registreret i andet kvartal af 2019). Krisens indvirkning på beskæftigelsesresultaterne efter køn skal overvåges nøje, da mindskelsen i forskellen kan skyldes en mere betydelig, og midlertidig, virkning af pandemien på mænds beskæftigelse snarere end en øget tilknytning til arbejdsmarkedet for kvinder. Forskellen i beskæftigelse faldt til 11,5 procentpoint for kvinder i alderen 25-49 år i andet kvartal af 2020, mens den var på 13 procentpoint for de 55-64-årige. Forskellen var på 22,1 procentpoint for lavtuddannede kvinder i 2019, hvilket er betydeligt højere end for mellemuddannede (12,1 procentpoint) og højtuddannede kvinder (6,4 procentpoint). Beskæftigelsesfrekvensen for personer født uden for EU er blevet hårdt ramt af pandemien. Før krisen steg denne indikator (i aldersgruppen 20-64 år) støt indtil 2019. Den faldt derefter til 60,8 % i andet kvartal af 2020 (3,6 procentpoint mindre end i andet kvartal af 2019), svarende til et fald i absolutte tal på 1,4 millioner personer (fra 16,2 millioner i andet kvartal af 2019 til 14,8 millioner i andet kvartal af 2020) og næsten 9 % i relative tal. Selv om der sker et fald, er antallet af arbejdstagere i atypisk beskæftigelse stadig betydeligt, hvilket medfører individuel og social sårbarhed over for arbejdsmarkedsjusteringer. I forhold til det samlede antal beskæftigede (15-64 år) i EU-27 i 2019 (167 millioner) var næsten 85 % ansat i en tidsubegrænset kontrakt (+1,3 % i forhold til 2018), mens de resterende 25,2 millioner var omfattet af en tidsbegrænset kontrakt (-1,3 % i forhold til 2018). Faldet i antallet af midlertidigt ansatte er blevet forværret af pandemien. Omkring 21,2 millioner arbejdstagere (i alderen 15-64 år, sæsonkorrigeret) var på tidsbegrænsede kontrakter i EU-27 i andet kvartal af 2020, hvilket er et fald på 4,1 millioner i forhold til året før. Som følge heraf faldt andelen af tidsbegrænsede kontrakter i den samlede beskæftigelse til 11,1 % i andet kvartal af 2020 (et fald på 2,9 procentpoint i forhold til året før). Denne andel er fortsat en anelse højere i euroområdet, hvor den er på 11,7 %. Andelen af deltidsansatte (15-64 år) i den samlede beskæftigelse faldt med 1,4 procentpoint (til 17 % i andet kvartal af 2020) og mere markant i euroområdet (med 1,8 procentpoint). Heraf faldt andelen af ufrivilligt deltidsansatte med 1,5 procentpoint mellem 2018 og 2019, og den er nu 6,2 procentpoint lavere end højdepunktet i 2014 (32,7 %), og tallet er en anelse højere i euroområdet (26,9 % i 2019). Antallet af beskæftigede med to job fortsatte med at stige støt i 2019 (8,2 millioner i 2019 i forhold til 7,8 millioner i 2014). Figur 5: Forskelle i krisens indvirkning efter køn og alder Beskæftigelsesfrekvens (indenlandsk begreb) på tværs af køn og aldersgrupper i EU, sæsonkorrigerede data Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Uddannelsesniveauet er fortsat af afgørende betydning for at forbedre beskæftigelsesegnetheden og arbejdsmarkedsresultaterne. Før pandemien fortsatte antallet af beskæftigede (i alderen 25-64 år) med en videregående uddannelse med at stige støt (med 0,5 procentpoint mellem 2018 og 2019), hvilket resulterede i en tilsvarende beskæftigelsesfrekvens på 86,2 %. Beskæftigelsesfrekvensen for mellemuddannede arbejdstagere (dvs. arbejdstagere med en sekundæruddannelse på andet trin) lå på 76,5 % i 2019. Dette er en stigning på 0,5 procentpoint i forhold til det foregående år og 4,7 procentpoint højere end i 2014. Disse ændringer afspejler, at efterspørgslen efter arbejdskraft gradvist har bevæget sig i retning af et højere færdighedsniveau, herunder for digitale færdigheder. Denne tendens er ofte gået hånd i hånd med et højere gennemsnitligt færdighedsniveau blandt de nye grupper, der kommer ind på arbejdsmarkedet. Andelen af lavtuddannede arbejdstagere (dvs. dem, der har en sekundæruddannelse på første trin eller derunder) steg med 0,7 procentpoint i løbet af det seneste år (og med 1 procentpoint mellem 2017 og 2018). I 2019 var denne gruppes beskæftigelsesfrekvens 56,3 %. Forskellen i beskæftigelse mellem lavt- og højtuddannede var på 30 procentpoint i 2019, hvilket understreger behovet for yderligere opkvalificering og omskoling. 1.2 Sociale tendenser Før covid-19-krisen satte ind, fortsatte antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse med at falde i EU-27 , . Denne faldende tendens fortsatte for syvende år i træk indtil 2019 ( Figure 6 ), hvor antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse faldt til 92,4 millioner (21,1 % af den samlede befolkning), hvilket er omkring 2,3 millioner færre end i 2018 (3,8 procentpoint mindre end højdepunktet i 2012). Den generelle tendens var faldende for alle tre delindikatorer, andelen af personer, der lider alvorlige materielle afsavn (-0,5 procentpoint), andelen af personer med meget lav arbejdsintensitet (-0,3 procentpoint) og andelen af personer i risiko for fattigdom (-0,3 procentpoint). Denne udvikling svarer overens med stigningerne i beskæftigelsen og de disponible indkomster i 2019 (se afsnit 3.4). Alle disse indikatorer afspejler dog fortsat ikke virkningerne af covid-19-krisen. I betragtning af relevansen af arbejdsindkomsten for husstandenes indkomstgrundlag og faldet i både beskæftigelsen og antallet af arbejdstimer vil husstandenes indkomstsituation og arbejdsintensitet sandsynligvis blive forværret i 2020. Som følge heraf kan den positive tendens i antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse blive brudt, og Europa 2020-målet om, at 20 millioner færre mennesker skal være i risiko for fattigdom eller social udstødelse, kan blive sværere at nå. Andelen af personer i risiko for fattigdom efter sociale overførsler faldt i 2019, men var stadig høj. Det er vanskeligt at vurdere virkningerne af krisen. Fattigdomsrisikoindikatoren forblev stort set stabil og faldt marginalt til 16,5 % i 2019 (fra 16,8 % i 2018 baseret på indkomster fra et år tidligere). Antallet af personer, der lever i husstande med en ækvivaleret disponibel indkomst på under 60 % af den nationale median, var på lidt over 84,5 millioner, hvilket er halvanden million færre mennesker end året før. Eurostats foreløbige skøn for indkomståret 2019 peger i retning af et forholdsvis stabilt scenarie. I skrivende stund er de foreløbige skøn vedrørende indkomst i 2020 (som således afspejler krisens virkninger) endnu ikke tilgængelige. Det er temmelig vanskeligt at forudse ændringer i 2020, hvilket også skyldes krisens sandsynlige indvirkninger på medianindkomsterne. Simuleringsresultater viser, at andelen af personer i risiko for fattigdom muligvis kun vil stige med 0,1 procentpoint i gennemsnit i EU takket være de politiske foranstaltninger, der er truffet som reaktion på krisen. Den forankrede andel af personer i risiko for fattigdom (dvs. den andel, der beregnes i forhold til en fattigdomstærskel, der er fastsat ud fra et basisår) vil i stedet stige med 1,7 procentpoint, hvilket afspejler det betydelige forventede fald i indkomstniveauet i forhold til en fast fattigdomsgrænse. Det kraftige fald inden pandemien i antallet af personer, der lider alvorlige materielle afsavn, bidrog til opadgående social konvergens. Over 2 millioner mennesker undgik alvorlige materielle afsavn i 2019, hvilket bragte det samlede antal ned på 24,4 millioner eller 5,6 % af EU's befolkning. Dette fald udgjorde en betydelig forbedring for syvende år i træk. Det blev drevet af de gode resultater, der blev registreret af medlemsstaterne med de største alvorlige materielle afsavn (se afsnit 3.4), hvilket bidrog til at fortsætte den opadgående sociale konvergens (om end i et langsommere tempo i 2019 end i de foregående år). Figur 6: Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse var faldende før covid-19, men andelen af personer i risiko for fattigdom forblev næsten uændret. Procentdel af befolkningen i risiko for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) og dens underindikatorer (2010-2019) Kilde: Eurostat, indikatorer t2020_50, t2020_51, t2020_52, t2020_53. Dataene vedrører medlemsstaterne i EU-27 fra februar 2020 og fremefter. Samtidig har de gode arbejdsmarkedsresultater før pandemien bidraget til en yderligere reduktion af antallet af personer, der bor i delvis arbejdsløse husstande. Antallet af personer, der bor i husstande med meget lav arbejdsintensitet, faldt med mere end 1 million mennesker i 2019. Dette udgjorde 8,5 % af den samlede befolkning og et yderligere faldt fra højdepunktet i 2014. Da covid-19-chokket har påvirket relativt flere arbejdstagere i mindre stabile job (se afsnit 3.3), kan denne indikator forværres kraftigt i 2020. Selv om risikoen for fattigdom eller social udstødelse faldt betydeligt i 2019, var den stadig højere for børn. Mellem 2018 og 2019 faldt antallet af børn (under 18 år) i risiko for fattigdom eller social udstødelse i EU-27 med 674 000 eller 3,6 %. Som følge heraf var andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse 22,5 % for børn, hvilket er et fald fra 23,4 % i 2018. Sammenlignet med en andel af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse på 21,5 % for befolkningen i den erhvervsaktive alder (18-64 år) og 18,6 % for ældre (65 år eller derover) er denne andel stadig høj.

Risikoen for fattigdom blandt personer i arbejde faldt lidt i 2019, men var stadig på et højt niveau, mens omfanget af fattigdom var stort for personer i husstande med meget lav arbejdsintensitet. I 2019 faldt andelen af personer i risiko for fattigdom blandt personer i arbejde med 0,3 procentpoint til 9 %, hvilket er yderligere et skridt ned i forhold til højdepunktet på 9,8 % i 2016, men dog stadig 0,5 procentpoint over det minimum, der blev opnået i 2010. Personer, der arbejder på deltid, og som er omfattet af tidsbegrænsede kontrakter, er stadig mere udsatte for en sådan risiko med en fattigdomsfrekvens blandt personer i arbejde på henholdsvis 15,1 % og 16,2 % (se også afsnit 3.1.1 og 3.4.1). Samtidigt var den relative medianindkomstfattigdomskløft, som måler, i hvor høj grad indkomstniveauet for dem, der er i risiko for fattigdom, er fra fattigdomsgrænsen (dvs. hvor alvorlig fattigdom er), 24,4 % i 2019, hvilket er næsten uændret fra 2018. Medlemsstaterne fremviser forskellige dynamikker (se afsnit 3.4.1 for nærmere oplysninger). Samlet set var fattigdomskløften for befolkningen i den erhvervsaktive alder (18-64 år), der lever i (delvist) arbejdsløse husstande , stabil på 36,2 % i 2019, hvilket tyder på en lav grad af tilstrækkelighed og dækning af ydelser. Indkomstuligheden forblev høj i 2019, og konvergensen faldt. I gennemsnit var indkomstniveauet for de 20 % rigeste husstande i medlemsstaterne fem gange højere end for de fattigste 20 %. Der er tegn på, at den samlede stigning i indkomstuligheden i de seneste ti år har været drevet af en stigning i uligheden i den nedre ende af fordelingen (se afsnit 3.4). De begrænsede forbedringer, især i lande med en højere grad af ulighed, tyder på, at konvergensen er aftagende. Husstandenes indkomstandel i de nederste 40 % af indkomstfordelingen steg indtil 2019 i overensstemmelse med moderate forbedringer i andre indikatorer for indkomstulighed. Gennemsnittet i EU-27 nåede op på 21,4 % i 2019 i forhold til 21,2 % i 2018 og 2017 (og et lavpunkt på 20,9 % i 2014 og 2015). I betragtning af disse spørgsmåls langsigtede karakter er det vigtigt at udvikle en indgående forståelse af de mulige veje frem gennem systemiske fremsynsanalyser og styrke EU's modstandsdygtighed.

2.ØJEBLIKSBILLEDER FRA DEN SOCIALE RESULTATTAVLE Den europæiske søjle for sociale rettigheder blev proklameret af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen i fællesskab den 17. november 2017. Den indeholder 20 principper og rettigheder til støtte for lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår og social beskyttelse og inklusion. Den er udformet som et kompas for en konvergensproces medlemsstaterne imellem hen imod bedre socioøkonomiske forhold. Navnlig i den nuværende krisesituation er gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder en prioritet. Kommissionen vil fremlægge en ambitiøs handlingsplan i første kvartal af 2021 for at sikre dens fulde gennemførelse. Handlingsplanen vil være Kommissionens centrale instrument til at bidrage til socioøkonomisk genopretning og modstandsdygtighed på mellemlang og lang sigt med henblik på at styrke den sociale retfærdighed i forbindelse med den digitale og den grønne omstilling. Den europæiske søjle for sociale rettigheder ledsages af en social resultattavle til overvågning af resultater og sporing af tendenser i medlemsstaterne. Resultattavlen indeholder en række indikatorer (nøgleindikatorer og underordnede indikatorer) til screening af medlemsstaternes resultater inden for det beskæftigelsesmæssige og sociale område for så vidt angår tre overordnede dimensioner, der er identificeret i forbindelse med søjlen: i) lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, ii) dynamiske arbejdsmarkeder og rimelige arbejdsvilkår og iii) offentlig støtte/social beskyttelse og inklusion. Siden 2018-udgaven har den fælles beskæftigelsesrapport omfattet den sociale resultattavle, og resultaterne heraf er sammenfattet i dette kapitel for så vidt angår nøgleindikatorer. Analysen er placeret i en bredere reformsammenhæng som beskrevet i kapitel 3. 2.1 En forklaring af resultattavlen Den sociale resultattavle er et centralt værktøj til overvågning af resultater på beskæftigelsesområdet og det sociale område og af konvergens i retning af bedre leve- og arbejdsvilkår. Den hjælper navnlig med at overvåge medlemsstaternes situation i forhold til målbare dimensioner af søjlen og supplerer de eksisterende overvågningsværktøjer, navnlig overvågningen af beskæftigelsesresultater og overvågningen af socialbeskyttelsesresultater. Den sociale resultattavle omfatter navnlig 14 nøgleindikatorer, der bruges til at vurdere beskæftigelsen og de sociale tendenser generelt: -Lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet: §Andelen af unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt, 18-24 år §Kønsbetinget forskel i beskæftigelsesfrekvens, 20-64 år §Indkomstulighed målt som kvintilsats — S80/S20 §Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) §Unge i alderen 15-24 år, som hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET-andelen) -Dynamiske arbejdsmarkeder og rimelige arbejdsvilkår: §Beskæftigelsesfrekvens, 20-64 år §Arbejdsløshed, 15-74 år §Langtidsledighed, 15-74 år §Den disponible bruttohusstandsindkomst i faste priser pr. indbygger §Nettoindtjening for en fuldtidsansat enlig arbejdstager uden børn, der tjener en gennemsnitsløn -Offentlig støtte/social beskyttelse og inklusion:

§Sociale overførselsindkomsters virkning (bortset fra pensioner) for fattigdomsbekæmpelse §Børn under 3 år i formelle børnepasningsordninger §Selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling §Andel af befolkningen med grundlæggende generelle eller mere end grundlæggende generelle digitale færdigheder. Nøgleindikatorer analyseres ved hjælp af en fælles metode vedtaget af Beskæftigelsesudvalget og Udvalget for Social Beskyttelse (yderligere oplysninger findes i bilag 3). Med denne metode evalueres situationen og udviklingen i medlemsstaterne ved at se på niveauer og årlige ændringer for hver af de nøgleindikatorer, der indgår på den sociale resultattavle. Niveauer og ændringer klassificeres efter forskellen i forhold til de respektive (uvægtede) gennemsnit i EU. Medlemsstaternes resultater med hensyn til niveauer og ændringer kombineres efterfølgende (ved hjælp af en foruddefineret matrix), således at hver medlemsstat placeres i en ud af syv kategorier ("de, der præsterer bedst", "bedre end gennemsnittet", "god, men bør overvåges", "gennemsnitlig/neutral", "svag, men i bedring", "bør holdes øje med" og "situationen er kritisk"). På dette grundlag giver tabel 1 en oversigt over aflæsningerne af resultattavlen ifølge de seneste tal, som er tilgængelige for hver indikator. I afsnit 3 præsenteres en detaljeret analyse af de 14 indikatorer, herunder langsigtede tendenser og yderligere indikatorer, når det er relevant. Studier af den sociale resultattavle bidrager til at konstatere beskæftigelsesmæssige og sociale udfordringer i medlemsstaterne. I forbindelse med det europæiske semester er der i landerapporterne regelmæssigt blevet anvendt dokumentation fra den sociale resultattavle til at understøtte analysen af landespecifikke udfordringer. På medlemsstatsniveau bidrog den også til udarbejdelsen af nationale reformprogrammer og stabilitets- og konvergensprogrammer. Sammen med en yderligere analyse, der indgår i overvågningen af beskæftigelsesresultater og overvågningen af socialbeskyttelsesresultater, har dette dannet et analysegrundlag for Kommissionens efterfølgende forslag til landespecifikke henstillinger, hvor det er relevant. I denne proces er en omhyggelig og ikke-mekanisk læsning af tabellen berettiget, og yderligere elementer — af kvalitativ og kvantitativ karakter — tages i betragtning. Den sociale resultattavle vil støtte udarbejdelsen af nationale reformplaner og genopretnings- og resiliensplaner, som er de vigtigste referencedokumenter under genopretnings- og resiliensfaciliteten. Som anført i den årlige strategi for bæredygtig vækst 2021 vil genopretnings- og resiliensfaciliteten medføre ændringer i det europæiske semesters 2021-cyklus. I betragtning af komplementariteten med det europæiske semester tilskyndes medlemsstaterne til at forelægge deres nationale reformprogram og deres genopretnings- og resiliensplan i et enkelt integreret dokument. Som fremhævet i vejledningen til medlemsstaterne om planer om genopretning og modstandsdygtighed opfordres medlemsstaterne desuden til i brede vendinger at forklare, hvordan planerne er i overensstemmelse med og effektivt bidrager til gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder. De opfordres desuden til at give et billede af planens overordnede økonomiske og sociale virkninger (sammen med en vurdering af de makroøkonomiske udsigter), idet de fremlægger relevante indikatorer, herunder fra den sociale resultattavle. For de medlemsstater, der indsender deres planer i 2021, vil Kommissionen vurdere deres indhold i analysedokumenter, der ledsager forslagene til Rådets gennemførelsesretsakter. I den fælles beskæftigelsesrapport 2021 integreres der en regional dimension i den sociale resultattavle. Udviklingen i indikatorerne på nationalt plan kan skjule store forskelle på regionalt plan (idet der i mange medlemsstater ofte træffes afgørelse om en række politikker og finansiering på dette niveau). Derfor indeholder den fælles beskæftigelsesrapport for anden gang dokumentation for den regionale situation på grundlag af den sociale resultattavle. Bilag 4 indeholder navnlig en række kort, der viser regionale forskelle pr. medlemsstat, for visse nøgleindikatorer på den sociale resultattavle. Endvidere rapporteres der i analysen i kapitel 3, hvor det er relevant, om resultater på regionalt plan for de medlemsstater, hvor der er store forskelle mellem NUTS 2-regionerne. Dataene og resultaterne gør det muligt bedre at forstå, hvordan forskellige regioner i et land klarer sig med hensyn til nogle af søjlens centrale dimensioner og bidrager til at overvåge konvergensen i landene, evaluere regionalpolitikkernes virkninger og udforme regional politikudvikling. 2.2 Data fra den sociale resultattavle Den sociale resultattavle afspejler beskæftigelsesforholdene efter covid-19-krisen og viser samtidigt sociale og færdighedsmæssige forhold inden pandemien afhængigt af datatilgængelighed. Siden resultattavlen blev fremlagt, har vurderingen af medlemsstaternes situation med hensyn til dens nøgleindikatorer (ved hjælp af den metode, der er beskrevet i det foregående afsnit) været baseret på de seneste tilgængelige årlige data, både med hensyn til niveauer og ændringer. I den nuværende situation vil denne tilgang betyde, at der ses på data fra 2019 (og ændringer i forhold til 2018) for de fleste indikatorer. Anvendelsen af årlige data vil imidlertid ikke gøre det muligt at observere den seneste udvikling på arbejdsmarkedet i en krisesituation og den vendte udvikling i forhold til tidligere (præpandemiske) tendenser. I denne forbindelse besluttede EMCO's gruppe vedrørende indikatorer midlertidigt at fravige anvendelsen af de årlige tal for vurderingen af den sociale resultattavle og i stedet anvende de seneste kvartalsvise tal for følgende fem nøgleindikatorer for arbejdsmarkedet, for hvilke de faktisk er tilgængelige (baseret på arbejdsstyrkeundersøgelsen): ·Beskæftigelsesfrekvens, 20-64 år ·Kønsbetinget forskel i beskæftigelsesfrekvens, 20-64 år ·Arbejdsløshed, 15-74 år ·Langtidsledighed, 15-74 år ·Unge i alderen 15-24 år, som hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET-andelen) Nøgleindikatorer peger på en vis forværring af arbejdsmarkedsvilkårene i første halvdel af 2020. Ud af de fem ovennævnte arbejdsmarkedsindikatorer er beskæftigelsesfrekvensen og NEET-andelen blevet forværret i EU-27 i andet kvartal af 2020 i forhold til samme kvartal af 2019, mens arbejdsløsheden er forblevet konstant. Den kønsbetingede forskel i beskæftigelsesfrekvens og langtidsledigheden viste derimod en vis forbedring (nærmere oplysninger om de seneste tendenser i kapitel 1). De sociale og færdighedsmæssige indikatorer, for hvilke der kun foreligger data forud for covid-19, fortsatte med at blive forbedret i 2019. De resterende ni nøgleindikatorer viser en positiv eller generelt stabil tendens på årsbasis (dvs. enten i 2019 eller 2018 afhængigt af datatilgængeligheden). Der blev navnlig observeret en gennemsnitlig forbedring for fattigdom, ulighed og dertil knyttede indikatorer (dvs. andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse, indkomstkvintilsatsen, den disponible bruttohusstandsindkomst pr. indbygger, nettoindtjeningen for en fuldtidsansat enlig arbejdstager, der tjener en gennemsnitsløn) samt indikatorer for uddannelse, børnepasning og færdigheder (unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt, deltagelse af børn under tre år i børnepasning, andel af befolkningen med digitale færdigheder på et grundlæggende eller højere end grundlæggende niveau). Der blev observeret en overordnet stabil tendens, hvad angår de sociale overførselsindkomsters indvirkning på fattigdomsbekæmpelse og selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling. Som fremhævet i spredningsdiagrammet i kapitel 3 kan der observeres en forskel i udviklingen i medlemsstaterne for de fleste arbejdsmarkedsindikatorer (bortset fra langtidsledigheden). Det betyder, at medlemsstater med et ringere udgangspunkt i gennemsnit har oplevet en større forværring i året frem til andet kvartal af 2020. Ikke desto mindre kan der generelt iagttages en vis grad af konvergens for de øvrige nøgleindikatorer (i nogle tilfælde er tendensen ikke entydig).

Næsten alle medlemsstater står over for udfordringer med mindst én nøgleindikator. For så vidt angår de tre mest problematiske klassificeringer( dvs. "kritisk situation", "bør holdes øje med" og "svag, men i bedring") er samtlige medlemsstater blevet fremhævet mindst én gang — med undtagelse af Tyskland. Hvis man ser på "kritiske situationer" alene (dvs. indikatorer, for hvilke niveauet er meget ringere end gennemsnittet, og som enten ikke forbedres tilstrækkeligt hurtigt eller er forværret yderligere i det seneste år), blev 15 medlemsstater fremhævet, hvilket er én mere end i den fælles beskæftigelsesrapport 2020. Østrig, Ungarn og Portugal sluttede sig til denne gruppe af lande (de to sidstnævnte "sluttede sig til den igen" efter at have forladt den i det foregående år), mens Estland og Litauen forlod den. På de 14 områder, der er vurderet, er der i alt fundet 116 tilfælde af "kritiske situationer", "bør holdes øje med" eller "svag, men i bedring", dvs. ca. 33 % af det samlede antal vurderinger (1 procentpoint mere end i den fælles beskæftigelsesrapport 2020). Heraf er 41 "kritiske situationer" (svarende til 11,1 % af alle vurderinger) sammenlignet med 40 i den fælles beskæftigelsesrapport 2019 (svarende til 10,3 % af alle vurderinger). Som i de foregående år varierer medlemsstaternes situation og alvoren af deres udfordringer meget, hvilket også afspejler krisens virkninger, for så vidt angår arbejdsmarkedsindikatorer. Rumænien og Spanien har vurderinger med "kritisk", "bør holdes øje med" eller "svag, men i bedring" for ti eller flere indikatorer, efterfulgt af Bulgarien og Grækenland med ni udfordringer hver (se tabel 1). Af disse lande har Bulgarien, Rumænien og Spanien det største antal "kritiske situationer" (hver 6), efterfulgt af Grækenland (4). Alligevel kan Grækenland, Rumænien og Spanien også hver især rapportere om en række positive vurderinger (registreret før pandemiens udbrud): Grækenland er et af landene i kategorien "de, der præsterer bedst", når det gælder andelen af unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt, og "bedre end gennemsnittet", når det gælder indkomstulighed og niveauet for borgernes digitale færdigheder. Spanien er i kategorien "de, der præsterer bedst" for deltagelse i børnepasningsordninger og "bedre end gennemsnittet" for selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling. Rumænien er i kategorien "de, der præsterer bedst" med hensyn til væksten i den disponible husstandsindkomst pr. indbygger. Med hensyn til det samlede antal udfordringer følger Italien (syv udfordringer), Cypern, Ungarn og Letland (seks udfordringer hver). I modsætning hertil er Tjekkiet og Nederlandene blandt "de, der præsterer bedst" eller "bedre end gennemsnittet" for ti nøgleindikatorer, efterfulgt af Danmark og Sverige (ni indikatorer hver) og Tyskland (otte indikatorer). Tabel 1. Resumé af nøgleindikatorer på den sociale resultattavle Bemærk: Ajourført den 28. oktober 2020. Indkomstkvintilsatsen er ikke tilgængelig for IE, FR, IT, LV og SK. Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse er ikke tilgængelig for IE og IT. NEET-andelen og langtidsledigheden er ikke tilgængelige for DE. Den disponible bruttohusstandsindkomst pr. indbygger er ikke tilgængelig for BG, EL, LU, MT og PL. Nettoindtjeningen for en fuldtidsansat enlig arbejdstager uden børn, der tjener en gennemsnitsløn, er upålidelig (og ikke indberettet) for DK. De sociale overførselsindkomsters indvirkning på fattigdomsbekæmpelse er ikke tilgængelig for IE, IT og SK. Selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling er ikke tilgængelige for IE, FR, IT og SK. Deltagelse af børn under 3 år i børnepasning er ikke tilgængelig for FR, IE, IT og SK. Niveau af borgernes digitale færdigheder er ikke tilgængeligt for IT (2017 mangler). Brud i serier og andre statistiske markeringer fremgår af bilag 1 og 2. 3. BESKÆFTIGELSESMÆSSIGE OG SOCIALPOLITISKE REFORMER — MEDLEMSSTATERNES RESULTATER OG INDSATS Dette afsnit indeholder en oversigt over de seneste centrale beskæftigelsesmæssige og sociale indikatorer og de foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet på de områder, der er prioriteret i EU's beskæftigelsesretningslinjer, som vedtaget af Rådet i 2020. Det trækker på data fra medlemsstaternes nationale reformprogrammer for 2020 og Europa-Kommissionens kilder. Hvis andet ikke er anført, omfatter rapporten kun politikforanstaltninger, der er gennemført efter juni 2019. En tilbundsgående analyse af den seneste udvikling på arbejdsmarkedet kan findes i rapporten "Labour Market and Wage Developments Annual Review 2020" og i rapporten "Employment and Social Developments in Europe Annual Review 2020". 3.1 Retningslinje 5: Skabe øget efterspørgsel efter arbejdskraft I dette afsnit gennemgås gennemførelsen af beskæftigelsesretningslinje nr. 5, hvori medlemsstaterne anbefales til at skabe gunstige betingelser for at fremme efterspørgslen efter arbejdskraft og jobskabelsen. Indledningsvis præsenteres en oversigt over arbejdsløsheds- og beskæftigelsesfrekvenser pr. medlemsstat som supplement til analysen på EU-plan i kapitel 1. Derefter ses der på udviklingen inden for selvstændig erhvervsvirksomhed, lønudvikling, mindsteløn og skattekilen. I afsnit 3.1.2 rapporteres der om de politiske foranstaltninger, der er gennemført af medlemsstaterne på disse områder, med særligt fokus på de politiske tiltag til at opretholde beskæftigelsen og støtte jobskabelsen i forbindelse med pandemien. 3.1.1 Nøgleindikatorer Antallet af beskæftigede faldt i andet kvartal af 2020, hvilket afspejler covid-19-krisens indvirkning. I 2019 steg den samlede beskæftigelse eller forblev stabil i alle medlemsstater i forhold til 2018 (bortset fra mindre fald i Polen og Rumænien). Væksten i beskæftigelsen aftog eller blev negativ i flere medlemsstater i første kvartal af 2020 (med et gennemsnit på -0,2 % i EU fra kvartal til kvartal). Efterfølgende registrerede alle medlemsstater (med undtagelse af Malta) et fald i andet kvartal (med et gennemsnit på -2,7 % i EU). Sammenlignet med den rekordhøje beskæftigelse i fjerde kvartal af 2019 var dette fald på over seks millioner mennesker. De største fald blev registreret i Spanien (-8,4 %, svarende til 1,7 millioner mennesker), Irland (-6,1 %), Estland og Ungarn (-5,6 %). Væksten i beskæftigelsen var på under -2 % i 13 andre medlemsstater ( Figure 7 ). Omvendt var faldet mere moderat i Cypern (-0,9 %), Polen (-0,4 %) og Luxembourg (-0,3 %). Malta var det eneste land, der registrerede en stigning i beskæftigelsen på 1,7 %. Figur 7: Et betydeligt fald i beskæftigelsen i hele EU Procentvis ændring i den samlede beskæftigelse og antal arbejdstimer mellem fjerde kvartal af 2019 og andet kvartal af 2020 Kilde: Eurostat, nationalregnskaber. Bemærk: sæson- og kalenderkorrigerede data, men kun sæsonkorrigerede data for CZ, EL, FR, MT, PL, PT, SK (beskæftigelse) og MT, SK (antal arbejdstimer). Data om arbejdstimer for BE er ikke tilgængelige.

Figur 8: Fravær fra arbejde steg brat i hele EU Fravær fra arbejde som en andel af den samlede beskæftigelse (20-64 år) Kilde: Eurostat, LFS (arbejdsstyrkeundersøgelsen). Bemærk: sæsonkorrigerede data. Data for DE er ikke tilgængelige for andet kvartal af 2020. Arbejdsdelingsordninger har medvirket til at begrænse jobnedlæggelsen. Siden krisen satte ind, har medlemsstaterne i vidt omfang gennemført og/eller styrket arbejdsdelingsordninger eller andre jobbevarende ordninger, som har til formål at begrænse tab af arbejdspladser, undgå spredning af menneskelig kapital på virksomhedsniveau og opretholde den samlede efterspørgsel i en periode med kraftig økonomisk nedgang. Samtidig har arbejdsgiverne også egenhændigt tilpasset deres efterspørgsel efter arbejdskraft for at sikre, at deres aktiviteter er bæredygtige. Som allerede vist i afsnit 1, og som det tydeligt fremgår af Figure 7 , har faldet i antallet af arbejdstimer været væsentligt større end faldet i beskæftigelsen (-13,5 % mod -2,9 % i EU i andet kvartal af 2020 i forhold til fjerde kvartal af 2019), hvilket i høj grad kan tilskrives virkningen af arbejdsdelingsordningerne. De største forskelle mellem de to indikatorer kan konstateres i Luxembourg, Slovakiet, Cypern, Grækenland, Tjekkiet, Tyskland, Frankrig og Italien. Samtidig forekom der, som det tydeligt fremgår af Figure 8 , en pludselig stigning i antallet af arbejdstagere, der er fraværende fra job (som andel af den samlede beskæftigelse), med en stigning på 12,1 procentpoint for EU (fra 9,7 % i fjerde kvartal af 2019 og efter en stabil tendens i de seneste ti år til 21,8 % i andet kvartal af 2020). Midlertidige afskedigelser tegnede sig alene for næsten halvdelen af al fravær (en pludselig stigning fra 0,2 % i fjerde kvartal af 2019 til 10,3 % i andet kvartal af 2020). De største stigninger i fraværsfrekvensen blev registreret i Grækenland (+35,9 procentpoint), Cypern (+25 procentpoint), Irland (+19 procentpoint), Spanien (+18,7 procentpoint), Italien og Portugal (+18 procentpoint). Anvendelsen af arbejdsdelingsordninger har nået et hidtil uset niveau under covid-19-krisen i alle lande (hvor data er offentligt tilgængelige). Anvendelsen af arbejdsdeling var særlig udbredt i servicesektoren (hovedsagelig hoteller og restauranter) og i detailhandelen. Udbredelsen var forholdsvis lavere i medlemsstater, som for nylig havde oprettet deres ordninger. Dette kan delvis skyldes udformningen af deres ordninger, langsom tilpasning til de nye administrative procedurer eller forsinkelser i gennemførelsen. I nogle af de nyligt oprettede ordninger (f.eks. i Bulgarien, Tjekkiet, Kroatien og Ungarn) kan kravet om, at virksomhederne skal dele nogle af omkostningerne, have begrænset udbredelsen. I Polen var der indledningsvis en begrænset anvendelse