P6_TA(2005)0177

Klimaændringer

Europa-Parlamentets beslutning om seminaret for regeringseksperter vedrørende klimaændringer

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) af 11. december 1997 samt procedurerne for dens gennemførelse, vedtaget på partskonferencerne i Bonn (juli 2001), Marrakesh (november 2001), New Delhi (november 2002), Milano (december 2003) og Buenos Aires (december 2004),

- der henviser til den beslutning, der blev truffet på den tiende partskonference om afholdelse af et seminar for regeringseksperter i maj 2005 med henblik på at fremme uformel udveksling af oplysninger om tiltag i forbindelse med ændringer og tilpasninger, der kan bistå parterne i den fortsatte udvikling af effektive og hensigtsmæssige reaktioner på klimaændringer, og om de politikker og foranstaltninger, der er vedtaget af deres respektive regeringer til støtte for overholdelsen af de forpligtelser, de har påtaget sig ved UNFCCC og Kyoto-protokollen,

- der henviser til sine beslutninger om klimaændringer, navnlig beslutningen af 13. januar 2005 om udfaldet af Buenos Aires-Konferencen om klimaændringer [1],

- der henviser til forretningsordenens artikel 108, stk. 5,

Α. der henviser til, at klimaændringer er en af de største udfordringer i det 21. århundrede med betydelige negative konsekvenser af miljømæssig, økonomisk og social karakter på globalt plan, og at de forventes at få negativ indvirkning på den bæredygtige udvikling og på millioner af menneskers eksistensgrundlag overalt i verden,

B. der henviser til, at UNFCCC, som trådte i kraft den 21. marts 1994 og nu omfatter 189 parter, opstiller en ramme for foranstaltninger, der tager sigte på at stabilisere atmosfæriske koncentrationer af drivhusgasser for at undgå farlig antropogen påvirkning af klimasystemet,

C. der henviser til, at Kyoto-protokollen til UNFCCC trådte i kraft den 16. februar 2005, hvorefter 146 lande og regionale organisationer for økonomisk integration, som repræsenterer 61,6 % af bilag I-drivhusgasemissioner for 1990, har ratificeret den,

D. der henviser til, at Kyoto-protokollen fastsætter bindende mål for nedbringelsen af emissioner for landene i bilag 1 for perioden 2008-2012; der henviser til, at det i Kyoto-protokollen desuden fastsættes, at forpligtelser for de følgende perioder skal tages op til overvejelse senest syv år inden udgangen af den første forpligtelsesperiode,

E. der henviser til, at det på den tiende partskonference (COP-10) i Buenos Aires i december 2004 blev besluttet at afholde et seminar for regeringseksperter i maj 2005 med henblik på at fremme udvekslingen af oplysninger mellem parterne om tiltag i forbindelse med ændringer og tilpasninger samt om politikker og foranstaltninger til støtte for gennemførelsen af gældende forpligtelser,

F. der henviser til, at industrilandene har et stort ansvar for drivhusgasemissioner og derfor bør have en ledende rolle i bestræbelserne på at nedbringe emissionerne; der henviser til, at Parlamentet konsekvent har opfordret EU til at bevare denne ledende rolle,

G. der henviser til, at Kyoto-protokollens mål er en grundlæggende forudsætning for en global strategi for klimaændringer, men at der må opstilles supplerende mål for perioden efter 2012 for at skabe investe-ringssikkerhed for energikilder med lavt kulstofindhold, teknologier med lave drivhusgasemissioner og vedvarende energi samt undgå investeringer i en uforenelig energiinfrastruktur; der henviser til, at håndteringen af klimaændringer også giver muligheder for og incitamenter til innovative tiltag i overensstemmelse med målene i Lissabon-dagsordenen,

H. der henviser til, at målet om at begrænse den gennemsnitlige globale temperaturstigning til maksimum 2 °C over præindustrialiseringsniveauet også bør fastsættes inden for UNFCCC og Kyoto-protokollens rammer,

I. der henviser til, at risikoen for at overskride grænsen på +2 °C i henhold til nye videnskabelige rapporter er ca. 85 %, når drivhusgaskoncentrationerne er stabiliseret på 550 ppm (C02-koncentration), og ca. 50 % på 450 ppm; der henviser til, at disse rapporter dermed understreger, at verden har væsentlig kortere tid til at påbegynde nedbringelserne af de samlede drivhusgasemissioner, end man hidtil har troet, hvis den skal undgå at overskride den gennemsnitlige globale temperaturstigning på 2 °C over præindustrialiseringsniveauet og dermed forhindre farlige klimaændringer; der henviser til, at dette kan kræve yderligere nedbringelser i emissionerne i den nærmeste fremtid for alle store udledere af drivhusgasser, hvorved betydningen af en bredere global indsats understreges,

1. glæder sig over den beslutning, der blev truffet i Buenos Aires om at afholde et seminar for regerings-eksperter; beklager imidlertid, at den tiende partskonference trods EU-delegationens bestræbelser kun vedtog et meget snævert mandat til dette møde;

2. går stærkt ind for, at EU bevarer sin ledende rolle i de internationale bestræbelser på at bekæmpe klimaændringerne; understreger, at det vil være nødvendigt med en trestrenget tilgang for at understøtte EU's klimapolitik, nemlig årlige reduceringer af energiintensiteten i EU's økonomi med mellem 2 og 2,5 % og en betydelig stigning i den alternative energis andel af den samlede energisammensætning samt store stigninger i støtten til forskning og udvikling af vedvarende energi; understreger, at transportsektoren er en stor udfordring, og at der er behov for nye og innovative politikker for at bremse emissionerne fra vejtransport, flyvninger og søtransport; opfordrer på det kraftigste Kommissionen til at fremsætte forslag til omkostningsbesparende foranstaltninger for at tage fat på disse problemer;

3. glæder sig over konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 22.- 23. marts 2005 og navnlig over vedtagelsen af målene for nedbringelser på 15-30 % inden 2020 for gruppen af udviklede lande; beklager dog, at Det Europæiske Råd ikke gav nogen indikationer om de langsigtede mål for nedbringelse, og foreslår, at der kræves nedbringelser på 60-80 % inden 2050;

4. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til på det forestående seminar for regeringseksperter og på vegne af Den Europæiske Union at fremsætte forslag til en fremtidig aftale, som er i overensstemmelse med EU's mål om at bevare den gennemsnitlige globale temperaturstigning på under 2 °C over præindu-strialiseringsniveauet, hvormed de globale drivhusgasemissioner vil kulminere inden for de kommende to årtier, og hvorved principperne om rimelighed, ansvarlighed og handleevne eller -kapacitet overholdes;

5. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at fremsætte forslag til en fremtidig strategi, der tager udgangspunkt i Kyoto-protokollen og baseres på miljøinnovation og udvikling af miljøteknologier, og som især rettes mod energi- og transportsektoren, og at prioritere denne strategi højt inden for relevante politiske initiativer som f.eks. handlingsplanen for miljøteknologi og det syvende rammeprogram for forskning; mener, at bestræbelserne for samarbejdet med forskellige lande, herunder især de højst udviklede udviklingslande, bør intensiveres;

6. insisterer på, at seminaret for regeringseksperter skal fokusere på, hvordan der kan udvikles effektive og hensigtsmæssige reaktioner på klimaændringer inden for UNFCCC og Kyoto-protokollens rammer for perioden efter 2012; anmoder om, at der offentliggøres en skriftlig rapport om resultaterne fra seminaret, som kan indgå i de formelle forhandlinger for forpligtelsesperioden efter 2012, som indledes i 2005;

7. mener, at en fremtidig ordning bør være baseret på et fælles, men differentieret ansvar, fortsatte og voksende emissionsreduktioner og inddragelse af flere lande i reduktionsbestræbelserne, navnlig USA på den ene side og Indien, Kina og andre avancerede udviklingslande på den anden side; opfordrer derfor på det kraftigste Kommissionen og medlemsstaterne til at fremhæve behovet for klimabeskyttelse, når det indgår i dialog med internationale partnere, især USA, Kina og Indien;

8. mener, at der for de internationalt konkurrerende virksomheder, navnlig de energitunge industrier, kræves en sektorbaseret tilgang til de fremtidige internationale mål for nedbringelse for at kunne sikre ensartede internationale vilkår; opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at inddrage en sådan sek-torbaseret tilgang i forhandlingerne;

9. erkender den mulige trussel hidrørende fra C02-lækage for mere avancerede udviklingslande;

10. opfordrer de lande, som endnu ikke har gjort det, til hurtigst muligt at ratificere Kyoto-protokollen; opfordrer USA og Australien til at tage deres beslutning om ikke at deltage op til genovervejelse og, som et første skridt, at overholde deres forpligtelser i medfør af UNFCCC til at nedbringe deres emissioner til 1990-niveaet;

11. opfordrer Kommissionen til i enhver cost-benefit-analyse af klimapolitikkerne at tage hensyn til muligheden for at vedtage grænseregulerende foranstaltninger for handel med henblik på at udligne eventuelle konkurrencefordele for producenter i industrialiserede lande uden C02-begrænsninger;

12. insisterer på, at der er behov for øget økonomisk bistand til regulerende foranstaltninger i udviklingslandene, og især i de dårligst stillede udviklingslande; understreger desuden, at alle udviklingslande har ret til økonomisk udvikling; mener dog ikke, at udviklingslandene behøver gentage de samme forurenende metoder som de industrialiserede lande, og at EU bør udvikle effektive mekanismer, f.eks. gennem EU-medlemsstaternes eksportkreditinstitutter, der kan fremme overdragelsen af teknologi til udviklingslandenes energi-og transportsektorer med henblik på at fremme udviklingsmetoder baseret på lavt kulstofindhold;

13. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at gøre fremskridt, der kan måles, hen imod en lav-kulstoføkonomi; opfordrer medlemsstaterne til at udveksle erfaringer og bedste praksis, både medlemsstaterne imellem og med lande i andre dele af verden;

14. opfordrer de to kommende formandskaber, Det Forenede Kongerige og Østrig, til at sikre, at momentum vedrørende klimaændringer opretholdes og endog forstærkes, mens forpligtelsesniveauet og antallet af internationale partnere i processen forøges;

15. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og parlamenter og UNFCCC-sekretariatet med anmodning om, at beslutningen udsendes til alle kontraherende parter uden for EU.

[1] "Vedtagne tekster", P6_TA(2005)0005.

--------------------------------------------------