Nr. C 191/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 7. 91 
Udtalelse om Kommissionen* forslag til afgørelse truffet af Rådet og sundhedsministrene 
forsamlet i Rådet om en handlingsplan for 1991-1993 inden for rammerne af programmet 
»Europa mod aids« (!) 
(91/C 191/05) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 15. januar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede B. Rangoni Machiavelli til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
17. maj 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 287. plenarforsamling af 29.-30. maj 1991, 
mødet den 29. maj, enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. ØSU glæder sig over Kommissionens forslag, 
som kommer, efter at Ministerrådet gentagne gange har 
udtalt sin holdning til dette stadig alvorligere problem. 
Forslaget imødekommer også det stigende behov på EF-
plan for en koordinering på sundhedsbeskyttelsesområ-
det set i lyset af et borgernes Europa i fortsat vækst. 
Det er ikke et tilfælde, at Rådet af sundhedsministre i 
de seneste år har holdt regelmæssige møder, og at det 
på det seneste møde, som fandt sted i december 1990, 
gav udtryk for ønsket om, at der i dette spørgsmål blev 
fastlagt en klarere definition af EF's beføjelser. 
1.2. ØSU konstaterer med tilfredshed, at udviklingen 
på sundhedsområdet i EF går i den rigtige retning og 
henstiller, at man udmønter dette konkret i forbindelse 
med den næste revision af Traktaterne med indføjelsen 
af et afsnit om sundhedspolitiske spørgsmål. 
1.3. Programmet »Europa mod kræft«, som allerede 
har vist sig at have en multiplikator- og katalysatoref­
fekt, bliver nu omsider fulgt op af forslaget til et pro­
gram for bekæmpelse af aids, hvis titel og målsætninger 
er ambitiøse, og som er baseret på en globalt set korrekt 
strategi; men der er endnu kun afsat begrænsede finan­
sielle midler hertil. 
1.4. Programmets effektivitet kommer naturligvis til 
at afhænge af, i hvor høj grad det vil formå at fremme 
og koordinere medlemsstaternes bestræbelser, forøge 
udvekslingen af erfaringer og tilvejebringelsen af fælles 
instrumenter på det epidemiologiske og statistiske om­
råde. 
1.5. ØSU skal minde om, hvor stor vægt det lægger 
på en styrkelse af europæisk forskning inden for dette 
område, og det konstaterer med tilfredshed, at man i 
det nye program forskning og udvikling (F&U) »Bio­medicin og sundhed« (2), som for øjeblikket er til be­
handling, har afsat en betydelig del af midlerne inden 
for område 2 »Sygdomme af stor samfundsøkonomisk 
betydning« til aids-bekæmpelse og specielt til udvikling 
af en europæisk aids-vaccine (EVA). 
1.6. ØSU anbefaler, at programmet »Europa mod 
aids« og det ovenfor omtalte F&U-program koordine­
res, specielt med området »sygdomsforebyggelse«, som 
i hovedsagen vil komme til at omfatte »specifikke epide­
miologiske projekter, undersøgelser over primær og 
sekundær forebyggelse, vurdering af forebyggelsesstra­
tegier, adfærdsforskning og prognosticering«. (3) 
1.7. Endelig skal ØSU anbefale, at man gør, hvad der 
er muligt for at sikre de syges og de HIV-seropositives 
rettigheder samt for ikke at krænke disses privatliv. Der 
kan derfor ikke være tale om systematisk registrering, 
hvis ikke anonymiteten samtidig sikres. 
1.8. ØSU giver sin fulde støtte til programmet »Euro­
pa mod aids« for perioden 1991-1993, men konstaterer, 
at spredningen af midlerne over 9 foranstaltninger kun 
levner mulighed for en beskeden indsats på EF-plan. 
Kommissionen opfordres derfor til at revidere sin 
handlingsplan og overveje, hvordan midlerne udnyttes 
bedst og mest effektivt. Det vil endvidere påhvile med­
lemsstaterne at tilvejebringe midler til deres egne pro­
grammer på kommunalt, regionalt og nationalt plan til 
supplering af Fællesskabets program. 
1.9. ØSU så gerne, at man inddrog det i programmet. 
Kommissionen bør derfor stille vurderinger af resulta­
terne og rapporter til rådighed for såvel ØSU som 
Europa-Parlamentet. 
(!) EFTnr. C 13 af 15. 1. 1991, s. 6. (2) Dok. KOM(90) 676 endelig udg. — 
(3) Ibidem, s. 14. SYN 267. 
22. 7. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 191/11 
2. Der er behov for en integreret og tværsektoriel 
strategi 
2.1. Siden slutningen af 1981 er aids-epidemien (er­
hvervet immundefekt syndrom) blevet et af de alvorlig­
ste og mest foruroligende problemer på sundhedsom­
rådet. 
2.2. Aids-sygdommens hurtige spredning skyldes 
også gennemgribende, økonomiske og sociale foran­
dringer og den stadig større mobilitet i det europæiske 
samfund, og .der er desværre fare for en yderligere 
forværring af situationen i de kommende år. 
2.3. Sygdommen rammer ikke kun de såkaldte »risi­
kogrupper«. Der er konstateret en foruroligende stig­
ning i procenten af smittede kvinder. Med hensyn til 
forplantningsevnen kan virkningerne også konstateres. 
Problemet må derfor også ses i relation til foran­
staltninger med henblik på sundhedsbeskyttelse af både 
mænd og kvinder i den forplantningsdygtige alder, såle­
des som ØSU foreslog i sin udtalelse om »Beskyttelse 
af kvindelige arbejdstagere under graviditet og efter 
barsel.»(*) 
2.4. Forebyggelse og behandling af denne sygdom 
kræver, ud fra et medicinsk synspunkt, en integreret og 
tværsektoriel strategi, hvori der må inddrages en række 
faktorer og forskellige fremgangsmåder. 
2.5. Den mest effektive forebyggelse vil kunne opnås 
gennem en radikal adfærdsændring, men dertil kræves 
lang tid. 
2.6. Det er derfor under alle omstændigheder nød­
vendigt, at alle kræfter sættes ind på så snart som 
muligt at tilvejebringe en vaccine, og indtil det sker, må 
man søge at fremme forebyggelsen af aids, især gennem 
oplysning og uddannelse, med det formål at begrænse 
antallet af potentielt smittetruede. 
2.7. I det efterfølgende fremsættes forskellige forslag, 
som kan supplere og styrke aktionerne i Kommissionens 
forslag til program. Disse aktioner bør dog under ingen 
omstændigheder erstatte medlemsstaternes egne initia­
tiver, men skal have til formål at fremme og koordinere 
disse. 
3. Oplysning 
3.1. Der må snarest 
— udarbejdes en objektiv, standardiseret og pålidelig 
databank, hvormed der kan opnås en ajourført epi­
demiologisk statistik vedrørende sygdommen, 
— formidles reel information om sygdommens smitte­
kilder, såvel om de velkendte (seksuelle forhold, 
injektionssprøjter osv.) som de mindre kendte, via 
videofilm bestemt til forskellige målgrupper (skoler, 
medicinsk og paramedicinsk personale), 
(l) EFT nr. C 41 af 18. 2. 1991, s. 29. — sørges for klar information om midler, hvormed 
man kan beskytte sig selv og andre (præservativer, 
engangssprøjter, sikkert injektionsmateriale, sikre 
metoder til bortskaffelse af brugte injektionssprøjter 
samt nødvendige kliniske forholdsregler), 
— gives en videnskabeligt korrekt information om 
aids-sygdommens faktiske risici, ikke specielt og 
udelukkende med hensyn til selve sygdommen, men 
om sygdommen som medvirkende årsag til udvik­
ling af andre sygdomsformer som følge af et svækket 
immunforsvar, 
— informeres om de potentielle skader, som aids-smit­
tede kan forvolde på mænds og kvinders for­
plantningsevne og kønsliv. 
3.2. Informationsformidlingen kan blandt andet ske 
via undervisning i skoler, sessionslægebesøg og famili­
erådgivningscentre og klinikker for kønssygdomme. 
Sportslæger vil også kunne yde en vigtig indsats i gym­
nastiksalen og på sportspladsen. 
33. Udvekslingen af oplysninger skal i øvrigt frem­
mes, idet ikke kun alment praktiserende læger skal 
inddrages, men også specialister, f.eks. børnelæger, an-
drologer, gynækologer og speciallæger inden for hud-
og kønssygdomme. 
3.4. Også lægekongresser om spørgsmål uden direk­
te tilknytning til aids vil være et egnet forum til påkal­
delse af opmærksomhed omkring aids-relaterede pro­
blemer. 
3.5. Lægernes og sundhedspersonalets nationale for­
eninger kan gå aktivt ind i en sådan informationskam­
pagne. 
4. Uddannelse, specielt i sundhedssektoren 
4.1. Ud over en generel forebyggende sundheds-
undervisning specielt for unge skal undervisning om 
aids-risici for sundhedspersonale styrkes, eftersom 
læger og sygeplejepersonale har en meget vigtig funk­
tion i folkeoplysningen. 
4.2. Man bør ligeledes kortlægge eventuelle risiko­
områder for læger, sygeplejersker og patienter (for eks­
empel blodtransfusion og kirurgisk behandling) for der­
igennem at fremme sygdomsforebyggelse. 
4.3. Det vil i universiteternes specialstudier være hen­
sigtsmæssigt at integrere de forskellige aspekter af studi­
et af sygdommen med alle dens mulige implikationer 
(epidemiologiske, sociologiske, kliniske, immunologi­
ske, medicinske og kirurgiske aspekter) i tværfaglige 
videreuddannelseskurser. De europæiske universiteter 
kunne eventuelt tilskyndes til at gå i gang med pilotpro­
jekter og erfaringsudveksling på dette område. 
Nr. C 191/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 7. 91 
4.4. Foruden undervisning om aids på universitetsni­
veau inden for medicin, kirurgi og odontologi kunne 
der overvejes gennemført særlig undervisning med hen­
blik på en specialisering inden for gynækologi og obste­
trik, andrologi, dermatologi, kirurgi, immunologi osv. 
4.5. Endvidere bør uddannelsen af paramedicinsk 
personale i ambulatorier og på hospitaler styrkes, 
blandt andet ved hjælp af videofilm. 
5. Bemærkninger til programmets indhold 
5.1. Programmets ambitiøse titel skal vurderes ud 
fra intentionen om at anlægge en global strategi og sikre 
gennemslagskraft over for medierne. De begrænsede 
finansielle midler, som er afsat hertil (jf. bilag II) vil 
imidlertid gøre gennemførelsen af de forskellige aktio­
ner meget vanskelig. 
5.2. I artikel 1 gøres der klart rede for medlemsstater­
nes rolle og kompetence. De skal være de vigtigste 
deltagere i forbindelse med programmets gennemførel­
se. ØSU vil dog gerne, ligesom i udtalelsen om »Europa 
mod kræft«, understrege, at arbejdsmarkedets parter 
vil kunne bidrage til en heldig gennemførelse af de 
foreslåede aktioner. (M 
5.3. ØSU ser med tilfredshed, at man agter at fremme 
et snævert samarbejde med internationale organisatio­
ner, der er aktive på dette område, som for eksempel 
Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og Europarå­
det, og skal minde om de alvorlige AIDS-problemer i 
den tredje verden og sundhedsproblemerne i Østeuropa. 
I øvrigt anbefaler ØSU, at Det internationale Røde Kors 
medinddrages. Da man må forudse, at mobiliteten og 
migrantstrømmene nord-syd og øst-vest vil få øget om­
fang, må en forebyggende strategi selvfølgelig ikke 
underlægges restriktioner, da den i så fald mister sin 
effektivitet. 
5.4. Med hensyn til den evaluering af aktionerne, 
som omtales i artikel 3, bliver det nødvendigt at opstille 
kriterier for måling af såvel de subjektive som de objek­
tive resultater. Det, der skal måles, er virkningen af 
informationskampagner, påvirkningen af adfærden 
samt indvirkningen på sygdommens epidemiologiske 
udvikling. 
5.5. Der vil til dette formål være behov for pålidelige 
metoder til opstilling af kvalitative og kvantitative vur­
deringer baseret på objektive data. 
5.6. Kapitel 1 — Oplysning og sundhedsundervisning 
5.6.1. Det bør i begrundelsens første afsnit understre­
ges, at bestræbelserne for at finde frem til en effektiv 
(!) EFT nr. C 329 af 30. 12. 1989. behandling må intensiveres, men at forebyggelse dog er 
det vigtigste mål. Hvis man finder en effektiv vaccine, 
så vil denne indgå i det medicinske forebyggelsesarbejde 
på linje med andre sundhedsbeskyttende foran­
staltninger. 
5.6.2. Selv om man kunne være enig i, at det er 
nødvendigt med »simple« budskaber, jf. sjette afsnit, så 
er det vigtigste dog, at de er »effektive« og i øvrigt er 
udformet under hensyntagen til modtagernes forskellige 
etniske, sociale og kulturelle baggrund. 
5.63. Forslaget om en europæisk kodeks mod aids 
kræver en uddybning. Denne opgave er i virkeligheden 
mere kompliceret end udarbejdelsen af den europæiske 
kodeks mod kræft, fordi der også skal tages hensyn 
til de berørte personers sociale, etniske og kulturelle 
baggrund, samtidig med at det er nødvendigt at tilstræ­
be enkelhed. Det vigtigste er et klart budskab om de 
reelle overførselsrisici og om metoder til beskyttelse af 
sig selv og andre. Her tænkes specielt på præservativer, 
engangssprøjter og sikkert injektionsmateriale. Endvi­
dere er det vigtigt, at diskriminering ikke finder sted. 
5.6.4. Aktionerne 1 og 2 er uhyre vigtige. Men er 
foranstaltningerne tilstrækkeligt effektive? Bekæmpel­
sen af en spredning af aids foregår ikke in vitro i et 
aseptisk miljø, som er rede til at modtage pædagogiske 
budskaber og oplysning via publicity-kampagner. 
5.6.5. ØSU henviser til sine supplerende forslag i 
punkt 3, idet det samtidig understreger betydningen 
af at medinddrage arbejdsmarkedets parter, specielt i 
forbindelse med oplysningsarbejde på arbejdspladserne. 
5.7. Kapitel 2 — Forebyggelse og behandling 
5.7.1. Sondringen mellem HIV-seropositive og aids-
ramte bør trækkes klarere op i de forskellige mål­
sætninger og aktioner. Det bedste ville være 
— at hindre eller forsinke sygdommens opståen blandt 
HIV-seropositive, 
— at sinke, bremse eller om muligt standse sygdom­
mens udvikling blandt aids-patienter, samtidig med 
at man sikrer disse mere bekvemmelige forhold, 
større livskvalitet og bedre overlevelsesmuligheder. 
5.7.2. Selv om man må anerkende betydningen af 
en »hurtig behandling af mangeartede infektioner, der 
skyldes defekt i immumforsvaret« så bør det dog under­
streges, at aids-sygdommen har meget forskellige forløb 
og komplikationer, ligesom også sygdommens varig­
hed, udgifter til behandling, hjemmepleje og hospitals­
indlæggelse spiller ind. 
22. 7. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 191/13 
5.7.3. Lægelig og psyko-social støtte er nødvendig, 
men bør ikke udelukkende tilbydes risikogruppen »stik­
narkomaner«. Det er afgørende nødvendigt, at samleve­
ren og familien, som hjælper den syge eller lever sam­
men med den HIV-seropositive, informeres objektivt. 
5.7.4. De opstillede målsætninger kan godkendes, 
men følgende skal dog bemærkes: 
— støtte skal ikke kun gives narkotikamisbrugere, 
— det er overordentligt vigtigt, at den HIV-seropositi­
ve får adgang til behandling, men psyko-social råd­
givning er ikke nok, der skal være mulighed for 
terapeutiske foranstaltninger, 
— forebyggelse af infektionsspredning skal ikke kun 
omfatte narkotikamisbrugere; men det er vigtigt, 
at disse får udleveret engangssprøjter, og sikkert 
injektionsmateriale, da man i de lande, hvor sådan­
ne foranstaltninger er blevet iværksat, har konstate­
ret en nedgang i antallet af aids-smittede blandt 
narkotikamisbrugere, 
— det er ikke nok at bekæmpe faren for HlV-overfør-
sel (aids virus) via blod og blodprodukter. Der må 
træffes foranstaltninger, som kan mindske smitteri­
sikoen i forbindelse med seksuelle forhold, bl.a. ved 
at anbefale brugen af kondomer. 
5.7.5. Aktion 4, udveksling af erfaringer, bør priori­
teres højt. Med hensyn til telefonrådgivning er det vig­
tigt, at de rådgivende personer har den fornødne moti­
vation og kompetence. 
5.7.6. Mobilitet er en afgørende faktor i en aktion 
på EF-plan, ligesom også etableringen af en fællesskabs-
dækkende liste over telefoniske hjælpetjenester kan vise 
sig at være yderst hensigtsmæssig. 
5.7.7. De tal, som anføres i aktion 5, forekommer at 
være for lave. Man må ikke glemme, at udgifterne 
til forebyggelse og behandling af HIV-seropositive er 
stigende. Det er vigtigt, at der udarbejdes specifikke 
udgiftsberegningsmodeller, hvori der sondres mellem 
aids-patienter og HIV-seropositive. 
5.8. Kapitel 3 — Epidemiologiske vurderinger 
5.8.1. Dette kapitel er det vigtigste, og der bør derfor 
afsættes mere end 20 % af bevillingerne (jf. Bilag II) til 
dette formål. 
Bryssel, den 29. maj 1991. 5.8.2. Det er således afgørende nødvendigt, at den 
enkelte medlemsstat og EF skaffer sig kvalitative meto­
der samt pålidelige og harmoniserede måleinstrumen­
ter, med hvilke der kan foretages holdbare sammen­
ligninger. Der skal etableres et snævert samarbejde mel­
lem de nationale sundhedsmyndigheder og Det euro­
pæiske Center for epidemiologisk kontrol med aids, 
hvis effektive og værdifulde indsats bør udnyttes og 
tjene som model, når der på europæisk plan skal iværk­
sættes kontrolforanstaltninger over for andre smitsom­
me sygdomme. 
5.8.3. Målsætningerne og aktionerne bør fokusere 
på følgende 3 befolkningsopdelinger: 
— den samlede befolkning, 
— HIV-seropositive uden aids-symptomer, 
— aids-patienter. 
5.9. Kapitel 4 — Uddannelse og opbygning af arbejds­
styrke 
5.9.1. ØSU skal, foruden sine forslag i punkt 4, pege 
på, at indsatsen ikke kun skal gælde universiteterne; 
den skal også omfatte uddannelsesbehov og udveksling 
på det erhvervsfaglige område (navnlig hospitaler og 
behandling i hjemmet). 
5.9.2. De farmaceutiske industrier, som beskæftiger 
sig med forebyggelse og behandling, kan yde et ikke 
ubetydeligt bidrag til sådanne aktioner. 
5.9.3. Det samme gælder fagforeningerne og er­
hvervsorganisationerne, som bør inddrages aktivt i ud­
dannelses- og oplysningsaktiviteter. 
5.10. Finansieringsoversigt 
5.10.1. ØSU konstaterer endnu en gang, med undren, 
at bevillingerne er meget beskedne i forhold til den 
meget omfattende opgave. Det anser under alle omstæn­
digheder den procentdel af midlerne, der er afsat til 
epidemiologiske undersøgelser, for at være for be­
skeden. 
5.10.2. Der må foretages en bedre prioritering, samti­
dig med at man undgår overlappende virksomhed med 
det allerede igangværende arbejde i internationale orga­
nisationer som for eksempel WHO. Det vil også være 
hensigtsmæssigt at fastlægge de mest formålstjenlige 
aktionsområder for de udvalgte delområder og i den 
forbindelse tilstræbe en effektiv koordinering af indsat­
sen på europæisk, nationalt og lokalt plan. 
Frangois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg