DA Den Europæiske Unions Tidende C 271/55

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg — En ny europæisk tilgang til konkurs og insolvens«

COM(2012) 742 final

og om »Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 om konkurs«

COM(2012) 744 final – 2012/0360 (COD)

2013/C 271/10

Ordfører: Pedro Augusto ALMEIDA FREIRE

Kommissionen besluttede den 12. december 2012 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg – En ny europæisk tilgang til konkurs og insolvens«

COM(2012) 742 final.

Europa-Parlamentet og Rådet besluttede henholdsvis den 15. januar 2013 og den 5. februar 2013 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 om konkurs«

COM(2012) 744 final – 2012/0360 (COD).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 29. april 2013.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 490. plenarforsamling den 22.-23. maj 2013, mødet den 22. maj 2013, følgende udtalelse med 130 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Overordnede konklusioner

1.1.1 Europa er ramt af en stor økonomisk og social krise, der slår igennem på alle niveauer i samfundet.

1.1.2 Et af de tiltag, som EU har valgt for at komme ud af dødvandet, er at fremme virksomhedernes overlevelsesmuligheder. Virkningerne af konkurser begrænser sig nemlig ikke kun til de pågældende virksomheder. Det er medlemsstaternes økonomi som sådan der rammes, og især de borgere, der er skatteydere, arbejdstagere og arbejdsgivere.

1.1.3 EØSU bakker op om målsætningerne med Kommissionens meddelelse, selv om det mener, at den »nye chance«, som nævnes, bør gavne iværksættere, der har lært af deres fejl og er i stand til at stille et nyt virksomhedsprojekt på benene.

1.1.4 Det støtter også forslaget til forordning, selv om det beklager, at dette forslag ikke er ambitiøst nok.

1.1.5 Der er stadig mange forhold, der skal tænkes igennem, og der er stadig mange tiltag, der skal træffes, hvis kreditorernes rettigheder skal tilgodeses, samtidig med at der skabes en fornuftig ligevægt mellem virksomhedernes og de ansattes interesser, gunstige betingelser for en virksomhedsomstrukturering, undgåelse af forum shopping og bedre samordning af procedurerne, når koncerner gå konkurs.

1.2 Anbefalinger vedrørende meddelelsen

1.2.1 EØSU mener, at overvejelserne omkring en omfattende harmonisering af lovgivningen om virksomhedskonkurser er interessante, men beklager manglen på et effektivt tiltag over for den økonomiske og sociale krise, som europæiske virksomheder og borgere står i.

1.2.2 Udvalget går mere ind for »Ren tavle«- modellen, der er central i den amerikanske konkursret, end for den »nye chance«, som Kommissionen foreslår. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til at overveje fordelene ved en sådan model i forbindelse med den europæiske konkurslovgivning.

1.2.3 Udvalget mener endvidere, at de ansatte skal nyde større beskyttelse og anerkendes som privilegerede kreditorer.

1.2.4 Spørgsmålet om uhensigtsmæssig støtte til virksomheder i vanskeligheder bør også indgå i overvejelserne. EØSU fremhæver i den forbindelse, at dette ansvar kan vedrøre andre personer end banken. Udvalget opfordrer derfor Kommissionen til at tage disse aspekter i betragtning.

1.2.5 Udvalget mener, at det ikke er en god idé at indføre flere strafferetlige aspekter i forbindelse med konkurser, da det vil bevirke en retliggørelse af procedurerne og forlænge undersøgelserne af virksomhedernes situation.

1.2.6 EØSU mener ikke, at systematiske domstolsprøvelser er den bedste løsning. EØSU opfordrer Kommissionen til at overveje oprettelsen af nye organer, f.eks. knyttet til den økonomiske sektor, hvis tværfaglige sammensætning (økonomisk, finansielt, juridisk) kan gøre dem i stand til bedre at forstå virksomhedernes situation og hjælpe disse til at overvinde deres økonomiske vanskeligheder.

1.2.7 Udvalget opfordrer endelig Kommissionen til at tage forslagene vedrørende harmonisering af kuratorernes status, der indgår i Europa-Parlamentets beslutning af 11. oktober 2011 (1), op til overvejelse.

1.3 Anbefalinger vedrørende forslaget til forordning

1.3.1 EØSU bakker op om forslaget til forordning, selv om det kun omhandler de processuelle regler og ikke sigter på at harmonisere de nationale lovgivninger i forbindelse med virksomhedskonkurser.

1.3.2 Udvalget bifalder, at medlemsstaterne forpligtes til at offentliggøre flere oplysninger og bekendtgøre relevante retsafgørelser i forbindelse med grænseoverskridende konkurssager i et register, og bifalder sammenkoblingen af nationale insolvensregistre.

1.3.3 Det opfordrer ikke desto mindre Kommissionen til at sørge for, at omfanget af oversættelser, samt prisen og fristerne for dem, ikke sinker konkursprocedurerne, da hurtige behandlinger er en forudsætning for at opnå et godt resultat.

1.3.4 Det støtter indarbejdningen af procedurerne i forbindelse med personlig overdreven gældssætning, men det bør ikke ske til ugunst for debitorer, der er privatpersoner. En ret, der er skabt for virksomhederne, og som sigter på at styrke handelsrelationerne, er i sagens natur mindre beskyttende end forbrugerretten. EØSU opfordrer Kommissionen til at være særlig opmærksom på dette forhold.

1.3.5 Udvalget opfordrer endelig Kommissionen til at sørge for, at delegationsproceduren i forbindelse med ændringer i bilaget til forordningen tager højde for artikel 290 i TEUF og retspraksis vedrørende begrebet »væsentlige bestemmelser«.

2. Indledning

2.1 Målet med »konkurspakken«

2.1.1 Initiativerne i lovpakken er en del af EU's svar på den økonomiske og sociale krise, som lige nu rammer virksomhederne og de europæiske borgere. Målet med dem er at øge virksomhedernes overlevelsesmuligheder og give insolvente iværksættere en ny chance.

2.1.2 Kommissionen har valgt at ændre Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 (2), også kaldet »konkursforordningen«, der i al væsentlighed omhandler reglerne for international privatret, der er gældende i sager med grænseoverskridende insolvensbehandlinger, og at iværksætte en høring med udgangspunkt i den meddelelse, den fremlægger: »En ny europæisk tilgang til konkurs og insolvens«.

2.1.3 EØSU har besluttet at give udtryk for sin holdning til begge tekster i en og samme udtalelse.

2.2 Forslaget til forordning (3)

2.2.1 Kommissionen konstaterer, at »Konkursforordningen« af 29. maj 2000 er forældet, og at der er fem problemer (4) knyttet til denne forordning, og foreslår en revision af den.

2.3 Meddelelsen

2.3.1 Kommissionen anfører med rette i meddelelsen, at dens forslag til forordning af 12. december 2012 begrænser sig til at opdatere »konkursforordningen« af 29. maj 2000 og kun vedrører anerkendelse og samordning af de procedureregler, der finder anvendelse i nationale konkurssager, og at de nationale lovgivninger om virksomhedskonkurser ikke harmoniseres.

2.3.2 Kommissionen forsøger at afbøde denne mangel, idet den fremlægger sine overvejelser om en væsentlig harmonisering af lovgivningen om virksomhedskonkurser. Det vedrører naturligvis kun grænseoverskridende insolvenssager.

3. Generelle bemærkninger til meddelelsen

3.1 Tankegangen bag den nye tilgang

3.1.1 Kommissionen bygger sin nye tilgang på nødvendigheden af at give iværksættere en ny chance og sikre beskæftigelsen.

3.1.2 EØSU's mener, at det er en naturlig del af markedsøkonomien, at der oprettes virksomheder, og at de kan gå konkurs, og mener, at dette medvirker til den økonomiske dynamik. Det er derfor ikke korrekt at betragte virksomhedskonkurser som et onde, der for enhver pris skal forebygges.

3.1.3 EØSU mener derfor også, at den »nye chance«, som Kommissionen nævner, bør gavne iværksættere, der har lært af deres fejl og er i stand til at stille et nyt virksomhedsprojekt på benene.

3.1.4 Det fremhæver ligeledes, at der kan være interne årsager til, at en virksomhed går konkurs, såsom dårlig ledelse, og der kan være eksterne årsager, der har rod i for meget og for dårlig lovgivning. I denne henseende bærer staten også et vist ansvar for konkurserne, da den er lovgiver, og da den er ordregivende myndighed i forbindelse med offentlige indkøb (5).

3.1.5 EØSU går mere ind for »Ren tavle«- modellen, der er central i den amerikanske konkursret (6), end for den »nye chance«, som Kommissionen foreslår. »At viske tavlen ren« er mere udtryk for en kulturelt betinget indstilling, end det er et egentligt juridisk begreb, og det betyder, at skyldneren på visse betingelser ikke længere personligt hæfter for sin gæld. Således undgås den fase, hvor en domstol erklærer virksomheden konkurs, og skyldneren kan starte et nyt projekt, uden at han eller hun betragtes som insolvent.

3.1.6 I modsætning hertil synes meddelelsen med den »nye chance« at give mulighed for at fortsætte aktiviteterne. EØSU er af den opfattelse, at det kun vil føre til et dårligt resultat, hvis en virksomhed holdes kunstigt i live i uændret form og får en »ny chance«, når forretningsmodellen har vist sig ikke at være god nok.

3.1.7 Desuden vil det underminere kreditorernes og leverandørernes tillid, hvilket i sidste ende vil være til skade for en sund konkurrence mellem de økonomiske aktører.

3.2 EØSU går ind for den amerikanske tilgang til konkursret og mener, at muligheden for at »viske tavlen ren« bør vurderes, før virksomhedens forhold bliver til en sag for en domstol.

4. Specifikke bemærkninger til meddelelsen

4.1 For en effektiv harmonisering

4.1.1 De vidt forskellige nationale bestemmelser om konkurs skader virksomhedernes konkurrenceevne, navnlig for dem, der driver virksomhed på tværs af grænserne, hvilket kan hindre den økonomiske genopretning.

4.1.2 Det skaber en tilskyndelse til »forum shopping«, hvilket svækker det indre marked.

4.1.3 Derfor tilslutter EØSU sig Europa-Parlamentets (7) opfordring til en harmonisering af visse områder af konkursretten.

4.1.4 Udvalget ønsker ligeledes at anmode Kommissionen om på grundlag af EUF-traktatens artikel 50, artikel 81, stk. 2, eller artikel 114, at fremlægge en eller flere lovforslag om egentlige europæiske rammer for virksomhedskonkurser, der ikke kun omhandler internationalprivatretlige processuelle regler.

4.1.5 Konkurser har ikke kun konsekvenser for de pågældende virksomheder. De skader medlemsstaternes økonomier under ét og de borgere, der er skatteydere, arbejdstagere og arbejdsgivere.

4.2 Bevarelse af kreditorernes rettigheder

4.2.1 Oprindeligt var formålet med de kollektive bobehandlinger at tilgodese kreditorerne, men formålet er gradvist blevet at redde virksomheden, bevare arbejdspladserne og afvikle gælden. I nyere tid går tendensen i lovgivningen i Europa mod at forebygge virksomhedernes problemer, før de går i betalingsstandsning.

4.2.2 Kreditorerne er ikke trygge, hvis der indledes en kollektiv bobehandling mod en skyldner, da de ikke ved, om de kan få deres fordringer betalt. Den første frustrerende situation for kreditor er, at en juridisk afgørelse om at indlede en kollektiv bobehandling ofte medfører, at det ikke er muligt at retsforfølge skyldneren for fordringer, der er kommet til før denne afgørelse, og at den har opsættende virkning for igangværende procedurer. Enhver kreditor skal derfor bekendtgøre sin fordring inden for en lovbestemt frist (8).

4.2.3 En anden frustrerende situation opstår, hvis der ikke er tilstrækkeligt med aktiver. I praksis står kreditorerne i løbet af den kollektive bobehandling ofte over for valget om enten at få en vis del af fordringen betalt med det samme til gengæld for at eftergive en ikke ubetydelig del af den, eller at få den betalt i rater over et vist tidsrum.

4.2.4 For kreditor er det derfor ideelt at gardere sig mod insolvens f.eks. ved at sikre visse transaktioner, når kontrakten underskrives, ved at kræve garantistillelse fra tredjemand (9) eller ved at kræve forskellige former for pant eller sikkerhed i virksomhedens aktiver (10).

4.3 Bedre behandling af de ansatte i konkursbehandlinger

4.3.1 De ansatte rammes hårdt, når deres virksomhed går konkurs. De får ikke altid deres løn, før der indgives konkursbegæring, og de ansattes personlige økonomi er vanskelig i denne usikre periode.

4.3.2 I forbindelse med indledningen af en kollektiv bobehandling vælges der ofte en repræsentant for de ansatte, der får til opgave at kontrollere oplysningerne om de ansattes fordringer. Foruden den sædvanlige personalerepræsentation i virksomheden er denne repræsentant et nyt kontaktpunkt mellem personalet, domstolen og parterne i sagen.

4.3.3 De beløb, som de ansatte har til gode ved indledningen af den kollektive bobehandling, bør opføres under virksomhedens passiver. I praksis følges dette generelle princip kun i begrænset omfang, da der er store forskelle mellem de nationale lovgivninger og metoder. Manglen på harmonisering af kreditrangordenen bevirker altså, at udfaldet af den kollektive bobehandling bliver meget usikkert for de ansatte.

4.3.4 EØSU mener, at de ansatte bør beskyttes bedre, og at de bør have status af privilegerede kreditorer, og ser gerne en harmonisering på europæisk plan af denne beskyttelse.

4.4 Forebyggelse af uhensigtsmæssig lån- og kreditgivning til skrantende virksomheder

4.4.1 Visse finansielle virksomheders handelspolitik kan føre til, at de støtter virksomheder, hvis situation er uafhjælpeligt svækket. De skaber derved et indtryk af, at virksomheden er solvent, hvilket skader den sunde konkurrence på markedet og banksektorens omdømme.

4.4.2 EØSU understreger, at uansvarlig lån- og kreditgivning også kan vedrøre andre personer end banken, herunder staten. Nationale dommere har for øvrigt vurderet, at visse af virksomhedens leverandører eller kunder kan gøres ansvarlige, hvis de på grund af deres adfærd har støttet virksomheden på en uansvarlig måde velvidende, at den var uafhjælpeligt svækket.

4.4.3 EØSU mener, at disse forhold også skal tages behørigt i betragtning under arbejdet for at harmonisere lovgivningen om virksomhedsinsolvens.

4.5 Det specifikke tilfælde med svigagtige konkurser

4.5.1 De fleste konkurser har objektive årsager, og virksomhedens ledelse har ikke foretaget nogen svigagtig handling.

4.5.2 Men svigagtige konkurser er et fænomen, der ikke bør overses. Kommissionen henviser for øvrigt hertil i sin meddelelse (11) og foreslår at sondre mellem ærlige konkurser og svigagtige konkurser. Ifølge Kommissionen kan en debitors bevidste eller uansvarlige tilsidesættelse af lovgivningskrav give anledning til civilretlige sanktioner og, når det er hensigtsmæssigt, strafferetlige sanktioner. I denne forbindelse bør afviklingsprocedurerne i forbindelse med ærlige konkurser fremskyndes.

4.5.3 EØSU er på sin side overbevist om, at det vil være hensigtsmæssigt at harmonisere afviklingstiden, og at lade den blive forholdsvis kort, hvilket især tager hensyn til de ansatte, men udvalget tror ikke rigtigt på særskilte afviklingsprocedurer for ærlige og uærlige ledere, da det vil føre til en øget retliggørelse af konkursprocedurerne, der giver dem karakter af strafferetlige procedurer, og det vil forlænge behandlingen.

4.5.4 Det er ikke ønskeligt med disse strafferetlige aspekter i konkursretten. EØSU mener, at vurderingen af, hvorvidt en konkurs er svigagtig, hører til under andre procedurer end konkursbehandlingen.

5. Generelle bemærkninger til forslaget til forordning

5.1 EØSU bifalder, at forordningens anvendelsesområde udvides til at omfatte hybride ordninger, rekonstruktionsbehandlinger samt gældsanering og procedurer for fysiske personer.

5.2 Udvalget bifalder endvidere, at det afklares, under hvilke omstændigheder man kan afkræfte en formodning om, at centeret for hovedinteresserne er det sted, hvor hjemstedet befinder sig.

5.3 Ændringen i den proceduremæssige ordning, der præciserer den kompetente retsmyndigheds muligheder for behandling af sager, der er affødt direkte af insolvensbehandlingen eller har stærk tilknytning hertil, såsom anfægtelsessøgsmål, er ligeledes positiv.

5.4 Det forhold, at de sekundære behandlinger ikke nødvendigvis er afviklingsprocedurer, og at indledningen af dem kan afvises, hvis de ikke er nødvendige for beskyttelsen af de lokale kreditorers interesser, forbedrer også forordningen, hvilket også er tilfældet for samarbejdet mellem hovedbehandlingen og den sekundære behandling.

5.5 Medlemsstaterne forpligtelse til at offentliggøre flere oplysninger og bekendtgøre relevante retsafgørelser i forbindelse med grænseoverskridende konkurssager i et offentligt tilgængeligt register og sammenkoblingen af nationale insolvensregistre er også interessante idéer.

5.6 EØSU er dog betænkelig med hensyn til omfanget af oversættelserne samt prisen og fristerne for dem og minder om, at en hurtig behandling er en forudsætning for at opnå et godt resultat.

5.7 Udvalget bifalder desuden, at retterne og kuratorerne forpligtes til at samarbejde i insolvensbehandlinger angående medlemmer i samme koncernvirksomhed, da kuratorerne herved får mulighed for at udføre deres arbejde mere effektivt.

6. Specifikke bemærkninger til forslaget til forordning

6.1 EØSU undrer sig over samordningen mellem forordning EU nr. 1215/2012 af 12. december 2012 (12), der skal erstatte forordning nr. 44/2001 om de nationale retters kompetence og retsafgørelsers virkning i EU, den såkaldte Bruxelles I-forordning. Det stiller sig tvivlende over for, om betragtning nr. 6 i forslaget til »konkursforordning« i tilstrækkelig grad afklarer den kompetencefordeling, der følger af Gourdain-dommen (13). Denne dom synes at give en restriktiv fortolkning, mens visse aktioner i henhold til »Bruxelles I-forordningen« er afgørende for insolvensprocedurerne. F.eks. er spørgsmålet om, hvorvidt en klausul om ejendomsforhold kan gøres gældende, afgørende for at fastlægge omfanget af kreditors aktiver. Det er vigtig med hensyn til målsætningen om at redde virksomheder med økonomiske problemer, da det er centralt at fastslå omfanget af aktiver for at bringe virksomheder med økonomiske problemer på fode.

6.2 Med hensyn til samarbejdet mellem kuratorer kunne Kommissionen have foreslået en ændring af artikel 31 og tilskyndet mere til indgåelse af aftaleprotokoller mellem kuratorer. At kuratorerne har så forskellig status i medlemsstaterne er en hæmsko for deres faglige samarbejde.

6.3 Udvekslingen mellem kuratorer og retterne bør først og fremmest vedrøre inventaret, skyldnerens gæld, anmeldelsen og efterprøvelse af fordringer og den samordnede afregning af kreditorer, der indgår i de forhandlede planer.

6.4 Endelig fremhæver EØSU, at Kommissionen planlægger at anvende delegationsproceduren for at ændre bilaget til forordningen, selv om der synes at være tale om væsentlige bestemmelser, såsom begreberne om kollektive bobehandlinger og listen over personer, der er kuratorer.

7. Særlige bemærkninger til de materielle bestemmelser vedrørende insolvensbehandling

7.1 En harmonisering af kriterierne for insolvens er nødvendig. I visse medlemsstater kan konkursproceduren kun indledes, når skyldneren faktisk er insolvent, mens det i andre medlemsstater er tilstrækkeligt, at insolvensen »med stor sandsynlighed er nært forestående«.

7.2 Disse forskelle udgør en tilskyndelse til forum shopping og bør derfor ophæves.

7.3 Af hensyn til den juridiske sikkerhed bør reglerne vedrørende anmeldelse af fordringer også harmoniseres.

8. Integration af de civilretlige procedurer om overdreven gældsætning

8.1 EØSU støtter dette forslag fra Kommissionen, der består i en ny betragtning 9 (14).

8.2 Det giver ingen som helst problemer i forhold til ordlyden i betragtning 9 og 10 i »konkursforordningen« af 29. maj 2000 (15).

8.3 Men denne indarbejdning bør ikke være til ugunst for skyldnere, der er privatpersoner. En ret, der er skabt for virksomhederne, og som sigter på at styrke handelsrelationerne, er i sagens natur mindre beskyttende end forbrugerretten. Derfor opfordrer EØSU Kommissionen til at være særlig opmærksom på dette forhold.

8.4 Udvalget opfordrer ligeledes Kommissionen til at overveje en harmonisering af konkursretten vedrørende privatpersoner, der tager hensyn til forbrugernes interesser.

9. Harmonisering af kuratorernes status og beføjelser

9.1 De nationale forskelle, der eksisterer med hensyn til kuratorernes status og beføjelser, hindrer det indre marked i at fungere korrekt, idet de tværnationale konkursbehandlinger kompliceres (16).

9.2 En hurtig harmonisering af de generelle aspekter ved kravene til kuratorens kvalifikationer og opgaver er i virksomhedernes interesse og til gavn for den økonomiske genopretning. Derfor slutter EØSU sig til Europa-Parlamentet (17) og opfordrer til, at følgende tages op til overvejelse: — kuratoren skal være godkendt af en kompetent myndighed i en medlemsstat eller udpeges af en retsinstans med kompetence i en medlemsstat, skal have et godt omdømme og skal have den uddannelsesmæssige baggrund, der er nødvendigt for udførelsen af hans/hendes hverv — kurator skal være kompetent og kvalificeret til at vurdere situationen i skyldnerens virksomhed og til at overtage ledelsesopgaver for virksomheden — kurator bør få bemyndigelse til at anvende passende og prioriterede procedurer for inddrivelse af skyldige beløb til virksomheder inden afregning med kreditorerne og som et alternativ til overførsel af fordringer — kurator skal være uafhængig af kreditorer og andre interessenter i forbindelse med insolvensbehandlingen — i tilfælde af en interessekonflikt skal kurator træde tilbage fra hans/hendes hverv.

9.3 Kommissionen burde derfor gå videre, end det den fremsætter i artikel 31 i forslaget til forordning, hvor den begrænser sig til at stadfæste hidtidig praksis og kun omhandler samarbejdet mellem kuratorer i hovedinsolvensbehandlinger og kuratorer i sekundære insolvensbehandlinger.

10. Udarbejdelse af løsninger, hvor domstolene ikke inddrages, med sigte på at yde en effektiv støtte og vejledning til virksomhederne

10.1 Hvis forhandlingsprocedurerne tilskyndes, vil det være muligt at fremskynde en omstrukturering af en virksomhed, og den vil være mere effektiv.

10.2 Den gennemsnitlige tid for udenretslige tvistbilæggelser og den succesrate, der kan konstateres i EU, taler til fordel for denne metode.

10.3 EØSU er for øvrigt af den opfattelse, at domstolsprøvelser ikke nødvendigvis er den bedste løsning. EØSU støtter idéen om at oprette nye organer, f.eks. knyttet til den økonomiske sektor, og hvis tværfaglige sammensætning (økonomisk, finansielt, juridisk) vil være ideel for hurtigt at hjælpe virksomhederne til at overvinde deres økonomiske vanskeligheder.

10.4 Denne ordning eksisterer allerede i flere lande og kunne udbredes til andre medlemsstater.

10.5 Endelig vil det være nyttigt, hvis Kommissionen regelmæssigt offentliggør statistikker om konkurssager, der er omfattet af »konkursforordningen«, så det bliver muligt at vurdere, hvor effektivt det indførte system er.

Bruxelles, den 22. maj 2013 Henri MALOSSE Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Europa-Parlamentet, beslutning af 15.11.2011 (2011/2006(INI).

(2) EUT L 160 af 30.6.2000, s. 1 og EUT C 75 af 15.3.2000, s. 1.

(3) KOM(2012) 744 endelig af 12.12.2012.

(4)

— forordningens anvendelsesområde er for snævert

— der sker fortsat forum shopping på grund af en inkonsekvent anvendelse af begrebet »centret for skyldnerens hovedinteresser«

— hovedinsolvensbehandlingen og den sekundære insolvensbehandling er ikke samordnet

— kendskabet til konkursbehandlingerne er ikke tilstrækkeligt udbredt

— der eksisterer et juridisk tomrum vedrørende multinationale koncerners insolvens.

— Kommissionen støtter sig til 134 indkomne bidrag fra en offentlig høring, der blev iværksat den 29. marts 2012, konklusionerne i en komparativ retsanalyse gennemført af universiteterne i Heidelberg og Wien, og til en konsekvensanalyse, hvor de forskellige muligheder for reform er undersøgt, og foreslår at afhjælpe disse fem mangler med et forslag til en rådsforordning om konkurs.

(5) F.eks. kan reglerne om sikkerhed og miljø, hvor målsætningerne i sig selv er fornuftige, skade virksomhederne. De betalingsfrister, som offentlige indkøber følger i forbindelse med offentlige indkøb, bidrager også til at skabe vanskeligheder for virksomhederne.

(6) Thomas H. Jackson, The Fresh-Start Policy in Bankruptcy Law, 98 Harv. L. Rev. 1393 (1985); Charles Jordan Tabb, The Scope of the Fresh Start in Bankruptcy: Collateral Conversions and the Dischargeability Debate, 59 Geo. Wash. L. Rev. 56 (1990).

(7) Europa-Parlamentet, beslutning af 15.11.2011 (2011/2006(INI).

(8) De fordringer, der skal bekendtgøres, er ikke kun de fordringer, der er forfaldne/vil forfalde, og som er kommet til før afgørelsen om at indlede en kollektiv bobehandling, men også visse fordringer, der er skabt efterfølgende, når de omhandler ydelser, der er præsteret før afgørelsen om at indlede en kollektiv bobehandling, eller hvis de ikke vurderes at være nødvendige for proceduren.

(9) En bank eller ledelsen.

(10) Inventar, forretninger, mærker osv.

(11) Punkt 3.1: En ny chance for iværksættere i ærlige konkurser. COM(2012) 742 final.

(12) Gennemførelsen af forordningen er udsat til den 10. januar 2015, navnlig for at give medlemsstaterne mulighed for at foretage en tilpasning af deres procedureregler, da eksekvaturproceduren afskaffes.

(13) CJCE Gourdain c/Nadler, 22. februar 1979.

(14) Betragtning 9: »Denne forordning bør finde anvendelse på alle insolvensbehandlinger, der opfylder betingelserne i denne forordning, hvad enten skyldneren er en fysisk person eller en juridisk person, en erhvervsdrivende eller en privatperson«.

(15) Det er i øvrigt allerede en del af visse medlemsstaters lovgivning. I Belgien kan proceduren om gældssanering også finde anvendelse på forbrugere (lov af 5. juli 1988). I tysk lov sondres der ikke mellem de procedurer, der finder anvendelse på handlende, og de procedurer, der finder anvendelse på enkeltpersoner (lov af 5. oktober 1994).

(16) Kuratoren kan være en tjenestemand eller en privatperson, der er godkendt af staten, men betalt af kreditorerne.

(17) Beslutning af 11. oktober 2011 med henstillinger til Kommissionen om insolvensbehandling i forbindelse med EU's selskabsret (2011/2006(INI)).