1. Indledning

I denne anden rapport om gennemførelsen af direktiv 2004/35/EF om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader ("direktivet om miljøansvar", "direktivet" eller "ELD") præsenteres erfaringerne med anvendelsen af direktivet i perioden 20072013. Rapporten skal læses sammenholdt med et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene . Den er baseret på artikel 18, stk. 2, i direktivet om miljøansvar. Rapporten indeholder konklusioner og anbefalinger til, hvordan gennemførelsen kan forbedres i praksis, baseret på den Refit-evaluering, der er foretaget gennem de seneste to år. Evalueringen omfattede en vurdering af, hvordan direktivet fungerer, og om det er "egnet til formålet" , og bygger på to undersøgelser fra 2012 og tre fra 2013 .

Direktivet om miljøansvar vedrører tilfælde af alvorlige miljøskader. Det gennemfører princippet om, at forureneren betaler, som fastsat i artikel 191 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som indebærer, at offentligheden ikke skal betale, hvis en industriel aktivitet forårsager alvorlige miljøskader. Operatører, der udøver farlige erhvervsmæssige aktiviteter som anført i bilag III til direktivet om miljøansvar (se afsnit 2 nedenfor), pådrager sig objektivt ansvar for de miljøskader, de forvolder, dvs. at det ikke er nødvendigt at bevise, at den pågældende har begået en fejl (dvs. har handlet forsætligt eller uagtsomt). En operatør, der udøver andre erhvervsmæssige aktiviteter end farlige erhvervsmæssige aktiviteter, drages til ansvar, hvis den pågældende har handlet forsætligt eller uagtsomt.

Direktivets primære mål er at forebygge miljøskader, hvis der er en overhængende fare herfor, og afhjælpe dem, hvis de allerede er indtruffet. I overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, skal den ansvarlige operatør træffe de nødvendige forebyggende eller afhjælpende foranstaltninger og bære alle omkostningerne hertil. Skaderne anses for at være afhjulpet, når miljøet er ført tilbage til sin hidtidige tilstand. Direktivet om miljøansvar omfatter skader på biodiversiteten (beskyttede arter og naturtyper), vand og jord. Traditionelle skader (skader på ejendom, dødsfald og personskade eller økonomiske tab) er ikke omfattet af direktivet.

2. Gennemførelse og anvendelse

Flere medlemsstater overholdt ikke fristen for gennemførelse af direktivet i national lovgivning (30. april 2007), og det var først fuldt ud gennemført i alle 27 medlemsstater midt i 2010. Kommissionens første rapport fremhævede disse forsinkelser og andre mangler. Derudover analyserede Kommissionen omhyggeligt den komplekse situation, der opstod som følge af indførelsen af forholdsvis fleksibel EU-rammelovgivning om miljøansvar som supplement til eksisterende national lovgivning i de fleste medlemsstater. Alt i alt bevirkede det en vis forbedring af sammenhængen set fra et retligt synspunkt sammenlignet med situationen, før direktivet om miljøansvar blev gennemført (visse medlemsstater havde f.eks. ikke indført nogen miljøansvarsordning). Den nuværende situation er stadig diversificeret i retlig og praktisk henseende, og der er brug for yderligere tiltag for at skabe lige vilkår i Europa.

Kommissionen har truffet foranstaltninger i forbindelse med forsinket gennemførelse og problemer med manglende overensstemmelse (syv medlemsstater mangler stadig at løse problemer med manglende overensstemmelse). Disse foranstaltninger har forbedret sammenhængen mellem medlemsstaternes retssystemer en smule. Der er dog stadig forskelle, da direktivet om miljøansvar har karakter af rammelovgivning og dermed giver medlemsstaterne en væsentlig grad af fleksibilitet.

For så vidt angår gennemførelsen, indberettede medlemsstaterne, i perioden mellem april 2007 og april 2013, omkring 1 245 bekræftede tilfælde af miljøskader, som udløste anvendelse af direktivet om miljøansvar. Antallet af sager varierer dog betydeligt mellem medlemsstaterne. To medlemsstater tegner sig for over 86 % af alle tilfælde af indberettede skader (Ungarn: 563 sager, Polen: 506), og seks medlemsstater indberettede de fleste af de resterende sager (Tyskland (60), Grækenland (40), Italien (17), Letland, Spanien og Det Forenede Kongerige). 11 medlemsstater har ikke indberettet nogen tilfælde af miljøskader, der er omfattet af direktivet om miljøansvar, siden 2007, muligvis fordi de udelukkende behandler sagerne i deres nationale system.

Det årlige antal ELD-sager pr. medlemsstat varierer betydeligt, fra 95 til under 1. Et højt antal sager i en medlemsstat indikerer ikke nødvendigvis, at den pågældende medlemsstat anvender direktivet om miljøansvar strengere end nødvendigt. Evalueringen og arbejdet med overensstemmelseskontrol viser, at mangfoldigheden kan forklares ved forskellige retlige rammer og traditioner (især om tidligere lovgivning er ophævet eller ej), eventuelle forskelle i miljøets tilstand og forskellige fortolkninger af centrale termer og begreber som beskrevet nedenfor. Større brug af direktivet skyldes ofte:

brug af registre over sager, der er omfattet af direktivet om miljøansvar

bedre muligheder for, at interesserede parter kan indsende bemærkninger og samarbejde med de kompetente myndigheder

kompetente myndigheder, som er forpligtede til at træffe forebyggende og afhjælpende foranstaltninger, hvis operatørerne ikke gør det, og