Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsindustrien"

(2002/C 221/04)

Kommissionen besluttede den 11. februar 2002 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Giacomo Regaldo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. maj 2002(1).

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 39. plenarforsamling den 29. maj 2002, følgende udtalelse med 90 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Traktatens artikel 81, stk. 1, forbyder virksomheder at indgå aftaler, som begrænser konkurrencen og fordrejer samhandelen mellem medlemsstaterne. I henhold til Rådets forordning 19/65/EØF kan Kommissionen dog i enkelttilfælde eller via en forordning fastsætte, at forbuddet i stk. 1 ikke finder anvendelse på en given aftale eller på kategorier af aftaler mellem virksomheder, i henhold til stk. 3, forudsat de fire opstillede betingelser er opfyldt.

1.2. For så vidt angår traktatens artikel 81, reguleres vertikale distributions- og serviceaftaler i automobilindustrien i øjeblikket af forordning 1475/95, som udløber den 30. september 2002.

1.3. Erfaringerne med denne type aftaler, som går tilbage til BMW-afgørelsen i 1974, som fortsatte i 1985 med vedtagelsen af forordning 123/85, og som blev bekræftet i 1995 med den nugældende forordning 1475/95, har gjort det muligt at fastlægge, hvilke kategorier af vertikale aftaler der opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3.

1.4. Kommissionen har rejst det spørgsmål, hvorvidt det nuværende system med selektiv distribution og eneforhandling opfylder kravene i traktatens artikel 81, stk. 3, som tillader aftaler mellem virksomheder, forudsat de bidrager "til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelene herved".

1.5. Evalueringen af gennemførelsen af forordning 1475/95, som beskrives i Kommissionens rapport(2), undersøgelser af udviklingen i metoder til styring af distributionsstrukturen(3) og af forbrugernes præferencer i henseende til automobilforhandling(4) og, sidst men ikke mindst, betydningen af den nye tilgang til konkurrencepolitikken med hensyn til vertikale begrænsninger i medfør af forordning 2790/99 har fået Kommissionen til at konkludere, at de nugældende regler i forordning 1475/95 er forældede. Efter Kommissionens mening svarer den nugældende forordning ikke længere til de strukturelle ændringer på markedet. Den formår ej heller at opfylde forbrugernes behov, idet systemets fordele ikke vil komme disse til fuld gavn, førend der består bedre vilkår for skærpet konkurrence, således at forbrugerne sættes i stand til at udnytte det indre marked ved at købe deres biler i den medlemsstat, hvor priserne er lavest. Det er derfor nødvendigt at udforme en ny gruppefritagelsesforordning for vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsindustrien omfattende forhandling og kundeservice.

1.6. Efter samrådsproceduren og når den nye forordning er formelt vedtaget af Kommissionen, er det meningen, at den skal træde i kraft pr. 1. oktober 2002. Der planlægges en etårig overgangsperiode, som slutter i oktober 2003, for at give tid til at tilpasse løbende kontrakter. Forordningen udløber den 31. maj 2010, hvilket falder sammen med udløbet af forordning 2790/99 om generel gruppefritagelse for vertikale aftaler.

2. Den nye retsramme for distribution af motorkøretøjer og tilknyttede tjenester

2.1. Det nye udkast til forordning bygger på den nye konkurrencepolitik for vertikale begrænsninger, som er fastlagt i den generelle forordning nr. 2790/99, og indeholder mange nyskabelser. Selv om udkastet er strengere, indeholder det i realiteten færre forskrifter og er mere fleksibel end den tidligere forordning nr. 1475/99.

2.2. De vigtigste nyskabelser er følgende:

- Der bliver tale om differentierede markedstærskler: 30 % for eneforhandling, 40 % for selektiv distribution og 30 % for distribution af reservedele og tjenester. Der bliver ikke tale om en enkelt fast model for distribution, og det vil ikke længere være muligt at kombinere eneforhandling og selektiv distribution ligesom under det nuværende system.

- Fabrikanter, distributører og videreforhandlere får mulighed for at vælge mellem en række alternativer.

- Producenterne vil kunne vælge aftaler om:

- Eneforhandling;

- Selektiv, kvalitativ distribution;

- Selektiv, kvalitativ og kvantitativ distribution.

- Der opereres med "sortlistning" af aftalebestemmelser, som der ikke kan dispenseres fra, ud fra princippet om, at alt er tilladt, undtagen det, som er specifikt forbudt.

2.3. Andre vigtige elementer, som skal øge konkurrencen og forbrugernes valgmuligheder, er følgende:

- Øget interbrand-konkurrence mellem distributører i medlemsstaterne og markedsintegration for selektive distributionssystemer gennem:

- Mulighed for at foretage aktivt salg (personlige e-mails/internet);

- Ophævelse af placeringsklausuler;

- Udbygning af flermærkeforhandling;

- Udvidelse af den rolle, som tilkommer mellemhandlere, og dem, der optræder på kunders vegne;

- En forpligtelse for eneforhandlere til at sælge til uafhængige videreforhandlere, som ikke er medlemmer af nettet;

- Ingen grænser for passivt salg og en tilgængelighedsklausul for samtlige motorkøretøjer, opstilling af salgsmål, produktleveringssystemer og bonusser på basis af det fælles marked i stedet for det nationale.

2.4. Med hensyn til eftersalgsservice:

- Salgs-/eftersalgssammenkoblingen er ændret, så forhandlere får mulighed for at vælge, om de selv vil levere service eller uddelegere den til officielle reparatører.

- Uafhængige reparatører kan blive officielle reparatører, forudsat de opfylder fabrikantens kvalitetskriterier.

- Officielle distributører (forhandlere og autoriserede værksteder) vil få pligt til at yde garanti på og levere service for nye køretøjer i hele EU.

- Placerings- og ikke-konkurrenceklausulerne kommer ikke til at gælde for officielle reparatører.

- Reparatører, som indgår i motorkøretøjsdistributionsnettet, reservedelsdistributører, endelige brugere og uafhængige reparatører vil frit kunne anskaffe originale reservedele fra producenten af disse reservedele eller fra en anden tredjepart efter deres eget valg.

- Producenterne af originale reservedele vil frit kunne påføre deres produkter deres varemærke eller logo, uanset om de leveres til motorkøretøjsfabrikanten eller til reparatører til udskiftningsformål. Autoriserede reparatører vil kunne benytte reservedele af tilsvarende kvalitet til køretøjsreparation og -vedligeholdelse, men de vil få pligt til at anvende originale reservedele, som leveres af fabrikanten, i garantiperioden.

- Fabrikanterne skal give uafhængige reparatører adgang til alle tekniske oplysninger, diagnosticeringsprogrammer og andet udstyr, værktøjer, herunder al relevant software, og den undervisning, der kræves til reparation af motorkøretøjer.

2.5. En fabrikant, som opsiger en kontrakt med en forhandler, skal opgive årsagerne hertil. Tvister mellem leverandører og distributører skal forelægges en uvildig mægler eller en sagkyndig tredjepart.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU udtrykker principiel tilfredshed med det nye forslag, som indeholder mange nyskabelser, og som ligger på linje med, hvad ØSU har lagt op til i sine tidligere udtalelser om forordning 123/85 og 1475/95 (om automobildistribution), forordning 2790/99 (om generelle bestemmelser om vertikale aftaler) og senest i sin udtalelse om evalueringsrapporten om forordning 1475/95, som blev vedtaget den 30. maj 2001.

3.2. I konklusionerne til sidstnævnte udtalelse gik ØSU ind for en gruppefritagelse for motorkøretøjsdistribution og henstillede, at Kommissionen undersøgte, hvorledes den gældende forordning kunne ændres og forlænges. I den selv samme udtalelse understregede ØSU tillige, at "Hovedformålet med den nye forordning generelt bør være at øge konkurrencen med det sigte at give forbrugerne flere valgmuligheder og sikre, at det indre marked fungerer optimalt. For at opfylde disse mål bør den nye forordning give forhandlerne større beskyttelse og forbedre vilkårene for de SMV, der opererer i den europæiske bilsektor"(5).

3.3. ØSU udtrykker tilfredshed med, at der i den nye forordning i vid udstrækning tages hensyn til disse ønsker:

- Forbrugernes interesser kommer i første række, og de får flere valgmuligheder på hele det fælles marked;

- Der lægges op til foranstaltninger til at skærpe konkurrencen mellem distributører inden for salgs- og eftersalgsservice;

- Der bliver øget konkurrence inden for produktion og distribution af reservedele;

- Og endelig får videreforhandlere større kommerciel uafhængighed, hvilket er afgørende for, at de kan yde køberne en bedre service, gennem en bedre kontraktmæssig beskyttelse i kontraktafslutningsetapen og øget anvendelse af mæglere til løsning af tvister.

3.4. ØSU bemærker tillige med tilfredshed, at Kommissionen har fulgt ØSU's henstillinger om det nødvendige i at bibeholde en særlig gruppefritagelsesforordning for bilsektoren, og at den har erkendt, at de generelle konkurrenceregler for vertikale distributionsaftaler (forordning 2790/99) i realiteten ikke er anvendelige på motorkøretøjsdistribution.

3.5. ØSU bemærker dog, at hele det system af foranstaltninger, som der lægges op til i den nye forordning, hvad enten disse fortolkes snævert eller bredt, kan nedbringe retssikkerheden og føre til former for koncentration af distributørernes placering, inden for eftersalgsservice og ved fremstillingen af reservedele med det resultat, at et stort antal SMV'ere vil forsvinde fra markedet og med negative følger for beskæftigelsen og for de forventede fordele for forbrugerne.

3.6. ØSU bemærker, at den nye forordning lægger op til indførelse af markedsandele og giver erhvervsaktører i motorkøretøjssektoren et bredere valg af distributionssystem.

3.7. Mere specifikt vil indførelsen af markedsandelstærskler med procentsatser, som afhænger af den forudvalgte distributionsform, indebære, at vertikale aftaler under de fastsatte tærskler kan formodes at være forenelige med gruppefritagelsen, hvorimod dem, der ligger over tærsklen, selvom de ikke nødvendigvis er ulovlige, vil skulle underkastes en individuel evaluering baseret på retningslinjerne for vertikale begrænsninger. Uanset tærsklerne vil gruppefritagelsen imidlertid ikke blive tilladt, hvis sortlistningen af hardcore-begrænsninger, som der ikke kan dispenseres fra (som følge af alvorlige, uheldige konkurrencemæssige virkninger), tilsidesættes.

3.8. Den nye forordning lægger i artikel 7 også op til decentralisering til det nationale plan af anvendelsen af bestemmelserne i artikel 81, forudsat aftalernes rækkevidde er begrænset til det pågældende lands område. ØSU fremhæver, ligesom i de ovennævnte udtalelser, princippet om one-stop-shop i EU, som altid bør have fortrinsret i tilfælde af decentraliseret anvendelse af monopolreglerne, således at man forebygger uensartet anvendelse af reglerne, markedsopsplitning og evt. forskelligartet håndhævelse af konkurrencepolitikken.

3.9. ØSU ønsker tillige at understrege, at den nye forordnings komplekse opbygning gør det nødvendigt at udforme særlige retningslinjer for at veje den fleksible og pragmatiske tilgang, som Kommissionen ønsker at anlægge, op mod kravet om retssikkerhed for de økonomiske aktører, hvoraf hovedparten er små og mellemstore virksomheder (over 280000).

4. Særlige bemærkninger

4.1. Sondringen mellem eneforhandling og selektiv distribution

4.1.1. Kommissionen vurderer, at én enkelt model for distribution af motorkøretøjer, bestående i en kombination af selektiv distribution og eneforhandling ikke længere er velegnet i bilbranchen. I stedet for foreslår den, at det skal pålægges virksomhederne at vælge mellem eneforhandling og kvantitativ, selektiv distribution. Dette menes at ville øge fleksibiliteten i fabrikanternes valgmuligheder.

4.1.2. ØSU tvivler på, at forslagene vil få dette resultat. Tværtimod mener ØSU, at de vilkår, som foreslås for eneforhandling og kvantitativ selektiv distribution, vil bevirke, at langt hovedparten af fabrikanterne vælger det kvantitative, selektive distributionssystem. Med andre ord kan man meget vel forestille sig, at én enkelt model for distribution af motorkøretøjer vil komme til at dominere under den nye gruppefritagelsesforordning.

4.2. Konkurrenceklausulen (artikel 1 (b))

4.2.1. ØSU bemærker, at den nye forordning reducerer pligten til samlet indkøb af aftalevarer eller -tjenester til 50 % fra de 80 %, som er nedfældet i artikel 1 (b) i forordning 2790/99, som den foreliggende forordning bygger på. For at give adgang for nye aktører samt muliggøre flermærkeforhandling og skærpe konkurrencen, mener ØSU, at det vil være fornuftigt at sætte procenttallet til i det mindste 65 %.

4.2.2. ØSU udtrykker tilfredshed med de tydeligere definitioner på "originale reservedele" (artikel 1 (p)) og "reservedele af tilsvarende kvalitet" (artikel 1 (r)). Dette vil øge gennemsigtigheden og afføde større konkurrence på reparationsmarkedet, hvilket vil udmønte sig i fordele for forbrugeren/kunden i henseende til både pris og sikkerhed.

4.3. Anvendelsesområde (artikel 2)

4.3.1. ØSU bemærker (artikel 2, stk. 1), at anvendelsesområdet for den nye forordning er overtaget direkte fra den generelle forordning om vertikale aftaler, forordning 2790/99. Aftalernes gyldighedsområde udvides til at omfatte to eller flere virksomheder, som opererer i hvert sit produktions- eller distributionsled, hvilket vil øge markedsaktørernes muligheder for at købe, sælge eller videresælge motorkøretøjer, reservedele eller reparations- og vedligeholdelsesydelser.

4.3.2. ØSU udtrykker derfor tilfredshed med, at den nye forordning indbefatter vertikale aftaler mellem sammenslutninger af detailforhandlere eller mellem sådanne sammenslutninger og deres leverandører, ihukommende at ØSU udtrykkeligt anmodede herom i sin udtalelse om forordningen om vertikale begrænsninger.

4.4. Markedsandelstærskler (artikel 3, stk. 1, 2 og 3)

4.4.1. Kommissionen har valgt at indføre markedsandelstærskler, fordi motorkøretøjsdistributionsaftalers effektivitetsforøgende virkninger kun vil opveje de konkurrencebegrænsende virkninger i den udstrækning, virksomhedernes markedsstyrke udsættes for inter-brand konkurrence i branchen. ØSU accepterer behovet for markedstærskler og kvoter.

4.4.2. Det udtrykker tilfredshed med 40%-tærsklen for kvalitative, selektive distributionssystemer, samt det fornuftige i beslutningen om ikke at indføre en tærskel for kvalitative, selektive distributionsaftaler. Det accepterer tillige logikken bag markedsandelstærsklerne på 30 % for eneforhandling og eksklusive leveringsforpligtelser.

4.4.3. Dog ønsker ØSU at fremsætte følgende kommentarer. Kommissionen anvender markedsandelstærskler som et tilnærmelsesvist mål for markedsstyrke, men ikke som et fuldt ud pålideligt tal. Det er et bekvemt, tilnærmelsesvist tal set med Kommissionens øjne, men ubekvemt for de berørte parter. De bør have en vis fleksibilitet med hensyn til marginerne for markedsandelstærskler.

4.5. Det er allerede fremhævet i tidligere udtalelser angående markedsandele, at ØSU anser det for væsentligt, at virksomhederne får adgang til de nødvendige fortolkningsinstrumenter, såsom særlige retningslinjer til nøjagtig identificering af det relevante produkt og det geografiske marked, således at virksomhederne kan foretage uafhængige vurderinger af aftalernes markedsvirkninger med den størst mulige grad af retssikkerhed.

4.5.1. Retningslinjerne bør indeholde præcise, forklarende noter, herunder specifikke eksempler på markedsandelsberegninger for aftaler på europæisk, nationalt og regionalt plan, da dette vil øge retssikkerheden for virksomhederne.

4.6. Med henvisning til meddelelsen om "aftaler af ringe betydning"(6) opfordrer ØSU Kommissionen til i retningslinjerne at tydeliggøre, om markedsandelstærsklerne finder anvendelse på motorkøretøjsdistributionsaftaler.

4.7. Opsigelse af distributionsaftaler (artikel 3, stk. 5 og 6)

4.7.1. Kommissionen foreslår tre garantier for distributører i tilfælde af opsigelse fra leverandørens side.

4.7.2. Den første, som beskrives i artikel 3, stk. 5, forpligter leverandøren til i aftalen at acceptere at give udførlige begrundelser for opsigelsen; disse begrundelser må ikke indeholde de årsager, som forbydes i artikel 4 eller 5.

4.7.2.1. ØSU er enig i denne regel, fordi det erkender det nødvendige i, at forhandlerne opnår et mindstemål af beskyttelse, som består i, at der gives en udførlig begrundelse for en opsigelse, og specielt fordi det forhindrer leverandøren i at opsige aftalen med henvisning til adfærd, som der ikke må lægges begrænsninger for i henhold til denne forordning.

4.7.2.2. ØSU henstiller, at leverandørens begrundelser skal være objektive, ikke-diskriminerende og gennemskuelige, så man undgår, at leverandøren opgiver falske begrundelser i tilfælde, hvor en passende godtgørelse ikke omtales.

4.7.3. Den anden garanti (artikel 3, stk. 6) består i, at leverandørerne skal give et opsigelsesvarsel på 2 år, men kan forkorte dette varsel til 1 år, hvis de ved lov eller aftale er forpligtet til at betale passende godtgørelse ved aftalens udløb, eller hvis leverandøren opsiger aftalen, fordi dette er nødvendigt af hensyn til en reorganisering af hele eller en væsentlig del af netværket.

4.7.3.1. ØSU har alvorlig tvivl om artikel 3, stk. 6, litra b). Behovet for en reorganisering af hele eller en væsentlig del af netværket udgør begrundelsen for tilladelsen til 1 års opsigelsesvarsel uden godtgørelse og med utilstrækkelige garantier. Bestemmelsen bør måske begrænses til kun at omfatte en væsentlig reorganisering. Hvorfor bør leverandøren ellers fritages til at give 2 års opsigelsesvarsel? En distributørs magt over en distributionsaftale er temmelig usikker og investeringen i lokaler er som regel så stor, at et 2-års opsigelsesvarsel bør anses for et minimum, undtagen under ganske særlige omstændigheder eller hvis leverandøren ved lov eller særlig aftale er forpligtet til at betale passende godtgørelse.

4.7.4. Den tredje betingelse er kravet om, at uoverensstemmelser mellem leverandør og distributør skal løses ved voldgift. ØSU bakker stærkt op om Kommissionens forslag om at udvide anvendelsesområdet for voldgift til også at omfatte opsigelse af distributionsaftaler. ØSU udtrykker særlig tilfredshed med, at Kommissionen hermed følger ØSU's forslag om et sådant skridt, som blev fremsat i ØSU's seneste udtalelse(7).

4.7.4.1. ØSU bemærker, at kravet om voldgift bør skrives ind i distributionsaftalen, og det støtter fuldt ud dette krav, fordi det giver retten til voldgift en vis form for juridisk vægt.

5. Alvorlige begrænsninger (artikel 4)

5.1. Placeringsklausuler (artikel 4, litra d) og artikel 5, litra f))

5.1.1. ØSU bifalder Kommissionens valg, hvad angår andre motorkøretøjer end biler, men rejser spørgsmålet, om det er hensigtsmæssigt at ophæve placeringsklausulen for selektiv distribution af biler, da det vil give betydelige fortolkningsproblemer fra første færd. Det er vanskeligt at forstå, hvorledes fabrikanten kan overvåge overholdelsen af kvalitetskriterier ved distributørens etablering af salgs- eller leveringssteder eller lagerfaciliteter andre steder i EU, eller hvorledes fortolkningen heraf kan kombineres med kvantitativ, selektiv distribution, hvilket ville blive bragt i alvorlig fare eller helt undermineret.

5.1.2. Det kan desuden ikke udelukkes, at en ophævelse af klausulen ville forvride konkurrencen til skade for små og mellemstore virksomheder, som ville få svært ved at udnytte muligheden for at placere ekstra salgssteder i EU, og samtidig ville man tilskynde til en koncentration af større virksomheder, som hovedsageligt ville blive baseret i større byområder. Alt dette kunne føre til, at fabrikanterne baserer deres distributionsnetværker på filialkontorer for ikke at miste kontrollen med dem (Lademann-undersøgelsen).

5.1.3. Alle disse forhold kunne reducere den geografiske tæthed og den nødvendige spredning af virksomhederne og føre til decideret oligopoli inden for distributionen, med deraf følgende mulige forvridninger af konkurrencen og uheldige følger for den høje kvalitet af kunde-/forbrugerforbindelser, som er karakteristisk for SMV'er.

5.1.4. ØSU rejser det spørgsmål, om Kommissionen har benyttet nødvendighedskriteriet rigtigt i spørgsmålet om placeringsklausulen (traktatens artikel 81, stk. 3, litra a)).

5.1.5. ØSU mener, at Kommissionens mål om øget grænseoverskridende salg, priskonvergens mellem medlemsstaterne og skærpet konkurrence mellem distributørerne i vid udstrækning kan nås - uden at der tilføjes en begrænsning i placeringsklausulen - takket være de store nyskabelser, som allerede indføres med den nye forordning, nemlig: liberalisering af aktivt salg fra forhandlerens side (herunder internetsalg), fuldstændig liberalisering af salg mellem mellemhandlere, ophævelse af kravet om bestemte salgsmål for de enkelte lande og forhandlernes ret til at behandle "tilsvarende varer" på samme måde som varer, der er bestemt til deres eget marked (artikel 4, litra f)).

5.1.6. Kun hvis de store nyskabelser, som omtales ovenfor, ikke medfører de ønskede virkninger i henseende til priskonvergens, markedsintegration og intra-brand-konkurrence, bør Kommissionen have ret til at foretage en yderligere undersøgelse, som led i den periodiske evaluering af den nye forordnings virkemåde, og derpå, på det tidspunkt, om nødvendigt, indføre et forbud mod placeringsklausuler og dermed distributørernes mulighed for at placere deres salgssteder et andet sted end på deres forretningssted.

5.2. Formidlere

5.2.1. Kommissionen imødekommer anmodningen i ØSU's udtalelse fra sidste år og planlægger at øge formidlernes rolle (betragtning nr. 14) ved at åbne op for nye instrumenter (internet) for at sætte forbrugerne i stand til at drage fordel af prisforskellene i EU.

5.2.2. ØSU er naturligvis tilfreds med denne indfaldsvinkel. Dog skal det bemærkes, at afskaffelsen af de nuværende "meddelelser" om formidleres rolle(8) skaber et juridisk tomrum, som Kommissionen bliver nødt til at udfylde ved at vedtage retningslinjer for procedurerne for brug af internet, når der er tale om e-handel, og om formidleres mandat og rolle, således at man ikke i uheldig retning påvirker Kommissionens mål om at stimulere aktivt salg og markedsintegration ved hjælp af parallelhandel og om at forebygge ulovlig brug af producent- og distributørmærker fra formidleres side.

6. Eftersalgsservice (artikel 4, stk. 1, litra g))

6.1. ØSU bemærker, at den nye forordning giver forhandlere ret til at vælge, om de vil levere eftersalgsservice eller give den i underleverance, forudsat de underretter forbrugeren om den autoriserede reparatørs adresse.

6.2. ØSU henviser her til sin udtalelse fra sidste år (pkt. 6.4.6 og 6.4.7), hvori det konkluderede, at den bedste måde at beskytte forbrugernes interesser på, bestod i den nødvendige sammenkædning af salgs-/eftersalgsservice for nye biler, i betragtning af den nødvendige høje service, som rummer en garanti for kvalitet og sikkerhed, og som leveres gratis i garantiperioden i hele EU.

6.3. ØSU bemærker, at den nye forordnings betragtning nr. 18 gentager forpligtelsen til, at forhandlere og reparatører yder gratis service i garantiperioden, og ønsker tillige at påpege, at Lademann- og Andersen-undersøgelserne har bekræftet, at eftersalgsservice naturligt finder sted hos sælgeren.

6.4. ØSU giver imidlertid udtryk for bekymring for de negative konsekvenser, som Kommissionens forslag eventuelt kan medføre som følge af:

- ophævelse af placeringsklausulen og den deraf følgende risiko for, at servicecentre koncentreres i store byområder;

- undladelsen af at levere forbrugerne service i nærområdet;

- tabet af en bred geografisk spredning af virksomhederne på nationalt plan og på vejnettet;

- tabet af forhandlernes kontrol med den ømtålelige eftersalgsservicesektor og af deres direkte ansvar i forhold til forbruger og fabrikant;

- kravet om løbende forbedring af kvaliteten af produktet "service";

- gennemførelsesvanskeligheder som følge af sælgerens ansvar i henhold til direktiv 99/44 i tilfælde, hvor forhandleren mister kontrollen med eftersalgsservice;

- risikoen for "free-riding";

- og sidst, men ikke mindst, tabet af fordelene i henseende til forbrugerbeskyttelse og den tekniske/sikkerhedsmæssige og kommercielle effektivitet, som ydes af et netværk, der lægger vægt på salgs-/eftersalgsservice for nye køretøjer.

6.5. På baggrund af disse risici og på linje med de synspunkter, som er kommet til udtryk i ØSU's tidligere udtalelser, erklærer ØSU sig overbevist om, at det ville være at foretrække, at forhandlerne bevarer salgs- /eftersalgsservicen, i det mindste i garantiperioden, når der er tale om nye køretøjer. Denne service bør leveres til alle europæiske forbrugere i hele EU med udgangspunkt i fælles kvalitetsnormer for hvert enkelt mærke, via jævnt fordelte forhandlernetværker og autoriserede reparationsværksteder. Den bedste metode ville være at give fabrikanterne mulighed for at vælge placeringen af serviceanlæg for forhandlere og reparatører i overensstemmelse med det selektive, kvalitative og kvantitative distributionssystem.

6.6. Dog mener ØSU, at uafhængige reparatører (artikel 4, stk. 2)) bør have adgang til alle tekniske oplysninger, diagnosticeringsprogrammer og andet udstyr, værktøjer, herunder relevant software, og den undervisning, der kræves for at kunne levere kvalitetsservice, således at man kan højne konkurrenceniveauet på servicemarkedet for biler, der er i brug, som et alternativ til den service efter garantiperiodens udløb, som det officielle netværk tilbyder.

6.7. Med hensyn til reservedele (artikel 4, stk. 1, litra e), j) og k)) udtrykker ØSU tilfredshed med den nye forordnings bestemmelser, idet de styrker mulighederne for at forbedre gennemsigtigheden og adgangen til markedet for originale reservedele og tilsvarende produkter. Dette skulle kunne medføre skærpet markedskonkurrence mellem producenterne og officielle og uafhængige reparatører, hvilket ikke kan undgå at komme til udtryk i de endelige priser til gavn for forbrugerne.

6.7.1. ØSU henstiller, at man i retningslinjer tydeliggør begrebet ækvivalens, samt hvem der har ansvaret for certificering, og hvorledes certificeringen skal foretages.

7. Flermærkeforhandling (artikel 5, litra a), betragtning nr. 26)

7.1. Den nye forordning fremmer de rigtige forudsætninger for etableringen af flermærkesalgssteder. ØSU støtter dette initiativ, som bør tage sigte på at styrke forhandlerens stilling og komme forbrugernes valgmuligheder til gavn. Dog er det nødvendigt at lægge op til foranstaltninger til en reel beskyttelse af et mærkes identitet, da dette udgør en afgørende faktor for den europæiske industri i konkurrencen på det globale marked.

8. Forordningens uanvendelighed (artikel 8)

8.1. På baggrund af motorkøretøjsdistributionssystemets karakter vil kumulative virkninger blive et karakteristikum for sektoren. ØSU henstiller, at man i nogle passende retningslinjer tydeliggør, hvilke konkurrencebegrænsende elementer der kan gøre det berettiget, at forordningen ikke anvendes.

9. Overgangsperiode (artikel 12)

9.1. Efter ØSU's mening bør den nye lovgivningsstruktur og de ændringer, som kræves af fabrikanter og forhandlere, bevirke, at den planlagte etårige overgangsperiode forlænges til 18 måneder og at den nye lovgivning om ophævelse af kontrakter følges for at undgå, at fabrikanterne i massivt omfang benytter sig af netværksreorganiseringsinstrumentet med en deraf følgende stigning i antallet af uoverensstemmelser.

10. Konklusioner

10.1. ØSU erkender, at Kommissionen med den nye gruppefritagelsesforordning har ønsket at udstyre bilbranchen med et nyt innovativt værktøj for at forbedre fortolkningen og foregribelsen af ændringer på markedet og i forbrugernes ønsker.

10.2. ØSU udtrykker tilfredshed med, at mange af de forslag, som det har fremsat i tidligere udtalelser om spørgsmålet, er medtaget i det nye forslag, hvori man, ud over målet om at fremme effektiv konkurrence på markedet, erkender det nødvendige i at give forbrugerne nogle ordentlige garantier, fordi motorkøretøjer er en helt speciel varegruppe, der som et redskab i mobilitetens tjeneste skal garantere kvalitet, pålidelighed og sikkerhed i en længere periode.

10.3. Kommentarerne i denne udtalelse har til formål at finpudse, at forbedre definitioner og at supplere den lovramme, som omgærder dette komplekse regelsæt, der indeholder bestemmelser for et følsomt område inden for erhvervs- og samfundslivet.

10.4. Målet er at nå frem til et værktøj, som indebærer en konkret forbedring af forbrugernes velfærd ved at give dem et bredere valg mellem produkter og tjenester på hele det fælles marked; det sætter virksomhederne, herunder især SMV'erne, i stand til at begå sig på et marked, hvor bæredygtige konkurrencevilkår sætter skub i væksten og beskæftigelsen, med en høj grad af retssikkerhed.

Bruxelles, den 29. maj 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 67 af 16.3.2002.

(2) KOM(2000) 743 endelig af 15. november 2000.

(3) "Study of the impact of legislative scenarios about motor vehicle distribution", Andersen Consulting.

(4) "Customer Preferences for existing and potential Sales and Servicing Alternatives in Automobile Distribution" Dr. Lademann.

(5) EFT C 221 af 7.8.2001.

(6) EFT C 368 af 22.12.2001.

(7) Pkt. 5.11 i ØSU's udtalelse, EFT C 221 af 7.8.2001.

(8) EFT C 17 af 18.1.1985 og EFT C 329 af 18.12.1991.