DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/36

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om energi og økonomi — omskabe den økonomiske krise til en mulighed for at bane vejen for en ny energitidsalder (sonderende udtalelse) klimaændringer som en integreret del af den fornyede Lissabonstrategi

(initiativudtalelse)

(2010/C 128/07)

Hovedordfører: Ulla SIRKEINEN

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 17. juni 2008 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om

Energi og klimaændringer som en integreret del af den fornyede Lissabonstrategi.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium henviste det forberedende arbejde til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed (Observatoriet for Lissabonstrategien).

På grund af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin 457. plenarforsamling den 4.-5. november 2009, mødet den 4. november 2009, Ulla Sirkeinen til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 164 stemmer for, 6 imod og 12 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og henstillinger

1.1. Klimaændringer og en sikker energiforsyning er to af de største udfordringer i dette århundrede. Forbrug og produktionsstrukturer er nødt til at blive ændret i retning af mindre udledning af drivhusgasser og mindre energiforbrug. Nogle produktioner vil ophøre, andre vil udvikle sig og vokse. Eksisterende arbejdspladser vil forsvinde og nye blive skabt, og der vil være behov for støtteforanstaltninger. Behovet for kvalifikationer og viden vil ændres, og der skal forskes og investeres massivt.

1.2. Skridtet fra politiske erklæringer til praktiske foranstaltninger er nødvendigt og presserende, men vil ikke blive let. Vores politiske ledere skal gøre det klart for befolkningen, hvad disse udfordringer indebærer, og omhyggeligt planlægge de nødvendige foranstaltninger. Der vil ikke ske nogen forandring uden borgernes og civilsamfundets støtte. Mange spørgsmål om konsekvenserne af EU's politiske beslutninger står fortsat åbne. Det kræver nærmere undersøgelse og information fra Kommissionens side.

1.3. Konkrete skridt i retning af et samfund med lavere CO2-emissioner må ikke udsættes på grund af den nuværende økonomiske tilbagegang, hvor alvorlig den end er. Krisen kan og bør ses som en mulighed for en ny start med en anderledes tilgang til vækst. EØSU understreger især vigtigheden af, at der indgås en international aftale i København.

1.4. Den fornyede Lissabonstrategi skal omfatte en handlingsplan for en lavemissionsøkonomi. Dette skal ske med respekt for de tre grundsten i en bæredygtig udvikling – økonomisk, miljømæssig og social udvikling – og uden at tabe det overordnede mål om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse af syne. Konkurrencedygtige økonomiske rammebetingelser er en forudsætning for, at klima- og energimålsætningerne kan opfyldes, og klima- og energipolitikkerne kan med den rette strategi støtte vækst og jobskabelse.

1.5. Hovedindsatsområderne er teknologiudvikling og investeringer, bevidstgørelse og adfærd, samfunds- og uddannelsesaspekter og den internationale dimension. Det vil kræve både tid og ressourcer at opnå konkrete, bæredygtige resultater.

1.6. EØSU anbefaler følgende:

— Efter fastlæggelsen af en omfattende lovgivningsramme for energi og klimaændringer bør EU nu koncentrere sig om den praktiske gennemførelse.

— For at sikre energiforsyningen og samtidig støtte klimamålene er det nødvendigt at gennemføre politikker, der fremmer energieffektivitet og energibesparelser, investeringer i effektiv energiproduktion og transport, herunder intelligente elnet, et åbent internationalt energimarked samt en stærk positionering af EU på den internationale scene.

— Effektive politikforanstaltninger bør indarbejdes i den fremtidige Lissabonstrategis integrerede retningslinjer, landespecifikke henstillinger og nationale reformprogrammer.

— EU og medlemsstaterne skal fokusere på teknologiudvikling og skal i skarp international konkurrence investere mere i forskning, udvikling og innovation til fordel for rene teknologier. Dette kan indebære omfordeling af EU-budgetmidler.

— Der bør sikres fordelagtige rammebetingelser for indførelse af og investeringer i nye teknologier.

— For at få forbrugerne til at tilpasse deres adfærd skal Kommissionen og andre relevante aktører give korrekte oplysninger, en oversigt over god praksis, konkret rådgivning og relevante støtteforanstaltninger.

— Uddannelse og efteruddannelse, især livslang læring, skal være tilgængelig for alle for at lette tilpasningen til ændrede produktions- og forbrugsmønstre.

— Man må være meget opmærksom på virkningerne af energiprisstrategier for at undgå energifattigdom og svækket konkurrenceevne samt skadevirkninger af støtteordninger for vedvarende energi.

— EU skal gøre alt, hvad der står i dets magt, for at opnå en international klimaaftale, der skaber lige konkurrencevilkår på globalt plan, herunder en international handelsordning eller kompatible ordninger.

— Civilsamfundet og arbejdsmarkedets parter skal inddrages aktivt i den enorme opgave, det er at omstille vores økonomier. EØSU er parat og villig til at yde sin del.

Baggrund

2. Indledning: Den aktuelle situation

Energipolitik

2.1. EU's energipolitik har tre sideordnede mål: forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og miljøbeskyttelse, herunder modvirkning af klimaændringer. Forsyningssikkerhed skal, om nødvendigt, prioriteres højest. Mangel på energi, herunder elproduktion, er en stadig større reel risiko, især når økonomien begynder at komme på fode igen.

2.2. Miljø- og klimavirkningerne af energiproduktion og stordriftsanvendelse er mål for EU-regulering. EU har godkendt nye lofter i emissionshandelsordningen for energiproduktion, energiintensive industrier og lufttransport. Den konkrete effekt af disse forslag er stadig ukendt, selv om der er gennemført konsekvensanalyser på overordnet plan.

2.3. Energieffektivitet og energibesparelser i alle energiforbrugende sektorer samt i energiproduktion er den vigtigste vej til at opnå energisikkerhed og lavere emissioner og den vej, der har det største potentiale. EU har allerede iværksæt mange politikker på dette område, og flere er under forberedelse. Konkrete foranstaltninger i medlemsstaterne er der dog stadig for få af.

2.4. Forsyningskilder og transitruter skal diversificeres, og energimixet skal tage sigte på lav-CO2- og lavemissionsalternativer såsom vedvarende energi og atomkraft. Optimering og beslutninger om energimixet er medlemsstaternes ansvarsområde, men EU's politikker for vedvarende energi samt miljø- og klimalovgivning er retningsgivende for valgene.

2.5. Europa har behov for en stærkere position i internationale energirelationer og på de internationale markeder. De gasforsyningsproblemer, som EU igen har mødt i begyndelsen af 2009, kan måske endelig føre til en længe ventet beslutning om fælles handling.

Klimapolitikker

2.6. Energi- og klimapakken fra 2008 indeholder foranstaltninger inden for alle sektorer med henblik på at nå de kendte 20-20-20-mål inden 2020. Det primære mål for drivhusgasemissioner vil blive øget til 30 % som led i en tilstrækkelig ambitiøs og vidtrækkende international aftale.

2.7. En lang række af foranstaltningerne til nedbringelse af emissionerne skal iværksættes af medlemsstaterne. Der er stadig mange detaljer i lovgivningen, særligt med hensyn til emissionshandelsordningen og problemet med »CO2-lækage«, som endnu ikke er besluttet på EU-niveau.

2.8. Hvordan den samlede ordning kommer til at fungere i praksis, vides endnu ikke. Vigtige spørgsmål er f.eks. prisen på CO2, energiprisstigninger som resultat af politikker for vedvarende energi og husstandenes omkostninger i forbindelse med en indsats i sektorer, der ikke er omfattet af emissionshandelsordningen. Der er behov for flere undersøgelser og oplysninger fra Kommissionens side.

2.9. Forhandlingerne om en international klimaaftale vil blive afsluttet i København i december 2009. EØSU har fremlagt sit syn på dette i en separat udtalelse. Det Europæiske Råd er blevet enige om de væsentlige punkter, der skal forberedes til mødet i København, bl.a. en byrdefordeling mellem medlemsstaterne for at støtte de fattigste lande.

3. Emner, der skal tages op i den fornyede Lissabonstrategi for energi- og klimapolitik

3.1. En økonomi med lav CO2-udledning indebærer store industrielle ændringer. Emissionerne skal nedbringes, og anvendelse af energi og naturressourcer skal ikke længere kobles sammen med økonomisk vækst. Forbrugs- og produktionsmønstre skal ændres. Nogle produktioner vil ophøre, og andre vil udvikle sig og vokse, arbejdspladser vil gå tabt, og nye vil blive skabt. Behovet for kvalifikationer og viden vil ændres, Der vil være behov for massive investeringer og sociale støtteforanstaltninger.

3.2. Vores politiske ledere skal gøre dette, og hvad det betyder for vores dagligdag, klart. Regeringerne skal klart gøre rede for, hvad der er behov for, f. eks. hvor meget fossil energi der skal erstattes og med hvad, eller hvor meget energi hver enkelt af os skal spare. Uden borgernes støtte og handling vil der ikke ske nogen forandringer. Civilsamfundets rolle er central.

3.3. Foranstaltningerne til bekæmpelse af klimaændringerne og sikring af EU's energiforsyning må ikke udskydes på grund af den nuværende økonomiske tilbagegang. Politikker til afbødning af de økonomiske kriser bør understøtte målene om en økonomi med lav CO2-udledning og omvendt. Krisen kan og bør ses som en mulighed for en ny start med en anderledes tilgang til at opnå vækst.

3.4. De fleste af politikkerne og lovgivningen om energi- og klimaforhold for de kommende år er på plads - med en international aftale som en meget vigtig undtagelse. Der forestår nu et stort arbejde på nationalt niveau, og vi ved endnu ikke, hvordan det hele vil komme til at fungere. Ændringer i mål og lovgivning bør undgås for at sikre, at alle aktører får mulighed for at forberede og gennemføre deres foranstaltninger med så stor fremsynethed og vished som muligt. Indsatsen skal fra nu af koncentreres om den praktiske gennemførelse.

3.5. En handlingsplan for en lavemissionsøkonomi skal inkorporeres i den fornyede Lissabonstrategi. Dette skal ske med respekt for de tre grundsten i en bæredygtig udvikling – økonomisk, miljømæssig og social udvikling – og uden at tabe det overordnede mål om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse af syne.

3.6. Passende foranstaltninger, som er omhyggeligt forberedt og testet for de mest omkostningseffektive, konkrete resultater, bør integreres i strukturpolitikker, der skal omfattes af de integrerede retningslinjer, landespecifikke henstillinger og nationale reformplaner. Kommissionen bør forstærke sin overvågning af gennemførelsen. Foruden BNP skal der anvendes andre indikatorer for at fastholde udviklingen i bæredygtig retning.

3.7. Ændringerne opstår dels som følge af teknologisk udvikling, dels som følge af forandringer i holdninger og adfærd. For begge gælder, at det tager tid, før der opnås konkrete, bæredygtige resultater. Andre vigtige spørgsmål er investeringer, samfunds- og uddannelsesaspekter og den internationale dimension.

Teknologi

3.8. Konkurrencen på det teknologiske område er hård på verdensplan. I USA er der bevilget betydelige ressourcer til forskning og udvikling af teknologier til modvirkning af klimaændringer. Den samme udvikling ses i andre udviklede økonomier og stadig mere i de store hurtigt voksende økonomier.

3.9. Europa skal kunne realisere sit potentiale som pioner på området for vedvarende energi med »rene« teknologier og klimaændringer. Det er en meget hastende og krævende opgave, da f.eks. Japan er nået længere med hybridbiler og elbiler, og Kina måske snart overhaler EU på vindteknologiområdet og USA på solcelleområdet. Det kan ikke forventes, at en pris på CO2 i sig selv vil være en tilstrækkelig tilskyndelse til teknologiske ændringer.

3.10. Kommissionen har fremlagt adskillige initiativer om styrkelse af rene/vedvarende teknologier og teknologier til modvirkning af klimaændringer. Der burde afsættes flere midler fra EU-budgettet til dette formål.

3.11. De mest effektive teknologier opstår kun, hvis der er diversitet og sund konkurrence mellem de forskellige strategier, innovationer og metoder. Dette indebærer, at ingen nyttige teknologier som f.eks. 4. generations fissionsenergi og fusion må opgives for tidligt, men hele tiden videreudvikles.

3.12. Informations- og kommunikationsteknologiernes enorme potentiale bør udnyttes.

3.13. Teknologier til udnyttelse af vedvarende energi, som stadig er langt fra at være rentable, bør ikke tvinges ud på markedet for tidligt med dyre subsidier (eller kunstige købspriser). Disse penge bør i stedet gå til forskning og udvikling af bæredygtige, CO2-besparende teknologier, indtil disse teknologier bliver rentable.

3.14. EU's andel af finansieringen af forskning, udvikling og innovation er lille sammenlignet med medlemsstaternes ressourcer. For øjeblikket er der stor forskel på medlemsstaternes indsatsniveau. Det er meget vigtigt, at de øger midlerne, bl.a. fra emissionshandelsordningens auktionsindtægter, til forskning og udvikling af især rene teknologier, og at der gennem et effektivt samarbejde opnås en kritisk masse og international ekspertise. Disse foranstaltninger skal konkret indarbejdes i den fornyede Lissabonstrategis retningslinjer og nationale handlingsplaner.

Investeringer

3.15. Nye teknologier og innovationer kommer kun i brug gennem investeringer, som finder sted i husholdninger, virksomheder og den offentlige sektor. Investeringer er nødvendige for økonomisk udvikling og beskæftigelse samt for at opfylde målene på klima- og energiområdet.

3.16. Der er et massivt og presserende behov for investeringer i energiproduktion og transportinfrastruktur. Inden for det næste tiår er der f.eks. behov for at investere omkring 1 000 mia. EUR til erstatning af udgået kapacitet, også selv om efterspørgslen ikke skulle stige. Transportnettene skal forbedres betydeligt, især de grænseoverskridende net og de net, der forbinder elektricitet fra vedvarende energikilder til distributionsnettet. Investeringsdødvandet i den nuværende recession og de mulige langsigtede følger heraf giver anledning til alvorlig bekymring.

3.17. Investeringer kræver visse rammebetingelser, bl.a. en sund økonomisk ramme, markedsefterspørgsel og markedsadgang. Lovgivningen skal være stabil og forudsigelig og ikke lægge tunge administrative og finansielle byrder på virksomhederne. Kun rentable virksomheder kan investere i teknologiudvikling og indførelse af ny teknologi.

3.18. Konkurrencedygtige økonomiske rammebetingelser er derfor en forudsætning for, at klima- og energimålsætningerne kan opfyldes. Og med den rette politiske strategi kan klima- og energipolitik skabe vækst og beskæftigelse.

3.19. De finansielle ressourcer vil komme under pres, når forskning og udvikling og investeringsbehov inden for EU kommer i konkurrence med behovet for at finansiere modvirkning af og tilpasning til klimaændringer i udviklingslande. Medlemsstaterne vil have indtægterne fra auktionssalg af emissionstilladelser til deres rådighed, men disse kan ikke opfylde alle relevante behov. Beslutningstagerne skal være forsigtige med at øge virksomhedernes byrder og dermed bringe deres investeringer i nye teknologier i fare.

Bevidsthed og adfærd

3.20. For at kunne handle og ændre adfærd må borgerne vide, hvad der står på spil, og hvad der er behov for at ændre. Deres bevidsthed om, hvad de selv kan gøre, bør styrkes, og der bør gives relevante uddannelsestilbud. Dette er en opgave for såvel myndigheder som civilsamfundsorganisationer. En oversigt over god praksis fra Kommissionens side kunne være et nyttigt værktøj.

3.21. Det er meget positivt, at energiforbrug og drivhusgasemissioner nu står centralt i markedsføringen og rådgivningen af forbrugerne, men det må beklages, at der også gives vildledende oplysninger. Dette må imødegås af de relevante aktører.

3.22. Med rette baserer EU sig i vid udstrækning på markedsinstrumenter i sin klimapolitik. Prissignaler bør ændre både borgernes og erhvervslivets adfærd. Dette er imidlertid ikke i sig selv nok til at sikre fuld udnyttelse af potentialet for ændringer. I visse tilfælde, såsom byggesektoren, er der behov for lovgivning, og i andre tilfælde for støtte.

3.23. Bedre energieffektivitet medfører som regel finansielle besparelser. Incitamenter er nødvendige i særlige tilfælde, hvor tilbagebetalingsperioden er relativt lang, eller hvor den person, som har udgiften, ikke får fortjenesten. EØSU har tidligere foreslået, at Kommissionen undersøger muligheden for at indføre sektorbaserede mål for energieffektivitet, særlig i sektorer, hvor der er konsekvenser for det indre marked.

3.24. For at undgå konkurrenceforvridning på det indre marked har EU fastlagt forpligtende fælles regler for offentlig støtte.

Sociale og uddannelsesmæssige aspekter

3.25. Forbrugsmønstre ændrer sig med tiden, og det gør produktionsmønstrene derfor også. Ifølge en undersøgelse gennemført af EFS og SDA (1) er den beskæftigelsesmæssige nettoeffekt af foranstaltninger til reduktion af drivhusgasemissioner med ca. 40 % inden 2030 let positiv. Andre mener dog, at dette resultat og denne holdning er for optimistisk (2). Undersøgelsen konkluderer, at beskæftigelsesstrukturer og kvalifikationskrav vil undergå betydelige forandringer. Forandringerne vil være større inden for de enkelte sektorer end mellem dem. For eksempel forventes det, at der flyttes arbejdspladser fra elproduktion til aktiviteter med relation til energieffektivitet eller fra vejtransport til jernbanetransport og transport ad indre vandveje.

3.26. Der er stor efterspørgsel efter uddannelses- og efteruddannelsestilbud, som kan sætte virksomheder, den offentlige sektor og arbejdsstyrken i stand til at håndtere forandringerne. Uddannelse og efteruddannelse, herunder livslang læring, var hovedtemaet for en tidligere EØSU-udtalelse om klimaforandringer og Lissabonstrategien.

3.27. Kommissionen har for nylig fremsat forslag til forbedring af evnen til at vurdere fremtidens kvalifikationsbehov, hvilket er nødvendigt for at sikre en rettidig indsats på uddannelses- og efteruddannelsesområdet. Bedre prognoser, bedre balance mellem udbud og efterspørgsel på kvalifikationsområdet og fremme af livslang læring er naturlige dele af den fornyede Lissabonstrategi.

3.28. Da næsten alle på arbejdsmarkedet vil blive berørt af forandringerne, skal uddannelse være tilgængelig for alle, så de kan tilpasse sig de ændrede krav. For dem, der måske stadig har problemer, må der fastholdes omfattende sociale sikringsordninger i medlemsstaterne.

3.29. Borgerne berøres også af ændringer i omkostningsstrukturer som følge af energi- og klimapolitikker. Der er behov for en særlig nøje overvågning af virkningerne af energiprisændringer. Af forskellige grunde er energipriserne meget svingende, og et af målene med EU's energipolitik er at begrænse disse udsving så vidt muligt.

3.30. For at reducere energiforbruget sætter miljøpolitikker og især klimapolitikker priserne op. Denne strategi har dog den ulempe, at den forringer den europæiske industris konkurrenceevne og risikerer at skabe energifattigdom blandt borgerne. Hvis man vil reagere på højere priser ved at reducere energiforbruget, er det som regel nødvendigt at investere i nye installationer, og det kan tage tid. Skal der skabes gode og bæredygtige resultater og ikke økonomiske og sociale problemer, er det nødvendigt at føre en velafbalanceret energiprispolitik, som tager hensyn til dette tidsaspekt.

Den internationale dimension

3.31. Foranstaltninger til modvirkning af klimaændringer i Europa alene har begrænset virkning, da EU's drivhusgasemissioner udgør 14 % af de globale emissioner, og denne andel er faldende. Uden tiltag i alle de store økonomier vil emissionerne ikke blive reduceret så meget, at den globale opvarmning kan begrænses til 2° C, og Europa vil miste konkurrenceevne og bringe sine borgeres velfærd i fare. Derfor har det afgørende betydning, at der opnås enighed om en aftale i København, og EU skal fortsat gå i spidsen.

3.32. Som formuleret af Kommissionen selv skal målet for topmødet i København være »en tilstrækkelig ambitiøs og vidtrækkende international aftale, hvorved de øvrige udviklede lande forpligtes til lignende reduktioner, og udviklingslandene forpligtes til at yde et passende bidrag.« Et vigtigt element er en international emissionshandelsordning, eller i det mindste kompatible ordninger, for at sikre effektive emissionsreduktioner og ensartede konkurrencevilkår.

3.33. Det er indlysende, at fattige udviklingslande vil have behov for økonomisk bistand for at kunne takle både modvirkning af klimaændringer og tilpasning til samme. Udvikling af teknologioverførsel og klare regler for denne overførsel, herunder beskyttelse af intellektuelle rettigheder, samt mekanismen for bæredygtig udvikling (Clean Development Mechanism) er vigtige elementer.

3.34. Den internationale aftale er også nødvendig, for at Europa kan indtage en reel førerposition med hensyn til bedre teknologier på klima- og energiområdet. Uden en aftale vil efterspørgslen efter sådanne teknologier være langt mere begrænset.

3.35. EU skal styrke sin position og aktivitet på internationalt niveau for at sikre Europas energiforsyning. En bredere udenrigspolitisk sammenhæng, som EU ser frem til, ville være en stor støtte. Som understreget af EØSU i tidligere udtalelser skal EU også tage føringen, når det gælder en ansvarlig og bæredygtig global tilgang til energispørgsmålet.

Bruxelles, den 4. november 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Undersøgelsen om klimaforandringer og beskæftigelse, der blev bestilt af Kommissionens GD for Miljø, blev gennemført af et konsortium under ledelse af Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS) og Social Development Agency (SDA), der omfatter Syndex, Wuppertal-instituttet og ISTAS. Undersøgelsen er tilgængelig på http://www.etuc.org/a/3676.

(2) Hans Werner Sinn, »Das Grüne Paradoxon«, Econ-Verlag, ISBN 978-3-430-20062-2.