EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 8.7.2021 COM(2021) 389 final MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK, DET EUROPÆISKE SOCIALE OG ØKONOMISKE UDVALG OG REGIONSUDALGET EU’s resultattavle for retlige anliggender 2021





1. Indledning Effektive retssystemer er afgørende for gennemførelsen af EU-lovgivningen og opretholdelsen af retsstatsprincippet og de værdier, som Unionen bygger på. De nationale domstole optræder som EU-domstole, når de anvender EU-retten. Det er først og fremmest de nationale domstole, som sikrer, at de rettigheder og forpligtelser, der følger af EU-retten, håndhæves effektivt (artikel 19 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU)). Effektive retssystemer er også afgørende for den gensidige tillid, investeringsklimaet og bæredygtig langsigtet vækst. Derfor er forbedringen af effektiviteten, kvaliteten og uafhængigheden af de nationale retssystemer stadig en af prioriteterne for det europæiske semester — EU's årlige cyklus for samordning af den økonomiske politik. I den årlige strategi for bæredygtig vækst 2021 (), som fastlægger de økonomiske og beskæftigelsesmæssige prioriteter for EU, gentages forbindelsen mellem effektive retssystemer og erhvervsklimaet i medlemsstaterne. Velfungerende og fuldt uafhængige retssystemer kan have en positiv indvirkning på investeringer og dermed bidrage til produktivitet og konkurrenceevne. De er også vigtige for at sikre effektiv håndhævelse på tværs af grænserne af kontrakter og administrative afgørelser og tvistbilæggelse, som er afgørende for, at det indre marked fungerer ( ). På denne baggrund fremlægger EU's resultattavle for retlige anliggender en årlig oversigt over indikatorer med fokus på de væsentlige parametre for effektive retssystemer: ·omkostningseffektivitet ·kvalitet samt ·uafhængighed. 2021-udgaven (resultattavlen) videreudvikler indikatorerne for alle tre elementer, herunder digitalisering af retsvæsenet, som har været af særlig betydning for at sikre, at domstolene fungerer under covid-19-pandemien, og mere generelt for at fremme effektive og tilgængelige retssystemer ( ). — Den europæiske retsstatsmekanisme — Som bebudet i de politiske retningslinjer fra formand Ursula von der Leyen har Kommissionen oprettet en omfattende europæisk retsstatsmekanisme for at udvide overvågningen af situationen i medlemsstaterne. Retsstatsmekanismen fungerer som et forebyggende redskab, der udvider dialogen og styrker den fælles bevidsthed om retsstatsspørgsmål. Kernen i den nye mekanisme er den årlige retsstatsrapport, som indeholder en sammenfatning af den vigtigste udvikling — både den positive og den negative — i alle medlemsstater og Unionen som helhed. Retsstatsrapporten for 2020 blev offentliggjort den 30. september 2020 og var baseret på en række forskellige kilder, herunder EU's resultattavle for retlige anliggender (). EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 er blevet videreudviklet for også at afspejle behovet for yderligere komparative oplysninger, som det blev konstateret under udarbejdelsen af retsstatsrapporten for 2020, og med henblik på yderligere at støtte de årlige retsstatsrapporter.



Hvad er EU's resultattavle for retlige anliggender? EU's resultattavle for retlige anliggender er et årligt sammenlignende informationsværktøj. Dens formål er at hjælpe Unionen og medlemsstaterne med at forbedre effektiviteten af deres nationale retssystemer ved at tilvejebringe objektive, pålidelige og sammenlignelige data om en række indikatorer, der er relevante for vurderingen af i) effektiviteten, ii) kvaliteten og iii) uafhængigheden af retssystemerne i alle medlemsstater. Der opstilles ikke en samlet rangordning, men der gives en oversigt over, hvordan alle retssystemerne fungerer, baseret på indikatorer, som er af fælles interesse og relevans for alle medlemsstater. Resultattavlen skal ikke tages som udtryk for, at Kommissionen foretrækker et bestemt retssystem, idet alle medlemsstater behandles lige. Effektivitet, kvalitet og uafhængighed er væsentlige parametre for et effektivt retssystem, uanset det nationale retsvæsens opbygning eller den retstradition, som retsvæsenet er forankret i. Figurer vedrørende disse tre parametre bør læses sammen, da alle tre elementer ofte hænger sammen (initiativer, der har til formål at forbedre et af elementerne, påvirker ofte de øvrige). Resultattavlen indeholder hovedsagelig indikatorer vedrørende civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt visse straffesager med henblik på at bistå medlemsstaterne i deres bestræbelser på at skabe et mere effektivt investerings-, erhvervs- og borgervenligt miljø. Resultattavlen er et sammenlignende informationsværktøj, der udvikles i dialog med medlemsstaterne og Europa-Parlamentet ( ). Den har til formål at identificere de væsentlige parametre for et effektivt retssystem og tilvejebringe relevante årlige data. Hvad er metoderne i EU's resultattavle for retlige anliggender?

Resultattavlen benytter forskellige informationskilder. European Commission for the Efficiency of Justice (Den Europæiske Kommission for et Effektivt Retsvæsen (CEPEJ)) under Europarådet, som Kommissionen har indgået en kontrakt med om gennemførelse af en særlig årlig undersøgelse, leverer en stor del af de kvantitative data. Disse data dækker perioden 2012-2019 og er leveret af medlemsstaterne i overensstemmelse med CEPEJ's metode. Undersøgelsen indeholder også detaljerede kommentarer og landespecifikke faktablade, som giver flere baggrundsoplysninger og skal læses sammen med tallene ( ). Data om retssagernes varighed, som er indsamlet af CEPEJ, viser "gennemløbstiden", der er en beregnet varighed af retssager (baseret på forholdet mellem verserende og afsluttede sager). Data om domstolenes effektivitet, når EU-retten finder anvendelse på særlige områder, viser den gennemsnitlige varighed af sager ud fra retssagernes faktiske varighed. Bemærk, at varigheden af retssager kan variere betydeligt mellem områder inden for en medlemsstat, navnlig i byområder, hvor erhvervsaktiviteter kan medføre en større sagsbyrde. Andre datakilder, der dækker perioden fra 2012 til 2020, omfatter: gruppen af kontaktpersoner vedrørende nationale retssystemer ( ), Det Europæiske Netværk af Domstolsadministrationer (ENCJ) ( ), Netværket af Præsidenterne for Den Europæiske Unions Øverste Domstole (NPSJC) ( ), Sammenslutningen af Statsråd og Forvaltningsdomstole i Den Europæiske Union (ACA-Europa) ( ), Det Europæiske Konkurrencenetværk (ECN) ( ), Kommunikationsudvalget (COCOM) ( ), Det Europæiske Observationscenter for Krænkelser af Intellektuelle Ejendomsrettigheder ( ), netværket for forbrugerbeskyttelsessamarbejde (CPC) ( ), Ekspertgruppen vedrørende Hvidvask af Penge og Finansiering af Terrorisme (EGMLTF) ( ), Eurostat ( ) og Det Europæiske Netværk for Uddannelse af Dommere og Anklagere (EJTN). I årenes løb er metoderne for resultattavlen blevet forbedret og finjusteret i tæt samarbejde med gruppen af kontaktpersoner vedrørende nationale retssystemer, især gennem et spørgeskema (der opdateres hvert år) og indsamling af data om visse aspekter af retssystemernes funktionsmåde. Adgangen til data, navnlig vedrørende indikatorer for retssystemernes effektivitet, bliver bedre og bedre, da mange medlemsstater har investeret i kapacitet til at udarbejde bedre retslige statistikker. I de tilfælde, hvor der fortsat er vanskeligheder med at indsamle eller tilvejebringe data, skyldes det enten utilstrækkelig statistisk kapacitet eller det forhold, at de nationale dataindsamlingskategorier ikke helt svarer til dem, der anvendes i resultattavlen. Kun i ganske få tilfælde skyldes datamanglen manglende bidrag fra nationale myndigheder. Kommissionen opfordrer fortsat medlemsstaterne til yderligere at mindske denne datamangel. Hvordan giver EU's resultattavle for retlige anliggender input til det europæiske semester, og hvordan er den relateret til genopretnings- og resiliensfaciliteten? Resultattavlen giver en sammenlignende oversigt over de nationale retssystemers effektivitet, kvalitet og uafhængighed og hjælper dermed medlemsstaterne med at forbedre deres nationale retssystemers effektivitet. Ved at sammenligne oplysninger om retssystemerne gør resultattavlen det lettere at udpege bedste praksis og mangler og at gøre status over udfordringer og fremskridt. Inden for rammerne af det europæiske semester gennemføres der landespecifikke vurderinger gennem en bilateral dialog med de berørte nationale myndigheder og interessenter. Hvis de afdækkede mangler har makroøkonomiske konsekvenser, kan analysen under det europæiske semester få Kommissionen til at foreslå Rådet at vedtage landespecifikke henstillinger for at forbedre de nationale retssystemer i de enkelte medlemsstater ( ). Genopretnings- og resiliensfaciliteten vil stille mere end 670 mia. EUR til rådighed i form af lån og tilskud, hvoraf hver medlemsstat vil skulle afsætte mindst 20 % til digital omstilling. Genopretnings- og resiliensfaciliteten giver mulighed for at behandle landespecifikke henstillinger vedrørende nationale retssystemer og fremskynde de nationale bestræbelser på at fuldføre den digitale omstilling af retssystemerne. I denne forbindelse skal Kommissionen vurdere, om medlemsstaternes genopretnings- og resiliensplaner forventes at bidrage til effektivt at tackle alle eller en væsentlig del af de udfordringer, der er udpeget i de relevante landespecifikke henstillinger, eller udfordringer, der er udpeget i andre relevante kommissionsdokumenter, som er vedtaget som led i det europæiske semester (). Hvorfor er effektive retssystemer vigtige for et investeringsvenligt erhvervsmiljø? Effektive retssystemer, som værner om retsstatsprincippet, har en positiv økonomisk virkning. Hvis retssystemerne garanterer håndhævelsen af rettigheder, er kreditorer mere tilbøjelige til at låne ud, virksomheder afstår fra en opportunistisk adfærd, transaktionsomkostningerne nedbringes, og innovative virksomheder er mere tilbøjelige til at investere. Den positive virkning, som velfungerende nationale retssystemer har på økonomien, understøttes af en række undersøgelser og akademisk litteratur, bl.a. fra Den Internationale Valutafond ( ), Den Europæiske Centralbank ( ), OECD ( ), Det Verdensøkonomiske Forum ( ) og Verdensbanken ( ). En undersøgelse har vist, at en nedbringelse af retssagers varighed med 1 % (målt i gennemløbstid ( )) kan øge virksomheders vækst ( ), og at en stigning i andelen af virksomheder, der opfatter retssystemet som uafhængigt, på 1 % ofte kan forbindes med højere omsætning og produktivitetsvækst ( ). En anden undersøgelse har vist en positiv korrelation mellem opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed og udenlandske direkte investeringsstrømme ( ). Derudover har adskillige undersøgelser understreget vigtigheden af de nationale retssystemers effektivitet for virksomhederne. I en undersøgelse svarede f.eks. 93 % af de store virksomheder, at de systematisk foretager en løbende gennemgang af retsstatsforholdene (herunder domstolenes uafhængighed) i de lande, de investerer i ( ). I en anden undersøgelse svarede over halvdelen af de små og mellemstore virksomheder (SMV'er), at omkostninger og langvarige retssager var blandt hovedårsagerne til, at de afstår fra at anlægge retssager på grund af krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder ( ). Kommissionens meddelelse om "Påpegning og håndtering af hindringer for det indre marked" ( ) og handlingsplanen for håndhævelse af det indre marked ( ) beskriver også vigtigheden af effektive retssystemer for et velfungerende indre marked, navnlig for virksomheder. Hvordan støtter Kommissionen gennemførelsen af retsreformer gennem teknisk bistand? Medlemsstaterne kan trække på Kommissionens tekniske bistand, der er tilgængelig via Generaldirektoratet for Strukturreformstøtte (GD REFORM) under instrumentet for teknisk støtte ( ), som har et samlet budget på 864,4 mio. EUR for perioden 2021-2027. Fra 2017 til 2020 havde strukturreform- og støtteprogrammet et budget på 222,8 mio. EUR, og programmet har støttet over 1 000 reformprojekter i 27 medlemsstater på mange områder. På det retlige område omfattede dette f.eks. teknisk bistand til forbedring af domstolssystemets effektivitet, omstrukturering af domstolene, domstolenes organisation, udformning eller gennemførelse af e-justice-programmer og digital retfærdighed, sagsstyringssystemer, proceduren for udvælgelse og forfremmelse af dommere, uddannelse af dommere, forbedring af insolvensrammerne og udenretlig løsning af forbrugertvister. Desuden supplerer instrumentet for teknisk støtte også Kommissionens foranstaltninger til håndtering af de økonomiske konsekvenser af covid-19-pandemien, nemlig genopretnings- og resiliensfaciliteten, idet instrumentet for teknisk støtte kan støtte medlemsstaterne i udarbejdelsen og gennemførelsen af deres genopretnings- og resiliensplaner. Hvorfor overvåger Kommissionen digitaliseringen af de nationale retssystemer? Digitalisering af retsvæsenet er afgørende for at øge retssystemernes effektivitet og et indlysende redskab til at forbedre og lette adgangen til domstolene. Covid-19-pandemien satte fokus på medlemsstaternes behov for at fremskynde moderniseringsreformerne på dette område. Siden 2013 har EU's resultattavle for retlige anliggender medtaget visse sammenlignende oplysninger om digitaliseringen af retsvæsenet i medlemsstaterne, f.eks. onlineadgang til domme eller indgivelse af og opfølgning på krav online. Kommissionens meddelelse om digitalisering af retsvæsenet i Den Europæiske Union — En værktøjskasse fuld af muligheder (), der blev vedtaget i december 2020, udgør en strategi, der tager sigte på at forbedre adgangen til domstolene og retssystemernes effektivitet ved hjælp af teknologi. Som skitseret i meddelelsen vil en række yderligere indikatorer blive medtaget i EU's resultattavle for retlige anliggender fra 2021. Formålet er at sikre omfattende og rettidig indgående overvågning af de fremskridt og udfordringer, som medlemsstaterne står over for i deres bestræbelser på at digitalisere deres retssystemer.

2. Baggrund: Udvikling i retsreformerne i 2020

I 2020 fortsatte et stort antal medlemsstater deres indsats for yderligere at forbedre effektiviteten af deres retssystemer. Figur 1 viser en ajourført oversigt over vedtagne og planlagte foranstaltninger på tværs af adskillige funktionsområder i medlemsstaternes retssystemer, der deltager i reformaktiviteter. Figur 1: Lovgivnings- og reguleringsmæssige aktiviteter vedrørende retssystemerne i 2020 (vedtagne foranstaltninger/initiativer under forhandling pr. medlemsstat) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) I 2020 var procesret stadig et fokusområde for mange medlemsstater med en betydelig igangværende eller planlagt lovgivningsmæssig aktivitet. Reformer vedrørende dommeres status og reglerne for retsvæsenets aktører blev også styrket. En række medlemsstater var i færd med at indføre lovgivning om brug af informations- og kommunikationsteknologi (IKT) i deres retssystemer. Udviklingen fra de foregående år med hensyn til foranstaltninger vedrørende domstolenes administration fortsatte i 2020. Aktiviteterne på andre områder, såsom alternative tvistbilæggelsesmetoder, regler vedrørende anklagere eller retsafgifter, gik langsommere. Nogle medlemsstater anvender allerede aktivt eller planlægger at anvende kunstig intelligens i deres retssystemer. Denne oversigt bekræfter, at retsreformer tager tid — nogle gange flere år fra den første meddelelse om nye reformer over vedtagelsen af love og forskrifter til den faktiske gennemførelse af de vedtagne retsakter i praksis. Covid-19-pandemien har også skabt nye udfordringer, der fremhævede betydningen af at fremskynde reformer for at digitalisere retssystemet. I den forbindelse har flere medlemsstater vedtaget nye foranstaltninger for at sikre, at domstolene fungerer korrekt, samtidig med at der sikres fortsat og let adgang til domstolene for alle, navnlig gennem tilpasning af procedurereglerne. Sammenslutningen af Statsråd og Forvaltningsdomstole i Den Europæiske Union (ACA-Europa) udarbejdede et spørgeskema om covid-19-pandemiens indvirkning på de øverste domstoles faglige aktiviteter. Respondenterne omfattede de øverste forvaltningsdomstole og højesteretterne (Netværket af Præsidenterne for Den Europæiske Unions Øverste Domstole (NPSJC)). Uden at undersøge de materielle foranstaltninger, der er truffet for at håndtere covid-19-pandemien, viser figur 2 de ændringer af procesretten, som medlemsstaterne har vedtaget for at lette domstolenes retslige funktioner, enten gennem ny lovgivning, højesteretsafgørelser, domstolsregulativer eller praksis. Figur 2: Ændringer i retsplejereglerne ved højesteretter som følge af covid-19-pandemien (kilde: ACA-Europa og NPSJC ( )) For hver medlemsstat viser venstre søjle praksis i højesteretterne, mens højre søjle viser praksis i de øverste forvaltningsdomstole (søjlen mærket med bogstavet "A"). Medlemsstaterne er angivet i alfabetisk rækkefølge efter deres geografiske navne på originalsproget. BE: Conseil d'Etat (statsråd) og Cour de cassation (højesteret). BG: Върховен административен съд (øverste forvaltningsdomstol). CZ: Nejvyšší správní soud (øverste forvaltningsdomstol) og Nejvyšší soud (højesteret). DE: Bundesverwaltungsgericht (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager). EE: Riikohus (højesteret). IE: Chúirt Uachtarach (højesteret). EL: Συμβούλιο της Επικρατείας (statsråd). ES: Tribunal Supremo (højesteret). FR: Conseil d'Etat (statsråd), Cour de cassation (højesteret). HR: Visoki upravni (øverste forvaltningsdomstol). IT: Consiglio de Stato (statsråd). CY: Supreme Court (højesteret). LV: Augstākā tiesa (højesteret). LT: Vyriausiasis Administracinis Teismas (øverste forvaltningsdomstol). LU: Cour administrative (forvaltningsdomstol) Cour de cassation (højesteret). HU: Kúria (højesteret). MT: Court of Appeal (appeldomstol). NL: Hoge Raad (højesteret), Centrale Raad van Beroep (øverste forvaltningsdomstol i socialretlige sager), Raad van State (statsråd). AT: Verwaltungsgerichtshof (øverste forvaltningsdomstol), Personalsenat (særligt bedømmelsesudvalg) ved højesteret, Oberster Gerichtshof (højesteret). PL: Naczelny Sąd Administracyjny (øverste forvaltningsdomstol). PT: Supremo Tribunal Administrativo (øverste forvaltningsdomstol). RO: Înalta Curte de Casație și Justiție (højesteret). SI: Vrhovno sodišče (højesteret). SK: Najvyšší súd (højesteret). FI: Korkein hallinto-oikeus (øverste forvaltningsdomstol). SE: Högsta förvaltningsdomstolen (øverste forvaltningsdomstol). Ingen data fra: BG: Върховен касационен съд (højesteret) HR: Vrhovni sud (højesteret) IT: Corte Suprema di cassazione (højesteret) SE: Högsta domstolen (højesteret). 3. Centrale konklusioner i EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 Effektivitet, kvalitet og uafhængighed er de vigtigste parametre for et effektivt retssystem, og resultattavlen opstiller indikatorer for alle tre områder. 3.1. Retssystemernes effektivitet I resultattavlen præsenteres indikatorer for retssagernes effektivitet inden for de brede områder for civil-, handels- og forvaltningsretlige sager og inden for specifikke områder, hvor forvaltningsmyndigheder og domstole anvender EU-retten ( ). 3.1.1. Udvikling i sagsbyrden Sagsmængden i de nationale retssystemer steg i flere medlemsstater i forhold til det foregående år, mens den faldt eller forblev stabil i andre. Samlet set varierer den fortsat betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat (figur 3). Dette viser betydningen af fortsat at have fokus på udviklingen i sagsbyrden for at sikre retssystemernes effektivitet. Figur 3: Antal indkomne civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse ( )) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter denne kategori alle civil- og handelsretlige sager (uanset om der foreligger en tvist mellem parterne), tinglysnings- og virksomhedsregistersager (ikke anlagt som følge af en tvist), andre registersager, andre sager (ikke anlagt som følge af en tvist), forvaltningsretlige sager og andre ikkestrafferetlige sager. Metodeændringer i LV (anvendt med tilbagevirkende kraft til 2017), SK og SE (data for 2017 er blevet tilpasset for at medtage migrationsretlige sager som administrative sager i overensstemmelse med CEPEJ's metode).

Figur 4: Antal indkomne civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist tvister mellem parter, f.eks. tvister angående kontrakter. Civil- og handelsretlige sager, hvor der ikke foreligger en tvist mellem parterne, vedrører eksempelvis ubestridte betalingspåkrav. Metoden er ændret i EL og SK. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 5: Antal indkomne forvaltningsretlige sager i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter forvaltningsretlige sager tvister mellem enkeltpersoner og lokale, regionale eller nationale myndigheder. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. Nogle forvaltningsretlige procedurer blev flyttet uden for retssystemet i RO i 2018. Metoden er ændret i EL, SK og SE. I SE er migrationssager blevet medtaget under administrative sager (anvendes med tilbagevirkende kraft for 2017).

3.1.2. Generelle data om effektivitet De indikatorer, der er forbundet med retssagernes effektivitet inden for de brede områder for civil-, handels- og forvaltningsretlige sager, er følgende: i) retssagernes anslåede varighed (gennemløbstiden), ii) gennemførelsesprocenten og iii) antallet af verserende sager.  Retssagernes anslåede varighed — En retssags varighed er et udtryk for den forventede tid (i antal dage), der er nødvendig for at behandle en sag ved retten og nå frem til en afgørelse i første instans. Indikatoren "gennemløbstid" er antallet af uafsluttede sager divideret med antallet af afsluttede sager ved årets udgang ganget med 365 (dage) ( ). Dette er et beregnet tal, som angiver den anslåede minimumstid, som en domstol skal bruge til at afgøre en sag, samtidig med at de nuværende arbejdsvilkår opretholdes. Jo højere værdi, jo højere er sandsynligheden for, at det tager domstolen længere at nå frem til en afgørelse. Tallene vedrører primært sager ved domstole i første instans og sammenligner, hvor de foreligger, data for 2012, 2017, 2018 og 2019 ( ). Figur 8 og 10 viser dispositionstiden i 2019 i civil- og handelsretlige sager og forvaltningsretlige sager ved alle retsinstanser, og figur 22 viser den gennemsnitlige varighed af sager om hvidvask af penge ved domstole i første instans. Figur 6: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager, i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter denne kategori alle civil- og handelsretlige sager (uanset om der foreligger en tvist mellem parterne), tinglysnings- og virksomhedsregistersager (ikke anlagt som følge af en tvist), andre registersager, andre sager (ikke anlagt som følge af en tvist), forvaltningsretlige sager og andre ikkestrafferetlige sager. Metoden er ændret i SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. LV: Det kraftige fald skyldes reformen af domstolene samt fejlkontrol og oprydning af data i domstolens informationssystem. Figur 7: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist, i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter civil- og handelsretlige sager sager anlagt som følge af en tvist tvister mellem parter, f.eks. tvister angående kontrakter. Civil- og handelsretlige sager, hvor der ikke foreligger en tvist mellem parterne, vedrører eksempelvis ubestridte betalingspåkrav. Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 8: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist i alle instanser i 2019 (*) (første, anden og tredje instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse)

(*) Rækkefølgen bestemmes af den retsinstans, der har den længste sagsbehandlingstid i hver medlemsstat. Der foreligger ingen data for domstole i første og anden instans i BE, BG og IE, for domstole i anden instans i NL, for domstole i anden og tredje instans i AT eller for domstole i tredje instans i DE og HR. Der er ingen domstol i tredje instans i MT. Adgang til domstolen i tredje instans kan være begrænset i nogle medlemsstater. Figur 9: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre administrative sager i første instans, i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter forvaltningsretlige sager tvister mellem enkeltpersoner og lokale, regionale eller nationale myndigheder. Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. CY: I 2018 er antallet af afsluttede sager steget som følge af, at sagerne behandles samlet, tilbagetrækningen af 2 724 konsoliderede sager og oprettelsen af en forvaltningsdomstol i 2015. Figur 10: Anslået tid, der er nødvendig for at afgøre forvaltningsretlige sager i alle instanser i 2019 (*) (første, anden og tredje instans/i dage) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Rækkefølgen bestemmes af den retsinstans, der har den længste sagsbehandlingstid i hver medlemsstat. Data foreligger ikke: for domstole i første instans i LU, for domstole i anden instans i MT og RO og for domstolen i tredje instans i PL. Højesteret er den eneste appelinstans i CZ, IT, CY, AT, SI og FI. Der er ingen domstol i tredje instans for visse sager i HR, LT, LU og MT. Den højeste forvaltningsdomstol er første og eneste instans for visse sager i BE. Adgang til domstolen i tredje instans kan være begrænset i nogle medlemsstater. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat.



Gennemførelsesprocent — Gennemførelsesprocenten er antallet af afgjorte sager i forhold til antallet af indkomne sager. Den er et mål for, om en domstol kan følge med den indkomne sagsbyrde. Når gennemførelsesprocenten er på 100 % eller derover, betyder det, at retssystemet kan afgøre mindst lige så mange sager, som der bliver anlagt. Når gennemførelsesprocenten er på under 100 %, betyder det, at domstolene afgør færre sager, end der kommer ind. Figur 11: Afgørelsesprocent for civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager, i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/i % — værdier over 100 % angiver, at der afgøres flere sager, end der anlægges, mens værdier under 100 % angiver, at der afgøres færre sager, end der anlægges) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter denne kategori alle civil- og handelsretlige sager (uanset om der foreligger en tvist mellem parterne), tinglysnings- og virksomhedsregistersager (ikke anlagt som følge af en tvist), andre registersager, andre sager (ikke anlagt som følge af en tvist), forvaltningsretlige sager og andre ikkestrafferetlige sager. Metoden er ændret i SK. IE: Antallet af afgjorte sager forventes at være angivet for lavt som følge af den anvendte metode. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Figur 12: Afgørelsesprocent for civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/i %) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Metoden er ændret i EL og SK. IE: Antallet af afgjorte sager forventes at være angivet for lavt som følge af den anvendte metode. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 13: Afgørelsesprocent for forvaltningsretlige sager i 2012, 2017-2019 (*) (første instans, i %) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Tidligere værdier for nogle medlemsstater er reduceret af hensyn til præsentationen (CY i 2018 = 219 %, IT i 2012 = 279,8 %). Metoden er ændret i EL og SK. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat. I CY er antallet af afsluttede sager steget som følge af, at sagerne behandles samlet, tilbagetrækningen af 2 724 konsoliderede sager og oprettelsen af en forvaltningsdomstol i 2015.

 Verserende sager — Antallet af verserende sager er et udtryk for det antal sager, som stadig ikke er blevet afgjort ved udgangen af det pågældende år. Det påvirker ligeledes gennemløbstiden. Figur 14: Antal verserende civil-, handels- og forvaltningsretlige sager samt andre sager i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Ifølge CEPEJ's metode omfatter denne kategori alle civil- og handelsretlige sager (uanset om der foreligger en tvist mellem parterne), tinglysnings- og virksomhedsregistersager (ikke anlagt som følge af en tvist), andre registersager, andre sager (ikke anlagt som følge af en tvist), forvaltningsretlige sager og andre ikkestrafferetlige sager. Metoden er ændret i SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Figur 15: Antal verserende civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. IT: Der blev indført en anden klassifikation af civile sager i 2013. Data for NL omfatter sager, hvor der ikke foreligger en tvist. Figur 16: Antal verserende forvaltningsretlige sager i 2012, 2017-2019 (*) (første instans/pr. 100 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Tidligere værdier for nogle medlemsstater er reduceret af hensyn til præsentationen (EL i 2012 = 3,5). Metoden er ændret i EL og SK. Verserende sager omfatter alle instanser i CZ og indtil 2016 i SK. DK og IE registrerer ikke forvaltningsretlige sager separat.



3.1.3. Effektivitet inden for særlige områder af EU-retten Dette afsnit supplerer de generelle data om retssystemernes effektivitet og præsenterer den gennemsnitlige varighed af retssager ( ) på særlige områder, når EU-retten finder anvendelse. Resultattavlen for 2021 bygger videre på tidligere dataindsamlinger inden for konkurrence, elektronisk kommunikation, EU-varemærker, forbrugerlovgivning og bekæmpelse af hvidvask af penge. Områderne er udvalgt på grundlag af deres relevans for det indre marked og erhvervsklimaet. Store forsinkelser i retssager kan generelt have negative konsekvenser for de rettigheder, der følger af EU-retten, f.eks. når der ikke længere foreligger passende retsmidler, eller alvorlige økonomiske tab ikke kan inddrives. — Konkurrence — Effektiv håndhævelse af konkurrenceretten sikrer lige konkurrencevilkår for virksomheder og er derfor afgørende for et attraktivt erhvervsklima. I figur 17 præsenteres den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser af afgørelser truffet af nationale konkurrencemyndigheder, hvor artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) finder anvendelse ( ). Figur 17: Konkurrence: Gennemsnitlig varighed af domstolsprøvelser i 2013, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Det Europæiske Konkurrencenetværk) (*) IE og AT: Scenariet er ikke relevant, da myndighederne ikke har beføjelse til at træffe sådanne afgørelser. AT: Data omfatter sager afgjort af karteldomstolen vedrørende overtrædelse af artikel 101 og 102 i TEUF, men er ikke baseret på klager over den nationale konkurrencemyndighed. Et estimat af varigheden er anvendt i IT. En tom søjle kan vise, at medlemsstaten ikke indberettede sager for det pågældende år. Antallet af sager er lavt (under fem om året) i mange medlemsstater. Det betyder, at de årlige data kan afhænge af en særligt langvarig eller kortvarig sag.

— Elektronisk kommunikation — EU-lovgivningen om elektronisk kommunikation har til formål at øge konkurrencen, bidrage til det indre markeds udvikling og skabe investeringer, innovation og vækst. De positive virkninger for forbrugerne kan sikres gennem effektiv håndhævelse af denne lovgivning, som kan føre til lavere slutbrugerpriser og tjenester af bedre kvalitet. I figur 18 præsenteres den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser af afgørelser truffet af de nationale tilsynsmyndigheder, hvor EU-lovgivning om elektronisk kommunikation ( ) finder anvendelse. Den dækker et bredt spektrum af sager, der varierer fra mere komplekse "markedsanalyse"-prøvelser til forbrugerorienterede emner. Figur 18: Elektronisk kommunikation: Gennemsnitlig varighed af domstolsprøvelser i 2013, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Kommunikationsudvalget) (*) Antallet af sager varierer medlemsstaterne imellem. En tom søjle viser, at medlemsstaten ikke indberettede sager for det pågældende år (undtagen PT for 2017-2019 og RO for 2018: ingen data). I nogle tilfælde betyder det begrænsede antal relevante sager (CY, MT, SK, FI, SE), at de årlige data afhænger af en særligt langvarig eller kortvarig sag, og at der kan være store forskelle fra år til år. DK: Et domstolslignende organ har ansvaret for klagesager i første instans. EE: Den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser i 2013 var 18 dage. ES, AT og PL: Forskellige domstole har ansvaret alt efter sagens genstand. — EU-varemærke — Effektiv håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder er helt afgørende for at stimulere investeringer i innovation. EU's lovgivning om EU-varemærker ( ) lader de nationale domstole spille en væsentlig rolle, idet de optræder som EU-domstole og træffer afgørelser, som påvirker det indre marked. I figur 19 vises den gennemsnitlige varighed af sager om krænkelse af EU-varemærker mellem private parter. Figur 19: EU-varemærke: Gennemsnitlig varighed af sager om krænkelse af EU-varemærker i 2013, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Det Europæiske Observationscenter for Krænkelser af Intellektuelle Ejendomsrettigheder) (*) FR, IT, LT, LU: En stikprøve af sager er anvendt for visse år. DK: Data fra alle sager om varemærker — ikke kun om EU-varemærker — i Sø- og Handelsretten. For 2018 og 2019 er der ingen data om den gennemsnitlige varighed som følge af ændringer i dataindsamlingssystemet. EL: Data baseret på vægtet gennemsnitlig varighed fra to domstole. ES: Sager vedrørende andre intellektuelle ejendomsrettigheder i henhold til EU-retten er medtaget i beregningen af den gennemsnitlige varighed. — Forbrugerbeskyttelse — Effektiv håndhævelse af forbrugerlovgivningen sikrer, at forbrugere nyder godt af deres rettigheder, og at virksomheder, der overtræder forbrugerlovgivningen, ikke opnår urimelige fordele. Forbrugerbeskyttelsesmyndigheder og domstole spiller en central rolle ved håndhævelse af EU's forbrugerlovgivning ( ) inden for de forskellige nationale håndhævelsessystemer. I figur 20 præsenteres den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelser af afgørelser truffet af forbrugerbeskyttelsesmyndigheder, hvor EU-retten finder anvendelse. For forbrugere og virksomheder kan effektiv håndhævelse omfatte en kæde af aktører, ikke kun domstole, men også administrative myndigheder. For yderligere at undersøge denne håndhævelseskæde præsenteres varigheden af forbrugerbeskyttelsesmyndigheders sager. I figur 21 vises den gennemsnitlige varighed af forbrugermyndigheders sagsbehandling i forbindelse med administrative afgørelser i 2014, 2016, 2018-2019 fra det tidspunkt, en sag åbnes. Relevante afgørelser omfatter afgørelser om overtrædelse af materielle regler, foreløbige foranstaltninger, forbud, indledning af retssager eller afslutning af sager.



Figur 20: Forbrugerbeskyttelse: Gennemsnitlig varighed af domstolsprøvelser i 2013, 2016, 2018-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med det europæiske netværk for forbrugerbeskyttelsessamarbejde) (*) DE, LU, AT: Scenariet er ikke relevant, da forbrugerbeskyttelsesmyndighederne ikke er bemyndiget til at træffe afgørelse om overtrædelse af de relevante forbrugerregler. Antallet af relevante sager er lavt for 2019 (under fem) for EE, CY, NL, SI og FI. EL og RO har rapporteret et skøn over den gennemsnitlige varighed for visse år.

Figur 21: Forbrugerbeskyttelse: Gennemsnitlig varighed af administrative afgørelser truffet af forbrugerbeskyttelsesmyndighederne i 2014, 2016, 2018-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med det europæiske netværk for forbrugerbeskyttelsessamarbejde) (*) DE, LU, AT: Scenariet er ikke relevant, da forbrugerbeskyttelsesmyndighederne ikke er bemyndiget til at træffe afgørelse om overtrædelse af de relevante forbrugerregler. Antallet af relevante sager for 2019 er lavt (under fem) for CY. DK, EL, FR, RO og FI har rapporteret et skøn over den gennemsnitlige varighed for visse år.

— Hvidvask af penge — Ud over at bidrage til bekæmpelsen af kriminalitet er effektiviteten af bekæmpelsen af hvidvask af penge afgørende for den finansielle sektors soliditet, integritet og stabilitet, tilliden til det finansielle system og retfærdig konkurrence på det indre marked ( ). Hvidvask af penge kan afskrække udenlandske investorer, fordreje de internationale kapitalstrømme og påvirke et lands makroøkonomiske resultater negativt, således at der opstår tab af velfærd, og ressourcer drænes fra mere produktive økonomiske aktiviteter ( ). I henhold til direktivet om bekæmpelse af hvidvask af penge skal medlemsstaterne føre statistikker over effektiviteten af deres systemer til bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme ( ). I samarbejde med medlemsstaterne er der via et ajourført spørgeskema indsamlet data om de forskellige retsforhandlingsfaser i de nationale systemer til bekæmpelse af hvidvask af penge. I figur 22 vises den gennemsnitlige varighed af førsteinstanssager vedrørende hvidvask af penge. Figur 22: Hvidvask af penge: Gennemsnitlig varighed af domstolssager i 2014, 2017-2019 (*) (første instans/i dage) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med Ekspertgruppen vedrørende Hvidvask af Penge og Finansiering af Terrorisme) (*) Ingen data for 2019: BE, DE, IE, EL, FR, HR, CY og PL. BG: Sagernes gennemsnitlige varighed beregnes i måneder fra den dag, hvor retssagen indledes, til den dag, hvor retsafgørelsen træffes. LU: Median i 201: 36 dage, i 2018: 49 dage Gennemsnitlig varighed i 2018: 57 dage (7 sager). ES, NL: anslået varighed. CZ: Længde i måneder. HU: Det gennemsnitlige antal dage blev kun beregnet på grundlag af antallet af sager, der blev afgjort med domfældelse. PT: Det gennemsnitlige antal dage blev beregnet på grundlag af en stikprøve. IT: Dataene henviser til de responderende domstole og dækker ca. 99 % i 2017. Dataene vedrører både hovedforhandlingen og de indledende retsmøder. CY: Alvorlige sager, der indbringes for assize Court, bliver i gennemsnit behandlet inden for et år. Mindre alvorlige lovovertrædelser, der behandles ved distriktsdomstolene, tager længere tid at få behandlet. SK*: Dataene svarer til den gennemsnitlige varighed af hele sagen, herunder ved appelretten. 3.1.4. Oversigt over retssystemernes effektivitet Et effektivt retssystem forvalter sin sagsbyrde og sit efterslæb og træffer afgørelser uden forsinkelser. De hovedindikatorer, der anvendes i EU's resultattavle for retlige anliggender til overvågning af retssystemernes effektivitet, er derfor retssagernes varighed (skønnet eller gennemsnitlig tid i antal dage, der er nødvendige for at afgøre en sag), gennemførelsesprocenten (forholdet mellem antallet af afsluttede sager og antallet af indkomne sager) og antallet af verserende sager (som stadig skal behandles ved årets udgang). Generelle data om effektivitet EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 indeholder data om effektiviteten for otte år (2012-2019). Denne periode gør det muligt at kortlægge visse tendenser og tage hensyn til, at det ofte tager tid, inden virkningerne af retsreformer slår igennem. Ifølge de data, der er blevet indberettet siden 2012 i civil-, handels- og forvaltningsretlige sager, er effektiviteten blevet forbedret eller forblevet stabil i 10 medlemsstater, mens den er blevet forringet, om end ofte marginalt, i ni medlemsstater. Der kan konstateres positive tendenser i nogle af de medlemsstater, som inden for rammerne af det europæiske semester er blevet udpeget som medlemsstater med særlige udfordringer ( ): ·Siden 2012 og på grundlag af de data, der findes for disse medlemsstater, er varigheden af førsteinstanssager i den brede kategori "alle sager" (figur 6) og civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 7) siden 2012 faldet eller forblevet stabil. I forvaltningsretlige sager (figur 9) er varigheden af sager siden 2012 faldet eller forblevet stabil i næsten alle disse medlemsstater. Generelt set oplevede halvdelen af medlemsstaterne en stigning i sagernes varighed i 2019. ·Resultattavlen indeholder data om retssagernes varighed i alle instanser for civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 8) og forvaltningsretlige sager (figur 10). Det fremgår, at flere af de medlemsstater, der er udpeget som medlemsstater med udfordringer for så vidt angår varigheden af førsteinstanssager, er mere effektive ved højere retsinstanser. Dog er den gennemsnitlige varighed af sager ved højere retsinstanser endnu længere end i første instans i nogle af medlemsstaterne med udfordringer. ·For den brede kategori "alle sager" og kategorierne civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 11 og 12) er antallet af medlemsstater, hvor gennemførelsesprocenten er over 100 %, steget siden 2012. I 2019 indberettede størstedelen af alle medlemsstater, herunder medlemsstaterne med udfordringer, en høj gennemførelsesprocent (over 97 %), hvilket betyder, at domstolene generelt er i stand til at håndtere alle de indkomne sager inden for disse kategorier. I forvaltningsretlige sager (figur 13) kan der konstateres en større variation i gennemførelsesprocenten fra år til år, og selv om den samlet set er lavere end i de andre kategorier af sager, gør nogle medlemsstater fortsat store fremskridt. Navnlig melder mere end halvdelen af de medlemsstater, der står over for en række udfordringer, om en forhøjelse af gennemførelsesprocenten i forvaltningsretlige sager siden 2012. ·Siden 2012 er fremskridtene fortsat i stort set alle de medlemsstater, der har de største udfordringer med deres efterslæb, uanset kategori. Ofte er der opnået betydelige forbedringer med at reducere antallet af verserende sager i civil- og handelsretlige sager anlagt som følge af en tvist (figur 15) og i forvaltningsretlige sager (figur 16). På trods af disse forbedringer er forskellen mellem medlemsstaterne med forholdsvis få verserende sager og medlemsstaterne med mange verserende sager stor. Effektivitet inden for særlige områder af EU-retten Data om den gennemsnitlige varighed af sager inden for særlige områder af EU-retten (figur 17-22) viser, hvordan retssystemerne fungerer i disse typer erhvervsrelaterede tvister. Data om effektiviteten inden for særlige retsområder indsamles på grundlag af snævert definerede scenarier, og antallet af relevante sager kan synes lavt. Sammenlignet med den beregnede varighed af sager, som præsenteres under de generelle data om effektivitet, viser disse figurer imidlertid den faktiske gennemsnitlige varighed af alle relevante sager inden for særlige områder i et år. Det skal derfor bemærkes, at flere medlemsstater, som ifølge de generelle data om effektivitet ikke står over for udfordringer, indberetter en betydeligt længere gennemsnitlig sagsvarighed inden for særlige områder af EU-retten. Samtidig kan varigheden af sager inden for forskellige særlige områder også variere betydeligt inden for den samme medlemsstat. Figurerne for særlige områder af EU-retten viser følgende tendenser: ·For konkurrencesager (figur 17), hvor den generelle sagsbyrde på tværs af medlemsstaterne faldt en anelse, er domstolsprøvelsen i syv medlemsstater blevet kortere eller forblevet stabil, mens den er blevet længere i ni andre medlemsstater. Ligesom i 2018 indberettede kun to medlemsstater en gennemsnitlig varighed på over 1 000 dage i 2019, hvilket fortsatte de positive tendenser i denne henseende. ·For elektronisk kommunikation (figur 18) faldt domstolenes sagsbyrde i forhold til de foregående år, hvilket vendte den negative tendens med hensyn til den øgede sagsbehandlingstid, der blev observeret i 2018. I 2019 registrerede de fleste medlemsstater et fald i de gennemsnitlige sagsbehandlingstider eller stabile tal i forhold til 2018, og kun få af dem oplevede en stigning. ·For sager om krænkelse af EU-varemærker (figur 19) stabiliserede tendenserne sig i 2019 i forhold til de foregående år. De fleste medlemsstater formåede at håndtere deres sagsbyrde bedre og registrerede kortere eller stabile sagsbehandlingstider, mens enkelte andre medlemsstater oplevede en klar stigning i den gennemsnitlige sagsbehandlingstid. ·Den mulige kombinerede virkning af håndhævelseskæden, der består af både administrativ undersøgelse og domstolsprøvelse, vises på området for EU's forbrugerlovgivning (figur 20 og 21). I 2019 oplyste seks medlemsstater, at deres forbrugerbeskyttelsesmyndigheder i gennemsnit tog mindre end tre måneder om at afgøre sager omfattet af EU's forbrugerbeskyttelseslovgivning, mens det i seks andre medlemsstater tog mere end seks måneder. I de sager, hvor forbrugerbeskyttelsesmyndighedernes afgørelser blev anfægtet ved domstolene, var der i 2019 forskel på udviklingen med hensyn til varigheden af domstolsprøvelsen af en administrativ afgørelse, med stigninger i seks og fald i seks andre medlemsstater i forhold til 2018. I to medlemsstater er den gennemsnitlige varighed af domstolsprøvelsen fortsat på over 1 000 dage. ·Den effektive bekæmpelse af hvidvask af penge er afgørende for at beskytte det finansielle system, sikre retfærdig konkurrence og forhindre negative økonomiske følger. Udfordringer med hensyn til varigheden af sager om hvidvask af penge kan påvirke den effektive bekæmpelse af problemet. Figur 22 viser ajourførte data om varigheden af retssager om hvidvask af penge. Den viser, at mens disse sager i første instans i over halvdelen af medlemsstaterne i gennemsnit varer op til et år, varer de i gennemsnit omkring to år i flere medlemsstater ( ). 3.2. Retssystemernes kvalitet Der findes ikke én bestemt metode til at måle retssystemernes kvalitet. I EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 undersøges igen faktorer, der er almindeligt accepterede som relevante for forbedringen af retssystemernes kvalitet. De er opdelt i fire kategorier: 1) adgang til domstolsprøvelse for borgere og virksomheder 2) tilstrækkelige økonomiske og menneskelige ressourcer 3) indførelse af vurderingsværktøjer samt 4) digitalisering. 3.2.1. Tilgængelighed Det er nødvendigt med tilgængelighed i hele retskæden for at gøre det lettere for borgerne at indhente relevante oplysninger — om retssystemet, om anlæggelse af en sag og de dermed forbundne økonomiske aspekter samt om retssagers status helt indtil deres afgørelse — og med hurtig onlineadgang til retsafgørelsen. — Retshjælp, retsafgifter og udgifter til advokatbistand — Sagsomkostningerne er af afgørende betydning for adgangen til domstolsprøvelse. Høje sagsomkostninger, herunder retsafgifter ( ) og udgifter til advokatbistand ( ), kan hindre adgangen til domstolsprøvelse. Sagsomkostningerne på det civil- og handelsretlige område er ikke harmoniseret på EU-plan. De er omfattet af national lovgivning og varierer derfor fra medlemsstat til medlemsstat. Adgang til retshjælp er en grundlæggende rettighed, der er nedfældet i EU's charter om grundlæggende rettigheder ( ). Det giver adgang til domstolsprøvelse for dem, der ikke ville være i stand til at betale eller lægge ud for sagsomkostningerne. De fleste medlemsstater yder retshjælp på grundlag af ansøgerens indkomst ( ).

Figur 23 viser mulighederne for at modtage fuld eller delvis retshjælp i en konkret forbrugersag med et krav på 6 000 EUR. Den indeholder en procentvis sammenligning af indkomstgrænserne for retshjælp med Eurostats fattigdomsgrænse i hver medlemsstat ( ). Hvis grænsen for retshjælp angives som 20 %, betyder det f.eks., at en ansøger med en indkomst, der er 20 % højere end Eurostats fattigdomsgrænse for den pågældende medlemsstat, stadig kan modtage retshjælp. Hvis grænsen for retshjælp angives som under 0, betyder det til gengæld, at en person med en indkomst på under fattigdomsgrænsen ikke nødvendigvis er berettiget til retshjælp. Nogle medlemsstater har et retshjælpssystem, der dækker 100 % af retsomkostningerne (fuld retshjælp), suppleret med et system, som dækker dele af omkostningerne (delvis retshjælp), hvor kriterierne for berettigelse i sidstnævnte system er forskellige fra kriterierne i det første. Andre medlemsstater har enten kun et system med fuld retshjælp eller et system med delvis retshjælp. Figur 23: Indkomstgrænse for retshjælp i en specifik forbrugersag, 2020 (*) (forskelle i % i forhold til Eurostats fattigdomsgrænse) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( )) (*) EE: Beslutningen om at yde retshjælp træffes ikke på baggrund af ansøgerens økonomiske situation. IE: Ved delvis retshjælp skal der også tages hensyn til ansøgerens disponible aktiver. LV: Tærsklerne varierer fra kommune til kommune, og den øvre grænse er vist i figuren. PT: Retshjælp er en afgørelse, der træffes af den offentlige forvaltning, hvor socialsikringsministeriet vurderer ansøgerens økonomiske forhold i henhold til loven. De fleste medlemsstater kræver, at parterne betaler en retsafgift, når en retssag indledes. Modtagere af retshjælp er ofte fritaget for retsafgifter. Kun i Bulgarien, Estland, Irland, Nederlandene, Polen og Slovenien er modtagere af retshjælp ikke automatisk fritaget for at betale retsafgifter. I Tjekkiet afgør retten i hver sag, om en modtager af retshjælp kan fritages for retsafgifter. I Luxembourg skal sagsparter, der modtager retshjælp, ikke betale fogedafgifter. I figur 24 sammenlignes størrelsen af retsafgiften som en andel af tvistens værdi i to scenarier. Hvis retsafgiften f.eks. er 10 % af en tvist på 6 000 EUR i figuren nedenfor, skal forbrugeren betale en retsafgift på 600 EUR for at indlede en retssag. Tvisten med lav værdi er baseret på Eurostats fattigdomsrisikotærskel for hver medlemsstat. Figur 24: Retsafgift for at indlede en retssag i en specifik forbrugersag, 2020 (*) (retsafgiftens størrelse som en andel af tvistens værdi) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( )) INGEN DATA (*) "Tvist med lav værdi" er en tvist, der svarer til Eurostats fattigdomsgrænse for en ugift i hver medlemsstat omregnet til månedlig indkomst (i 2019 varierede denne værdi f.eks. fra 193 EUR i RO til 1 824 EUR i LU). ES, PT: Der blev ikke fremlagt nogen data. BG, RO: Der forelå ingen oplysninger om retsafgifter for tvister med lav værdi. LU: Sagsparter skal betale fogedafgifter for at anlægge sag som sagsøger, medmindre de modtager retshjælp. NL: Retsafgifter for indkomst <2 325 EUR/måned. AT: Det maksimale beløb for retsafgiften afhænger af rettens instans. SE: Retsafgifterne varierer i civile sager afhængigt af sagstypen. For tvister, hvor kravets værdi er < EUR 2 253, er retsafgiften 86 EUR. I sager, hvor kravets værdi er > 2 253 EUR, er retsafgiften 267 EUR. For andre typer krav er der andre retsafgifter.



Effektiv håndhævelse af kontrakter er afgørende for økonomien. Sandsynligheden for at inddrive de faktiske sagsomkostninger styrker kreditors stilling i forhold til at håndhæve en kontrakt. Typisk skal kreditor som sagsøger betale en retsafgift for at anlægge sag ved domstolen. Domstolene pålægger generelt sagsøgte, der taber sagen, at betale de retsafgifter, som sagsøgeren, der har vundet sagen, har betalt. Figur 25 viser den retsafgift, der kræves for at indlede en retssag i en specifik handelsretlig sag vedrørende en tvist mellem to virksomheder i grænseoverskridende handelstvister om håndhævelse af en kontrakt med et krav til en værdi af 20 000 EUR. Figur 25: Retsafgift for at indlede en retssag i en specifik handelsretlig sag, 2020 (*) (i EUR) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( )) (*) Opkrævningen af retsafgifter besluttes fra sag til sag i ES og EL. I HU opkræves retsafgifter ikke fuldt ud af den vindende part. Det er almindeligt, at kreditor udbetaler advokatsalæret, ikke kun under selve retssagen, men også i den indledende fase. Med hensyn til godtgørelse anvender de fleste medlemsstater reglen om, at den tabende part ikke blot skal bære sine egne sagsomkostninger, men også den vindende parts omkostninger. Denne regel afskrækker mod at anlægge sager, man har lav sandsynlighed for at vinde, mens den tilskynder til at anlægge sager, man har høj sandsynlighed for at vinde. Figur 26 viser det beløb, som domstolen ville tildele sagsøger i en specifik handelsretlig sag (se fodnote 58). Der skelnes mellem tre primære gebyrsystemer: 1) I medlemsstater, der har et system med et lovbestemt niveau for udgifter til advokatbistand, afhænger godtgørelsen af, hvor stort dette beløb er for det arbejde, advokaten udfører, hvilket varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. 2) I medlemsstater uden et lovbestemt beløb er der enten fuld (Ungarn, Portugal, Finland) eller delvis (Polen, Letland og Luxembourg) godtgørelse af udgifterne til advokatbistand. 3) I en række medlemsstater bestemmes godtgørelsen af domstolen fra sag til sag. Figur 26: Godtgørelse af udgifter til advokatbistand i en handelsretlig sag, 2020 (*) (i EUR) (kilde: Europa-Kommissionen sammen med CCBE ( ))

(*) For dette tal omfatter udgifter til advokatbistand ikke ekspeditionsomkostninger og moms, hvis det pålægges. De hypotetiske udgifter til advokatbistand for arbejdet med selve retssagen i scenariet er 1 650 EUR. Fuld godtgørelse i systemer uden et lovbestemt beløb betyder, at dette beløb (1 650 EUR) kan godtgøres. De medlemsstater, hvor der er mulighed for delvis godtgørelse (PL, LV, LU), sorteres efter størrelsen af det beløb, der kan godtgøres (højeste til laveste beløb, beløb fra 1 275 EUR til 500 EUR). Tallet omfatter ikke oplysninger om muligheden for at få godtgjort udgifter til advokatbistand under den forberedende fase, som ikke findes i alle medlemsstater. AT: Scenariet er ikke fuldt ud relevant for AT's system. MT: Der er ikke fastlagt et beløb pr. time i MT, men godtgørelsen fastsættes på grundlag af kravets værdi. IT: Der er et lovbestemt beløb i IT (3 235 EUR i scenariet), men domstolen kan træffe afgørelse om godtgørelse inden for et bestemt interval. LT: Domstolen afgør, under hensyntagen til justitsministeriets retningslinjer, hvor maksimumbeløbet i dette scenarie vil være 3 350 EUR.



— Adgang til alternative tvistbilæggelsesmetoder — I figur 27 vises medlemsstaternes indsats for at fremme frivillig anvendelse af alternative tvistbilæggelsesmetoder (ATB-metoder) gennem særlige incitamenter, som varierer afhængigt af retsområdet ( ). Figur 27: Fremme af og incitamenter til brug af alternative tvistbilæggelsesmetoder, 2020 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Maksimum: 68 point. Aggregerede indikatorer baseret på følgende indikatorer: 1) websted med oplysninger om alternativ tvistbilæggelse, 2) oplysningskampagner i medierne, 3) brochurer til offentligheden, 4) domstolen arrangerer på anmodning specifikke informationsmøder om alternativ tvistbilæggelse, 5) koordinator for alternativ tvistbilæggelse/mediation ved domstole, 6) offentliggørelse af evalueringer af anvendelsen af alternativ tvistbilæggelse, 7) offentliggørelse af statistikker om anvendelsen af alternativ tvistbilæggelse, 8) retshjælp dækker (helt eller delvist) de omkostninger, der er forbundet med alternativ tvistbilæggelse, 9) hel eller delvis godtgørelse af retsafgifter, herunder stempelafgifter, hvis den alternative tvistbilæggelse lykkes, 10) intet krav om advokat i proceduren med alternativ tvistbilæggelse, 11) dommer kan fungere som mægler, 12) en aftale indgået mellem parterne kan håndhæves ved retten, 13) mulighed for at indlede en sag/indgive et krav og indsende dokumentation online, 14) parterne kan informeres elektronisk om indledningen og de forskellige trin i proceduren, 15) mulighed for onlinebetaling af gældende gebyrer, 16) anvendelse af teknologier (applikationer med kunstig intelligens, chatbots) for at lette indgivelse og løsning af tvister samt 17) andre midler. For hver af disse 17 indikatorer blev der givet ét point for hvert retsområde. IE: Forvaltningsretlige sager er inkluderet i kategorien civil- og handelsretlige sager. EL: Alternativ tvistbilæggelse kan anvendes inden for området offentlige udbudsprocedurer ved appeldomstolen i forvaltningsretlige sager. ES: Alternativ tvistbilæggelse er obligatorisk i arbejdsretlige sager. PT: Ved civil- og handelsretlige tvister godtgøres retsafgifter kun i sager for fredsdommere. SK: I den slovakiske retsorden er det ikke muligt at anvende alternativ tvistbilæggelse i forvaltningsretligt øjemed. FI: Forbruger- og arbejdskonflikter betragtes også som civile sager. SE: Dommere har processuel kompetence i forbindelse med alternativ tvistbilæggelse. Det er en obligatorisk opgave for dommeren at finde en mindelig løsning af tvisten, medmindre det er uhensigtsmæssigt på grund af sagens karakter.



— Børnevenlig retspleje — Figur 28 viser de forskellige ordninger i medlemsstaterne, der gør retssystemet mere tilgængeligt for børn og tilpasset deres behov, f.eks. ved at give børnevenlige oplysninger om sagerne eller træffe foranstaltninger til at forhindre, at barnet skal igennem flere retsmøder. Figur 28: Børnevenlig retspleje, 2020 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) 3.2.2. Materialer Retssystemet kan kun fungere godt, hvis det har tilstrækkelige ressourcer, herunder de nødvendige investeringer i fysisk og teknisk infrastruktur, og det har velkvalificerede og korrekt aflønnede medarbejdere med adgang til videreuddannelse inden for alle kategorier. Uden tilstrækkelige faciliteter, instrumenter og medarbejdere med de nødvendige kvalifikationer og kompetencer samt adgang til videreuddannelse bliver kvaliteten af retssager og afgørelser sat på spil. — Finansielle ressourcer — Figurerne nedenfor viser den offentlige sektors faktiske udgifter til retssystemets drift (ekskl. fængsler), både pr. indbygger (figur 29) og som en andel af bruttonationalproduktet (BNP) (figur 30) og hovedkategorierne for udgifter til domstole (figur 31) ( ). Figur 29: Den offentlige sektors samlede udgifter til domstole i EUR pr. indbygger, 2012, 2017-2019 (*) (kilde: Eurostat) (*) Medlemsstaterne er opstillet efter størrelsen af deres udgifter i 2019 (fra højeste til laveste). Følgende data er foreløbige: ES (2019), FR (2018, 2019), PT (2019) og SK (alle år). Data indhentet den 8. april 2021. Figur 30: Den offentlige sektors samlede udgifter til domstole i procent af BNP, 2012, 2017-2019 (*) (kilde: Eurostat)

(*) Medlemsstaterne er opstillet efter størrelsen af deres udgifter i 2019 (fra højeste til laveste). Følgende data er foreløbige: ES (2019), FR (2018, 2019), PT (2019) og SK (alle år). Data indhentet den 8. april 2021.



Figur 31 viser de økonomiske hovedkategorier for den offentlige sektors udgifter til domstole: 1) lønninger og andet vederlag til dommere og domstolsmedarbejdere, herunder bidrag til sociale sikringsordninger ("aflønning af ansatte" ( )) 2) udgifter til varer og tjenester, som forbruges i driften af domstolene, herunder leje af bygninger, kontorartikler, energi og retshjælp ("forbrug i produktionen" ( )) 3) investering i faste aktiver såsom domhuse og software ("faste bruttoinvesteringer" ( )) 4) andre udgifter. Figur 31: Den offentlige sektors samlede udgifter til domstole efter kategori (i 2019, i procent af samlede udgifter) (kilde: Eurostat) (*) Følgende data er foreløbige: ES (2019), FR (2018, 2019), PT (2019) og SK (alle år). Data indhentet den 8. april 2021.



— Menneskelige ressourcer — Tilstrækkelige menneskelige ressourcer er afgørende for et retssystems kvalitet. Mangfoldighed blandt dommere, herunder ligestilling mellem kønnene, sikrer supplerende ekspertise, kompetencer og erfaring og afspejler sammensætningen i samfundet. Figur 32: Antal dommere, 2012-2019 (*) (pr. 100 000 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Denne kategori omfatter ifølge CEPEJ-metoden dommere på fuld tid. Den omfatter ikke "Rechtspfleger"/"court clerks", som findes i nogle medlemsstater. AT: Data om dommere i forvaltningsretlige sager er medtaget i dataene siden 2016. EL: Fra og med 2016 omfatter data om antallet af juridiske dommere dommere af enhver rang, der behandler strafferetlige og politiske sager, samt forvaltningsdommere. IT: De regionale afdelinger af revisionsretten, de lokale domstole i skatte- og afgiftsretlige sager og militærdomstolene er ikke taget i betragtning. Dommere i forvaltningsretlige sager er blevet taget i betragtning siden 2018. Figur 33: Andel af kvindelige juridiske dommere ved højesteret, 2018-2020 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Dataene sorteres efter 2020-værdier fra højeste til laveste.





Figur 34: Antal advokater, 2012-2019 (*) (pr. 100 000 indbyggere) (kilde: CEPEJ-undersøgelse) (*) Efter CEPEJ-metoden er en advokat en person, der er kvalificeret og autoriseret i henhold til national ret til at procedere og optræde på vegne af sin klient, udøve erhvervet som advokat, have møderet for retterne eller rådgive og repræsentere sine klienter i retlige anliggender (henstilling Rec(2000)21 fra Europarådets Ministerkomité til medlemsstaterne om frihed til at udøve erhvervet som advokat). DE: Der skelnes ikke mellem forskellige advokatgrupper i Tyskland som f.eks. mellem advokater og sagførere med møderet. FI: Fra og med 2015 omfatter det oplyste antal advokater både advokater inden for den private sektor og advokater inden for den offentlige sektor. — Uddannelse — Uddannelse af dommere og anklagere er et vigtigt bidrag til retsafgørelsernes kvalitet og den domstolsservice, der leveres til borgerne. Dataene nedenfor omfatter uddannelse af dommere og anklagere inden for mange forskellige områder, bl.a. vedrørende kommunikation med parterne og pressen, og i retslige kompetencer. Figur 35: Andel af videreuddannelsesaktiviteter for dommere vedrørende forskellige typer kompetencer, 2019 (*) (i procent af det samlede antal dommere, der modtog uddannelse) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Figur 35 viser fordelingen af dommere, der har deltaget i videreuddannelsesaktiviteter (dvs. dem, der finder sted efter grunduddannelsesperioden for at blive dommer) inden for hvert af de fire udpegede områder, som en procentdel af det samlede antal uddannede dommere. Juridiske uddannelsesaktiviteter er ikke taget i betragtning. Myndighederne for uddannelse af dommere og anklagere i EL, MT og PT tilbød ikke specifikke uddannelsesaktiviteter vedrørende de udvalgte kompetencer. DK: Data omfatter domstolsmedarbejdere. AT: Data omfatter anklagere. Figur 36: Adgang til uddannelse for dommere i kommunikation, 2020 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Maksimum: 14 point. Medlemsstaterne fik 1 point, hvis de har grunduddannelsesaktiviteter, og 1 point, hvis de har videreuddannelsesaktiviteter (maksimum 2 point for begge uddannelsestyper). Datakilden ændrede sig i forhold til tidligere udgaver af resultattavlen for retsområdet, hvilket påvirkede dataenes sammenlignelighed. DK: Covid-19-pandemien havde en betydelig negativ indvirkning på udbuddet af løbende kurser og seminarer i 2020. HU: Nogle uddannelseskurser måtte aflyses på grund af covid-19-pandemien. 3.2.3. Vurderingsværktøjer Regelmæssig evaluering kan forbedre retssystemets evne til at reagere på nuværende og fremtidige udfordringer og dermed hjælpe retssystemet med at forbedre dets kvalitet. Det er også vigtigt med undersøgelser (figur 37) for at vurdere, hvordan retssystemerne virker set ud fra retsvæsenets aktørers og domstolsbrugernes synsvinkel. En passende opfølgning af undersøgelsesresultaterne (figur 38) er vigtig for at forbedre retssystemernes kvalitet. Figur 37: Emner for undersøgelser foretaget blandt domstolsbrugere eller retsvæsenets aktører, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Medlemsstaterne fik et point pr. angivet undersøgelsesemne, uanset om undersøgelsen blev gennemført på nationalt eller regionalt plan eller på domstolsniveau. "Andre emner" omfatter: undersøgelser blandt advokater om, hvordan visse domstole fungerer (ES), undersøgelser blandt sagsparter om arbejdet ved visse domstole (LV), Undersøgelse blandt dommere og juridiske assistenter om en række emner, herunder fysisk tilgængelighed og faciliteter for børn, respektfuld behandling af parterne og behovet for en domspolitik (MT). I DE blev der gennemført en række forskellige undersøgelser i delstaterne. Figur 38: Opfølgning på undersøgelser foretaget blandt domstolsbrugere eller retsvæsenets aktører, 2019 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( ))

(*) Medlemsstaterne fik et point pr. type opfølgning.



3.2.4. Digitalisering Brugen af informations- og kommunikationsteknologi (IKT) kan styrke medlemsstaternes retssystemer og gøre dem mere tilgængelige, effektive, modstandsdygtige og klar til at imødegå nuværende og fremtidige udfordringer. Covid-19-pandemien har også haft en negativ indvirkning på de nationale retssystemer og har fremhævet en række udfordringer, der påvirker retsvæsenets funktion. Tidligere udgaver af EU's resultattavle for retlige anliggender gav sammenlignelige data om visse aspekter af IKT i retssystemerne. Som bebudet i Kommissionens meddelelse om digitalisering af retsvæsenet i EU af 2. december 2020 () er resultattavlen blevet udvidet betydeligt med yderligere data om digitalisering i medlemsstaterne. Dette bør give mulighed for en mere dybdegående overvågning af områder med fremskridt og udestående udfordringer. Et borgervenligt retssystem forudsætter, at oplysninger om nationale retssystemer er lettilgængelige, og at de er særligt tilpasset de specifikke samfundsgrupper, som ellers vil have vanskeligt ved at få adgang til disse oplysninger. I figur 39 vises tilgængeligheden af onlineoplysninger om specifikke aspekter af nationale retssystemer og for specifikke samfundsgrupper. Figur 39: Tilgængelighed af onlineoplysninger om retssystemet for offentligheden, 2020 (*) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) DE: Hver delstat beslutter, og på føderalt plan besluttes det individuelt, hvilke oplysninger man leverer online.



— Regler, der er klar til digital brug — Brugen af digitale løsninger i civil-, handels-, forvaltnings- og straffesager kræver ofte passende regulering i de nationale retsplejeregler. Figur 40 illustrerer forskellige aktørers mulighed for at deltage ved hjælp af fjernkommunikationsteknologi (såsom videokonferencer) og afspejler den nuværende situation med hensyn til antagelighed af digitalt bevismateriale. Figur 40: Procedureregler, der tillader digital teknologi ved domstole i civil-, handels-, forvaltnings- og straffesager (*) (*) For hver medlemsstat indeholder den første søjle procedureregler for civil- og handelsretlige sager, anden søjle for forvaltningsretlige sager og tredje søjle for straffesager. Maksimumsværdi: 12 point. For hvert kriterium blev der givet to point, hvis muligheden findes i henholdsvis alle civil-/handels-, forvaltnings- og straffesager (i straffesager blev muligheden for at høre parterne delt op for at dække både tiltalte og ofre). Punkterne divideres med to, når muligheden ikke findes i alle tilfælde. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem civil-, handels- og forvaltningsretlige sager, er der givet samme antal point for begge retsområder. LU, CY og HR: ingen for administrative sager.



— Anvendelse af digitale værktøjer — Ud over de digitale procedureregler skal domstolene og anklagemyndighederne råde over passende værktøjer og infrastruktur, der giver mulighed for fjernkommunikation og sikker fjernadgang til arbejdspladsen (figur 41). Der er også behov for passende infrastruktur og udstyr til sikker elektronisk kommunikation mellem domstole/anklagemyndigheder og retsvæsenets aktører og institutioner (figur 42 og 43). IKT, herunder innovativ teknologi, spiller en vigtig rolle med hensyn til at støtte de retlige myndigheders arbejde og bidrager dermed væsentligt til retssystemernes kvalitet. Tilgængeligheden af forskellige digitale værktøjer, som dommere, anklagere og andet personale i retsvæsenet har til rådighed, kan strømline arbejdsprocesserne, sikre en retfærdig fordeling af arbejdsbyrden og føre til en markant reduktion af tidsfristerne.

Figur 41: Domstoles og anklagemyndigheders brug af digital teknologi (*) (*) Maksimum: 7 point. For hvert kriterium blev der givet et point, hvis henholdsvis domstole og anklagemyndigheder anvendte en given teknologi, og der blev givet 0,5 point, hvis de ikke altid anvender den pågældende teknologi.



Sikker elektronisk kommunikation kan bidrage til at forbedre retssystemernes kvalitet. Domstolenes mulighed for at kommunikere elektronisk indbyrdes såvel som med retsvæsenets aktører og andre institutioner kan strømline processerne og mindske behovet for papirbaseret kommunikation og fysisk tilstedeværelse, hvilket vil føre til en reduktion af varigheden af aktiviteter forud for retssagen og af retssager. Figur 42: Domstole: elektroniske kommunikationsværktøjer (*) (*) Maksimum: 5 point. For hvert kriterium blev der givet et point, hvis domstolene har adgang til sikker elektronisk kommunikation. Der blev givet 0,5 point, hvis muligheden ikke eksisterer i alle tilfælde. Anklagemyndigheden er afgørende for, at strafferetssystemet kan fungere. Anklagemyndigheden kan også drage fordel af at have adgang til en sikker elektronisk kommunikationskanal, hvilket kan lette deres arbejde og føre til en bedre kvalitet af retssager. Muligheden for sikker elektronisk kommunikation mellem anklagemyndighederne og efterforskningsmyndighederne, forsvarsadvokaterne og domstolene vil bidrage til en hurtigere og mere effektiv forberedelse af retssagen. Figur 43: Anklagemyndigheden: elektroniske kommunikationsværktøjer (*)

(*) Maksimum: 5 point. For hvert kriterium blev der givet et point, hvis anklagemyndigheden har adgang til sikker elektronisk kommunikation. Der blev givet 0,5 point, hvis muligheden ikke eksisterer i alle tilfælde. Adgang til elektroniske kommunikationsværktøjer inden for den offentlige tjeneste omfatter kommunikation med advokater, der er ansat af anklagemyndigheden.



— Onlineadgang til domstolene — Muligheden for at gennemføre specifikke trin i en retslig procedure ad elektronisk vej er en vigtig del af retssystemernes kvalitet. Elektronisk indgivelse af krav, muligheden for at overvåge og fremskynde en sag online eller elektronisk forkyndelse af dokumenter kan konkret lette adgangen til domstolsprøvelse for borgere og virksomheder (eller deres retlige repræsentanter) og mindske forsinkelser og omkostninger. Tilgængeligheden af sådanne digitale offentlige tjenester vil bidrage til at bringe domstolene et skridt tættere på borgerne og virksomhederne og dermed føre til øget tillid til retssystemet. Figur 44: Digitale løsninger til at indlede og følge retssager i civil-, handels- og forvaltningsretlige sager (*) (*) Maksimum: 9 point. For hvert kriterium blev der givet et point, hvis muligheden eksisterer i henholdsvis alle civil- og handelssager og alle administrative sager. Der blev givet 0,5 point, hvis muligheden ikke eksisterer i alle tilfælde. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem civil-, handels- og forvaltningsretlige sager, er der givet samme antal point for begge retsområder. HR: ingen for administrative sager.



Brugen af digitale værktøjer til at føre og følge retssager i straffesager kan også bidrage til at sikre ofres og tiltaltes rettigheder. Digitale løsninger kan f.eks. give mulighed for fortrolig fjernkommunikation mellem tiltalte og deres advokater, give frihedsberøvede tiltalte mulighed for at forberede deres afhøring eller hjælpe ofre for forbrydelser med at undgå sekundær viktimisering. Figur 45: Digitale løsninger til at føre og følge retssager i straffesager (*) (*) Maksimum: 6 point. For hvert kriterium blev der givet et point, hvis muligheden eksisterer i alle straffesager. Der blev givet 0,5 point, hvis muligheden ikke eksisterer i alle tilfælde. — Adgang til domme — Offentliggørelse af retsafgørelser online bidrager til at fremme gennemsigtigheden, hjælper borgere og virksomheder med at forstå deres rettigheder og kan bidrage til at øge kontinuiteten vedrørende retspraksis. Ordningerne for offentliggørelse af retsafgørelser online er vigtige for at sikre brugervenlige søgefaciliteter ( ), som gør det nemmere at få adgang til retspraksis for både retsvæsenets aktører og offentligheden. Uhindret adgang til og let anvendelse af retspraksis gør det muligt at udvikle innovative "legal tech"-applikationer til støtte for retsvæsenets aktører. Offentliggørelse af retsafgørelser online kræver, at der skabes balance mellem mange forskelligartede interesser inden for de juridiske og politiske rammer. Den generelle forordning om databeskyttelse () finder fuldt ud anvendelse på domstolenes behandling af personoplysninger. Der skal findes en rimelig balance mellem retten til databeskyttelse og retten til offentliggørelse af retsafgørelser og gennemsigtighed i retssystemet ved vurderingen af, hvilke oplysninger der skal offentliggøres. Dette er navnlig tilfældet, når der er tale om en offentlig interesse, der kan begrunde offentliggørelsen af disse oplysninger. I mange lande kræver lovgivningen eller praksis, at retsafgørelser anonymiseres eller pseudonymiseres ( ), før de offentliggøres, enten systematisk eller efter anmodning. Data fra retssystemet er også omfattet af EU-lovgivningen om åbne data og videreanvendelse af den offentlige sektors informationer ( ). Adgang til retsafgørelser i maskinlæsbart format ( ) fremmer et algoritmevenligt retssystem ( ). Figur 46: Offentlighedens adgang til offentliggjorte retsafgørelser online, 2020 (*) (civil- og handelsretlige samt forvaltningsretlige sager og straffesager, alle instanser) (kilde: Europa-Kommissionen ( )) (*) Maksimum: 9 point. For henholdsvis civil- og handelsretlige samt forvaltningsretlige sager og straffesager er der givet ét point for hver instans, hvis alle retsafgørelser er tilgængelige online, og 0,5 point, hvis kun visse retsafgørelser foreligger. Hvis en medlemsstat kun har to instanser, er der givet point for tre instanser ved at kopiere dataene fra den pågældende højere instans til den ikkeeksisterende instans. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem de to retsområder (civil- og handelsretlige sager og forvaltningsretlige sager), er der givet samme antal point for begge retsområder. BE: For civil- og strafferetlige sager har hver domstol ansvaret for at træffe afgørelse om offentliggørelse af sine egne domme. DE: Hver delstat beslutter, om retsafgørelser i første instans skal gøres tilgængelige online. IE: I summariske sager (straffesager) er retsafgørelsen normalt ikke skriftlig. AT: I første og anden instans bestemmer dommerne, hvilke afgørelser der skal offentliggøres. Højesteretsafgørelser, der afviser en appel uden væsentlig begrundelse, offentliggøres ikke. NL: Domstolene bestemmer, hvilke retsafgørelser der skal offentliggøres, i henhold til offentliggjorte kriterier. PT: I civilretlige sager og straffesager bestemmer et udvalg ved domstolen, om retsafgørelserne skal offentliggøres. SK: I civil- og strafferetlige sager offentliggøres afgørelser truffet i sager, hvor offentligheden er udelukket fra retssager og betalingspåbud, ikke. FI: domstolene afgør, hvilke domme der offentliggøres. Figur 47: Ordninger for udarbejdelse af maskinlæsbare retsafgørelser, 2020 (*) (civil-/handelsretlige, forvaltningsretlige og strafferetlige sager, alle instanser) (kilde: Europa-Kommissionen ( ))

(*) Maksimum: 24 point pr. sagstype. For hver af de tre instanser (første, anden, sidste) kan der gives ét point, hvis alle retsafgørelser er omfattet. Hvis kun nogle retsafgørelser er omfattet i en bestemt instans, tildeles kun 0,5 point. Hvis en medlemsstat kun har to instanser, er der givet point for tre instanser ved at kopiere dataene fra den pågældende højere instans til den ikke-eksisterende instans. For de medlemsstater, der ikke skelner mellem forvaltningsretlige sager og civil- og handelsretlige sager, er der givet samme antal point for begge retsområder. ES: Det er ikke tilladt at anvende den generelle domstolsadministrations database til kommercielle formål eller til massedownload af information. Videreanvendelsen af disse oplysninger til udarbejdelse af databaser eller til kommercielle formål skal følge den procedure og de betingelser, der er fastsat af domstolsadministrationen gennem dens dokumentationscenter. IE: Anonymisering af domme sker i straffesager (dvs. hvor loven kræver det, eller en dommer i overensstemmelse med de principper, der er fastlagt i retspraksis, har pålagt, at identiteten af parter eller personer ikke afsløres), og den retsudstedende dommer skal angive den redigering, der skal foretages af ethvert indhold, som vil kunne identificere en person, hvis identitet skal beskyttes.

3.2.5. Oversigt over retssystemernes kvalitet Nem adgang, tilstrækkelige ressourcer, effektive vurderingsværktøjer og digitalisering er de faktorer, der bidrager til en høj kvalitet i retssystemerne. Borgere og virksomheder forventer afgørelser af høj kvalitet af et effektivt retssystem. I EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 gives der en detaljeret sammenlignende analyse af disse faktorer. Tilgængelighed I denne udgave undersøges igen en række elementer, der bidrager til et brugervenligt retssystem: ·Tilgængeligheden af retshjælp og retsafgifternes størrelse har stor betydning for adgangen til domstolsprøvelse, især for de dårligt stillede. Det fremgår af figur 23, at forbrugere, hvis indtægt ligger under Eurostats fattigdomsgrænse, ikke modtager retshjælp i visse medlemsstater. Sammenlignet med 2019 er adgangen til retshjælp blevet strammet i omkring en tredjedel af medlemsstaterne og udvidet i fem medlemsstater, navnlig hvad angår delvis retshjælp. Denne udvikling er i tråd med tendensen på længere sigt, hvor retshjælp er blevet mindre tilgængelig i nogle medlemsstater. Niveauet for retsafgifter (figur 24) har været stort set stabilt siden 2016, selv om flere medlemsstater har hævet niveauet for retsafgifter for krav af lav værdi. Byrden i forbindelse med retsafgifter er fortsat forholdsmæssigt højere for krav af lav værdi. Vanskelighederne med at få adgang til retshjælp kombineret med retsafgifternes store størrelse i visse medlemsstater kan afskrække dårligt stillede fra at udøve deres ret til domstolsprøvelse. ·Niveauet for retsafgifterne i handelsretlige sager (figur 25) varierer meget mellem medlemsstaterne (fra 0,1 % til 6 % af kravets værdi), idet kun to medlemsstater slet ikke har nogen retsafgifter. Figur 26 viser, i hvilket omfang den vindende part kan få dækket sine udgifter til advokatbistand i en handelsretlig sag. Der er store forskelle med hensyn til godtgørelse af udgifter til advokatbistand under selve retssagen både mellem medlemsstater med og uden et lovbestemt afgiftssystem og inden for disse grupper (navnlig mellem mere og mindre favorable lovbestemte afgiftssystemer). I mange medlemsstater afhænger muligheden for at få godtgjort udgifter til advokatbistand desuden af domstolenes skøn. Hvor favorabelt systemet til godtgørelse af udgifter til advokatbistand er, kan enten have en tilskyndende eller afskrækkende virkning på sandsynligheden for, at der anlægges sag, og dermed på den generelle adgang til domstolsprøvelse. ·EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 udvider analysen af, hvordan medlemsstaterne fremmer frivillig brug af alternative metoder til bilæggelse af tvister (ATB) (figur 27) i forbindelse med private tvister, navnlig muligheden for at anvende digitale teknologier. Sytten medlemsstater giver mulighed for at indlede en sag eller indgive et krav og indsende dokumentation online i forbindelse med i det mindste visse typer tvister. I 19 medlemsstater kan parterne informeres elektronisk om indledning af sagen og sagens forskellige trin, og i 12 medlemsstater kan de betale de relevante gebyrer online. I 8 medlemsstater kan teknologier såsom kunstig intelligens eller chatbots anvendes til at lette indgivelse og løsning af tvister. ·EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 giver for anden gang et samlet overblik over de foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet med henblik på et børnevenligt retssystem (figur 28). Alle medlemsstater foretager visse tilpasninger for børn og har oftest foranstaltninger for børnevenlige retssager (herunder omgivelserne) og for at forhindre, at børn skal afgive flere vidneforklaringer. Næsten alle medlemsstater tilbyder også uddannelseskurser for dommere om børnevenlig retspleje. Materialer For at sikre retssystemer af høj kvalitet i medlemsstaterne kræves der en tilstrækkelig grad af finansielle og menneskelige ressourcer, herunder de nødvendige investeringer i fysisk og teknisk infrastruktur, relevant grunduddannelse og videreuddannelse samt mangfoldighed blandt dommerne, herunder ligevægt mellem kønnene. EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 viser: ·Vedrørende finansielle ressourcer viser dataene, at den offentlige sektors udgifter til domstole generelt forblev stabile i de fleste medlemsstater i 2019, men at der stadig er betydelige forskelle mellem de faktiske beløb, både i EUR pr. indbygger og i procent af BNP, medlemsstaterne imellem (figur 29 og 30). Næsten alle medlemsstater øgede deres udgifter pr. indbygger i 2019 (en stigning i forhold til 2018), og et flertal øgede også deres udgifter i procent af BNP. ·Som i 2020 viser EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 også opdelingen af de samlede udgifter i forskellige kategorier på grundlag af data indsamlet af Eurostat. Figur 31 viser betydelige forskelle mellem medlemsstaternes udgiftsmønstre. På den ene side udgør lønninger og andet vederlag til dommere og domstolsmedarbejdere (herunder bidrag til sociale sikringsordninger) den største andel i de fleste medlemsstater, mens investeringer i faste aktiver som f.eks. domhuse og software udgør en mindre andel. På den anden side er udgifterne til domstolenes drift (f.eks. leje af bygninger, retshjælp og andet forbrug) væsentligt højere i nogle få medlemsstater end i de fleste andre. Denne fordeling er forblevet forholdsvis stabil fra år til år. ·Kvinder udgør stadig mindre end 50 % af dommerne ved domstolene i højeste instans i de fleste medlemsstater (figur 33). Udviklingen i den treårige periode fra 2018 til 2020 viser, at tendenserne varierer mellem medlemsstaterne, men andelen af kvindelige dommere ved domstolene i højeste instans er vokset siden 2010 i de fleste medlemsstater. ·Med hensyn til uddannelse af dommere tilbyder de fleste medlemsstater i et vist omfang videreuddannelse i retslige kompetencer (judgecraft), men færre tilbyder uddannelse i IT-færdigheder, domstolsforvaltning og retsetik. Sammenlignet med det foregående år steg andelen af dommere, der deltager i uddannelse i IT-færdigheder, en smule (figur 35). Med hensyn til uddannelse i kommunikation med sårbare grupper af parter (figur 36) tilbyder de fleste medlemsstater uddannelse vedrørende ofre for kønsbaseret vold, og mere end halvdelen af medlemsstaterne tilbyder uddannelse i kønssensitiv praksis, asylansøgere eller personer med forskellig kulturel, religiøs, etnisk eller sproglig baggrund. Uddannelse i kommunikation med synshandicappede eller hørehæmmede personer er tilgængelig i ca. halvdelen af medlemsstaterne. Uddannelse i bevidstgørelse og håndtering af desinformation er kun tilgængelig i lidt over halvdelen af medlemsstaterne. Vurderingsværktøjer ·Anvendelsen af undersøgelser med deltagelse af domstolsbrugere og retsvæsenets aktører (figur 37) var en smule højere i 2019 end i de foregående år, idet et stabilt antal medlemsstater valgte ikke at foretage undersøgelser. Der synes dog at være en vis forskel på, hvilke medlemsstater der ikke har gennemført undersøgelser, og det tyder på, at undersøgelserne undertiden kun gennemføres hvert andet år eller med flere års mellemrum. Tilgængelighed, kundeservice, retsmøder og domme samt den generelle tillid til retssystemet var stadig tilbagevendende undersøgelsesemner, men kun få medlemsstater undersøgte tilfredsheden blandt grupper med særlige behov eller enkeltpersoners bevidsthed om deres rettigheder. Selv om alle de medlemsstater, der gennemførte undersøgelser, også sikrede opfølgning (figur 38), varierede omfanget af denne opfølgning fortsat betydeligt. Resultaterne indgik normalt i årlige eller særlige rapporter, og i mange medlemsstater blev de anvendt til evalueringer eller til at afdække behovet for at ændre lovgivningen. Digitalisering ·Fra og med 2021-udgaven omfatter EU's resultattavle for retlige anliggender en udvidet komponent, hvor der i detaljer ses nærmere på aspekter vedrørende digitalisering af retsvæsenet. Selv om de fleste medlemsstater allerede anvender digitale løsninger i forskellige sammenhænge og i forskelligt omfang, er der betydelige muligheder for forbedringer. ·Næsten alle medlemsstater giver visse onlineoplysninger om deres retssystem, herunder en central webportal med onlineformularer og interaktive uddannelsesaktiviteter om juridiske rettigheder (figur 39). Der er forskelle med hensyn til oplysningernes indhold, og i hvilket omfang de opfylder brugernes behov. Kun et begrænset antal medlemsstater (12) tilbyder f.eks. et interaktivt onlineværktøj, som sætter brugerne i stand til at finde ud af, om de har ret til retshjælp, ved hjælp af interaktiv onlinesimulering. I de fleste medlemsstater findes der imidlertid et websted med onlineformularer for offentligheden og virksomheder eller oplysninger til ikke-indfødte sprogbrugere. ·Mindre end halvdelen af medlemsstaterne har procedureregler, der er klar til digital brug, og som tillader brug af fjernkommunikation og bevismaterialets antagelighed i rent digitalt format. I de øvrige medlemsstater er dette kun muligt i begrænsede situationer. ·Hvad angår domstoles og anklagemyndigheders brug af digital teknologi, har de fleste medlemsstater allerede forskellige digitale værktøjer til rådighed for domstole, anklagere og ansatte. Selv om de fleste medlemsstater har etableret sagsforvaltningssystemer, videokonferencesystemer og muligheden for telearbejde, er der stadig behov for yderligere fremskridt med hensyn til at gøre automatiske sagsallokeringssystemer, kunstig intelligens og blockchainbaserede værktøjer mere bredt tilgængelige. ·I de fleste medlemsstater har domstolene adgang til sikre elektroniske kommunikationsværktøjer. I en række medlemsstater kan domstolene dog kun kommunikere via sikre elektroniske løsninger med visse juridiske aktører og/eller nationale myndigheder. For så vidt angår anklagemyndigheder sørger mindre end en tredjedel af medlemsstaterne i fuldt omfang for sikker elektronisk kommunikation med retsvæsenets aktører og nationale institutioner. ·I civil-, handels- og forvaltningsretlige sager giver de fleste medlemsstater borgere og virksomheder (eller deres retlige repræsentanter) onlineadgang til deres igangværende eller afsluttede sager, om end i forskellig grad. I straffesager har tiltalte og ofre i de fleste medlemsstater imidlertid meget begrænsede muligheder for at følge eller gennemføre en del af deres sag ved hjælp af digitale løsninger, mens denne mulighed ikke eksisterer i nogle medlemsstater. ·Sammenlignet med tidligere år er der ikke gjort fremskridt med onlineadgang til retsafgørelser (figur 46), navnlig med hensyn til offentliggørelse af afgørelser i højeste instans: 17 medlemsstater offentliggør alle civil-/handelsretlige og forvaltningsretlige domme, og 15 medlemsstater offentliggør også strafferetlige domme i øverste instans. Disse tal opfordrer alle medlemsstater til yderligere forbedringer, eftersom afgørelser i højeste instans har stor betydning for kontinuiteten vedrørende retspraksis. Der er heller ikke sket fremskridt med offentliggørelsen af afgørelser afsagt af domstole i anden instans. I 2020 offentliggjorde kun 9 medlemsstater alle civilretlige/kommercielle og administrative afgørelser fra domstole i anden instans online, og 6 medlemsstater gjorde det i forbindelse med strafferetlige afgørelser i anden instans, hvilket er færre end i 2019. ·EU's resultattavle for retlige anliggender for 2021 analyserer fortsat ordninger i medlemsstaterne, som kan bidrage til at udarbejde maskinlæsbare retsafgørelser (figur 47). Alle medlemsstater har visse ordninger for civil-, handels-, forvaltnings- og strafferetlige sager, men der kan konstateres betydelige forskelle mellem medlemsstaterne. Det ser ud til, at forvaltningsdomstolene er kommet relativt længere med hensyn til at skabe de rette faktorer for et algoritmevenligt retssystem. Generelt kan der konstateres en tendens til at indføre flere ordninger, navnlig hvad angår tilgængeligheden af metadata i domme om nøgleord, dato for afgørelser og regulering af personoplysninger i de offentliggjorte domme. Sammenlignet med 2019 rapporterede de fleste medlemsstater om en forbedring i 2020. De retssystemer, hvor der findes ordninger med modeller for domme, der følger standarder, som gør dem maskinlæsbare, synes at have potentiale til at opnå bedre resultater i fremtiden.



3.3. Uafhængighed Domstolenes uafhængighed, som er en integreret del af opgaven med at træffe retsafgørelser, er et krav, og det udspringer af princippet om effektiv retsbeskyttelse, som er omhandlet i artikel 19 TEU, og retten til effektive retsmidler ved en domstol, som er forankret i artikel 47 i EU's charter om grundlæggende rettigheder ( ). Dette krav forudsætter: a) ekstern uafhængighed, hvor det pågældende organ udøver sine funktioner helt uafhængigt uden at være underlagt nogen hierarkiske begrænsninger eller underordnet noget andet organ og uden at modtage ordrer eller instrukser fra nogen som helst kilde, hvilket betyder, at det er beskyttet mod ydre indblanding eller pres, der kan påvirke dets medlemmers uafhængige vurdering og påvirke deres afgørelser, b) intern uafhængighed og uvildighed, hvor der opretholdes en ensartet afstand fra parterne i sagen og deres respektive interesser med hensyn til sagens genstand ( ). Retsvæsenets uafhængighed sikrer, at alle rettigheder, som borgerne har i henhold til EU-retten, beskyttes, og at de værdier, der er fælles for medlemsstaterne som fastsat i artikel 2 TEU, navnlig retsstatsprincippet, beskyttes ( ). Bevarelsen af EU's retsorden er af afgørende betydning for alle borgere og virksomheder, hvis rettigheder og friheder er beskyttet i henhold til EU-retten. Opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed er en vækstfremmende faktor, ligesom opfattelsen af manglende uafhængighed kan virke hæmmende for investeringer ( ). Ud over en række indikatorer for opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed fra forskellige kilder indeholder resultattavlen en række indikatorer for, hvordan retssystemerne er organiseret med henblik på at beskytte retsvæsenets uafhængighed i bestemte typer situationer, hvor uafhængigheden kan være i fare. Resultattavlen afspejler input fra Det Europæiske Netværk af Domstolsadministrationer (ENCJ), Netværket af Præsidenterne for Den Europæiske Unions Øverste Domstole (NPSJC) og Ekspertgruppen vedrørende Hvidvask af Penge og Finansiering af Terrorisme og viser indikatorer for involverede myndigheder og status for kandidater til udnævnelse af højesteretsdommere, en oversigt over de hierarkiske beføjelser inden for anklagemyndigheden samt muligheden for at få taget en anklagemyndigheds afgørelse om ikke at retsforfølge en sag op til fornyet overvejelse.

3.3.1. Opfattelse af retsvæsenets uafhængighed Figur 48: Borgernes opfattelse af domstoles og dommeres uafhængighed (*) (kilde: Eurobarometer ( ) — lyse farver: 2016, 2019 og 2020, mørke farver: 2021) (*) Medlemsstaterne er i første omgang opstillet efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god eller rimelig god (samlet antal positive svar). Hvis procenten for det samlede antal positive svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er rimelig dårlig eller meget dårlig (samlet antal negative svar). Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god. Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar samt for svaret meget god for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget dårlig. I figur 49 vises hovedårsagerne til opfattelsen af domstoles og dommeres manglende uafhængighed. De respondenter blandt borgerne, som havde angivet retsvæsenets uafhængighed som "rimelig dårlig" eller "meget dårlig", kunne vælge mellem tre årsager til deres bedømmelse. Medlemsstaterne er angivet i samme rækkefølge som i figur 48. Figur 49: Hovedårsager til opfattelsen af manglende uafhængighed blandt borgerne (andel af alle respondenter — højere værdi betyder større betydning) (kilde: Eurobarometer ( )) Figur 50: Virksomhedernes opfattelse af domstoles og dommeres uafhængighed (*) (kilde: Eurobarometer ( ) — lyse farver: 2016, 2019 og 2020, mørke farver: 2021)

(*) Medlemsstaterne er i første omgang opstillet efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god eller rimelig god (samlet antal positive svar). Hvis procenten for det samlede antal positive svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er rimelig dårlig eller meget dårlig (samlet antal negative svar). Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget god. Hvis procenten for det samlede antal positive og negative svar samt for svaret meget god for nogle medlemsstater er den samme, opstilles de efter den procentdel af respondenterne, der oplyste, at domstolenes og dommernes uafhængighed er meget dårlig. I figur 51 vises hovedårsagerne til opfattelsen af domstoles og dommeres manglende uafhængighed. De respondenter blandt virksomhederne, som havde angivet retsvæsenets uafhængighed som "rimelig dårlig" eller "meget dårlig", kunne vælge mellem tre årsager til deres bedømmelse. Medlemsstaterne er angivet i samme rækkefølge som i figur 50. Figur 51: Hovedårsager til opfattelsen af manglende uafhængighed blandt virksomhederne (andel af alle respondenter — højere værdi betyder større betydning) (kilde: Eurobarometer ( ))



3.3.2. Strukturel uafhængighed Garantierne for strukturel uafhængighed forudsætter, at der findes regler — om bl.a. domstolenes sammensætning, medlemmernes udnævnelse og funktionsperiode, tilfælde, hvor domstolenes medlemmer kan vige deres sæde, tilfælde, hvor de har pligt til at vige deres sæde, samt tilfælde, hvor de kan afsættes — som gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl i offentligheden om, at domstolene er uimodtagelige for påvirkninger udefra og neutrale i forhold til de interesser, som står over for hinanden ( ). Disse regler skal navnlig være af en sådan art, at de ikke blot udelukker enhver direkte indflydelse i form af instrukser, men ligeledes mere indirekte former for indflydelse, som kan påvirke de pågældende dommeres afgørelser ( ). Der er udviklet europæiske standarder, navnlig af Europarådet i f.eks. Europarådets henstilling fra 2010 om dommere: uafhængighed, effektivitet og ansvar ( ). EU's resultattavle for retlige anliggender indeholder visse indikatorer for spørgsmål, der er relevante for vurderingen af, hvordan retssystemerne er organiseret med henblik på at garantere retsvæsenets uafhængighed. Specifikt indeholder denne udgave af EU's resultattavle for retlige anliggender nye indikatorer for de involverede myndigheder og status for de kandidater, der skal udnævnes til højesteretsdommere (figur 52-54) ( ). Den giver også et overblik over de hierarkiske beføjelser inden for anklagemyndigheden og over muligheden for at få prøvet en afgørelse truffet af en anklager om ikke at retsforfølge en sag (figur 55-57) ( ). I figurerne vises de nationale rammer, som de forelå i december 2020. Figurerne i resultattavlen er ikke udtryk for nogen vurdering og indeholder ingen kvantitative data om, hvor effektive garantierne er. De har ikke til formål at afspejle kompleksiteten af og detaljerne i garantierne. Det bør endvidere bemærkes, at gennemførelsen af politikker og praksis for at fremme integritet og forebygge korruption i retsvæsenet også er af afgørende betydning for at sikre dettes uafhængighed. I sidste ende kræver en effektiv beskyttelse af retsvæsenets uafhængighed ud over de nødvendige normer også en kultur for integritet og uvildighed, som deles af alle aktører og respekteres af samfundet som helhed. — Udnævnelse af højesteretsdommere — Højesteretter er som domstole i sidste instans afgørende for at sikre en ensartet anvendelse af lovgivningen i medlemsstaterne. Det er op til medlemsstaterne at tilrettelægge proceduren for udnævnelse af højesteretsdommere for at sikre deres uafhængighed og uvildighed. I denne henseende pålægger EU-retten medlemsstaterne at sikre, at dommere, når de er udnævnt, er fri for indflydelse eller pres fra ansættelsesmyndighedens side, når de udfører deres opgaver ( ). Det skal ligeledes sikres, at de materielle betingelser og processuelle regler for vedtagelsen af udnævnelsesafgørelser er af en sådan karakter, at de ikke i borgernes bevidsthed kan give anledning til rimelig tvivl om, hvorvidt de pågældende dommere er upåvirkelige over for eksterne faktorer, og om deres neutralitet i forhold til de interesser, der er indbragt for dem ( ). Deltagelse af uafhængige organer, såsom domstolsadministrationer, i proceduren for udnævnelse af dommere kan i princippet bidrage til at gøre denne proces mere objektiv, forudsat at et sådant organ selv er tilstrækkeligt uafhængigt af den lovgivende og den udøvende magt ( ).



Figur 52 viser en oversigt over de organer og myndigheder, der foreslår dommere til udnævnelse til højesteretsdommere, og de myndigheder, der udnævner dem, samt de myndigheder, der høres (f.eks. dommere). Figur 52: Udnævnelse af højesteretsdommere: Forslagsstillende og udpegende myndigheder (*) ( )

AT: forslag: særlig afdeling i højesteret; udpegelse: Formanden efter indstilling fra justitsministeren. LU: forslag og udnævnelse: Cour supérieure de justice. DE: forslag: Richterwahlausschuss (dommervalgkomiteen bestående af justitsministrene fra de 16 delstater og 16 medlemmer valgt af forbundsparlamentet ("Bundestag")) eller justitsministeriet; udpegelse: Richterwahlausschuss efter rådgivning fra Präsidialrat (præsidentrådet for højesteret bestående af dets præsident og dommere, der er valgt af alle dommere ved domstolen, afgiver en begrundet udtalelse om hver kandidats personlige og faglige kvalifikationer) og med obligat