30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/13 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsolide­
rede regnskaber i1) 
(87/C 319/05) 
Rådet besluttede den 2. februar 1987 under henvisning til EØF-traktatens artikel 54 at anmode 
om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Rober Pelletier til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
2. september 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 248. plenarforsamlig den 23. september 
1987 enstemmigt følgende udtalelse: 
ØSU godkender direktivforslaget, men fremsætter sam­
tidig følgende bemærkninger: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU finder det lige som Kommissionen nødven­
digt, at forsikrings- og genforsikringsselskaber giver 
deres kunder, aktionærer og offentligheden relevante 
oplysninger om deres aktiviteter. 
1.2. For at kunne overholde de foreslåede regler er 
det imidlertid nødvendigt at henholde sig til to andre 
EF-direktiver, hvilket medfører større komplikationer 
for alle berørte parter. 
Dette kan skabe forvirring og eventuelt føre til tvister i 
de tilfælde, hvor en sammenholdelse af visse af bestem­
melserne i disse tre direktiver giver anledning til tvety­
digheder eller sågar modsigelser. 
Desuden kan ændringerne af det IV. og VII. direktiv 
fremover bevirke, at den foreslåede tekst ikke finder 
anvendelse eller bliver vanskelig at fortolke. 
Forsikringsselskabernes særlige karakteristika, som var 
årsag til, at de ikke blev omfattet af det IV. og VII. 
direktiv, består fortsat. Det ville derfor ifølge ØSU være 
berettiget at opstille et fuldstændigt regelsæt indehol­
dende samtlige vedtagne afgørelse på forsikrings­
området, selv om dette skulle føre til, at man eventuelt 
gentager visse bestemmelser fra det IV. og VII. direktiv. 
1.3. ØSU finder det ønskeligt, at datterselskaber af 
udenlandske selskaber falder ind under det foreliggende 
direktivs anvendelsesområde, så der gælder lige vilkår 
for disse selskaber og for selskaber i EF. 
{l) EFT nr. C 131 af 18. 4. 1987, s. 1. Under alle omstændigheder bør der med snarest mulig 
virkning vedtages bestemmelser svarende til dem, som 
er fastsat i det foreliggende direktiv. 
1.4. ØSU mener, at det foreliggende direktivforslag 
vil gøre det lettere at sammenligne offentliggjorte 
regnskaber, således at konkurrencen mellem forsik­
ringsselskaberne kan fremmes. Til den ende anses det 
for påkrævet, at der så vidt muligt vælges ensartede 
løsninger for de forskellige offentliggjorte dokumenter 
— dvs. status, resultatopgørelse og noter — fordi dette 
vil gøre dokumenterne lettere at læse. 
1.5. ØSU bemærker, at forslaget er en kompro­
misløsning mellem forskellige indfaldsvinkler til van­
skelige tekniske problemer. Dette gælder behandlingen 
af genforsikring, investeringsafkast og medregning af 
driftsudgifter. De konstaterede divergenser dækker over 
forskellige tekniske realiteter, som skyldes de kontrakt­
lige eller lovfastsatte forbindelser mellem forsikringsta­
gere og forsikringsselskaber i de enkelte medlemsstater. 
Der bør herske en vis smidighed i regnskabsreglerne, 
således at forsikringsselskabernes forvaltningsformer 
forbliver forskellige, da dette vil fremme konkurrencen 
mellem de forskellige markeder. Medlemsstaterne bør 
derfor råde over alternativer, så der levnes spillerum for 
tilpasninger, som svarer til markedernes karakteristika. 
Men det er også nødvendigt, at kundernes langsigtede 
interesser beskyttes, og at man gør alt for at styrke 
forsikringsselskabernes solvens, som jo udgør den 
egentlige garanti for forsikringstagerne. 
1.6. ØSU erindrer om, at regnskabsmæssige be­
slutninger kan påvirke selskabernes skattemæssige re­
sultater. ØSU understreger, at direktivet ikke bør føre 
Nr. C 319/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
til ændringer i selskabernes skattebyrde, og at medlems­
staterne bør ændre deres nationale skatte- og afgiftslov-
givning på passende vis. Imidlertid må de fastlagte 
regnskabsbestemmelser kunne samordnes med de enkel­
te landes skatte- og afgiftslovgivninger, når medlemssta­
terne skal sætte direktivet i kraft. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 3 
ØSU understreger det vigtige i, at direktivet finder 
anvendelse på assurandørsammenslutningen Lloyd's, 
som spiller en grundlæggende rolle på forsikringsmar­
kedet. ØSU beklager, at der ikke fastsættes et bestemt 
tidspunkt for iværksættelsen af de fornødne til­
pasninger. 
For at tilsikre lige konkurrencevilkår er det vigtigt, at 
det hurtigt bliver fastlagt, hvorledes direktivet fuldt ud 
kan anvendes på Lloyd's. 
Det henstilles, at den dato, som skal anføres i artikel 3, 
stk. 2, under alle omstændigheder kommer til at ligge 
forud for tidsfristen for medlemsstaternes vedtagelse 
af de love eller administrative bestemmelser, som er 
nødvendige for direktivets iværksættelse, jf. artikel 63, 
stk. 1. 
2.2. Artikel 5 
a) — Forsikringsselskabers særlige forhold gør det 
ikke begrundet, at man, som afvigelse fra det 
IV. direktiv, vælger at lade status bestå af et 
enkelt skema. Ikke desto mindre svarer denne 
afvigelse til praksis i langt de fleste medlemssta­
ter og vil gøre det lettere at sammenligne forskel­
lige selskabers regnskaber. 
— Kun hvis et forsikringsselskabs regnskaber ind­
går i et koncernregnskab, hvor status har form 
af en liste, vil der kunne opstå vanskeligheder 
ved statusopstillingen; disse vanskeligheder skal 
løses i artikel 60. 
b) Det bør nøje kontrolleres, om aktivpost C IV har 
samme benævnelse på alle sprog. 2.3. Artikel 8 
Det fastsættes i artikel 8, på hvilke punkter artikel 15 i 
det IV. direktiv, ifølge hvilket selskaber skal oplyse om 
ændringer i posten anlægsaktiver, skal tilpasses under 
hensyntagen til forsikringsselskabers specifikke ka­
rakter. 
Det store antal bevægelser i forsikringsselskabers in­
vesteringsaktiver og muligheden for at regnskabsføre 
aktiverne til deres aktuelle værdi gør det vanskeligt og 
kostbart at fastslå de historiske bruttoomkostninger for 
hver enkelt bevægelse på aktivsiden. 
Denne tabels økonomiske betydning er overmåde ringe 
for forsikringsselskaber, hvor de forskellige investe­
ringsaktiver er ens, og hvor der ændres på aktiverne 
dagligt. Det ville nok være ønskværdigt helt at lade 
denne tabel udgå som en logisk følge af, at man i 
direktivet ophæver sondringen mellem anlægsaktiver 
og omsætningsaktiver. 
Hvis man imidlertid bevarer tabellen for ikke at skabe 
yderligere forskelsbehandling mellem forsikringssekto­
ren og de øvrige erhvervssektorer, bør den nok opstilles 
på basis af de poster, som figurerer på status ved 
regnskabsårets begyndelse, og ikke på basis af den 
historiske bruttoværdi. 
Denne løsning er valgt i det IV. direktivs artikel 15, 
stk. 3, litra b), for anlægsaktivers vedkommende, der­
som de historiske omkostninger ikke kan slås fast. 
ØSU foreslår derfor, at man tillader denne mulighed 
for samtlige forsikringsselskabers investeringsaktiver, 
og at der som følge heraf indsættes følgende stk. 3 i 
artikel 8: 
»3. Udsving i posterne fastsættes på basis af den 
værdi, som figurerer i status ved regnskabsårets be­
gyndelse, jf. stk. 3, litra b), i den i stk. 1 nævnte 
artikel.« 
2.4. Artikel 15 
Artikel 15 omhandler forudbetalte akkvisitionsom-
kostninger, som er særlig omfattende inden for livs­
forsikring, idet disse omkostninger straks opgøres for 
hele kontrakten, hvorimod de tilsvarende indtægter for­
deles over en længere periode. 
Imidlertid gælder der på flere markeder tilsvarende 
forhold inden for andre områder end livsforsikring; 
direktivforslaget indeholder ingen bestemmelser, som 
dækker disse tilfælde. 
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/15 
Det forekommer ønskeligt at behandle de samme pro­
blemer ens inden for hhv. livsforsikring og anden forsik­
ring, hvor dette er muligt. 
ØSU ser derfor gerne, at man i første afsnits 4. og 5. 
linje sletter ordene »for så vidt angår livsforsikringsvirk-
somhed». 
Med hensyn til skadesforsikring finder ØSU det ønske­
ligt, at der gives mulighed for at trække forudbetalte 
akkvisitionsomkostninger fra ikke-indbetalte præmier, 
hvilket er i overensstemmelse med almindelig praksis. 
Det er kun naturligt, at forudbetalte akkvisitionsom­
kostninger og ikke-indbetalte præmier overføres til se­
nere regnskabsår. 
2.5. Artikel 16 
Definitionen på tegnet kapital kan ikke benyttes fuldt 
ud på visse forsikringsvirksomheder, som ikke er 
selskaber i gængs forstand, men gensidige selskaber; 
ifølge forslaget er de også omfattet af direktivets anven­
delsesområde, selv om de tegnede midler i nogle tilfælde 
ikke er individualiseret i form af andele, ikke har været 
genstand for tegning og ikke giver selskabsdeltagere 
eller tredjemand nogen ejendomsret. 
For at undgå enhver risiko for tvivlstilfælde ser ØSU 
derfor gerne, at ordene »selskabskapital, tegnet af sel­
skabsdeltagerne eller af andre kapitalindskydere« er­
stattes af: 
»Indskud fra selskabsdeltagerne eller andre kapital­
indskydere og ligestilles med selskabskapitalen ...«. 
2.6. Artikel 28 
Den sondring i resultatopgørelsen mellem det tekniske 
regnskab for livsforsikringsvirksomhed og det tekniske 
regnskab for skadesforsikringsvirksomhed, som er fast­
sat i denne artikel, er både begrundet og fornuftigt. 
Imidlertid kan der opstå visse vanskeligheder med 
gennemførelsen, dels når man inden for skadesforsik­
ringsvirksomhed benytter livsforsikringsvirksomhedens 
aktuarmetoder, således som tilfældet er med visse for­
mer for sygeforsikring i Tyskland, dels når livsforsik-
nngsvirksomheden er af meget ringe betydning i 
selskaber, som driver flere former for forsikringsvirk­
somhed, eller i genforsikringsselskaber. I sidstnævnte 
tilfælde vil en helt konsekvent anvendelse af den foreslå­
ede opstilling af resultatopgørelsen få regnskabet til at 
tage sig meget kompliceret ud, uden at der reelt gives 
flere oplysninger. ØSU ser derfor gerne at der til artikel 28 føges følgende 
to stikker: 
»4. Medlemsstaterne kan påbyde anvendelse af det 
tekniske regnskab for skadesforsikringsvirksomhed 
for direkte forsikringsklasser, som falder ind under 
anvendelsesområdet i direktiv 73/239/EØF, når livs-
forsikringsvirksomhedens aktuarmetoder benyttes 
inden for disse klasser. Oplysning om et sådant 
påbud angives i noterne.« 
»5. Medlemsstaterne kan tillade anvendelse af det 
tekniske regnskab for skadesforsikringsvirksomhed, 
når livsforsikringsvirksomheden er af meget ringe 
betydning i selskaber, som både udøver livsforsik­
rings- og skadesforsikringsvirksomhed, samt i gen­
forsikringsselskaber. Oplysninger om anvendelse af 
denne opstilling samt om bruttopræmierne fra livs-
forsikringsafdelingen anføres i noterne.« 
2.7. Artikel 29 
a) — Det vigtigste principspørgsmål er, som Kommis­
sionen anfører i begrundelsen for artikel 5, 
hvorledes man skal behandle reassurandørernes 
andel af de tegnende forsikringsselskabers for­
pligtelser. Der hersker delte meninger om dette 
spørgsmål, og Kommissionen har fundet det 
nødvendigt at forsøge »at tilgodese begge 
synspunkter ved et krav om at både bruttobelø-
bet, genforsikringsandelen og nettobeløbet skal 
angives«. 
— Samme løsning er helt naturligt valgt for hoved­
parten af resultatopgørelsens tekniske poster. 
Kun ændringen i de tekniske reserver er efter 
fradrag af genforsikringsandelen, uden at der 
gives yderligere oplysninger. 
— Denne fremgangsmåde er hverken logisk eller 
konsekvent. Det ville være ønskeligt, at man 
benyttede samme princip på samtlige offentlig­
gjorte regnskaber, så læserne holdes veloriente­
rede, ikke mindst med hensyn til ændringer i de 
tekniske reserver; udtrykkene »efter fradrag af 
genforsikringsandelen« bør derfor udgå i de på­
gældende linjer (I le, I 3c, I 4, II le, II 10a, II 
10b), og angivelsen »reassurandørernes andel« 
bør indføjes. 
— Dette vil gøre det muligt uden uklarheder at 
følge ændringer i regnskabsårets løb med hensyn 
til forsikringsselskabets forpligtelser over for 
forsikringstagerne, uden at man er nødt til at 
læse to på hinanden følgende statusopgørelser, 
Nr. C 319/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
og uden at ændringer, som indtræffer mellem 
den afsluttende status pr. 31. december året før 
og åbningsstatus (herunder især valutakursæn­
dringer), indvirker på udviklingen i regnskabs-
løb. årets 
For ikke at komplicere opstillingen af hoved­
regnskaberne kunne det eventuelt være op til 
medlemsstaterne, om selskaberne skulle kunne 
nøjes med at lade oplysninger om bruttobeløb 
og reassurandørernes andel være indeholdt i no­
terne, når der er tale om andre poster end præ­
mier. 
b) — Behandlingen af investeringsafkast er forskellig, 
alt efter om der er tale om det tekniske regnskab 
for skadesforsikringsvirksomhed eller det tekni­
ske regnskab for livsforsikringsvirksomhed. 
Kommissionen begrunder dette med, at investe­
ringsafkastet inden for livsforsikring indgår i det 
overskud, som forsikringstagerne normalt har 
ret til en andel af, hvorfor det bør foretrækkes 
at opføre hele investeringsafkastet i det tekniske 
regnskab. 
Men Kommissionen erkender, at de mange for­
skellige former for bonusordninger ikke gør det 
muligt at tilvejebringe større sammenligne­
lighed. 
Det er helt korrekt, at de ordninger, som giver 
forsikringstagerne andel i overskuddet, er meget 
forskelligartede. På visse markeder er de aktiver, 
som hensættes til forsikringstagerne, og dem, 
der hensættes til aktionærerne, lette at udskille. 
Det samme gælder disse aktivers afkast. Det er 
derfor ikke logisk, at afkastet af de aktiver, som 
er hensat til aktionærerne, opføres i det tekniske 
regnskab, som kun formodes at vedrøre forbin­
delserne med forsikringstagerne. Disse tre hovedmetoder dækker over stærkt di­
vergerende tekniske forhold med hensyn til af­
kastets form og forvaltning. 
Med disse metoder løser man spørgsmålet om 
aktivernes fordeling på forsikringstagere og ak­
tionærer på meget forskellig vis, alt efter hvilke 
forpligtelser forsikringsgiverne har påtaget sig 
over for forsikringstagerne. 
At lægge sig fast på en enkelt løsning stemmer 
ikke overens med principperne i de generelle 
bemærkninger, hvori det hedder, at bogførings­
reglerne ikke må påvirke markedernes tekniske 
karakteristika, og at de skal være neutrale i 
skatte- og afgiftsmæssig henseende. 
Desuden er den foreslåede løsning svær at 
gennemføre i praksis. I flerklasseselskaber og 
genforsikringsselskaber vil en nærmere opdeling 
af investeringsafkast på det tekniske regnskab 
(livsforsikringsvirksomhed) og det ikke-tekniske 
regnskab (skadesforsikringsvirksomhed) således 
føre til fordelingsvankeligheder og lægge hin­
dringer i vejen for reel sammenlignelighed af 
regnskaberne. 
Ved konsolidering af en forsikringskoncerns 
regnskaber ville det endvidere være nødvendigt 
at fordele investeringsafkastet på det tekniske 
og det ikke-tekniske regnskab, hvilket ikke ville 
lette læsningen. 
Men for at gøre det muligt for samtlige med­
lemsstater at vælge den opstilling, som stemmer 
bedst overens med de kontraktlige regler om 
bonusordninger, bør der i artikel 29 hjemles 
mulighed for følgende to opstillinger: 
Angivelse af investeringsafkastet, enten helt 
eller delvis, i det tekniske regnskab for 
livsforsikringsvirksomhed, 
Angivelse af hele investeringsafkastet i det 
ikke-tekniske regnskab. 
På andre markeder hensættes aktiverne ikke, 
men overskudsdelingen beregnes kun af afkastet 
af de tekniske reservers andel af hele posten 
»tekniske reserver plus selskabskapital«. Heller 
ikke hér er det logisk at opføre samtlige indtæg­
ter i det tekniske regnskab. 
På atter andre markeder, hvor gensidige sels­
kaber er mere udbredte, medregnes næsten samt­
lige indtægter ved fastlæggelsen af bonus. Dette kunne man gøre ved at indføje en fodnote i det 
tekniske regnskab for livsforsikringsvirksomhed og i 
det ikke-tekniske regnskab, hvori der mindes om den 
alternative løsning. 
Når medlemsstaterne optager direktivet i deres 
nationale lovgivning, bør de vaelge enten den 
ene eller den anden opstilling, og de skal om 
fornødent have mulighed for at nedfælde nær­
mere regler om overførsel mellem det tekniske 
og ikke-tekniske regnskab. 
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/17 
Det hedder i artikel 22, at reserverne for ikke-
afløbne risici kan opføres under passivpost C 6 
»andre tekniske reserver« eller under passivpost 
C 1, hvis der levnes mulighed herfor i den natio­
nale lovgivning. Det forekommer ønskeligt, at man i det mindste på 
nationalt plan bevarer muligheden for at kunne vælge 
det ene eller det andet system. 
ØSU anmoder derfor om at få indføjet følgende afsnit 
i artikel 35 
For at skabe sammenhæng mellem status og 
resultatopgørelse bør artikel 29 give samme mu­
lighed for resultatopgørelsens vedkommende. »Beløbene kan posteres efter funktion, såfremt der 
er hjemmel herfor i den nationale lovgivning. I så fald 
skat det samlede provisionsbeløb anføres i noterne.« 
For ikke at gribe forstyrrende ind i beregningen 
af de nøgletal, som bygger på afløbne præmier, 
og som har stor betydning for regnskabernes 
sammenlignelighed, ville det i det mindste være 
ønskeligt, at man, når der i national lovgivning 
gives mulighed for sammenlægning med passiv­
post C 1, ikke kræver særskilt angivelse af æn­
dringer i ikke afløbne risici i potst I a. i artikel 36 
»Beløbene kan posteres efter funktion, såfremt der 
er hjemmel herfor i den nationale lovgvning. De 
samlede personaleomkostninger og udgifter i tilknyt­
ning hertil skal anføres i noterne.« 
ØSU ser gerne, at der indføjes en henvisning til 
artikel 32 ved posten »det tekniske regnskab for 
skadesforsikringsvirksomhed«, post I 4a, og at 
der til artikel 32 føjes følgende afsnit: 
»Ændring i reserven for ikke afløbne risici 
anføres i post I 4a i det tekniske regnskab for 
skadesforsikringsvirksomhed. De medlems­
stater, hvis nationale lovgivning fastsætter, 
at reserven for ikke afløbne risici føjes til 
statuspost C 1, kan give selskaberne lov til 
at undlade særskilt angivelse af ændringer i 
denne reserve, når de ikke er omfattende.« 2.9. Artikel 38 
I betragtning af de tidligere anførte bemærkninger (art. 
29, II) om medlemsstaternes mulighed for enten at 
foreskrive, at hele eller en del af investeringsafkastet 
skal opføres i det tekniske regnskab for livsforsikring 
samt at fastlægge de nærmere bestemmelser for alloke­
ring mellem det tekniske regnskab for livsforsikrings-
virksomhed og det ikke-tekniske regnskab, eller at fore­
skrive, at hele investeringsafkastet skal opføres i det 
ikke-tekniske regnskab, bør følgende afsnit indføjes 
først i artikelen: 
»Medlemsstaterne kan indføre en af de tre følgende 
bestemmelser for selskaber, der kun driver livsforsik-
ringsvirksomhed:« 
2.8. Artikel 35 og 36 Investeringsafkastet samt gevinst og tab på realisere­
de investeringsaktiver opføres i det tekniske regn­
skab for livsforsikringsvirksomhed. 
I henhold til direktivforslaget kan de direkte og indirek­
te omkostninger, der er forbundet med skadesregulering 
og investeringsaktiver, posteres herunder. 2. Såfremt de aktiver, der svarer til forpligtelser over 
for forsikringstagere, er hensat i individuelle fonde, 
skal kun afkast samt gevinst og tab vek realisering 
af investeringer, der svarer til sådanne aktiver, opfø­
res i det tekniske regnskab for livsforsikringsvirk­
somhed. 
Andre udgifter eller provisioner posteres efter art. 
Det IV. direktiv opererer med to systemer for postering 
af udgifter, nemlig efter art eller efter funktion. Forsik­
ringsbranchens særlige karakter synes ikke at berettige 
et blandet system. 3. Det samlede investeringsafkast samt gevinst og tab 
ved realisering af investeringsaktiver opføres i det 
ikke-tekniske regnskab. 
»Medlemsstaterne kan fastlægge de nærmere be­
stemmelser for allokering mellem det tekniske 
regnskab for livsforsikringsvirksomhed og det 
ikke-tekniske regnskab.« 
Nr. C 319/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
2.10. Artikel 42 
Til forskel fra det IV. direktiv giver det nuværende 
direktiv mulighed for enten at værdiansætte investering­
aktiverne til kostpris, som fastsat i det IV. direktiv, eller 
til dagspris. For at bringe de to metoder på lige fod 
foreskrives det i stk. 3, at aktivernes værdi, beregnet 
efter den metode, der ikke er anvendt i status, skal 
angives i noterne. 
Ved hjælp af denne angivelse som viser forskellen mel­
lem aktivernes dagspris og kostpris, bliver det lettere at 
sammenligne regnskaberne. Man vil nemmere kunne 
vurdere, hvor solvente selskaberne reelt er. Princippet 
om, at regnskabet skal give et korrekt billede af sel­
skabets økonomiske stilling, vil blive tilgodeset i højere 
grad. 
Inden for livsforsikring er bonusordningerne imidlertid 
meget forskellige. Angivelsen af aktivernes dagspris i 
de selskaber, som har valgt anskaffelsesprisen som vær-
diansættelsesmetode, kan føre til en fejlvurdering af de 
forpligtelser, disse selskaber reelt har over for deres 
forsikringstagere. På visse markeder kan dette ligeledes 
øge kravet om at få ændret de tekniske bestemmelser 
for investeringsafkast og til en vis grad bidrage til at 
skabe forstyrrelser på disse markeder. 
ØSU erkender fordelene ved denne bestemmelse, som 
skaber større klarhed i de offentliggjorte regnskaber og 
medvirker til at fremme konkurrencen mellem forsik­
ringsselskaberne i EF, men ønsker samtidig at under­
strege, at den kan frembyde store vanskeligheder. ØSU 
ser gerne, at argumenterne for og imod tages op til 
en grundig nyvurdering for at undgå alle uønskede 
konsekvenser for ligevægten og solvensen på marke­
derne. 
2.11. Artikel 43 
Det ville være formålstjenligt at se nærmere på formule­
ring af artikel 43 for at sikre, at der ikke gives et 
fejlagtigt indtryk af et forsikringsselskabs økonomiske 
stilling, fordi ikke-realiserede kapitalgevinster ikke 
medregnes i resultatopgørelsen. 
2.12. Artikel 47 
Artikel 35 i direktiv 78/660/EØF om de nærmere be­
stemmelser for bogføring af ændringer i aktivernes 
værdi bøor anvendes under større hensyntagen til 
forsikringsbranchens specifikke karakter. Det forekommer ønskeligt at styrke selskabernes sol­
vens og følgelig offentlighedens tillid til dem, idet dette 
er grundlaget for et varigt forhold mellem forsikrings­
givere og forsikringstagere. 
Under anvendelse af forsigtighedsprincippet bør vær­
dien af finansielle anlægsaktiver reguleres, når sådanne 
reguleringer har permanent karakter, bl.a. når de ind­
virker på investeringernes samlede værdi. 
Desuden bør forsikringsselskaberne ikke være forpligte­
de til, som fastsat i artikel 35, stk. 1, litra c), dd, i 
det IV. direktiv, at ansætte til en lavere værdi, når 
begrundelsen for værdireguleringerne ikke længere be­
står. 
Der forekommer så mange fluktuationer på de finansiel­
le markeder, at den minimumsværdi, der er noteret på 
et givet tidspunkt, altid kan nås igen på et senere 
tidspunkt. 
Et forsikringsselskab skal imidlertid kunne opfylde sine 
forpligtelser uanset de finansielle markeders luner og 
skal undlade at bogføre usikre gevinster. 
ØSU ønsker derfor at føje følgende til artikel 47: 
»c) Den varige karakter, som er omtalt i ovennævnte 
artikel 35, stk. 1, litra c), bb, kan anses for at være 
til stede, når den samlede værdi af alle »finansielle 
anlægsaktiver« er lavere end den bogførte værdi.« 
I så fald skal der foretages en værdiregulering. 
»d) Stk. 1, litra c), dd, i ovennævnte artikel 35 finder 
ikke anvendelse på forsikringsselskaber.« 
Endelig gør ØSU opmærksom på vanskelighederne ved 
at anvende artikel 35 i det IV. direktiv, hvor anskaffel­
sesprisen er valgt som værdiansættelsesgrundlag, på de 
forsikringsselskaber, som vælger dagsprisen som grund­
lag. Man bør nøjere undersøge de nærmere bestemmel­
ser for bogføring af værdireguleringen af aktiverne og 
de realiserede og ikke-realiserede gevinster ved overdra­
gelse. 
2.13. Artikel 56 
I denne artikel foreslås det, at der undtagelsesvis kan 
foretages en aktuarmæssigt beregnet nedsættelse af er-
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/19 
statningsreserven for visse krav i forbindelse med ska­
desforsikring. 
Da en sådan praksis fortsat kun bør finde sted rent 
undtagelsesvis, så man ikke risikerer, at et selskabs 
evne til at opfylde sine forpligtelser går tabt, hvis dets 
fremtidige investeringsafkast bliver lavere end forven­
tet, skal en sådan nedsættelse udtrykkeligt være tilladt 
i den pågældende medlemsstats lovgivning og de tilsva­
rende konsekvenser og hypoteser udtrykkeligt beskrevet 
i noterne til regnskaberne. 
ØSU ønsker derfor at få indføjet »og når den nationale 
lovgivning tillader det« mellem »rent undtagelsesvis« of 
»fordi en bestemt skadesregulering« i første punktum i 
artikel 56, stk. 5. 
2.14. Artikel 58 
Fordelingen af de i noterne nævnte præmieindtægter er 
helt igennem velvalgt, når det gælder selskaber, som 
driver direkte forsikring. Det kan derimod blive vanske­
ligt at anvende denne fordeling på genforsikrings-
selskaberne, hvis klienter ikke er de forsikrede, men 
forsikringsselskaberne. 
Bruxelles, den 23. september 1987. Som geografisk kriterium ville det være bedst at vælge 
det afgivende selskabs hjemsted og ikke det sted, hvor 
risikoen er forsikret, idet dette ikke altid er kendt. 
Som vigtigste fordelingskriterium ville det desuden være 
bedre at vælge aftaletypen end genforsikringsklassen: 
— proportionel aftale, hvor reassurandøren deler risi­
koen på lige fod med assurandørens, 
— ikke-proportionel aftale, hvor reassurandøren påta­
ger sig en bestemt del af risikoen (f.eks. ved store 
risici). 
2.15. Artikel 60 
For at sikre, at koncerner, hvis forsikrings- og gen-
forsikringsvirksomhed er betydelig, men samtidig kon­
solideret med andre aktiviteter, bliver i stand til at 
fremlægge klare op læselige konsoliderede regnskaber, 
mener ØSU, at stk. 3 og 4's anvendelsesområde bør 
begrænses til forsikringsvirksomhed, ved at man tilføjer 
udtrykket »hvad angår forsikrings- og genforsik-
ringsvirksomhed« efter »direktiv 78/660/EØF« i stk. 3 
og 4. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg