31. 12. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 344/11 
10. Udvalget mener, at man ved at sænke forbrugsafgif­
terne på tropiske landbrugsprodukter, (the, kaffe, kakao, 
bananer, peber etc), ofte kan fremme udviklingslandenes 
eksport effektivt. Som et alternativ kunne man anvende i det 
mindste en del af indtægterne fra sådanne afgifter til at støtte 
udviklingsforanstaltninger i eksportlandene. 
11. Udvalget er fortsat modstander af, at der nedsættes et 
forvaltningsudvalg, som skal »rådgive« Kommissionen i 
forbindelse med beslutninger, som i henhold til traktaten 
normalt henhører under dens kompetence. 
12. Oprettelsen af et sådant udvalg vil gøre beslutnings­
processen mere omstændelig, længere og mere bekostelig. 
Men frem for alt vil den fra visse beslutninger (f.eks. 
genindførelsen af toldafgifter) fjerne det præg af automatik, 
som i den grad er nødvendig - inden for en ufuldstændig 
international juridisk ramme - for at sikre, at systemet er 
gennemskueligt, objektivt og pålideligt både for importører­
ne såvel som leverandørerne. Hvis beslutningsprocessen 
gøres »ikke-automatisk«, er der risiko for, at der udøves pres 
og endog fremsættes trusler. importstatistikker, samt mere systematisk at anvende tele­
kommunikationens hjælpemidler i den statistiske tjeneste. 
14. Udvalget beklager, at de ændringer, der foreslås i 
forbindelse med landbrugsprodukter (forhøjelse af præferen­
cekontingenterne for Virginiatobak og anden råtobak, ana­
naskonserves, pulverkaffe og kakaosmør) sandsynligvis ikke 
vil stimulere en diversificering af produktionen i udviklings­
landene. 
15. Udvalget understreger endnu en gang, at Fællesska­
bet i alle sine forbindelser udadtil bør bidrage til at forbedre 
ikke blot den økonomiske, men også den sociale situation i 
verden. At Fællesskabet erkender dette ansvar, kan på ingen 
måde betragtes som ubehørig indblanding i tredjelandes 
interne anliggender. I denne forbindelse påpeges det, at Det 
økonomiske og sociale Udvalg i sine udtalelser om den 
internationale samhandel altid har understreget vigtigheden 
af, at menneskerettighederne og især rimelige normer for 
arbejdsvilkår, som fastlagt af Den internationale Arbejdsor­
ganisation, overholdes. Udvalget henleder især opmærksom­
heden på konventionerne om foreningsfrihed (84), organisa­
tionsretten (87) og retten til at føre kollektive forhandlinger 
(98). 
13. Desuden kunne man opnå en større grad af automatik 
og en forbedring af forvaltningen, hvis man gradvist erstat­
tede lofterne med kvoter. I denne forbindelse gentager 
Udvalget sine tidligere fremsatte bemærkninger om nødven­
digheden af, at Fællesskabet har mere umiddelbar adgang til 16. Udvalget beklager, at Kommissionen ikke som lovet 
før offentliggørelsen af retningslinjerne for perioden 
1986-1990 omtaler de ovennævnte sociale aspekter i 
forslagene for 1986. 
Bruxelles, den 28. november 1985. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Rådets direktiv om fri etableringsret og fri 
udveksling af tjenesteydelser på realkreditområdet (') 
(85/C 344/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 11. februar 1985 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte direktivforslag. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Robert Pelletier til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 
6. november 1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 231. plenarforsamling, mødet den 27. november 
1985, uden stemmer imod, og idet 9 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
(») EFT nr. C 42 af 14. 2. 1985, s. 4. 
Nr. C 344/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 85 
1. Indledning 
1.1. Kommissionens forslag er et led i den udvikling, der 
sattes i gang med Rådets første direktiv af 12. december 1977 
om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og 
udøve virksomhed som kreditinstitut (EFT nr. L 322/77). 
1.2. Direktivet af 1977 tog imidlertid hovedsageligt sigte 
på banktransaktioner i almindelighed og omhandlede ikke 
realkredit i særdeleshed; visse virksomheder var endda slet 
ikke omfattet af det; desuden forbyder de nationale lovgiv­
ninger ofte kreditinstitutter, specialiseret i denne form for 
kredit, at drive virksomhed uden for deres hjemland. 
1.3. Det første direktiv gennemførte i øvrigt først og 
fremmest den frie etableringsret for filialer, der i alle 
medlemsstaterne opfylder visse mindstebetingelser. 
1.4. Endelig var der i direktivet ingen bestemmelse om, at 
realkreditinstitutterne kunne anvende deres egne kreditgiv­
nings- og finansieringsteknikker, som eventuelt afviger fra 
værtslandets. 
1.5. Det er på disse tre punkter, det foreliggende direk­
tivforslag — som fremkommer efter af Kommissionen 
har undersøgt emnet nøje i samarbejde med de berørte 
erhvervskredse — rummer fornyelser, eftersom bestemmel­
serne heri: 
— udtrykkeligt vedrører realkreditten og bl.a. forpligter 
medlemsstaterne til at lade deres realkreditinstitutter 
drive virksomhed i udlandet; 
— ikke blot organiserer oprettelsen af filialer, men også den 
frie udveksling af tjenesteydelser direkte fra hjemlandet 
uden etablering i værtslandet; 
— tillader de specialiserede virksomheder at anvende deres 
egne kreditgivnings- og finansieringsteknikker i værtslan­
det. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Det glæder Udvalget, at Kommissionen ønsker at 
liberalisere realkreditområdet. 
2.2. I flere årtier har realkreditvirksomheden været orien­
teret mod boligområdet. Der er i de forskellige medlemsstater 
blevet gjort en indsats uden lige for at lette adgangen til 
erhvervelse af fast ejendom, især i nybyggeriet. Men omkring 
50 % af befolkningen er endnu ikke ejere (tallet kan variere 
fra land til land), og de fleste ønsker at blive det, ikke blot fordi ejerboligen er en pengeanbringelse, men også fordi den 
garanterer en bedre indpasning i samfundet, især for små­
børnsfamilierne, som derigennem får en livsramme, der 
svarer bedre til deres ønsker, ofte i form af et enfamilieshus, 
der kan sikre dem en større stabilitet. 
2.2.1. Personer, der står over for at skulle finansiere et 
byggeri, bør tilbydes boligfinansieringsvilkår, der står i et 
rimeligt forhold til deres egenressourcer, da erhvervelsen af 
fast ejendom ikke bør medføre uoverstigelige vanskelighe­
der. 
2.2.2. Det er derfor helt klart i forbrugernes interesse, at 
der skabes større konkurrence i Europa på realkreditområ­
det, og at der, ligesom inden for industrien, sker en 
forandring henimod en optimering af kreditbetingelserne. 
2.3. Det er ligeledes udmærket, at borgerne i de forskel­
lige medlemsstater får et mere varieret udbud, når de 
teknikker, der anvendes i andre lande, føjes til, hvad enten 
det drejer sig om kreditgivningsteknikker eller finansierings­
teknikker, hvoraf de sidstnævnte muliggør en optimal spred­
ning af opsparingen. 
2.4. Ser man på økonomien i EF's medlemsstater, kan 
man ikke kraftigt nok understrege byggeriets betydning, da 
det i mange år har sikret en betragtelig aktivitet, både direkte 
og gennem afledte virkninger for industrien og servicesekto­
ren. 
Med hensyn til beskæftigelsen er det en almindelig vurdering, 
at byggeriet involverer over 30% flere arbejdstagere end 
forarbejdningsindustrien med samme produktion, og at 
ethvert nystartet boligbyggeri skaber to arbejdspladser, én i 
byggeriet og én i de tilknyttede sektorer. Byggeindustrien i EF 
har imidlertid på tre år, fra 1981 til 1984, mistet omkring en 
million arbejdspladser, hvilket har medført arbejdsløshed for 
to millioner mennesker. EF's medlemsstater føler afgjort 
behov for at overvinde krisen i byggeriet, og det ville være 
godt, om deres fælles vilje blev klart bekræftet på dette 
punkt ('). 
Der er endelig grund til at bemærke, at en ny vækst i byggeriet 
ville medføre øgede skatteindtægter, hvad der ville være højst 
velkomment i disse tider med budgetvanskeligheder. 
2.5. Det er i øvrigt disse overvejelser, der er baggrunden 
for, at Kommissionen har ladet dette direktivforslag indgå i 
»Hvidbogen« (dok. KOM(85) 310 endel.) om »Gennemfø-
(') ØSU's udtalelse om »Situationen i byggesektoren i EF« — 
Ordfører: Claude Evain (EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981). 
31. 12. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 344/13 
reisen af det interne marked«, som blev forelagt på stats- og 
regeringschefernes topmøde i Milano den 28. og 29. juni 
1985. I dette dokument anbefaler Kommissionen en række 
foranstaltninger til sikring af en optimal spredning af 
opsparingen i EF. I særdeleshed har den givet udtryk for det 
synspunkt, at det burde være muligt at fremme udvekslingen 
af finansielle tjenester inden for det samlede EF-område ved, 
gennem en minimal lovgivningskoordinering, at lægge grun­
den til, at medlemsstaterne gensidigt anerkender, hvad den 
enkelte medlemsstat gennemfører for at beskytte borgerne. 
2.6. Disse retningslinjer har fået en positiv modtagelse 
hos Rådet, da de fremmer fuldendelsen af enhedsmarkedet i 
Fællesskabet, som skal være en realitet senest i 1992. 
Udvalget kan kun godkende princippet i direktivforslaget om 
realkredit, der netop følger disse retningslinjer. Direktivet, 
som må siges at være et vigtigt skridt på vejen mod borgernes 
Europa, svarer i øvrigt til Udvalgets forventninger, således 
som disse bl.a. kom til udtryk i dets udtalelse af 3. juli 1981 
om byggeriet og arbejdsløsheden i EF. I denne udtalelse 
anmodede man bl.a. Kommissionen om at fremskynde 
gennemførelsen af en større grad af fri udveksling af 
tjenesteydelser og af fri etableringsret. Man udtrykte desuden 
ønske om, at erfaringsmæssigt særligt, gode realkreditsyste­
mer burde kunne tilbyde deres ydelser i hele Fællesskabet. 
3. Kravet om en uddybning af visse tekniske problemer 
3.1. Realkreditsektoren er kompliceret og ømfindtlig, og 
Udvalget mener ikke, at man uden videre kan gå hen over en 
række problemer, som måske ikke alle er lige vigtige, men 
som bør løses, hvis man vil gennemføre et harmonisk og 
levende realkreditenhedsmarked i medlemsstaterne. 
3.1.1. For det første ligger det i pantesikringens natur at 
være territorial. Lovgivningen om fast ejendom og de vilkår, 
på hvilke der kan gøres indgreb i ejendomsretten, er 
områder, der er fyldt med følelsesbetonede associationer og 
ofte gamle traditioner. Der findes således i mange lande 
meget strenge regler om tinglysning og udlæg i pant, og disse 
regler skal ikke blot give kreditorerne sikkerhed, men også 
beskytte debitorerne - som kun kan behæfte deres ejendom 
med pant eller miste den efter bestemte fremgangsmåder -
samt andre, der f.eks. bør kende de nøjagtige forhold 
omkring den faste ejendom, der udbydes dem til salg. 
3.1.2. På dette punkt er der visse afvigelser i de garantier, 
de forskellige lande yder, men disse synes imidlertid ikke i sig 
selv at udgøre uoverstigelige hindringer for en liberalisering 
på realkreditområdet. Ved pantsætning af fast ejendom kræver visse lande f.eks. ikke en formel udfærdigelse af et 
retsgyldigt dokument, som ellers giver parterne stor sikker­
hed. Tinglysningsreglerne yder ligeledes garantier, der varie­
rer fra tilfælde til tilfælde (et temmelig nyt — og derfor 
ufuldstændigt — tinglysningssystem eller et system uden 
tinglysning af fordringer med højere prioritet som kan 
tænkes at begrænse panthavernes rettigheder kraftigt). 
Udvalget forstår, at Kommissionens repræsentanter opfatter 
det derhen, at panteretten altid skal udøves i det land, hvor 
ejendommen befinder sig. 
3.1.3. I samme ånd har visse lande, specielt i de senere år, 
indført meget detaljerede lovbestemmelser til beskyttelse af 
låntagere. Men disse forskrifters rækkevidde og bindende 
karakter varierer meget fra stat til stat (f.eks. om hvor stor 
overrente, der skal betales i forbindelse med indfrielse af lån 
før tiden). 
3.1.4. Også de lovbestemmelser, der beskytter kapital­
indskydere/indskydere i pengeinstitutter (sikkerhedsgrad), 
samt indehavere af obligationer eller af andre værdipapirer, 
er forskellige fra land til land. 
3.1.5. Hvad enten det drejer sig om panteretten, forbru­
gerlovgivningen eller beskyttelsen af sparerne, bør man 
bestræbe sig for at undgå, at de meget forskelligartede 
ordninger bringer folk i vildrede. Det må ikke glemmes, at de 
forpligtelser, der indgås på dette område, involverer relativt 
store pengebeløb og strækker sig over lange tidsrum, og 
dermed vejer meget tungt for den enkelte. Man må derfor 
under alle omstændigheder være meget opmærksom på de 
oplysninger, der gives til de forskellige kategorier af indsky­
dere. 
3.1.6. Det er også velkendt, at skattemæssige forvrid­
ninger ofte, har skævtrukket konkurrencen inden for det 
enkelte land. Kommissionen anfører, at der, så vidt den ved, 
ikke for indeværende er tale om større konkurrenceforvrid­
ninger landene imellem. Skulle der imidlertid opstå skævhe­
der af denne art under direktivets anvendelse, bør Kommis­
sionen imødegå dette med egnede foranstaltninger. 
3.2. Her skal kort skitseres de tekniske aspekter ud fra et 
rent finansielt synspunkt. 
3.2.1. Den første hindring, som Kommissionen selv gør 
opmærksom på, ligger i de lovbestemmelser, som i øjeblikket 
kan genere de frie kapitalbevægelser mellem de forskellige 
EF-lande. I begrundelsen hedder det, at det nye direktiv »med 
tiden vil blive suppleret med et særskilt direktiv, baseret på 
EØF-traktatens artikel 67, med henblik på at liberalisere de 
kapitalbevægelser, der knytter sig til transaktioner af den art, 
der er omhandlet i det foreliggende direktivforslag«. Men 
man må minde om, at flere medlemsstater, også for helt 
Nr. C 344/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 85 
nylig, har fået tilladelse til at opretholde foranstaltninger, der 
begrænser investeringerne eller kapitalbevægelserne i en 
periode på to til tre år med mulighed for forlængelse. 
Udvalget insisterer endnu en gang på, at ophævelsen af 
valutakontrollen i EF bør gøres til et prioriteret mål. 
3.2.2. Et af hovedproblemerne er, at der i visse lande 
opereres med kvantitative kreditbegrænsinger. En logisk 
følge af direktivforslaget burde være en ophævelse af disse 
restriktioner og indførelsen overalt i Fællesskabet af et 
reguleringssystem baseret på markedets selvregulerende 
kræfter (regulering via renten). Afdelingen kan kun ønske, at 
dette princip nyder al mulig fremme. Den så gerne, at en 
sådan liberalisering, der ville virke begunstigende på etable­
ringen af ét samlet kapitalmarked i EF og på markedskræf­
ternes frie spil, blev gennemført inden for samme tidsfrist 
som selve direktivet. 
3.2.3. Direktivforslaget indeholder upræcise formule­
ringer, som f.eks. »lovbestemmelser, der er begrundet i 
hensynet til samfundsmæssige interesser« (artikel 10). Disse 
fundamentale punkter bør afklares, således at der anlægges 
færrest mulige sager ved EF-Domstolen, som ikke normalt 
kan være den instans, der skal fastsætte grænserne for 
direktivets anvendelse. 
3.3. I praksis og uanset den liberalisering af kapitalbevæ­
gelserne, som der slås til lyd for i direktivforslaget, bør der på 
visse områder sideløbende med gennemførelsen af direktiv­
forslaget ske en minimumskoordinering af lovgivningerne, 
som i øvrigt er omtalt i Hvidbogen. 
3.3.1. Et mindstemål af koordinering bør navnlig 
omfatte: 
— lovbestemmelser om garantier, som tilbydes låntagere og 
kapitalindskydere. Formålet hermed er at hindre, at et 
sårbart publikum (unge boligsøgende familier, små obli­
gationsejere), giver op over for usædvanlige og kompli­
cerede forskrifter; 
— tilsynsregier og kriterier for realkreditinstitutternes beta­
lingsevne, idet man her skal minde om, at Kommissionen 
allerede har beskæftiget sig meget indgående med dette 
spørgsmål; 
— metoder til regulering og kontrol af kreditgivningen i EF; 
hvor sådanne metoder strider mod princippet om mar­
kedskræfternes frie spil, bør de afvikles. 
3.4. For at undgå forvridninger i konkurrencen mellem 
institutter i værtslandet og i hjemlandet mener Udvalget 
endvidere, at værtslandet bør udsætte anvendelsen af visse 
realkreditteknikker, praktiseret i en anden medlemsstat, 
indtil det har været i stand til at tilpasse sin lovgivning eller 
sine ordninger på en sådan måde, at det bliver muligt for 
landets egne institutter at anvende disse teknikker. Denne tilpasningsmulighed skal dog kun være gældende, 
indtil den i artikel 12 angivne overgangsperiode udløber, dvs. 
i 1992, hvor direktivet skal finde fuld anvendelse. 
Kommissionen bør årligt aflægge beretning til Rådet om, 
hvorledes direktivet gennemføres, og om de tilpasninger i 
lovgivning og administrative forskrifter, medlemsstaterne 
har foretaget. 
3.5. Under alle omstændigheder er det af afgørende 
betydning, at realkreditinstitutterne hurtigst muligt bliver 
omfattet af princippet om fri etableringsret, som blev indført 
med det første direktiv. 
4. Afsluttende bemærkninger 
4.1. Alt i alt sætter Udvalget pris på de nyskabelser, der 
præger Kommissionens forsøg på at løse problemerne på 
realkreditområdet. Disse nye elementer har baggrund i 
EF-Domstolens berømte »Cassis de Dijon«-dom. 
4.2. Denne dom knæsætter som bekendt princippet om, 
at et produkt, som markedsføres i ét EF-land og opfylder 
lovgivningen i dette land, også skal kunne sælges i et andet 
land uden restriktioner. 
4.3. Kommissionens indfaldsvinkel følger Hvidbogens 
ambitiøse mål om fuldendelsen af det interne marked. 
4.4. Udvalget kan kun bifalde denne metode, der skal 
gøre det muligt at realisere et borgernes EF med en bredere 
vifte af varer. 
4.5. I betragtning af realkreditområdets specifikke karak­
ter anser Udvalget det imidlertid for nødvendigt at henlede 
Kommissionens opmærksomhed på følgende: 
— en forbrugeroplysning om disse produkter og deres 
rammebetingelser under anvendelse af alle egnede midler 
er påkrævet; 
— de tekniske og lovgivningsmæssige problemer bør løses 
sideløbende med iværksættelsen af direktivet, og Udval­
get er ikke i tvivl om, at Kommissionen og medlemssta­
terne vil sætte alt i værk for at finde en løsning. 
Udvalget ønsker endvidere at fremsætte følgende særlige 
bemærkninger: 
5. Særlige bemærkninger 
Artikel 1 
5.1. Artiklen beskriver direktivets anvendelsesområde. 
Hertil skal bemærkes følgende: 
31. 12. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 344/15 
a) Det er vel knap så oplagt at bruge afgrænsningen fra 
første direktiv, der er ved at være af ældre dato og ikke 
umiddelbart er tilpasset situationen i dag. 
b) Selv om realkreditten primært sigter mod boligfinansie­
ring, (i »bemærkninger til de enkelte artikler« i første del 
af direktivforslaget tales om realkreditlån »med henblik 
på opførelse eller erhvervelse af fast ejendom«), kan man 
forestille sig, at den nye tekst også finder anvendelse på 
pantesikrede transaktioner uanset formål, medens 
ikke-pantesikrede boliglån derimod ikke vil være om­
fattet. 
c) Det synes at være et åbent spørgsmål, om denne tekst 
også omfatter virksomheder, der ikke kun beskæftiger sig 
med realkreditlån, men også varetager andre aktiviteter; i 
»bemærkninger til de enkelte artikler«, hedder det såle­
des, at direktivet »omfatter virksomhed, der primært går 
ud på at yde realkreditlån«. Udvalget finder, at direktivet 
ligeledes bør finde anvendelse på institutter, hvis virk­
somhed kun for en del består i at yde lån på realkredit­
området. I modsat fald ville der være tale om vilkårlig 
forskelsbehandling, som ville føre til åbenlyse konkur­
renceforvridninger . 
d) Endelig er det nødvendigt også at inddrage virksomhe­
der, hvis refinansiering foregår via salg af pantesikrede 
fordringer eller udstedelse af andre værdipapirer. 
5.1.2. Udvalget ser gerne, at der tages hensyn til bemærk­
ningerne under litra b) og c) i forbindelse med en afklaring af 
denne artikels formulering. 
Artikel 4 
5.2. Forudsat der indføres en overgangsperiode, mener 
Udvalget, at denne artikel bør suppleres med en bestemmel­
se, der forpligter værtslandene til at ophæve bestemmelser, 
der kan genere indførslen af teknikker praktiseret af kredit­
institutter i andre EF-lande. Men for at gøre det muligt for 
enhver at vurdere de reelle virkninger af en sådan bestem­
melse samt de mulige begrænsninger, der måtte hvile på dens 
praktiske anvendelse som følge af interne offentligretlige 
forskrifter, vil det være hensigtsmæssigt at opregne de 
teknikker, der er godkendt i de enkelte medlemsstater, i et 
bilag til direktivet: udfærdigelsen af et sådant dokument vil 
kunne lettes meget af det analysearbejde, der er udført af de 
berørte erhvervskredse, og kunne være til stor nytte ved at 
sætte værtslandet i stand til at give tilladelse til anvendelsen af 
andre teknikker, praktiseret i de øvrige medlemsstater. 
Artikel 5, stk. 2 
5.3. Denne tekst fastslår, at pantesikrede obligationer 
kan underlægges de regler, der gælder i værtslandet, hvortil 
harmoniseringen på dette område er gennemført. En sådan løsning forekommer fornuftig helt igennem. Man kan dog 
forestille sig, at fristelsen til at ophæve en bestemmelse af 
midlertidig karakter, vil være stor, såfremt der ikke hurtigt 
nås frem til en fuldstændig harmonisering. Imidlertid varie­
rer garantierne for realkreditobligationer meget fra land til 
land (især hvad angår kvaliteten af de behæftede pantefor­
dringer), og en situation på pengemarkederne med en række 
forskelligartede værdipapirer, der stiller helt forskellige 
former for sikkerhed, vil være meget farlig for opsparingen, 
da obligationsindehaverne jo ofte er mennesker med besked­
ne midler, som bør have særlig beskyttelse. 
I visse lande findes der desuden ikke i øjeblikket nogen 
lovgivning om udstedelsen af realkreditobligationer. 
5.3.1. For at afklare situationen og under alle omstæn­
digheder sikre en bedre beskyttelse af opsparingen bør der i 
direktivet eller i et ledsagende direktiv fastsættes mindstebe­
tingelser, som realkreditobligationer udstedt under sådanne 
omstændigheder skal opfylde. 
5.3.2. Hertil kommer spørgsmålet, hvordan situationen 
stiller sig med hensyn til andre refinansieringsinstrumenter 
(ordinære obligationer eller alle andre former for værdipa­
pirer med pantefordringer). 
Artikel 6 
5.4. Denne artikel bemyndiger værtslandet til at kræve, 
at lånoptagelse og långivning skal ske i vedkommende lands 
valuta, hvilket sandsynligvis vil begrænse de forstyrrelser, 
der kan opstå, når uvante finansieringsformer kommer til 
landet. 
5.4.1. Det fastslås desuden, at kreditinstituttet altid kan 
benytte ECU som alternativ. Man kan kun bifalde en sådan 
bestemmelse, der burde resultere i en øget anvendelse af ECU 
i forbindelse med privatpersoners transaktioner. 
5.4.2. Låntagerne bør gøres opmærksomme på de risici 
og fordele, der kan være forbundet med kontrakter i ECU 
eller i en anden valuta end den nationale. 
5.4.3. Det er i alle tilfælde ønskeligt, at der i långivnings-
institutterne er balance mellem indlån og udlån. 
Artikel 7 
5.5. Selv om man nødvendigvis må bifalde princippet om 
ikke at forskelsbehandle på grundlag af nationalitet, må man 
ikke være blind for de praktiske vanskeligheder, som vil være 
forbundet med anvendelsen af denne bestemmelse på teknik­
ker, der er ukendte i værtslandet (jf. f.eks. særlige lån til 
nedsat rente, ydet af dertil oprettede kreditinstitutter eller 
Nr. C 344/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 85 
gennem visse offentligretlige institutioner). Overgangsperio­
den må imidlertid anvendes til en løsning af disse proble­
mer. 
5.5.1. Lignende problemer kan opstå i forbindelse med 
diverse statsstøttede boligopsparingsordninger, især for 
vandrende arbejdstagere. 
Artikel 10 
5.6. Man kan kun tilslutte sig princippet om udveksling 
af oplysninger mellem tilsynsmyndighederne i de berørte 
lande, men virkningerne af den fremgangsmåde for tilsyn og 
sanktioner, der skal anvendes, hvis lovgivningen ikke respek­
teres, vil nok være tvivlsomme, hvor der er tale om alvorlige 
uregelmæssigheder, der forstyrrer værtslandets retsorden. 
Artikel 11 
5.7. I denne bestemmelse fastsættes det, at hjemlandet, 
for en periode på op til fem år efter meddelelsen af direktivet, 
Bruxelles, den 27. november 1985. 
1. Indledning 
1.1. Det økonomiske og sociale Udvalg ser med velvilje 
på Kommissionens initiativ i retning af at konsolidere det kan træffe bestemmelse om at begrænse omfanget af et 
kreditinstituts aktiviteter til 25 % af det pågældende kredit­
instituts samlede realkreditudlån. For at undgå problemer i 
forbindelse med direktivets anvendelse vil det være mest 
hensigtsmæssigt at bruge forrige års udlånsmasse som refe­
rence. 
5.7.1. Tilsvarende burde der gives mulighed for, at 
værtslandet kunne begrænse aktiviteternes omfang i over­
gangsperioden. Man kan således næppe forestille sig, at et 
lille land uden videre ville acceptere et relativt omfattende 
aktivitetsomfang hos et større kreditinstitut fra et andet 
land. 
Artikel 12 
5.8. Datoen for direktivets ikrafttræden står åben. Den 
bør fastsættes således, at der levnes medlemsstaterne til­
strækkelig tid (f.eks. fem år) til at tilpasse deres lovgivning til 
direktivet. Hvis der fastsættes en overgangsordning, som den 
der foreslås i pkt. 3.4. ovenfor, kan ikrafttrædelsestidspunk­
tet for direktivet fastsættes til ét år efter dets offentlig­
gørelse. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
interne marked, og selv om Udvalget beklager, at det sociale 
område ikke er medtaget, støtter det den ambitiøse målsæt­
ning om et fuldstændigt internt enhedsmarked inden 1992. 
I og med at Udvalget udtrykker sin fulde støtte hertil, Udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg om »Gennemførelse af det interne marked« — 
Hvidbog fra Kommissionen til Det europæiske Råd 
(85/C 344/09) 
Kommissionen besluttede den 28. juni 1985 i medfør af EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det 
økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om »Gennemførelse af det interne marked« — Hvidbog fra 
Kommissionen til Det europæiske Råd (Milano, den 28.—29. juni 1985). 
Underudvalget »Det interne marked«, som fik pålagt at forberede Udvalgets arbejde i denne sag, 
vedtog sin udtalelse på mødet den 6. november 1985, efter mundtlig beretning fra ordføreren, William 
Poeton. Medordfører var Jean Rouzier. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 231. plenarforsamling den 27. og 28. november 
1985 (mødet den 27. november 1985) med 90 stemmer for og 14 stemmer imod, mens 17 stemte 
hverken for eller imod, følgende udtalelse: (afstemning ved navneangivelse).