Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommunikation fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Det vejledende kerneenergiprogram. Forelagt i henhold til Euratom-traktatens artikel 40 med anmodning om udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg«

KOM(2006) 844 endelig

(2007/C 256/11)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 10. januar 2007 under henvisning til Euratom-traktatens artikel 40 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Ulla Sirkeinen til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. juni 2007.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 437. plenarforsamling den 11. og 12. juli 2007, mødet den 12. juli 2007, følgende udtalelse med 81 stemmer for, 28 imod og 15 hverken for eller Imod.

1. Sammenfatning

I 2004 foreslog EØSU i sin udtalelse om »atomkraftens betydning for el-produktionen« at gøre »en indsats for at oplyse om atomkraftindustriens betydning i praksis: forsyningssikkerhed, ingen CO2 udslip, konkurrencedygtige priser, sikkerhed og håndtering af brugte brændselselementer, således at det organiserede civilsamfund kan få mulighed for at foretage en kritisk analyse af debatten om disse spørgsmål«. Det nye vejledende kerneenergiprogram indeholder information af denne art. EØSU er i store træk enig i analysen og beskrivelsen i Kommissionens dokument. De fleste af kernekraftens vigtigste aspekter behandles og beskrives efter udvalgets mening korrekt. Udvalget gør dog opmærksom på yderligere aspekter af kernekraften, som også bør tages i betragtning.

Tager man udgangspunkt i Det Europæiske Råds beslutning om målsætninger for drivhusgasser i 2020 og frem, står det klart, at al ekstrakapacitet til kulstoffattig el-produktion (fornyelige energikilder, kernekraft eller »rent kul«) skal afløse energiproduktionkapacitet, der skaber CO2-emissioner, og således bidrage til den samlede produktion af kulstoffattig elektricitet. I praksis betyder dette, at hvis ikke kernekraftens nuværende andel opretholdes indtil helt nye, rene energiløsninger bliver tilgængelige, kan målsætningerne for klimaet og energipolitikken ikke opfyldes.

EØSU understreger, at EU har et permanent ansvar for at udvikle den mest avancerede ramme for kernekraft i de medlemsstater, der vælger at anvende kernekraft, i overensstemmelse med de højeste standarder for sikkerhed og ikke-spredning, som foreskrevet i Euratom-traktaten.

En anden bekymring for de medlemsstater, der fortsat vil satse på kerneenergi, kan være sektorens tiltrækningskraft som arbejdsplads eller forskningsobjekt. EØSU er enig med Kommissionen i, at ekspertise inden for strålingsbeskyttelse og nuklear teknologi er fundamental for EU, og at man derfor skal sørge for uddannelse, efteruddannelse og forskning på disse områder.

2. Indledning

I henhold til Euratom-traktatens artikel 40 »offentliggør Kommissionen regelmæssigt programmer af vejledende karakter, især vedrørende målsætning for fremstilling af kerneenergi, og de investeringer af enhver art, som deres gennemførelse indebærer. Kommissionen indhenter udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg om disse programmer, inden de offentliggøres.« Der er siden 1958 offentliggjort fire sådanne vejledende programmer og et ajourført program, sidste gang i 1997.

Det her behandlede vejledende kerneenergiprogram blev offentliggjort af Kommissionen i forbindelse med energi- og klimapakken »En energipolitik for Europa« den 10. januar 2007. Den endelige udgave vil blive udarbejdet og offentliggjort, så snart Kommissionen har modtaget udtalelsen fra EØSU.

De andre dele af pakken omfatter først og fremmest et forslag om at sætte som målsætning for klimaforandringerne at reducere drivhusgasserne med 30 % i industrilandene inden 2020 (i forhold til 1990-niveau) — under alle omstændigheder med 20 % i EU. Pakken behandler også det indre marked for el og gas, sammenkædning af el- og gasnet og forslag om at fremme bæredygtig elproduktion fra fossile brændstoffer: en køreplan for fremme af fornyelige energikilder, herunder et bindende mål om, at fornyelige energikilder skal levere 20 % af EU's samlede energimix senest i 2020, energibesparelser svarende til en 20 % effektivitetsforøgelse inden 2020 og en fremtidig europæisk strategisk energiteknologiplatform. Det Europæiske Råd gav sin støtte til disse målsætninger og pakkens vigtigste politikker den 9. marts 2007.

EØSU har udarbejdet udtalelser om alle tidligere vejledende kerneenergiprogrammer, sådan som traktaten kræver. Udvalget har desuden behandlet kernekraft i adskillige andre udtalelser, senest navnlig i initiativudtalelsen fra 2004 om kernekraftens rolle, i hvis konklusioner EØSU skriver: »at atomenergi bør være et af elementerne i en diversificeret, afbalanceret, økonomisk og bæredygtig energipolitik i EU. I betragtning af de problemer, der er forbundet med atomenergi, vil det ikke være en god ide at satse udelukkende på atomenergi, men omvendt mener EØSU, at man ved at forkaste atomkraft delvis eller helt vil ødelægge EU's muligheder for at overholde sine forpligtelser på klimaområdet.«

3. Kommissionsdokumentet

Det er op til den enkelte medlemsstat at beslutte, om den vil anvende kernekraft til produktionen af el. Finland og Frankrig har for nylig besluttet at satse yderligere på kernekraft. I Nederlandene, Polen, Sverige, Tjekkiet, Litauen, Estland, Letland, Slovakiet, Storbritannien, Bulgarien og Rumænien er kernekraftpolitikken igen til debat. Tyskland, Spanien og Belgien viderefører indtil videre trods en fortsat debat deres udfasningspolitik på kernekraftområdet. 12 ud af de 27 medlemsstater har givet helt afkald på kernekraft.

Med 152 reaktorer i EU-27 leverer kernekraft i dag 30 % af Europas elektricitet, men hvis den afviklingspolitik, som er planlagt i flere EU-medlemsstater, fortsætter, vil energiformens andel blive væsentligt formindsket. Hvis man skal kunne imødekomme den forventede efterspørgsel på energi og ønsker at reducere Europas afhængighed af import udefra, må der træffes beslutning om nye investeringer samt længere levetid for visse anlæg.

Ifølge Kommissionen vil en styrkelse af kernekraften medvirke til en reduktion af CO2-emissionerne og være en vigtig faktor i indsatsen mod de globale klimaforandringer. Kernekraft er i alt væsentligt fri for CO2-emissioner og udgør en del af Kommissionens scenarie for begrænsning af kulstofemissionerne, herunder målsætningen om at reducere CO2-emissioner. Dette kunne også være et vigtigt parameter, når fremtidige handelsordninger for emissioner skal diskuteres.

Den vigtigste faktor for udsigten til vækst i kernekraften er økonomien. Et kernekraftværk kræver en startinvestering på 2-3,5 mia. EUR. Elektricitet produceret med kernekraft indebærer højere anlæggelsesomkostninger end produktion med fossile brændstoffer, men efter de første investeringer er driftsomkostningerne væsentligt lavere. Kommissionen skriver konkret følgende:

»De økonomiske risici, der er forbundet med et kernekraftværk, knytter sig til de store kapitalinvesteringer, der er nødvendige i starten, og kræver næsten fejlfri drift i de første 15-20 år af værkets levetid på 40-60 år, for at startinvesteringen kan tjene sig hjem. Af hensyn til nedlukning og affaldsforvaltning er det desuden nødvendigt at afsætte de nødvendige økonomiske ressourcer i 50-100 år efter, at reaktoren er taget ud af drift.«

»I EU27 (1) findes der i alt 152 kernereaktorer fordelt på 15 medlemsstater. Kernekraftværkerne er i gennemsnit næsten 25 år gamle (2) . I Frankrig, der har det største antal (59) kernereaktorer, som tegner sig for næsten 80 % af dets elproduktion, og Litauen, der kun har ét kernekraftværk, som imidlertid tegner sig for 70 % af produktionen, ligger gennemsnitsalderen på ca. 20 år. De 23 britiske kernekraftværker er i gennemsnit næsten 30 år gamle, hvorimod gennemsnitsalderen for de 17 tyske værker, der stadig er i drift, ligger på 25 år.«

El-produktion baseret på kernekraft er stort set forskånet for udsving i prisen på råstoffer, eftersom en beskeden mængde uran, som kommer fra overvejende stabile regioner i verden, kan holde en reaktor kørende i årtier. Med forholdsvis sikre og tilgængelige kendte uranressourcer til konkurrencedygtige priser vil det være muligt at dække kernekraftindustriens behov i yderligere mindst 85 år med det nuværende forbrug. Derfor er nye kernekraftværker en rentabel måde at producere grundlastelektricitet på i mange industrilande.

Kerneindustrien har foretaget betydelige investeringer siden 1997. Kommissionen erkender, at det er vigtigt at bevare en førerposition inden for kernekraft og støtter fortsat udvikling af en så avanceret ramme for kernekraft som muligt, der bl.a. skal omfatte ikke-spredning, affaldshåndtering og nedlukning. Siden undertegnelsen af Euratom-traktaten har nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse af befolkningen hørt til Det Europæiske Fællesskabs vigtigste opgaver, som yderligere har vundet i betydning efter de to seneste udvidelser.

På EU-niveau handler det om at videreudvikle den mest avancerede ramme for kernekraft i de medlemsstater, der vælger at anvende kernekraft, i overensstemmelse med de højeste standarder for sikkerhed, sikkerhedskontrol og ikke-spredning, som foreskrevet i Euratom-traktaten. Dette bør også omfatte forvaltning af atomaffald og nedlukning af anlæg.

at sætte mere gang i det internationale samarbejde, navnlig ved hjælp af et tættere samarbejde med IAEA og NEA, bilaterale aftaler med lande uden for EU og øget støtte til nabolande.

at fastlægge harmoniserede erstatningsregler og mekanismer, som sikrer, at der forefindes tilstrækkelige midler, såfremt der måtte ske en skade som følge af en kernekraftulykke,

at sørge for, at der tilbydes flere Euratom-lån, forudsat at lofterne, som Kommissionen allerede har foreslået, afpasses efter markedsbehovet,

at forenkle og harmonisere godkendelsesprocedurerne gennem et tættere samarbejde mellem de nationale tilsynsmyndigheder med henblik på at bevare de højeste sikkerhedsstandarder,

at følge op på henstillingen om harmonisering af de nationale strategier for forvaltning af nedlæggelsesfonde for at sikre, at de nødvendige ressourcer stilles til rådighed,

i den tidlige fase af det syvende rammeprogram at fastlægge teknologiplatforme, der sikrer en bedre koordinering af forskningen i bæredygtig nuklear fission og bortskaffelse i undergrunden inden for rammerne af nationale og industrielle programmer og EU's programmer,

at sikre, at medlemsstaterne iværksætter nationale planer for forvaltning af radioaktivt affald,

at nedsætte en ekspertgruppe på højt niveau om nuklear sikkerhed og sikkerhedskontrol, som gradvis skal skabe en fælles forståelse og på et senere tidspunkt udarbejde yderligere europæiske regler for nuklear sikkerhed og sikkerhedskontrol,

at fastlægge fælles referenceniveauer for nuklear sikkerhed, der skal anvendes i EU, baseret på medlemsstaternes nukleare sikkerhedsmyndigheders omfattende ekspertise,

4. Generelle bemærkninger

EØSU hilser Kommissionens nye forslag til vejledende kerneenergiprogram velkommen. Energimarkedet har udviklet sig meget i de ti år, der er gået siden sidste udgave. Navnlig de allerseneste år har nye og dramatiske udviklingstendenser skabt megen opmærksomhed omkring alle tre aspekter af energipolitikken: forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og overkommelige priser, og ikke mindst miljøet, navnlig klimaforandringerne. EU har reageret på de åbenlyse problemer og udfordringer ved at foreslå en europæisk energipolitik. I den forbindelse er det nødvendigt med en analyse af og forslag vedrørende kernekraft. Herved får kernekraft en plads på den generelle energiscene og den nødvendige information skaffes til veje for en debat om og en definition af en energipolitik for Europa.

I sin udtalelse fra 2004 om »atomkraftens betydning for el-produktionen« foreslog EØSU at gøre »en indsats for at oplyse om atomkraftindustriens betydning i praksis: forsyningssikkerhed, ingen CO2 udslip, konkurrencedygtige priser, sikkerhed og håndtering af brugte brændselselementer, således at det organiserede civilsamfund kan få mulighed for at foretage en kritisk analyse af debatten om disse spørgsmål«. Det nye vejledende kerneenergiprogram indeholder information af denne art, og EØSU er i store træk enig i analysen og beskrivelsen i Kommissionens dokument. De fleste af kernekraftens nøgleaspekter behandles og beskrives efter udvalgets mening korrekt. Udvalget gør dog opmærksom på yderligere aspekter af kernekraften, som også bør tages i betragtning.

Større energieffektivitet, herunder kraftvarmeproduktion, og dermed mindre efterspørgsel er det vigtigste mål på den energipolitiske dagsorden. Der er stadig behov for store investeringer i energiproduktion i EU med henblik på at udskifte gamle værker og eventuelt tilfredsstille ny efterspørgsel, eftersom tendenserne på markedet og den teknologiske udvikling kan føre til, at elektricitetens andel af den samlede energiefterspørgsel øges.

EØSU noterer sig de aktuelle planer om at fortsætte driften af kernekraftværker, som har overskredet grænsen for kommerciel udnyttelse på mellem 30 og 40 år. Kommissionen har ikke behandlet spørgsmålet om de europæiske kernekraftværkers levetid tilstrækkeligt indgående i sin meddelelse. Dette er et emne, som kræver flere oplysninger. Eftersom det fremgår af Kommissionens meddelelse, at »i nogle medlemsstater vil staten stadig være nødt til at bære en række økonomiske og miljømæssige risici, herunder ansvaret for anlæg til langsigtet affaldsbortskaffelse og -forvaltning«, vil det i fremtiden være nødvendigt at finde løsninger på dette område.

De nye investeringer bør ideelt set leve op til målsætningerne om forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og bekæmpelse af klimaændringer. I lyset af andre energiformers karakteristika og muligheder må man forvente, dels at eksisterende kerneværkers levetid forlænges, dels at der tilføres nye investeringer. På dette område er udvalget enig med Kommissionen.

Ifølge Kommissionen er der uranressourcer nok til de næste 85 år med det nuværende forbrug. Kilderne vurderer dog ressourcerne forskelligt — med et spænd for varigheden på mellem 85 og 500 år. Eftersom adgangen til brændstof er vigtigt for forsyningssikkerheden, bør Kommissionen fremlægge mere detaljerede oplysninger om uranressourcernes størrelse.

Når man sammenligner miljøvirkningen af forskellige energikilder, er det vigtigt at vurdere den overordnede miljøvirkning af hele processen: råstoflevering, produktion, transport, energiproduktion, genbrug og affaldsbortskaffelse. Verdensenergirådet (WEC) har offentliggjort en samlerapport (Comparison of Energy Systems Using Life Cycle Assessment, WEC, juli 2004), hvor en række eksisterende livscyklusvurderinger blev identificeret og gennemgået. Rapporten viser, at CO2-emissioner per kWh elektricitet produceret med kernekraft er lav og på samme niveau som produktion med vind, biomasse og vandkraft, dvs. et niveau, der svarer til ca. 1-5 % af emissionerne fra kulfyrede værker.

Det er således vigtigt at gøre sig klart, at kernekraft leverer et værdifuldt bidrag til minimeringen af drivhusgasserne. Med det nuværende energimix betyder anvendelsen af kernekraft i EU, at man undgår et udslip på ca. 600 mio. ton CO2 om året. I verden som helhed er der tale om rundt regnet 2 mia. ton CO2. Dette svarer til den aktuelle udledning af CO2 fra Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige til sammen. Hvis visse medlemsstaters planlagte udfasning fastholdes, vil en stor del af de nuværende kernekraftværker skulle erstattes af andre energikilder uden CO2-emissioner. Hvis man ydermere ikke erstatter de eksisterende kernekraftanlæg med nye efter afsluttet tjeneste, vil al kernekraft skulle skiftes ud med anden energi uden CO2-emissioner på mellemlangt sigt.

Tager man udgangspunkt i Det Europæiske Råds beslutning om målsætninger for drivhusgasser i 2020 og frem, står det klart, at al ekstrakapacitet til kulstoffattig el-produktion (fornyelige energikilder, kernekraft eller »rent kul«) skal afløse energifremstillingskapacitet, der skaber CO2-emissioner, og således bidrage til den samlede produktion af kulstoffattig elektricitet. I praksis betyder dette, at hvis ikke kernekraftens nuværende andel opretholdes indtil helt nye energiløsninger er for hånden, kan målsætningerne for klimaet og energipolitikken ikke opfyldes på en økonomisk forsvarlig måde. Omvendt er det indlysende, at man opnår større energieffektivitet og dermed modvirker klimaændringer, hvis en større andel af energiproduktionen kommer fra kernekraft og fornyelige energikilder.

EØSU støtter målsætningen om at internalisere de eksterne omkostninger i priserne for energiproduktion og lignende markedsaktiviteter. Ifølge Kommissionens undersøgelse vedrørende eksterne omkostninger ExternE (3) udgør de eksterne omkostninger for kernekraft ca. 0,4 cent/kWh. De tilsvarende eksterne omkostninger ved kulfyret energiproduktion skønnes at være over 10 gange højere, for biomasse nogle få gange højere, for vindkraft lavere og for vandkraft det samme niveau som for kernekraft.

Kommissionen gør opmærksom på, at det springende punkt er, om kernekraften kræver politiske tiltag. Alle rene energiteknologier bør behandles ens. Der bør findes mekanismer til at tilskynde til forskning i næste generation af reaktorer og det dertil knyttede kernebrændselskredsløb. Man kunne overveje at give støtte til helt nyskabende pilotprojekter, men konventionel kernekraft har ikke brug for støtte og skal derfor ikke have det.

Kommissionen har indset, at den offentlige opinion og befolkningens opfattelse af kernekraften er afgørende for kernekraftpolitikkens fremtid. Udvalget er enig heri, men minder om, at befolkningens holdning varierer meget fra land til land. Befolkningen skal have lettere adgang til information, og beslutningsprocedurerne skal være mere gennemsigtige. Undersøgelser viser nemlig, at befolkningen i EU er dårligt informeret om kernespørgsmål. Her kan Kommissionen spille en vigtig rolle. Men der er også brug for egentlige foranstaltninger, der kan fjerne befolkningens bekymring, sådan som EØSU har gjort opmærksom på mange gange tidligere.

Udvalget understreger, at EU har et permanent ansvar for at udvikle den mest avancerede ramme for kernekraft i de medlemsstater, der vælger at anvende kernekraft, i overensstemmelse med de højeste standarder for sikkerhed, sikkerhedskontrol og ikke-spredning, som foreskrevet i Euratom-traktaten.

Den mest presserende opgave består i at løse problemet med radioaktivt affald, navnlig endelig bortskaffelse af brugt nukleart brændsel, hvor teknologien findes, men de politiske beslutninger mangler. Dette er den største miljø- og sundhedsmæssige forhindring for befolkningens accept. Ifølge det vejledende kerneenergiprogram har intet land endnu implementeret den foreslåede endelige løsning. Der gøres dog fremskridt i Finland, hvor man har valgt en lokalitet til deponering, såvel som i Sverige og Frankrig, hvor man er nået langt med udvælgelsen af en passende lokalitet.

Den nye terrortrussel nævnes ikke i det vejledende kerneenergiprogram. Terror er en alvorlig trussel for kernekraftværker ligesom for mange andre industrianlæg og offentlige bygninger over hele verden. Alle nye kernekraftværker bør konstrueres, så de kan klare et sammenstød med et stort passagerfly, uden at der slipper radioaktivt materiale ud fra kraftværket. Tekniske og menneskelige sikkerhedssystemer må også designes og udføres på en måde, så enhver form for terrorangreb internt i et kernekraftværk forhindres. Kommissionen bør sammen med de ansvarlige myndigheder og operatører iværksætte initiativer, der kan sikre, at alle kernekraftværker træffer de fornødne terrorforebyggende foranstaltninger.

En anden bekymring gælder kernekraftens tiltrækningskraft som arbejdsplads eller forskningsobjekt efter næsten 20 års moratorium i Europa. Den heraf resulterende manglende interesse blandt studerende og professionelle eksperter er en hæmsko for den generelle udvikling af kernekraft og kan tilmed udgøre en sikkerhedsrisiko. EØSU er enig med Kommissionen i, at ekspertise inden for strålingsbeskyttelse og nuklear teknologi er fundamental for EU, og at man derfor skal sørge for uddannelse, efteruddannelse og forskning på disse områder. På samme måde skal man sørge for, at viden bevares og videregives fra den generation af videnskabsmænd og ingeniører, som konstruerede de nuværende kernekraftværker i Europa, eftersom ingen unge eksperter igennem en årrække er gået ind i branchen i mange lande.

Kommissionen erindrer om, at det er op til den enkelte medlemsstat at beslutte, om den vil anvende kernekraft. EØSU støtter den enkelte medlemsstats ret til at sammensætte sit eget energimix, herunder brug af kernekraft. Denne ret bør respekteres ikke alene af EU, men også af de andre medlemsstater. Ikke desto mindre kan én medlemsstats beslutninger på mange måder få konsekvenser for situationen i andre, og den indbyrdes afhængighed vil vokse, efterhånden som det indre marked åbnes på flere og flere områder.

5. Bemærkninger til forslag til foranstaltninger

EØSU deler Kommissionens synspunkt, at fælles referenceniveauer for nuklear sikkerhed, og deres anvendelse i EU skal baseres på medlemsstaternes nukleare sikkerhedsmyndigheders omfattende ekspertise koordineret i WENRA (4) . Enhver anden tilgang ville kunne bringe det nuværende høje sikkerhedsniveau i fare i nogle medlemsstater.

En ekspertgruppe på højt niveau om nuklear sikkerhed og sikkerhedskontrol bestående af repræsentanter for kompetente nationale myndigheder ville kunne fremme harmoniseringsprocessen og hjælpe med at skabe større overensstemmelse med de internationale konventioner om nuklear sikkerhed.

Det er efter EØSU's mening presserende for medlemsstater, der anvender kernekraft, at udarbejde nationale planer for forvaltning af kernebrændsel og radioaktivt affald. Nationale planer kan omfatte en rent national tilgang, en flernational tilgang eller en tosporet tilgang. Alt andet er at betragte som uansvarlig videregivelse af denne generations forpligtelser til kommende generationer.

Teknologiplatforme har vist sig som glimrende redskaber til at skabe offentlige/private partnerskaber til udvikling af europæiske strategiske forskningsdagsordener. EØSU støtter Kommissionens forslag om at bruge dette redskab på områderne bæredygtig nuklear fission og bortskaffelse i undergrunden. Dette kunne være et kærkomment redskab til at tiltrække unge forskere til kernekraftindustrien.

For at sikre fuld dækning af driftsomkostningerne i hele et værks levetid og for at garantere lige konkurrencevilkår er det vigtigt, at operatørerne sørger for, at de fornødne ressourcer er for hånden gennem nedlæggelsesfonde både i EU og internationalt. Udvalget ser dog ingen grund til, at forvaltningen af disse fonde harmoniseres fuldstændigt, så længe principperne om fuld og sikker dækning og gennemsigtighed er opfyldt.

Overholdelse af de højeste sikkerhedsstandarder samt forenkling og gradvis harmonisering af godkendelsesprocedurerne gennem et tættere samarbejde mellem de nationale tilsynsmyndigheder er nødvendige for at gøre varigheden af anlæggelsesprojekter lettere at forudse, hvilket vil muliggøre en mere præcis planlægning og omkostningsberegning. Sikkerheden må aldrig sættes på spil.

EØSU støtter Kommissionens forslag om at ajourføre lofterne for lån via Euratom og at gøre disse lån lettere tilgængelige. Principielt bør investeringer i alle energiformer have lige adgang på lige vilkår til Den Europæiske Investeringsbanks finansinstrumenter.

Harmoniserede erstatningsregler, herunder en mekanisme, som sikrer, at der forefindes tilstrækkelige, ikke-offentlige midler, såfremt der måtte ske en skade som følge af en kernekraftulykke, er ifølge EØSU endnu en forudsætning for, at kernekraft kan opnå større accept. Det nuværende system (med ansvar op til 700 mio. $) opfylder ikke dette krav. Forsikringsproblemet, som er forbundet med en meget lav sandsynlighed for, at en ulykke indtræffer, kombineret med de potentielt meget alvorlige og dyre skader, hvis den alligevel skulle ske, bør behandles på en åben, konstruktiv og praktisk måde. En såkaldt »forsikringspool« kunne være en mulighed.

Ud over Kommissionens egne forslag synes EØSU, at Kommissionen skal være opmærksom på følgende forhold, når den forbereder de næste skridt:

Medlemsstaternes opmærksomhed skal henledes på, at behovet for uddannelse og efteruddannelse inden for kernekraft og kernekraftteknologi, herunder specielt uddannelse og efteruddannelse i nuklear sikkerhed, sandsynligvis vil vokse. Uddannelse er ikke kun et middel til at oplære nye sagkyndige inden for kerneenergi, men også til at øge befolkningens bevidsthed om dette område, hvilket er af grundlæggende betydning for den offentlige meningsdannelse.

Det skal undersøges nærmere, om der eventuelt er problemer med at skaffe investeringer i kernekraft på et åbent energimarked på grund af de fornødne investeringers størrelse og den lange anlæggelsestid, samt hvilket markedsbaserede løsninger der eventuelt er for hånden.

Den europæiske kerneteknologiindustri har opnået en international førerposition, som skaber arbejdspladser af høj klasse, samtidig med at den højner den nukleare sikkerhed globalt i kraft af sine meget gode sikkerhedsstatistikker. Eftersom investeringerne i kernekraft forventes at stige globalt, bør såvel kerneindustrien som forsyningsindustrien bag være omfattet af Kommissionens nye tilgang til industripolitik, hvis denne førerposition skal fastholdes.

Endelig bifalder EØSU Kommissionens intentioner om at publicere det vejledende kerneenergiprogram med hyppigere intervaller for at give et bedre ajourført billede af situationen i EU.

(1) Bilag 2: Landespecifikke oplysninger om igangværende aktiviteter i forbindelse med det nukleare brændselskredsløb.

(2) Bilag 1: Se figur 6 og 7, der viser kernekraftværker fordelt på alder og aldersfordelingen i de forskellige lande.

(3) External Costs — Reasearch results on socio-environmental damages due to electricity and transport, Europa-Kommissionen, 2003.

(4) Western European Nuclear Regulatory Authorities.

BILAG

til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under debatten, men fik mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 1.1

Tekst ændres

»I 2004 foreslog EØSU i sin udtalelse om »atomkraftens betydning for el-produktionen« at gøre »en indsats for at oplyse om atomkraftindustriens betydning i praksis: forsyningssikkerhed, ingen CO2- udslip, konkurrencedygtige priser, sikkerhed og håndtering af brugte brændselselementer, således at det organiserede civilsamfund kan få mulighed for at foretage en kritisk analyse af debatten om disse spørgsmål«. Det nye vejledende kerneenergiprogram indeholder nogle informationer af denne art. EØSU er i store træk enig i analysen og beskrivelsen i Kommissionens kommunikation, men kan samtidig konstatere, at vigtige emner ikke behandles (se ligeledes punkt 1.6). De fleste af kernekraftens vigtigste aspekter behandles og beskrives efter udvalgets mening korrekt. Udvalget gør dog opmærksom på yderligere aspekter af kernekraften, som også bør tages i betragtning.«

Begrundelse

Skal ses i sammenhæng med de andre ændringsforslag og punkt 1.6 i forslaget til udtalelse, hvor der gøres opmærksom på, at vigtige delaspekter (terrorangreb, kølevand) ikke er blevet tilstrækkeligt behandlet.

Afstemningsresultat

For: 49

Imod: 52

Hverken for eller Imod: 11

Punkt 1.2

Tekst ændres

»Med en andel på 31 % af elproduktionen og 15 % af det samlede forbrug af primærenergi i EU i 2004 er kernekraft en afgørende faktor på energimarkedet. Kernekraft opfylder til fulde målsætningerne for EU's energipolitik. Omkostningerne ved kernekraft er i dag klart konkurrencedygtige. Den ydre afhængighed er begrænset, og adgangen til brændstoffer er diversificeret og sikker. Kravene til sikkerhed og forsyning er således opfyldt. Kernekraft er i øjeblikket den vigtigste kilde en af de største kilder til stort set kuldioxid-fri (CO2-fri) energi i Europa. Miljøpåvirkningen er begrænset og beskeden.«

Begrundelse

I Kommissionens dokument tales ikke om »den største kilde« men om »en af de største kilder« til stort set kuldioxid-fri (CO2-fri) energi. Der bør citeres korrekt.

Hvad angår de andre miljøpåvirkninger, se de andre ændringsforslag.

Afstemningsresultat (NB: Sidste del af ændringsforslaget — sletning af punktum — blev vedtaget af forsamlingen)

For: 57

Imod: 60

Hverken for eller Imod: 3

Punkt 1.3

Tekst ændres

»Tager man udgangspunkt i Det Europæiske Råds beslutning om målsætninger for drivhusgasser i 2020 og frem, står det klart, at al ekstrakapacitet til kulstoffattig el-produktion (fornyelige energikilder, kernekraft eller »rent kul«) skal afløse energiproduktionkapacitet, der skaber CO2-emissioner, og således bidrage til den samlede produktion af kulstoffattig elektricitet. EØSU noterer sig følgende udsagn i Kommissionens meddelelse: »Mere end 110 kernekraftanlæg i EU befinder sig i øjeblikket på forskellige stadier af en nedlukning. Det forventes, at mindst en tredjedel af de 152 kernekraftværker, der er i drift i dag i det udvidede EU, skal nedlukkes inden udgangen af 2025 (uden at der tages hensyn til eventuelle forlængelser af værkernes driftstid).« Eftersom Kommissionen til dato kun er blevet underrettet om bygning af én reaktor, vil den andel af elektriciteten, som produceres med nuklear teknologi, højst sandsynligt blive væsentligt reduceret. Klimamålsætningerne vil i henhold til en studie foretaget af det tyske forbundskansleri i Tyskland imidlertid kunne nås, men det kræver, at der gøres en yderligere indsats for at spare på forbruget af elektricitet og fremme effektiviteten og anvendelsen af vedvarende energier. I praksis betyder dette, at hvis ikke kernekraftens nuværende andel opretholdes indtil helt nye, rene energiløsninger bliver tilgængelige, kan målsætningerne for klimaet og energipolitikken ikke opfyldes.«

Begrundelse

Skal ses i sammenhæng med Kommissionens dokument og omtalte undersøgelse.

Afstemningsresultat

For: 49

Imod: 65

Hverken for eller Imod: 6

Punkt 1.7

Tekst ændres som følger:

»En anden bekymring for de medlemsstater, der fortsat vil satse på kerneenergi kan være er kernekraftens tiltrækningskraft som arbejdsplads eller forskningsobjekt efter næsten 20 års moratorium i Europa. EØSU er enig med Kommissionen i, at ekspertise inden for strålingsbeskyttelse og nuklear teknologi er fundamental for EU, og at man derfor skal sørge for uddannelse, efteruddannelse og forskning på disse områder. Dette er primært kernekraftindustriens ansvar«

Begrundelse

Man kan ikke tale om et »moratorium«, og ansvaret for uddannelse mm. ligger primært hos industrien ikke hos staten/Fællesskabet.

Afstemningsresultat (kun ændringsforslagets anden del blev sat under afstemning; den første del blev vedtaget)

For: 45

Imod: 71

Hverken for eller Imod: 2

Punkt 3.6.1

Nyt punkt 3.6.1 tilføjes

»EØSU bemærker, at der er forskelle mellem Kommissionens meddelelse og sammendraget i den seneste rødbog fra IAEA, hvad angår tilgængeligheden af uranressourcer. Det hedder i sammendraget, at »i henhold til de nuværende prognoser vil forsyningskapaciteten for natururan, inklusive eksisterende, fastlagte, planlagte og mulige produktionsanlæg, der støttes med identificerede ressourcer (…), kunne dække det forventede behov for uran på verdensplan i 2010, hvis alle produktionsudvidelser og nyopførelser forløber som planlagt, og produktionen overalt kører på fuld kapacitet. (…) Eftersom de sekundære kilder imidlertid forventes at komme til at spille en mindre vigtig rolle, navnlig efter 2015, bør behovet for reaktorer i stigende grad dækkes gennem udvidelser af allerede eksisterende produktionsanlæg og opførelse af nye produktionsanlæg eller udnyttelse af alternative nukleare brændselskredsløb — begge dyre og langvarige projekter. For rettidigt at kunne tilvejebringe de nødvendige identificerede ressourcer vil det i nær fremtid være nødvendigt med en vedvarende og stærk efterspørgsel efter uran. Eftersom det kan være en langvarig proces at identificere og få adgang til nye ressourcer (typisk 10 år eller mere), kan det medføre knaphed på uranressourcer og konstante prisstigninger på uran, da der vil være færre sekundære kilder.« EØSU forventer, at Kommissionen vil afklare dette spørgsmål.«

Begrundelse

Vi bør være opmærksomme på klare forskelle og ikke undlade at kommentere dem.

Afstemningsresultat

For: 49

Imod: 65

Hverken for eller Imod: 5

Punkt 4.1

Tekst ændres

»EØSU hilser noterer sig Kommissionens nye forslag til vejledende kerneenergiprogram velkommen. Energimarkedet har udviklet sig meget i de ti år, der er gået siden sidste udgave. Navnlig de allerseneste år har nye og dramatiske udviklingstendenser skabt megen opmærksomhed omkring alle tre aspekter af energipolitikken: forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og overkommelige priser, og ikke mindst miljøet, navnlig klimaforandringerne. EU har reageret på de åbenlyse problemer og udfordringer ved at foreslå en europæisk energipolitik. I den forbindelse er det nødvendigt med en analyse af og forslag vedrørende kernekraft. Herved får kernekraft en plads på den generelle energiscene, og en del af den nødvendige information skaffes til veje for en debat om og en definition af en energipolitik for Europa.«

Begrundelse

Ordføreren bemærker selv, at ikke alle aspekter drøftes (terrortruslen osv.).

Afstemningsresultat

For: 50

Imod: 69

Hverken for eller Imod: 2

Punkt 4.5

Tekst ændres

»De nye investeringer bør ideelt set leve op til målsætningerne om forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og bekæmpelse af klimaændringer. I lyset af andre energiformers karakteristika og muligheder må man forvente, dels at noterer EØSU sig, at det i nogle lande drøftes at forlænge eksisterende kerneværkers levetid forlænges, dels at der og at tilføres igangsætte nye investeringer. På dette område er udvalget enig med Kommissionen.«

Begrundelse

Stilleren af ændringsforslaget kan ikke finde det afsnit i meddelelsen, hvor Kommissionen siger, at »man må forvente«, at kerneværkers levetid forlænges. Dette er ren spekulation.

Se også pkt. 1.5, som blev ændret på sektionsmødet, hvor vi giver udtryk for bekymring over en mulig forlængelse af levetiderne.

Afstemningsresultat

For: 50

Imod: 67

Hverken for eller Imod: 6

Punkt 4.6

Tekst tilføjes:

»Ifølge Kommissionen er der uranressourcer nok til de næste 85 år med det nuværende forbrug. Kilderne vurderer dog ressourcerne forskelligt — med et spænd for varigheden på mellem 85 og 500 år. Eftersom adgangen til brændstof er vigtigt for forsyningssikkerheden, bør Kommissionen fremlægge mere detaljerede oplysninger om uranressourcernes størrelse. Samtidig gøres der endnu en gang opmærksom på, at spørgsmålet om, hvor længe der vil være uranressourcer til rådighed, vurderes meget forskelligt.«

Begrundelse

Selvindlysende.

Afstemningsresultat

For: 55

Imod: 68

Hverken for eller Imod: 0

Punkt 4.8

Tekst ændres:

»Det er således vigtigt at gøre sig klart, at kernekraft leverer et værdifuldt bidrag til minimeringen af drivhusgasserne. Med det nuværende energimix betyder anvendelsen af kernekraft i EU, at man undgår et udslip på ca. 600 mio. ton CO2 om året. I verden som helhed er der tale om rundt regnet 2 mia. ton CO2. Dette svarer til den aktuelle udledning af CO2 fra Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige til sammen. Hvis visse medlemsstaters planlagte udfasning fastholdes, vil en stor del af de nuværende kernekraftværker skulle erstattes af andre energikilder uden CO2-emissioner, energieffektivitetsforanstaltninger og energispareforanstaltninger. Hvis man ydermere ikke erstatter de eksisterende kernekraftanlæg med nye efter afsluttet tjeneste, vil al kernekraft skulle skiftes ud med anden energi uden CO2-emissioner, effektivitetsforanstaltninger og spareforanstaltninger på mellemlangt sigt.«

Begrundelse

Som EØSU flere gange har gjort opmærksom på, må vi tænke videre end blot i retning af at erstatte en elproducent med en anden.

Bemærkning fra forslagsstiller: jeg havde bedt ordføreren om at dokumentere tallene for reduktion af CO2-udslip, eftersom der i arbejdsdokumentet — med kildeangivelse — var tale om 300 mio. ton. Dette er desværre ikke sket.

Afstemningsresultat

For: 61

Imod: 61

Hverken for eller Imod: 2

Punkt 4.9

Tekst tilføjes

»Tager man udgangspunkt i Det Europæiske Råds beslutning om målsætninger for drivhusgasser i 2020 og frem, står det klart, at al ekstrakapacitet til kulstoffattig el-produktion (fornyelige energikilder, kernekraft eller »rent kul«) skal afløse energifremstillingskapacitet, der skaber CO2-emissioner, og således bidrage til den samlede produktion af kulstoffattig elektricitet. I praksis betyder dette, at hvis ikke kernekraftens nuværende andel opretholdes indtil helt nye energiløsninger er for hånden, kan målsætningerne for klimaet og energipolitikken ikke opfyldes på en økonomisk forsvarlig måde. Omvendt er det indlysende, at man opnår større energieffektivitet og dermed modvirker klimaændringer, hvis en større andel af energiproduktionen kommer fra kernekraft og fornyelige energikilder. Klimamålsætningerne vil i henhold til en studie foretaget af det tyske forbundskansleri i Tyskland imidlertid kunne nås, men det kræver, at der gøres en yderligere indsats for at spare på forbruget af elektricitet og fremme effektiviteten og anvendelsen af vedvarende energiformer.«

Begrundelse

Selvindlysende.

Afstemningsresultat

For: 58

Imod: 65

Hverken for eller Imod: 1

Punkt 4.11.1

Tilføjelse af nyt punkt 4.11.1

»Kommissionen fastslår, at »erstatningsansvaret i forbindelse med kernekraftulykker i medlemsstaterne i EU15 er fastlagt i Pariserkonventionen fra 1960, hvorved der indførtes en harmoniseret international erstatningsordning for kernekraftulykker, der begrænsede operatørernes ansvar i tilfælde af kernekraftulykker til ca. 700 mio. USD.« EØSU mener, at der er tale om en indirekte subsidiering af kernekraft, og opfordrer til, at operatørerne pålægges en forpligtelse til at påtage sig ansvaret for alle potentielle skader gennem en passende forsikring.«

Begrundelse

På studiegruppens møder gjorde ordføreren opmærksom på, at »der kan og skal findes en løsning«. Det fremgår imidlertid ikke af teksten, og derfor fremsættes dette ændringsforslag.

Henvisning: I Tyskland er ansvarsforsikringen for biler på 100 mio. EUR. Set i forhold de potentielle skader er 700 mio. USD for kernekraftværker et latterligt lavt beløb!!!

Afstemningsresultat

For: 41

Imod: 44

Hverken for eller Imod: 3

Punkt 4.14

Tekst ændres

»Den mest presserende opgave består i at løse problemet med radioaktivt affald, navnlig endelig bortskaffelse af brugt nukleart brændsel, hvor teknologien findes, men de politiske beslutninger mangler. Dette er den største miljø- og sundhedsmæssige forhindring for befolkningens accept af kernekraft. Ifølge det vejledende kerneenergiprogram har intet land endnu implementeret den foreslåede endelige løsning. Der gøres dog fremskridt i Finland, hvor man har valgt en lokalitet til slutdeponering, såvel som i Sverige og Frankrig, hvor man er nået langt med udvælgelsen af en passende lokalitet.«

Begrundelse

Problemet er ikke løst teknisk nogetsteds.

Afstemningsresultat

For: 55

Imod: 69

Hverken for eller Imod: 4