KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
i'4 -
Bruxelles, den 08.01.1997 
KOM(96) 681 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
Anden rapport i henhold til artikel 
14 
GENNEMFØRELSE AF RÅDETS 
FORORDNING (EØF) NR. 218/92 
AF 27. JANUAR 1992 
OM ADMINISTRATIVT SAMARBEJDE INDEN FOR 
OMRÅDET INDIREKTE SKATTER (MOMS) 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
1. BAGGRUND.... , 3 
1.1. Overgangsordningen for moms 3 
1.2. De kontrolmæssige følger af overgangsordningen for moms 3 
1.3. Fællesskabets retlige rammer for administrativt samarbejde 4 
2. EN EVALUERING AF DET ADMINISTRATIVE SAMARBEJDES 
UDVIKLING I 1994 OG 1995 5 
2.1. Udviklingen i Fællesskabet 5 
2.1.1. Udvidelsen af Fællesskabet i 1995 5 
2.1.2. Bekæmpelse af svig 5 
2.1.3. Forsøg med multilateral momskontrol 6 
2.1.4. Gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer 7 
2.2. Det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne 8 
2.2.1. Anvendelse af samarbejdsinstrumenterne 8 
2.2.2. Medlemsstaternes rolle ved indsamling af oplysninger 13 
2.2.3. De centrale forbindelseskontorer og deres rolle ved overholdelse 
af frister 13 
3. KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER 15 
3.1. Konklusioner 15 
3.2. Anbefalinger 16 
1. BAGGRUND 
1.1. Overgangsordningen for moms 
I 1991 besluttede Rådet, at indføre overgangsordningen for moms1, med henblik på at 
afskaffe den fiskale kontrol ved Fællesskabets indre grænser fra den 1.1.1993. Denne 
ordning betyder, at transaktioner mellem skattepligtige personer inden for Fællesskabet 
vedbliver med at blive beskattet i henhold til de satser og regler, der gælder i 
bestemmelsesmedlemsstaten. Der blev indført en fritagelse i forbindelse med levering af 
goder i en anden medlemsstat, som erstattede fritagelsen ved udførsel, og den 
skattepligtige handling "indførsel" blev erstattet af "erhvervelse" i 
indførselsmedlemsstaten. 
Nærmere oplysninger om, hvordan overgangsordningen for moms fungerer, findes i 
Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om virkningen af 
momsovergangsordningen for samhandelen mellem medlemsstaterne2. 
1.2. De kontrolmæssige følger af overgangsordningen for moms 
Før 1. januar 1993 bestod kontrol af handel på tværs af grænserne mellem personer, som 
var skattepligtige i Fællesskabet, i at kontrollere de dokumenter, der ledsagede goderne, 
når disse fysisk blev transporteret, ved de nationale grænser. Med afskaffelsen af 
grænsekontrollen blev den fiskale kontrol af samhandel mellem medlemsstater integreret i 
de enkelte landes momskontrol. 
De krav, som momskontrol stiller, og den udfordring, der ligger i ophævelsen af 
grænsekontroller, forudsatte en hidtil uset grad af samarbejde mellem medlemsstaterne. 
Der var især behov for at få oplysninger fra andre medlemsstater for at kunne gennemføre 
momskontrollen. Der var brug for: 
• at kunne få oplysninger om alle transaktioner i Fællesskabet, der gennemføres mellem 
virksomheder, som er momsregistreret i én medlemsstat, og virksomheder, som er 
registreret i en anden medlemsstat 
• at kunne kontrollere køberens momsregistreringsnummer. 
Disse oplysninger, som indgår i medlemsstaternes metodologi for momskontrol af 
transaktioner inden for Fællesskabet, leveres af VAT Information Exchange System 
(VIES), som er et fælles computernet til udveksling af oplysninger. 
i 
2 Rådets direktiv 91/6807EØF om tilfojclse til det fælles merværdiafgiftssystem og om ændring, med 
henblik på afskaffelse af de fiskale grænser, af direktiv 77/388/EØF. EFT nr. L 376 af 31. 12. 1991. 
s. 1. 
KOM(94) 515 endelig udg., 23.11.1994. 
1.3. Fællesskabets retlige rammer for administrativt samarbejde 
Rådets forordning (EØF) nr. 218/923 vedrører administrativt samarbejde inden for 
området indirekte skatter (moms). Den fastlægger de retlige rammer, som pålægger 
medlemsstater at udveksle oplysninger, som er nødvendige for at gennemføre kontrol med 
moms på transaktioner inden for Fællesskabet; forordningen er udformet med henblik på 
at supplere bestemmelserne i direktiv 77/799/EØF4 (om gensidig bistand mellem 
medlemsstaterne inden for området direkte og indirekte skatter). Forordningen giver også 
medlemsstaterne ret til at modtage oplysningerne samlet med jævne mellemrum eller til at 
fa supplerende detaljerede oplysninger efter anmodning. Direktiv 76/308/EØF5 omhandler 
gensidig bistand ved inddrivelse af bl.a. momsgæld til nationale myndigheder. 
Det Stående Udvalg vedrørende Administrativt Samarbejde, SCAC, blev nedsat i henhold 
til forordningens artikel 10. SCAC, der forestås af Kommissionen, er ansvarlig for den 
løbende kontrol med udviklingen inden for administrativt samarbejde og gensidig bistand. 
Udvalget overvåger også medlemsstaternes resultater med hensyn til indsamling, 
udveksling og udnyttelse af oplysninger. 1 medlemsstaterne varetages den daglige 
administration af ordningerne af et net af centrale forbindelseskontorer. 
Artikel 11 i forordning (EØF) nr. 218/92 bestemmer, at "Medlemsstaterne og 
Kommissionen gennemgår og evaluerer anvendelsen af de bestemmelser vedrørende det 
administrative samarbejde, der er fastlagt i denne forordning...". 1 henhold til artikel 11 er 
Kommissionen også ansvarlig for at samle medlemsstaternes erfaringer angående nye 
former for skatteunddragelse eller skattesvig. 
Artikel 14 bestemmer, at "Hvert andet år efter datoen for dette direktivs ikrafttræden 
forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om betingelserne for 
gennemførelsen af denne forordning, navnlig på grundlag af den permanente 
kontrolprocedure, der er omhandlet i artikel 11 ." 
Den første rapport i henhold til artikel 14 i forordning (EØF) nr. 218/92, som blev 
offentliggjort den 23. juni 19946, beskrev de nye administrative rammer, som blev fastlagt 
efter ophævelsen af momskontrollen ved grænserne, og berettede om den nye strukturs 
vellykkede gennemførelse. Denne anden rapport beskriver ordningens udvikling siden 
1993, evaluerer dens effektivitet og kommer med forslag til forbedringer. 
3 EFTnr. L 24 af 1.2.1992. s. 1. 
4 EFT nr. L 366 af 27.12.1977. s. 15. Direktivet er senest ændret ved direktiv 92/12/EØF (EFT nr. 
L 76 af 23.3.1992. s. 1). 
5 EFT nr. L 73 af 19.3.1976, s. 18. Direktivet er senest ændret ved direktiv 92/108/EØF (EFT nr. 
L 390 af 31.12.1992. s. 124). 
6 KOM(94) 262 endelig ndg. 
2. EN EVALUERING AF DET ADMINISTRATIVE SAMARBEJDES UDVIKLING I 1994 OG 
1995 
2.1. Udviklingen i Fællesskabet 
2.1.1. Udvidelsen af Fællesskabet i 1995 
En af de vigtigste opgaver for SCAC og dets tekniske underudvalg i 1994 var at træffe 
forberedelser til udvidelsen af Fællesskabet den 1. januar 1995. De tiltrædende 
medlemsstater og Fællesskabet skulle træffe forberedelser for at sikre, at 
momsovergangsordningen for transaktioner inden for Fællesskabet kunne anvendes på den 
rigtige måde fra tiltrædelsesdatoen. Denne opgave skulle først og fremmest løses af de nye 
medlemsstater selv, dog skulle SCAC sørge for, at Østrig, Finland og Sverige blev 
forbundet til VIES-nettet, og at systemet blev tilpasset det udvidede Fællesskab. 
De tolv "gamle" medlemsstater og de tre nye medlemsstater påbegyndte en vellykket 
afprøvning af VIES-nettet fra den første uge i december 1994, og systemet fungerede for 
alle 15 medlemsstater fra 1. januar 1995. 
2.1.2. Bekæmpelse af svig 
I 1992 havde SCAC nedsat et underudvalg for bekæmpelse af svig, som havde til opgave 
at undersøge retlige, administrative og tekniske ordninger - som allerede eksisterer 
og/eller er under udvikling i Fællesskabet - med henblik på bekæmpelse af svig inden for 
området indirekte skatter. Samtidig havde Kommissionen anbefalet medlemsstaterne at 
vedtage et mere strategisk og operationelt program for kampen mod svig, men det blev 
afvist af nogle medlemsstater. I 1994 mødtes underudvalget kun to gange og slet ikke i 
1995. Aktiviteterne ved mødet i december 1994 var begrænset til sager om momssvig, 
som var indbragt af nogle fa medlemsstater. 
I praksis var underudvalgets arbejde i de første år koncentreret omkring indførelsen af et 
computernet (Skatte-SCENT) i medlemsstaterne og uddannelse af nationale embedsmænd 
i systemets brug. Selv om alle medlemsstater nu er forbundet til nettet og til trods for 
uddannelsen af embedsmændene, står det klart, at nettet med fa undtagelser kun i meget 
ringe udstrækning anvendes til at sende meddelelser mellem medlemsstaterne. Det tyder 
på, at systemets potentiale ikke udnyttes fuldt ud. Det giver især anledning til bekymring, 
da formålet med Skatte-SCENT var at fremme hurtig og sikker kontakt mellem de 
nationale forvaltninger, som beskæftiger sig med momssvig. Kommissionen gjorde i 1996 
igen en indsats for at demonstrere systemets fordele. 
Denne mangel på fælles aktiviteter ved bekæmpelse af svig på fællesskabsniveau er 
beklagelig. Den skyldes dels det begrænsede kompetenceområde, som underudvalget 
oprindelig fik tildelt af medlemsstaterne, hvor det slet ikke lykkedes at formulere en 
fællesskabsstrategi for bekæmpelsen af svig. Desuden blev Kommissionens forsøg på at 
udvikle en sammenhængende strategi også bremset af nogle medlemsstaters modvilje mod 
multilateralt samarbejde ved undersøgelser af formodet svig. Kommissionen havde derfor 
problemer med at opfylde sin forpligtelse i henhold til artikel 10 i forordning (EØF) nr. 
218/92 om at samle medlemsstaternes erfaringer angående nye former for 
skatteunddragelse eller skattesvig. 
SCAC har dog i 1996 vedtaget Kommissionens forslag om nye kompetenceområder for 
underudvalget, som skal opmuntre til og lette en bedre koordinering af medlemsstaternes 
indsats og ressourcer ved bekæmpelsen af svig. Det reaktiverede underudvalg har 
vedtaget et ambitiøst arbejdsprogram: at kortlægge de områder i systemet for indirekte 
skatter, der er mest følsomme over for svig; at evaluere den nuværende ordnings 
virkemåde og tilstrækkelighed med hensyn til bekæmpelse af svig; og at gøre den så 
effektiv som muligt. Hvis dette arbejdsprogram skal kunne gennemføres, er alle 
medlemsstater nødt til at garantere deres deltagelse i udveksling af oplysninger om 
konkrete sager, der undersøges. Kun hvis der virkelig er en vilje til at dele oplysninger, 
kan der udvikles en strategi til bekæmpelse af momssvig på fællesskabsniveau, hvilket er 
en forudsætning for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende. 
Kommissionen er på ad hoc-basis blevet informeret om sager, som vedrører indtægtstab 
på mellem 2 og 60 mio. ECU. Sådanne sager viser, at der er et behov for tæt koordinering 
af nationale myndigheders indsats i komplekse, grænseoverskridende sager. Den bistand, 
som Kommissionen kan yde ved at koordinere fællesskabsaktioner på dette område, 
hindres af manglen på et tilstrækkeligt bredt lovgivningsmæssigt grundlag, som det f.eks. 
allerede findes på told- og landbrugsområdet. 
2.1.3. Forsag med multilateral momskontrol 
Virksomheder, der handler i flere medlemsstater, behandles normalt som særskilte 
nationale enheder, hvad momskontrol angår. Kommissionen og medlemsstaterne blev i 
1994 opmærksomme på, at multinationale selskaber kunne udnytte eventuelle forskelle i 
medlemsstaternes skattebehandling til skade for den fri konkurrence og den overordnede 
kontrol. Da multinationale selskaber er ansvarlige for meget store afgiftssummer, må 
medlemsstaterne prioritere en kontrol af disse selskaber højt. 
I 1994 og 1995 påbegyndte SCAC forsøg med fælles kontrol af de multinationale 
selskaber under anvendelse af direktiv 77/799/EØF som det vigtigste juridiske instrument 
og med finansiel støtte fra Fællesskabet. 
Formålet med forsøgene var at afprøve effektiviteten af de instrumenter, som er til 
rådighed i henhold til Fællesskabets bestemmelser for administrativt samarbejde ved 
kontrol af multinationale selskaber. Forsøgene gjorde det også muligt at gennemføre en 
sammenligning af de forskellige kontrolmetoder i medlemsstaterne. 
Nogle medlemsstater deltog af forskellige årsager ikke i forsøgene. Nogle medlemsstater 
foretrak bilateral frem for multilateral momskontrol; andre følte, at de ikke kunne være 
med på grund af Kommissionens medvirken. Nogle medlemsstaters lovgivning forhindrede 
deres deltagelse, til trods for at Fællesskabets regler tillader sådanne aktiviteter. 
De medlemsstater, som deltog i forsøgene, meddelte, at de som følge af de fælles 
kontrolforanstaltninger havde faet et bedre kendskab til og en bedre forståelse af de 
kontrollerede virksomheders aktiviteter. Der blev opdaget fremgangsmåder, som 
udelukkende var beregnet på at opnå den størst mulige skattefordel. Nogle forvaltninger 
opdagede faktisk selskabsaktiviteter, som de hidtil ikke havde vidst noget om. Kontrollen 
bekræftede også, at virksomhederne udnyttede momsovergangsordningens kompleksitet 
og manglende klarhed samt de forskellige udlægninger, som medlemsstaterne har ret til. 
Resultaterne af forsøgene viste, at de instrumenter, der er til rådighed i henhold til 
Fællesskabets bestemmelser, kan anvendes til at forbedre kontrollen med multinationale 
selskaber. De viste dog også, at der er en række juridiske og praktiske hindringer for et 
effektivt samarbejde i forbindelse med kontrollen af disse komplekse, men ikke 
usædvanlige transaktioner. SCAC vedtog det første sæt generelle retningslinjer, der skal 
følges ved fremtidig multilateral momskontrol. 
Kommissionen vil på kort sigt fortsætte med at finansiere nogle forsøg med henblik på 
yderligere demonstration af behovet for multilateral frem for national eller bilateral 
momskontrol samt for at finjustere de retningslinjer, som allerede er udsendt. Til trods for 
de to vellykkede forsøg forsømmer medlemsstaterne dog fortsat at foretage en sådan 
multilateral kontrol på eget initiativ som en del af deres daglige kontrolaktiviteter. 
Kommissionen er af den opfattelse, at disse kontrolforanstaltninger bør være en del af 
nationale kontrolstrategier for at imødegå den udfordring, sådanne virksomheder udgør. 
Kommissionen mener, at de medlemsstater, som endnu ikke har deltaget i forsøgene, bør 
gøre det så hurtigt som muligt. 
2.1.4. Gensidig hisland ved inddrivelse af fordringer 
Det har i nogen tid stået klart, at der var problemer i samarbejdet i henhold til direktiv 
76/308/EØF om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med moms. 
Der bedes kun om bistand i et meget lille antal sager, og medlemsstaterne erkender, at 
resultaterne vedrørende inddrivelse af de ofte store skyldige momsbeløb er meget 
dårligere, end man burde kunne forvente. Kommissionen har med bistand fra 
medlemsstaterne gennemført en grundig analyse af årsagerne til disse problemer. 
Resultatet af Kommissionens analyse, som fandt bred tilslutning hos SCAC, var, at der er 
fem hovedårsager til problemerne: 
• store forskelle i medlemsstaternes beføjelser til at inddrive fordringer nationalt 
• retlig forskelsbehandling af nationale fordringer og andre medlemsstaters fordringer 
• inddrivelse af fordringer for andre medlemsstater prioriteres lavt 
• langsomme, komplicerede og vanskeligt forståelige ordninger vedrørende gensidig 
bistand 
• vanskeligheder med at finde frem til nogle skyldnere. 
Kommissionen vil i begyndelsen af 1997 fremsætte forslag, som skal forbedre direktivets 
anvendelse. Dette vil også skulle støttes af en varig indsats fra medlemsstaterne både med 
hensyn til at gøre mere udbredt bmg af direktivet og i form af en højere prioritering af de 
henvendelser, som sker i henhold til direktivet. 
2.2. Det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne 
2.2.1. A nvendelse afsamarbejdsinstrumenterne 
Hensigten med fællesskabsordningerne vedrørende administrativt samarbejde, som er 
fastlagt i forordning (EØF) nr. 218/92, er at undgå tab af skatteindtægter for 
medlemsstaterne. Forordningens artikel 4, stk. 2, giver en medlemsstat mulighed for efter 
anmodning at fa oplysninger om, hvorvidt en af medlemsstatens virksomheder har 
foretaget indkøb i Fællesskabet inden for et bestemt kvartal. 1 henhold ti! forordningens 
artikel 4, stk. 3, oplyses, hvem goderne er købt hos. Den samlede værdi af de 
transaktioner, som registreres i henhold til artikel 4, stk. 2, udveksles også automatisk 
mellem medlemsstaterne i slutningen af hvert kvartal via VIES. I henhold til forordningens 
artikel 5 og artikel 2 i direktiv 77/799/EØF kan medlemsstater også anmode om 
supplerende oplysninger, f.eks. om fakturanumre, samt dato for og værdi af 
enkelttransaktioner, med henblik på at kontrollere bestemte virksomheder 
Medlemsstaternes anvendelse af forordningens artikel 4, stk. 2 og 3, samt artikel 5 er 
nøgleelementerne i kontrollen af virksomheder, som handler inden for Fællesskabet. 
Da momsovergangsordningen blev indført, fastlagde Fællesskabet ikke nogen bestemt 
kontrolmetodologi eller metode til at udnytte oplysningerne fra VIES eller andre 
muligheder for at indsamle oplysninger. Hver medlemsstat beholdt retten til at kontrollere 
sine virksomheder på den rnåde, som den fandt hensigtsmæssig. Fællesskabet har ikke 
desto mindre i forbindelse med Matthaeus-programmet7 påbegyndt en debat om 
metodologien for kontrol af transaktioner i Fællesskabet. Programmet har givet 
medlemsstaterne mulighed for at sammenligne fremgangsmåder ved momskontrol i al 
almindelighed og ved transaktioner i Fællesskabet og anvendelse af VIES i særdeleshed, 
samt for at finde frem til den bedste fremgangsmåde. 
EFT nr. L 280 af 13.11.1993. s. 27. Yderligere oplysninger om programmet findes i Kommissionens 
rapporter til Rådet og Europa-Parlamentet (KOM(95) 663 endelig udg. og KOM(96) 543 endelig 
udg.). 
Kommissionen bad i begyndelsen af 1993 medlemsstaterne om at meddele detajler om 
ekstra afgifter, som var blevet fundet via de oplysninger, der udveksles over VIES, med 
henblik på at evaluere, hvor effektivt oplysningerne fra VIES anvendes. På daværende 
tidspunkt var de fleste medlemsstater uvillige (eller ikke i stand) til at meddele disse 
oplysninger, selv om de gik med til at meddele Kommissionen antallet af sager, hvor 
yderligere kontrol var blevet gennemført på baggrund af VIES-oplysninger; der er dog på 
nuværende tidspunkt stadig kun to eller tre medlemsstater, som regelmæssigt meddeler 
disse oplysninger. Kommissionen kan derfor kun evaluere medlemsstaternes anvendelse af 
de administrative samarbejdsordninger ved at undersøge deres anvendelse af 
nøgleelementerne, som er anmodninger i henhold til forordningens artikel 5 og direktivets 
artikel 2 samt anmodninger i henhold til forordningens artikel 4, stk. 2 og 3. 
Figur 1: Antal anmodninger pr. kvartal i 1994 og 1995 i henhold til artikel 5 i 
forordning (EØF) nr. 218/92 og artikel 2 i direktiv 77/799/EØF 
1200 
3Q94 4Q94 1Q95 4Q95 
Figur 1 viser en gradvis vækst i medlemsstaternes anmodninger om oplysninger. Antallet 
af anmodninger er dog kun en brøkdel af de titusinder af anmodninger pr. år, som 
medlemsstaterne i juni 1993 selv skønnede fandt sted. 
Figur 2 viser fordelingen af anmodningerne på medlemsstater. 
Figur 2: Antal anmodninger pr. medlemssstat i 1994 og 1995 i henhold til 
forordningens artikel 5 og direktivets artikel 2 
Den samlede stigning i antallet af anmodninger i henhold tii artikel 5, med tydelige 
forskelle mellem de enkelte medlemsstater, afspejles også i stigningen af anmodninger i 
henhold til artikel 4, som fremgår af figur 3. Det er en forudsætning for en anmodning i 
henhold til forordningens artikel 5, at medlemsstaterne først benytter sig af de muligheder, 
der er fastlagt i artikel 4. 
Figur 3: Samlet stigning i 1994 og 1995 i antallet af anmodninger i henhold til 
forordningens artikel 4, stk. 2 og 3. 
1Q94 2Q94 3Q94 4Q94 1Q95 2Q95 3Q95 4Q95 
Det samlede billede af udviklingen af det administrative samarbejde, som er vist i figur 1 
til 3, er positivt. Den vedholdende stigning i anvendelsen af VlES-faciliteterne og den 
gradvise stigning i antallet af anmodninger i henhold til artikel 5 og artikel 2 afspejler den 
stigende vægt, der lægges på administrativt samarbejde i forbindelse med kontrol af 
transaktioner i Fællesskabet. Som det ses af figur 4 og 5, skjuler den samlede stigning dog 
store forskelle mellem de enkelte medlemsstaters anvendelse af instrumenterne i artikel 4, 
stk. 2 og 3. 
10 
Figur 4: Antal anmodninger i 1994 og 1995 i henhold til forordningens artikel 4, 
stk. 2 og 3, pr. virksomhed i medlemsstaten, som foretager leveringer inden for 
Fællesskabet 
70 
60 
50 
40 
30 
20 
10 
0 l ; 1111.) 111 m i ni 111 
o 
Mange af anmodningerne i henhold til forordningens artikel 4 fremsættes for at tå 
bekræftet, at den pågældende virksomhed i den bistandssøgende medlemsstat ikke har 
foretaget nogen indkøb inden for Fællesskabet. Det er også en god måde at udnytte VIES-
oplysningerne på. Figur 5 viser medlemsstaternes anvendelse af forordningens artikel 4, 
stk. 3, for at kontrollere virksomheder, som foretager indkøb i andre medlemsstater. 
Figur 5: Antal anmodninger i 1994 og 1995 i henhold til artikel 4, stk. 3, i 
forordning (EØF) nr. 218/92 pr. virksomhed i medlemsstaten, som foretager indkøb 
inden for Fællesskabet 
Konklusionen, som kan drages på baggrund af figur 1 til 5, er, at selv om anvendelsen af 
de administrative samarbejdsordninger helt sikkert er tiltagende, anvendes de ikke i 
tilstrækkeligt omfang til at kunne kontrollere transaktioner inden for Fællesskabet godt 
nok i alle medlemsstater. Den ringe anvendelse af VIES-faciliteterne i nogle 
medlemsstater kan skyldes en række årsager. Det er selvfølgelig vigtigt, i hvilket omfang 
kontrolmedarbejdere har adgang til systemet. Der er adgang til VIES-oplysningerne via 
mere end 55 000 terminaler i Fællesskabet, men i nogle medlemsstater har medarbejderne 
H 
kun begrænset adgang til systemet. Det er formodentlig også forklaringen på den ringe 
anvendelse af de instrumenter, der er fastlagt i forordningens artikel .5 og direktivets 
artikel 2. 
På baggrund af tallene for anvendelsen af VIES-systemet og den fremgangsmåde, der er 
resultatet af Matthaeus-programmet, mener Kommissionen, at en integreret momskontrol, 
hvor oplysninger fra VIES indgår som et af elementerne, er den mest effektive 
fremgangsmåde. Først anvendes de oplysninger, som udveksles automatisk, som input til 
risikoanalyser, der er udformet med henblik på at finde frem til virksomheder eller 
virksomhedskategorier, som skal kontrolleres. Derefter anmodes om supplerende 
oplysninger i henhold til forordningens artikel 4 som led i en indsamling af oplysninger før 
eller efter kontrol af en bestemt virksomhed. Til sidst anvendes bestemmelserne i artikel 5 
til at fa oplysninger om bestemte transaktioner. 
Det er en forudsætning for en høj standard inden for momskontrol, at anvendelsen af 
administrativt samarbejde bliver mere udbredt i medlemsstaterne og integreres helt i 
nationale kontrolstrategier. Administrativt samarbejde bør ikke være en opgave for 
specialister. De medlemsstater, som ikke giver deres kontrolmedarbejdere adgang til 
VIES-faciliteterne, bør gøre dette. Oplysninger om en virksomheds indkøb inden for 
Fællesskabet bør betragtes som en del af det nationale kontrolbillede, der er ufuldstændig! 
uden disse oplysninger. Denne fremgangsmåde forudsætter, at moinskontrolmedarbejdere 
i udstrakt omfang anvender de særlige informationssøgningsmuligheder, som Fællesskabet 
har skabt. Figur 3 til 5 viser klart, at nogie medlemsstater har gjort meget mere brug af 
denne fremgangsmåde end andre. De medlemsstater, som ikke benytter de muligheder, 
som det administrative samarbejde giver, særlig meget, kan ikke have et fuldstændigt 
billede af deres virksomheder. 
Medlemsstaterne har stadig meget at gøre, når det drejer sig om at gøre administrativt 
samarbejde mere kendt inden for deres egne forvaltninger. Selv i de medlemsstaterne, 
hvor systemet anvendes i udstrakt grad, støder man stadig ofte på nationale embedsmænd, 
der ikke kender til mulighederne for at anmode en anden medlemsstat om oplysninger, 
som kan hjælpe dem med et særligt problem ved en rutinekontrol af moms eller ved 
foranstaltninger til bekæmpelse af svig. Der er helt klart brug for omfattende uddannelse i 
anvendelsen og udnyttelsen af VIES-oplysningerne samt andre samarbejdsmuligheder 
Fællesskabet har også en opgave, som går ud på at gøre nationale embedsmænd bevidste 
om fællesskabsdimensionen i deres arbejde; at skabe gensidig tillid mellem embedsmænd i 
forskellige nationale forvaltninger; og at gøre samarbejdet så brugervenligt og billigt som 
muligt. Det forudsætter, at de udstyres med kundskaberne og infrastrukturen til at kunne 
samarbejde, og at de opmuntres til at gøre det. 
12 
Ringe anvendelse af samarbejdsinstrumenterne giver anledning til alvorlig bekymring over 
den generelle troværdighed og effektivitet af nogle medlemsstaters momskontrol af 
transaktioner inden for Fællesskabet. Oprindelig betragtede alle medlemsstater oprettelsen 
af VIES og forordning (EØF) 218/92 (enstemmigt vedtaget) som en forudsætning for en 
effektiv kontrol i overgangsperioden. Etableringen og driften af infrastrukturen har krævet 
betydelige investeringer både fra Fællesskabets og medlemsstaternes side i form af 
menneskelige og økonomiske ressourcer, og virksomhedernes pligt til at indsende 
kvartalsvise momsangivelser pålægger dem en betydelig byrde. 
2.2.2. Medlemsstaternes rolle ved indsamling af oplysninger 
I henhold til artikel 4 i forordning (EØF) 218/92 skal medlemsstaterne sørge for "at 
databasen ajourføres, er komplet og præcis". Kommissionen presser hele tiden 
medlemsstaterne, via SCAC og de periodiske møder mellem de nationale 
forbindelseskontorers ledere, til at forbedre fuldstændigheden og nøjagtigheden af de 
oplysninger, som de indsamler og udveksler. 
I 1994 og 1995 nåede afleveringsprocenten for momsangivelser op på 95% (antallet af 
modtagne angivelser set i forhold til det antal angivelser, som forvaltningerne skønnede 
var udestående). I denne periode kunne 1,5% af de afgivne oplysninger8 ikke udveksles, 
fordi de blev anset for ukorrekte, da det nummer, som leverandøren opgav som køberens 
momsregistreringsnummer, ikke svarede til de regler, som gælder for konstaiktion af 
sådanne numre i den medlemsstat, hvor køberen var registreret. 
Tallene for aflevering og nøjagtighed er en betydelig og velkommen forbedring af 
indsatsen i forhold til systemets første måneder og afspejler den store indsats, der gøres af 
de nationale forvaltninger og de virksomheder, der handler inden for Fællesskabet. Ikke 
desto mindre må medlemsstaterne, så længe de indsamlede oplysninger ikke er 
fuldstændige og korrekte, gøre alt, hvad de kan, for at forbedre kvaliteten via 
effektivisering af styringen af deres egne databaser, vedvarende uddannelse af 
virksomhederne og, om nødvendigt, anvendelse afbøder. 
2.2.3. De centrale forbindelseskontorer og deres rolle ved overholdelse 
af frister 
Ifølge forordning (EØF) nr. 218/92 skal der i hver medlemsstat udpeges et centralt 
forbindelseskontor. Der er ikke fastsat nogen detaljerede krav for oprettelse af 
forbindelseskontorerne, men Kommisisonen og medlemssstaterne blev på et meget tidligt 
tidspunkt enige om et sæt retningslinjer, som fastlægger deres vigtigste funktioner og mål. 
Det var først og fremmest at være den normale kommunikationskanal mellem kompetente 
myndigheder; at styre informationsstrømmene mellem medlemsstaterne; at overvåge 
bistandsanmodningernes kvalitet og relevans samt svarene på disse; og at kontrollere 
overholdelsen af svartider. Forbindelseskontoret skal kort sagt fungere som det eneste 
kontaktpunkt, hvor medlemsstaterne kan være sikre på at fa effektiv og hurtig bistand 
med alt, som har med momskontrol og samarbejde at gøre. Det er vigtigt, at 
forbindelseskontorerne har ressourcerne, beføjelserne og ekspertisen til at udføre denne 
opgave. 
8 Fællesskabsleverandorerne afgav 35 000 000 linjer oplysninger. 
13 
Artikel 5 i forordning (EØF) nr. 218/92 bestemmer, at "Den bistandssøgte myndighed 
skal give oplysningerne [som en anden medlemsstat har anmodet om] hurtigst muligt og 
senest tre måneder efter modtagelsen af anmodningen." Der er ikke fastlagt nogen 
svarfrist for anmodninger i henhold til direktiv 77/799/EØF, men SCAC besluttede i 1994, 
at anmodninger i henhold til direktivets artikel 2 skulle have samme svarfrist, som gælder 
for anmodninger i henhold til forordningens artikel 5, nemlig tre måneder. Denne 
beslutning førte til en forenkling af de procedurer, der følges i medlemsstaterne med 
hensyn til behandling af anmodninger og svar i henhold til de to juridiske instrumenter. 
Der har været en vedvarende stigning i antallet af anmodninger i henhold til disse to 
instrumenter, hvilket fremgår af figur 1. Denne stigning i antallet af anmodninger 
modsvares desværres af en lignende stigning i antallet af anmodninger, for hvilken 
svarfristen på maksimum tre måneder er overskredet. Kommissionen og medlemsstaterne 
har fulgt denne udvikling nøje, både i SCAC og ved møderne for lederne af 
forbindelseskontorerne; der er helt klart risiko for en ukontrollerbar ophobning af 
anmodninger, hvilket vil have en negativ virkning på momskontrollen, hvis situationen 
ikke korrigeres i tide. 
Figur 6: Andel af udestående svar på anmodninger i henhold til forordningens 
artikel 5 og direktivets artikel 2 pr. 31. december 1995 pr. bistandssøgt medlemsstat 
De mange udestående svar skyldes dels, at anmodningerne bliver stadig mere komplekse, 
og derfor tager længere tid at besvare. Det er dog usandsynligt, at denne udvikling ændrer 
sig, og medlemsstaterne bliver nødt til at tilpasse deres planlægning hertil. I praksis har 
medlemsstaternes forskelligartede organisation og bemanding af forbindelseskontorerne 
ført til, at de har forskellige serviceniveauer, hvilket kan hindre en gnidningsløs afvikling af 
det administrative samarbejde. Som det fremgår af figur 6, er der tydelige tegn på, at 
nogle forbindelseskontorer snarere er flaskehalse end motorveje med hensyn til 
kommunikationen. 1 nogle medlemsstater opstår der desuden problème;\ fordi forskellige 
dele af forvaltningen er ansvarlige for moms, og derfor er forbindelseskontoret måske 
kompetent til at behandle anmodninger i henhold til forordningen, men ikke kompetent til 
at behandle lignende anmodninger i henhold til direktiv 77/799/EØF. Kommissionen 
mener, at denne opdeling af opgaver underminerer den komplementaritet, der udtrykkeligt 
14 
er lagt op til i Fællesskabets regler. Den underminerer også de fordele, der er ved kun at 
have et enkelt kontaktpunkt. 
Forbindelseskontorerne vil kun være i stand til at give deres kolleger i andre 
medlemsstater den service, de forventer og har ret til, hvis de kan opnå et positivt svar i 
form af tildeling af ressourcer og prioriteter fra deres egen kontrolforvaltning. 
Medlemsstater, som ikke besvarer anmodninger i tide, må have forståelse for den 
embedsmand i den bistandssøgende medlemsstat, som måske er afhængig af dette svar til 
løsning af et problem. Overskredne svarfrister kan føre til mangel på effektiv kontrol og 
tab af momsindtægter. 
Til trods for de potentielle forbedringer, som er blevet påvist ved møderne mellem 
forbindelseskontorernes ledere, som afholdes som led i Matthaeus-programmet, vedbliver 
disse forskelle med hensyn til organisation og bemanding med at vanskeliggøre 
udviklingen af det administrative samarbejde og må tages op til behandling af 
medlemsstaterne. 
Forvaltningerne bør derfor især overveje, om der er tilstrækkelige ressourcer til 
forbindelseskontorerne; den prioritering, som anmodninger om oplysninger fra andre 
medlemsstater far lokalt, hvor store menneskelige ressourcer der afsættes til dette arbejde 
på lokalkontorniveau; behovene for uddannelse i brug af systemet og for en forståelse for 
andre medlemsstaters behov; samt sproglig uddannelse for at eliminere 
kommunikationsproblemer. 
3. KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER 
3.1. Konklusioner 
På fællesskabsniveau, i SCAC og ved periodiske møder mellem de nationale 
forbindelseskontorers ledere er der blevet gjort en stor indsats for at følge nøje med i og 
stimulere udviklingen af administrativt samarbejde. Denne indsats har haft gavnlige 
resultater. Forvaltningsmyndighederne samarbejder i stadig større grad; en række 
medlemsstater er begyndt at integrere det i deres nationale kontrolstrategi. I nogle tilfælde 
har medlemsstater også forstærket deres forvaltningsstrukturer for at imødegå den 
stigning i efterspørgslen, som har fundet sted. 
15 
VIES-oplysninger er helt klart blevet mere fuldstændige og nøjagtigere siden 1993 
Teknisk set fortsætter VIES med at have en meget høj funktionsstandard. Systemet giver 
hurtigt og sikkert adgang til store mængder oplysninger, som jævnligt indsamles hos 
virksomheder, der handler inden for Fællesskabet. De oplysninger, der stilles til rådighed, 
opfylder et reelt kontrolbehov. Udvidelsen af ordningerne ved udvideisen af Fællesskabet i 
1995 var både fra et teknisk og et organisatorisk synspunkt vellykket. Den multilaterale 
momskontrol er også begyndt at blive bedre. 
Til trods for disse forbedringer er situationen dog bestemt ikke tilfredsstillende, selv om 
dette for en stor dels vedkommende skyldes momssystemet selv og sjette momsdirektivs 
utilstrækkeligheder. Forskelle i medlemsstaternes gennemførelse og anvendelse af 
direktivet og dets indviklede regler skaber problemer både for forvaltninger og 
virksomheder, og erfaringerne fra forsøgene med multilateral momskontrol viser, at 
virksomhederne udnytter disse forskelle. Med henblik på at løse så fundamentale 
problemer har Kommissionen fremlagt forslag om en fuldstændig revision af Fællesskabets 
momsregler9. 
Det kan dog ikke finde sted fra den ene dag til den anden. På en række vigtige områder 
kunne og burde medlemsstaterne også gøre en hel del mere for at udnytte de eksisterende 
fællesskabsregler bedst muligt. Efterhånden som, administrativt samarbejde bliver et stadig 
vigtigere led i momskontrolkæden, vil det være en uacceptabel trussel mod selve 
momssystemets integritet, hvis mulighederne ikke udnyttes bedst muligt. Der er behov for 
ikke blot at udnytte mulighederne inden for de eksisterende rammer bedre, men også for 
at opbygge en ny infrastruktur til den videre udvikling af de instrumenter og aktiviteter, 
der er nødvendige for at gøre administrativt samarbejde til en daglig begivenhed i de 
nationale forvaltninger. Som et første skridt vil Kommissionen snart komme med et 
forslag til et aktionsprogram, som fa de indirekte beskatningssystemer til at fungere bedre 
i det indre marked. Dette program vil også danne det nye lovgivnings- og budgetmæssige 
grundlag for tildeling af fællesskabsmidler fra 1998 til VIES og andre dataudvekslings- og 
kommunikationssystemer, der er nødvendige for det administrative samarbejde 
3.2. Anbefalinger 
Medlemsstaterne må gøre mere for at sikre, at momskontrollen for transaktioner inden 
for Fællesskabet integreres bedst muligt i deres nationale momskontrolstrategier og alle 
medarbejderes arbejdsmetoder frem for at betragte den som ekspertarbejde. 
Detforudsætter, at administrativt samarbejde prioriteres højere. 
9 El fælles momssystem - Et program for det indre marked (KOM(96) 32K endelig, udg.) 
16 
• 
• Med dette mål for øje bør mulighederne for at komme med en anmodning (som koster 
virksomhederne og de nationale forvaltninger betydelige beløb) benyttes i langt højere 
grad. På samme måde bør multilaterale momskontrolaktiviteter - ikke kun forsøg, som 
allerede har bekræftet deres værdi, men ægte operationel kontrol, indlemmes i de 
nationale kontrolstrategier. "CV 
Fællesskabet har sammen med medlemsstaterne også en forpligtelse til at fremme 
udviklingen af administrativt samarbejde. Der skal gøres mere på fællesskabsniveau og i 
medlemsstaterne for at gøre nationale embedsmænd bevidste om 
fællesskabsdimensionen i deres arbejde; for at skabe gensidig tillid mellem 
embedsmænd i forskellige nationale forvaltninger; og for at gøre samarbejde så 
brugervenligt og så billigt som muligt. 
Medlemsstaterne skal gøre en større indsats for at sikre, at alle deres virksomheder, 
som handler inden for Fællesskabet, indleverer rettidige og korrekte angivelser, og skal 
overveje, om deres politik vedrørende håndhævelse af reglerne og bøder til 
virksomheder, som ikke overholder reglerne, er god nok. 
• Medlemsstaterne skal bruge flere ressourcer på at blive i stand til at besvare 
anmodninger om bistand så hurtigt som muligt, efter at de er modtaget fra en anden 
medlemsstat. Problemer med hensyn til organisation og bemanding af nogle 
forbindelseskontorer skal hurtigst muligt løses. 
Medlemsstaterne skal forpligte sig til at stille oplysninger til rådighed om konkrete 
undersøgelser af svig, så de kan samles på fællesskabsniveau. Uden dette vil det ikke 
være muligt at udvikle en bæredygtig fællesskabsstrategi mod svig. 
Kommissionen og medlemsstaterne må gøre en større indsats for øge samarbejdet 
vedrørende opdagelse og forebyggelse af svig. Manglen på nøjagtige oplysninger på 
fællesskabsniveau kombineret med begrænsningerne i de eksisterende rammer for 
behandling af komplekse, grænseoverskridende sager om svig, udgør et risikoområde, 
som der må gøres noget ved. 
Fællesskabet vil skulle gennemføre de lovgivningsmæssige og administrative 
foranstaltninger, der er nødvendige for at forbedre ordningerne for administrativt 
samarbejde og inddrivelse af fordringer. Disse ordninger skal støttes, og 
medlemsstaterne skal gøre en større indsats for at anvende ordningerne og for at 
opfylde deres forpligtelser i henhold til ordningerne. 
17 
Samarbejde er noget, som alle skal have gavn af. Effektiv handling fra medlemsstaternes 
side på hvert af disse punkter ville give Fællesskabet som helhed meget bedre muligheder 
for at tage de udfordringer op, der venter administrativt samarbejde, både nu og i de 
kommende år. Når der indføres et nyt fælles momssystem for det indre marked, bliver 
administrativt samarbejde en endnu vigtigere del af momskontrollen. Der kræves et 
samarbejde medlemsstaterne imellem, som mindst er på højde med det samarbejde, der i 
dag finder sted i hver enkelt medlemsstat. Det er meget vigtigt, at medlemsstaterne er 
villige til sammen at anvende de nye værktøjer og metoder, der kræves, og til at integrere 
fællesskabsdimensionen i deres nationale strategier. De erfaringer og resultater, der er 
opnået til dato, giver et solidt grundlag at bygge på. 
18 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 681 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 06 
Katalognummer : CB-CO-96-692-DA-C 
ISBN 92-78-13614-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
/fi