Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "En politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel"

(1999/C 368/21)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. februar 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "En politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Rudolf Strasser til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 28. september 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20.-21. oktober 1999, mødet den 21. oktober 1999, følgende udtalelse med 76 stemmer for, 5 imod og 15 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Europa har på grund af sin historie og kultur udviklet sine egne måder, hvorpå mennesker lever sammen, forskellige interesser afbalanceres og konflikter løses. En række europæiske lande har igennem mange år haft held med at forene personlig frihed, økonomisk dynamik og socialt sammenhold. Et væsentligt grundlag herfor er den sociale markedsøkonomi, som i de senere år i stigende grad er blevet suppleret med miljøaspekter. Der tales med rette om en "europæisk model".

1.2. Den europæiske landbrugsmodel er ligesom den europæiske sociale model et led i Europas helt egen tilgang til social og økonomisk politik. Den europæiske landbrugsmodel skal ses som en politisk model, og den berører grundlæggende spørgsmål, der er vigtige for hele samfundet. Med denne model som udgangspunkt skal det fortsat sikres, at landmændene også under skiftende økonomiske rammevilkår kan vedblive med at levere deres alsidige ydelser. Dette er både en stor udfordring for landmændene og for dem, der er ansvarlige for landbrugspolitikken.

1.3. Af naturbestemte og strukturelle grunde har landbrugsproduktionen vidt forskellige vilkår i EU. Ikke desto mindre er der en række fællestræk, som kan tilskrives den arealmæssige begrænsning, befolkningens krav og den historiske og kulturelle udvikling. Den europæiske landbrugsmodel tager afsæt heri og er baseret på følgende grundfunktioner og karakteristika:

- et landbrug, der hovedsagelig består af bedrifter, der ejes eller drives af landbrugsfamilier, og som kendetegnes ved samarbejdsformer som eksempelvis kooperativer,

- et landbrug, der i høj grad bygger på producenternes initiativer og foretagsomhed og altså også er konkurrencedygtigt,

- et landbrug, der er baseret på princippet om bæredygtighed, dvs. hvor man bevarer de naturlige livsgrundlag og den biologiske mangfoldighed samt undgår dyrkningsmetoder, som er en fare for fremtiden,

- et alsidigt landbrug, dvs. et landbrug, der beskæftiger sig med andre aktiviteter ud over produktion, såsom landskabspleje, opretholdelse af befolkningstallet på landet og beskæftigelsen samt miljøbeskyttelse.

Den europæiske landbrugsmodel bygger således på flere grundlæggende og indbyrdes vel afstemte funktioner, som landmændene skal udfylde: en økonomisk, arealmæssig, miljøpolitisk og social funktion.

1.4. Rådet (landbrugsministrene) understregede på sit møde den 18. november 1997, at det var fast besluttet på "fortsat at udvikle den nuværende model for det europæiske landbrug og at søge at styrke dets identitet både inden for og uden for Den Europæiske Union." Endvidere hed det i Rådets konklusioner:

"Efter Rådets opfattelse skal det europæiske landbrug i sin egenskab af økonomisk sektor være multifunktionelt, bæredygtigt, konkurrencedygtigt og jævnt fordelt på hele det europæiske område (herunder også i ugunstigt stillede områder og i bjergområder). Det skal kunne være landskabsbevarende, opretholde naturområderne og yde et væsentligt bidrag til landsbysamfundenes levedygtighed, og det skal kunne imødekomme forbrugernes ønsker og krav med hensyn til levnedsmiddelkvalitet og -sikkerhed, miljøbeskyttelse og dyrevelfærd."

1.5. På Det Europæiske Råd i Luxembourg i december 1997 støttede medlemsstaternes stats- og regeringschefer ligeledesden europæiske landbrugsmodel og erklærede sig besluttet på "fortsat at udvikle den nuværende model for det europæiske landbrug, idet den bestræber sig på at styrke den interne og eksterne konkurrenceevne". Endvidere fastslog det, at "det europæiske landbrug i sin egenskab af økonomisk sektor skal være multifunktionelt, bæredygtigt, konkurrencedygtigt og fordelt på hele det europæiske område, herunder i regioner med særlige vanskeligheder"(1).

1.6. På "Europæisk Landbrugs Kongres" i Ljubljana i oktober 1998 var begrebet "en europæisk landbrugsmodel" hovedtemaet. Både de store europæiske landbrugsorganisationer og repræsentanterne for EU's landbrugsministre og Kommissionen bakkede på denne kongres ikke blot udtrykkeligt op om den europæiske landbrugsmodel, men gav også fast tilsagn om at ville fremme og forsvare denne model(2).

2. Store forskelle i bedriftsstruktur og produktionsvilkår

2.1. Der er i de 15 EU-medlemsstater store forskelle mellem de produktionsmæssige og økonomiske vilkår, produktionstyperne og -strukturerne og især bedriftsstrukturerne. En stor del af EU (56 % i alt) hører til de økonomisk ugunstigt stillede områder, hvoraf nogle, såsom bjergområder, arktiske områder og visse kystregioner må slås med væsentlige naturbetingede handicap.

2.2. ØSU gør opmærksom på, at EU's landbrug i de sidste 50 år har gennemgået en tilpasningsproces til ændrede rammevilkår i et hidtil uset omfang. Tekniske fremskridt og stigende arbejdsomkostninger har medført, at arbejdskraft er blevet erstattet med maskiner som aldrig før(3). Samtidig har landbruget oplevet en udbytte- og produktivitetsstigning uden fortilfælde. Dette har gjort det muligt, at priserne på landbrugsprodukter i de sidste 40 år ikke engang er steget halvt så meget som forbrugerprisindekset. Mens forbrugerne tidligere brugte en tredjedel af deres indkomst på mad, bruger de i dag gennemsnitligt knap 14 %(4).

2.3. Tilpasninger og strukturændringer ledsager nødvendigvis samfundsøkonomier i forandring og vækst. Dette grundlæggende princip gælder ligeledes for landbruget og dets følgeindustri. Der er dog grænser for strukturændringerne i EU's landbrug, som man må have in mente ved en sammenligning med eksempelvis Nord- og Sydamerika eller Australien. Der kan her nævnes følgende faktorer:

- en væsentlig større befolkningstæthed overalt i Europa og dermed andre krav til landbruget, landskabet, naturen og miljøet,

- det forhold, at landbrugsstrukturen i mange tilfælde har udviklet sig over mange hundrede år,

- ofte ingen mulighed for omfattende landbrugsvirksomhed i bjergområder,

- ingen samfundsmæssig accept af produktionsmetoder, som ikke tager passende hensyn til natur-, miljø- og landskabsbeskyttelse,

- andre etiske værdier, der sætter snævrere grænser for de forskellige former for husdyravl,

- strenge produktionsforskrifter,

- undertiden strenge regler for ejendomsoverdragelse eller begrænsninger i forbindelse med den fysiske planlægning.

2.4. Tilslutningen til den europæiske landbrugsmodel indebærer, at også en landbrugsstruktur, der fortsat ændrer sig, må garantere landbrugets alsidige karakter. Eventuelle kortsigtede fordele ved lavere produktionsomkostninger bør ikke tilstræbes, hvis de indebærer ulemper for forskellige sektorer, samfundsøkonomien og for samfundet på længere sigt.

2.5. Ligesom det øvrige erhvervsliv har landbruget i EU et højere omkostningsniveau, fordi

- lønningerne generelt er højere,

- priserne på nogle produktionsmidler er højere,

- energipriserne er højere,

- de muligheder, der ligger i nye produktionsteknikker og -metoder (f.eks. genteknik) eller anvendelse af produktionsmidler (såsom hormoner i foder) kan ikke udnyttes fuldt ud,

- strengere normer for miljø, hygiejne, dyrevelfærd og naturbeskyttelse giver øgede omkostninger.

ØSU er klar over, at problemet med højere omkostninger vedrører alle sektorer, men understreger dog følgende: for landbrugets vedkommende bestemmes producentpriserne i højere grad af den laveste pris på de respektive markeder, end det er tilfældet med priserne på førsteklasses industriprodukter. Da landbrugsproduktionens arealbundethed også er kædet sammen med den alsidige karakter, samfundet ønsker landbruget skal have, ville en udflytning af produktionen eller dele af den til lande med lave lønninger eller lave miljømæssige og sociale normer få vidtrækkende konsekvenser.

3. Det europæiske landbrugs alsidighed

3.1. ØSU understreger, at dette kapitel i initiativudtalelsen ikke vil komme mere ind på det europæiske landbrugs alsidighed end strengt nødvendigt, da ØSU's udtalelse om "Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug - Agenda 2000" er koncentreret om dette spørgsmål. Alsidighed er kædet snævert sammen med den europæiske landbrugsmodel. ØSU henviser endvidere til sin udtalelse "Udvikling af landdistrikter"(5).

3.2. Efter ØSU's mening har landbrugets samfundsmæssige rolle ændret sig radikalt i Europa i de seneste årtier. Sikringen af et naturligt livsgrundlag, ønsket om et attraktivt kulturlandskab og sikkerhed for kvalitetslevnedsmidler (sund kost) har fået større betydning i forhold til produktionsfunktionen og den kvantitative forsyningssikkerhed.

3.3. I modsætning til situationen i de store landbrugseksportlande uden for Europa varetager landbruget i EU's medlemsstater flere forskellige funktioner samtidig på ét og samme stykke jord, hvilket samfundet også forventer af det. I begrundelsen for reformen af den fælles landbrugspolitik(6) fastslår Kommissionen bl.a. følgende: "Den fundamentale forskel mellem den europæiske model og den model, som vore hovedkonkurrenter følger, er den alsidighed, der præger Europas landbrug, og den rolle, det spiller på det økonomiske og miljømæssige område, i samfundet og i landskabsbevarelsen, og det er derfor nødvendigt at opretholde landbruget i hele Europa og at sikre landbrugernes indkomster."

3.4. ØSU udtrykker tilfredshed med, at ministrene i OECD's landbrugskomité på et møde den 6. marts 1998 efter en længere debat nåede til enighed om målet om at fremme et alsidigt landbrug(7). Der var bred enighed om, at regeringerne i OECD's medlemslande skal skabe egnede rammer til sikring af, at landbrugsfødevaresektoren bl.a:

- giver forbrugerne adgang til et passende og pålideligt udbud af fødevarer

- bidrager til en bæredygtig udnyttelse af de naturlige ressourcer og til miljøets kvalitet

- fremmer den socio-økonomiske udvikling i landdistrikter

- bidrager til fødevaresikkerhed på nationalt og globalt plan.

3.5. Omkostningerne ved de ydelser, som et alsidigt landbrug i dag forventes af levere, blev tidligere mere eller mindre dækket via prisen på produkterne. Med liberaliseringen af landbrugsmarkederne og faldende producentpriser for landbrugsprodukter bliver dette stadig vanskeligere. ØSU mener, at vederlaget for almennyttige ydelser, som ikke honoreres af markedet, principielt bør antage form af målrettede direkte betalinger, som fremover skal være en integreret bestanddel af den fælles landbrugspolitik. Desforuden bør der tilstræbes løsninger, hvortil de, der umiddelbart nyder godt af indsatsen som f.eks. turistindustrien yder et bidrag.

4. Samfundets og forbrugernes forventninger til landbrugsproduktionen og den fælles landbrugspolitik

4.1. Med den voksende miljøbevidsthed, de øgede krav om sunde levnedsmidler og et ændret fritidsmønster blandt befolkningen vil landmændene fremover også blive stillet over for flere krav, ønsker og forventninger. Men det betyder også en voksende efterspørgsel efter tjenesteydelser, som dog ikke vil kunne leveres, hvis der ikke ydes den nødvendige betaling herfor.

4.2. Det forventes imidlertid også af europæisk landbrug, at det bliver mere konkurrencedygtigt på såvel hjemmemarkedet som på verdensmarkederne. Forarbejdningsindustrien, levnedsmiddelhandelen og forbrugerne forventer, at producentpriserne i højere grad orienteres mod verdensmarkedspriserne. Sådanne forventninger kommer dog stadig hyppigere i konflikt med de strengere krav, der stilles til de metoder, som anvendes inden for landbrugsdrift, dyreopdræt og levnedsmiddelproduktion.

4.3. ØSU går ind for, at man giver landbrugsbedrifterne en fair chance for at kunne opfylde samfundets voksende krav og overholde skrappere regler for produktionen. Der appelleres her til de ansvarlige for landbrugspolitikken, forarbejdningsindustrien og levnedsmiddelhandelen, som ikke kan kræve den højeste kvalitet til de laveste priser. Men der appelleres især til forbrugerne, der via deres indkøbsmønster kan fremme visse produktionsformer.

4.4. Et intakt landskab, et attraktivt miljø og opretholdelse af befolkningstallet på landet betragtes i stigende grad som vigtige ressourcer i landdistrikterne. Varetagelsen af disse opgaver er imidlertid ofte forbundet med konflikter, især hvis de indebærer restriktioner for produktionen.

4.5. ØSU erkender, at nogle af de forventninger, der stilles til landbruget og den fælles landbrugspolitik til dels står i et modsætningsforhold, der er vanskelig at løse. På den ene side stilles der ud fra hensynet til miljø, dyrevelfærd, kvalitet og sundhed - helt forståeligt - stadig større krav til produktionen. På den anden side er der et lige så stort pres for øget konkurrence på landbrugsmarkederne og færre udgifter til den fælles landbrugspolitik. ØSU finder det bydende nødvendigt, at samfundet gennem en målrettet oplysningskampagne gøres opmærksom på, at højere omkostninger ikke i alle tilfælde kan dækkes gennem rationalisering, men må afspejles i produktionspriserne eller hentes hjem på anden måde. Endvidere må det understreges, at de almennyttige ydelser, der leveres, ikke kan være gratis.

5. Europæisk landbrug står over for et voksende konkurrencepres

5.1. ØSU er klar over, at den internationale handel med varer og tjenesteydelser og den frie markedsøkonomi spiller en væsentlig rolle for velstandsstigningen og er uundværlig for industrilandene. Dette generelle princip gælder også for landbruget. Afgørende er det, at konkurrencen mellem de enkelte lande og også mellem kontinenterne foregår på loyale vilkår. En yderligere markedsåbning med henblik på en intensivering af samhandelen må kædes sammen med bindende regler (såsom miljø- og dyrevelfærdsnormer samt sociale normer) til sikring af loyale konkurrencevilkår for handelen med landbrugsvarer.

5.1.1. EU er langt den største importør af landbrugsprodukter i verden og den næststørste eksportør af landbrugsprodukter. I 1996 tegnede EU sig for 14,6 %(8) af den internationale landbrugseksport (den interne EU-handel ikke medregnet), og for importens vedkommende var tallet 19,8 %. I absolutte tal beløb EU's landbrugsimport sig i 1996 til 83,9 mia. USD, mens landbrugseksporten til tredjelande løb op i 62,2 mia. USD. Efter ØSU's mening betyder dette, at EU's landbrug må imødegå den internationale konkurrence langt mere resolut, end man hidtil har antaget, og at der ikke kan være tale om nogen afskærmning af EU-markederne. ØSU har i sin udtalelse "Landbrugsaspekterne af Kommissionens meddelelse Agenda 2000"(9) påpeget, at EU "allerede er det mest åbne marked i verdenen".

5.1.2. Landbrugsmarkederne hører uden tvivl til de markeder, hvor konkurrencen i mange år, især siden gennemførelsen af det indre marked, har været mere eller mindre uden begrænsninger. Dette betyder ofte et konstant pres på producentpriserne, men også en øget markedsorientering og dermed en styrkelse af den internationale konkurrenceevne.

5.2. Med GATT-Uruguay-runden blev der taget et kvantespring i liberaliseringen af den internationale handel med landbrugsprodukter. Det begrænsede imidlertid også kraftigt spillerummet for udformningen af landbrugspolitikken. Dette gælder ikke kun for beskyttelsen udadtil, men også for den klassiske eksportstøtte samt de interne foranstaltninger. ØSU er klar over, at konkurrencevilkårene for EU's landbrug vil blive yderligere skærpet i kølvandet på den kommende WTO-forhandlingsrunde og østudvidelsen.

6. Nye udfordringer for EU's landbrug

6.1. WTO-medlemmerne er med artikel 20(10) i GATT-Uruguay-rundens landbrugsaftale blevet enige om at fortsætte processen med den gradvise nedtrapning af støtte- og beskyttelsesforanstaltninger et år før gennemførelsesperiodens udløb (i henseende til opfyldelse af de forpligtelser, der blev indgået under Uruguay-runden). Det fremgår dog ikke helt klart af artikel 20 i WTO-landbrugsaftalen, hvilke skridt der skal tages til at sikre en yderligere liberalisering, eller i hvilket omfang dette skal ske under den kommende WTO-runde.

6.1.1. EU hører til de energiske fortalere for en ny omfattende WTO-forhandlingsrunde. Efter EU's mening bør bl.a. handel med tjenesteydelser, regler for investeringer, en multilateral rammeordning for anvendelse af konkurrenceretlige bestemmelser, handel og miljø, tekniske handelshindringer samt handel med landbrugsvarer indgå i Millennium-runden. Der står yderst forskellige interesser på spil. Landbrugsforhandlingerne forventes derfor også at blive særligt vanskelige. En medvirkende faktor hertil er det stadig større divergerende syn på landbrugspolitiske spørgsmål hos Cairns-gruppen og USA på den ene side og de europæiske lande og Japan og Korea på den anden. To forskellige grundholdninger støder sammen. Den første gruppe lande ønsker en gennemgribende afvikling af støtten og en fuldstændig liberalisering af handelen med landbrugsprodukter. Den anden gruppe går ind for sikring af et bæredygtigt og alsidigt landbrug og dermed også for opretholdelse af den nødvendige beskyttelse udadtil og visse landbrugspolitiske foranstaltninger. I lyset af denne udgangssituation må Kommissionen og medlemsstaterne anstrenge sig kraftigt for at forsvare det europæiske landbrugs legitime interesser og sikre de rammebetingelser, der er nødvendige for at bevare dets alsidighed.

6.1.2. Det Europæiske Råd i Berlin afgav efter vedtagelse af reformen af den fælles landbrugspolitik følgende erklæring:

"Navnlig bestræbelserne på at nedsætte støttepriserne udgør et væsentligt bidrag fra Det Europæiske Fællesskab til at stabilisere verdensmarkedet for landbrugsvarer. Det Europæiske Råd er af den opfattelse, at de afgørelser, der er vedtaget som led i reformen af den fælles landbrugspolitik inden for rammerne af Agenda 2000, vil udgøre væsentlige elementer, når Kommissionens forhandlingsmandat for de fremtidige multilaterale handelsforhandlinger inden for WTO skal fastlægges."

ØSU henviser til sine udtalelser om reformen af den fælles landbrugspolitik, som også behandler aspekter af WTO-forhandlingsrunden. I udtalelsen om landbrugsaspekterne af Kommissionens meddelelse Agenda 2000(11) plæderer ØSU for, at der under de kommende WTO-forhandlinger "ikke gives afkald på den nødvendige beskyttelse udadtil", og understreger behovet for at indføre "verdensomspændende miljømæssige og sociale normer".

6.2. ØSU følger med stor opmærksomhed de initiativer, EU har taget til indgåelse af bilaterale og regionale frihandelsaftaler. Der er et enormt pres for at få landbruget inddraget i sådanne frihandelsordninger. Man må dog meget kritisk se på spørgsmålet om, hvorvidt frihandelsordninger, der også omfatter landbruget, kan forenes med målet om at sikre den europæiske landbrugsmodel. Man må huske på, at en yderligere liberalisering af den internationale handel med landbrugsvarer inden for WTO's rammer eller via frihandelsaftaler også vil medføre et enormt pres på det familiebrugsbaserede landbrug i en række udviklingslande.

6.3. Udvidelsen med de central- og østeuropæiske lande stiller EU over for enorme politiske og institutionelle udfordringer. Også for EU's landbrug er østudvidelsen en helt særlig udfordring. ØSU har udtalt sig udførligt herom i flere udtalelser, især i udtalelsen. Følgerne for den fælles landbrugspolitik af de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse(12).

6.3.1. Ud over spørgsmål vedrørende miljø, fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser samt nuklear sikkerhed er landbruget et af de vanskelige områder i forbindelse med EU's østudvidelse. Konsekvenserne på begge sider vil være vidtrækkende. De rent faktiske følger for landbrugsmarkederne i EU, WTO-forpligtelserne samt det fælles budget vil navnlig afhænge af:

- hvornår de første central- og østeuropæiske lande tiltræder EU,

- hvorledes overgangsordningerne udformes, og hvor længe de løber (f.eks. ydelse af markedsordningspræmier),

- i hvilken form og i hvilken udstrækning mængdestyringen (kvoter, referencemængde osv.) bringes i anvendelse,

- om og i hvilket omfang der findes produktionsalternativer på området for vedvarende energikilder og fornybare råvarer til industrielle formål.

6.4. FN anslår, at verdens nuværende befolkningstal på ca. 6 mia. mennesker vil stige til 8 mia. i løbet af de næste 20 år. Dermed vil fødevarebehovet uvægerligt stige kraftigt, men købekraften i en række lande vil stadig være for ringe, hvilket er et problem, der må tages hensyn til.

For europæisk landbrug gælder det om at udnytte de muligheder, der ligger i en stigende efterspørgsel verden over, men dog ikke for enhver pris.

7. En politik for en konsolidering af den europæiske landbrugsmodel

7.1. ØSU ser ikke noget modsætningsforhold mellem opretholdelse af den europæiske landbrugsmodel og nødvendigheden af at tilpasse europæisk landbrug til nye økonomiske rammevilkår. Landmændene selv bliver imidlertid nødt til at gøre en betydelig indsats, og der må stilles særlige krav til den fælles landbrugspolitik. En "politik for en konsolidering af den europæiske landbrugsmodel" må efter ØSU's mening bestå i iværksættelse af konkrete foranstaltninger til sikring og videreudvikling af den generelt tilstræbte landbrugspolitiske model. Dette forudsætter imidlertid også, at EU og medlemsstaterne efter den kommende WTO-forhandlingsrunde fortsat er sikret det nødvendige landbrugspolitiske spillerum.

7.2. For at kunne drage de rigtige konklusioner for fremtiden må man først svare på spørgsmålet om, i hvilken udstrækning den fælles landbrugspolitik hidtil har fremmet målet om sikring af den europæiske landbrugsmodel, eller i hvilken udstrækning den nyligt reformerede fælles landbrugspolitik kan løse denne opgave. Et vigtigt spørgsmål er dog, hvorledes de forskellige ydelser, det alsidige landbrug leverer, også kan sikres fremover i lyset af det voksende konkurrencepres.

7.3. 1992-reformen af den fælles landbrugspolitik

7.3.1. Den fælles landbrugspolitik er i tidens løb blevet tilpasset adskillige gange til ændrede omstændigheder. Den første omfattende reform fandt sted i 1992 og havde bl.a. til formål:

- at opretholde et tilstrækkeligt antal landmænd for at bevare miljøet i landdistrikterne og familiebrugsmodellen,

- at begrænse produktionen tilstrækkeligt til at genskabe markedsligevægten,

- at indføre ekstensive produktionsmetoder,

- at forbedre EU-landbrugets konkurrenceevne og effektivitet, så det fortsat kan gøre sig gældende på verdensmarkedet.

7.3.2. ØSU har i en initiativudtalelse set nærmere på følgerne af 1992-reformen(13). Det fastslås bl.a., at nogle af målene til dels er blevet nået, såsom afvikling af overskudsproduktion, en mere miljøvenlig produktion og indkomststabilisering. Samtidig bemærkes det dog kritisk, at det ikke er lykkedes at få vendt tendensen til øget koncentration inden for landbrugsproduktionen, og at beskæftigelsen inden for landbruget derfor også fortsætter med at falde. De bemærkninger, ØSU fremsatte i sin initiativudtalelse i begyndelsen af 1997, er blevet bekræftet af den efterfølgende udvikling. Såvel antallet af bedrifter som antallet af beskæftigede i landbruget er faldet i nogenlunde samme takt (gennemsnitlig 3,7 % årligt) som før reformen.

7.3.3. Det er positivt, at indkomstudviklingen har været gunstigere efter reformen end i årene før reformen. Man må dog ikke glemme, at forbedringen af nettoværdiskabelsen(14) pr. arbejdskraftsenhed - trods reformens kraftige forhøjelse af de direkte betalinger - i alt væsentligt er en følge af afvandringen. Desuden skal det understreges, at afstanden mellem indkomsterne i og uden for landbruget gennemsnitlig fortsat er stor.

7.3.4. Den europæiske landbrugsmodel er forbundet med en række funktioner. I lyset af de eksisterende problemer, såsom mindre alsidighed pga. aldrende bedriftsledere, nedlæggelse af landbrugsarealer i nogle regioner og miljøskader som følge af landbrugsproduktion, er det klart, at de aktuelle landbrugspolitiske rammevilkår ikke er tilstrækkelige til at sikre den europæiske landbrugsmodel. ØSU gør dog opmærksom på, at dette ikke blot kan lægges den fælles landbrugspolitik til last, men også den politik, de enkelte medlemsstater fører ved gennemførelsen af EU-markedsordningsforanstaltninger og støtteprogrammer.

7.4. 1999-reformen af den fælles landbrugspolitik

7.4.1. De reformforanstaltninger, som blev vedtaget i Berlin, træder i kraft til næste år. Trods det forhold, at reformerne ikke er så omfattende, som Kommissionen havde foreslået, vil deres virkning tydeligt kunne mærkes allerede på mellemlang sigt.

7.4.2. De vedtagne prisnedsættelser vil på den ene side gøre EU-landbruget mere konkurrencedygtigt over for konkurrerende producenter i tredjelande. Disse nedsættelser vil imidlertid lægge op til et yderligere fald i de landbrugsindkomster, som beror på salg af landbrugsvarer. Den rolle, som direkte betalinger spiller for landmændenes indkomster, vil derfor tage yderligere til. De direkte betalinger vil imidlertid ofte ikke kompensere fuldt ud for prisnedsættelsen. Et økonomisk bæredygtigt landbrug nødvendiggør dog en passende omkostningsdækning.

7.4.3. Ydelse af direkte betalinger vil eller kan blive kædet sammen med supplerende betingelser. Dette vil afføde mere bureaukrati og kan føre til en situation, hvor kun en del af de disponible direkte betalinger kan udnyttes.

7.4.4. Den beslutning, som blev taget i Berlin om at fastfryse udgifterne til den fælles landbrugspolitik i faste priser på 1999-niveauerne indtil år 2006, er ensbetydende med, at der kun er et meget lille finansielt spillerum til at varetage de forskellige opgaver. Dette vil efter ØSU's opfattelse få indvirkning på især den fælles landbrugspolitiks anden søjle, nemlig politikken for udvikling af landdistrikter. ØSU frygter, at målet om en bæredygtig udvikling af landdistrikterne, der må hilses velkommen, i sidste ende ikke kan opfyldes, hvilket ØSU allerede påpegede i sin udtalelse om "Reformen/finansiering af den fælles landbrugspolitik (Agenda 2000)"(15).

7.4.5. Ved indførelsen af reformerne ønskede Rådet (landbrugsministrene) og stats- og regeringscheferne på den ene side at imødegå de nye udfordringer, som EU's landbrug står over for, og på den anden side at efterleve de principper, som blev nedfældet på Luxembourg-topmødet. ØSU er imidlertid bange for, at det nedadgående pres på landbrugsindkomsterne vil øges kraftigt, og at presset for en yderligere koncentration vil tage til.

7.5. Den fælles landbrugspolitik må støtte det selvstændige initiativ og forbedre konkurrenceevnen

7.5.1. Stats- og regeringschefernes aftale om reformen af den fælles landbrugspolitik betyder, at betingelserne for landbrugsproduktionen ligger fast i det mindste for de kommende par år. I lyset af den kommende WTO-forhandlingsrunde, det forventede krav om yderligere liberalisering og EU's udvidelse mod øst vil der være en løbende debat om den fælles landbrugspolitik eller denne politiks nøgleelementer.

Det er imidlertid afgørende vigtigt at nå frem til grundlæggende enighed om det nødvendige i at gennemføre en række specifikke landbrugspolitiske tiltag for at værne om den europæiske landbrugsmodel eller en alsidig landbrugssektor.

7.5.2. Som påpeget i indledningen forudsætter den europæiske landbrugsmodel, at de, der er beskæftiget i landbruget, leverer særlige ydelser. Da der ikke kan herske tvivl om, at befolkningen i EU-medlemsstaterne ønsker at opretholde en alsidig landbrugssektor, må det være lige så klart, at det er væsentligt at sikre, at de, der er beskæftiget i landbruget, har en passende levestandard, jf. EF-traktatens artikel 33.

7.5.3. ØSU mener, at landmændene i endnu højere grad end i de foregående årtier vil blive nødt til:

- i god tid at reagere på ændringer i markedsvilkårene og at udnytte nye afsætningsmuligheder,

- at udnytte de muligheder, som den tekniske udvikling indebærer, i den udstrækning, som er nødvendig for at kunne opnå optimale produktionsniveauer under iagttagelse af princippet om bæredygtighed og under overholdelse af miljøkravene,

- at nedbringe produktionsomkostningerne og at forbedre markedspositionen ved at gå ind i et samarbejde med andre bedrifter, f.eks. i form af kooperativer,

- at øge værditilvæksten gennem produktspredning, kvalitetsproduktion og målrettet udnyttelse af markedsmuligheder,

- at udnytte de muligheder for via andre aktiviteter at supplere indkomsten, når sådanne måtte opstå og med fordel kan udnyttes.

Et yderligere mål for de landbrugspolitiske foranstaltninger, som tages på EU- eller nationalt plan, må være at støtte det selvstændige initiativ.

7.5.4. Hvis EU-landbruget skal levere de alsidige ydelser, som forventes af det, må man - ud over at indføre nye landbrugspolitiske instrumenter som eksempelvis afgrøde- og indkomstforsikringer - føre en pris- og markedspolitik, der fortsat principielt bygger på de tre nøglekomponenter inden for den fælles landbrugspolitik, nemlig det indre marked, EU-præferencen og finansiel solidaritet.

7.5.5. Som allerede påpeget flere gange er et konkurrence- og ydedygtigt landbrug et vigtigt element i den europæiske landbrugsmodel. Landmændene må selv udnytte de eksisterende muligheder for at styrke konkurrenceevnen. Konkurrenceevne er imidlertid ikke blot et spørgsmål om, hvilke priser produkterne udbydes til, men også et spørgsmål om produkternes kvalitet, image eller oprindelse.

Forbrugerne forventer i stigende grad oplysninger om produktionstype, oprindelse og kvalitet. Mærkning og sporbarhed inden for levnedsmidler får stadig større betydning. De landmænd, der kan opfylde disse forventninger, har også mulighed for til en vis grad at komme uden om den voksende priskonkurrence (som især skyldes koncentrationen inden for levnedsmiddelhandelen) og få mere for deres produkter. Endvidere gælder det om at udnytte mulighederne ved en positiv produktafgrænsning i forbindelse med EU-bestemmelser om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser(16) og specificitetsattestering(17). Det er i den forbindelse vigtigt at fjerne eventuelle administrative hindringer og finansielle byrder for de pågældende producenter.

7.5.6. Store videnskabelige og landbrugstekniske fremskridt har forbedret landbrugsproduktionens ydeevne enormt og i et omfang, der ikke blev anset for muligt for nogle tiår siden. Det er ikke kun landmændene, der har fået gavn af denne udvikling, men også og især forbrugerne og samfundet som sådant, fordi den har været en vigtig forudsætning for velstandsstigningen. ØSU finder det nødvendigt, at det europæiske landbrug også fremover kan udnytte nye resultater af den teknologiske udvikling, især inden for bioteknologi. Man må dog i den forbindelse være opmærksom på, at miljøkravene og samfundets forventninger til landbrugsproduktionen imødekommes, men også på, at konkurrencemæssige ulemper som følge af restriktioner undgås eller udlignes. Under alle omstændigheder må Europa gøre en forstærket indsats inden for landbrugsforskning i udvikling af teknologier med mange fremtidsmuligheder. En sådan indsats er også nødvendig for at sikre større selvstændighed.

7.5.7. For at opfylde kravene vedrørende miljøbeskyttelse, dyrevelfærd, produktkvalitet og offentlig sundhed er det nødvendigt at indføre passende ordninger, som må tilpasses ny viden, når det er nødvendigt. Som nævnt i pkt. 2.5 kan de for det meste strengere EU-bestemmelser og produktionskrav give landmændene i EU betydelige konkurrencemæssige ulemper. Med den voksende internationalisering af handelen med landbrugsvarer er dette et problem, man især må være opmærksom på. For også at sikre loyale konkurrencevilkår på det indre marked må der i alle medlemsstaterne stilles sammenlignelige krav i henseende til kvalitets-, miljø- og dyrevelfærdsnormer.

ØSU mener derfor - som allerede understreget i flere udtalelser - at vigtige normer for landbrugsproduktionen også bør sikres gennem indførelsen af internationalt bindende regler for at undgår konkurrenceforvridninger, som ellers ikke ville kunne overvindes. Når der fastlægges nye regler for produktionen, eller der foretages tilpasninger til ny viden eller nye vilkår, er det vigtigt at følge princippet om kun at gennemføre, hvad der er nødvendigt, og undgå, hvad der ikke kan objektivt begrundes.

7.6. Markedsordningens grundlæggende funktioner må opretholdes

7.6.1. ØSU mener, at fremstilling af landbrugsvarer til markedet fortsat må udgøre hovedindkomstkilden for landmændene fremover og følgelig også være et afgørende element i den europæiske model. Markederne for landbrugsvarer er særligt følsomme over for prisudsving. Store prisudsving giver ofte forkerte markedssignaler, medfører i perioder store tab og er heller ikke en fordel for forbrugerne på længere sigt(18). Markedsordningerne fungerer derfor i den sammenhæng som et sikkerhedsnet. De må dog ikke medføre skævtrækninger på markederne. Landbrugsproduktionen må på længere sigt indrette sig efter markedsvilkårene.

7.6.2. Det må imidlertid erkendes, at markedsordningerne lige som hidtil må justeres med jævne mellemrum, så de bringes på linje med ændringer i afsætnings- og konkurrencevilkårene. Dette må dog ikke bevirke, at der gives afkald på nøglekomponenter inden for markedsordningerne såsom importregler, interventionsordninger og velafprøvede instrumenter til udbudsstyring.

7.6.3. Det er sandsynligt, at landbrugsbedrifterne i EU heller ikke fremover vedvarende vil være i stand til at producere til verdensmarkedspriser, bortset fra nogle undtagelser og i tilfælde af særlig gunstige markedsforhold (jf. bemærkningerne i afsnit 2 og 4). På den anden side vil det europæiske landbrugs alsidige karakter fremover få endnu større betydning for samfundet som helhed. Da de allerede nævnte forskelle i produktionsvilkår i alt væsentligt vil blive ved med at bestå, og der vil blive stillet andre eller strengere krav i EU til landbrugsproduktionen, mener ØSU, at en passende ekstern beskyttelse også bliver nødvendig i fremtiden.

I det omfang, den eksterne beskyttelse mindskes, er det af hensyn til det europæiske landbrugs alsidighed tvingende nødvendigt, at landmændene honoreres tilstrækkeligt for især de samfundmæssige ydelser, de leverer, gennem en passende forhøjelse af de direkte betalinger, og at disse betalinger opretholdes. Dette forhold må der tages hensyn til ikke blot under WT-forhandlingsrunden, men også under EU's forhandlinger med tredjelande eller landegrupper om indgåelse af frihandelsaftaler.

7.6.4. ØSU opfordrer Kommissionen til at gøre alt, hvad der står i dens magt for at sikre, at man under den WTO-forhandlingsrunde ikke alene beskæftiger sig med en yderligere nedbringelse af niveauerne for ekstern beskyttelse, men også - med sigte på at tilvejebringe rimelige konkurrencevilkår - ser nærmere på spørgsmålet om indførelse af minimale sociale og miljømæssige normer, som skal gælde for alle WTO-medlemsstater - således som der bl.a. også blev slået til lyd for i ØSU's initiativudtalelse "Verdenshandelsorganisationen (WTO)"(19). I den udstrækning, der gøres fremskridt i retning af fastsættelse af bindende regler for fair handel med landbrugsprodukter inden for WTO, vil også en yderligere liberalisering af den internationale samhandel være på sin plads.

7.6.5. Fødevaresikkerhed og -kvalitet, menneskers, dyrs og planters sundhed, men også dyrevelfærd er krav fra befolkningen, som landbruget i EU må tage stadig mere hensyn til, og som i stigende grad forankres i EU-retten gennem passende bestemmelser. ØSU glæder sig over, at Kommissionen agter at lade disse spørgsmål indgå som et vigtigt punkt i forhandlingerne. Målet må være at finde frem til ordninger, som forhindrer, at strenge EU-bestemmelser fører til en absurd situation pga. konkurrenceforvridende import fra tredjelande uden tilsvarende strenge ordninger, eller at hele produktionsområder bringes i fare. Det må være ethvert land tilladt at tilgodese vigtige forbrugeranliggender. Anvendelse af "forsigtighedsprincippet" (artikel 5.7 i SPS-aftalen) på grundlag af en fælles WTO-risikovurdering - svarende til Kommissionens forslag - vil efter ØSU's mening være en måde at nå målet på.

7.6.6. ØSU går ind for, at yderligere liberaliseringsskridt differentieres efter de forskellige forhold, der gør sig gældende, og efter behovene på de forskellige produktionsområder. Desuden må der indføres mekanismer til imødegåelse af udsving i valutakurserne. ØSU finder det ubetinget nødvendigt at forlænge fredsklausulen ud over 2003. Det samme gælder for den særlige beskyttelsesklausul i artikel 5 i WTO-landbrugsaftalen.

7.6.7. På et verdensmarked, som er kendetegnet ved arbejdsdeling, spiller eksport en afgørende rolle. Af de grunde, der er anført flere steder i denne udtalelse, spiller eksportrestitutioner som et instrument i markedsordningerne også fremover en vis rolle. Målet er imidlertid at indgå internationale aftaler, som nedbringer alle former for eksportstøtteforanstaltninger så meget som muligt, med det sigte at tilvejebringe fair konkurrencevilkår på de internationale markeder. ØSU opfordrer imidlertid til:

- at EU's landbrug gør alt, hvad der er muligt for at udnytte den fordel, som består i at levere indenlandsk producerede varer til dets egne markeder på en sådan måde, at man opfylder alle forbrugernes forventninger (og dermed nedbringer afhængigheden af eksport),

- at man udnytter eksportmulighederne, især for produkter, for hvilke a) EU's landbrug eller EU's forædlingsindustri har relative fordele, b) der findes en stærk købekraftig efterspørgsel på verdensplan og c) der består mulighed for at eksportere evt. uden at ty til eksportrestitutioner,

- at der benyttes udbudsstyringsinstrumenter, ikke blot til at sikre, at de eksisterende WTO-forpligtelser overholdes, men også til at undgå eksport "for enhver pris",

- at der i EU's landbrugseksportpolitik også tages hensyn til de forskellige forhold, der gør sig gældende inden for landbruget i aftagerlandene, især i udviklingslandene.

7.6.8. Under den kommende WTO-forhandlingsrunde forventes eksportstøtte at blive et meget omstridt emne. WTO-landbrugsaftalens artikel 10, stk. 2, betragter ganske vist entydigt eksportkreditter og -garantier som eksportsubsidier, men stiller ingen nærmere krav. Der skulle have være truffet en aftale herom i forbindelse med Uruguay-rundens omsættelsesfase, men den blev ikke til noget. Under den kommende forhandlingsrunde må man ikke igen indføre nye eksportstøtterestriktioner uden samtidig at blive enig om faste retningslinjer for eksportkreditter og -garantier. Da verdensmarkedspriserne også fremover som regel vil ligge under EU's interne priser, må der ikke træffes nogen aftaler om bortfald af eksportstøtte.

7.7. Målrettede direkte betalinger

7.7.1. Det europæiske landbrugs alsidige rolle omfatter ydelser, som der førhen blev kompenseret for i mere eller mindre tilfredsstillende udstrækning i form af indkomster ved afsætning af produkter. Dette er nu i stadig mindre grad tilfældet, og følgelig udgør direkte betalinger en stadig større del af landmændenes indkomster. Selv om direkte betalinger er vigtige, bør de kun have en supplerende funktion ud fra den betragtning, at landmændene jo er erhvervsdrivende, som fremstiller varer til markedet, og som derfor skal erhverve en betydelig del af deres indkomster fra afsætningen af varer.

7.7.2. Landbrugsreformen i 1992 udgjorde et stort skridt i retning af at udvide de direkte betalinger; denne løsning arbejdes der nu videre på. Det er afgørende vigtigt for landmændene - ikke mindst ud fra den rolle, som landmændene tillægger sig selv - at disse betalinger ikke hele tiden gøres til genstand for en politisk debat, at formålet med de direkte betalinger formuleres klart og tydeligt, og at deres opretholdelse sikres på relativt lang sigt.

7.7.3. ØSU støtter udtrykkeligt princippet om, at direkte betalinger skal være målrettede, og mener, at dette stadig vigtigere landbrugspolitiske instrument bør sikres fremover. Der må derfor sondres mellem:

- direkte betalinger som honorering for levering af ydelser af almen interesse, som ikke har nogen markedspris,

- direkte betalinger som kompensation for prissænkninger, i den udstrækning dette er begrundet,

- direkte betalinger som kompensation for permanente naturbetingede handicap, der ikke lader sig ændre.

Da ovennævnte princip ikke overholdes fuldt ud i Agenda 2000-reformen, frygter ØSU, at dette i det mindste på længere sigt vil kunne få negative konsekvenser.

7.7.4. For at sikre bred accept af ordningen er det ifølge ØSU nødvendigt at give en passende begrundelse for ydelse af direkte betalinger. Da betingelserne for adgang til direkte betalinger imidlertid til stadighed skærpes, og der bliver færre landmænd, som kan opfylde disse betingelser, må der stilles det spørgsmål, om de oprindelige mål egentlig kan nås.

Indførelse af strenge støttekriterier, som gør det vanskeligere at løse tilpasningsproblemerne, og som står i vejen for en forbedring af den internationale konkurrenceevne, vil helt sikkert ikke være medvirkende til at nå målene. Desuden må man være opmærksom på, at forvaltningen af direkte betalinger og andre støtteforanstaltninger foregår så effektivt som muligt og ikke bliver for bureaukratisk.

7.7.5. Prøvestenen for EU vil være, i hvilken udstrækning det vil kunne forsvare landbrugsreformen under den kommende WTO-forhandlingsrunde. Kommissionen har gentagne gange forsikret, at de ændrede eller nye markedsordningspræmier er i overensstemmelse med "blue box"-kravene og vil blive kraftigt forsvaret, så de kan opretholdes på længere sigt. Efter ØSU's mening er det absolut nødvendigt at sikre disse betalinger, da "blue box"-foranstaltningerne til udbudsstyring har været en succes. Også "green box" må sikres, da "grønne foranstaltninger" har fået større betydning. De har en begrænset indvirkning på handelen og er et uundværligt instrument for honorering af visse ydelser, landbruget leverer.

7.7.6. Siden 1992 har der inden for den fælles landbrugspolitik været en stigende tendens til at nedskære udgifterne til prisstøtteforanstaltninger og til gengæld øge de direkte betalinger, hvilket har gjort landmændenes indkomster mere og mere afhængige af EU-budgettet. ØSU understreger, at det finansielle grundlag for direkte betalinger må garanteres på længere sigt for at give landmændene den fornødne sikkerhed.

7.8. Politik til udvikling af landdistrikterne

7.8.1. De foranstaltninger, der træffes som led i en integreret politik til udvikling af landdistrikterne, den anden søjle i den fælles landbrugspolitik, tillægges stor betydning. Det drejer sig i alt væsentligt om at samle de hidtidige ledsageforanstaltninger (miljøprogram og skovbrugsforanstaltninger), landbrugsstrukturforanstaltninger (tidligere mål 5a) samt de støtteprogrammer, der hidtil har været begrænset til målområder.

7.8.2. ØSU finder dette initiativ fornuftigt, da det opstillede mål - en styrkelse af den integrerede politik for udvikling af landdistrikterne, med en særlig hensyntagen til landbruget - dermed bedre kan realiseres. Landdistriktspolitikken har en uundværlig funktion, men kan ikke erstatte de traditionelle instrumenter inden for den fælles landbrugspolitik. ØSU beklager, at det planlagte budget blot svarer til det hidtidige udgiftsniveau. For at imødekomme de reelle behov, især mht. at sikre landbrugets alsidighed i alle EU's regioner, må budgetrammen udvides.

7.8.3. Hvis landmændene skal kunne klare det voksende konkurrencepres, må deres markedsposition styrkes, især ved hjælp af konkurrencedygtige afsætnings- og forarbejdningsvirksomheder, hvor kooperativer har en vigtig funktion. De ledsageforanstaltninger, der indgår i forordningen om udvikling af landdistrikter, spiller en stor rolle her. ØSU håber, at denne forordning vil blive omsat på en målrettet og effektiv måde, og mener endvidere, at målrettet marketing er et vigtigt udgangspunkt for styrkelse af markedspositionen på både det indre marked og tredjelandemarkeder. Et væsentligt mål må være at sætte landmændene i stand til at øge værditilvæksten og i højere grad anvende regionernes egne ressourcer for dermed at skabe en varig forbedring af landdistrikternes økonomiske bæreevne.

7.8.4. Landbrugsreformen omhandler også en udbygning af den kompensationsordning, som er vigtig for landmænd i ugunstigt stillede områder. Dette instrument yder et væsentligt bidrag til sikring af landbrugsaktivitet i disse områder. Denne veletablerede og i alt væsentligt uomstridte form for direkte betaling tager sigte på at yde kompensation for permanente naturbetingede handicap. ØSU ser gerne, at dette princip opretholdes, og at det holdes adskilt fra andre mål for den fælles landbrugspolitik.

7.8.5. For at sikre et jævnt fordelt landbrug i ugunstigt stillede områder og landbrugsbedrifternes alsidighed i disse områder er også produktionsfunktionen vigtig. ØSU går derfor ind for, at der iværksættes specifikke foranstaltninger til at opretholde produktionen, selv under vanskelige omstændigheder. Dette gælder især for de produktioner, hvortil der ikke rigtigt er noget alternativ, såsom mælkeproduktion eller kvæg- og fåreavl i visse regioner.

7.9. Supplerende eller alternative indkomst- og beskæftigelsesmuligheder for landmænd

7.9.1. Det er ikke noget nyt fænomen, at landmændene diversificerer deres aktiviteter for at sikre sig en indkomst fra forskellige kilder. En sådan diversificering er særlig udtalt i nogle medlemsstater som følge af de eksisterende strukturer og lokale forhold. Nedgangen i indkomsten fra landbrugsvirksomhed, som mange bedrifter er berørt af, men også personlige indkomstforventninger er ofte grunden til, at landmændene søger supplerende indkomstkilder.

7.9.2. Supplerende indkomstkilder kan bidrage til en økonomisk konsolidering af landbrugsbedrifter. Programmerne for landdistriktsudvikling skal bl.a. være centreret om at fremme beskæftigelsen generelt og skabe supplerende beskæftigelses- og indkomstmuligheder for landmændene og deres familier. ØSU støtter denne strategi, men for at sikre en effektiv implementering opfordrer det til fjernelse af retlige restriktioner og hindringer, idet de afstukne mål ikke kan nås med finansiel støtte alene.

7.10. Vedvarende råstoffer: en udfordring

7.10.1. Fra tidernes morgen har landbruget og skovbruget som en vigtig funktion haft at levere energiprodukter og råstoffer, ud over fødevarer og foder. Biomasse som vedvarende råstof bliver stadig vigtigere. Landmændene er i stand til at producere væsentlig større mængder af biomasse som råstof. Muligheden for i højere grad at varetage denne opgave skal ikke kun ses som et aspekt af det europæiske landbrugs alsidighed, men er også vigtig for miljøet, beskæftigelsen og især for konsolideringen af den europæiske landbrugsmodel.

7.10.2. Biomasse anvendes i stigende grad som et alternativt råstof til nogle industrielle formål. Hertil hører forskellige plantebaserede grundstoffer, som anvendes i den kemiske industri, f.eks. som erstatningsstoffer i vaskemidler og trykfarver eller plantefibre i bilindustrien. På grund af de eksisterende problemer med bortskaffelse af affald har øget anvendelse af plantestivelse som råstof for konservesindustrien en særlig betydning. ØSU ser denne udvikling som meget positiv og går derfor ind for en målrettet støtteindsats under hensyntagen til økologiske aspekter.

7.10.3. Med Kyoto-aftalen(20) har EU forpligtet sig til i løbet af perioden 2008 til 2012 at reducere drivhusgasemissionerne med 8 % i forhold til 1990-niveauet. I tråd hermed forudser Kommissionens hvidbog "Energi for fremtiden - vedvarende energikilder"(21), at vedvarende energikilders andel af den samlede energiproduktion fordobles fra 6 % til 12 % i 2010. Biomasse spiller her en vigtig rolle.

7.10.4. Øget anvendelse af biomasse i energiproduktionen er ikke kun af betydning for miljøet, men har også en stor beskæftigelseseffekt. Ovennævnte hvidbog fra Kommissionen (og Teres II-undersøgelsen)(22) antager, at der på mellemlang sigt (2010) vil kunne skabes 500000 arbejdspladser (netto).

7.10.5. ØSU går ind for, at der ud over ydelse af passende finansiel støtte til produktion af biomasse som vedvarende råstof udarbejdes et egnet regelsæt for at fremme anvendelse af biomasse i eksempelvis energiproduktion og som materiale. Her tænkes f.eks. på:

- en forbedring af vedvarende energikilders konkurrenceevne i forhold til fossile energikilder, således som nogle medlemslande gør det gennem afgiftspolitiske foranstaltninger,

- en EU-ordning for anvendelse af biobrændsel, under hensyntagen til økonomiske og økologiske aspekter,

- en indsats til fremme af øget anvendelse af strøm og varme fra den vedvarende energikilde biomasse,

- fjernelse af Blair House-aftalens begrænsninger vedrørende oliefrø,

- fjernelse af administrative hindringer for dyrkning af markafgrøder til nonfood-formål.

ØSU opfordrer desuden til en intensivering af forskningen med det sigte at gøre biomasse mere konkurrencedygtig i forhold til fossile brændstoffer og finde frem til nye måder at anvende biomasse på, f.eks. i den kemiske industri eller i bilindustrien.

8. Konklusioner

8.1. Den europæiske landbrugsmodel skal ses som et led i den selvstændige sociale og økonomiske politik, som nu i nogle årtier har været karakteristisk for de europæiske lande. Den skal forstås som en politisk model for et landbrug, der er kendetegnet ved familiebrug, der sigter mod økonomisk, social og økologisk bæredygtighed, og som er i stand til at levere de forskellige ydelser, der forventes af samfundet, dvs. et landbrug, der er alsidigt.

8.2. ØSU er klar over, hvor vigtigt det er, at Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og de europæiske landbrugsorganisationer udtrykkeligt bakker op om den europæiske landbrugsmodel. Men hvor positiv denne opbakning end er, må det ikke glemmes, at det i sidste instans kommer an på, i hvilken udstrækning den konkrete politik er i overensstemmelse med denne model.

8.3. Opretholdelsen af den europæiske landbrugsmodel må ikke ses som uforenelig med behovet for, at landmændene tilpasser sig de økonomiske rammevilkår, som løbende ændrer sig, at landbrugsbedrifterne er konkurrencedygtige, og at produktionen er orienteret mod markedets krav.

8.4. Følgende må dog være uomstridt: den europæiske landbrugsmodel er en afgørende forudsætning for at fremtidssikre den alsidige funktion, som samfundet forventer, at landbruget varetager. Et landbrug, som udelukkende er orienteret mod den internationale konkurrenceevne, kan ikke opfylde disse krav.

8.5. ØSU betragter "en politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel" som et middel til at iværksætte de konkrete politiske foranstaltninger, der er nødvendige for at underbygge den generelt accepterede landbrugspolitiske model. De forskellige ydelser, det alsidige landbrug leverer, skal også sikres fremover, selv under et stadig voksende konkurrencepres.

8.6. Et konkurrencedygtigt og effektivt landbrug er et vigtigt element i den europæiske landbrugsmodel. ØSU antager, at landmændene fremover i højere grad end tidligere forventes at udnytte eksisterende muligheder til forbedring af konkurrenceevnen, til udnyttelse af markedet samt supplerende beskæftigelses- og indkomstkilder. I den forbindelse må individuelle initiativer passende støttes. Skal effektiviteten forbedres, må de tekniske fremskridt imidlertid også udnyttes. ØSU anser en passende form for kompensation for berettiget og nødvendig, hvis restriktioner af miljømæssige eller etiske grunde eller som følge af samfundets krav giver landbruget konkurrencemæssige ulemper, som ikke kan opvejes gennem højere priser.

8.7. Med de nuværende produktionskrav i EU's medlemsstater er det ikke muligt for landbruget at udfylde sin alsidige funktion på verdensmarkedsvilkår. Markedsordninger, målrettede direkte betalinger, landbrugsrelaterede strukturforanstaltninger og støtteprogrammer til landdistrikter spiller en uundværlig rolle. Der må tilbydes passende kompensation for de leverede ydelser.

8.8. Europæisk landbrug må vedblive med at være produktionsorienteret og udbyde sunde og kvalitativt set upåklagelige fødevarer. Det spiller en stadig større rolle som leverandører af råvarer til nonfood-sektoren. Det må være miljøvenligt og bæredygtigt og være i stand til at levere de ydelser, samfundet forventer af det. Det må stille sig selv andre krav end f.eks. det amerikanske landbrug, og klare sig i en situation med et relativt højt omkostningsniveau. Dette betyder, at der også fremover vil være brug for en passende beskyttelse udadtil, og at der heller ikke kan gives afkald på andre vigtige elementer i markedsordninger.

Et "ja" til den europæiske landbrugsmodel kræver derfor også, at de vigtige træk i den europæiske landbrugsmodel ikke anfægtes under den kommende WTO-forhandlingsrunde. Følgende bør være et vigtigt princip: i det omfang hvor der gøres fremskridt mht. fastsættelse af bindende regler for rimelige konkurrencevilkår i den internationale handel med landbrugsvarer, er også en yderligere liberalisering af den internationale handel på sin plads.

Bruxelles, den 21. oktober 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Formandskabets konklusioner, SN 400/97, s. 14, 13. december 1997.

(2) Rapport om Europæisk Landbrugs Kongres 1998, offentliggjort af CEA (Den Europæiske Landbrugsorganisation).

(3) For EU i gennemsnit er nu kun knap 5 % af den erhvervsaktive befolkning beskæftiget i landbruget, mens tallet lå på over 30 % i begyndelsen af 60'erne i nogle EU-lande. Kilde: Eurostat.

(4) Eurostat.

(5) EFT C 407 af 28.12.1998.

(6) KOM(1998) 158 endelig udg; EFT C 170 af 4.6.1998, s. 93.

(7) Pressemeddelelse fra OECD-landbrugskomitéens møde den 6. marts 1998.

(8) Kilde: Landbrugets stilling i Den Europæiske Union, 1997-rapporten.

(9) EFT C 73 af 9.3.1998, s. 71.

(10) WTO-landbrugsaftalen 1994; i henhold til artikel 20 skal konsekvenserne af GATT-Uruguay-runden undersøges, og der skal indføres et retfærdigt og markedsorienteret system for handel med landbrugsvarer.

(11) EFT C 73 af 9.3.1998, s. 71.

(12) EFT C 75 af 10.3.1997, s. 4.

(13) "Status over reformen af den fælles landbrugspolitik". EFT C 89 af 19.3.1997, s. 39.

(14) Nettoværdiskabelsen i faktorpriser = bruttoværdiskabelsen i markedspriser minus afskrivninger og afgifter + subsidier.

(15) EFT C 407 af 28.12.1998, s. 1156.

(16) Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT L 208 af 24.7.1992, s. 1).

(17) Rådets forordning (EØF) nr. 2082/92 af 14. juli 1992 om specificitetsattestering af landbrugsprodukter og levnedsmidler.

(18) I Kommissionens studie "Towards a common agricultural and rural policy for Europe" (European Economy nr. 5/97), der er udarbejdet af førende landbrugsøkonomer, angives følgende særtræk ved landbruget som begrundelse for offentlig markedsstabilisering på landbrugsområdet:

- høj risiko som følge af afhængighed af vejret og udsættelse for skadedyr og sygdomme (som optræder lokalt)

- høj rente- og valutakursrisiko (som berører hele sektoren - med ØMU'ens ikrafttræden er sidstnævnte risiko faldet væk på det indre marked)

- en geografisk meget spredt fordeling af mange små bedrifter med megen kapital bundet i bygninger og jord, hvilket begrænser handlefriheden

- en ret fast binding til årstids- og biologisk betingede udviklings- og vækstprocesser

- producenter, som individuelt ikke har tilstrækkelige ressourcer og oplysninger til risikostyring

- ansvaret for et regelmæssigt udbud af almindelige dagligvarer.

(19) EFT C 101 af 12.4.1999, s. 43.

(20) Kyoto-protokol til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer af 11. december 1997.

(21) KOM(97) 599 endelig udg. af 26.11.1997, "Energi for fremtiden - vedvarende energikilder", hvidbog vedrørende en strategi- og handlingsplan på fællesskabsplan.

(22) Teres II, Europa-Kommissionen, 1997.