DA    DA DA 
 
DA    DA  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 23.7.2009 
KOM(2009) 378 endelig 
  
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
om VVM-direktivets anvendelse og virkning  
(direktiv 85/337/EØF ændret ved di rektiv 97/11/EF og direktiv 2003/35/EF) 
 
DA 2   DA BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
om VVM-direktivets anvendelse og virkning  
(direktiv 85/337/EØF ændret ved di rektiv 97/11/EF og direktiv 2003/35/EF) 
1. P OLITISK OG RETLIG BAGGRUND  
Målet med denne beretning er at gennemg å anvendelsen og virkningen i EU af 
Rådets direktiv 85/337/EØF1 om vurdering af visse offentlige og private projekters 
indvirkning på miljøet ændret ved direktiv 97/11/EF2 og 2003/35/EF3 (i det følgende 
VVM-direktivet).  
VVM-direktivet har tidligere været genstand for lignende regelmæssige beretninger, 
der var baseret på direktivets artikel 11.  VVM-direktivet blev på basis af sådanne 
beretninger ændret i 1997. Direktiv 97/ 11/EF udvidede anvendelsesområdet, 
styrkede de proceduremæssige stadier og indarbejdede ændringerne fra FN/ECE's 
Espookonvention om VVM i grænseoverskridende sammenhæng. Efter Fællesskabets undertegning (i juni 1998)  af Århuskonventionen om adgang til 
oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og 
domstolsprøvelse på miljøområdet skulle fællesskabslovgivningen korrekt tilpasses 
den pågældende konvention. VVM-direktivet blev således ændret ved direktiv 
2003/35/EF, der sigtede mod at tilpasse bestemmelserne om offentlig deltagelse til Århuskonventionen.  
Direktivet sigter mod at beskytte miljø et og livskvaliteten og samtidig sikre en 
indbyrdes tilpasning af de nationale lovb estemmelser vedrørende vurderingen af 
offentlige og private projekters miljøvirkni nger. Det er et vigtigt instrument i 
integreringen af miljøet, der dækker en bred vifte af projekter og gør dem miljømæssigt bæredygtige. Hvordan dette mål skal nås, er fastsat i direktivets artikel 2, stk. 1, der siger, at der, inden der gives tilladelse, skal foretages en vurdering af 
indvirkningen på miljøet af offentlige og privat e projekter, der bl.a. på grund af deres 
art, dimensioner eller placering vil kunne påvirke miljøet væsentligt. Direktivet 
harmoniserer VVM-principperne ved at i ndføre mindstekrav, navnlig hvad angår 
typen af projekter, der bør underkas tes vurderingen, bygherrens væsentligste 
forpligtelser, vurderingens indhold samt de kompetente myndigheders og offentlighedens inddragelse.  
På nuværende tidspunkt har alle me dlemsstater indført omfattende 
rammebestemmelser. Det forbliver imidlertid en vedvarende udfordring at sikre, at direktivet gennemføres effektivt og kons ekvent i alle medlemsstater. I denne 
                                                
 
1 EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40. 
2 EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5. 
3 EUT L 156 af 25.6.2003, s. 17. 
 
DA 3   DA beretning vurderes 20 års gennemførelse  som et svar på denne udfordring. 
Hovedkilderne til beretninge n er anført i bilag 1.  
Beretningen kommer på et godt tidspunkt af forskellige grunde: 
– efter EU's udvidelse i 2004 og 2007 begyndte di rektivet at finde anvendelse i 12 
nye medlemsstater  
– der er voksende miljøudfordringer inde n for klimaændringer og biodiversitet  
– EF-Domstolen har afsagt vigtige do mme, der tydeliggør nogle af VVM-
bestemmelserne  
– det er nødvendigt at skabe synergi mellem direktivet og Espookonventionen, 
herunder protokollen om strategisk miljøvurdering4  
– VVM-direktivet er blevet udpeget som en re tsakt, der kunne komme på tale til en 
kommende forenkling5, hvis mål er at fastlægge overlapninger, mangler og 
muligheder for at mindske de forskrifts mæssige og administrative byrder, navnlig 
hvad angår grænseoverskridende projekter (f.eks. rørledninger eller strømkabler 
på havbunden).  
Beretningen beskriver VVM-direktivets st ærke sider, fremhæver de væsentligste 
områder, hvor forbedringer er nødvendige, og fremsætter i givet fald henstillinger. 
Den konkluderer med overvejelser af, hvordan direktivet kan forbedres.  
2. VVM- DIREKTIVETS STÆRKE SIDER  
2.1. Indførelse af overordnede VVM-ordninger i alle medlemsstater  
Generelt har medlemsstaterne gennemført VVM-direktivet i nati onal lovgivning, og 
de anvender det stort set i tråd med dire ktivets målsætninger og krav. I adskillige 
tilfælde har medlemsstaterne indført forplig telser, der rækker videre end direktivets 
mindstekrav. Dette er tilfældet med væsentlige stadier i VVM, såsom "screening"  og 
"scoping"  (afgrænsning):  
– "Screening" er den del af VVM-forløbet, hvor det afgøres, om det er nødvendigt 
med en VVM.  I nogle medlemsstater kræves der en VVM for nogle af 
projekttyperne i bilag II el ler for andre projektkategorier ud over dem, der er 
anført i bilag I og II.  
– "Scoping" (afgrænsning) er det stadie i VVM -forløbet, der afgør indholdet og 
omfanget af de spørgsmål, der skal indgå i miljøoplysningerne, der skal 
forelægges en kompetent myndighed. Det er  et vigtigt led i en god VVM-ordning, 
hovedsagelig fordi det forbedrer kvaliteten  af VVM. Mange medlemsstater er gået 
videre end direktivets mindstekrav og i ndført krav om obligatorisk afgrænsning 
og offentlig høring under afgrænsningsfasen. 
2.2. Større inddragelse af offentligheden i beslutningsprocessen  
Direktiv 2003/35/EF skulle være gennemfø rt i national lovgivning inden den 25. juni 
2005. I skrivende stund har kun Irland ikke fuldstændigt gennemført direktivet; 
sagen behandles i øjeblikket af EF-Domstol en (C-427/07). Det er generelt indtrykket, 
                                                 
4 Den blev godkendt ved Rådets afgørelse 2 008/871/EF, EUT L 308 af 19.11.2008, s. 33. 
5 KOM(2009) 15. 
 
DA 4   DA at erfaringen med anvendelsen af de nye be stemmelser, der blev indført med direktiv 
2003/35/EF, stadig er begrænset. På basis af de foreliggende oplysninger er der i 
bilag 2 nogle foreløbige betragtninger om  gennemførelsen af disse bestemmelser. 
Der vil blive draget væsentlige konklusi oner i den igangvære nde vurdering af de 
nationale gennemførelsesbestemmelsers overensstemmelse. 
De fleste medlemsstater indberettede, at  de med direktiv 2003/35/EF indførte 
ændringer øger inddragelsen af offen tligheden i beslutningsprocessen. De 
medlemsstater, der tiltrådte EU i 2004 og 2007 meddelte desuden, at VVM-direktivet 
direkte havde bidraget til at konsolidere den demokratiske udviklin g ved i større grad 
at inddrage offentligheden og øge genne msigtigheden af beslutningsprocesser. 
2.3. EF-Domstolens tydeliggørelse af  VVM-direktivets bestemmelser  
Domstolen har understreget, at direktivet har et vidtrækkende anvendelsesområde og 
formål og begrænser medlemsstaternes skøn smæssige beføjelser. De fleste af 
Domstolens afgørelser drejer sig om "screening"  og afgørelsen om, hvorvidt der skal 
foretages en VVM. Domstolen har endvide re givet fortolkninger af nogle af 
projektkategorie rne og af, hvad 'tilladelse'  betyder, og har også behandlet 
spørgsmålet om tilladelser, der gives for allerede gennemførte projekter.  De 
væsentligste resultater af nylige domsafgørelser er resumeret i bilag 3.  
2.4. VVM-direktivets overordnede fordele 
Der er konstateret to væsentlige fordele. For det første at VVM garanterer, at 
miljøhensyn tages i betragtning så tidligt som muligt i beslutningsprocessen. For det 
andet at VVM-proceduren ved at inddr age offentligheden sikrer større 
gennemsigtighed i miljørelevant beslutningstagning og følgelig offentlighedens accept. Selv om de fleste fordele ved VVM  ikke kan gøres op i penge, er der bred 
enighed om – og dette er bekræftet af undersøge lser – at fordelene ved at foretage en 
VVM opvejer omkostningerne ved udarbejdelsen af en vurdering
6.  
Kommissionens ekspertise fra vurderingen af projekter, der medfinansieres under 
EU's regionalpolitik, navnlig større proj ekter, viser, at VVM har forbedret 
projektudarbejdelsen og beslutningspr ocessen (herunder inddragelse af 
miljømyndigheder og offentligheden) og har hjulpet med til at øge integreringen af 
miljøhensyn. 
Endelig har direktivets gennemførelse  skabt en specifik national dynamik. 
Medlemsstaterne har ofte bygget oven på dire ktivets mindstekrav og gået videre end 
dem ved at indføre strengere bestemmelser  (på basis af EF-traktatens artikel 176), 
der tilsigter bedre miljøbeskyttelse og større gennemsigtighed. Mange medlemsstater har også udarbejdet deres egen vejle dning i god praksis og om specifikke 
projektkategorier og -spørgsmå l. Disse nationale erfaringer deles på tværs af 
grænserne i EU. 
                                                
 
6 Omkostningerne ved en VVM som en andel af projektomkostningerne ligger typisk på mellem 0,1 % 
for store projekter og 1,0 % for mindre projekter. Disse omkostninger giver et foreløbigt billede, men 
tager selvfølgelig ikke andre omkostninger i betragtn ing (f.eks. efterfølgende ændringer, rapportering, 
forsinkelser).  
 
DA 5   DA Det kan derfor konkluderes, at hovedformålet med VVM-direktivet er 
imødekommet, og at øjeblikket nu er kommet til at øge di rektivets mindstekrav og 
forbedre direktivet. 
3. F ORSLAG TIL OMRÅDER , HVOR VVM- DIREKTIVET SKAL FORBEDRES  
VVM-direktivet har udviklet sig i løbet af de 20 års gennemførelse. Samtidig er EU's 
lovgivning vokset, og der er ko mmet nye sektorpolitikker t il. Det er nødvendigt at 
sikre, at VVM-direktivet gennemføres effektivt overalt i EU, men også at finde 
områder, hvor det er nødvendigt at forbed re det, såsom mangler i gennemførelsen, 
overlapninger med andre retsforskrifte r og uoverensstemmelser med andre EU-
politikker, og i givet fald at fremsætte henstillinger. 
3.1. Bekymring med hensyn til "screening"-proceduren 
VVM-direktivet giver medlemsstaterne br ede rammer for gennem en sag-for-sag 
undersøgelse og/eller ved hjælp af nationale tæ rskelværdier eller kriterier at afgøre, 
om det er nødvendigt at foretage en  VVM for et bilag II-projekt. Denne 
bestemmelse, der er baseret på subsidiaritetsprincippet, resulterede i en lang række forskellige typer og niveauer af tærskelvær dier eller kriterier i medlemsstaterne.  
Gennemførelsen og retspraksis viser, at  medlemsstaterne, når de fastsætter 
tærskelværdier, ofte overskrid er deres skønsmæssige beføje lser enten ved kun at tage 
nogle af udvælgelseskriterier ne i bilag III i be tragtning eller ve d på forhånd at 
undtage nogle projekter. Vurderingerne va rierer i de forskellige medlemsstater 
betydeligt (fra under 100 til 5 000), selv  når man sammenligner medlemsstater af 
samme størrelse, og tendensen er stigende. Tærskelværdiniveauerne har haft tydelige 
følger for omfanget af vurderinger. Der er  desuden stadig flere tilfælde, hvor de 
kumulative virkninger ikke ta ges i betragtning, og der er  stadig problemer med at 
fjerne 'ufine' metoder, f.eks. ved at opde le store investeringsplaner i mange små 
("salamimetoden")
7. Disse metoder kunne bringe direk tivets berettigelse i fare samt 
underminere bestræbelserne på at fastsætte  fælles screeningsta ndarder. Derfor bør 
screeningmekanismen forenkles og tydeliggør es, f.eks. ved detaljeret at beskrive 
udvælgelseskriterierne i bilag III og ved at fastsætte EF-tærskelværdier, -kriterier 
eller -udløsningsværdier (f.e ks. gennem udvalgsproceduren).  Muligheden for at give 
tilladelse gennem en forenklet proce dure med forudgående vurdering burde 
overvejes. 
3.2. Bekymring med hensyn til kvaliteten af VVM  
VVM-direktivet fastlægger de væsentligs te procedurekrav; det fastsætter ikke 
obligatoriske miljøstandarder. De kompetente  myndigheder er forpligtede til at tage 
hensyn til resultaterne af høringer og indhentede oplysninger og at give specifikke 
oplysninger ved tilladelsesprocedurens afslutning (artikel 8 og 9). Det er 
hovedsagelig overladt til de nationale kompetente myndigheder at foretage 
                                                 
7 Fremgangsmåden med at opdele projekter i 2 eller flere adskilte projekter, således at hver enkelt ikke 
kræver en VVM med det resultat, at projektet ikke vurderes i sin helhed; eller metoden med at opnå 
tilladelse til et projekt, der ligger under en tærskelværdi (og derfor slipper for en VVM), og så senere 
udvide det pågældende projekt eller dets kapacitet ud over tærskelværdierne. 
 
DA 6   DA kvalitetskontrol af VVM. Muligheden for at  træffe gyldige afgørelser afhænger af 
kvaliteten af den information, der anvendes i VVM-dokumentationen, og VVM-
forløbets kvalitet. Kvalitet er derfor en altafgøre nde faktor for direktivets effektivitet.  
3.2.1. Kvaliteten af den information, der anvendes i VVM-dokumentationen 
Mange medlemsstater har påpeget, at det er et problem, at de oplysninger, der 
anvendes til VVM-dokumentationen, ikke er af tilstrækkelig høj kvalitet. Der er 
betydelige forskelle i kvaliteten af VVM-dokukmentation, ikke kun mellem 
medlemsstater, men også i en given medlemsstat.  
Der findes forskellige måder til at sikre en ordentlig kvalitetskontrol af VVM-
dokumentationen (ofte forelagt som en rappor t): hensigtsmæssig akkreditering af de 
konsulenter, der udfører VVM-arbejdet; uda rbejdelse af rapporte r af uafhængige 
konsulenter; anvendelse af uafhængig ekster n revision eller eksper tise; anvendelse af 
retningslinjer for specifikke spørgsmål, der skal tages i betragtning i forbindelse med 
bestemte typer projekter;  ajourføring af de indsamlede data; krav om "afgrænsning", 
og indførelse af udvalgsproceduren til ajour føring af bilag IV (de oplysninger, som 
bygherren skal forelægge). 
3.2.2. VVM-procedurernes kvalitet  
Erfaringen med gennemførelsen viser, at nogle bestemte spørgsmål ofte dukker op i 
VVM-procedurerne.  
Hvad angår alternativer , anfører direktivet blandt de oplysninger, der skal gives i 
VVM-dokumentationen, "en oversigt over de væse ntligste alternativer, som 
bygherren har undersøgt, og oplysninger om de vigtigste grunde til valget under 
hensyn til indvirkningen på miljøet" . Nogle medlemsstater ha r indført et  lovpligtigt 
krav om at overveje specifikke alternativer , medens andre ikke har. De kompetente 
myndigheder og offentligheden kan også bidrag e til udvælgelsen af alternativer til 
overvejelse. Vurderingen af alternativ er i VVM-procedurerne er normalt et 
vanskeligt spørgsmål. Det kan blive nødvendigt at specif icere, hvad der bør kræves 
ifølge direktivets bestemmelser, f.eks. ved at indføre den obligatoriske vurdering af 
alternativer eller ved at specificere en række alternativer (såsom alternativt at 
undlade at foretage sig noget), som skal undersøges.  
Manglende bestemmelser i direktivet om  rimelige tidsrammer og helst en fastsat 
tidsramme for afgørelsen om tilladelse, om VVM- gyldighedens varighed og 
overvågningen af projekters væsentlige milj øvirkninger giver også grund til 
bekymring. Disse mangler kunne afhjælpes ved at indføre specifikke bestemmelser i 
direktivet. 
3.3. Ingen harmoniseret praksis for inddragelse af offentligheden  
På trods af en voksende inddragelse af o ffentligheden i beslutningsprocessen er der 
stadig ingen standardpraksis i EU. Det bekræftes af følgende: 
– Offentligheden skal i tide og i praksi s have mulighed for at deltage i 
beslutningsprocessen på miljøområdet. De r findes ingen fælles reference for at 
indlede høringen. I adskillige medlemsstater  høres offentligheden allerede på et 
tidligt stadie (i screeningfasen eller afgr ænsningsfasen). I de fleste tilfælde høres 
 
DA 7   DA offentligheden imidlertid først vedrøre nde de indhentede oplysninger i henhold til 
artikel 5, hvilket svarer ti l direktivets mindstekrav.  
– I henhold til VVM-direktivet skal tidsrammen for en effektiv offentlig høring 
være rimelig, da korte tidsrammer i si g selv er en hindring for høringen. 
Tidsrammerne varierer imidlertid betydeligt8.  
– Offentlighedens inddragelse er imidlertid ikke effektiv, når de nationale ordninger 
lægger hindringer i vejen (f.eks. når VVM-dokumentationen kun kan konsulteres i 
den kompetente myndigheds kontorer).  
– Hvad angår den berørte offentligheds klag eadgang, varierer krit erierne betydeligt 
fra medlemsstat til medlemsstat, og i nogle medlemsstater anses procedurernes 
omkostninger for at være en hindring for domstolsprøvelse. 
Disse mangler kunne afhjælpes ved at fast sætte bestemmelser om tidlig offentlig 
høring i afgrænsnings- e ller screeningsfaserne (h erunder inddragelse af 
interesseparter) og ved at fastsætte krav om en minimumsfrist. Der kunne også opstilles retningslinjer for bedste praksis,  hvad angår tilrådighe dsstillelse af VVM-
dokumentationen for den berørte offentlighed.  
3.4. Vanskeligheder i forbindelse med grænseoverskridende VVM-procedurer  
VVM-direktivet giver medlemsstaterne store skønsmæssige beføjels er til at afgøre, 
hvornår og hvordan andre medlemsstater  bør unddrages i VVM-procedurer for 
projekter med grænseoverskridende virkninger. 
Mange medlemsstater pegede på, at grænseoverskridende VVM-procedurer 
forårsager problemer, der hovedsagelig skyldes forskelle i de nationale VVM-
procedurer, såsom de forskellige faser i projektforslagsprocessen, forskellige 
tidsrammer og sprogbarrierer.  
Risikoen for dobbeltarbejde, uoverensstemme lser, administrative og diverse andre 
byrder samt mulige konflikter er høj for proj ekter, der gennemføres i områder, der 
henhører under mere end en medlemsstats kompetence (f.eks. havområder). Der er 
desuden en risiko for, at virkningerne af et  projekt, der involverer flere lande, ikke 
vurderes i sin helhed. 
Det er nødvendigt med bedre formelle og uformelle ordninger for høring af 
nabolande om grænseoversk ridende virkninger. Dette kunne opnås ved at udarbejde 
vejledninger eller ved at st yrke direktivets bestemmels er (f.eks. fastlæggelse af 
minimale tidsrammer for grænseoverskri dende høring, koordinerede eller muligvis 
fælles VVM-procedurer for projekter i flere la nde og muligheden af at have én enkelt 
VVM-procedure skal undersøges).  
Efter Rådets godkendelse af protokollen om strategisk miljøvurdering til 
Espookonventionen kunne VVM-direktivet endvid ere revideres for at sikre en bedre 
gennemførelse af kravene i den pågældende protokol.  
                                                
 
8 I screeningsfasen er tidsrammen på op til 45 dage; i afgrænsningsfasen og i høringen vedrørende VVM-
dokumentationen er tidsrammen mellem 10 og 60 dage. 
 
DA 8   DA 3.5. Bedre koordinering mellem VVM- og a ndre EU-direktiver og -politikker  
I mange tilfælde er projekter, der omfattes af VVM-direktivet, også omfattet af 
bestemmelser i andre EU-miljødirektiver og -politikker. På trods af risikoen for 
overlapninger i vurderingskrav er der ikke indberettet væsentlige problemer med hensyn til koordineringen af VVM-direktive t og andre direktiver  og politikker; 
koordineringen forløber generelt gnidningslø s. Det er imidlertid nødvendigt at 
overveje, hvordan synergien kan forbedres mellem VVM-direktivet og lovgivningen og politikken i specifikke miljøsektorer, såso m luftkvalitet, støj, affaldshåndtering og 
vandforvaltning, beskyttelse af havmiljøet, jordbundsbeskyttelse, katastroferisikoforebyggelse (herunder bekæ mpelse af risikoen for større uheld), 
klimaændringer og biodiversitet. Der er f.ek s. specifikke spørgsmål, der kræver en 
tilbundsgående vurdering for at sikre en bedre koordinering.  
3.5.1. VVM og SMV 
Direktiv 2001/42/EF
9 (strategisk miljøvurdering – SMV) anvendes på visse 
offentlige planer og programmer på et overordnet plan, medens VVM-direktivet 
anvendes senere på visse offentlige og private projekter . De to direktiver gælder for 
forskellige emner og er fors kellige i deres art. Der er identificeret følgende 
væsentlige forskelle: målsætningerne for SMV er udtrykt i fo rhold til bæredygtig 
udvikling, medens sigtet med VVM udelukke nde er miljøbeskyttelse; SMV kræver, 
at de kompetente myndigheder høres i scr eeningfasen; SMV kræv er en vurdering af 
rimelige alternativer og har en udtr ykkelig bestemmelse om anvendelse af 
oplysninger fra andre kilder; SMV omfatter krav om overvågning og 
kvalitetskontrol. 
I teorien skulle der ikke forventes overlap ning. Der er imidler tid fundet forskellige 
områder med mulig overlapning10 i anvendelsen af de to  direktiver. Navnlig er 
grænserne mellem definitionen af en plan, et program eller et projekt ikke altid 
tydelig, og derfor kan der herske nogen tv ivl om, hvorvidt emnet for vurderingen 
opfylder kriterierne for krav om anvendelse af enten VVM eller SMV-direktivet eller 
dem begge. I denne henseende er definitione rne af nogle af projek tkategorierne, der 
ofte vedrører arealanvendelse, ikke tydelig e, og dette kunne forårs age forvirring med 
SMV. 
Medlemsstaterne har valgt forskellig tilga nge til at løse potentielle tilfælde af 
manglende effektivitet på grund af overlap pende procedurer. Mange medlemsstater 
finder imidlertid ofte, at de ikke har tilstr ækkelig erfaring til at bestemme og vurdere 
eventuelle overlapningsspørgsmål ordentli g. Dette er grunden til, at kun få 
medlemsstater anbefalede en konsolidering af  de to direktiver. Mange medlemsstater 
understregede, at begge processer burde opret holdes og være adskilte, da det drejer 
sig om komplementære procedurer, der gæld er for forskellige faser og processer; 
medlemsstaterne har også bedt om, at der udarbejdes vejledninger. 
                                                 
9 EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30. 
10 F.eks. hvor store projekter udgøres af delprojekter; projekter, der kræver ændringer i 
arealforvaltningsplaner; planer og programmer, der sætter bindende kriterier for den efterfølgende 
tilladelse til projekter, og den hierarkiske forbin delse mellem SMV og VVM (på engelsk 'tiering'). 
 
DA 9   DA I betragtning af de to pr ocessers særegenskaber og den begrænsede erfaring med 
anvendelsen af SMV er der i øjeblikket ik ke noget argument for at samle de to 
direktiver i et. På dette stadie kan der opnås bedre koordinering ved at tage fat om 
forskellene mellem de to direktiver s bestemmelser og ved at tydeliggøre 
definitionerne af de projektkategorier, hvor der kan forekomme overlapninger. Dette 
kan gøres i forbindelse med en  revision af VVM-direktivet. 
3.5.2. VVM og IPPC 
Meget få medlemsstater har benyttet mulighe den for at fastsætte en enkelt procedure 
for projekter, der henhører under  VVM-direktivet og direktiv 2008/1/EF11 (om 
integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening – IPPC); i nogle medlemsstater 
kan der på bygherrens anmodning benyttes en enkelt procedure. Medlemsstaterne har 
indført solide former for koordinering (f.e ks. er VVM-dokumentationen en del af 
dokumentationen i IPPC-ansøgninger; IPPC -tilladelse betinget af positiv VVM-
afgørelse; anvendelse af samme oplysninger;  fælles procedure for offentlig høring; 
anvendelse af samme oplysninger; fælle s procedure for offentlig høring)  
Der er generelt ikke indberettet specifi kke koordineringsproblemer. For den samme 
type aktivitet sætter IPPC-d irektivet imidlertid nogle ga nge tærskelværdier, der er 
forskellige fra dem, der anvendes i VVM; det kan give årsag til nogen forvirring. Det 
burde derfor overvejes at harmonisere de tæ rskelværdier og kriter ier, der anvendes til 
at bestemme, hvilke projekte r der skal underkaste ts disse direktivers krav (f.eks. 
gennem udvalgsproceduren), og at strømlin e bestemmelserne om informationskrav 
(ligeledes under hensyntagen til den ig angværende revision af IPPC-direktivet). 
3.5.3. VVM og biodiversitet 
Medlemsstaterne har etableret både ufor melle og formelle forbindelser mellem 
VVM-direktivet og direktiverne om naturtyper12 og fugle13 (navnlig artikel 6, stk. 
3 og 4,14 i førstnævnte). Selv om der ikke er indberettet væsentlige problemer, viser 
Kommissionens erfaring med ge nnemførelsen, at kravene i artikel 6, stk. 3 og 4, ikke 
tages behørigt i be tragtning i forbindelse med VV M-procedurer. VVM-procedurerne 
fokuserer endvidere på virkningerne  for Natura 2000-lokaliteter, medens 
bestemmelserne om beskyttelse af arter synes at blive forsømt.  
VVM-direktivet henviser ikke specifikt til begrebet biodiversitet (det henviser kun til 
dyr og planter). Mange medlemsstater svar ede, at VVM-direktivets bestemmelser 
allerede tager tilstrække ligt hensyn til indholdet af handlingsplanen for 
biodiversitet15, og at deres nationale VVM-systemer er effektive med hensyn til at 
forhindre tab af biodiversitet. Det forekomme r imidlertid yderst usandsynligt, at EU 
vil imødekomme 2010-målet med at stoppe tabet af biodiversitet16; det vil kræve 
intensive bestræbelser. I denne hens eende kunne hensyn ti l biodiversiteten 
                                                 
11 EUT L 24 af 29.1.2008, s. 7. 
12 Direktiv 92/43/EØF om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7. 
13 Rådets direktiv 79/409/EØF om beskyttelse af vilde fugle, EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1. 
14 Denne artikel indeholder proceduremæssige og indholdsmæssige forholdsregler angående planer eller 
projekter, der kan få væsentlige virk ninger for en Natura 2000-lokalitet. 
15 KOM(2006) 216. 
16 KOM(2008) 864. 
 
DA 10   DA udtrykkeligt afspejles i VVM-dir ektivets tekst. Desuden kunne  der indføres en enkelt 
vurderingsprocedure for projekter, der he nhører under VVM-direktiv et og artikel 6, 
stk. 3 og 4, i direktivet om naturtyper.  
3.5.4. VVM og klimaændringer 
VVM-direktivet henviser ikke  direkte til klimaændring sspørgsmål. De fleste 
medlemsstater erkender, at der ikke på hensigtsmæssig vis tages hensyn til 
klimaændringsspørgsmål i VVM-processen. Enhver gennemgang af klimaændringernes virkninger er ofte begrænset til CO
2 og andre 
drivhusgasemissioner fra industrien og fra den voksende transport som led i 
luftkvalitetsundersøgelser eller som indire kte virkninger. VVM-vurderingen vil ofte 
ikke gå videre end en evaluering af  bestående emissioner og sikre, at 
luftkvalitetsnormerne er overholdt. Virkninge rne for det globale klima er desuden de 
kumulative virkninger af et yderligere projekt, og tilpasningen til klimaændringer er 
ikke taget tilstrækkeligt i be tragtning i forbindelse med VVM. 
Der skal findes løsninger på disse spørgsmå l. Der er fundet forskellige specifikke 
projektkategorier, hvor klimaændringshensyn udtrykkeligt bør indgå i VVM. De 
vedrører hovedsagelig projekte r med potentielt betydelige CO 2–emissioner, såsom 
energi- og transportinfrastrukturprojekte r, men de omfatter også projekter, hvor 
energieffektivitet er af stor  betydning. Indførelse af udva lgsproceduren til ajourføring 
af bilag I og II burde også overvejes.  
Medlemsstaterne opfordrede ligeledes til, at der udarbejdes vurderingsværktøjer 
(f.eks. til integrering af klimaændringsspørgsmål i VVM-processen). Kommissionen vil udarbejde retningslinjer inden 2011 fo r at sikre, at der tages hensyn til 
klimaændringer i VVM-direktivet
17. 
4. K ONKLUSIONER  
Denne beretning bekræfter, at målsætningern e for VVM-direktivet generelt er blevet 
imødekommet. Principperne fo r miljøvurdering er blevet in darbejdet i de nationale 
VVM-ordninger. Alle medlemsstater har i ndført overordnede forskriftsrammer og 
gennemført VVM på en måde, der stort se t er i overensstemmelse med direktivets 
krav. I mange tilfælde har medlemsstaterne bygget videre på direktivets mindstekrav 
og fastsat strengere krav. Som resultat hera f blev miljøhensyn taget i betragtning i 
forbindelse med beslutningsprocessen, de r også er blevet mere gennemsigtig.  
Udviklingen i VVM er imidlertid en løbe nde proces. Der skal sikres effektiv 
gennemførelse af VVM-direktivet overalt i EU, men det er også nødvendigt at sikre, 
at VVM-direktivet både tilpasses Fællesskabets og den internationale politik og de retlige rammer. Denne beretning peger på  områder, hvor det er nødvendigt med 
forbedringer (f.eks. screening, offentli ghedens inddragelse, kvaliteten af VVM, 
grænseoverskridende VVM-procedur er, koordinering mellem VVM og andre 
miljødirektiver og -politikker, såsom kl imaændringer og biodiversitet), og der gives 
henstillinger til mulige forbedringer.  
                                                
 
17 KOM(2009) 147. 
 
DA 11   DA Disse resultater er relevante i forbindelse med en forenklingsøvelse. Kommissionen 
vil overveje alle forenklingsmetoder (kodificering, kodificering kombineret med 
indførelse af udvalgsprocedure, omar bejdning, sammenlægning, anvendelse af 
regulering). Ethvert forenklingstiltag vil si gte mod at forbedre miljøbeskyttelsen, øge 
harmoniseringen og forenkle de gældende procedurer. Uanset hvilken tilgang der vælges, vil Kommissionen sørge for, at eventu elle større ændringer vil blive genstand 
for en høring af alle intere sseparter og vil blive underkastet en konsekvensanalyse. 
 
DA 12   DA BILAG 1: Kildemateriale  
– Medlemsstaternes besvarelse af Ko mmissionens spørgeskema om VVM-
direktivets anvendelse og effektivitet (udsendt i 2007 og 2008). 
– Den undersøgelse, som Kommissionen fik foretaget om VVM-direktivets 
anvendelse og effektivitet (2009). 
– Resultaterne af tidligere beretninger om VVM-direktivets anvendelse og 
effektivitet. 
– Relevante undersøgelser , som Kommissionen har fået foretaget: "The 
Relationship between the EIA and the SEA Directives" (2005); "Costs and benefits 
of the EIA Directive" (2006);  "Inventory of EU Member States' measures on 
access to justice in envi ronmental matters" (2007) ; "Evaluation of EU legislation 
- Directive 85/337/EEC (Environmental Im pact Assessment, EIA) and associated 
amendments" (2007).   
– Kommissionens erfaring med gennemførelsen af VVM-direktivet (herunder 
oplysninger fra klager og underskrif tsindsamlinger samt retspraksis). 
 
DA 13   DA BILAG 2: Foreløbige bemærkninger til gennemfø relsen af de nye be stemmelser indført 
med direktiv 2003/35/EF  
Definitionerne på "offentligheden" og "den berørte offentlighed" (artikel 1, stk. 2):  alle 
medlemsstater synes at anve nde den brede definition af "offentligheden" , således at alle 
fysiske og juridiske personer kan deltage i be slutningsprocessen. Billedet med hensyn til 
definitionen af "den berørte offentlighed"  varierer mere. Størstedelen af medlemsstaterne har 
indarbejdet en definition i deres nationale lovgivning. Nogle medlemsstater skelner ikke 
mellem "offentligheden" og "den berørte offentlighed" ; det vides ikke, om problemet skyldes 
manglende specifikke defin itioner i national lovgivning. 
Muligheden for fra sag til sag at undtage projek ter, der tager sigte på  nationalt forsvar, fra 
direktivet (artikel 1, stk. 4):  Størstedelen af medlemsstaterne  har indarbejdet de pågældende 
bestemmelser i deres lovgivning. Det ser af de  oplysninger, som Komm issionen råder over, 
imidlertid ud til, at denne mulighed sjældent anvendes.  
Strengere bestemmelser om offentlig høring (artikel 6, stk. 2 og 3):  generelt har 
offentligheden acceptabel adgang til beslutningsprocessen. Selv om der kræves en mere 
detaljeret undersøgelse for at vurdere, om disse  bestemmelser anvendes effektivt, træder der 
nogle positive træk frem: adskillige medlemsstater foretager allerede høring af offentligheden 
i afgrænsningsfasen, medens nogle medlem sstater har bestemmelser om høring af 
offentligheden i screeningfasen. 
Ændringer eller udvide lser af bilag I- og bilag II-projekter:  alle medlemsstater rapporterer, at 
de har indført nationale foranstaltninger i ov erensstemmelse med de ændringer, der blev 
indført med direktiv 2003/35/EF. 
Oplysninger om offentlighedens inddragelse i pr ocessen i den informati on, der skal stilles til 
rådighed om den endelige afgørelse (artikel 9, stk. 1), og bestemmelserne om offentlighedens 
adgang til domstolsprøvelse (artikel 10a):  det er ikke muligt at drage nogen konklusion på 
dette tidspunkt i gennemførelsen af disse bestemmelser. Kommissi onen har imidlertid allerede 
fundet gennemførelsesproblemer i nogle medlem sstater og indledt overt rædelsesprocedurer i 
overensstemmelse med EF-t raktatens artikel 226.  
 
DA 14   DA BILAG 3: Væsentligste resultater af Domstolens nylige afgørelser  
EF-Domstolen har fremhævet, at VVM-direktivet  har et vidtrækkende anvendelsesområde og 
formål18 og tilsigter at tilse, at medlemsstaternes skønsmæssige beføjelser ikke underminerer 
direktivets målsætning, der er, at  intet projekt, der er af en  sådan beskaffenhed, at det vil 
kunne påvirke miljøet væsentligt i direktivets betydning, undtages fra en vurdering, medmindre det specifikke udelukke de projekt på basis en omfattende screening kan anses for 
ikke at kunne påvirke miljøet væsentligt.  
Screeningmekanismen (afgørelsen om, h vorvidt der skal foretages en VVM)   
Medlemsstaterne er forpligtede til at tage hens yn til alle relevante udvælgelseskriterier i bilag 
III, når de opstiller kriterier eller tærskelværdi er for bilag II-projekter. En medlemsstat, der 
har opstillet tærskelværdier og/eller krit erier, der kun tager hensyn til projekternes 
dimensioner uden at tage alle  kriterier i bilag III i betr agtning, ville ove rskride sine 
skønsmæssige beføjelser i henhold til direktivet
19.  
En beslutning, hvorved den kompete nte nationale myndighed skønner, at et projekt er af en 
sådan karakter, at det ikke er nødvendigt at foretage en vurd ering af dets indvirkning på 
miljøet, bør indeholde eller være ledsaget af alle de oplysninge r, der er fornødne for at kunne 
kontrollere, at beslutningen er truffet på gr undlag af en forudgående  passende undersøgelse, 
foretaget i overensstemmelse med kravene i direktiv 85/33720. 
Fortolkning af visse bilag I-  og bilag II-projektkategorier  
VVM-direktivet skal fortolkes således, at  der indføres en VVM af de ombygnings- og 
forbedringsarbejder af byveje (projekter under bilag I.7.b) e ller c) eller under bilag II.10.e) 
eller under bilag II.13), der på grund af deres art, dimensioner eller placering og eventuelt 
deres vekselvirkning med andre projekter kan få væsentlige virkninger for miljøet21.  
Bilag II, punkt 12, sammenholdt med bilag I, punkt 7, i direk tiv 85/337 i de res oprindelige 
affattelse, omfatter ligeledes arbejder til ændri ng af en eksisterende lufthavns infrastruktur 
uden en forlængelse af start- og landingsbanen, så  længe de bl.a. som følge af deres karakter, 
omfang og kendetegn kan anses for en ændring af selve lufthavnen. Det gælder især for 
arbejder med henblik på at øge lufthavne s drift og luftfartstrafikken betydeligt22.  
En national bestemmelse, der kun kræver VVM for anlægsarbejder i byzoner (bilag II.10.b) 
uden for byområder, indsnævrer direktivets anvendelsesområde23. Argumentet om, at et 
projekt, der skal opføres på et fuldstændig omarbejdet areal, ikke ville få væsentlige 
miljøvirkninger, blev afvist. Når det afgøres , om denne type projekter får væsentlige 
virkninger, burde medlemsstaterne  tage hensyn til arten, dime nsionerne eller placeringen, og 
alle screeningkriterierne i bilag III.  
                                                 
18 F.eks. C-121/03. 
19 C-66/06, præmis 62-63. 
20 C-87/02, præmis 49. 
21 Sag C-142/07. 
22 Sag C-2/07. 
23 Sag C-332/04. 
 
DA 15   DA Tilladelse   
En aftale mellem offentlige myndigheder og en priv at virksomhed er ikke  et projekt ifølge 
VVM-direktivet; "det påhviler den nationale ret på gr undlag af den relevante nationale 
lovgivning at afgøre, hvorvidt en sådan aftale indeholder en tilladelse som nævnt i artikel 1, 
stk. 2. Det skal i denne forbindelse efterp røves, hvorvidt denne ti lladelse indgår i en 
procedure i flere led, der indeholder en grundlæggende afgørelse samt gennemførelsesafgørelser, og hvorvidt der skal  tages hensyn til den kumulative virkning af 
flere projekter, hvis virkning på m iljøet skal vurderes i sin helhed"
24. 
Når den nationale lovgivning fastsætter, at till adelsesproceduren er opdelt i flere led, hvoraf 
det ene består af en grundlæggende afgørelse og den anden af en gennemførelsesafgørelse, 
der ikke kan gå ud over de parametre, der er fastsat ved den grundlægge nde afgørelse, skal de 
virkninger, som projektet kan få på miljøet , identificeres og vurderes under proceduren 
vedrørende den grundlæggende afgørelse. Det er kun, hvis di sse virkninger først kan 
identificeres under proceduren vedrørende ge nnemførelsesafgørelsen, at vurderingen må 
foretages under denne procedure25. Der bør i en senere fase foretages en VVM, når det i 
tilfælde af en tilladelse i flere led bliver tydeligt  i løbet af den anden fase, at projektet kan få 
væsentlige virkninger på miljøet. 
Bibeholdelsestilladelser og "lovliggørelse ef ter gennemførelsen" af ulovlige operationer 
Selv om fællesskabsretten ikke kan være til hinde r for, at de gældende nationale regler i visse 
tilfælde gør det muligt at lovliggøre operatione r eller handlinger, der er i strid hermed, "skal 
en sådan mulighed imidlertid væ re underlagt den betingelse, at  den ikke giver de berørte 
anledning til at omgå fællesskabsreglerne eller t il at undlade at anvende dem, og at en sådan 
lovliggørelse kun sker undtagelsesvis"26.  
Administrationsgebyrer 
Opkrævning af administrationsgebyr  for offentlighedens inddragels e i høringsforløbet er i sig 
selv ikke i uoverensstemmelse med VVM-direktivets formål27. "Et gebyr kan imidlertid ikke 
fastsættes til et sådant niveau, at det kan fo rhindre det nævnte dire ktivs fulde virkning i 
overensstemmelse med det formål, det forfølger".  Dette vil være tilfældet, hvis et gebyr på 
grund af sin størrelse er af en  art, der kan udgøre en hindri ng for udøvelsen af retten til 
inddragelse efter dire ktivets artikel 6.  
                                                 
24 Sag C-2/07. 
25 C-201/02, præmis 52. C-508/03. C-290/03. 
26 C-215/06, præmis 57-61. 
27 C-216/05, præmis 37-38 og 42-44. Denne afgørelse vedrører direktivet inden ændringerne indført med 
direktiv 2003/35/EF.