«MR "î 
i4-f 
,*&: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 23.01.1996 
KOM(96)8 endelig udg. 
-il 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
EUROPA-PARLAMENTET, TIL RÅDET, 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
OG REGIONSUDVALGET 
Midtvejsevaluering af HELIOS II - programmet 
' « ,-ï 

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMEN­
TET, RÅDET, DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
Midtvejsevaluering af HELIOS Il-programmet 
1. Indledning 
Fællesskabets tredje handlingsprogram til fordel for handicappede med navnet "HELIOS 
Il-programmet" blev vedtaget ved Rådets afgørelse 93/136/EØF af 25. februar 19931. Det 
dækker perioden fra 1. januar 1993 til 31. december 1996. 
I henhold til afgørelsens artikel 11 stk. 2 skal Kommissionen senest den 31. december 
1995 forelægge en midtvejsevaluering for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske 
og Sociale Udvalg, eventuelt ledsaget af et forslag til afgørelse om revision af HELIOS 
II. 
I overensstemmelse med punkt 1.2 i bilaget til afgørelsen af 25. februar 1993 foretages 
en uafhængig og objektiv evaluering af HELIOS II, for så vidt angår hver enkelt aktion. 
Derfor har Kommissionen efter en indkaldelse af tilbud overdraget evalueringen til 
Tavistock Institute (Det Forenede Kongerige) i samarbejde med tre andre 
forskningsinstitutter: Nexus (Irland), ECWS (Nederlandene) og Prisma (Grækenland). 
De af den uafhængige evalueringsinstans udarbejdede konklusioner med hensyn til 
midtvejsrapporten er vedlagt som bilag til nærværende meddelelse. Rapporten er baseret 
på de kommentarer, der er indhentet i løbet af de første atten måneders arbejde, og 
indeholder en række første konklusioner og henstillinger. Den behandler ligeledes visse 
retninger, der bør udforskes nærmere i den senere undersøgelsesfase. Der er således ikke 
tale om en evaluering af programmets samlede aktiviteter og heller ikke en fuldstændig 
analyse af de data, der indtil nu er indsamlet. 
2. Sammenfatning af og kommentarer til evalueringen 
2.1 De nyskabende aspekter ved HELIOS Il-programmet 
Ifølge evalueringen er HELIOS Il-programmet nyskabende på tre punkter: 
EFT nr. L 56 af 9.3.1993, s. 30/36 
SL 
1° Programmet er baseret på holdning, hvorefter handicappede skal anerkendes på lige 
fod med ikke-handicappede, i modsætning til en holdning, hvorefter handicappede skal 
ydes bistand 
Det understreges i rapporten, at HELIOS Il-programmets mål, som er at fremme lige 
muligheder for og integration af handicappede, rummer elementer af en holdning til 
handicappolitik udtrykt i menneskerettigheder i modsætning til en såkaldt "social 
velfærdsholdning". Programmet afspejler således på korrekt vis de ændringer, der sker i 
handicapspørgsmålet i det europæiske samfund i dag. 
Imidlertid understreger evalueringsgruppen, at der på forskellige niveauer findes 
divergerende og undertiden modsatrettede synspunkter med hensyn til denne holdning, 
hvilket har til resultat, at programmet i visse henseender rummer uløste spændinger, som 
kan føre til tvetydige situationer, misforståelser eller forvirring. 
For evalueringsgruppen ses dette blandt andet: 
- ved den manglende præcise definition af nøgletermer som "lige muligheder", 
"integration", "mulighed for en selvstændig tilværelse", "god praksis"; 
- ved den store forskellighed i programmets deltagergrupper og i deres synspunkter; 
- ved ret forskellige syn på de mest hensigtsmæssige aktions-, interventions- og 
udviklingsmodeller for programmet; 
- ved den opsplitning, der gør sig gældende for deltagelse i programmet; 
- ved en vis skepsis med hensyn til programmets indvirkning for de handicappede. 
Kommissionen ser med interesse på evalueringsgruppens analyse på dette punkt og 
mener, at den til en vis grad kan være relevant. 
Det er imidlertid vigtigt at understrege, at grundlaget for Fællesskabets handlinger altid 
har været at fremme en holdning, der er baseret på lige muligheder, hvilket også gælder 
de foregående programmer, selv om HELIOS II i denne henseende er et fremskridt. 
Af forskellige grunde kan Kommissionen imidlertid ikke undgå, at programmet til dels 
afspejler de modsætninger, der ligger i de forskellige handicappolitikker, som 
gennemføres i medlemsstaterne, og især i spændingerne mellem den "medicinske" og 
"sociale" opfattelse af handicap. 
Det vil være hensigtsmæssigt at minde om forskellen mellem disse: 
- Ifølge den første, der måske stadig er den mest udbredte i praksis, den såkaldt medicinske, er handicap 
hovedsageligt et medicinsk problem, og der lægges vægt på den enkeltes funktionelle begrænsninger. I 
henhold til denne opfattelse er handicappet et individuelt anliggende, og det er op til fagfolk inden for 
genoptræning at forbedre den enkeltes evne til at klare sig i videst mulig udstrækning. I denne sammenhæng 
ser man slet ikke, eller kun meget lidt på den handicappedes omgivende miljø. 
2> 
Når man ser på de politikker, der føres i samtlige Unionens lande, er der faktisk på alle 
niveauer vidnesbyrd om, at denne spænding er til stede, samt at der sker en gradvis 
udvikling henimod en social holdning til handicap. Det er ligeledes vigtigt at bemærke, 
at denne udvikling ikke sker i samme takt og heller ikke har nået samme stadium i de 
forskellige medlemsstater. 
Med respekt for subsidiaritetsprincippet har Fællesskabets aktion netop til formål at 
fremme denne udvikling og konvergens af politikkerne ved på forskellige niveauer at 
fremme informations- og erfaringsudvekslingen på Unionsplan. Aktionen afspejler således 
på forskellige niveauer den mangfoldighed af holdninger, man møder i medlemsstaternes 
praksis, hvilket er uundgåeligt, eftersom disse for en stor del er ansvarlige for 
programmets strukturer og valget af deltagere i aktiviteterne. 
Men programmet er helt igennem baseret på dialog, hvilket kan betragtes som en af dets 
væsentligste fordele, fordi det gør det muligt for forskellige opfattelser at mødes i en rolig 
sammenhæng, hvilket iøvrigt ligeledes understreges af evalueringsgruppen. Talrige 
eksempler fra programmets praksis vidner om, at der ud af denne fredelige konfrontation 
mellem forskellige modeller og handicapkulturer kan opstå den mest hensigtsmæssige 
enighed med henblik på at fremme begreberne lige muligheder og fuld deltagelse. 
Dette perspektiv illustreres blandt andet gennem de arbejdsmetoder, der anvendes i de fire 
udvekslingsaktivitetssektorer; her opfordres deltagerne til inden for rammerne af de 
prioriterede temaer, der er blevet fastlagt gennem møder, dialoger og konfrontation 
mellem deres respektive praksis, selv at uddrage de principper, de finder mest 
hensigtsmæssige. Det er blandt andet på grundlag af dette arbejde, at man ved 
programmets afslutning fastlægger de retningslinier for god praksis, som således vil være 
baseret på den enighed, der er opnået mellem forskellige holdninger. 
Kommissionen ønsker ligeledes generelt at fremme en europæisk debat om 
nøglebegreberne for handicappolitikken. Den Europæiske Handicapdag om grundlæggende 
temaer såsom definition af handicap eller ikke-diskrimination har muliggjort nyttige 
udvekslinger og en præcisering af begreberne. I øvrigt har publikationer som tidsskriftet 
HELIOSCOPE, der udkommer på Unionens elleve sprog, gjort det muligt ud fra 
- den anden holdning, den såkaldt sociale flytter fokus fra den enkelte til det omgivende miljø. Handicappet 
ses ikke i første omgang som et træk ved den enkelte, men som produktet af cl liandicapskabeiulc samfund. 
Ifølge denne holdning skal midlerne først og fremmest bruges på at ændre miljøet. De handicappede 
betragtes som en gruppe blandt andre i samfundet, hvis væsentligste problem ikke er knyttet til en funktionel 
begrænsning, men et fysisk eller psykisk træk, der tjener som påskud for diskriminerende holdninger fra 
resten af befolkningens side. Det skal altså søges at opnå lige rettigheder, ikke at overvinde funktionelle 
begrænsninger. 
I forbindelse med handicappedes arbejdsløshed vil man med en medicinsk holdning f.eks. først og fremmest 
se på de pågældendes karakteristika, personlige historie og tilbageværende produktionsevne, hvorimod man 
med en social holdning især undersøger den sociologiske sammenhæng, de økonomiske politikker, 
konjunkturerne, bestemmelserne i forbindelse med sociale rettigheder og arbejdsgivernes og befolkningens 
holdninger. 
Disse to opfattelser supplerer og overlapper bestemt hinanden, for så vidt som der tages højde for sociale og 
individuelle faktorer, men de står i modsætning til hinanden i kraft af deres implicitte prioriteringer. 
</ 
forskellige synsvinkler at behandle nøglespørgsmål som lige muligheder eller mulighed 
for en selvstændig tilværelse. 
I lyset af midtvejsevalueringen mener Kommissionen imidlertid, at det måske i fremtiden 
ville være formålstjenligt at fastlægge fælles referencerammer for de foranstaltninger, der 
skal træffes for at fremme handicappedes lige muligheder; disse rammer kunne tjene som 
vejledning ved iværksættelsen af evalueringer af aktiviteterne under alle nye programmer. 
Det er blandt andet derfor, Kommissionen har planlagt at vedtage en henstilling i 1996 
om principper for lige muligheder for handicappede. 
2° I programmet kommer to fremgangsmåder til udtryk, hvor den ene er baseret på 
resultaterne af erfaringsudvekslingen mellem deltagerne i aktiviteterne, medens den 
anden vedrører formidlingen af disse erfaringer til et bredere publikum 
I evalueringen fremhæves, at programmet sigter mod: 
- nyskabelse, ide- og erfaringsudveksling samt overførsel af know-how mellem de 
forskellige deltagere; 
- afdækning og evaluering af nyskabende aktioner, der gennemføres på lokalt plan med 
henblik på at sikre spredning deraf på politisk plan. 
I rapporten understreges det, at der blandt hovedparten af deltagerne hersker forvirring 
mellem disse to fremgangsmåder, og at dette kan tænkes at fremkalde betydelige forskelle 
i de iværksatte aktioner og i den evaluering, der foretages heraf. 
Dette dobbelte aspekt ved programmet er imidlertid klart udtrykt i afgørelsen om HELIOS 
II og i de forskellige mekanismer og strukturer, der er etableret via programmet. Det 
drejer sig desuden om en komplementær, men ikke-modstrettet fremgangsmåde. HELIOS 
Il-programmet hviler nemlig på nøglebegreber som gensidig indlæring, nyskabelse og 
formidling. Aktioner som blandt andet udveksl ingsaktiviteterne og Europrogrammerne er 
de mekanismer, der er etableret for at sætte disse indlærings- og formidlingsprocesser, der 
indgår i en vekselvirkning, i gang. 
Det mål, der forfølges, er derfor på én gang at fremme og søge efter god praksis hos 
netværkene af deltagere og at formidle disse resultater uden for disse netværk, således at 
der kan ske ændringer i meget bredere sammenhæng. 
Selv om det, som det understreges i rapporten, forekommer indlysende, at programmet 
myldrer med konkrete eksempler på direkte fordele for deltagerne, synes evalueringen af 
programmets indvirkninger på et meget større plan mere kompleks. Mekanismerne til 
overførsel og formidling af resultaterne er processer, det er meget vanskeligere at sætte 
i gang, især af deltagerne selv, men også på nationalt plan. 
Uafhængigt af de konklusioner, som evalueringsgruppen i denne henseende først drager 
i sin endelige rapport, har Kommissionen allerede taget visse initiativer for på forskellige 
^ niveauer at styrke erfaringsformidlingen: 
S 
- deltagerne i udvekslingsaktiviteterne er blevet opfordret til at se nærmere på spørgsmålet 
om overførsel og de mest velegnede mekanismer hertil; 
- medlemsstaterne er i forbindelse med de nationale informationsdage blevet opfordret til 
på nationalt plan at iværksætte mekanismer med henblik på formidling af de erfaringer, 
deltagerne gør sig; 
- parallelt med uddelingen af HELIOS li-priser har Kommissionen påbegyndt 
udfærdigelsen af retningslinier for "god praksis" på grundlag af de bedste erfaringer fra 
programmet. 
3° Handicappedes aktive deltagelse 
I evalueringen understreges de bestræbelser, der i programmet gøres for at inddrage 
handicappede som fuldgyldige aktører i programmet. 
For Kommissionen udgør denne deltagelse iøvrigt en naturlig følge af en model, der er 
baseret på lige muligheder. 
De handicappedes deltagelse i programmet sker ad to hovedkanaler: 
- gennem høring af de handicappede via det europæiske handicapforum; 
- gennem Europrogrammerne, som giver handicaporganisationer mulighed for at afholde 
arrangementer og informationsudvekslinger. 
Desuden er der gjort en betydelig indsats, som det også understreges i evalueringen, for 
at øge inddragelsen af handicappede i alle de øvrige dele af programmet: 
udvekslingsaktiviteterne - skønt Kommissionen er begrænset af medlemsstaternes 
udpegelser - i Handynet-systemet og i informationsaktiviteterne og bevidstgørelsen af 
offentligheden. 
I kraft af de positive erfaringer fra det europæiske handicapforum har Kommissionen 
besluttet i sit nye sociale 1995-1997 handlingsprogram ved afslutningen af HELIOS Il-
programmet at oprette et permanent, rådgivende organ, der skal fremsætte indstillinger 
og rådgive inden for samtlige Fællesskabets kompetenceområder. Kommissionen deler 
evalueringsgruppens mening om, at dette resultat af det nuværende program er væsentligt, 
hvilket også gælder for resultaterne af samarbejdet mellem handicaporganisationer på 
tværeuropæisk plan, der især illustreres af afholdelsen af de europæiske handicapdage. 
2.2 De væsentligste begrænsninger 
Ud over de allerede nævnte punkter understreges det i evalueringsrapporten, at 
programmet står over for følgende større hindringer: 
G 
1° For store forventninger i betragtning af programmets størrelse og Det Europæiske 
Fællesskabs kompetence 
Det afsløres i evalueringsrapporten, at der kan konstateres en skuffelse på grund af for 
store forventninger i forhold til programmets mål. Evalueringsgruppen understreger, at 
HELIOS Il-programmet er meget ambitiøst, men at hensigten er at begrænse sig til 
erfaringsudveksling. Programmet har ikke til opgave at udfylde eventuelle politiske 
mangler, som medlemsstaterne er og bliver eneansvarlige for. Dette aspekt er for øvrigt 
formelt anført i afgørelsens betragtninger. 
Programmet forfølger heller ikke de samme mål som HORIZON-delen under initiativet 
EMPLOI, som ganske vist giver ressourcer til samfinansiering af initiativer, men 
begrænser sig til beskæftigelsesområdet. HORIZON søger ikke at indkredse et globalt syn 
på handicapspørgsmålet og heller ikke at tilskynde til en politisk overvejelse af dette 
punkt. Sammenligningen af budgetterne for de to programmer er derfor ganske irrelevant. 
Det er sikkert, at denne forvirring om programmet har haft en ret negativ effekt, for så 
vidt som den smitter af på deltagernes motivation og indsats, samtidig med at den er en 
kilde til ukorrekt evaluering af programmet. Kommissionen vil derfor sørge for at 
præcisere dette aspekt. 
2° En for stor opsplitning af programmet 
Evalueringsgruppen lægger vægt på, at de forskellige dele af programmet har tendens til 
at være selvstændige i forhold til hinanden, og at betyder, at programmet ikke overordnet 
er sammenhængende. 
Kommissionen kan kun erkende, at der er en vis opsplitning i programmet. Dette er 
ganske sikkert delvis et resultat af delte opfattelser af handicappolitikken og af 
Kommissionens forpligtelse til at tage højde for forskellige synspunkter. Imidlertid har 
Kommissionen truffet en hel række initiativer med henblik på at fa de forskellige dele af 
programmet til at indgå i en vekselvirkning. Det drejer sig især om: 
- seminarer mellem de forskellige udvekslingsaktivitetssektorer og Europrogrammerne; 
- møder mellem HANDYNET-centrene og handicaporganisationerne; 
- synergi opstået mellem uddelingen af HELIOS-priser og udveksl i ngsaktiviteter; 
- nationale informationsdage, som gør det muligt for samtlige deltagere - i alle sektorer 
og medlemsstater - at samles og få del i hinandens erfaringer. 
Selve opbygningen af HELIOS II gør det ikke muligt at gå videre end disse initiativer. 
Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at dette punkt absolut skal tages op under 
diskussionen af alle nye fællesskabsaktioner. 
3° De rådgivende strukturers rolle 
V 
I evalueringsrapporten understreges betydningen af de rådgivende strukturers rolle, dvs. 
det rådgivende udvalg, det europæiske handicapforum og forbindelsesgruppen, der alle 
er etableret under programmet. 
Som tidligere nævnt har den positive erfaring med forummet iøvrigt faet Kommissionen 
til internt i Kommissionen at etablere en permanent, rådgivende struktur. 
Iøvrigt erkender Kommissionen, at det, til trods for de bestræbelser der udfoldes, er 
vanskeligt at opnå en så frugtbar dialog som muligt i forbindelse med møder med 
samtlige disse organer. Bortset fra de fysiske hindringer, der skyldes det begrænsede antal 
møder, det er muligt at holde, størrelsen på disse organer og nødvendigheden af at 
udsende dokumenter på alle sprog i tide - der er foretaget mærkbare forbedringer på dette 
punkt - bør det nævnes, at der stadig mangler et fælles syn på samtlige disse organer. 
Ved at bruge mere uformelle arbejdsgrupper og smidigere procedurer ved diskussion af 
dokumenter mener Kommissionen imidlertid at have skabt reelle debatter og dialoger med 
disse strukturer. Disse bestræbelser skal fortsættes. Således er blandt andet det rådgivende 
udvalg og forummet blevet opfordret til selv at forelægge indholdet af og strukturen for 
de fremtidige møder med forbindelsesgruppen. 
4° Koordinering på nationalt plan 
Koordinering af de på nationalt plan iværksatte aktiviteter udgør et væsentligt element for, 
at formidlingen af de under programmet iværksatte aktiviteter bliver en succes. I denne 
forbindelse hviler en stor del af ansvaret i dette program på medlemsstaternes initiativ, 
og de modtager med henblik herpå en hensigtsmæssig støtte fra Kommissionen i 
forbindelse med de nationale informationsdage. 
Evaluringsrapporten afslører i denne henseende en meget stor forskellighed i metode og 
dynamik mellem de forskellige stater. Uanset hvordan den observerede situation har 
været, understreges det i rapporten, at fællesskabsaktionen ofte har været et fremskridt, 
fordi den har lettet koordineringen mellem offentlige ansvarlige og handicapforeninger 
på nationalt plan. Uddybelsen af koordinationsstrukturer og -mekanismer på nationalt plan 
bør ligeledes stå på dagsordenen for ethvert nyt fællesskabsinitiativ. 
5° Koordinering på fællesskabsplan 
Programmets politik består navnlig i at sikre, at der tages hensyn til handicappedes 
interesser og behov i de strukturer og programmer, der henvender sig til den største del 
af befolkningen. 
Derfor består en af de væsentligste opgaver for kontoret for integration af handicappede 
under Kommissionen først og fremmest i at overvåge, at der tages hensyn hertil. Det er 
grunden til, at Kommissionen, da programmet blev vedtaget den 9. oktober 1991, 
besluttede at danne en gruppe bestående af repræsentanter fra forskellige tjenestegrene 
under dette kontors ansvar, som skulle sikre den interne koordinering af Fællesskabets 
forskellige programmer, aktioner og initiativer vedrørende handicappede. 
% 
Det kan naturligvis ikke nægtes, at dette mål om at inddrage handicapforhold, som det 
er tilfældet med medlemsstaternes interne politikker, ligeledes på fællesskabsniveau støder 
på visse hindringer på grund af udbredte fordomme. 
Ikke desto mindre er der, som det understreges i evalueringsrapporten, gjort meget 
betydelige fremskridt i løbet af dette program, hvilket de tætte forbindelser, der er 
etableret med programmer som HORIZON, TIDE, SOCRATES, LEONARDO og 
EURES, vidner om. Disse kontakter er ofte gået meget længere end til blot udveksling 
af informationer om fælles overvejelser og har gjort det muligt at udvikle en integreret 
holdning til handicappede uden for HELIOS Il-programmet. 
Nedsættelsen af et permanent, rådgivende organ for handicappede burde ligeledes i 
fremtiden gøre det muligt at styrke denne integrerede politik. 
3. Konklusion 
Selv om det kun drejer sig om foreløbige konklusioner, giver midtvejsevalueringen 
værdifulde fingerpeg om HELIOS 1 I-program mets begrænsninger og resultater. 
Som evalueringsgruppen understreger, har Kommissionen allerede taget en række 
initiativer med henblik på at forbedre visse aspekter af programmet. Det drejer sig blandt 
andet om aktioner med henblik på: 
- bedre indbyrdes integration af de forskellige dele af programmet; 
- at fremme komplementariteten mellem programmet og øvrige fællesskabsinitiativer; 
- bedre formidling af opnåede erfaringer og resultater; 
- øget deltagelse af handicappede i samtlige dele af programmet; 
- at afhjælpe administrative problemer som refusion af udgifter til møder og udsendelse 
af dokumenter. 
Disse bestræbelser vil blive fortsat. I lyset af midtvejsevalueringen vil Kommissionen i 
øvrigt i programmets sidste år: 
- yderligere præcisere og klarlægge begreberne og det politiske mål, programmet sigter 
mod; 
- give deltagerne en større forståelse af programmets udviklingsmodeller og institutionelle 
begrænsninger; 
- fremme formidlingen af de opnåede resultater 
- forbedre mediernes dækning af programmet. 
S 
Kommissionen mener ikke, det er hensigtsmæssigt at foreslå en ændring af afgørelsen om 
HELIOS II for at afhjælpe alle de hindringer, evalueringsgruppen har observeret. Der 
findes dog problemer, der kun kan løses fuldstændigt tilfredsstillende gennem en 
formulering af et nyt program. Midtvejsevalueringen giver nogle værdifulde retningslinier 
for dette arbejde. 
/to 
BILAG 
Uddrag af interim-rapporten 
Evaluering af HELIOS II 
(Oktober 1995) 
KONKLUSIONER 
AA 
7. KONKLUSIONER 
Et ambitiøst 
program 
Manglende 
enighed og bred 
støtte Med HELIOS II forsøger man at gennemføre et ambitiøst program, der 
på den ene side kombinerer en indstilling med social velfærd og lige 
muligheder og på den anden en model eller aktion, der omfatter policy-
udvikling (oppefra og ned) og social indlæring (nedefra og op). 
Yderligere har man inviteret mange forskellige aktører til at deltage i 
programmet og har etableret mekanismer til at inkorporere disse, 
herunder NGO'er, handicappede og politiske planlæggere. Det er ikke 
overraskende, at programmet let bliver kritiseret i betragtning af den 
manglende forudgående enighed på handicapområdet og blandt 
programdeltagerne. Dog er der også bred støtte til intentionerne med 
HELIOS II, selv blandt dets kritikere. 
Behov for ram­
mer om den 
spirende 
konsekvens 
Forskellige 
kriterier for 
succes og fiasko Programmets brede mål, ressourcer, der ikke står i et rimeligt forhold til 
disse mål, manglende definition af nøgletermer og interesseforskelle 
blandt programmets almindelige deltagere og nøgledeltagere bidrager 
både til at styrke programmet og til at forklare kritik og (undertiden) 
konflikter. Programmet synes at have en vis succes, forudsat at der kan 
fastlægges rammer, hvori nye former for konsensus kan udvikles. Dette 
opfylder et vigtigt behov. 
Fra et evalueringssynspunkt rejser det imidlertid problemer, at HELIOS 
II rummer divergerende og af og til modsatrettede modeller for og 
holdninger til handicap, samt at målene er brede og undertiden uklare 
eller tvetydige. Det er ikke så ligetil at fastlægge "succeskriterier". 
Forskellige nøgledeltagere går ind for forskellige kriterier, idet noget, der 
i henhold til en politisk "oppefra-og-ned" metode ville blive anset for en 
"fiasko" (for eksempel manglende konsensus blandt aktørerne) ville blive 
opfattet som en succes fra et "nedefra-og-op"-synspunkt med fokus på 
social indlæring (for eksempel fordi det ville opfordre personer med 
forskellige interesser og modeller til at udveksle disse og muligvis lære 
af hinanden). 
•4<L 
V/6823/95-da 
Behandling af 
spørgsmål, der 
skaber usikkerhed Selv om meget af det, der er nævnt ovenfor er uundgåeligt inden for 
handicappolitik og -praksis, er der særlige kilder til usikkerhed og 
uklarhed, der kan undgås, og som man burde tage fat på. For eksempel 
den rolle programmets rådgivende strukturer spiller med hensyn til at 
påvirke programpolitikken. Potentielt udgør forummet en af programmets 
stærkeste "aktiviteter", når det drejer sig om at identificere aspekter af 
europæisk politik, der direkte krænker handicappedes liv, og som 
programmet kunne gå ind i og ved at opfordre til aktivt samarbejde 
mellem nogle meget forskelligartede organisationer, der arbejder på 
handicapområdet. 
Forvirring 
mellem den 
"oppefra-og-ned" 
og "nedefra-og-
op" modellerne Der hersker også forvirring om informations- og udvekslings-
aktiviteternes rolle både mellem partnere, der er udvalgt af nationale 
regeringer og inden for NGO-Europrogrammet. Det er uklart, hvor langt 
disse er tænkt som instrumentelle aktiviteter med det formål at afdække 
og præcisere kriterier i forbindelse med god praksis og nyskabelse, som 
derefter kunne fremmes på europæisk plan ved andre midler, eller 
hvorvidt det er meningen, at de i sig selv skal fremme god praksis og 
nyskabelse. Medlemsstaternes forskellige praksis ved udvælgelsen af 
partnere kan have gjort det førstnævnte mål vanskeligt at opfylde, 
politiske og økonomiske begrænsninger hos lokale organer kan gøre det 
for vanskeligt at opfylde det sidstnævnte. Ikke desto mindre er der 
tydelige tegn på, at mange deltagere har fundet disse aktiviteter nyttige i 
afdækningen af nye metoder til at fremme integration og lige muligheder. 
De har også ført til første stadium i udviklingen af et sæt retningslinier 
for god praksis, som vil blive videreudviklet og udsendt i 1996. 
Parallel i stedet 
for integreret 
aktivitet Der er noget, der tyder på, at man har været under pres for at fa iværksat 
HELIOS II og derfor har kørt elementer og aktiviteter under programmet 
parallelt i stedet for som et integreret helhed. Dette forstærkes yderligere 
af "opsplitningen" af programdeltagere, således at grupper, der er 
involveret i én del af programmet generelt ikke er de samme, som er 
involveret i andre dele. Det er sandsynligt, at "eksterne" (offentlige og 
politiske) vurderinger af HELIOS II vil blive styrket, hvis programmet 
bedømmes som en helhed. Dette har konsekvenser for HELIOS II-
ledelsen. Selv om det er rimeligt at sige, at man begynder at se synergi 
mellem programmets dele som et ledelsesspørgsmål, er der behov for, at 
det videreudvikles. 
1?> 
V/6823/95-da 
Yderligere fokus 
på og præcise­
ring af forbin­
delser mellem 
mål og de kræ­
vede aktiviteter 
Retningslinier for 
yderligere politisk 
udvikling På dette stadium i evalueringen vil vi specielt anbefale følgende: 
Programmet kunne have gavn af: 
fortsatte bestræbelser på at sætte øget fokus på dets hensigter og 
mål; 
klarere udtalelser om dets aktiviteter, og om hvordan disse 
hænger sammen for at styrke programintegrationen; 
præcisering af forbindelsen mellem aktiviteter, hensigter og mål 
og en mere eksplicit redegørelse for hvilke(n) 
interventionsmodel(ler), der anvendes; 
større klarhed om programmets begrænsninger på en måde, 
forskellige partnere kan forstå; 
større indsats for bevidstgørelse af offentligheden, især i forhold 
til den almene (bredere) offentlighed, idet der suppleres med 
forbindelser med involverede fagfolk og handicappede selv; 
stærkere og mere strukturerede forbindelser med andre 
programmer og andre GD'er til understregning af, at handicap 
ikke blot er GD Vs område. Dette er en del af et begrænsende 
handicapparadigme, som der ved enhver given lejlighed bør 
gøres indsigelse mod. 
Endelig anerkender evalueringsgruppen, at der er grænser for, hvor langt 
disse anbefalinger kan følges inden for HELIO S-programmet De 
begynder også at sætte fokus på retningslinier for udviklingen af en 
politik, som det ville være nyttigt at bygge videre på i fremtidige 
kommissionsinitiativer og -programmer med henblik på øget integration 
og lige muligheder for Europas handicappede borgere. 
ACf 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 8 endelig ud 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-96-012-DA-C 
ISBN 92-77-99555-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
/?<r