i. KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 29.01.1998 
KOM(1998) 40 endelig udg. 
BERETNING OM FINANSIEL OG FAGLIG BISTAND TIL OG SAMARBEJDE 
MED UDVIKLINGSLANDENE I ASIEN OG LATINAMERIKA, JF. RÅDETS 
FORORDNING ( EØF) NR. 443/92 AF 25. FEBRUAR 1992 (EFT L 52 AF 27. 
FEBRUAR 1992, S. 1) 
(forelagt af Kommissionen) 

INDLEDNING 3 
Beretningens struktur 4 
1. DEN ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVIKLING I ASIEN OG 
LATINAMERIKA, 1991-1995 5 
1.1 Oversigt 5 
1.2 Asien 7 
1.3 Latinamerika 13 
2. DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS (EF) UDVIKLINGSSAMARBEJDE 
MED DE ASIATISKE OG LATINAMERIKANSKE LANDE 19 
2.1 Generel oversigt over strategier 19 
2.1.1 Policy framework for Asien 19 
2.1.2 Policy framework for Latinamerika 19 
2.2 Udviklingen i AL A-samarbejdet 1991-1995 20 
2.3 Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 af 25.2.1992 24 
2.4 Associerede bilaterale samarbejdsaftaler og multilaterale forbindelser 26 
3. DE NÆRMERE ENKELTHEDER I FÆLLESSKABETS SAMARBEJDE 
MED ASIEN OG LATINAMERIKA FRA 1991 TIL 1995 28 
3.1 Generel kvantitativ oversigt over Fællesskabets samarbejde 28 
3.2 Kvalitativ kommentar: Finansielt og fagligt samarbejde og økonomisk 
samarbejde 33 
3.2.1 Asien 33 
3.2.2 Latinamerika 34 
4. KONKLUSIONER 36 
BEMÆRKNINGER TIL TABELLERNE 37 
BERETNING OM FINANSIEL OG FAGLIG BISTAND TIL OG SAMARBEJDE 
MED UDVIKLINGSLANDENE I ASIEN OG LATINAMERIKA, JF. RÅDETS 
FORORDNING ( EØF) NR. 443/92 AF 25. FEBRUAR 1992 (EFT L 52 AF 27. 
FEBRUAR 1992, S. 1) 
Indledning 
Formålet med denne beretning er at efterkomme den forpligtelse, der er fastsat i Rådets 
forordning (EØF) nr. 443/92 af 25. februar 1992 om "finansiel og faglig bistand til og 
økonomisk samarbejde med udviklingslandene i Asien og Latinamerika". Især kræver 
forordningens artikel 16, at 
" Kommissionen ved hver femårig periodes afslutning * [forelægger] en samlet rapport 
med resultaterne af den løbende evaluering for at belyse ikke blot vilkårene for 
gennemførelse af projekterne og programmerne, men også det hensigtsmæssige i at 
opretholde eller ændre retningslinjerne for bistanden." 
Som svar på en anmodning, som Rådet fremsatte den 1. juni 1995, har Kommissionen 
allerede igangsat arbejdet på en omfattende evaluering af Europa-Kommissionens 
udviklingssamarbejde med de lande, der er omfattet af Lomé-konventionen (AVS) og 
udviklingslandene i Asien, Latinamerika og Middelhavsområdet (ALAMED). Som det 
allerede er meddelt Rådet, har Kommissionen givet tilsagn om at stille beretningen om 
denne evaluering til rådighed for Rådet i løbet af 1998. 
Denne beretning foregriber på ingen måde eller skal på ingen måde opfattes som en 
foreløbig version af denne mere omfattende evaluering. Formålet med dette dokument er 
snarere at give en redegørelse for EF's bistand til og samarbejde med de lande i Asien og 
Latinamerika, der er omfattet af ovennævnte forordning. Redegørelsen omfatter de første 
fem år af forordningens anvendelse (1991-1995) og vedrører den sociale og økonomiske 
udvikling, der har fundet sted i ALA-landene i den periode. For at skabe en vis 
sammenhæng og konsekvens benyttes der i denne beretning i vid udstrækning de samme 
grundlæggende data, der anvendes i evalueringen, især mht. forpligtelsesbevillinger og 
udbetalinger af bistandsmidler til landene i Asien og Latinamerika. 
Disse data tager form af en række analyser af alle former for bistand til ALA-landene, og 
ikke blot dem, der er omfattet af forordning 443/92. Som et resultat af denne omfattende 
dækning giver dataene kun mulighed for en forholdsvis generel vurdering af, hvordan 
midlerne til udviklingssamarbejde som omfattet af forordningen er blevet bevilget og 
udbetalt, og i hvilket omfang forordningens krav er opfyldt. Der erindres således om, at 
forordningen danner retsgrundlag for ydelse af bistand over fire budgetposter, skønt den 
fremsætter en generel erklæring om EF's udviklingssamarbejde og i realiteten er den eneste 
retsakt, der skaber de generelle rammer for samarbejdet med ALA-landene. De fire 
budgetposter er B7-3000 og B7-3001 for Asien og B7-3100 og B7-3110 for Latinamerika, 
I dette tilfælde perioden fra 1991 til 1995 (ink!.). 
H 
hvor den første i hvert tilfælde omfatter finansiel og faglig bistand, den anden økonomisk 
samarbejde. Der foreligger oplysninger om de samlede forpligtelser, der er indgået i 
forbindelse med disse lire budgetposter, og de indgår i bilagene til denne beretning. 
Imidlertid foreligger iler ikke en detaljeret analyse al disse forpligtelser, og denne 
hcgnrnsiiing betvdci, al denne vtirtleiing, al tie aklionei, dei er iva'iksal mal mullerne i 
forbindelse med disse budgetposter baseret pii data med en bredere dækning, i bedste fald 
er approksimativ. 
Det er også vigtigt al minde om, at forordningen dækker bistand til og samarbejde med 
Kina, Macao, Iran, Irak og Yemen. Tabellerne, som udgør en fast bestanddel af denne 
beretning, tager højde herfor. 
Beretningens struktur 
Hoveddelen i denne beretning har tre større afsnit, hvoraf det første indeholder en 
beskrivelse af den sociale og økonomiske udvikling i de relevante lande i Asien (Syd- og 
Sydøstasien - underafsnit 1.2) og Latinamerika (underafsnit 1.3) i den betragtede periode 
og belyser de forskellige udviklingserfaringer i disse regioner. Afsnit 2 skitserer de 
principper, der ligger til grund for FiPs udviklingspolitik og undersøger, i hvilket omfang 
disse principper er omsat i konkret handling ved hjælp af forordningen. Afsnit 3 indeholder 
en gennemgang af bevillinger og udbetalinger al officiel udviklingsbistand, som 
Kommissionen har foretaget i den betragtede periode via de vigtigste budgetposter på Hl "s 
almindelige årlige budgel. Beretningen afsluttes med et afsnit, der indeholder en kort 
konklusion. 
1. Den økonomiske og sociale udvikling i Asien og Latinamerika, 1991-1995 
/. 1. Oversigt 
Tabel 1.1.1.: Basisoplysninger 
Samlet Defoliating (mio., 1994) 
Befolkningsvsekst (% arligt, 1980-95) 
Vaekst i BNP (Arligt gennemsnit, % 1990-95) 
Vsekst i BNI pr. Indbygger (arligt gennemsnit, %, 1985-95) 
Geeldsbetjeningsgrad (% eksport, 1995) 
Dudskvorientcn for barn under 5 (pr. 1.000 levendefodte. 
1995) Sydasicn 
1,270.0 
2.1 
4.6 
2.9 
24.6 
106 Ostasicn 
1,761.8 
1.5 
10.3 
7.2* 
12.8 
53 Latinamcrika 
463.9 
1.9 
3.2 
0.3 
26.2 
47 
Den laveste kvinlils iudkomstamlel ("/« 1990s) 
KattigdonMcabet (% 1993) 
Analfabetisme (mio.) 
Kmissioner af kuldioxid (ton pr. indbygger, 1992) 
Kmissioner af kuldioxid i alt (mio. ton, 1992) 8.8 
12.6 
416 
0.7 
1.625 69 
7.8 
210 
2.1 
870 4.5 
43 
3.4 
2,251 
1. Data for Latinamerika omfatter Vestindien 
2. Data for Østasien gælder ogsi for Sydøstasien, som omfatter landene i det tidligere Indokina samt Kina. 
Kilde: Verdensbanken: World Development Indicators, 1997, World Development Report 1997 
a: Østasien omfatter Stillehavsområdet b: Det skal bemærkes mht de globale emissioner af kuldioxid, at de samlede nationale tal for emissioner af 
kuldioxid er af begrænset analytisk relevans, fordi de bide afhænger af befolkningsstøfrelse og den industrielle aktivitet. Emissionerne pr. 
indbygger er en bedre milestok for en sammenligning af emissioner, der er et resultat af den gennemsnitlige individuelle andel i den nationale 
industrielle aktivitet UNEP World Resources, 1996-97, p. 314. 
Asien har oplevet forholdsvis høje økonomiske ekspansionsrater i de seneste år (se tabel 
1.1.1). De sydasiatiske økonomier har f.eks. ekspanderet med en gennemsnitlig årlig rate 
på 4,6% i faste priser i den betragtede periode. Skønt regionen stadig har den højeste andel 
af fattige befolkningsgrupper i verden, er andelen af fattige i befolkningen ikke desto mindre 
faldet fra 45% til 43%, til dels som følge af den forholdsvis kraftige vækst. Der er dog 
stadig et omfattende fattigdomsproblem, hvilket afspejles af de sociale indikatorer: mere end 
50% af børn under 5 år i Sydasien er undervægtige, og kun 48% af voksne kan læse og 
skrive. 
Sydøstasien har oplevet meget højere vækstrater i den betragtede periode. I væsentlig grad 
afspejler disse vækstrater den stadig større integration af udviklingslandene, især landene i 
Sydøstasien, i verdensøkonomien og den hurtige udvikling i deres eksport og import (se 
tabel 1.1.2 og 1.1.3). Ikke desto mindre har det institutionelle og strukturelle grundlag, som 
den hastige vækst og udvikling bygger på, vist en række svagheder på vigtige punkter i en 
række lande: mangel på effektiv regulering og kontrol med økonomien fra regeringens side 
generelt og mere specielt inden for den finansielle sektor; man har i utilstrækkelig grad 
været opmærksom på vækstens indvirkning på miljøet, og i nogle tilfælde har der været 
utilstrækkelig bestræbelser på uddannelsesområdet på at højne kvaliteten, efterhånden som 
lønforskellene stiger i forhold til Kina og Vietnam, Cambodja og Laos. 
Mht Vietnam, Cambodja og Laos har resultaterne i Vietnam af liberaliseringsprogrammet, 
der blev igangsat ved udgangen af firserne, været positive. BNP-væksten i faste priser lå på 
gennemsnitlig 8,3% i perioden 1990-1995. Trods tabet af østeuropæiske markeder kom der 
et opsving i eksporten som resultat af den økonomiske ekspansion og diversificering. I løbet 
af perioden 1992-1995 lå den gennemsnitlige årlige vækst i eksporten på omkring 30%. 
Cambodja med en befolkning på 9 mio. (ca. det dobbelte af Laos' befolkning) halter 
økonomisk bag efter sin mindre nabo. BNP pr. indbygger i Cambodja skønnes at have ligget 
på 270 US$ i 1995 sammenlignet med 350 US$ i Laos. 
Ingen steder har den økonomiske vækst været mere udtalt end i Kina. Kina har lagt 
hændelserne på Tiananmen-pladsen bag sig og fortsat de økonomiske reformer, som blev 
indledt efter Deng Xiaopings magtovertagelse i 1978. Ved udgangen af den betragtede 
periode var Kina EF's fjerdestørste og hurtigst voksende handelspartner. 
Tabel 1.1.2: EU(12)'s import fra Latinamerika og Øst-, Syd og Sydøstasien, 1992-1995, mia. ECU. 
1992 1993 1994 1995 
Latinamerika 
Sydasien 
AS KAN 
Kina 
Post inden for 
(p.m.) linien 24.6 
8.0 
21.9 
16.8 22.1 
9.4 
25.5 
19.6 27.0 
10.9 
29.8 
22.7 29.2 
11.7 
32.2 
24.8 
EU 's import i ab 48 7. i 493.2 543.2 575.6 
' ' * • •*••"{ s ' ?*\{ r"i • 'sv. ^%^SV< *• ,*"" 'v 
Kilde: Europa-Kommissionen. The European Union and World Trade. 1996. a: fra lande uden for EU 
Latinamerika har kunnet udvise forbedrede, men jævne vækstrater i perioden frem til 1995 
og en markant ekspansion i eksporten til og importen fra EU (se tabel 1.1, 1.2 og 1.3). 
Latinamerika kan i dag se tilbage på et årti med store ændringer og vidtgående politiske 
reformer og strukturreformer, som i betydelig grad har ændret de fleste af landene og 
styrket deres økonomiske præstationer. Om end disse ændringer i nyere tid har været 
vigtige, har de endnu ikke i fuldt omfang givet sig udslag i en markant forbedring af den 
sociale udvikling, baseret på forbedrede økonomiske præstationer, så der på den måde 
skabes en mere rimelig fordeling af indkomster og formuer. Regionen er den eneste region 
blandt udviklingslandene ud over Afrika syd for Sahara, hvor antallet af fattige (ifølge en 
optælling af individer) rent faktisk er aget i perioden 1987-1993 (fra 22% til 23,5%) 
Label 1.1.3: VW s eksport til Latinamerika og Ost , Syd- og Sydost asien, I *>**2-1 *>*>5, min. 
mi. 
1992 1993 1994 1995 
Latinaraerika 
Sydasien 
ASEAN 
Kina 
Post inden 
linien (p.m.) for 
l'.U's samlede 
import" 20.5 
7.9 
19.3 
6.9 
•/.?rW 24.1 
9.4 
23.2 
11.3 
491.1 29.0 
10.5 
27.8 
12.5 
541.H 30.5 
12.2 
33.2 
13.1 
.sxv.; 
Kilde: Europa-Kommissionen. The European Union and World Trade, 1996. a: fra lande uden for EU 
1.2. Asien 
EU har gradvis tilrettelagt sit bilaterale samarbejde med flertallet af lande og regioner i 
Asien som andre steder inden for rammerne af handels- og samarbejdsaftaler. Ud over de 
principper og den indfaldsvinkel, der er fastlagt i ALA-forordningen (443/92), i medfør af 
hvilken denne beretning er udarbejdet, er EU's generelle målsætninger mht. alle aspekter af 
udviklingssamarbejde senest kommet til udtryk i Kommissionens meddelelse "På vej mod en 
ny strategi over for Asien" (COM/(94) 314). Disse målsætninger omfatter, at der bidrages 
til en bæredygtig udvikling og gøres en indsats mod fattigdommen i de mindst velstillede 
lande i Asien, at der iværksættes alle de bestræbelser, der er nødvendige for at sikre åbne 
markeder og et erhvervsklima uden diskriminerende foranstaltninger, der kan føre til en 
ekspansion i handelen mellem Europa og Asien og de gensidige investeringer, samt 
understøttende bestræbelser fra de asiatiske landes side mht. samarbejde på regionalt og 
subregionalt niveau. 
Landene i Sydasien (med undtagelse af Sri Lanka) oplevede en vis afmatning i deres 
økonomiske vækstrater i perioden 1990-95 (se tabel 1.2.1). I Indien, den dominerende 
økonomi i regionen, blev gennemførelsen af de vidtrækkende reformer, der blev indledt i 
1991, forhalet pga. den politiske usikkerhed; ikke desto mindre er der gjort betydelige 
fremskridt, og i 1995 var underskuddet på de offentlige finanser og på betalingsbalancen 
blevet reduceret, inflationen var faldet, og der var indført lempelser i valutarestriktionerne. 
De direkte udenlandske investeringer er steget støt til 620 mio. US$ i 1994. 
Sydasiens resultater mht. ressourcemobilisering i den betragtede periode var noget 
blandede. I Indien har forholdet mellem den indenlandske opsparing og BNP ligget på et 
forholdsvis lavt niveau, nemlig omkring 20% i en stor del af perioden, og dette har stillet 
hindringer i vejen for en række nødvendige infrastruktur- og kapitalprojekter. Pakistan, hvor 
forholdet mellem den indenlandske opsparing og BNP har ligget mellem hele 17,3% i 1992 
og kun 13,2% i 1991 og 1993, har klaret sig endnu dårligere i sine bestræbelser på at 
mobilisere den indenlandske opsparing. 
I de fleste sydøstasiatiske lande har den økonomiske ekspansion været særlig hurtig i den 
betragtede periode med fortsat høje økonomiske vækstrater på mellem 8,7% i Malaysia og 
Singapore og 7,6% i årligt gennemsnit i Indonesien. Kun Filippinerne var en undtagelse fra 
dette generelle mønster for hurtig økonomisk vækst. 
Imidlertid var de reformer, der blev indført i landet, begyndt at fa virkning i sidste del af den 
betragtede periode, og BNP pr. indbygger i Filippinerne steg kraftigt i midten af 
halvfemserne, arbejdsløsheden faldt, og inflationen blev begrænset til et etcifret tal. Den 
indenlandske opsparing i økonomierne i denne region har ligget i et optimistisk leje (kun i 
Filippinerne faldt forholdet mellem opsparing og investeringer til omkring 35%, og i 
Singapore lå tallet på mellem 45% i 1995 og 48% i 1994). Desuden har en kraftig 
indstrømning af kapital fra udlandet øget kapitaldannelsen markant. 
I Vietnam, Cambodja og Laos har man kunnet registrere økonomisk vækst og øgede 
udenlandske investeringer. I Vietnam har væksten i både eksporten og importen haft fordel 
af liberaliseringen af udenrigshandelen og investeringsreglerne samt den friere adgang til 
Vietnam for ikke-vietnamesere. De udenlandske investeringer har, skønt de er begrænsede 
sammenlignet med Sydøstasien, udvist en hurtig stigningstakt. Siden loven om udenlandske 
investeringer blev vedtaget i 1988 (og yderligere liberaliseret i 1992) er tilstrømningen af 
direkte udenlandske investeringer steget støt til 1,8 mia. US$ i 1995 og 2,3 mia. US$ i 
1996. De mindre indokinesiske lande har haft de samme erfaringer. Laos opretholdt en årlig 
gennemsnitlig økonomisk vækstrate på 6,5% i faste priser i første halvdel af halvfemserne, 
mens tallet for Cambodjas vedkommende var 6,4% i samme periode. 
Den kinesiske økonomi er verdens tiendestørste, hvis man anvender traditionelle BNP-data; 
hvis man anvender den teknisk set mere relevante købekraftsparitetsmodel (KKP) for BNP, 
rangerer Kina som verdens fjerdestørste økonomi. Landets økonomi oplevede næsten 
rekordvækst i 1992 og 1993, hvor den årlige økonomiske vækstrate nåede helt op på 13%. 
Den stigende inflation, flaskehalse og institutionelle svagheder forringede mulighederne for 
at opretholde disse vækstrater og nødvendiggjorde en mere forsigtig tilgang. Realvæksten 
faldt til 10% i 1995 og faldt yderligere til skønsmæssigt 8,5% sidste år, hovedsagelig som et 
resultat af stramningerne af finanspolitikken for at dæmpe inflationen. Samtidig faldt 
inflationen, som var nået op på 21% i 1994, til 15% i 1995. 
Tabel 1.2.1 Vækst i BNP 
Årlig gennemsnitlig vækstrate (procent) 
Sydasien 
Bangladesh 
Indien 
Pakistan 
Sri Lanka 
Sydøstasien 
Indonesien 
Malaysia 
Filippinerne 
Singapore 
Thailand 
Vietnam 
Kina 1980-90 1990-1995 
4.3 
5.8 
(i.3 
4.2 
6.1 
5.2 
1.0 
6.4 
7.6 
10.2 4.1 
4 1 
4.6 
4.8 Kina er hurtigt ved at blive 
integreret i de globale 
kapitalmarkeder og tager en 
| stadig større del af den kapital, 
1 der strømmer til 
udviklingslandene. 
Verdensbanken skønner, at 40% 
af de udenlandske direkte 
investeringer, 10% af den 
internationale stamaktiekapital 
og 5% af de internationale 
obligationsstrømme til 
udviklingslandene går direkte til 
Kina. Kinas udenrigshandel viste 
et overskud på 16 mia. US$ 
sidste år med en stigning i 
eksporten på op til 3% til 153 
mia. US$ og med en stigning i 
importen til USA på 4% til 137 
mia. US$; ved udgangen af den 
betragtede periode var Kina 
EU's fjerdestørste og hurtigst 
voksende handelspartner. Trods 
et relativt mat erhvervsklima 
steg de udenlandske 
investeringer fra 38 mia. US$ i 
1995 til 40 mia. US$ sidste år I 
en undersøgelse for nylig 
(september 1995) forudser 
Verdensbanken, at efterhånden 
som det igangværende 
stabiliseringsprogram far virk­
ning, forventes det, at til­
strømningen af udenlandske 
investeringer igen vil accelerere og nå op på rekordniveauet fra de tidlige 1990'ere, og at 
Kina igen vil fa status som et af de førende aftagere af udenlandske direkte investeringer ved 
udgangen af årtiet. Banken forventer, at Kina i år 2000 vil tegne sig for helt op til 40% af 
stigningen i udviklingslandenes eksport i dette årti. I år 2020 vil Kina ifølge Verdensbankens 
skøn tredoble sin andel af verdenshandelen og nå op på 10% og således blive verdens 
andenstørste handelsnation efter USA. 7.6 
8.7 
2.3 
8.7 
8.4 
8.3 
12.8 
Kilde: Verdensbanken - World Development Indicators, 1997 
Demografiske indikatorer afspejler den ændrede struktur i det asiatiske samfund 
Fertilitetskvotienten i Indien, som måles ved antallet af fødsler for hver kvinde, faldt fra 5 i 
1980 til 3,2 i 1995; i Bangladesh faldt antallet af fødsler for hver kvinde fra 6,1 i 1980 til 3,5 
i 1995, mens de tilsvarende tal i Pakistan var 7 og 5,2. Sydøstasiens fertilitetsindikatorer, 
som fra begyndelse lå lavere, udviste mindre slående fald - fra 4,2 til 3,4 for Malaysias 
vedkommende, og fra 3,5 til 1,8 for Thailands vedkommende. Kun i Filippinerne og i 
Indonesien nærmede fertilitetskvotienterne sig de i Sydasien registrerede tal. 
Befolkningsfremdriften, som er en indikator, der afspejler andelen af unge i en given 
befolkning, er fortsat høj i begge regioner. 
Tabel 1.2.2 Demografiske indikatorer 
Befolkning 
(million, 1995) lililill 
Befolknings­
vækst 
(gennemsnitlig årlig 
% sats 1995-2010) Bybefolkning 
(Største by- vækstrate i */• 
1990-1995) Befolknings- Forventet 
fremdrift2 levealder 
(b«sis»1995) (1994 -ir) 
Sydasicn 
Bangladesh 120 1.5 
Indicn 929 1.3 
Pakistan 130 2.5 
Sri Lanka 18 1.1 
I alt (1994) 1.270.0 18a 
Sydsstasien 
Indonesicn 193 1.3 
Malaysia 20 1.8 
Filippinerne 69 1.8 
Singapore 3 1.0 
Thailand 58 0.7 
Vietnam 73 1.6 
I alt (1994) 478.8 1.6a 
Kina 1200 0.8 5.7 
4.2 
4.3 
4.4 
2.0 
3.1 
1.0 
2.2 
1.9 
2.3 1.6 56.4 
1.4 61.3 
1.6 62.3 
1.4 72.2 
61.3 
1.4 63.5 
1.6 71.2 
1.5 67.0 
1.2 77.1 
1.4 69.5 
1.6 66.0 
64.3 
1.3 68.9 
Kilde: Verdensbanken - World Development Indicators, 1997. UNDP Human Development Report 1997 a: 1994-2000 
2 Befolknings fremdrift er kvotienten mellem befolkningen ved nulvækst og befolkningen i basisåret, idet det 
forudsættes, at nettoreproduktionstallet opretholdes. Begrebet henviser til det fænomen, hvor man i en situation 
med en faktisk befolkningstilvækst på 0 kan konstatere, at det forhold, at store aldersklasser af kvinder i den 
reproduktive alder bevæger sig op gennem alderspyramiden, giver anledning til flere fødsler, end der udlignes af 
dødsfald i de ældre aldersklasser. For højindkomstlande er det tilsvarende mål for befolkningsfremdrift 1.1. Det 
samme tal gælder for Østeuropa. 
Standardfattigdomsindikatorerne, så som dødeligheden blandt børn under 5 år, adgangen til 
rent vand og sanitære forhold, pegede alle i retning af forbedrede levevilkår. I midten af 
fuserne havde Kl% al' Indiens befolkning adgang til rent vand, og 2°% havde adgang til 
sanilæie forhold, lor Pakistan vai tallene hhv. 74% og 47% 
I landene i Sydøstasien har disse tal vist så markante forbedringer, at de ikke længere udgør 
et aktuelt problem. 96% af thailænderne og 84% af malaysierne har adgang til sanitære 
forhold; selv i de mindre velstående lande, Indonesien og Filippinerne var tallene hhv. 51% 
og 77%. Summariske indikatorer så som Verdensbankens almindeligt citerede indeks over 
individer under den øvre fattigdomsgrænse (1 US$ om dagen) afspejlede en forbedring, især 
i Sydøstasien. 
Tabel 1.2.3.: Fattigdom og indkomstfordeling 
Asien 
Kina 
Indien 
Bangladesh 
Pakistan 
Indonesien 
Filippinerne 
Malaysia 
Thailand 
Vietnam Fattige 
(< ISKKPom 
dagen, %)I9HI-95 Ginitf indeks 
29.4 41.5 (1989)" 
52.5 33.8(1992)b 
28.3 (1995)b 
11.6 32.1 (1992)b 
14.5 31.7 (1993)b 
27.5 40.7 (1988)b 
5.6 48.4 (1989)b 
0.1 46.2(1992)b 
35.7(1993)b 
Kilde: UNDP - Human Development Report 1997, World Bank -World 
Development Report 1997 a: Kilde: Verdensbanken, Poverty Reduction and 
the World Bank: Progress and Challenges in the 1990s. May 1996. Data vedrører 
1993. b: undersøgelsesår Skønt 52% af den indiske 
befolkning og 29% af 
befolkningen i Bangladesh 
skulle klare sig med 
mindre en 1 US$ om 
dagen i 1993, er det blandt 
landene i Sydøstasien kun 
Filippinerne, der kan 
registrere en tilsvarende 
fattigdom. Andre steder 
har fattigdomsprocenten 
ligget på mellem 15% af 
befolkningen i Indonesien 
og 6% i Malaysia. 
Sundhedsindikatorerne 
blev også forbedret, 
dødelighedskvotienten for 
børn under 5 år var nået 
ned på 115 pr. 1.000 
levendefødte i Indien og 
Bangladesh i midten af 
halvfemserne, medens 
tallet for Pakistans 
vedkommende var nået 
ned på 137. I begyndelsen 
af årtiet var de tilsvarende 
tal hhv. 142 og 180 for 
Indiens og Bangladesh's 
vedkommende og 158 for 
Pakistans vedkommende. I 
de mindre velstående 
sydøstasiatiske lande, 
Indonesien og Filippinerne, var dødeligheden blandt børn under 5 år hhv. 36 og 53. Antallet 
af ansatte i sundhedssektoren pr. borger udviste ligeledes en markant stigning for hele 
regionen. 
Bangladesh var en undtagelse fra den generelle regel, idet antallet af personer for hver læge steg i 
dette land fra 8.424 i 1980 til 12.884 i 1993. Den positive udvikling i adgangen til sundhedspleje 
Tabel 1.2.4 Sundhed: Antal personer pr. læge 
1980 1993 
Sydasicn 
Bangladesh 8424 12844 
Indien 2694 2459 
Pakistan 3500 1923 
Sri Lanka 7172 6843 
Sydestasien 
Indonesien 12458 7028 
Malaysia 3917 2441 
Filippinerne 7848 8273 
Singapore Nil 714 
Thailand <>8<H 4416 
Vietnam 4151 2279 
Kina 1100 1063 
Kilde: World Bank - World Development Indicators, 1997 
Cambodja sammenlignet med 101 i Laos og 59 i Vietnam. afspejles i antallet af patienter pr. 
læge - for Malaysia faldt tallet fra 
3.917 i 1980 til 2.441 i 1993, mens 
tallene for Thailand var 6.803 i 1980 
og 4.416 i 1993. 
I Vietnam, Cambodja og Laos 
afspejles de kumulative virkninger 
af de langvarige 
borgerkrigslignende tilstande og 
den kraftige omdirigering af 
ressourcer til sikkerhedssektoren i 
en forringet levestandard for 
størstedelen af befolkningen. 
Cambodja ligger på 148.-pladsen 
på UNDP's Human Development-
indeks, og Laos ligger på 141-
pladsen, et godt stykke under 
Vietnam på 115.-pladsen. 
Levetidsforventningen i Cambodja 
er 49,7 år (51,7 i Laos), 
sammenlignet med 62,7 år i 
Vietnam Gennemsnitsskoletiden i 
Cambodja er 2,0 år sammenlignet 
med 2,9 år i Laos og 4,6 i 
Vietnam. 13% af Cambodjas 
befolkning har adgang til sanitære 
forhold sammenlignet med 53% i 
Vietnam. 
Børnedødelighedskvotienten er 
120 pr. 1.000 levendefødte i 
Kinas høje økonomiske vækstrater har været fulgt af en massiv begrænsning af 
fattigdommen; mellem 1991 og midten af 1995 faldt den andel af landbefolkningen, der 
levede i absolut fattigdom, fra 94 mio. til 65 mio. Absolut fattigdom i Kina er i dag 
udelukkende et fænomen, der gør sig gældende i landområderne, og der er en tendens til, at 
det er hele samfund snarere end bestemte individer, der er ramt. Fattigdommen er stort set 
koncentreret om de indre provinser i de forholdsvis ugæstfri områder mod nord og sydvest, 
hvor børnedødclighedcn og andre fattigdomsindikatorer fortsat ligger på højt niveau set i 
sammenligning med de mere velstående kystregioner og nordøstlige regioner I overvejende 
grad som konsekvens af innovative udviklingsprogrammer for landdistrikterne er 
indtægterne i disse distrikter mindre afhængige af landbrug. Der er i dag mere end 18 mio. 
10 
landdistrikt- og landsby virksomheder, der beskæftiger omkring 95 mio tidligere 
hindbnigsiii'bcjderc og tegner sig for omkring en tredjedel af industriproduktionen. 
Indkomsterne fra disse industrier har styrket selvtilliden i landdistrikterne og - maske mere konkret -
forbedret deres levestandard. 
Tabel 1.2.5: Køn og uddannelse: Grundskoleuddannelse: 
Pigernes andel i % 
Sydasien 
Bangladesh 
Indien 
Pakistan 
Sri Lanka 
Sydøstasien 
Indonesien 
Malaysia 
Filippinerne 
Singapore 
Thailand 
Vietnam 
Kina 1980 
37 
39 
33 
48 
46 
49 
49 
48 
48 
47 
45 WIMmii 
1993 
43 
31 
48 Resultaterne mht. at bryde 
kønsrollemønstrene har 
været uens. Mens landene 
i Sydøstasien har gjort 
store fremskridt på dette 
område, er der stadig en 
del, der mangler i 
Sydasien. Kvindernes 
muligheder for at deltage 
aktivt i samfundslivet er 
begrænsede. Mange af 
Sydasiens kvinder er for 
dårligt uddannede, og 
deres deltagelse på 
arbejdsmarkedet er 
begrænset til lavtbetalte 
ufaglærte jobs i den 
uformelle 
produktionssektor. Den 
manglende adgang til 
egentlig uddannelse, som 
til dels skyldes manglen på 
kvindelige lærere i 
landområderne, skaber en 
situation, hvor kvinder, og 
især kvinder fra landet, 
reelt er udelukket fra det 
formelle arbejdsmarked. 
Der er meget fa kvinder 
på ledende poster i 
Bangladesh, kun 2% af 
landets samlede admini­
strative ledende personale 
er kvinder sammenlignet 
med 2,3% i Indien og 3,4% i Pakistan og 7 % i Sri Lanka. Disse tal står i skarp kontrast til 
tallene for Sydøstasien. I Singapore og Filippinerne sidder 34 % af kvinderne på ledende og 
administrative poster, mens kvinderne i Indonesien og Malaysia tegnede sig for 63% og 45 
% af arbejdskraften inden for liberale og tekniske erhverv. 
Den officielle udviklingsstøtte tegnede sig for en forholdsvis mindre del - 10% - af 
tilstrømningen af ressourcer til udviklingslandene i Sydøstasien i 1994 og for 3,6% af BNP. 
I Sydasiens tilfælde tegnede den officielle udviklingsbistand sig for knap halvdelen (46%) af 
nettotilstrømningen af ressourcer udefra og for ca. 2% af BNP (7 mia. US$). De private 48 
49 
50 
49 
47 
Kilde: JWorld Bank - World Development Indicators, 1997 
11 
ncttokapitalstrømme til Sydasien nåede op på 5,2 mia US$ i 1995, hvor af 1,8 mia. US$ var 
udenlandske direkte investeringer Østasien (inklusive Kina) modtog til sammenligning i 
alt 84 mia. US$ i 1995, hvoraf 51,8 mia. US$ tog form af udenlandske direkte investeringer. 
Østasien modtog 9 mia. US$ i form af officiel udviklingsbistand i 1994, svarende til 1,1% af 
BNP. EU's bistand til Kina i den betragtede periode var koneentreret om 
landbrugssektoren Der blev godkendt projekter om at fremme produktivitetsforbedringer 
og teknologioverførsel. I 1995, det sidste år i den betragtede periode, ændredes 
prioriteringen til udvikling af menneskelige ressourcer og støtte til Kinas reform- og 
liberaliseringsprogram, forretningssamarbejde og miljø. 
12 
Tabel 1.3.1 : Økonomiske basisindikatorer 
Befolkning BNP, BNI 
mio. mia. $ p. i., $ 1.3. Latinamerika 
Latinamerika er ikke en homogen enhed, men omfatter lande på meget forskellige 
udviklingstrin i social, 
økonomisk og politisk 
henseende. Indkomsten pr. 
indbygger ligger mellem 340 $ i 
Nicaragua, et af de fattigste og 
mindst udviklede lande i verden, 
til mere end 8.000 $ i Argentina. 
Disse forskelle må ikke 
glemmes, når man ser på 
udviklingen i Latinamerika i det 
seneste årti. Tabellerne i denne 
sektion forelægger data for et 
repræsentativt udsnit af de 
latinamerikanske lande. 1994 1994 1994 
Latinamerika 
Brasilien 463.9 1,549.0 
156.9 554.6 
Argentina 34.3 281.9 
Chile 
Mexico 
Ecuador 
Nicaragua 14.0 
89.6 
i 1.2 
4.0 52.0 
377.1 
16.6 
1.8 3,188 
2,970 
8,110 
3,520 
4.180 
1,280 
340 
Kilde: UNDP Human Development Report 1997 De fleste latinamerikanske lande 
har en række problemer til 
fælles, så som udbredt 
fattigdom, en ujævn indkomst-
og formuefordeling og høj 
udlandsgæld. Ikke desto mindre 
er markederne i mange af 
landene på trods af den 
liberalisering, der har fundet 
sted, skævvredne og 
ukonkurrencedygtige, især pga. 
statsintervention og oligopolistiske markedsstrukturer. Dette har i mange tilfælde gjort det 
vanskeligt at supplere en naturressourcebaseret udvikling med en styrkelse af fremstillings-
og servicesektoren. 
Selv om gældsniveauet stadig er højt, er væksten i gældsbyrden faldende i mange lande, 
hvilket afspejler den positive virkning af Brady-gældslettelsesprogrammerne. Den kraftige 
stigning i eksporten har sammen med et fald i rentesatserne bragt gældsbetjeningskvotienten 
ned på et mere håndterbart niveau. Især har et antal lande, i ganske særlig grad Brasilien, 
haft held med at få realiseret en betydelig formindskelse af forholdet mellem afdrag og 
renter på udlandsgæld og eksportindtægterne samt forholdet mellem afdrag og renter på 
udlandsgæld og BNP. 
Imidlertid viste gældskrisen i 1980'erne sig at være en katalysator for reformer og 
demokratisering, som førte til forbedrede økonomiske præstationer. De økonomiske 
reformer, der er igangsat inden for de seneste år af næsten alle landene, indeholder tre 
hovedelementer: 
Makroøkonomisk stabilisering: Hovedmålsætningen var at nedbringe inflationen. Dette 
blev opnået i hel regionen ved en kombination af en fornuftig finans- og pengepolitik. Den 
13 
årlige inflation i Latinamerika er faldet fra næsten 900% om året i 1993 til 26% i 1995 (se 
tabel 1.3.3 ndf, baseret på FN-data). En anden hjørnesten i den makroøkonomiske 
stabilisering har været den finanspolitiske tilpasning. De fleste lande i regionen har i 
betydelig grad mindsket deres finansunderskud, men har stadig store problemer, der skyldes 
den manglende effektivitet mht. skatteopkrævning og styring af de offentlige udgifter, som 
vil kunne gøre afbræk i den makroøkonomiske stabilitet på mellemlang og lang sigt Især 
har mange latinamerikanske lande store og ineffektive bureaukratier og kæmper med store 
korruptionsproblemer. 
Tabe 1.3.2: Udlandsgæld 
Udlandsgæld som % af Gældsbetjening som % af eksport af 
varer og tjenester 
BNP eksport af varer og 
tjenester 
1980 1995 1980 1995 1980 1995 
Latinamcrika 
Brasilia) 
Argentina 
Chile 
Mexico 
Peru 
Nicaragua 36.0 
31 2 
35.6 
45.5 
30.5 
47.6 
108.5 41.0 
24.0 
33.1 
43.3 
69.9 
54.1 
589.7 201.8 
306.5 
242.4 
192.5 
232.4 
194.2 
426.5 212.0 
269.8 
320.2 
127.7 
170.5 
399.5 
1,272.7 
t ' •. ' * "-I ' 36.3 
63.3 
37.3 
43.1 
44.4 
44.5 
22.3 26.1 
37.9 
34.7 
25.7 
24.2 
15.3 
38.7 
itiitilgiigiiiii 
Kilde: Verdensbanken- World Development Report 1997 
Liberalisering af handelen: I løbet af det sidste årti har de latinamerikanske lande unilateralt 
liberaliseret handelen, dels inden for rammerne af forhandlingerne under Uruguay-runden, 
dels inden for rammerne af strukturtilpasningsprogrammer sponsoreret af Verdensbanken 
og Den Internationale Valutafond. De gennemsnitlige anvendte toldsatser er faldet fra 45% 
til 13%, og de ikke-toldmæssige skranker er blevet afviklet i meget betydelig omfang. 
Imidlertid er mange af de bundne toldsatser, der blev aftalt i forbindelse med de 
multilaterale forhandlinger under Uruguay-runden, betydeligt højere end de faktisk anvendte 
toldsatser, og dette kunne i teorien føre til toldstigninger, uden at der er tale en overtrædelse 
af forpligtelser i henhold til Uruguay-runden. Trods disse risici har de toldnedsættelser, der 
er foretaget tidligere, klart haft en betydelig indvirkning på handelen, som er vokset kraftigt, 
især den handelen inden for regionen, som er hjulpet frem af regionale samarbejdsordninger, 
så som Mercosur og Andes-fællesskabet. 
14 
Afregulering af økonomien: De første vigtige skridt er blevet taget, især mht privatisering, men der 
er stadig meget, der mangler at blive gjort. De latinamerikanske økonomier er stadig reguleret i vidt 
omfang, arbejdsmarkedsreformerne er ikke vidtrækkende nok, og arbejdsløsheden i de fleste lande er 
allerede hoj og er steget yderligere, især i Mexico, Uruguay, Venezuela og Argentina. Mange 
markeder er stadig ineffektive og ukonkurrencedygtige, til deis fordi de stadig er underlagt 
oligopolistiskc kræfter. 
På grund af disse reformer og et mere favorabelt internationalt økonomisk klima (forbedret 
bytteforhold, højere vækst i USA, Latinamerikas vigtigste eksportmarked osv.) er der ikke desto 
mindre kommet gang i væksten. Følgelig er indkomsten pr. indbygger steget en smule i løbet af den 
betragtede periode. 
Tabel 1.3.3: Væksten i økonomien, inflation 
BNP, gns. årlig 
vækst, 
/o BNP p.i., gns. Inflation, pa arsbasis 
arl. vaekst, % 
% 
U-90 1991-95 1980-89 1993 h 1995 
Latin 
amerika 0.9 
Brasilien 1.3 
Argentina -0.9 
Chile 3.0 
Mexico 17 
Ecuador 1.7 
Nicaragua -1.8 
Kilde: CEPAL 1996 3.0 -1.1 
2.6 -0.7 
5.2 -2.3 
7.2 1.3 
0.8 -04 
3.8 -0.9 
1.8 -4.4 1.1 
0.8 
3.9 
5.4 
•1.0 
1.5 
•2.0 388.4 
740.5 
162.0 
10.6 
15 9 
29.1 
1,591.5 892.7 
2,489.1 
7.4 
12.2 
8.0 
31.0 
19.5 25.9 
22.0 
1.7 
8.2 
52.0 
22.8 
11.1 
W^^§Mi^^^^^f^^^^^^^^M^§i0M^&^^9^M 
Handelsliberaliseringen har haft ganske stor succes. Eksportvæksten er øget i første halvdel 
af 1990'erne, men importen, især af industrivarer, voksede endnu hurtigere. Dette skyldtes 
styrkelse af den økonomiske vækst, efterhånden som reform- og stabiliseringsbestræbelserne 
genoprettede forbrugernes og producenternes tillid. Der er en struktursvaghed, nemlig det 
forhold, at den latinamerikanske eksport stadig er koncentreret om nogle få sektorer, 
hovedsagelig råvarer, især landbrugsvarer, som begrænser den potentielle vækst i eksporten. 
Desuden har visse elementer i de gennemførte makroøkonomiske stabiliseringsprogrammer, 
især fastlåsningen af visse valutaer (så som den argentinske peso) til dollaren ført til 
overvurderede valutakurser, som har begunstiget importen snarere end eksporten. 
15 
Som modvægt til dette underskud har der været en vækst i kapitaltilstrømningen i løbet af 
de sidste år. I 1995 modtog Latinamerika 54 mia. US$ i udenlandsk kapital, hvoraf 40% 
udgjorde officiel udviklingsbistand, 37% porteføljeinvesteringer og resten bank- og 
handelsrelaterede lån. Omfanget af den officielle udviklingsbistand og 
porteføljeinvesteringerne kan betragtes som en reaktion på de mikroøkonomiske reformer, 
så som privatisering og afregulering af økonomierne, andre, hovedsagelig kortfristede 
kapitalstrømme, kan betragtes som en reaktion på høje realrentesatser og bidrog således til 
overvurderingen af valutaerne Ikke desto mindre viser voksende kapitaltilstrømninger, især 
udenlandske direkte investeringer, også en voksende international tillid til de 
latinamerikanske økonomier. Der er imidlertid risici forbundet med de internationale 
finansielle strømmes ustabilitet, især mht. porteføljeinvesteringer. Disse risici og mulige 
negative indvirkninger på den økonomiske udvikling kom klart til syne i forbindelse med 
den mexicanske peso-krise i 1994/95, som havde en katastrofal indvirkning på den 
mexicanske økonomi og med den indvirkning, den havde på tilliden på de finansielle 
markeder, forårsagede den korte økonomiske recessioner i Argentina og Uruguay. De 
stadig forholdsvis underudviklede finansielle markeder i regionen kunne sammen med de 
stadig større underskud på de løbende poster og i nogle tilfælde stadig store 
budgetunderskud vise sig at udgøre en alvorlig risiko for den finansielle stabilitet i regionen. 
Tabel 1.3.4: Udenrigshandel 
Lksport, gns. årlig vækst, Import, gns. årlig vækst, 
/o % 
1980-90 1990-95 1980-90 1990-95 
Latinamerika 
Brasilien 
Argentina 
Chile 
Mexico 
Ecuador 
Nicaragua 5.2 
6.1 
3.1 
5.7 
12.2 
3.0 
-4.4 6.6 
6.6 
-1.0 
10.5 
147 
8.9 
-8.7 -0.5 
-1.5 
-8.6 
1.4 
5.7 
-3.9 
-4.1 15.1 
8.5 
45.8 
14.5 
18.7 
10.0 
7.3 
Kilde: Human Development Report 1997, World Development Report 1997 
16 
Diagram 1.3.1: Opsparing og investeringer i Latinamerika sammenlignet med de 
nyindustrialiserede lande i Asien. 
40 
0 
1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1993 
Faste brutto-
invcstcringcr i 
Latinamerika Faste bruttotnvesteringer 
i de nyindustrialiserede 
lande National og udenlandsk 
bruttoopsparing i 
Latinamerika National og udenlandsk 
bruttoopsparing i de 
nyindustrialiserede lande 
Kilde: G. Palma, Whatever happened to Latin America's savings?UNCT'AD 1996 
Tabel 1.3.5: Fattigdom og indkomstfordeling 
Fattige 
(< 1$KKP 
om dagen, %) 
1981-95 Ginis indeks 
Latin-
amerika 24.6" 
Brasilien 28.7 63.4 (1989)b 
Argentina 
Chile 15.0 56.5 (1994)b 
Mexico 14.9 50.3 (I992)b 
Ecuador 30.4 46.6 (1994)b 
Nicaragua 43.8 50.3 (1993)b 
Kilde: UNDP - Human Development Report 1997, World Bank -World 
Development Report 1997 
a: Kilde: Verdensbanken, Poverty Reduction and the World Bank: 
Progress and Challenges in the 1990s. May 1996. Data vedrører 1993. 
b: undersøgelsesår Opsparings- og investeringskvoterne er 
lave i Latinamerika efter international 
standard, og opsparingskvoterne viser 
endog en faldende tendens (med Chile 
som iøjnefaldende undtagelse). Selv om 
man på kort sigt ville kunne supplere 
den utilstrækkelig opsparing med 
betydelig udenlandsk opsparing til at 
finansiere de nødvendige investeringer, 
er det usandsynligt, at de omfattende 
kapitaltilstrømninger vil fortsætte på 
ubestemt tid. Hvad der er vigtigere for 
at få forbedret den vigende 
opsparingskvote, er en gennemgribende 
reform af finanspolitikken, herunder 
ikke blot en finanspolitisk tilpasning, 
men også en tilpasning af 
skattesystemet og de sociale 
sikringsordninger. 
Ifølge skøn fra Verdensbanken lever 
næsten en fjerdedel af befolkningen i 
regionen i fattigdom. FN's 
Økonomiske Kommission for 
Latinamerika og Vestindien skønner på 
grundlag af en mindre restriktiv 
definition, at omkring 39% af 
befolkningen er fattig. Uligheden i 
17 
Latinamerika, både mhl til fordeling af indkomster og aktiver (især fast ejendom), er den 
hojeste i verden Mens de ligesle 20% af befolkningen har gennemsnitsindkomster på 
17 000 US$ bai tie fattigste 20% en gennemsnitlig per capita-indkomst 'MO \)S% Ifolge en 
nylig rapport Ira Verdensbanken skal vækstraterne i betragtning af den store ulighed i 
regionen være det dobbelte af den aktuelle vækstrate for at mindske antallet af mennesker, 
der lever i absolut fattigdom. 
Tabel 1.3.6: Sundhed 
Forventet levetid Antallet af individer pr. læge 
år 
Latinamerika 
Hrasilicn 
Argentina 
Chile 
Mexico 
Ecuador 
Nicaragua 1960 
55 
65 
57 
57 
53 
47 1994 
69 
66 
72 
75 
72 
69 
67 1980 
1,458 
1,301 
1,149 
2,308 1993 
970 
844 
330 
942 
615 
652 
2,039 
Kilde: I INI»' -: Human Development Report 1997, Verdensbanken 
World Development Indicators 1997 
Ikke desto mindre er der sket en betydelig forbedring af sundhedsindikatorerne for næsten 
hele regionen i de seneste årtier Den forventede levetid er steget og når i gennemsnit op på 
niveauet for højindkomstlandene. Dødelighedskvotienten for børn under fem år faldt 
yderligere i alle landene mellem 1990 og 1995, i ganske særlig grad i Peru (fra 116 pr., 
1.000 levendefødsler til 55) og Bolivia (fra 160 til 105) Mellem 70 % og 95% af 
befolkningen i Latinamerika har i dag adgang til sundhedstjenester. 
De politiske prioriteringer bør være at forbedre de fattiges adgang til sundhedspleje og 
generelt at reformere sundhedsplejesystemerne for at styrke den generelle kapacitet, 
forbedre præstationerne og sikre en varig finansiering. 
Antallet af voksne, der kan læse og skrive er steget i løbet af de sidste 25 år og ligger nu på 
mellem 80% og 100%. Næsten alle børn modtager i dag primærundervisning, men 
elevoptaget i den sekundære undervisning ligger stadig væsentligt under niveauet i de 
industrialiserede lande Når man ser på tallene for optagelse, fremgår det, at kvinder 
generelt udgør ca. 50% af alle elever. 
18 
Derfor synes kvinderne, i hvert fald på uddannelsesområdet, at have lige muligheder. 
Kvinderne er imidlertid på alle andre områder i samfundet udsat for diskriminerende 
behandling. Det er mere sandsynligt, at de rammes af fattigdom og arbejdsløshed, og de er 
overrepræsenteret blandt dem, der arbejder i den uformelle sektor. 
Tabel 1. 3.7: Uddannelse 
Bruttouddannelsesfre-
kvens for alle niveauer 
(%af6-23-angc) 
1980 1994 Selv om der er gjort 
fremskridt med at 
' , v ^ > ' < * ' ss ' » forbedre adgangen til 
Bruttouddannelsesfrekven primæruddannelse i 
sekundærtrinet ndc Latinamerika, 
(% af relevant aldersgruppe har de fat|jgc ogs-
meget utilstrækkelig 1980 1993 
Latinamerika 
Brasilien 
Argentina 
Chile 
Mexico 
Ecuador 
Nicaragua 59 
54 
65 
65 
68 
69 
53 70 
72 
77 
72 
66 
72 
62 42 
34 
56 
52 
48 
53 
42 51 
43 
72 
70 
58 
55 
41 adgang til 
sekundæruddannelse, 
og deres muligheder 
for at fa en 
universitetsuddannels 
e er meget 
begrænsede i hele 
regionen. Et 
tidssvarende og 
effektivt 
uddannelsessystem er 
af afgørende 
betydning for en 
varig vækst ved hjælp 
•af forbedret 
produktivitet og 
øgede vækstrater og 
en mindskelse af 
uligheden. Reformer 
af 
uddannelsessystemet 
og en bedre 
målretning af uddannelsesressourcerne, især til primær- og sekundæruddannelse, er fortsat 
nødvendige. 
Den officielle udviklingsbistand udgjorde ca. 1,7% af Latinamerikas BNP eller 6 mia. US$ i 
1994, en stigning 1,4% i 1995. Dette tal syner af ingenting, når man ser på den 
privatkapital, der strømmer ind i Latinamerika, og som nåede op på 54 mia. US$ i 1995. 
Imidlertid er disse kapitalstrømme koncentreret om et begrænset antal lande, idet Brasilien 
alene modtager 35%. De latinamerikanske lande har brug for yderligere international 
bistand, især for fortsat at kunne bekæmpe fattigdommen, opbygge og forbedre den sociale, 
den institutionelle økonomiske infrastruktur for at give den økonomiske vækst varig 
karakter og sikre, at fordelene ved væksten fordeles mere ligeligt Kilde: UNDP -Human Development Report 1997, Vcrilcaslmnkcn - Development Indicators 
1997 
19 
2: Det Europæiske Fællesskabs (EF) udviklingssamarbejde med de asiatiske og 
latinamerikanske lande. 
2.1. Generel oversigt over strategier 
ALA-forordningen er referencegrundlaget for Kommissionens samarbejdspolitik over for 
Asien og Latinamerika Men alle Kommissionens strategier for samarbejde med Asien og 
Latinamerika rækker langt videre end de finansielle arrangementer i ALA-forordningen og 
omfatter bl.a politiske dialoger og forhandlinger om samarbejds- og handelsaftaler. 
2.1.1. Policy framework for Asien 
Hvad Asien angår, indeholder Kommissionens meddelelse til Rådet fra juli 1994 På vej mod 
en ny strategi overfor Asien [KOM(94) 314] de mere vidtgående betragtninger, som bl.a. 
omfatter opbygning af en række politiske fora, hvor landene i det sydlige og sydøstlige 
Asien tilskyndes til at integrere deres økonomier i højere grad i det globale system, og hvor 
der tages initiativer til at fremme investeringer og erhvervsvenlige miljøer i partnerlandene, 
og disse lande får adgang til den nyeste teknologi. Lignende betragtninger findes i 
Kommissionens meddelelse En langsigtet politik for forbindelserne mellem Kina og 
Europa [KOM(95) 279]. Den nye strategi over for Asien banede vejen for Kommissionens 
seneste strategidokumenter vedrørende forbindelserne med Indien og ASEAN. EU tillægger 
menneskerettighederne, udvikling og sikring af demokrati og retssikkerhed den største 
vigtighed i sit samarbejde med udviklingslandene i Asien. EU styrer det bilaterale 
samarbejde med mange lande og regioner i Asien inden for rammerne af handels- og 
samarbejdsaftaler, suppleret med en struktureret politisk dialog, på både bilateralt og 
regionalt niveau (som dialogen med ASEAN). EU deltager også i den eneste kollektive 
regionale dialog om sikkerhed, ASEAN's Regional Forum. EF undertegnede den første 
handels- og samarbejdsaftale med Kina i 1985. Den videre udvikling i de bilaterale 
forbindelser blev afbrudt på grund afhændelserne på Tiananmen pladsen i 1989 (som betød, 
at EU indførte en række sanktioner), men normaliseringen af forbindelserne siden 1990'erne 
har banet vejen for øget samarbejde og et nyt arrangement med en politisk dialog. Alle disse 
initiativer supplerer og kompletterer de mere traditionelle mål som fattigdomsbekæmpelse 
og økonomiske samarbejde i ALA-forordningen og må som sådanne indgå som en væsentlig 
del i enhver overordnet vurdering af Fællesskabets forbindelser med landene i området. 
2.1.2. Policy framework for Latinamerika 
Efter Det Europæiske Råds møde i Madrid i december 1995 blev der fastlagt en ny 
langsigtet strategi "EU-Latinamerika, den nuværende situation og udsigterne til en styrkelse 
af partnerskabet (1996-2000)", hvor målet er en styrkelse af partnerskabet og samarbejdet i 
tiden mod år 2000 Partnerskabet går flere årtier tilbage og er blevet styrket betydeligt de 
sidste femten år. Den politiske dialog mellem Fællesskabet og dets latinamerikanske 
partnere har været institutionaliseret i San José-processen (siden 1984) og dialogen med 
Rio-gruppen (siden 1990) og har betydet en stadig forbedring af de politiske forbindelser. 
Denne dialog er blevet suppleret med samarbejdsaftaler. Efter undertegnelsen af "tredje 
generations"-aftaler med alle de latinamerikanske lande (undtagen Cuba) er der nu iværksat 
en ny fase med et endnu tættere samarbejde og forhandling af aftaler med MERCOSUR 
(undertegnet i 1995) og Chile (undertegnet i 1996), hvilket sandsynligvis vil føre til 
yderligere handelsliberalisering mellem EU og de latinamerikanske lande og områder inden 
20 
for rammerne af den såkaldte "åbne regionalisme". På baggrund af et sådant styrket 
partnerskab er samarbejdet mellem EU og Latinamerika blevet forbedret og spredt ud over 
flere områder, så det er muligt at opfylde de nye behov på et meget heterogent kontinent, 
hvor man forsøger at sikre demokratiseringsprocessen, fortsætte bestræbelserne for at opnå 
international konkurrencedygtighed og løse problemer som fattigdommen i bestemte 
områder og sociale uligheder. Det traditionelle faglige og finansielle samarbejde vil i stadig 
højere grad blive suppleret med forskellige instrumenter, som kan anvendes til at knytte 
tættere økonomiske og erhvervsmæssige bånd, og instrumenter, som kan tilvejebringe større 
bistand til områder som ligestillingsaspektet ved udvikling og miljø. Andre prioriterede 
områder er demokratisering, menneskerettigheder, uddannelse og træning. De konferencer, 
der har været afholdt mellem de forskellige landes parlamentarikere hvert andet år siden 
1974, har været yderligere anledninger til dialog. 
2.2. Udviklingen i AI A-samarbejdet 1991-1995 
Inden for disse generelle rammer fik Fællesskabet i perioden 1991-1995 knyttet mere 
omfattende og systematiske forbindelser til ALA-landene i form af et betydeligt 
ekspanderende økonomisk, finansielt og udviklingsmæssigt samarbejde. Det gav store 
forbedringer på området demokratisering (sammen med større deltagelse fra civilsamfundets 
side), positive virkninger af markeds- og handelsliberaliseringspolitikker, som blev støttet af 
de internationale finansielle institutioner (navnlig IMF), regionale integrationsordninger og 
fremskridt i strukturreformerne (privatisering af statsejede aktiver, skattereformer, 
finansielle reformer, gældsomlægning osv.). 
Fællesskabet er også i højere grad blevet inddraget i hjælpe- og rehabiliteringsprogrammer 
og har finansieret genopbygnings- og rehabiliteringsarbejder i efterkrigsperioder, specielt i 
Nicaragua og El Salvador. Kommissionen har udviklet nye instrumenter for decentraliseret 
samarbejde, og store finansielle midler er blevet kanaliseret gennem NGO'erne til gavn for 
lokale private økonomiske enheder. Der er etablerert et nært samarbejde om 
strategiproblemer, fondsmobilisering og projekter med de internationale finansielle 
institutioner, der er aktive i Asien og Latinamerika. Desuden har Fællesskabet tilskyndet til 
oprettelse af regionale fora og organisationer inden for rammerne af den såkaldte "åbne 
regionalisme" som en metode til at øge mulighederne for politisk dialog, handelsintegrering 
og økonomisk partnerskab. Sigtet med denne Syd-Syd politiske dialog og den økonomiske 
integration er at udnytte komplementære forhold og komparative fordele og at gøre 
anvendelsen mere effektiv af de menneskelige, finansielle og faglige ressourcer, der er 
nødvendige til at løse generelle problemer med regionale dimensioner (som 
miljøbeskyttelse). 
Den stadige udvikling i Fællesskabets politiske dialog med ALA-landene og et bedre 
bistandssamarbejde med andre multilaterale og bilaterale donorer har ført til en mere 
effektiv anvendelse af de finansielle ressourcer, der er til rådighed. Fællesskabet er blevet en 
betydningsfuld partner for ALA-landene i de seneste år og har tilskyndet til politiske 
reformer, ydet bistand til fattigdomsbekæmpelse i land- og byområder, støttet private 
iværksætterinitiativer og SMV'er, ansporet til nye private europæiske finansstrømme, ydet 
støtte til de nationale socialsikringsnet i tilpasnings- og overgangsperioderne og fremmet de 
lokale græsrodsorganisationers deltagelse i hjælpe- og genopbygningsprogrammer. 
Kvinder i udviklingsprocessen 
21 
Specielt kvinderne er sårbare over for de negative virkninger af social og økonomisk 
udvikling. De rammes i uforholdsmæssig høj grad af fattigdom, arbejdsløshed, de arbejder i 
langt højere grad hjemme og i den uformelle sektor, hvor de normalt ikke er dækket af 
sociale ordninger, de har dårligere adgang til uddannelse, hvilket formindsker deres 
muligheder, og de bliver i almindelighed diskrimineret af samfundet og dets institutioner og i 
forbindelse med de retlige, politiske og uddannelsesmæssige systemer 
En forbedring af kvindernes status og fremme af ligestilling mellem kønnene er ikke kun af 
betydning i sig selv, men bidrager også til overordnet social og økonomisk udvikling. 
Specielt er det afgørende at forbedre kvindernes adgang til uddannelse. Via bedre 
uddannelse kan man få brudt den onde fattigdomscirkel med børnenes dårlige 
sundhedstilstand og lave uddannelsesniveauer. Uddannelse af kvinder er et magtfuldt middel 
til at nedbringe børnedødeligheden og forbedre børnenes ernærings- og sundhedstilstand 
generelt. Bedre uddannelse af kvinder betyder også noget i forbindelse med 
fødselshyppighed (som sædvanligvis er lavere for uddannede kvinder) og anvendelsen af 
svangerskabsforebyggende midler. Desuden forbedres kvindernes evne til at deltage aktivt 
på arbejdsmarkedet, og deres muligheder for formel beskæftigelse øges. 
I ALA-forordningen lægges der særlig vægt på kvindernes rolle i udviklingsprocessen, og 
det hedder, at der i EF's bistandspolitik ikke blot skal sørges for " , men derimod, at der 
vedtages specifikke foranstaltninger eller projekter, der kan øge deres (kvindernes) aktive 
deltagelse på lige fod i produktionen og resultaterne heraf, i de sociale aktiviteter og i 
beslutningsprocessen." (artikel 5). Det indebærer også, at der i alle programmer og 
projekter inden for programmet for udviklingssamarbejde med ALA-landenc bliver lagt 
særlig vægt på kvindernes rolle. Dette blev understreget i Rådets resolution fra 1995 om 
integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet (12847/95 af 20.12 1995). 
Det kræver således en tosidet approach, når forordningen skal implementeres. Fremme af 
ligestilling mellem kønnene skulle indgå som en integreret del af alle aktiviteter, og alle 
projekter siden 1994 er derfor blevet gennemgået for at sikre, at der er taget behørigt 
hensyn til integrering af kønsaspektet. Samtidig kan det være nødvendigt at iværksætte 
særlige projekter for at bekæmpe uligheden mellem kønnene. Af den samlede EF-bistand til 
AL A-området siden 1992 er over 235 mio. ECU blevet forpligtet til projekter vedrørende 
positiv behandling ved ansættelse af kvinder, samtidig med at der ikke er taget hensyn til 
projekter, som er integreret i projekter og programmer under andre budgetposter. Der 
findes også et særligt lille budget "Kvinders rolle i udviklingsprocessen" til finansiering af 
faglig rådgivning og bevidstgørelsesaktiviteter med sigte på at forbedre opmærksomheden 
over for kønsaspektet i det almindelige udviklingssamarbejde. F.eks. har Kommissionen 
finansieret undersøgelser (kønsprofiler) af kvindernes situation i flere latinamerikanske 
udviklingslande, hvilket vil gore det lettere at målrette projekter og programmer direkte 
mod en forbedring af kvindernes situation. 
I samarbejdet med ALA-landene har man også understreget opmærksomheden over for 
kønsaspektet og kvindernes rolle i udviklingen samt på et mere generelt niveau 
nødvendigheden af at overholde de grundlæggende menneskerettigheder og civile 
frihedsrettigheder, konstitutionsreformer, konsolidering af den demokratiske proces og 
reform af landenes retlige og juridiske systemer. Offentligt regnskabsvæsen ("god praksis"), 
god regeringsførelse og overholdelse af retsregler fra ALA-partnernes side har været en 
22 
vigtig forudsætning for en frugtbar dialog og for mobilisering af Fællesskabets finansielle 
ressourcer. 
Fællesskabets økonomiske samarbejdsprogrammer i Asien og Latinamerika fokuserer stærkt 
på den private sektor. Hovedvægten i disse programmer har været lagt på forbedring af 
erhvervs- og lovmiljøet i partnerlandene for at fremme en tosidet handels- og 
investeringsstrøm gennem et bredt udvalg af støtteinstrumenter til yderligere udvikling af 
erhvervslivet, specielt små og mellemstore virksomheder. Disse instrumenter omfatter 
institutionsstøtte via strukturer som rådet for europæiske handelskamre, erhvervsråd, og 
flere direkte finansierede træningsprogrammer til at øge managementfærdighederne i 
partnerlandene. Kommissionens programmer er imidlertid ikke begrænset til at behandle den 
økonomiske dimension i udviklingsprocessen. Den sociale sektors betydning anerkendes og 
nødvendigheden af at sikre en ligevægtig fordeling af resultaterne af fremskridtene. 
Projekter og programmer på grundlag af finansielt og fagligt samarbejde målrettes mod 
områder som fattigdom og sundhed, sanisering og udvikling af de menneskelige ressourcer, 
idet der samtidig tages hensyn til de køns- og miljømæssige dimensioner i processen. 
Befolkning og reproduktiv sundhedspleje 
Et hovedemne i udviklingsprocessen er at behandle problemet befolkningstilvækst, skabe 
opmærksomhed om familieplanlægning og tilvejebringe serviceydelser af god kvalitet, som 
kan opfylde efterspørgslen. Fløjt prioriteret er at fa reduceret de hundrede tusinder dødsfald 
i forbindelse med fødsel og de millioner af sygdomstilfælde, der er forbundet med 
svangerskab og fødsel. Desuden begynder man også at rette større opmærksomhed mod 
områder som skabelse af et sikkert miljø for unge uden risiko for vold og misbrug og 
muligheder for oplysninger og ydelser til at undgå uønsket svangerskab og seksuelt 
overførte sygdomme (også HIV). 
I Asien og Latinamerika yder Kommissionen støtte til, at kvinderne får mulighed for at styre 
deres reproduktive liv. Den yder støtte til serviceydelser af bedre kvalitet, som er mere frit 
til rådighed for dem, der har behov for det, og den arbejder på at udvikle 
omkostningseffektive strategier for, hvordan man kan bekæmpe spredningen af HIV/AIDS 
og andre seksuelt overførte sygdomme. 
Den særlige budgetkonto for demografisk politik og tilhørende programmer i 
udviklingslandene (B7-631 ) anvendes til støtte for politik- og strategiudviking og fornyende 
projekter, som supplerer de større støtteprogrammer i sundhedssektoren. I den nye 
rådsforordning for B7-631 ((EF) nr. 1484/97, EFT L 202 af 30.7.1997) hedder det, at 
Kommissionen skal arbejde på at: 
* gøre det muligt for kvinder, mænd og unge frit at træffe et velunderbygget valg 
angående antallet af børn og intervallerne mellem fødslerne 
* bidrage til, specielt for kvindernes og de unges vedkommende, at skabe 
sociokulturelle, økonomiske og uddannelsesmæssige forhold, der fuldt ud sætter 
dem i stand til at træffe dette valg, bl.a. ved at fordømme og bekæmpe alle former 
for seksuel vold, lemlæstelse og misbrug, som krænker deres værdighed og sundhed 
23 
* bidrage til udvikling eller reform af sundhedssystemerne for at forbedre adgmagen til 
og kvaliteten af den reproduktive sundhedspleje for kvinder og mænd, herunder 
unge, og dermed betydeligt mindske sundhedsrisiciene for kvinder og børn 
Det er yderst vigtigt at understrege, at Fællesskabets approach for samarbejde med ALA-
landene er baseret på anvendelsen af et bredt udvalg af instrumenter, som afspejler 
forskelligheden i udviklingserfaringerne i landene i Asien og Latinamerika. Desuden varierer 
den blanding af instrumenter, der bruges, fra land til land og fra område til område, 
afhængigt af udviklingsniveau og nødvendigheden af, hvor der skal sættes ind, om der er 
tale om handels- og investeringsfremme, projektfinansiering, strukturtilpasningsmidler, 
finansiel og faglig bistand og/eller økonomisk samarbejde eller bedre markedsadgang. Det er 
denne forskelligartethed, der gør udviklingssamarbejdet med ALA-landene til en stor 
udfordring for Fællesskabet. 
Med hensyn til udviklingslandene i det sydøstlige Asien og på det indiske kontinent var både 
udviklingen og arten af EF's multilaterale og bilaterale dialog og samarbejde i perioden 
1991-1995 en afspejling af den hurtige vækst i denne del af verden, ordningerne for en 
styrkelse af det regionale samarbejde i det asiatiske stillehavsområde (ASEAN, SAARC, 
APEC osv.) og de deraf følgende ændringer i den globale økonomiske magtbalance. Det er 
også blevet mere og mere tydeligt, at det er nødvendigt at differentiere politisk på baggrund 
af de forskellige grader af økonomisk og social fremgang i landene i denne del af verden. 
Derfor omfattede EF's strategier i Asien markedsstyret handel, handelsintegrering og 
investeringsmål i hurtigt voksende nye økonomier, politisk dialog og støttereformer i lande 
under tilpasning (tidligere planøkonomier) og traditionelt samarbejde i de fattigste lande 
med fokus på fattigdomsbekæmpelse. 
I anden halvdel af 1980'erne og først i 1990'erne gik mange, om ikke de fleste, 
latinamerikanske lande i gang med at gennemføre en demokratiseringsproces henimod 
styreformer med større befolkningsdeltagelse, større gennemsigtighed og ansvarlighed i 
administrationerne og fremme af retssikkerheden. Denne positive udvikling og de 
ledsagende strategiske retningslinjer har ført til øget politisk stabilitet i det latinamerikanske 
område. 
Det har vist sig, at disse lande er en særlig udfordring for EF's samarbejdspolitik, med 
forskellig timing og opdelinger i forbindelse med strukturtilpasningen, 
markedsliberaliseringen og demokratiseringsprocessen i hvert enkelt land. I anden halvdel af 
1980'erne og først i 1990'erne forpligtede flere lande i området sig til ambitiøse 
stabiliserings- og tilpasningsprogrammer (feks. Brasilien, Argentina og Chile), og mange af 
dem (herunder Costa Rica, Mexico, Venezuela, Uruguay, Bolivia osv.) gik i gang med at 
løse akutte finans- og betalingsbalanceproblemer, da de befandt sig i en ubærelig situation 
med udlandsgæld hos vestlige banker. 
Styrkelsen af demokratiet, politisk stabilitet, økonomiske reformer og regional integration 
har betydet nye strømme af udenlandske direkte investeringer og store genopbygnings-
rehabiliteringsprogrammer og udviklingssamarbejdsprogrammer med støtte fra bilaterale 
donorer, Fællesskabet og Bretton-Woods-Institutionerne. I den pågældende periode gjorde 
de mellem- og latinamerikanske lande en stor indsats for at fremme det regionale 
samarbejde og den regionale integration (San-José-processen, Andean-samfundet, 
24 
MERCOSUR osv.), der er de positive resultater af nye politikker for økonomisk 
liberalisering og handelsintegration. 
2.3. Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 af 25.2.1992 
Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 om finansiel og faglig bistand til og økonomisk 
samarbejde med ALA-landene (EFT L 52 af 27.2.1992) er en meget vigtig erklæring om 
Fællesskabets holdning til udviklingsstrategier. Denne forordning, der er baseret på artikel 
235 i traktaten, er specielt nyskabende på følgende punkter: 
1) I forordningen understreges det, at det er nødvendigt at knytte Fællesskabets 
instrumenter vedrørende udviklingssamarbejde tæt til strategier for liberalisering af 
samhandelen (artikel 1 ). 
2) I forordningen indføres princippet om, at samarbejde og ressourcemobilisering gøres 
betinget af, at hvert af EF's partnerlande overholder de grundlæggende 
menneskerettigheder og demokratiske principper. Alle samarbejdsaftaler, der er forhandlet 
efter 1992, omfatter bestemmelser om menneskerettigheder og demokratisering (artikel 2). 
3) Ifølge forordningen er en række decentraliserede myndigheder berettiget til den 
økonomiske, faglige og finansielle bistand. Potentielle modtagere kan omfatte ikke blot 
centrale eller lokale offentlige myndigheder, men også private enheder og NGO'er (artikel 
3). 
4) Fællesskabets vigtigste finansielle instrumenter (og programmeringen) bør skræddersyes 
efter ALA-partnerlandenes særlige behov (artikel 3). 
5) I forordningen angives det, at det finansielle og faglige samarbejde fortrinsvis skal tage 
sigte på de fattigste ALA-udviklingslande og de fattigste befolkningsgrupper (artikel 4). 
6) Den finansielle og faglige bistand tager navnlig sigte på udvikling af landdistrikter, 
fødevaresikkerhed, miljøbeskyttelse, kvindernes rolle, bekæmpelse af narkotika, 
demokratisering, beskyttelse af børn osv. (artikel 5). Det økonomiske samarbejde, dvs 
videnskabeligt og teknologisk samarbejde og partnerskab, institutionel og administrativ 
opbygning, investeringsstøtte og handelsintegration og støtte til den private sektor skal 
udformes i Fællesskabets og partnerlandenes gensidige interesse. Støtte til regionalt 
samarbejde betragtes som en vigtig del af det økonomiske samarbejde (artikel 7). 
Bekæmpelse af narkotika 
Budgetposten vedrørende støtte til kampen mod narkotika "Nord-Syd samarbejdet om 
bekæmpelse af narkotikamisbrug" blev oprettet i 1987 (B7-6210); den anvendes til 
finansiering af pilotprojekter på området. Kommissionen har siden søgt at få en 
bemyndigelsesforordning, som kunne danne retsgrundlaget for denne budgetpost, nemlig 
Rådets forordning (EF) nr. 2946/97 (EFT L 287 af 21.10.1997, s. 1) efter at Europa-
Parlamentets udtalelse efter anden behandling den 13. marts 1997 er fremsendt til Rådet. 
Men budgetposten viser ikke de faktiske udgifter til GD IB's samarbejde i forbindelse med 
kampen mod narkotika i landene under direktoratets geografiske kompetenceområde, da det 
ikke omfatter udgifter i hele perioden i forbindelse med bestemmelserne vedrørende 
25 
"kampen mod narkotika" i GSP (industri- og landbrugsprodukter for landene i 
Andespaglen, landbrugsprodukter for landene i Andespagten og landene i Mellemamerika) 
udtrykt i indtægtstab på EF's budget, og dette ikke dækker eventuel finansiering af 
programmer over andre budgetposter. 
Fra 1991 til 1995 beløb de midler, der blev forpligtet over B7-62I0, sig til ca. 50 mio 
ECU 34% blev tildelt Latinamerika, 31,3 % Asien, 9,3 % AVS-landcne, 19,8 % 
Middelhavsområdet og 3,5 % flere lande eller bestod i horisontale projekter til fordel for el 
område eller en samling af lande (tematisk forskning osv). 
Vedrørende hvilke type projekter der modtog støtte, blev 52% af midlerne tildelt 
programmer for forebyggelse og nedbringelse af efterspørgslen efter narkotika eller 
behandling og rehabilitering af narkomaner. 20% blev anvendt til alternative 
udviklingsprogrammer, 10% til bekæmpelse af handelen eller nedbringelse af udbuddet og 
de resterende 18% til uddannelses- og forskningsprogrammer. 
Med hensyn til partnere deltog NGO'erne i denne periode som partnere i projekter for så 
vidt angår halvdelen af de forpligtede midler og regeringerne for så vidt angår 30%. 
PNUCID (FN's program for international narkotikakontrol) fik ca. 18% af det samlede 
beløb. Konsulenter og universiteter modtog 2% af midlerne til undersøgelser. 
7) I forordningen blev der angivet et samlet beløb på 2 750 mio. ECU som nødvendigt for 
perioden I99I-I995, så Fællesskabet kunne gennemføre disse politiske retningslinjer og 
tilvejebringe finansiel, økonomisk og faglig bistand til ALA-partnerne. Fondmobiliseringen 
skulle finde sted inden for rammerne af et vejledende mellemsigtet program, som 
gennemføres sammen med de pågældende udviklingslande. Det besluttedes også, at ca. 10% 
af det samlede beløb skulle anvendes til at finansiere programmer vedrørende 
miljøbeskyttelse og bevarelse af tropiske skove (artikel 9 og 10). 
Miljøbeskyttelse i EF's samarbejde med ALA-landene 
Miljøspørgsmål har udviklet sig til et vigtigt aspekt i EF's samarbejde med 
udviklingslandene i Asien og Latinamerika. Det indgår i stadig højere grad i dialogen med 
partnerlandene som f.eks. angivet ved, at miljøaspektet integreres i alle samarbejdsaftaler 
med de asiatiske og latinamerikanske partnerlande/områder. Den betydning, der tillægges 
miljøspørgsmålene, kan også ses af niveauet for midler til projekter og programmer med 
særlige miljøbestemte formål. En nyere uafhængig opgørelse over midler, som GD IB har 
forpligtet til miljøprojekter, konkluderede, at der mellem 1990 og 1995 blev indgået 
forpligelser for 596 mio. ECU til miljøprojekter i Asien og for 255 mio. ECU i 
Latinamerika. 
En større del af disse udgifter kanaliseres via ALA-budgetposten, som således sammenlagt 
opfylder målet med 10% som anført i ALA-forordningen. Men tallene omfatter også to 
budgetposter med særligt sigte på miljøproblemer i udviklingslandene og på tropiske skove. 
Disse supplerende aktiviteter er blevet gennemført over AL A-budgetkonti. 
Budgetposten til miljø i udviklingslandene (B7-6200, 15 mio. ECU i 1995 til alle 
ALA/MED/AVS-lande) anvendes til nyskabende pilotprojekter i forbindelse med 
forvaltning af natur- og bymiljø og til strategiske studier på miljøområdet. Pilotprojekter 
26 
finansieret over denne budgetpost modtager ofte yderligere finansiering via budgetposter, 
der er styret af ALA-forordningen. Der er således et vigtigt samspil mellem de to 
finansieringsinstrumenter. 1 1995 blev der arbejdet på at få etableret et retsgrundlag for 
disse aktiviteter via en forordning. Arbejdet fortsatte i 1996 og blev afsluttet i begyndelsen 
af 1997 ((liF) nr. 722/97, HIT L 108 af 25.4.1997, s. I ). 
Den anden "miljømæssige" budgetpost omhandler beskyttelse af tropiske skove (B7-6201, 
50 mio. ECU i 1995 til lande i Asien og Latinamerika og AVS-lande). Budgettet anvendes 
specielt til beskyttelse og rationel forvaltning af tropiske skove og forbedring af vilkårene 
for beboerne i skovene og i de områder, der ligger lige op til skovene. Den 20. december 
1995 blev der vedtaget en forordning ((EF) nr. 3062/95, EFT L 327 af 22.12.1995, s. 9) om 
de grundlæggende principper og strategier samt procedurer for indgåelse af finansielle 
forpligtelser på denne budgetpost. NGO'erne spiller en vigtig rolle i forbindelse med 
gennemførelsen af programmer og projekter, som finansieres over disse to budgetposter. 
Et andet vigtigt redskab til at sikre et miljømæssigt udbytte af samarbejdsaktiviteter, der 
finansieres fra AL A-budgetposten, er en vurdering af virkningerne på miljøet (VVM). 
VVM-procedurcrnc blev indført i 1991 og bliver hele tiden forbedret og suppleret med 
forskellige former for støtte som træningskurser og rådgivningsmateriale. 
2.4. Associerede bilaterale samarbejdsaftaler og multilaterale forbindelser 
ALA-forordningen er blevet gennemført inden for rammerne af en styrket politisk dialog 
(som også omfattede kulturelle, videnskabelige og teknologiske anliggender) og 
handclsintegrationsprocessen, som er fastlagt ved en ny række bilaterale samarbejdsaftaler 
("tredje generations"-aftaler) og på multilateralt niveau af et nyt forhold med regionale 
organisationer i Asien og Latinamerika. Der er tale om følgende: 
a) Med hensyn til de nye bilaterale forbindelser med partnerlandene i Asien i 
referenceperioden er der undertegnet samarbejdsaftaler med Indien (EFT L 223/94, s23), 
Sri Lanka (EFT L 85/95, s32), Vietnam (EFT L 136/96, s28), Nepal (EFT L 137/96, sl4) 
og Macao (EFT L 404/92, s26). Det multilaterale samarbejde med regionale grupperinger i 
Asien (ASEAN, SAARC osv.) er blevet intensiveret betydeligt og indeholder nu en række 
områder af fælles eller regional interesse. 
For at skaffe rammer for denne bilaterale og multilaterale dialog vedtog Rådet i november 
1994 en ny meddelelse "På vej mod en ny strategi over for Asien" (KOM(94) 314). Den 
nye strategi over for Asien omfatter også nye langsigtede mål og politiske prioriteringer for 
at sikre Fællesskabet en mere effektiv og aktiv politisk, kulturel rolle og økonomisk 
tilstedeværelse i dette meget dynamiske område af verdensøkonomien og banede vejen for 
processen henimod et europæisk-asiatisk topmøde. Strategien blev suppleret med 
meddelelser om de fremtidige forbindelser med Kina, Indien og ASEAN. 
b) Også i tilfældet Mellem- og Sydamerika er der undertegnet nye samarbejdsaftaler med 
hvert enkelt land i området, herunder for nylig med Chile og Mexico, og med 
sammenslutninger som MERCOSUR og Andes-pagten. Kun Cuba har været en undtagelse 
- der er kun ydet humanitær bistand via NGO'er. Efter erklæringerne fra Det Europæiske 
Råds møder på Korfu, i Essen og i Cannes blev der på mødet i december 1995 i Madrid 
27 
vedtaget en ny langsigtet strategi for at styrke partnerskabet og samarbejdet mellem EU og 
Latinamerika ved år 2000. 
3: De nærmere enkeltheder i Fællesskabets samarbejde med Asien og Latinamerika 
fra 1991 til 1995. 
3.1. Generel kvantitativ oversigt over Fællesskabets samarbejde 
I dette afsnit forsøger man med data, der giver et sammenligneligt billede af alle ALA-
områder, at påvise så tydeligt som muligt, hvordan man har gennemført det program for 
udviklingssamarbejde, der er fastlagt i ALA-forordningen. Oplysningerne i dette afsnit og i 
bilagene stammer fra to kilder: 
Første kilde: tabel 1 med resumé og de detaljerede tabeller 2A-2D og 3A-3D stammer fra 
den databank, der er opbygget til den omfattende evaluering, der er undervejs i GD IB3. 
Disse data giver en oversigt over forpligtelser og udbetalinger for de to områder (og de 
forskellige under-områder) opstillet efter en ramme baseret på den klassificering, OECD's 
Komité for Udviklingsbistand (DAC) anvender på offentlig udviklingsbistand (tabel 2A-2D) 
og efter modtagerland (tabel 3A-3D). Disse data omfatter et mere bredere udvalg af 
hjælpeaktioner og instrumenter end dem, der strengt set er dækket af ALA-forordningen, og 
der er anvendt en klassificering efter projekttype, som er noget forskellig fra den 
fremgangsmåde, der er omhandlet i forordningen. I OECD-DAC's klassificering skelnes der 
ikke klart mellem alle de områder for samarbejde, der er nævnt både i ALA-forordningen og 
i Kommissionens grundlæggende strategidokumenter for Asien og Latinamerika (se 2.1.1. 
og 2.1.2). F.eks. viser tabel 2B (Latinamerika), at der er forpligtet i alt 126 mio. ECU til 
undersektoren "Industri, minedrift og byggeindustrien". Den største del af dette beløb er 
knyttet til projekter, der tager sigte på mikro-virksomhed i den ikke-officielle sektor. 
Anden kilde er de databanker, som de faglige enheder i Asien- og Latinamerika­
direktoraterne i GD IB har opbygget. Her analyseres de samlede forpligtelser i de 
pågældende år for Asien og Latinamerika efter de enkelte budgetposter. Disse budgetposter 
omfatter alle handlinger, som i det mindste i princippet berører eller er knyttet til ALA-
forordningen og grupperes under 4 overskrifter: 
Finansiel og faglig bistand 
Økonomisk samarbejde 
Humanitær bistand 
Andet4 
Oplysningerne om forpligtelser i henhold til denne klassificering er anført i tabel 4 for Asien 
og tabel 6 for Latinamerika. 
3 Se f.eks. de relevante tabeller i "Inventory of European Community Aid", ODI, London, december 1996. 
4 F.eks. demokratisering, kvinder i udviklingen, demografi, tropiske skove osv. 
28 
Men ALA-forordning 443/92 tager specielt sigte på forvaltning af budgetposterne for 
finansiel og faglig bistand (B7-3000 og B7-3100) og for snævert defineret økonomisk 
samarbejde (B7-3001 og B7-3110). Oplysningerne om forpligtelser i henhold til disse 
budgetposter alene er anført i tabel 5 (Asien) og 7 (Latinamerika). 
Udgangspunktet er tabel 1, som indeholder en samlet oversigt over Kommissionens 
forpligtelser og udbetalinger til Asien, herunder også Kina, Macao og Yemen, og til 
Latinamerika. Som allerede nævnt indeholder denne tabel data vedrørende et langt bredere 
udvalg af aktioner end dem, der umiddelbart er omhandlet i ALA-forordningen Dette er 
imidlertid en illustration, men dog ikke den eneste, af, hvilke forpligtelser over for Asien og 
Latinamerika der er kommet til udbetaling Endvidere er oplysningerne vedrørende det 
sydlige og syd-østlige Asien blev grupperet således, at forbindelsen mellem forpligtelser og 
udbetalinger fremgår tydeligt. 
Det er vigtigt at bemærke, at omfanget af bistand, der både er blevet forpligtet og udbetalt i 
årene 1991 til 1995, var meget større end i tidligere perioder. Det fremgår af linje 8 i tabel 
1, at forholdet mellem samlede udbetalinger og samlede forpligtelser i den pågældende 
periode er 60%, lidt højere for Latinamerika (64%) end for Asien (58%). Tallet for det 
sydlige og syd-østlige Asien er noget lavere - 56%. Et sådant tal kunne betragtes som 
repræsentativt eller som en første tilnærmelse af forholdet mellem udbetalinger og 
forpligtelser i forbindelse med aktioner, der er omfattet af ALA-forordningen. I den periode, 
der indgår i denne rapport, ligger de samlede udbetalinger således langt under de samlede 
forpligtelser, og afstanden synes at have været større end i tidligere perioder (det samlede 
tal var 64% i perioden 1986-1990). Dette afspejler et betydeligt fald i forholdet mellem 
udbetalinger og forpligtelser for Asien, som ikke udlignes af en stigning for Latinamerika. 
Der er en række mulige forklaringer på dette fald Det kunne skyldes, at 
udviklingssamarbejde er blevel langt mere indviklet, hvilket indebærer et behov for mere lid 
til al gore bistandsprogrammerne operationelle samt andre kræfter, der forlænger det 
tidsrum, der er nødvendigt, inden projekterne kommer i gang, som f.eks. vanskeligheder 
med at absorbere bistandsressourcerne. 
Med hensyn til ligevægten mellem udbetalinger til Asien og til Latinamerika i procent af de 
samlede udbetalinger lå disse forholdsvis tæt på hinanden i perioden 1991-1995 (54% for 
Asien, 46% for Latinamerika) sammenlignet med tallene på 63% og 37% i den tidligere 
periode fra 1986 til 1990. Det er derfor tydeligt, at de nyere tal ligger langt fra den 
mangeårige uofficielle opfattelse af, at ca. to tredjedele af bistand under ALA-programmet 
skulle gå til Asien, et forhold der synes at have været bredt respekteret i perioden indtil 
1990. Denne udvikling vil uden tvivl komme til at afspejle - i det mindste delvis - de 
afgørelser, der er truffet af budgetmyndighederne i EU's institutioner. 
Tabel 2A-2D viser også en analyse af de samlede bistandsforpligtelser og 
bistandsudbetalinger til Asien og Latinamerika, klassificeret efter et skema som det, der 
anvendes af OECD's Komité for Udviklingsbistand (DAC) Endnu engang er det vigtigt at 
understrege denne klassificerings begrænsninger med hensyn til denne undersøgelse (se 
ovenfor) Det er alligevel muligt at fa et lille glimt af, hvordan de prioriteringer, der er 
fastlagt i ALA-forordningen, er blevet behandlet. Fra tabel 2A og 2B er det således vigtigt 
at notere med hensyn til forpligtelser: 
29 
- det stadig store omfang af ressourcer der er forpligtet til udviklingsprojekter i 
landdistrikterne for både Asien og Latinamerika sammenlignet med tidligere perioder 
- midlerne under "Miljø" og "Kvinders rolle i udviklingsprocessen" omfatter kun midler, der 
er specielt allokeret til disse poster, og afspejler således slet ikke de samlede EF-
forpligtelser til disse emner Men det viser, at man har opfyldt kravet i forordningen om at 
10% af forpligtelserne skal gå direkte til aktioner, der vedrører miljø Dette er konklusionen 
af undersøgelsen "Evaluering af miljøudbyttet i EF-programmer, 1990-1995" (vol. 1 ERM, 
oktober 1996). 
- den stigende andel af ressourcer, der er tildelt "Social infrastruktur og serviceydelser" 
sammenlignet med feks. den nedsatte andel til "Økonomisk infrastruktur og 
serviceydelser". 
Økonomisk samarbejde 
ALA-forordningen viser meget klart, at det økonomiske samarbejde med 
udviklingspartnerlandene i de to områder skal have høj prioritet. Til forskel fra finansiel og 
faglig bistand lægges der her særlig vægt på gensidig interesse, dvs. på at det økonomiske 
samarbejde skaber og styrker et netværk af forretningsvirksomhed og andre økonomiske 
forbindelser mellem EU og partnerlandene Økonomiske samarbejdsprogrammer og 
projekter "skal bidrage til udvikling af ALA-udviklingslandene ved at hjælpe dem med at 
styrke deres institutionelle kapacitet for at gøre miljøet mere gunstigt for investering og 
udvikling og med at drage størst mulig fordel af de muligheder, som forøgelsen af den 
internationale samhandel, herunder det europæiske indre marked, frembyder, samt ved at 
øge tilstedeværelsen af samtlige medlemsstaters erhvervsliv, teknologi og knowhow, navnlig 
i den private sektor og i de små og mellemstore virksomheder." (artikel 7). 
EF har udviklet og bragt en lang række instrumenter i anvendelse, der kan fremme det 
økonomiske samarbejde under forskellige former. 
Investeringsfremme finder sted inden for rammerne af ECIP, AL-Invest og Asia-Invest. 
ECIP, som ikke kun omfatter ALA-landene, men også Middelhavsområdet, finansierer 
investeringsfremmende aktioner som matchmaking-undersøgelser, feasibility-undersøgelser, 
pilotprojekter, individuel finansiering af kapitalrisiko, træningsprogrammer og 
forvaltningsbistandsaktioner AL-invest og Asia-Invest er programmer finansieret af 
Kommissionen for at: 
tilskynde til vækst i to-vejs handels- og investeringsstrømme 
hjælpe med til at øge opmærksomheden over for mulighederne i ALA-områderne for 
erhvervsfolk i EF, og 
bistå selskaber fra ALA-udviklingslandene med at blive inddraget i gensidigt 
fordelagtigt samarbejde med europæiske selskaber 
Kontakter og samarbejde mellem erhvervslivet i de to områder og europæiske selskaber 
støttes også via faciliteter som BC-Net (europæisk net for virksomhedssamarbejde) og BCC 
30 
(virksomhedssamarbejdscentre). Disse hjælper med til at skabe kontakt mellem forskellige 
virksomheder, med særligt sigte på små og mellemstore virksomheder. 
EF-bistandcn kanaliseres også til bank-, finansierings- og erhvervsydelser som hjælp til den 
finansielle sektor, privatiseringssløtte og styrkelse af de finansielle institutioner i ALA-
landene 
De årlige forpligtelser på budgetposten "Økonomisk samarbejde" er vokset betydeligt siden 
1990 og i den periode, der er omfattet af denne rapport, og nåede op på 56 mio. ECU til 
Latinamerika og 58 mio. ECU til Asien i 1995. I perioden fra 1991 til 1995 blev 16% af den 
samlede bistand til Latinamerika forpligtet til økonomisk samarbejde og ca. 10% for Asiens 
vedkommende. 
På grundlag af oplysningerne fra DAC er det ikke at let at fremsætte klare utvetydige 
bemærkninger om situationen vedrørende udbetalinger (tabel 2C og 2D). Ifølge disse kilder 
er en betydelig del af det samlede beløb (50%) for Asiens vedkommende ikke blevet tildelt 
efter sektor, hvilket gør det umuligt at drage nyttige konklusioner om forholdet mellem 
udbetalinger og forpligtelser pr. sektor for området i den begrænsede periode, der er dækket 
af denne rapport. 
Situationen ser noget bedre ud for Latinamerikas vedkommende, hvor kun omkring en 
sjettedel af de samlede udbetalinger ikke er tildelt efter sektor, og stort set samme forhold 
gør sig gældende i tilfældet forpligtelser. Tabel 2B og 2D viser således sammenlagt, at 
forholdet mellem udbetalinger og forpligtelser for Latinamerikas vedkommende er noget 
højere i de mere traditionelle sektorer (naturressourcer og andre produktive sektorer) end i 
de sektorer, hvor man i princippet nu søger at rette de økonomiske samarbejdsaktiviteter 
mod særlig områder, nemlig økonomisk og social infrastruktur, støtte til regeringsførelse og 
civilsamfundet og tværgående problemer som kvinder i udviklingen og udviklingen i 
landdistrikterne, osv. Men som nævnt med hensyn til Asien behandler denne rapport af 
nødvendighed perioden 1991-1995, og derfor kan oplysningerne for 1996 give et noget 
andet billede. 
Tabel 3A-3D gør det muligt at analysere forpligtelser og udbetalinger efter modtagerland. 
Her ses det, at flere lande har trods deres behov et forholdsvist lavt forhold mellem 
udbetalinger og forpligtelser i referenceperioden (Filippinerne, Indien, Peru og Nicaragua). 
Det bør dog noteres, at betydelige dele af både forpligtelser og udbetalinger stadig ikke er 
blevet tildelt efter land, og alle kommentarer må derfor betragtes som foreløbige. 
Hvis man går videre fra de tabeller, der er baseret på data fra OECD's Komité for 
Udviklingsbistand (DAC), viser tabel 4 og 6 detaljerede data fra interne kilder i 
Kommissionen om forpligtelser for Asien og Latinamerika på de budgetposter, der 
finansierer disse aktioner, som kan anses for at være dækket af de generelle principper i 
ALA-forordningen. 
Som allerede bemærket danner ALA-forordningen grundlaget for anvendelsen af fire 
budgetposter. Data for forpligtelser på disse poster for Asien og Latinamerika er angivet i 
tabel 5 og 7. 
31 
Af tabel 4 fremgår det, at de samlede forpligtelser til Asien steg to tredjedele i perioden 
1991-1995. Næsten hele denne stigning (ca. 240 mio. ECU) blev via foreslåede udgifter 
beskrevet under titlerne Finansielt og fagligt samarbejde (140 mio. ECU) og Økonomisk 
samarbejde (55 mio. ECU) som ændringer, der afspejler de aspekter i 
udviklingssamarbejdet, der er understreget i forordningen. Der var også store stigninger i 
forpligtelserne i henhold til rehabiliteringsprogrammer, fødevarebistand og nødhjælp. 
Med hensyn til Latinamerika er det vigtigt at bemærke i starten, at EU nu er den største 
yder af offentlig udviklingsbistand til Latinamerika og faktisk tegnede sig for 53% af de 
samlede overførte midler i 1995. 
Af tabel 6 fremgår det, at forpligtelserne til Latinamerika mere end fordobledes mellem 
1990 og 1995, fra 257 mio ECU til 520 mio ECU. Inden for dette samlede beløb var der 
store stigninger i forpligtelserne vedrørende de emner, der er understreget i forordningen, 
nemlig Finansielt og fagligt samarbejde, fra 104 til 232 mio. ECU, og Økonomisk 
samarbejde fra 15 til 56 mio. ECU. Forpligtelserne vedrørende tropiske skove steg også 
stærkt fra 0 i 1990 til 36 mio. ECU i 1995. Desuden voksede nødhjælpen, der var ganske 
ubetydeligt i 1990, til næsten 22 mio. ECU i 1995. 
3.2. Kvalitativ kommentar: Finansielt og fagligt samarbejde og økonomisk samarbejde 
3.2.1. Asien 
Finansielt og fagligt samarbejde udgjorde ca. 60% af EF's bistand til Asien i 1990*61116. Alle 
former for udviklingsbehov kan - i princippet - behandles inden for dette samarbejde. I 
Asien er finansielt og fagligt samarbejde imidlertid næsten udelukkende rettet mod de fattige 
lande og i disse lande mod de mindst gunstigt stillede befolkningsgrupper og fattige i 
landdistrikterne. 
Fattigdomsbekæmpelse 
Selv om der er bred sammenhæng mellem økonomisk vækst og social udvikling, er 
forholdet mellem de to elementer kompliceret. Det afgørende spørgsmål er: hvordan 
omsætte økonomisk vækst til social og menneskelig udvikling? Et højt niveau af økonomisk 
vækst kan gå hånd i hånd med stigende social ulighed og fattigdom, og i politikkerne 
vedrørende tilpasning tages der ofte ikke i tilstrækkelig grad hensyn til den menneskelige 
dimension af de økonomiske reformer. Bistandsstrategierne må derfor fokusere på denne 
dimension og på støtte til begrebet: vækst-til-fordel-for-fattige: økonomisk vækst bidrager 
til fattigdomsbekæmpelse, hvis den 
* fører til forbedring af sundhed/uddannelse/færdigheder 
* øger beskæftigelsen (SMV - højt potentiale) 
* forbedrer produktiviteten 
* og derved fører til en stigning i reallønnen 
I landdistrikterne hvor størstedelen af de fattige stadig lever (selv om der nu sker en 
ændring i retning af byområderne) er vækst-til-fordel-for-fattige afgørende. Her skal 
32 
aktiviteterne sigte mod at forbedre adgangen til uddannelse og sundhedspleje, som ofte er 
underudviklet i landområderne, og mod at skabe et miljø for mindre landbrug for at øge 
fødevaresikkerheden og for mini-virksomheder feks. ved at forbedre kreditmulighederne. 
Fattigdom udgør et stort problem i både Latinamerika og Asien, specielt i det sydlige Asien 
I ALA-forordningen nævnes det udtrykkeligt, at "Fællesskabets udviklings- og 
samarbejdspolitik tager sigte på menneskets udvikling." (artikel 2). 
Om finansielt og fagligt samarbejde hedder det, at dette "hovedsagelig tager sigte på de 
fattigste befolkningsgrupper og lande i de to områder og gennemføres ved programmer og 
projekter i sektorer, hvor fællesskabsbistanden vil kunne spille en afgørende rolle." (artikel 
4). Det understreges også, at udviklingen i landbrugssektoren bør prioriteres og 
fødevaresikkerheden forbedres. Anvendelsesområdet bør også udvides til de mere 
avancerede AL A-lande, specielt bl.a. med hensyn til forsøgsordninger om hjælp til de 
mindre priviligerede befolkningslag, særlig i storbysområderne (artikel 6). 
Fattigdomsbekæmpelse og menneskets udvikling er nøgleområder i EU's bistandspolitik. 
Indirekte giver al bistand mulighed for at nedbringe fattigdommen gennem forbedring af det 
økonomiske, sociale og institutionelle miljø, men det er alligevel fortsat nødvendigt at rette 
bistanden specielt mod de fattige og fremme menneskenes udvikling. I perioden 1991-1995 
blev næsten en fjerdedel af den samlede EU-bistand til Latinamerika og Asien forpligtet til 
Sociale infrastrukturer og sociale ydelser og Udvikling i landdistrikterne (23% i 
Latinamerika, 22% i Asien) i sammenligning med 15% i den foregående femårsperiode. 
Dette omfatter ikke projekter i andre sektorer som miljø, økonomisk infrastruktur eller 
andet, som sandsynligvis også har positive virkninger i forbindelse med 
fattigdomsbekæmpelse. Det viser klart, at det i stigende grad er vigtigt med aktiviteter med 
direkte sigte på fattigdomsbekæmpelse i EF's bistandspolitik. Efter mandatet i ALA-
forordningen er fattigdomsbekæmpelse i landdistrikterne topprioritering for finansiel og 
faglig bistand i de to områder. Store projekter vedrørende f.eks. uddannelse og sundhed 
fokuserer normalt på landområder og marginalområder. 
Fattigdomsbekæmpelse var det direkte mål i over 40% af alle projekter i Asien i perioden 
1992-1995. Ca. 70% af EF-finansierede projekter har i det mindste indirekte været rettet 
mod nedbringelse af fattigdommen gennem forbedring af fødevaresikkerheden. Men målet 
for fattigdomsbekæmpelse er også blevet grebet an via: 
* indtægtsforbedring og fremme af beskæftigelsesskabende programmer for fattige i 
landområderne 
* øget ligestillet udvikling for kvinder og mænd 
* beskyttelse og rehabilitering af sårbare øko-systemer 
* forbedring af adgangen til sundheds- og uddannelsesydelser 
Ud over at EF-midlerne i altovervejende grad anvendes til fattigdomsbekæmpelse, bidrager 
de også under finansiel og faglig bistand til myndighedernes bestræbelser for at forbedre 
adgangen til og kvaliteten af sociale ydelser. I Indien ydes der f.eks. støtte til reformer 
vedrørende uddannelses- og familievelfærdsordninger. Desuden er samfinansiering med 
33 
NGO'er indgået som et supplement til EF's bistandsprogrammer, bl.a. asiatiske NGO'ers 
gradvise involvering i gennemførelsen af en række programmer for udvikling i 
landdistrikterne finansieret under det finansielle og faglige samarbejde 
3.2.2 Latinamerika 
Med hensyn til det finansielle og faglige samarbejde er det vigtigt at notere, at: 
* selv om sektoren for udvikling i landdistrikterne stadig er betydningsfuld, udgør den 
ikke længere kernen i det finansielle og faglige samarbejde, og dens betydning er 
dalende 
* der er givet de fattige i byområderne øget opmærksomhed (gadebørn og andre 
sårbare grupper). Projekterne på dette område stammer ofte fra pilotprojekter, som 
er finansieret over budgetpost "Demokrati og menneskerettigheder" 
* der blev udarbejdet mini-erhvervsprojekter (især i den uformelle sektor) og 
kreditprojekter først i 1990'er ne, men deres antal har været faldende i den senere tid 
Ved udløbet af referenceperioden kan der observeres en betydelig stigning i ressourcerne til: 
1. uddannelses- og træningsprojekter 
2. støtte til nationale sektorprogrammer, navnlig på områderne sundhed og uddannelse 
3. og programmer, der tager sigte på styrkelse af institutionerne og reformer i den offentlige 
administration. 
Med hensyn til det økonomiske samarbejde blev de såkaldte "horisontale programmer" 
iværksat og konsolideret i referenceperioden: 
* AL-INVEST (erhvervsmæssigt og industrielt samarbejde) 
* ALFA (universitetsnet) 
* ALURE (energisektoren) 
Ved udløbet af perioden var et andet horisontalt program under udarbejdelse - URB-AL-
programmet - med oprettelse af netværk af lokale administrationer (byer og områder) og 
støtte til disse som formål. 
Hvert program indeholder en ramme for decentraliserede initiativer, der skal finansieres, og 
en fælles "program"-metode. Hvert program kan således integrere aktiviteter, som i 
perioden 1986-1990 og først i 1990'erne blev finansieret via "individuelle" projekter. 
Desuden er der udviklet og gennemført omfattende programmer, især sub-regionale, på 
områderne standarder og toldforordninger. Samtidig findes der stadig mange individuelle 
nationale projekter på området handelsfremme, men deres andel i det samlede økonomiske 
samarbejde er faldende. Endelig finansieres træningsprojekter for nøglemålgrupper i 
34 
I aliiiainerika, dvs. i den offentlige administration og blandt erhvervsledere og specialister i 
regional integration. 
4. Konklusioner 
Afsnit 1 i rapporten beskriver den økonomiske og sociale udvikling i referenceperioden i 
de lande, der er omfattet af ALA-forordningen, og understreger især de gennemførte 
forbedringer og fremskridt. Den fremhæver også, at der stadig er meget at indhente på 
begge områder, og peger specielt på betydningen af en sund makroøkonomisk politik, god 
regeringsførelse og tildeling af endnu flere ressourcer til sundheds- og 
uddannelsessektoren, institutionsopbygning, dvs. således både direkte og indirekte på 
fattigdomsproblemet. 
Selv om EF's budget for finansielt, fagligt og økonomisk samarbejde med ALA-landene er 
forholdsvis begrænset i forhold til disse landes behov for udenlandsk finansiering (både 
ODA og investeringer), har EF været i stand til at medvirke til at: 
* stolte i\cn politiske og økonomiske dialog 
* fokusere på fattigdomsbekæmpelse (i bredeste forstand, herunder også primære 
sundheds- og befolkningsprogrammcr, primær uddannelse, bemyndigelse af 
kvinder osv.) 
* støtte makroøkonomiske reformer og institutionsopbygning 
* skabe lettelser i forbindelse med handel, investeringer og teknologioverførsel 
* støtte demokrati og menneskerettigheder, navnlig overgangsperioden mod 
demokrati 
* støtte det regionale samarbejde og integrationen blandt partnerlandene i ALA-
området. 
Afsnit 2 beskriver de generelle rammer for samarbejdet med ALA-landene samt mål og 
principper i ALA-forordningen og viser, at et udviklingssamarbejdsprogram baseret på 
disse mål og principper sikkert vil være en hjælp for ALA-landene, når de behandler de 
problemer, der er angivet i aisnit I. 
Afsnit 3 viser så vidt del er muligt i betragtning af de begrænsede oplysninger, der er til 
rådighed, at de ressourcer, der er til rådighed i henhold til ALA-forordningen, er blevet 
forpligtet i overensstemmelse med forordningens mål og principper. Det kunne se ud til, at 
den nuværende kerne i Fællesskabets samarbejdspolitik og specielt den del, der er dækket 
af ALA-forordningen, er koncentreret om de nøgleproblemer, som ALA-landene står over 
for, og giver et positivt bidrag til løsninger såvel som til støtte og forbedring af gensidigt 
fordelagtige forbindelser mellem EU og ALA-landene. 
Da der vil være en udvidet omfattende vurdering af Fællesskabets udviklingssamarbejde til 
rådighed næste år, kan der på dette stadium på grundlag af de foreliggende oplysninger 
ikke opstilles noget om ændring af ALA-retningslinjerne som de er anført i ALA-
forordningen. 
35 
Bemærkninger til tabellerne 
Denne rapport indeholder forskellige sæt af oplysninger, som hver er opbygget med et 
forskelligt sigte. Følgelig er det vanskeligt, hvis ikke umuligt, at bringe disse tal helt i 
overensstemmelse. Det er desuden nødvendigt at erindre, når man undersøger og analyserer 
de vedlagte tabeller, at tallene er ureviderede vurderinger af transaktioner (forpligtelser og 
udbetalinger) i referenceperioden. Der er således behov for at anvende den største 
forsigtighed, når man drager konklusioner vedrørende Fællesskabets 
udviklingssamarbejdsprogrammer i ALA-landene i referenceperioden på grundlag af de 
foreliggende data. 
Specielt bør det understreges, at det er nødvendigt at være opmærksom på følgende 
punkter. 
Forpligtelser (ODI data) 
Tabel 2A og 2B hænger sammen med tabel 1. Men tabel 3 A - forpligtelser til Asien efter 
land - har bredere dækning end tabel 2A og omfatter også data for Irak, Iran og Yemen. De 
samlede tal for tabel 3A, minus tallene for disse tre lande, giver samlede tal, som er meget 
tæt på tallene i tabel 2A og 1. 
For Latinamerikas vedkommende er de samlede tal fra tabel 1, 2B og 3B faktisk de samme 
(afrundingsfejl udgør størstedelen af de små forskelle, der bemærkes). 
Udbetalinger (ODI data) 
For Asien er de samlede tal for tabel 2C og 3C meget tæt på hinanden. Men det er endnu 
ikke muligt at afstemme forskellene mellem disse samlede tal og tallene i tabel 1. Med 
hensyn til Latinamerika er de samlede tal i tabel 1, 2D og 3D endnu engang helt de samme 
(igen med afrundingfejl som udgør størstedelen af disse forskelle). 
Data fra interne kilder i Kommissionen 
Data i tabel 4 og 6, 5 og 7 er taget fra interne kilder i Kommissionen. De indeholder 
forpligtelsersdata for de budgetposter, som ALA-forordningen danner retsgrundlaget for 
(finansielt og fagligt samarbejde og økonomisk samarbejde) samt for de budgetposter, der 
kan betragtes som omfattet af de generelle principper i forordningen. 
Ved opstillingen af disse tabeller er der foretaget et valg. Som følge heraf kan de ikke anses 
for at være udtømmende, medens størsteparten af forpligtelserne af bistand til ALA-landene 
indgår i tabel 4 og 6. 
36 
BILAG 1 
TABELLER 
M 
TAIJKL 1: ElJ's «ISTAND I IL ASIEN OC; LATINAMERIKA (mio. EC U *). 
1) Forpligtelser i Asien 
Kina og andre lande i Østasien 
Sydasien 
Sydøstasien 
Ikke bevilget 
2) Forpligtelser i Latinamerika 
Sydamerika 
Nord- og Mellemamerika 
Regionalt 
Ikke bevilge! 
3) Udbetalinger i Asien 
Kina og andre lande i Østasien 
Sydasien 
Sydøstasien 
Ikke bevilget 
4) Udbetalinger i Latinamerika 
Sydamerika 
Nord- og Mellemamerika 
Regionalt 
Ikke bevilget 
5) Forpligtelser Asien & Latinamerika 
6) lidbet. Asien & Latinamerika ( ieimem 
snil l'M> 
1990 
273 
25 
168 
50 
29 
181 
69 
42 
29 
41 
183 
19 
110 
34 
21 
108 
39 
26 
8 
34 
454 
291 «mi 
383 
21 
295 
46 
21 
286 
134 
73 
16 
62 
261 
33 
135 
66 
26 
196 
78 
62 
7 
49 
669 
457 I')<).> 
470 
11 
230 
153 
76 
338 
160 
129 
6 
44 
300 
24 
174 
75 
28 
231 
88 
66 
21 
55 
808 
531 |«)«)l 
504 
21 
302 
146 
35 
401 
170 
140 
49 
42 
264 
16 
144 
53 
50 
273 
100 
98 
21 
54 
905 
537 «)«).| 
451 
40 
203 
165 
44 
390 
173 
182 
.20 
15 
246 
11 
132 
76 
27 
247 
108 
75 
17 
48 
841 
493 IWs 
696 
62 
288 
200 
146 
486 
232 
212 
28 
14 
369 
22 
189 
112 
46 
275 
100 
94 
33 
47 
1182 
644 I .ih 
I99I-I99S 
2504 
155 
318 
710 
322 
1901 
869 
736 
119 
177 
1440 
106 
774 
382 
177 
1222 
474 
395 
99 
253 
4405 
2662 
POST INDEN FOR LINIKN (pm) 
7) Asien minus Kina og andre lande i Ostasien2 
a) Forpligtelser 
b) Udbetalinger 241 
162 361 
224 457 
274 481 
244 406 
234 618 
344 2364 
1320 
1 Kilde: ODI 1996. Mindre afvigelser kan forekomme pga. afrunding. 
2 Kategorien "ikke bevilget" er beregnet forholdsmæssigt. 
3& 
FORHOLDSTAL: Procent af:-
8) (IdlH'lalingei i 
udlH'taliiigcr 
Asien 
Asien minus Kina og 
0stasien 
Latinamerika 
1 alt 
9) Forpligtelser i alt til 
Asien 
Latinamerika 
10) Udbetalinger i alt til 
Asien 
Latinamerika loihold (il 
andre lande i 07 
67 
60 
64 
60 
40 
63 
37 68 
62 
69 
68 
57 
43 
57 
43 64 
60 
68 
66 
58 
42 
56 
44 .S2 
51 
68 
59 
56 
44 
49 
51 Ss 
52 
63 
59 
54 
46 
50 
50 s.< 
50 
57 
54 
59 
41 
57 
43 58 
56 
64 
60 
57 
43 
54 
46 
33 
TABEL 2A : EU's BISTAND TIL ASIEN EFTER SECTOR 
(FORPLIGTELSER) 
MIO. ECU (afrundede beløb) 
Programstøtte * 
Stabex 
Fødevarehjælp (som udviklingsstøtte) 
Humanitær bistand 
Humanitær bistand okskl. rehabilitering 
Rehabilitering 
Støtte til Ngo'er I ALT 
1986-1990 
24 
24 
273 
86 
86 
46 1991 1992 1993 1994 1995 I ALT 
1991-1995 
0 
0 
69 
65 
65 100 
84 
84 56 
88 
88 63 
90 
81 
0 98 
95 
83 
12 0 
0 
386 
422 
401 
22 
13 14 20 20 23 91 
Naturressourcer - produktive sektorer 
Landbrug 
Skovbrug 
Fiskeri 
Andre produktive sektorer 
Industri, Minedrift & byggeri 
Handel 
Turisme 
Investeringsfremme 
Økonomisk infrastruktur & Serviceydelser 
Transport & Kommunikation 
Energi 
Bankvæsen, finansiering og 
erhvervsmæssige serviceydelser 
Social Infrastruktur & serviceydelser 
Uddannelse 
Sundhed & Befolkning 
Vandforsyning 
Anden social infrastruktur & serviceydelser 
Regeringsførelse og det civile samfund 
Multisektor/Tværgående projekter 
Miljø 
Kvinder i udvikling 
Udvikling i landdistrikter 
Andre multisektorprojekter 
Ikke bevilget efter sektor 436 
401 
36 
22 
7 
7 
8 141 
141 
6 
2 
0 
4 47 
15 
32 
8 
1 
7 42 
14 
29 
14 
2 
1 
11 86 
49 
37 
22 
3 
0 
18 115 
53 
61 
24 
1 
23 431 
272 
159 
0 
74 
8 
3 
64 
93 
31 31 44 35 33 
51 16 160 62 94 
54 236 
53 
19 
20 9 
6 
1G 31 
13 2 
2 
31 a 24 1 
0 
93 12 
49 
177 
344 
25 
4 
1 
16 
236 
94 
142 6 
45 
1 
0 
4 
4 5 
8 
2 
0 
108 
33 
0 
75 150 
5 
4 
1 
4 
71 
17 
54 50 
12 
1 
4 
58 
1 
0 
57 19 
34 
1 
3 
154 
65 
37 
52 230 
104 
5 
6 
11 
395 
121 
37 
237 
103 48 13 14 37 114 
ASIEN I ALT 1366 383 470 504 451 696 2504 
<H 
TABEL 2B : EU's BISTAND TIL LATINAMERIKA EFTER SEKTOR 
(FORPLIGTELSER) 
MIO. ECU (afrundede beløb) 
I ALT 
1986-1990 1991 1992 1993 1994 1995 I ALT 
1991-1995 
Programstøtte 
Fødevarehjælp (som udviklingsstøtte) 131 55 48 56 50 52 261 
Humanitær bistand 
Humanitær bistand ekskl. rehabilitering 
Rehabilitering 
Støtte til Ngo'er 54 
54 16 
16 22 
22 32 
32 59 
49 
10 59 
47 
12 188 
166 
22 
101 34 37 39 51 43 204 
Naturressourcer - produktive sektorer 
Landbrug 
Skovbrug 
Fiskeri 
Andre produktive sektorer 
Industri, Minedrift & byggeri 
Handel 
Turisme 
Investeringsfremme 
Økonomisk infrastruktur & serviceydelser 
Transport & Kommunikation 
Energi 
Bankvæsen, finansiering og 
erhvervsmæssige serviceydelser 
Social Infrastruktur & Serviceydelser 
Uddannelse 
Sundhed & Befolkning 
Vandforsyning 
Anden social infrastruktur & serviceydelser 
Regeringsførelse og det civile samfund 104 
76 
27 
76 
36 
34 
5 
36 
21 
15 16 
9 
7 
36 
31 
5 
6 
3 
4 68 
35 
20 
13 
17 
10 
7 
6 
6 70 
41 
21 
7 
18 
9 
9 12 
8 
5 
43 
31 
12 
7 
7 25 
22 
2 
56 
45 
10 
10 
3 
7 191 
115 
48 
27 
170 
126 
0 
43 
29 
13 
17 
113 25 35 40 20 103 223 
7 
44 
59 
4 24 
1 
1 17 
16 
1 15 
20 
6 2 
16 
2 68 
24 
11 2 
140 
61 
21 
10 10 15 14 21 70 
Multisektor/Tværgående projekter 
Miljø 
Kvinder i udvikling 
Udvikling i landdistrikter 
Andre multisektorprojekter 
Ikke bevilget efter sektor 59 
3 
56 49 
4 
39 
6 53 
2 
50 
1 65 
6 
4 
48 
8 66 
16 
5 
44 
1 58 
14 
21 
23 291 
42 
9 
202 
39 
227 38 42 66 69 58 273 
LATINAMERIKA I ALT 906 286 338 401 390 486 1900 
<H 
TABEL 2C : EU's BISTAND TIL ASIEN EFTER SEKTOR 
(UDBETALINGER) 
Programstøtte * 
Strukturtilpasning 
Stabex 
Fødevarehjælp (som udviklingsstøtte) 
Humanitær bistand 
Humanitær bistand ekskl. rehabilitering 
Rehabilitering 
Støtte til Ngo'er 10. ECU (afrundede belob) 
IALT 
1986-1990 
25 
1 
24 
241 
45 
45 1991 
0 
107 
36 
36 1992 
108 
48 
48 
0 1993 
37 
59 
59 1994 
19 
23 
23 
0 1995 
57 
36 
36 
0 IALT 
1991-1995 
0 
0 
328 
202 
202 
34 20 13 15 15 18 81 
Naturressourcer - produktive sektorer 
Landbrug 
Skovbrug 
F iskeri 
Andre produktivo sektorer 
Industri, Minedrift & byggeri 
Handel 
Turisme 
Investeringsfremme 
Økonomisk infrastruktur & serviceydelser 
Transport & Kommunikation 
Energi 
Bankvæsen, finansiering og 
erhvervsmæssige serviceydelser 
Social Infrastruktur & Serviceydelser 
Uddannelse 
Sundhed & Befolkning 
Vandforsyning 
Anden social infrastruktur & serviceydelser 
Regeringsførelse og det civile samfund 
Multisektor/Tværgående projekter 
Miljø 
Kvinder i udvikling 
Udvikling i landdistrikter 
Andre multisektorprojekter 
Ikke bevilget efter sektor 1 
1 
4 
0 
0 
4 
12 
0 
12 
0 0 
0 
4 
0 
0 
4 
2 
0 
2 
0 0 
0 
0 
6 
0 
6 
5 
5 
0 0 
0 
0 
11 
0 
0 
11 
0 
0 
0 
0 0 
0 
0 
13 
0 
0 
13 
0 
0 
0 2 
0 
2 
21 
0 
21 
0 
0 
0 
0 2 
2 
55 
55 
7 
7 
2 
0 
2 
536 0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
86 0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
114 0 
3 
0 
1 
1 
1 
1 
0 
0 
120 0 
3 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
154 4 
0 
0 
210 15 
1 
12 
2 
3 
2 
2 
684 
ASIEN I ALT 902 256 295 248 228 352 1379 
<t± 
TABLE 2D : EU's BISTAND TIL LATINAMERIKA EFTER SEKTOR 
(UDBETALINGER) 
MIO. ECU (afrundede beløb) 
1991 1992 1993 1994 1995 
Programstøtte * 
Strukturtilpasning 
Stabex I ALT 
1986-1990 I ALT 
1991-1995 
Fødevarehjælp (som udviklingsstøtte) 113 57 52 40 23 25 197 
Humanitær bistand 
Humanitær bistand okskl. rehabilitering 
Rehabilitering 
Støtte til Ngo'er 38 
38 17 
17 21 
21 25 
25 18 
18 45 
43 
2 126 
124 
2 
80 23 25 35 38 31 152 
Naturressourcer - produktive sektorer 
Landbrug 
Skovbrug 
Fiskeri 
Andre produktive sektorer 
Industri, Minedrift & byggeri 
Handel 
Turisme 
Investeringsfremme 
Økonomisk infrastruktur & serviceydelser 
Transport & Kommunikation 
Energi 
Bankvæsen, finansiering og 
erhvervsmæssige serviceydelser 
Social Infrastruktur & serviceydelser 
Uddannelse 
Sundhed & Befolkning 
Vandforsyning 
Anden social infrastruktur & serviceydelser 
Regeringsførelse og det civile samfund 31 
25 
6 
31 
25 
5 
1 
10 
1 
3 
6 17 
15 
2 
14 
7 
2 
5 
4 
1 
3 
0 18 
11 
4 
3 
31 
18 
8 
5 
7 
3 
4 
0 46 
32 
8 
6 
29 
13 
8 
8 
7 
7 
0 
0 28 
16 
8 
4 
31 
16 
7 
8 
2 
2 
0 
0 26 
12 
4 
10 
21 
6 
6 
9 
4 
4 
0 135 
86 
24 
25 
126 
60 
31 
35 
24 
17 
7 
0 
35 17 22 20 23 32 114 
3 
14 
17 
1 1 
6 
10 
0 0 
12 
9 
1 1 
8 
10 
1 2 
11 
9 
1 1 
18 
3 
10 5 
55 
41 
13 
12 14 44 
Multisektor/Tværgående projekter 
Miljø 
Kvinder i udvikling 
Udvikling i landdistrikter 
Andre multisektorprojekter 
Ikke bevilget efter sektor 23 
1 
22 7 
1 
6 
0 9 
2 
0 
7 
0 17 
2 
0 
13 
2 22 
2 
0 
19 
1 32 
2 
1 
25 
4 87 
9 
1 
70 
7 
174 30 31 39 49 56 205 
LATINAMERIKA I ALT 535 195 228 272 234 281 1210 
W 
TABEL 3A: 
Afghanistan 
Bangladesh 
Bhutan 
Cambodja 
Kina 
Hong Kong 
Indien 
Indonesien 
Irak 
Iran 
Laos 
Malaysia 
Nepal 
Pakistan 
Filippinerne 
Sri Lanka 
Thailand 
Vietnam 
Yemen 
Ikke bevilget efter land 
ASIEN 1 ALT 
TABEL3B : EU 
• 
Argentina 
Bolivia 
Brasilien 
Chile 
Colombia 
Costa Rica 
Cuba 
Ecuador 
El Salvador 
Guatemala 
Honduras 
Mexico 
Nicaragua 
Panama 
Paraguay 
Peru 
Uruguay 
Venezuela 
Regionalt 
Ikke bevilget efter land 
LATINAMERIKA 1 ALT 
SOB EU's BIST AND TIL A SIEr 
(FORPLIGTELSER) 
MIO. ECU 
IALT 
1986-1990 
14 
227 
8 
6 
118 
8 
471 
43 
5 
19 
1 
8 
85 
87 
28 
85 
9 
9 
147 
1378 JEF 
(afrundede beløb) 
1991 
4 
145 
6 
3 
21 
98 
13 
116 
2 
1 
1 
34 
6 
7 
8 
15 
7 
21 
508 1992 
19 
74 
6 
23 
8 
3 
41 
33 
3 
2 
4 
3 
78 
51 
9 
13 
27 
2 
76 
475 1993 
24 
67 
1 
15 
19 
2 
176 
6 
22 
5 
16 
3 
29 
49 
2 
9 
50 
15 
35 
545 1994 
37 
75 
0 
68 
38 
2 
43 
10 
23 
3 
17 
18 
26 
27 
4 
12 
27 
2 
44 
476 TER 
1995 
38 
98 
37 
61 
1 
103 
66 
30 
15 
30 
7 
52 
10 
11 
18 
4 
146 
727 LAND 
IALT 
1991-1995 
122 
459 
13 
146 
146 
7 
462 
128 
194 
11 
52 
54 
175 
184 
32 
54 
138 
30 
322 
2731 
's BISTAND TIL LATINAMERIKA EFTER LAND 
(FORPLIGTELSER) 
MIO. ECU (afrundede beløb] 
IALT 
1986-1990 
9 
107 
25 
40 
29 
8 
12 
29 
36 
37 
26 
19 
66 
5 
4 
95 
4 
2 
144 
205 
902 1991 
3 
21 
13 
19 
10 
1 
5 
13 
14 
18 
3 
8 
23 
0 
14 
37 
3 
1 
16 
62 
284 1992 
4 
42 
24 
25 
23 
2 
7 
3 
55 
15 
11 
9 
27 
1 
1 
32 
3 
2 
6 
44 
336 
tv 1993 
3 
34 
18 
20 
17 
11 
14 
13 
44 
29 
2 
7 
25 
7 
5 
45 
2 
13 
49 
42 
400 I 
1994 
6 
7 
30 
13 
11 
2 
22 
21 
17 
55 
16 
13 
56 
1 
17 
60 
4 
3 
20 
15 1995 
18 
35 
27 
18 
15 
5 
31 
21 
22 
34 
31 
7. 
61 
21 
5 
58 
14 
22 
28 
14 
389 487 IALT 
1991-1995 
34 
139 
111 
94 
77 
20 
79 
71 
152 
151 
63 
44 
192 
29 
42 
232 
26 
41 
119 
177 
1896 
TABEL 3C : EU's BISTAND TIL ASIEN EFTER LAND (UDBETALINGER) 
H.tngludottli 
Bhutan 
Cambodja 
Kina 
Indien 
Indonesien 
Laos 
Nepal 
Pakistan 
Filippinerne 
Sri Lanka 
Thailand 
Vietnam 
Yemen 
Ikke bevilget efter land 
ASIEN 1 ALT 
TABLE 3D 
Argentina 
Bolivia 
Brasilien 
Chile 
Colombia 
Costa Rica 
Cuba 
Ecuador 
El Salvador 
Guatemala 
Honduras 
Mexico 
Nicaragua 
Panama 
Paraguay 
Peru 
Uruguay 
Venezuela 
Regionalt 
Ikke bevilget efter land 
LATINAMERIKA 1 ALT MIO, 
IALT 
1986-1990 
130 
5 
4 
88 
300 
38 
7 
14 
52 
28 
29 
79 
8 
16 
104 
902 . ECU (afrundede betob) 
1991 
!»3 
? 
:\ 
32 
30 
10 
2 
3 
38 
13 
7 
21 
12 
7 
26 
258 1992 
til 
!> 
Ni 
21 
50 
9 
2 
2 
40 
13 
3 
19 
14 
9 
28 
294 1993 
<>;' 
:» 
15 
16 
31 
10 
3 
4 
19 
6 
6 
8 
12 
4 
50 
248 1994 
M 
•> 
/ 
8 
46 
11 
5 
3 
14 
18 
5 
11 
17 
2 
27 
224 1995 
I0I 
;• 
1H 
20 
45 
18 
8 
2 
10 
30 
4 
18 
17 
9 
46 
347 IALT 
1991-1995 
32(> 
13 
59 
97 
202 
57 
20 
14 
121 
80 
25 
77 
71 
31 
178 
1371 
: EU's BISTAND TIL LATINAMERIKA EFTER LAND 
MIO. 
IALT 
1986-1990 
0 
60 
23 
35 
10 
13 
9 
14 
16 
20 
13 
13 
43 
0 
5 
46 
2 
2 
42 
170 
536 (UDBETALINGER) 
ECU (afrundede beløb) 
1991 
0 
21 
8 
11 
5 
3 
7 
8 
10 
11 
9 
G 
17 
0 
0 
22 
0 
6 
7 
49 
194 1992 
0 
24 
12 
11 
5 
5 
6 
5 
16 
7 
2 
5 
21 
1 
2 
27 
2 
0 
21 
55 
228 1993 
0 
22 
13 
15 
11 
5 
11 
7 
34 
13 
10 
6 
16 
2 
4 
27 
0 
1 
21 
54 
272 1994 
0 
22 
19 
13 
9 
3 
2 
7 
20 
14 
5 
10 
18 
3 
3 
32 
0 
2 
17 
48 
246 1995 
0 
16 
12 
9 
12 
7 
15 
8 
18 
17 
5 
7 
23 
2 
7 
34 
0 
3 
33 
47 
275 IALT 
1991-1995 
0 
105 
64 
59 
41 
23 
41 
36 
99 
62 
30 
33 
95 
8 
16 
142 
2 
6 
99 
253 
1215 
<o 
Tabel 4 
Asien: I 01 plifjklscr (mio. Wil) 
Budget 1990 1991 
post 1992 1993 1994 1995 1991-95 
Finansielt og fagligt 
samarbejde 
A i alt 73000 225.05 210.85 211.22 310.62 276.73 366.29 1375.71 
225.05 210.85 211.22 310.62 276.73 366.29 1375.71 
0konomisk 
samarbejde 
0konomi.sk samarbejde 
IX IP 
Vidcnskab og teknologi 
Vidcnskabeligl 
samarbejde 
Energisamarbejde 73001 
75000 
66224 
68371 
41041 2.79 
2.88 
1.07 
7.32 
0.21 11.99 
5.49 
... 
3.97 
1.12 13.45 
10.00 
3.97 
3.73 
1.51 49.41 
12.56 
2.31 
11.71 
1.00 42.21 
... 
4.05 
4.51 
0.91 57.47 74.44 
28.05 
10.33 
23.92 
4.54 
Bialt 14.27 22.57 32.66 76.99 51.69 57.47 241.28 
Humanitær bistand 
Flygtninge 
Rehabilitering 
Narkotika 
Fødevarehjælp 
Nødhjælp 
AIDS 
C i alt 73920 
75076 
75080 
72000 
72010 
75046 18.99 
... 
1.59 
82.20 
... 
0.21 
103.37 28.88 
... 
3.79 
74.94 
... 
1.12 
107.61 62.17 
... 
4.99 
110.81 
1.05 
1.51 
178.02 43.37 
... 
1.67 
18.02 
14.00 
1.00 
77.06 37.07 
10.00 
2.33 
12.00 
... 
0.91 
61.40 38.17 
11.50 
2.16 
84.74 
12.70 
... 
149.27 209.66 
21.50 
15.05 
300.51 
26.75 
4.54 
586.93 
Andet 
Milj0 
Tropiske skove 
Kvinder i udvikling 
Andet (i.a.n.) 
Dialt 
I alt 75040 
75041 
75051 0.13 
... 
34.76 
34.89 
377.58 0.04 
... 
30.00 
30.04 
371.07 0.53 
8.73 
0.08 
35.34 
44.68 
469.39 2.46 
11.76 
37.79 
52.01 
520.80 0.80 
9.64 
0.04 
72.70 
83.18 
479.53 ... 
3.17 
42.21 
45.38 
618.41 3.83 
33.30 
0.12 
218.04 
255.79 
2203.9 
Note : Kommissionen skønner, at disse tal er tilnærmelsesvise tal og kun angiver størrelsesordenen for de beløb, 
der er indgået forpligtelse for i de nævnte budgetposter. 
<ti 
Tsibel 5 
KU's forpligtelser over for Asien i henhold til ALA forordning 443/92. 
Budgetposterne B 73000 og B 73001 (mio. ECU) 
Budgetp 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1991-95 
ost 
Finansielt og fagligt 73000 225.05 210.85 211.22 310.62 276.73 366.29 1375.71 
samarbejde 
Økonomisk 73001 2.79 11.99 13.45 49.41 42.21 57.47 174.44 
samarbejde 
lait 227.84 222.84 224.67 360.03 360.03 318.94 1550.25 
Nole : Kommissionen skønner, at disse tal er tilnærmelsesvise lal og kun angiver størrelsesordenen for de 
beløb, der er indgået forpligtelse for i de nævnte budgetposter. 
Note: Denne tabel og tabel 7 indeholder oplysninger om forpligtelserne for disse budgetposter, som ALA-
forordningen udgør retsgrundlaget for. 
h-l 
Tabel 6 
Latinamerika: Forpligtelser (mio. RCU) 
Finansielt og fagligt 
samarbejde 
A i alt 
Økonomisk samarbejde Budgel 
post 
73100 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1991-95 
103.78 134.28 152.52 168.20 203.06 231.57 899.63 
103.78 134.28 152.52 168.20 203.06 231.57 899.63 
0konomisk samarbejde 
ECIP 
Videnskab og teknologi 
Videnskabcligt 
samarbejde 
lincrgisamarbcjdc 
Arulel (i.a.n.) 
B i alt 73110 
78720 
66224 
68371 
41041 14.77 
4.49 
3.67 
7.92 
0.84 
3.52 
35.21 20.33 
3.66 
1.85 
9.30 
0.69 
3.46 
39.29 35.28 
5.93 
2.19 
11.79 
1.23 
2.61 
59.03 46.60 
8.54 
2.01 
16.57 
1.04 
3.59 
78.35 46.60 
11.47 
4.15 
14.76 
0.51 
3.07 
80756 56.00 
9.79 
••» 
••• 
... 
6.45 
72.24 204.81 
39.39 
10.20 
52.42 
3.47 
19.18 
329.47 
Humanitær bistand 
Flygtninge 
Rehabilitering 
Narkotika 
F0devarebistand 
Nodhjaelp 
AIDS 
Andet (i.a.n.) 
C i alt 
Andet 
Milj0 
Tropiskc skovc 
Kvinder i udvikling 
Demokratisering 
Andet (i.a.n.) 
Dialt 
I alt 72120 
76410 
76210 
72000 
72010 
76211 
76200 
76201 
75051 
77030 11.96 
... 
1.46 
62.74 
0.32 
0.83 
28.00 
105.31 
1.99 
... 
... 
9.99 
1.00 
12.98 
257.28 15.62 
... 
2.89 
60.16 
2.86 
1.16 
38.71 
121.40 
3.35 
... 
... 
9.99 
1.01 
14.35 
309.32 19.28 
... 
4.04 
56.78 
2.10 
0.50 
45.36 
128.06 
1.85 
20.23 
... 
9.99 
1.40 
33.47 
373.08 20.00 
... 
4.91 
49.16 
12.25 
1.34 
50.54 
138.20 
5.92 
22.08 
... 
15.00 
1.89 
44.89 
429.64 27.77 
9.82 
3.10 
22.43 
21.51 
3.36 
60.04 
148.03 
2.17 
22.10 
0.32 
13.00 
3.22 
40.81 
472.46 20.00 
10.90 
2.64 
47.86 
28.13 
5.62 
43.38 
158.53 
3.51 
35.69 
0.36 
14.00 
3.71 
57.27 
519.61 102.67 
20.72 
17.58 
236.39 
66.85 
11.98 
238.03 
694.22 
16.80 
100.10 
0.68 
61.98 
11.23 
190.79 
2104.11 
Note : Kommissionen skønner, at disse tal er tilnærmelsesvise tal og kun angiver størrelsesordenen for de 
beløb, der er indgået forpligtelse for i de nævnte budgetposter. 
^ 
Tabel 7 
FlTs forpligtelser (»ver for Latinamerika i henhold Hl ALA-foi ordning 443/92. 
Budgetposterne B 73100 og B 73110 (mio. 1(1) 
Budget 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1991-95 
post 
Finansielt og fagligt 73100 103.78 134.28 152.52 168.20 203.06 231.57 899.63 
samarbejde 
Økonomisk 73110 14.77 20.33 35.28 46.60 46.60 56.00 204.81 
samarbejde 
alt 118.55 154.61 187.80 214.80 249.66 287.57 1104.44 
Note : Kommissionen skønner, at disse tal er tilnærmelsesvise tal og kun angiver størrelsesordenen for de 
beløb, der er indgået forpligtelse for i de nævnte budgetposter. 
k<ï 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 40 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA il Ol 02 
Katalognummer : CB-CO-98-040-DA-C 
ISBN 92-78-30388-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
•^o