Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Den 29. beretning om konkurrencepolitikken (1999)"

(2001/C 123/02)

Kommissionen besluttede den 5. maj 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Den 29. beretning om konkurrencepolitikken (1999)".

Det forberedende arbejde blev overdraget til Sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Antonello Pezzini til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. december 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 378. plenarforsamling af 24.-25.januar 2001, mødet den 24. januar 2001, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning: Emnerne i den 29. beretning

1.1. I den første del af forordet til den 29. beretning om konkurrencepolitikken (1999) understreger professor Mario Monti, konkurrencekommissær, behovet for at modernisere Fællesskabets konkurrenceret. Dette er et tilbagevendende tema i forordet, og det tillægges også stor betydning i beretningen(1).

1.1.1. Den vægt, som modernisering tillægges, hænger sammen med den fortsatte gennemførelse i 1999 af moderniseringen af den juridiske ramme for Fællesskabets konkurrencepolitik. Forudsætningerne for færdiggørelse af denne moderniseringsproces er nu til stede, og der er ikke mere nogen vej tilbage.

1.1.2. Et andet vigtigt tema i den 29. beretning er den centrale position, som borgerne tillægges i Fællesskabets konkurrencepolitik. I forordet og i hovedberetningen lægges der stor vægt på et nyt program af tiltag med det sigte at fokusere på borgerne i deres egenskab af forbrugere; de skal ikke blot have gavn af politikken, men også fremme denne(2). ØSU finder det vigtigt at nævne den vægt, som lægges på at give forbrugerne og deres sammenslutninger(3) mulighed for at stimulere og at fremme EU's indsats på det konkurrencemæssige område, som herved kan gøres mere effektiv og hurtigere.

1.2. Et andet nøgletema i den 29. beretning er Kommissionens behandling af fusionskontrol i 1999. Dette kapitel illustreres på fyldestgørende vis med forklaringer og en nøje gennemgang af enkeltsager(4). I 1999 opnåede Kommissionen ifølge ØSU overmåde mange positive resultater på dette område, hvilket bekræfter dets stigende betydning. Nogle af de sager, som blev behandlet, var endnu mere komplekse end året før og førte til konklusioner, som, omend de nok er gyldige i økonomisk henseende, opkaster en række spørgsmål, som hurtigt skal løses, eventuelt via domstolene.

1.2.1. Et særligt vigtigt område inden for fusionskontrol, som omtales udførligt i beretningen, omhandler konvergensen mellem teknologier inden for forskellige sektorer og den høje grad af innovation. Det er vigtigt for udviklingen af nye markeder, som beror på nye teknologier og konvergensen mellem teknologier i forskellige sektorer, at der ikke lægges hindringer i vejen for iværksætteri og konkurrence, medmindre der foreligger objektive begrundelser. ØSU påskønner specielt Kommissionens bestræbelser på at forlige virksomhedernes muligheder for at tage initiativer, som kan føre til skabelse af nye markeder, med det nødvendige i, at disse initiativer ikke hindrer andre virksomheders senere muligheder for at komme ind på de samme markeder. Dog skal nævnes den risiko, som vel nok bekræftes af beretningens bemærkninger om Telia-Telenor-fusionen, at disse forsøg på at forlige forskellige krav i visse tilfælde udmønter sig i tiltag, som kan få virksomhederne til at holde igen med transaktioner, som ellers kunne få stor betydning for udviklingen af Fællesskabets politikker. Telia-Telenor-fusionen blev, som det nævnes i beretningen, opgivet på grund af Kommissionen, fordi denne gjorde transaktionen betinget af omfattende ændringer i det oprindelige oplæg. Fusionen ville have indebåret en sammenlægning af aktiviteterne i to landes nationale selskaber og ville dermed have haft stor indflydelse på Fællesskabets integrationsproces og på udviklingen af nye markeder, idet der ville være blevet sat skub i andre transaktioner, som ansås for utænkelige for blot få år siden. ØSU håber derfor, at Kommissionen fremover vil tage hensyn til dette præcedenstilfælde, og at den vil vurdere, om det i nogle tilfælde kan være nødvendigt med en smidigere holdning, også selv om man ikke hermed kan rydde alle tænkelige konkurrencemæssige risici af vejen.

1.2.2. Et andet interessant emne i beretningen handler om de bedre muligheder for via fusionskontrol at slå ned på tilfælde af kollektiv dominans. ØSU er enig i, at begrebet kollektiv dominans kan bringes i anvendelse i konkurrencesager. Dog risikerer begrebet kollektiv dominans at blive udvandet af mangel på præcise definitioner, som gør det muligt at skelne dette begreb fra andre former for begrænsning af markedsstrukturen, som ikke indebærer de frygtede indgreb i konkurrencen, men som kan påvirke denne, og som beror på et nødvendigt krav i vore dages økonomi. ØSU finder det derfor nødvendigt, at Kommissionen fremover bevæger sig med varsomhed ad den vej, som Domstolen og Førsteinstansretten har afstukket med deres domme i sagerne Kali und Salz og Gencor-Lonhro og at den snarest vil fremlægge de længe ventede retningslinjer for definitionen på oligopolistisk dominans, så disse risici elimineres, og så risikoen for, at der anlægges et alt for bredt skøn, begrænses(5).

1.2.3. Fusionskontrollens stadig større rolle beror hovedsagelig på den voldsomme vækst i de tværnationale fusioners antal og omfang. Denne vækst beror for sit vedkommende på globaliseringen og den nye økonomis udvikling. På baggrund af den rivende strøm af ændringer er virksomhederne tilbøjelige til at anse deres størrelse og formåen, som for blot nogle få år siden blev opfattet som optimal, for at være utilstrækkelig. Dette er årsagen til de stadig flere fusioner, som ofte omfatter de virksomheder, som tidligere var førende på markedet, og som udløser en spiral, der medfører radikale ændringer i de eksisterende konkurrencescenarier.

1.2.4. Det høje niveau i EU's indsats skyldes også den mængde erfaringer, som Kommissionen har indsamlet i løbet af ti års arbejde med fusionskontrol. De løsninger (som omtales i den 29. beretning), som man opererer med for stærkt komplekse transaktioners vedkommende, herunder mange af stor industriel og økonomisk betydning, er det særligt værd at lægge mærke til. Kommissionen forsøger i stadig større grad at kombinere den strenge indfaldsvinkel, som stigningen i tilfælde af individuel eller oligopolistisk markedsdominans nødvendiggør, med ønsket om ikke at lægge hindringer i vejen for den frie strøm af iværksættervirksomhed, som nye udfordringer og nye målsætninger udløser. I beretningen fremstår Kommissionen derfor som en af hovedaktørerne i de igangværende fusionsprocesser på verdensplan, hvor Kommissionen spiller en stadig mere afgørende og krævende rolle.

1.2.5. Den stigende betydning af EU's fusionskontrol er formentlig muliggjort af de nye beføjelser, som Kommissionen har fået i henhold til den nylige reform(6), hvoraf de første udtryk dokumenteres på fyldestgørende vis i beretningen. Med flere lovgivningsmæssige udviklinger på trapperne, hvor hensigten til dels er at fortsætte ad den vej, som den tidligere reform(7) har udstukket, antager dette ganske særlig betydning.

1.3. Et andet nøgletema i beretningen på fusionskontrollens område er udviklingen i det internationale samarbejde. I 1999 øgedes samarbejdet med de amerikanske monopolmyndigheder betydeligt og omfattede bl.a. en fælles behandling i en række særligt vanskelige sager. Der foregik også et frugtbart samarbejde med andre landes monopolmyndigheder. Desuden har Kommissionen bistået de øst- og centraleuropæiske lande og har overført erfaringer på konkurrencerettens område(8).

1.3.1. Samarbejdet med myndighederne i de central- og østeuropæiske lande er særligt vigtigt, bl.a. på grund af de konkurrencemæssige risici, som den igangværende privatisering i disse lande indebærer, da der kan opstå tilfælde af privat dominans, som, medmindre der sættes effektivt ind herimod, kan give stødet til alvorlige forvridninger af den fremtidige konkurrence i EU. ØSU håber derfor, at allerede dette samarbejde kan føre til effektive indgreb, førend der opstår uafvendelige virkninger. 1999 bekræftede, at internationalt samarbejde ud over de særlige problemer i forholdet til de central- og østeuropæiske lande, er en nødvendighed på grund af den geografiske udstrækning, som de af fusionerne betingede ændringer har. Det er vanskeligt at begrænse fusionernes virkninger til et givent område, og fusioner falder derfor i stigende grad inden for stadig flere monopolmyndigheders jurisdiktion, med alle de byrder og risici, som dette indebærer(9).

1.3.2. Det bilaterale samarbejde er ikke længere nok til at begrænse disse byrder og risici, selv om der bliver stadig hyppigere behov for det fremover. Trods de vanskeligheder, som man hidtil er stødt på, er det derfor også nødvendigt at udforske former for multinationalt samarbejde, således som det påpeges i indledningen til den 28. beretning, som ØSU har afgivet en overmåde positiv udtalelse om(10).

1.4. Kommissionens ihærdige bestræbelser på at gøre EU's indsats på konkurrenceområdet mere effektiv og betydningsfuld viser sig også tydeligt, når det gælder statsstøtte. Ligesom i de foregående år har hovedsigtet her været at nedbringe statsstøttens omfang, som stadig er alt for stor. Der findes også andre målsætninger. Eksempelvis har Kommissionen forsøgt at forlige behovet for at se strengt på virkninger af konkurrenceforvridning med ønsket om ikke at skade initiativer, som kan sætte skub i konkurrencen, og som bør bakkes op(11).

1.4.1. Med disse målsætninger in mente blev der i 1999 fastlagt nye normer enten vedrørende selve indholdet eller angående procedurerne, med det sigte at gøre støtten mere gennemsigtig og at eliminere unødvendigt bureaukrati, især for SMV'er, således at der kan frigøres flere ressourcer til at tackle de mere skadelige former for støtte(12). ØSU er enig i indsatsen i denne retning; man bør dog se energisk på andre muligheder for at få bugt med skjult, ikke-anmeldt støtte. F.eks. bør der skabes mulighed for et samarbejde mellem medlemsstaternes myndigheder og alle berørte parter, således at der tilvejebringes en kontrolordning omfattende hele EU's område i stil med, hvad man vil gennemføre på aftaleområdet.

1.5. Kommissionens behandling af konkurrencespørgsmål i 1999 omfattede også andre problemfelter, lå stort set på linje med de tidligere beretninger, og havde betydelige resultater til følge(13).

1.6. Alle de tiltag, aktiviteter og temaer, som omtales ovenfor, fortjener anerkendelse. I denne udtalelse lægges der imidlertid særlig vægt på programmet til modernisering af den juridiske ramme, hvilket beror på den generelle betydning af de problemer, som man søger at løse, og disses betydning for andre af de temaer, som er omtalt ovenfor. En succesfuld modernisering af den juridiske ramme er en afgørende forudsætning for at kunne løse problemer inden for EU's konkurrencelovgivning.

1.6.1. I den 29. beretning kobler man ifølge ØSU eksempelvis med rette muligheden for at tildele borgerne/forbrugerne en central rolle sammen med decentraliseringen, som bliver en af moderniseringsreformens nøglemål.

1.6.2. Der består også en snæver sammenhæng mellem reformen og de øvrige spørgsmål, som omtales ovenfor, hvilket vidner om, at de forskellige aspekter hænger indbyrdes sammen. For at kunne udvide fusionskontrollen er der således behov for langt flere ressourcer end dem, der foreligger i dag. ØSU gentager, at dette på sin side kræver, at Kommissionen frigøres for de unødvendige byrder, som hæmmer dens indsats, hvilket er et af de andre mål med moderniseringsprocessen. Sammenhængen mellem modernisering og statsstøttebehandling er den samme. Revisionen af den juridiske ramme vedrørende statsstøtte er en del af moderniseringsprocessen og skal også anskues i tilknytning til denne politik(14).

2. "Modernisering" af den juridiske ramme

2.1. I ØSU's udtalelse om den 28. konkurrenceberetning(15) hed det, at der var to nøgleord til forståelse af beretningen, nemlig modernisering og samarbejde, idet disse var nøglen til Kommissionens fremtidige scenario for konkurrencepolitikken.

2.1.1. Nøgleordene til forståelse af dette års beretning er de samme. Mange projekter, som blev indledt eller som der blev lagt op til i 1998, blev færdigbehandlet eller fik deres endelige form det efterfølgende år. I 1999 blev der opstillet nye projekter, på linje med de tidligere, men langt mere vidtgående, hvilket vidner om det nu uigenkaldelige ønske om en gennemgribende revision.

2.1.2. I 1999 færdiggjorde man lovgivningsprocessen vedrørende ordninger for vertikale aftaler, som var bebudet i grønbogen fra 1997, og hvis omrids blev skitseret det følgende år. ØSU afgav en generelt set positiv udtalelse, som dog også indeholdt nogle få kritikpunkter(16).

2.1.3. I 1999 blev der taget hul på en vidtspændende reform mere, indeholdende en modernisering af ordningen for gennemførelse af artikel 81 og 82. Reformens velkendte centrale element bestod i en decentralisering af ordningen i retning af medlemsstaternes juridiske og administrative organer med beføjelser og ansvarsområder, som hovedsageligt tidligere blev varetaget næsten udelukkende af Kommissionen. Der er her nok tale om den reform, som bedst illustrerer ændringernes omfang og rækkevidde. Der vil derfor blive lagt særlig vægt herpå i denne udtalelse, selv om ØSU allerede har afgivet en udtalelse om den generelle indfaldsvinkel og vil udtale sig nærmere om konsekvenserne.

2.2. ØSU stillede sig i udtalelsen positivt til moderniseringsplanen som helhed. Dog understregede det, at denne positive vurdering ikke måtte anskues uden hensyntagen til en række bekymringer og advarsler, som blev opridset i samme dokument. I udtalelsen blev det anført, at indledende og forberedende tiltag samt ledsageforanstaltninger vedrørende udformning og iværksættelse af den nye lovgivning så ud til at være en nødvendig betingelse, hvis reformen skulle opfylde de forventninger, som den gav anledning til. Denne del af udtalelsen er stadig overmåde vigtig. Det er derfor på sin plads at komme nærmere ind på de årsager, som fik ØSU til at drage disse konklusioner.

2.2.1. Moderniseringsplanerne har affødt forskellige reaktioner fra de berørte parter. Der hersker generel enighed om, at der består et presserende behov for ændringer, og målsætningerne i hvidbogen principgodkendes. Dog accepteres det også, at en radikal reform af denne art er overmåde kostbar og vanskelig at gennemføre. Desuden hersker der enighed om, at mange vigtige aspekter kræver yderligere behandling og at reformens succes eller fiasko ikke må afhænge af Kommissionens indsats alene.

2.2.2. Disse synspunkter beroede på en lang række overvejelser, som har bevaret deres fulde gyldighed. En reform med disse målsætninger forudsætter tilpasninger af de juridiske, retlige og administrative strukturer på både EU- og nationalt plan. Desuden kan man ikke udelukke muligheden for, at reformen kan nødvendiggøre ændringer i forfatningsbestemmelserne i nogle medlemsstater, tillige med ændringer i EF-traktaterne. I mange lande kan det også blive nødvendigt at tage uddannelses- og udvælgelsesordningerne for dommere op til revision. Nogle medlemsstater bliver nødt til at opstille regler, som tillader de relevante myndigheder at gennemføre EU's konkurrencelovgivning. Desuden skal man være opmærksom på sammenhængen mellem de forskellige landes juridiske og administrative myndigheder og koordineringen af disses beføjelser samt formentlig også koordineringen af sådanne myndigheders beføjelser inden for de enkelte lande. Et grundlæggende problem bliver at sikre det decentraliserede systems enhed og at drage omsorg for, at overdragelse af beføjelser til domstole og nationale myndigheder ikke indebærer en risiko for systemets enhed og EU-rettens fortrinsstilling. Det må derfor undgås, at den fortolkning, som myndighederne eller en dommer i en medlemsstat anlægger, kommer til at adskille sig fra en anden medlemsstats dommers eller myndigheders fortolkning. Desuden er det vigtigt, at én og samme aftale ikke bliver genstand for udtalelser fra domstole og myndigheder i forskellige lande, som eventuelt kan nå frem til divergerende konklusioner.

2.2.3. Der bør også tilvejebringes nye instrumenter, som kan give et så fuldstændigt kendskab som muligt til al retspraksis og til administrativ praksis med hensyn til disse normer på hele EU's område, da dette er en nødvendighed for enhver, som skal anlægge en vurdering af EU's konkurrencelovgivning.

2.2.4. På baggrund af betydningen af de spørgsmål, som her berøres, samt andre forhold, som beskrives i ØSU's udtalelse, vil der formentlig blive behov for undersøgelser og yderligere research med inddragelse af universiteter og relevante faglige organer samt de lovgivende myndigheder i medlemsstaterne. Det er en forudsætning for en heldig gennemførelse af reformen, at samtlige berørte - EU-organer, nationalstater og alle andre berørte parter - arbejder sammen og yder bidrag på deres egne felter. På baggrund af disse spørgsmåls kompleksitet og vanskelige karakter kan det ikke forventes, at radikale ændringer af den art, som der lægges op til i moderniseringsplanen, kan gennemføres fra den ene dag til den anden.

2.3. I ØSU's holdning, som gengives i udtalelsen om hvidbogen, er der taget højde for samtlige de argumenter, som har gjort reformen nødvendig og presserende, samt de forhold, som kræver en løsning af de påpegede problemer. Efter en indgående debat understregede ØSU behovet for både reformen og for at finde passende løsninger på de problemer, som denne indebærer. Dette er fortsat ØSU's holdning.

2.3.1. I lyset af den brede vifte af vanskeligheder, som skal overvindes, og den nødvendige tid (i visse tilfælde) kan reformen ikke gøres betinget af en vedtagelse af samtlige de "nødvendige" bestemmelser eller "passende" indsats på EU-plan og i de enkelte medlemsstater. ØSU mener, at EU-organerne bør sætte hurtigt ind på at vedtage samtlige de juridiske og administrative bestemmelser inden for deres ansvarsområder, inden decentraliseringen sættes i værk.

2.3.2. Desuden bør decentraliseringen være et led i en samordnet indsats på EU-plan med henblik på snarest mulig iværksættelse af den nye overordnede ramme, som reformen kræver. Denne samordnede indsats bør indledes øjeblikkeligt. Kommissionen bør derfor tage initiativet og snarest sætte ind på at fremme et aktivt samarbejde mellem medlemsstaterne og alle berørte parter med det sigte at iværksætte foranstaltninger og tage initiativer for at sikre en ordentlig og sammenhængende udvikling af den nye globale referenceramme. Kommissionen og medlemsstaterne bør også tage de nødvendige skridt til at forberede domstole og kontrolmyndigheder.

2.4. Efter denne nødvendige parentes skal det også understreges, at der i kommissærens forord til den 29. beretning lægges vægt på det nødvendige i modernisering, "både når det gælder karteller og monopoler, hvor virksomhedernes adfærd kan fordreje konkurrencevilkårene, og på statsstøtteområdet, hvor medlemsstaternes adfærd kan få tilsvarende virkninger".

2.4.1. Moderniseringens rolle i den nuværende etape i EU's konkurrencepolitik påvises også af det forhold, at Kommissionen i år beslutsomt har fortsat sine reformer. Den 24. maj 2000 vedtog Kommissionen retningslinjer for anvendelse af traktatens artikel 81 på vertikale begrænsninger, hvorved reformen på dette område blev tilendebragt. Den brede debat om modernisering, som hvidbogen affødte, er fortsat, og større ændringer på dette område aftegner sig i horisonten. Det forlyder, at Kommissionen vil tage initiativ til at indlede reformen i EU's organer, og dette vil blive omhandlet i en særskilt ØSU-udtalelse. Der udsendtes den 27. april 2000 et udkast til reform om "horisontale samarbejdsaftaler"(17), som skal ses i tilknytning til de øvrige reformer og, forudsat reformen gennemføres ordentligt, skulle kunne få den ønskede nyskabende indvirkning på den relevante juridiske ramme.

3. Decentralisering af Kommissionens forvaltning af EU's konkurrencepolitik

3.1. Et vigtigt aspekt af den nye referenceramme for EU's fremtidige konkurrencepolitik, som det nuværende reformprogram løfter sløret for, er den samordnede måde, hvorpå det nye EU-konkurrencesystem skal gennemføres. Den reform, som der lægges op til i hvidbogen, vil give nationale domstole og konkurrencemyndigheder bemyndigelse til at anvende en af de allervigtigste konkurrencebestemmelser, nemlig artikel 81, stk. 3.

3.1.1. I henhold til det nye system vil fritagelse fra forbudet i artikel 81, stk. 1, mod restriktive aftaler ikke længere være afhængig af en administrativ handling (fritagelse), som indtil nu har været Kommissionens eneansvar. Efter reformen vil forbudet i artikel 81, stk. 1, ikke længere være gældende, hvis den fortolkende part skønner, at de økonomiske betingelser, som anføres i artikel 81, stk. 3, er opfyldt.

3.1.2. Dette forbud er et nøgleelement i EU's konkurrenceret. Fremover vil det kunne anvendes ikke blot af Kommissionen, men også af de administrative og juridiske myndigheder i enhver medlemsstat, over for hvilken de berørte virksomheder, som en undtagelse fra reglen, vil skulle rette indvendinger mod anvendelsen af forbudet i artikel 81, stk. 1.

3.1.3. Reformens vigtigste virkning bliver derfor, at forbudet mod restriktive aftaler ikke længere pålægges fra centralt hold, men af forskellige organer, som ikke er vant til at arbejde sammen, og som har forskellige traditioner, værdier og tankegange. Følgelig bliver et af de vanskeligste, men uundgåelige aspekter af den lovgivning, hvorved hvidbogens planer sættes i værk, at fastsætte regler for det nødvendige samarbejde mellem de organer, på hvilke det ansvar, som hidtil tilkom Kommissionen alene, skal fordeles.

3.1.4. På baggrund af omfanget af den samlede proces til modernisering af den relevante juridiske ramme udgør udtrykket "samarbejde" også en nøgle til den 29. beretning. En af hovedbevæggrundene bag reformen går ud på, at Den Europæiske Union ikke længere kan tillade sig at operere med en konkurrencepolitik, der styres oppefra og nedefter, hvor samtlige andre aktører end Kommissionen tildeles en rolle, som kun indebærer et begrænset ansvar. I alle tilfælde er denne form for styring ikke længere nødvendig eller sågar mulig som følge af de omfattende ændringer i EU-sammenhæng; reformerne er i alt væsentligt en afspejling heraf.

3.2. Samarbejdets centrale rolle i EU's nye konkurrencepolitiske ramme fremgår også af andre betragtninger vedrørende den planlagte modernisering, som opridses i den 29. beretning.

3.2.1. Med hensyn til behovet for en samordnet indsats for at tilvejebringe de rigtige vilkår, som skal muliggøre reformen, er samarbejde mellem samtlige medlemsstaters organer og institutioner, hvilket Kommissionen tilskynder til og vil understøtte, en nødvendig forudsætning for reformens iværksættelse.

3.2.2. Samarbejde bør være reglen på alle områder af konkurrenceretten, og ikke blot inden for dem, som skal moderniseres. Eksempelvis er den aktive rolle, som ifølge beretningen skal tillægges forbrugerne og deres organisationer, en ret, der skal tillægges dem som borgere, men den indebærer også en pligt fra deres side til at samarbejde, så det sikres, at deres interesser beskyttes så effektivt som muligt. Statsstøttepolitikken, som beskrives i rapporten, er utænkelig, hvis der ikke foregår et praktisk aktivt samarbejde mellem Kommissionen, medlemsstaterne og eventuelt andre berørte parter. Desuden kræver liberalisering, som er kernen i den nuværende konkurrencepolitik i EU, som også omtales, et omfattende samarbejde mellem Kommissionen på den ene side og medlemsstaterne, de nationale konkurrencemyndigheder og regulerende myndigheder på den anden, da det udmærkede stykke arbejde, som hidtil er udført, i modsat fald ville være formålsløst.

3.2.3. I lyset af ovenstående bør fremtidige årsberetninger ikke blot begrænses til generelle kommentarer om det nødvendige i samarbejde, men bør beskrive de tiltag, som der sættes ind med på alle felter for at gøre det nødvendige samarbejde effektivt.

4. Betydningen af moderniseringsplanens målsætninger

4.1. Ovennævnte punkter vidner om ØSU's fulde opbakning om Kommissionens mål.

4.2. Moderniseringsoplægget bør i første række føre til en langt mere udbredt anvendelse end hidtil af EU's konkurrenceregler og gøre Kommissionens indsats mere effektiv. Når Kommissionen befries for en alt for stor arbejdsbyrde, som ikke længere er berettiget, vil den få mulighed for at afsætte langt flere ressourcer og lægge større vægt på opgaver, som ikke kan uddelegeres, og som konkurrencepolitikkens succes i høj grad afhænger af. Eksempelvis kan der afsættes flere ressourcer til indsatsen mod karteller og misbrug samt fusionskontrol.

4.2.1 Når Kommissionen fritages for andre opgaver, får den mere tid og flere ressourcer til løbende, i stedet for uregelmæssig overvågning af den nye lovgivnings "udbytte". Med hjælp fra disse instrumenter vil Kommissionen også hurtigt kunne fastslå, hvilke behov der endnu ikke opfyldes af eksisterende lovgivning. Dette vil give den mulighed for at vurdere, om der bør tages nye skridt eller foretages tilpasninger i eksisterende lovgivning, og hvor presserende en sådan indsats eventuelt er. Når Kommissionen fritages for nogle af sine tidligere opgaver, vil den også få mulighed for effektivt at spille en rolle som støtte og vejleder for andre parter, som samarbejder med den om at nå konkurrencepolitikkens mål.

4.2.2. ØSU mener dog ikke, at alt dette vil blive en automatisk følge af reformen. Der bliver behov for en ændring af Kommissionens interne strukturer og af de procedurer og instrumenter, som den benytter i sin støtte- og koordineringsindsats. Eksempelvis kan det blive nødvendigt med gennemgribende omlægninger af strukturer, instrumenter og procedurer, som kan få en betydelig indvirkning på reformens effektivitet.

4.2.3. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til at redegøre for, hvilke initiativer den agter at sætte ind med over for disse spørgsmål, samt hvilke resultater der allerede er opnået.

4.3. Overdragelsen til domstole og til de nationale myndigheder af de nye beføjelser, som der sigtes til i hvidbogen, vil endvidere gøre det muligt at gennemføre konkurrencelovgivningen i større udstrækning end hidtil og også at indlemme situationer, som i dag ikke indgår i Kommissionens kontrol. De nationale domstoles mulighed for fuldt ud at anvende traktatens artikel 81 skulle kunne øge antallet af anmodninger om civil erstatning, godtgørelse for skader samt erklæring om, at kontrakter er gyldige, som kun de nationale domstole kan træffe afgørelse om.

4.3.1. Det før understregede skulle kunne medføre en betydelig forbedring af systemets effektivitet, men det er tillige en af reformens mest ømtålelige sider. ØSU finder det derfor nødvendigt senere at vende tilbage til det indgående analyse- og forberedelsesarbejde, som Kommissionen bør sætte ind med, men som alle parter bør medvirke i.

4.3.2. Analysen skal omfatte samtlige berørte lovgivningssystemer og bør indebære en vurdering af, hvilke minimumsvilkår der er nødvendige for at gennemføre reformen og hvilke foranstaltninger der er behov for, for at den kan gennemføres effektivt. Man bør også begynde at undersøge, hvilke tiltag der kan gøre det nye system gennemsigtigt og kontrollabelt samt sørge for, at det kan fungere uden alt for store uoverensstemmelser.

4.3.3. I dette vigtige spørgsmål finder ØSU det nødvendigt, at Kommissionen udsender oplysninger om de hidtil opnåede undersøgelsesresultater og om, hvilke skridt den har taget. Inden der udarbejdes egentlige samlinger over fælles retspraksis efter reformens igangsættelse, bør den næste beretning eller andre dokumenter eksempelvis indeholde oplysninger om, hvordan det står til med konkurrencerettens gennemførelse, om hvilke foranstaltninger de enkelte medlemsstater har taget samt om hvilke problemer de er stødt på(18).

4.4. Også de øvrige moderniseringsreformer vil givetvis alt i alt kunne gøre EU's konkurrenceret mere effektiv.

4.4.1. Den nye fritagelsesforordning for vertikale aftaler 2790/1999 vil fritage et langt større antal aftaler end de hidtidige fritagelsesforordninger har gjort. Forordningen vil derfor fjerne potentielle stridigheder angående lovligheden af aftaler, som ikke er decideret skadelige, men som vil medføre en unødvendig arbejdsbyrde. Denne proces bør understøttes af den nye økonomiske indfaldsvinkel i fortolkningen af forbuddet mod restriktive aftaler, som ligger til grund for reformen om vertikale begrænsninger, men som også skal vedtages for vertikale aftaler, og som bør blive en følge af moderniseringsreformen.

4.4.2. Systemets effektivt vil også blive forbedret i kraft af opfyldelsen af en anden målsætning, som er fælles for de forskellige reformer, nemlig målet om at gøre konkurrencereglerne enklere, mere gennemsigtige, lettere at forstå og især øge kendskabet til reglerne i bredere kredse. Dette aspekts betydning erkendes i beretningens forord, hvor der står følgende: "Det er af største betydning, at konkurrencereglerne er klare og gennemsigtige og håndhæves effektivt. Men konkurrencereglerne skal også følge med det 21. århundredes økonomiske og teknologiske udvikling".

4.4.3. ØSU mener, at gentagen brug af retningslinjer i reformprocessen er forenelig med målet om større gennemsigtighed. Retningslinjer adskiller sig fra fritagelsesforordninger ved, at de ikke rummer nogen garanti for, at visse aftaler under givne vilkår ikke kan forbydes. De kan derfor ikke opfattes som et alternativ til forordninger, som bør benyttes så ofte det er muligt og når det er hensigtsmæssigt i henhold til hvidbogen. Retningslinjer kan imidlertid være til stor gavn, når det gælder om at tydeliggøre Kommissionens bevæggrunde, og kan derfor hjælpe virksomhederne med at være sig ansvaret for vurdering af deres egne aftaler bevidst. På baggrund af dette instruments betydning henstiller ØSU, at ovennævnte retningslinjer med mellemrum ajourføres af Kommissionen, så virksomhederne altid har et aktuelt grundlag for deres vurderinger.

4.4.4. Gennemsigtighed bliver også en faktor af stor betydning for hele systemets effektivitet; systemet har jo det sigte at modernisere bl.a. statsstøttesektoren. I forordet til den 29. beretning understreges det, at "øget gennemsigtighed også er en forudsætning for, at der kan skabes større forståelse hos medlemsstaterne" og at "når offentligheden informeres bedre, vil det desuden lægge større pres på medlemsstaterne for at få dem til at nedbringe statsstøtten"(19).

4.4.5. Da gennemsigtighed er så vigtig for systemet som helhed, er det ØSU's håb, at det vil blive et generelt princip også for andre aspekter, som ikke omtales i beretningen. Samarbejdet mellem de forskellige organer og myndigheder bør være så gennemsigtigt som muligt for de berørte virksomheder, således at disse opnår den bedst mulige beskyttelse. Af samme årsag bør gennemsigtighed være en faktor, som der opereres med i alle procedurer med tilknytning til konkurrenceretten.

4.5. Den igangværende reformproces vil føre til, at konkurrencereglerne anvendes i større overensstemmelse med den oprindelige hensigt og mere rimeligt. Dette vil være til gavn for samtlige virksomheder, men formentlig især små og mellemstore virksomheder.

4.5.1. De små og mellemstore virksomheder vil med hensyn til reglerne om aftaler og om støtte ikke længere blive underkastet uberettigede restriktioner eller potentielt kostbare evalueringer. Den nye økonomiske indfaldsvinkel indebærer, at fokus i konkurrenceanalysen bør sættes på de restriktive virkninger af de berørte tiltag. Disse virkninger vil i vid udstrækning afhænge af den berørte virksomheds markedsstyrke, hvilken styrke SMV'erne ikke kan forventes at besidde. Aftaler indeholdende restriktive bestemmelser, som indgås af SMV'er, vil derfor ikke længere blive anskuet ud fra samme målestok som restriktive aftaler, der indgås af virksomheder med en betydelig markedsandel. I henhold til reformen i hvidbogen vil reglen for SMV'er blive, at samtlige restriktive bestemmelser, undtagen dem der udtrykkeligt er forbudt, vil blive tilladt, mens det for virksomheder med en stor markedsandel kan blive vanskeligere end hidtil at benytte klausuler, der indebærer en begrænsning i egen favør.

4.5.2. Den nye fortolkningstendens vil ikke gribe ind i storvirksomhedernes interesser, så længe de aftaler, som indgås, ikke har direkte og umiddelbar indvirkning på markedet, således som det bekræftes i udkastet til retningslinjer for samarbejdsaftaler. Grundforskning, også den, som gennemføres af større konkurrerende virksomheder, vil blive fri for restriktioner i henseende til både indhold og procedurer. Desuden skulle det være muligt at udforme mange produktionsrelaterede omstrukturerings- og strømligningsaftaler, for hvilke det er mindre sandsynligt end hidtil, at de vil blive omfattet af konkurrencereglerne. Storvirksomheder vil som hovedregel have langt bedre muligheder for at foretage deres egne selvstændige vurderinger af konkurrencespørgsmålet og at benytte sig af de nye instrumenter, som skal gøre systemet gennemsigtigt og tilstrækkelig fleksibelt samt imødekommende over for virksomhedernes behov.

5. Borgernes/forbrugernes interesser står i centrum i den nye konkurrencepolitik

5.1. Som tidligere nævnt kommer den 29. beretning også ind på et andet nøgleaspekt, nemlig den hovedrolle, som konkurrencepolitikken bør tillægge borgerne/forbrugerne.

5.1.1. Dette aspekt kommer til udtryk i forordet, som indledes: "Konkurrencepolitikken har ikke blot betydning for virksomhederne og deres rådgivere, men også for de europæiske borgere, der har brug for et generelt indtryk af, hvordan den kan forbedre deres daglige tilværelse. En af konkurrencepolitikkens hovedopgaver er at fremme innovation og sikre, at varer og tjenester produceres så effektivt som muligt, og at disse effektivitetsgevinster kommer forbrugerne til gode".

5.1.2. Den rolle, som konkurrencepolitikken skal tildele borgerne/forbrugerne, gentages senere flere andre steder i forordet og beretningen. I beskrivelsen af formålet med moderniseringsreformen hedder det eksempelvis i forordet, at "beslutningerne skal træffes nærmere på borgerne"(20). I selve beretningen hedder det følgende "... Mange borgere ved ikke, at konkurrencepolitikken er et betydningsfuldt og effektivt redskab til beskyttelse af deres interesser som forbrugere, brugere af tjenesteydelser, arbejdstagere eller skatteydere. Hvis de var sig disse forhold bevidst, ville de sandsynligvis give Kommissionen stærk politisk opbakning på dette område... For det første skal der i forbindelse med hver enkelt beslutning, der træffes som led i konkurrencepolitikken, tages stilling til, hvilken bestemt fordel den kan indebære for borgerne og specielt forbrugerne... Kommissionen agter ikke blot at behandle forbrugerne som folk, der nyder godt af konkurrencepolitikken, men også som initiativtagere til konkurrencepolitikken..."(21).

5.2. Når denne passus citeres så udførligt, skyldes det ønsket om at fremhæve ØSU's støtte til Kommissionens bevæggrunde og indstilling. Mere specifikt godkender ØSU fuldt ud den vægt, som Kommissionen lægger på det vigtige i, at beslutningerne på konkurrenceområdet træffes nærmere på borgerne/forbrugerne. Ethvert initiativ, som har til formål at forbedre borgernes/forbrugernes kendskab til konkurrencepolitikken, såsom det, der allerede er undervejs(22), må derfor hilses velkommen.

5.2.1. Foranstaltninger til at øge borgernes rolle i henseende til fremme af konkurrencen kan ifølge ØSU også være overmåde vigtige. Foranstaltninger af denne art kan i høj grad øge kontrolforanstaltningernes effektivitet ved at løfte sløret for misbrug og alvorlige, illegale aktiviteter, som ellers ville forblive ubemærkede. Dette kan blive et afgørende bidrag til systemets effektivitet.

5.3. Af de ovenanførte årsager er ØSU helt enig med Kommissionen i den centrale rolle, som konkurrencepolitikken bør tillægge borgerne/forbrugerne, forudsat, naturligvis, at dette ikke forstyrrer balancen mellem de involverede interesser, således som det nævnes i traktaten (f.eks. artikel 81, stk. 3) og som Kommissionen altid har søgt at bevare. I beretningen lægges der på ingen måde op til at ændre på den nuværende balance, men hovedvægten lægges med rette på ovenanførte aspekter, som vedrører medinddragelse, snarere end på fortolkningen af reglerne, som er blevet styrket takket være en mangeårig gennemførelse af lovgivningen samt i kraft af retspraksis.

6. Fællesskabets praksis med hensyn til "vilkår og byrder" (på engelsk: undertakings) som en afgørelse om en transaktions forenelighed kan gøres betinget af på fusionskontrolområdet

6.1. På baggrund af den stigende betydning af EU-fusionskontrollen, som nu har været gennemført i ti år, skal der fremsættes nogle få kommentarer.

6.2. Et af de områder, som fremstår overmåde tydeligt i beretningen, vedrører Kommissionens faste holdning i en række sager, hvor større interesser stod på spil; ØSU ønsker at give udtryk for sin anerkendelse af Kommissionen. Denne faste holdning bekræftes af stigningen i antallet af transaktioner, som opgives for at undgå risikoen for at blive ramt af et forbud.

6.2.1. Beretningen peger også på fleksibiliteten af de løsninger, som der er fundet frem til for at forlige på den ene side en fusions industrielle aspekter med dertil hørende risici for konkurrencen, og på den anden side fjernelse af disse risici. Dette har som hovedregel været muligt ved at udnytte muligheden for at gøre beslutninger om forenelighed, enten ved afslutningen af første eller anden fase, betinget af forpligtelser og byrder, som foreslås af parterne, som Kommissionen godkender, og som skal være egnede til at overvinde de problemer, der har meldt sig i løbet af proceduren. Evnen til at forlige disse modsatte krav muliggjorde i 1999 gennemførelse af vigtige økonomiske og industrielle transaktioner, som ellers ville være blevet forbudt på grund af de konkurrenceproblemer, som de affødte.

6.2.2. Det store antal transaktioner, som blev færdigbehandlet ved at påbyde forpligtelser eller ændringer allerede i første etape, fortjener også at blive fremhævet. Dette vidner om, at reformen af forordningen, som har muliggjort disse foranstaltninger, svarede til et reelt behov. Det vidner også om de rige erfaringer, som task forcen har indhøstet, og som sætter den i stand til at træffe afgørelse - undertiden med meget kort varsel - om foranstaltninger, der undertiden kan være overmåde komplekse, hvilket også fremgår af beretningen.

6.2.3. ØSU mener imidlertid, at øget brug af disse forpligtelser og betingelser gør det nødvendigt at finde frem til passende løsninger på visse problemer, som melder sig, når en afgørelse om forenelighed gøres betinget af nogle overmåde komplekse forpligtelser og betingelser, som ofte indebærer, at der trækkes ressourcer væk fra visse aktiviteter, som kan være overmåde vigtige, eller fra andre foranstaltninger. Jo flere foranstaltninger der er tale om, jo større bliver problemerne.

6.2.4. Et af disse problemer vedrører de frister, inden for hvilke virksomhederne skal fremsætte forslag til indholdet af mulige tilsagn, som skal indgå i de endelige afgørelser. Disse frister er ofte genstand for livlige drøftelser i løbet af kontrolprocedurerne, mellem Kommissionen (som har interesse i at rykke fristen længst muligt frem for at få tid til at vurdere de foreslåede tilsagns relevans og gennemførlighed) og virksomhederne (som derimod ønsker at udskyde fristen for at kunne beskytte deres transaktioner længst muligt). Den bitterhed, som disse uoverensstemmelser medfører, fremgår ofte af erklæringer fra virksomhederne, hvis planlagte transaktioner er blevet forbudt af Kommissionen, idet de bagefter klager over, at Kommissionen har afvist at se på forslag, som de har lagt på bordet kort tid før procedurens afslutning, og som kunne have reddet transaktionen.

6.2.5. Spørgsmålet omkring tidsfrister er så vigtigt, at Kommissionens gennemførelsesbestemmelser til fusionskontrolordningen indeholder en hel artikel(23) herom. Denne artikel indeholder nærmere oplysninger om tidsfrister for fremlæggelse af forslag i fase 2 og 3. De to tidsfrister er obligatoriske og det hedder udtrykkeligt, at fristen for fase 2 kun kan ændres i "undtagelsestilfælde". Det nødvendige i nøje overholdelse af disse tidsfrister gentages i beretningen, som indeholder en boks om fristen for afgivelse af tilsagn i fase 2-sager.

6.2.6. ØSU godkender fuldt ud Kommissionens begrundelser, idet den, inden der afgives tilsagn, skal gennemføre alle de nødvendige kontroltiltag og foretage samråd med medlemsstaterne. Grundene til, at virksomhederne venter med at afgive tilsagn længst muligt, bør dog ikke overses. Af denne grund mener ØSU, at den igangværende reform bør omfatte ændringer, som giver virksomhederne ret til og mulighed for at anmode Kommissionen om at undersøge og diskutere aspekter ved transaktionerne, som kan kræve større opmærksomhed, forud for fristen for den formelle anmeldelse. Dette ville give tid til at drøfte forpligtelser og tilsagn, som er nødvendige for at redde transaktionen og ville indebære en garanti for passende beskyttelse på forhånd, hvilket også er et vigtigt krav.

6.2.7. Problematikken omkring betingelser og tilsagn udviklede sig betydeligt i 1999, hvor Kommissionen udarbejdede et udkast til meddelelse. Hermed kastes der et nyttigt lys over, på hvilke sådanne foranstaltninger kan være nødvendige, deres timing og deres mulige indhold, ud fra forskellige forudsætninger. Det er derfor ØSU's håb, at meddelelsen vil blive vedtaget snarest muligt, og at Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på at gøre sine egne procedurer mere gennemsigtige og at fremme dialogen med virksomhederne, der med rette anskuer disse spørgsmål med stadig større interesse.

6.2.8. Der henstår stadig en række vigtige uløste spørgsmål, og det vil blive vanskeligt for Kommissionen eller eventuelle fremtidige ændringer i lovrammen at bringe en løsning på disse. Der tænkes bl.a. på spørgsmålet (som omtales i ØSU's udtalelse om den 28. beretning), hvorvidt disse foranstaltninger også i realiteten formår at løse de problemer, som omtales i beslutningerne. Det er et vigtigt spørgsmål, da ØSU ikke har kendskab til resultaterne af eventuelle undersøgelser af foranstaltningernes effektivitet, efterfølgende at evaluere værdien af de pågældende løsninger og den reelle indvirkning af Kommissionens beslutninger på dette område, som får stadig større betydning.

6.2.9. ØSU er klar over, at der her forestår en vanskelig opgave, men er dog overbevist om, at man på baggrund af den stigende betydning af forhåndsregler med hensyn til fusionskontrol snart vil gøre forsøg på at afhjælpe denne mangel. Tilbage står den kendsgerning, at årsberetningen for 1999 også på fusionskontrolområdet indeholder mange opmuntringer og vidnesbyrd om betydelige resultater.

Bruxelles, den 24. januar 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) "Modernisering af lovgivning og fortolkningspraksis" behandles i beretningens kapitel I, punkt A.

(2) Kommissionens omtale heraf findes i boksen med titlen "EU's borgere og konkurrencepolitikken" i slutningen af beretningens indledning.

(3) Relationer med forbrugerorganisationer behandles i boks 3, som findes sidst i beretningens kapitel I, punkt B.

(4) Jf. beretningens kapitel II.

(5) Beretningen omtaler også andre fusionskontrolspørgsmål, som fortjener opmærksomhed. I boks 7 beskrives det nye tema Vurdering af potentiel dominans, som senere kan føre til en udvidelse af Kommissionens fusionskontrolbeføjelser. Emnet var aktuelt i to afgørelser i 1999, hvor det blev skønnet, at de berørte virksomheder ville komme til at stå langt stærkere på markedet, end hvad der fremgik af deres markedsandel på grund af en række særlige fordele i forhold til deres konkurrenter. Muligheden for via fusionskontrol at gribe ind over for tilfælde af potentiel dominans, selv om der ikke er tale om væsentlige ændringer i koncentrationen på markedet, har haft en udløber i år 2000 med afgørelsen i sagen Air Liquide/BOC af 18. januar, hvor Kommissionen vurderer, at der også kan gribes ind over for fusioner, som medfører en reduktion eller ophævelse af potentiel konkurrence, selv om markedssituationen forud for fusionen ikke har ændret sig.

(6) Jf. Rådets forordning (EØF) nr. 1310 af 30. juni 1997, som ændrer forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med virksomhedssammenslutninger. Med ændringen af forordning 4064 kan Kommissionen nu gøre sine afgørelser om forenelighed afhængig af pligter og betingelser. Kommissionens beføjelser til at gribe ind er også blevet øget, fordi forordningen automatisk omfatter joint ventures, som ikke blot påvirker markedsstrukturen, men også indvirker på samordningen af aktiviteterne i moderselskaberne, som kan være omfattet af traktatens artikel 81.

(7) Angående eventuelle senere ændringer i forordning 4064/89 henvises til Kommissionens beretning til Rådet om anvendelsen af tærsklerne i fusionsforordningen, Bruxelles, 28. juni 2000 (KOM(2000) 399 endelig). Det er dog sandsynligt, at ændringsforslagene vil lægge op til yderligere ændringer, bl.a. en senere udvidelse af den beføjelse, som Kommissionen fik tildelt med 1997-reformen med hensyn til joint ventures, med koordinerende virkninger. En sådan udvidelse er en af de reformer, som der lægges op til i hvidbogen om modernisering, hvori det foreslås, at fusionskontrollen kommer til at omfatte fælles produktionsvirksomheder, som ikke indgår i den tidligere reform.

(8) Internationalt samarbejde omhandles i beretningens kapitel IV. I kapitlets punkt A beskrives konkurrencesamarbejdet med de øst- og centraleuropæiske ansøgerlande. I kapitlets punkt B beskrives det bilaterale monopolsamarbejde med USA. I 1999 undertegnede EU og Canada en aftale om samarbejde i konkurrencesager. I 1999 videreførtes kontakterne og forhandlingerne om et effektivt konkurrencesamarbejde med andre lande, herunder Japan, hvormed man begyndte at udforske mulighederne for samarbejdsaftaler i stil med de aftaler, som EU har indgået med USA og Canada, og som USA har indgået med Japan. Man fortsatte tillige drøftelserne med Japan for at nå frem til en senere deregulering, bl.a. i konkurrencesektoren.

(9) Over 60 lande har i dag indført fusionskontrolordninger, som også kan benyttes på transaktioner, som er underlagt myndighederne i et andet land, med flere byrder for virksomhederne til følge og med risiko for stadig flere domstolsmodsigelser.

(10) Det internationale samarbejde på konkurrenceområdet blev behandlet i kommissær Karel van Mierts indledning til den 28. beretning om konkurrencepolitikken, der indeholdt en omfattende beskrivelse af igangværende initiativer, som hen ad vejen skulle kunne føre til mere omfattende og mere institutionaliserede samarbejdsformer. Dette spørgsmål behandles også i mange andre af kommissær Mario Montis taler om konkurrencepolitikken i almindelighed og om fusionskontrol i særdeleshed. Et vigtigt fremskridt på dette felt består i erkendelsen af det nødvendige i, at man med den fornødne forsigtighed prøvekører andre samarbejdsformer end det bilaterale samarbejde, som foregik i løbet af 2000 med højtstående repræsentanter for de amerikanske monopolmyndigheder, som foretrækker kun at anvende denne form for samarbejde.

(11) Støtte behandles i den 29. konkurrenceberetning, kapitel III.

(12) Lovgivningen om støtte behandles i afsnit A1 under kapitel III i den 29. beretning under titlen "Modernisering af statsstøttekontrollen", hvor det hedder følgende: "Kommissionen har med støtte fra Rådet inden for de sidste par år gennemført en række foranstaltninger med henblik på at modernisere statsstøttekontrollen. En samlet, sammenhængende og effektiv ordning giver Kommissionen mulighed for at råde over et regelsæt, der sikrer, at den kan koncentrere sine aktiviteter om sager, der har en reel indvirkning på det fælles marked og som letter de administrative begrænsninger, der hviler på virksomhederne samtidig med at gennemsigtigheden øges. Procedureforordningen (Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999) trådte i kraft 16. april 1999. Et andet aspekt af moderniseringen af statsstøttekontrollen blev indført i forbindelse med forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998, som giver Kommissionen mulighed for at vedtage gruppefritagelsesforordninger for statsstøtte. Den 28. juli vedtog Kommissionen tre udkast til gruppefritagelsesforordninger vedrørende statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, uddannelsesstøtte og de minimis-reglen. Hovedformålet går ud på at frigøre ressourcer fra at behandle en række standardspørgsmål, hvor vurderingen af foreneligheden med EU-reglerne normalt ikke giver anledning til problemer".

(13) Den administrative behandling af gennemførelsen af traktatens artikel 81 og 82, hvor der også i 1999 blev opnået betydelige resultater, beskrives i kapitel I i den 29. beretnings del B, som handler om "Konsolidering af det indre marked" og i del C om "Sektorspecifikke politikker".

(14) Lovgivningen om støtte behandles i afsnit A1 under kapitel III i den 29. beretning under titlen "Modernisering af statsstøttekontrollen", hvor det hedder følgende: "Kommissionen har med støtte fra Rådet inden for de sidste par år gennemført en række foranstaltninger med henblik på at modernisere statsstøttekontrollen. En samlet, sammenhængende og effektiv ordning giver Kommissionen mulighed for at råde over et regelsæt, der sikrer, at den kan koncentrere sine aktiviteter om sager, der har en reel indvirkning på det fælles marked og som letter de administrative begrænsninger, der hviler på virksomhederne samtidig med at gennemsigtigheden øges. Procedureforordningen (Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999) trådte i kraft 16. april 1999. Et andet aspekt af moderniseringen af statsstøttekontrollen blev indført i forbindelse med forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998, som giver Kommissionen mulighed for at vedtage gruppefritagelsesforordninger for statsstøtte. Den 28. juli vedtog Kommissionen tre udkast til gruppefritagelsesforordninger vedrørende statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, uddannelsesstøtte og de minimis-reglen. Hovedformålet går ud på at frigøre ressourcer fra at behandle en række standardspørgsmål, hvor vurderingen af foreneligheden med EU-reglerne normalt ikke giver anledning til problemer".

(15) EFT C 51 af 23.2.2000, s. 1 (ordfører: Edoardo Bagliano).

(16) EFT C 116 af 28.4.1999, s. 22 (ordfører: Giacomo Regaldo).

(17) Jf. "Konkurrenceregler vedrørende horisontale samarbejdsaftaler - meddelelse i overensstemmelse med artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 1821/71 af 20. december 1971 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af aftaler, afgørelser og samordnet praksis, som ændret ved forordning (EØF) nr. 2743/72" offentliggjort i EFT C 118 af 27.4.2000, hvortil er føjet to udkast til forordning om fritagelse i overensstemmelse med artikel 81, stk. 3, for forsknings- og udviklingsaftaler samt aftaler om specialisering og et udkast til "Retningslinjer for anvendelse af EF-traktatens artikel 81 på horisontalt samarbejde".

(18) Oplysninger om indsatsen på nationalt plan i overensstemmelse med EU's konkurrenceprincipper indgår også i den 29. beretning, hvis boks 2 handler om samarbejde med de nationale myndigheder og eventuelt med de nationale domstole. ØSU mener dog, at ordningen med decentralisering og gennemsigtighed, som man bevæger sig i retning af, forudsætter mere systematiske og nuancerede oplysninger, hvilket de nye samarbejdsforbindelser, der skal tilvejebringes, så vidt muligt bør medføre.

(19) I forordet omtales muligheden for at indføre "et statsstøtteregister" og en "resultattavle"; Det hedder videre følgende: "Registret skal indeholde faktiske oplysninger om alle statsstøttebeslutninger, mens resultattavlen skal vejlede medlemsstaterne, således at de kan vurdere cost/benefit-konsekvenserne af deres statsstøttepolitik mere nøjagtigt. Den årlige oversigt over statsstøtten i EU vil også fortsat blive forbedret og komme til at indeholde en mere detaljeret vurdering af statsstøtteudgifterne".

(20) I kommentaren står der bl.a. følgende: "I et fællesskab bestående af 15 medlemsstater med stærkt integrerede økonomier bør det ikke længere være overladt til ét organ at anvende samtlige konkurrenceregler, ikke blot ud fra de effektivitetsårsager, der er nævnt ovenfor, men også for at sikre, at Europas borgere betragter konkurrencepolitikken positivt og anser den for at spille en vigtig rolle i deres daglige tilværelse. Beskyttelsen af forbrugernes og dermed de europæiske borgeres interesser er et centralt element i Fællesskabets konkurrencepolitik, selv om offentligheden ikke altid har denne opfattelse. Ved at give forbrugerne mulighed for at henvende sig til de nationale konkurrencemyndigheder og domstole vil vi nå et langt stykke fremad, når det gælder om at forbedre de europæiske borgeres opfattelse af konkurrencepolitikken og de fordele, den giver dem".

(21) Det bemærkes videre i beretningen, at "forbrugerne og forbrugerorganisationerne kan være til stor hjælp ved påvisning af konkurrencebegrænsende praksis ... Volkswagen-sagen er stadig kun et enkeltstående tilfælde. Kommissionen vil udvide forbindelserne med forbrugerorganisationerne og, mere generelt, med EU's borgere. Kommissionen overvejer, om det vil være hensigtsmæssigt at tilrettelægge møder af forskellig slags med forbrugerne".

(22) Jf. dokumentet med titlen "Konkurrencepolitikken i Europa og borgerne", offentliggjort af Europa-Kommissionen i juni 2000.

(23) Artikel 18 i Kommissionens forordning (EF) nr. 447/98 af 1. marts 1998 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser.