it'&-
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 14.02.1997 
KOM(96) 724 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
DEN EUROPÆISKE UNIONS OPFØLGNING 
AF VERDENSTOPMØDET OM SOCIAL UDVIKLING 

Sammendrag 
På verdenstopmødet om social udvikling i marts 1995 i København vedtog stats- og 
regeringscheferne en erklæring og et handlingsprogram centreret om tre emner: udryddelse af 
fattigdom, forøgelse af den produktive beskæftigelse og nedbringelse af arbejdsløsheden samt 
social integration. 
De af Den Europæiske Union gennemførte politikker på nationalt plan og fællesskabsplan 
svarer allerede i vid udstrækning til de forpligtelser, der blev indgået i København. Formålet 
med nærværende opfølgende meddelelse er - ud fra de hovedretningslinjer, som Den 
Europæiske Union udstedte under forberedelsen af topmødet og på selve mødet - at indkredse 
et begrænset antal emner, som Unionen passende vil kunne foretage en særlig opfølgning af 
Dette gør det dog ikke mindre nødvendigt at videreføre bestræbelserne for at fremlægge EU's 
fælles holdninger til en række forskellige problemer, der vil blive drøftet i forbindelse med 
opfølgningen af topmødet på FN-plan. 
Det foreslås tillige, at der arrangeres en række ekspertmøder til opfølgning og evaluering af 
Den Europæiske Unions gennemførelse af de i København indgåede forpligtelser. 
DEN EUROPÆISKE UNIONS OPFØLGNING 
AF VERDENSTOPMØDET OM SOCIAL UDVIKLING 
Indledning 3 
1 FEM AKTIONSOMRÅDER 4 
1.1 Udvikling af den sociale dimension i international institutionel 
sammenhæng 4 
1.2 Indføjelse af bestemmelser om overholdelse af de grundlæggende 
sociale rettigheder og fremme af den sociale og menneskelige udvikling 
i de bilaterale aftaler 5 
1.3 Integrering af fattigdomsbekæmpelsen i udviklingsforanstaltningeme 
og videreførelse af initiativerne til bekæmpelse af social udstødning 
inden for Fællesskabet 7 
1.4 Fastholdelse af beskæftigelsen som et højt prioriteret led i de økonomiske 
og sociale politikker 9 
1.5 Sikring af respekten for og beskyttelsen af indvandrere, bekæmpelse af 
racisme og fremmedhad 10 
2. UDVIDELSE OG LEVENDEGØRELSE AF DEBATTEN I PAGT MED 
TOPMØDETS ÅND 11 
2.1 Fremme af det civile samfunds medvirken 11 
2.2 Tilrettelæggelse af ekspertmøder til drøftelse af, hvorledes 
handlingsprogrammet fra topmødet i København kan gennemføres .'.. 11 
DEN EUROPÆISKE UNIONS OPFØLGNING 
AF VERDENSTOPMØDET OM SOCIAL UDVIKLING 
Indledning 
Topmødet i København, den første verdenskonference om emnet social udvikling, gav det 
internationale samiimd lejlighed til at formulere principperne for en integreret udviklingspolitik 
centreret om det enkelte menneske. Denne politik er baseret på en række fælles værdier og 
understreger de snævre forbindelser, der består mellem mål som respekten for 
menneskerettighederne, lige muligheder for mænd og kvinder, mindskelse af fattigdom og 
uligheder, øget beskæftigelse, overholdelse af de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, 
integrering af ugunstigt stillede befolkningsgrupper, for blot at nævne de allervigtigste blandt 
disse mål. Topmødet i København er således én af de mange konferencer i den seneste tid, der 
har været centreret om den menneskelige udvikling (Rio, Wien, Kairo, Beijing). 
I forbindelse med det forberedende arbejde fremlagde Kommissionen en meddelelse 
(KOM(94) 669) om indkredsning af EU's prioriterede tiltag på mødet i København, dels med 
hensyn til de multilaterale forpligtelser, med det formål at opfordre alle lande til at fastsætte en 
række konkrete mål for den sociale udvikling, at fremme de sociale rettigheder under 
henvisning til ILO-konventionerne, og at mindske ulighederne, dels med hensyn til de 
prioriterede tiltag, der bør integreres i Fællesskabets bilaterale forbindelser til lande, der 
modtager finansiel bistand eller nyder godt af handelsmæssige præferencer. 
Formålet med denne opfølgende meddelelse er at undersøge, hvilke konkrete følger Den 
Europæiske Union bør drage af de i København indgåede forpligtelser. Selv om Kommissionen 
er af den opfattelse, at samtlige forpligtelser og foranstaltninger, der er indeholdt i erklæringen 
og handlingsprogrammet, bør gennemføres (og de politikker, der allerede er gennemført på 
nationalt plan og fællesskabsplan, opfylder i vid udstrækning disse mål), så ser det dog ud til, at 
der blandt emnerne i de dokumenter, der blev vedtaget i København, og de hovedretningslinjer, 
som Den Europæiske Union udstedte under forberedelsen af topmødet og på selve mødet, 
forekommer fem aktionsområder, der især egner sig til at blive gjort til genstand for særlige 
forslag til opfølgning fra Unionens side. Det drejer sig om følgende emner: 
det internationale institutionelle miljø 
indføjelse af bestemmelser om de grundlæggende sociale rettigheder i de bilaterale 
aftaler 
bekæmpelse af fattigdom 
prioritering af beskæftigelsen i de økonomiske og sociale politikker 
respekt for og beskyttelse af indvandrere, bekæmpelse af racisme og fremmedhad. 
Indkredsningen af disse fem tiltag gør det dog ikke mindre nødvendigt at videreføre 
bestræbelserne for at fremlægge EU's fælles holdninger til forskellige emner, der vil blive taget 
op i forbindelse med opfølgningen af topmødet på FN-plan 
Desuden er Fællesskabet specielt opsat på at virkeliggøre princippet om det civile samlunds 
medvirken; det agter at fremme en sådan medvirken ved at tage en række konkrete initiativer. 
Med det formål at fremme princippet om en integreret politik til fordel for den sociale 
udvikling, således som den blev indledt i København, og at sikre kontinuitet i Fællesskabets 
engagement i form af en sammenhængende opfølgning, foreslår Kommissionen tillige, at der 
arrangeres ekspertmøder med henblik på en evaluering af den praktiske gennemførelse af de i 
København indgåede forpligtelser. 
1. FEM AKTIONSOMRÅDER 
1.1 UDVIKLING AF DEN SOCIALE DIMENSION I INTERNATIONAL 
INSTITUTIONEL SAMMENHÆNG 
Samtidig med, at drøftelserne i København bekræftede, at det primære ansvar for den sociale 
udvikling påhviler de enkelte lande, fremhævedes dog også den stigende betydning, som det 
internationale institutionelle miljø har fået. I forbindelse med økonomiens stadig mere globale 
karakter, intensiveringen af samhandelen og udbredelsen af mange tendenser til at omfatte hele 
verden, gør de nationale politikkers tab af autonomi det nødvendigt med et øget internationalt 
samarbejde. 
Nødvendigheden af at omforme det internationale institutionelle system har også påkaldt G7-
landenes opmærksomhed. På møderne i Halifax og Lyon beskæftigede de vigtigste 
industrialiserede lande sig med følgerne af denne globalisering i form af en stigende indbyrdes 
afhængighed, både mellem landenes politik på et bestemt område og mellem vidt forskellige 
politikker, der alle øver indflydelse på den langsigtede udvikling. I Lyon slog de også til lyd for 
et nyt udviklingspartnerskab, der bl.a. skal omfatte de sociale aspekter af udviklingen, og som 
skal inddrage såvel udviklingslandene som de bilaterale og multilaterale donorer. 
De beslutninger, der blev truffet af Det Europæiske Råd i den seneste tid, viser, at EU nu er på 
vej hen imod en mere integreret politik: bekæmpelsen af arbejdsløsheden og nedbringelsen af 
de offentlige underskud bør gå hånd i hånd; et endnu snævrere samarbejde mellem Rådet 
(sociale anliggender) og Rådet (økonomi og finans) skulle gøre det muligt at behandle disse 
spørgsmål på en sammenhængende måde. 
På internationalt plan er der helt entydigt et behov for at sikre gunstige betingelser for vækst og 
stabilitet, samtidig med at man arbejder for jobskabelse og respekt for de arbejdsvilkår, der er 
forhandlet til rette i en multilateral sammenhæng (ILO). 
Beskæftigelsen har i de senere år afgjort været genstand for en øget opmærksomhed i de 
internationale fora, bl.a. i forbindelse med møderne mellem G7-landene (konferencerne i 
Detroit og Lille) og i den internationale organisationers arbejdsprogrammer (Europarådet, 
OECD). Dog har samarbejdet mellem de internationale institutioner på beskæftigelsesområdet 
hidtil kun givet beskedne resultater. Blandt de opmuntrende tegn kan dog nævnes etableringen 
af de første kontakter mellem Den Internationale Valutafond og ILO og oprettelsen af en task 
force vedrørende varig beskæftigelse og udholdelige levevilkår under Det Administrative 
Udvalg for Koordinering (ACC) i FN. 
Forslag til retningslinjer 
På baggrund af den særlige rolle, der i handlingsprogrammet tildeles ILO på 
beskæftigelsesområdet, både med hensyn til arbejdets kvantitet og kvalitet, mener 
Kommissionen, at det er af afgørende betydning at sikre et mere snævert samarbejde mellem 
denne organisation og de institutioner, der virker på tre andre nøgleområder, dvs. IMF for de 
makroøkonomiske politikkers vedkommende. Verdensbanken med hensyn til 
udviklingsspørgsmål, især struktur- og sektorpolitikken, og WTO for handelspolitikkens 
vedkommende. Dette samarbejde skal supplere de i Halifax aftalte og i Lyon opfulgte 
retningslinjer, således at det internationale samfund udstyres med alle de konkrete redskaber, 
der er nødvendige for at sikre en bedre sammenhæng mellem de internationale politikker. 
I Kapitel V i det i København vedtagne handlingsprogram behandles spørgsmålene om 
opfølgning, og i den analyse, der danner grundlag herfor, understreges nødvendigheden af en 
bedre integrering af de økonomiske og sociale dimensioner i udarbejdelsen og gennemførelsen 
af diverse politikker. Rent praktisk stilles der bl.a. forslag om - eventuelt i tilslutning til 
møderne i Verdensbankens og IMF's udviklingsudvalg - at arrangere fællesmøder på højt plan 
med generalsekretæren for De Forenede Nationer, IMF, Verdensbanken, ILO, De Forenede 
Nationers fonde og programmer og andre relevante instanser, med det formål at drøfte den 
praktiske gennemførelse af erklæringen og handlingsprogrammet. 
Kommissionen mener, at Den Europæiske Union bør understøtte tanken om sådanne møder 
(omhandlet i stk. 95g), og at den bør anbefale FN's generalforsamling, at generalsekretæren 
opfordres til fra og med 1996 at indkalde til sådanne møder med regelmæssige mellemrum 
inden for rammerne af det administrative koordineringsudvalg. 
Kommissionen bør også støtte denne tanke i forbindelse med drøftelserne i G7 om 
internationale institutioner, især ud fra de mål, der blev fastlagt i Lyon om en styrkelse af 
sammenhængen i indsatsen. 
ECOSOC (FIsTs Økonomiske og Sociale Råd) har en central rolle at spille med hensyn til at 
sikre en koordineret opfølgning af de store konferencer på det økonomiske og sociale område 
og inden for beslægtede områder, med henblik på at undgå overlapninger og for at fremme en 
integreret indfaldsvinkel. FN's Kommission tor Social Udvikling bør styrkes og bistå ECOSOC 
i kraft af et flerårigt tematisk arbejdsprogram, der bør staiktureres ud fra topmødets tre 
centrale temaer. 
1.2 INDFØJELSE AF BESTEMMELSER OM OVERHOLDELSE AF DE 
GRUNDLÆGGENDE SOCIALE RETIIGIIEDIR OG FREMME AF DEN 
SOCIALE OG MENNESKELIGE UDVIKLING I DE BILATERALE 
AFTALER 
I Den Europæiske Unions forbindelse til tredjelande har den udviklet en politik vedrørende 
menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, der omfatter et bredt spektrum af 
foranstaltninger. Med henblik herpå udsendte Kommissionen i november 1995 en meddelelse 
med titlen: "Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspekter af menneskerettighederne 
- fra Rom- til Maastricht-traktaten og i tiden fremover" 
Specielt hvad angår forholdet til tredjelande, har der siden 1992 i aftaler med disse lande skullet 
indføres en bestemmelse, der betegnede menneskerettighederne som et væsentligt element i 
aftalerne. Denne bestemmelse refererer til samtlige rettigheder, ikke blot de civile og politiske 
rettigheder, men også retten til udvikling og de økonomiske, kulturelle og sociale rettigheder. I 
Kommissionens meddelelse fra maj 1995 om "Hvorledes overholdelsen af de demokratiske 
principper og menneskerettighederne indgår i aftalerne mellem Fællesskabet og tredjelande" 
har den gjort rede for betydningen af denne bestemmelse. 
Specielt for så vidt angår de sociale rettigheder, drager Fællesskabet omsorg for, at der tages 
tilbørligt hensyn hertil. I den forbindelse vedtog Rådet (udvikling) i november 1996 en 
resolution om den menneskelige og sociale udvikling og Den Europæiske Unions 
udviklingspolitik. Hvidbogen, som skal tjene som vejledning for de central- og østeuropæiske 
lande med henblik på forberedelsen til integreringen i det indre marked, omfatter også de 
sociale aspekter. Desuden rummer det nye Euro-Middelhavspartnerskab, som vedtaget af Det 
Europæiske Råd i Cannes, et væsentligt afsnit om sociale og menneskerettighedsmæssige 
aspekter. 
I det afsnit af handlingsprogrammet, der er viet højnelsen af arbejdets kvalitet, forpligter alle de 
regeringer, der var repræsenteret i København, sig til at fremme respekten for de 
grundlæggende arbejdstagerrettigheder, herunder at anvende ILO-konventionerne (for de 
landes vedkommende, der har tiltrådt disse), eller at overholde de principper, der danner 
grundlag for konventionerne (for de øvrige landes vedkommende). 
I tilknytning til Fællesskabets bilaterale forbindelser og dets ydelse af bistand og 
handelsmæssige præferencer bør det først og fremmest satse på de lande, der træffer konkrete 
foranstaltninger til indfrielse af disse forpligtelser. 
Forslag til initiativer 
a) Den Europæiske Union har i sine eksterne forbindelser udviklet en politik vedrørende 
menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, der omfatter et bredt 
spektrum af foranstaltninger. I den henseende vedtog Kommissionen i november 1995 
en meddelelse om "Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspekter af 
menneskerettighederne - fra Rom- til Maastricht-traktaten og i tiden fremover". 
Specielt hvad angår forholdet til tredjelande, har der siden 1992 i aftaler med disse 
lande skullet indføres en bestemmelse, der betegnede menneskerettighederne som et 
væsentligt element i aftalerne. Denne bestemmelse refererer til samtlige rettigheder, 
ikke blot de civile og politiske rettigheder, men også retten til udvikling og de 
økonomiske, kulturelle og sociale retligheder I Kommissionens meddelelse fra maj 
1995 om "Hvorledes overholdelsen af de demokratiske principper og 
menneskerettighederne indgår i aftalerne mellem Fællesskabet og tredjelande" har den 
gjort rede for betydningen af denne bestemmelse. 
Dialogen mellem Unionen og udviklingslandene omfatter således naturligvis disse 
spørgsmål 
b) Unionen påser, at udvikling af de menneskelige ressourcer, i kraft af uddannelse og 
erhvervsuddannelse og forbedring af levevilkårene for de ugunstigt stillede 
befolkningsgrupper, udgør en integrerende del af den økonomiske og sociale udvikling. 
I forbindelse med menneskerettighederne erkender den nødvendigheden af at beskytte 
arbejdstagernes grundlæggende rettigheder under hensyntagen til principperne om 
forbud mod tvangsarbejde og børnearbejde, foreningsfrihed, organisationsfrihed og ret 
til kollektive forhandlinger og princippet om ikke-forskelsbehandling. 
I Fællesskabets samarbejde med tredjelandene vil spørgsmålene om beskæftigelse og 
respekt for de grundlæggende sociale rettigheder eventuelt blive undersøgt, og 
mulighederne for samarbejde på det sociale område vil eventuelt blive udforsket. 
c) Og med henblik på 
at fremme undersøgelser og landenes egen fastsættelse af konkrete mål for 
sociale fremskridt med hensyn til beskæftigelse, sundhed, uddannelse og 
fattigdomsbekæmpelse samt udformningen af politikker på dette område; 
at fremme udviklingen af en dialog mellem regeringerne, arbejdsmarkedets 
parter og grupper i det civile samfund vedrørende spørgsmål om beskæftigelse, 
sundhed og uddannelse; 
at gennemføre konkrete foranstaltninger og programmer med henblik på at 
fremme målene for den sociale udvikling og gøre overholdelsen af ILO-
konventionerne effektiv. 
For at Fællesskabet kan gennemføre denne del af samarbejdet på det sociale område bør det 
tilstræbe et tættere samarbejde, eventuelt udarbejdelse af fælles samarbejdsprogrammer, med 
særlige institutioner og organer såsom UNDP, ILO og de europæiske arbejdsmarkedspartnere. 
Desuden mener Kommissionen, at der findes et vigtigt middel til at styrke den sociale 
dimension i forbindelse med Fællesskabets iværksættelse af udviklingssamarbejde med 
udviklingslandene, især med de lande, der er særlig ugunstigt stillet. På grundlag af den 
forpligtelse, der er indeholdt i handlingsprogrammet fra verdenstopmødet om den sociale 
udvikling går det ud på - efter fælles aftale - at bevilge mindst 20% af Fællesskabets offentlige 
udviklingsbistand til de grundlæggende sociale programmer, sammen med mindst 20% af de 
offentlige udgifter, som udviklingslandene anvender til samme formål. 
1.3 INTEGRERING AF FATTIGDOMSBEKÆMPELSEN I UDVIKLINGS-
FORANSTALTNINGERNE OG VIDEREFØRELSE AF INITIATIVERNE 
TIL BEKÆMPELSE AF SOCIAL UDSTØDNING INDEN FOR 
FÆLLESSKABET 
1.3.1. I det på topmødet i København vedtagne handlingsprogram anbefales det, at der 
iværksættes nationale strategier, der fastsætter eksplicitte mål for mindskelse af fattigdommen 
og udryddelse af den allerværste fattigdom, og at disse mål integreres i de samlede økonomiske 
og sociale politikker, der føres på lokalt, nationalt eller regionalt plan. Programmet lægger også 
op til et styrket internationalt samarbejde, til en understøttelse af de internationale institutioner 
og til en mobilisering af såvel den offentlige som den private sektor, så de kan bidrage til 
realiseringen af de nationale mål for nedbringelse af fattigdommen. 
På EU-plan og i forbindelse med EU's udviklingssamarbejde er bekæmpelsen af fattigdom et af 
de højtprioriterede områder, hvor medlemsstaterne og Fællesskabet agter at styrke 
samordningen af deres politikker og deres foranstaltninger ude i marken. I december 1993 
vedtog Rådet en række nye generelle retningslinjer, der bl.a lægger vægt på den i bund og 
grund politiske dimension af fattigdomsbekæmpelsen, der kun kan lykkes, hvis der er en varig 
politisk vilje bagved til at mindske ulighederne ved fordelingen af resultaterne af den 
økonomiske vækst samt skævhederne ved adgangen til de produktive ressourcer og til de 
sociale serviceydelser. I den forbindelse bør der især satses på at skabe lige muligheder for 
kvinder og mænd. Den af Rådet fastlagte politik er et integreret, langsigtet tiltag, der omfatter 
samtlige instrumenter inden for udviklingssamarbejdet, og hvor vægten er lagt på en dialog om 
de politikker, der skal føres, mellem kapitalindskyderne og modtagerlandenes myndigheder, 
samt på aktiv medvirken fra de berørte befolkningers side. 
For at Fællesskabet bedre kan understøtte udviklingslandenes interne politik til mindskelse af 
fattigdommen og ulighederne og finindstille prioriteringen af dets udviklingsprojekter og -
programmer, bør det satse mere på udviklingen af analyse- og informationsinstrumenter og 
integrere dem rent praktisk i de forskellige områder for udviklingssamarbejde. 
Forslag til initiativer 
I den dialog om diverse politikker, som Fællesskabet fører med udviklingslandene, bør der 
systematisk tages højde for en analyse af fattigdomssituationen, på basis af sociale indikatorer 
og en vurdering af den nationale politiske indsats til fordel for en mindskelse af fattigdom og 
uligheder, f eks. ved hjælp af en indikator for, hvor stor en del af de offentlige udgifter der 
afsættes til de grundlæggende sociale ydelser i forhold til de øvrige udgifter, der ikke går til 
direkte produktion, eller en vurdering af, hvilke hindringer der er for, at ikke alle, især 
kvinderne, har adgang til produktionsmidler og -virksomhed. 
Sideløbende hermed vil Fællesskabet forbedre sit eget system til analyse og evaluering af dets 
udviklingsprogrammer, således at det bliver muligt at foretage en mere præcis vurdering af 
disse programmers indvirkning på fattigdommen. 
Endvidere kunne Fællesskabet overveje at øge sin indsats med hensyn til oplysning om 
udviklingsarbejdet for at opnå en større bevidstgørelse af den offentlige mening i Europa 
omkring fattigdomsproblemerne rundt om i verden. 
1.3.2 Der bør også drages omsorg for, at de økonomiske fremskridt, der gøres i Unionen, 
bliver til fordel for alle. 
Som det er fremgået af de undersøgelser, der er foretaget i forbindelse med topmødet, så 
udvikler der sig en række eksempler på social udstødning i de industrialiserede økonomier, der 
er konfronteret med diverse strukturomlægninger. 
Kommissionen agter - således som den allerede har givet udtryk for i det sociale 
handlingsprogram på mellemlang sigt - fortsat at følge denne udvikling med største 
opmærksomhed I løbet af 1996 er der blevet arrangeret en europæisk debat om social 
udstødning, ligesom der er blevet fremlagt en beretning om alle de fællesskabsforanstaltninger, 
der gennemføres på dette område. 
For så vidt angår Den Europæiske Socialfond, har bekæmpelsen af social udstødning siden 
1989 indgået blandt de prioriterede tiltag. Et af de vigtigste mål for indsatsen er at bekæmpe 
langtidsledigheden og lette integreringen af unge i arbejdslivet samt af de mange personer, der 
tilhører de særlig udsatte grupper (narkomaner, indvandrere, tidligere straffede personer mv). 
Med hensyn til ligestillingen af mænd og kvinder, er dette princip integreret i samtlige 
Fællesskabets politikker og foranstaltninger. 
For øjeblikket er 5,6 milliarder ECU øremærket til bekæmpelse af udstødning fra 
arbejdsmarkedet. 
Fællesskabets beskæftigelsesinitiativ gør det muligt at føre en mere smidig politik, at tage højde 
for samtlige aspekter af udstødningen og at behandle denne i sin helhed. 730 mio. ECU er afsat 
til at bekæmpe social udstødning inden for det initiativ, der går under betegnelsen Horizon. 
1.4 FASTHOLDELSE AF BESKÆFTIGELSEN SOM ET HØJT PRIORITERET 
LED I DE ØKONOMISKE OG SOCIALE POLITIKKER 
I erklæringen og handlingsprogrammet fra København står jobskabelse, nedbringelse af 
ledigheden og fremme af anstændigt betalt arbejde i centrum for den økonomiske og sociale 
politik og strategi for en bæredygtig udvikling. De deltagende regeringer forpligtede sig til at 
føre en aktiv beskæftigelsespolitik og at opprioritere den nationale og internationale 
beskæftigelsesfremmende politik 
I handlingsprogrammet fremhæves beskæftigelsens altafgørende rolle som middel til 
nedbringelse af fattigdommen og som middel til social integration. Der lægges vægt på et 
udbygget samarbejde på alle planer mellem det offentlige, arbejdsmarkedets parter og det civile 
samfund. Investeringen i undervisning og erhvervsuddannelse er af afgørende betydning for 
den økonomiske vækst og dermed også for beskæftigelsen og med henblik på at øge mænds 
og kvinders tilpasningsevne i lyset af de verdensomspændende ændringer af økonomien. 
Beskæftigelsespolitikken bør desuden sikre lige muligheder for mænd og kvinder samt 
overholdelsen af princippet om, at der ikke må udøves racemæssig/etnisk, religiøs eller anden 
forskelsbehandling. 
Den Europæiske Union har gjort indsatsen til fordel for beskæftigelsen til en af dens centrale 
opgaver. I den strategi, der er udformet, i sammenhæng med den makroøkonomiske politik, 
der tager sigte på valutamæssig stabilitet og nedbringelse af de alt for stor offentlige 
underskud, er der fastlagt fem nøgleområder, der har meget stor betydning for jobskabelsen: 
En forbedring af beskæftigelsesudsigterne gennem investering i erhvervsuddannelse 
Forøgelse afvækstens arbejdskraftintensitet 
Nedbringelse af de indirekte lønomkostninger til fordel for oprettelse af nye 
arbejdspladser 
Effektivisering af arbejdsmarkedspolitikkerne 
Foranstaltninger til fordel for de grupper, der er særligt hårdt ramt af arbejdsløsheden. 
Det Europæiske Råd i Essen anmodede medlemsstaterne om at omsætte disse henstillinger 
inden for de enkelte landes politik i et flerårigt program, under hensyntagen til hvert lands 
særlige økonomiske og sociale situation. I december 1995 fastslog Det Europæiske Råd i 
Madrid på ny, at jobskabelsen udgør det vigtigste sociale, økonomiske og politiske mål for Den 
Europæiske Union og dens medlemsstater. For første gang blev der i den beretning, der i 
fællesskab blev fremlagt af Rådet (økonomi og finans, arbejds- og socialministrene) og 
Kommissionen påpeget en række sammenfaldende tendenser i forbindelse med analysen af den 
fremgangsmåde, der bør følges, så det økonomiske opsving kan gå hånd i hånd med en 
væsentlig bedring af beskæftigelsessituationen 
I juni 1996 stillede kommissionsformand Santer forslag om en europæisk solidaritetspagt for 
beskæftigelse med henblik på at mobilisere alle berørte parter, gøre maksimalt brug af den 
europæiske multiplikatoreffekt og give bestræbelserne til bekæmpelse af ledigheden en 
mellemlang og langsigtet dimension. Denne politik, der indeholdt en skitse til en lang række 
foranstaltninger, blev hilst velkommen af Den Europæiske Råd i Firenze, der understregede 
behovet for at sætte fornyet skub i jobskabelsesstrategien. 
Ovennævnte fælles beretning og forslaget til solidaritetspagt blev fulgt op af Det Europæiske 
Råd i Dublin med en erklæring om beskæftigelsen, hvori der opregnes en række konkrete, 
ønskelige foranstaltninger med henblik på (1) at øge arbejdsmarkedets effektivitet og 
investeringen i menneskelige ressourcer, (2) at yde støtte til de mest sårbare grupper i 
samfundet, (3) at gøre beskatningsordningerne og socialsikringssystememe mere 
beskæftigelsesvenlige, (4) at modernisere markederne for varer og tjenesteydelser, (5) at øge 
konkurrenceevnen og (6) at fremme udviklingen i lokalsamfundet. 
Forslag til retningslinjer 
Den beslutsomme indsats, Den Europæiske Union har indledt i snævert samarbejde med 
arbejdsmarkedets parter vil - i forbindelse med en undersøgelse af forbilledlige former for 
praksis - kunne få positive afsmittende virkninger og vil kunne sammenholdes med andre 
initiativer inden for en bredere international ramme. I betragtning af den særlige rolle, der i 
handlingsprogrammet tildeles ILO på beskæftigelsesområdet, foreslår Kommissionen, at der 
regelmæssigt afholdes møder mellem de to institutioner. Drøftelserne om beskæftigelsen bør 
også fortsætte inden for rammerne af OECD og G-7. 
1.5 SIKRING AF RESPEKTEN FOR OG BESKYTTELSEN AF 
INDVANDRERE, BEKÆMPELSE AF RACISME OG FREMMEDHAD 
I erklæringen fra topmødet i København forpligter regeringerne sig til at sørge for beskyttelsen 
af de vandrende arbejdstagere, som fastlagt i de nationale og internationale retlige 
instrumenter, at bekæmpe tilfælde af racisme og fremmedhad og at fremme tolerancen i 
samfundene. Respekten for menneskerettighederne og for den enkeltes grundlæggende 
frihedsrettigheder, for den kulturelle og religiøse mangfoldighed, social retfærdighed og lige 
muligheder er alle væsentlige elementer til skabelse af mere humane, tolerante og retfærdige 
samfund. 
Planlagte initiativer 
I henhold til Kommissionens sociale handlingsprogram på mellemlang sigt agter den i 
den nærmeste fremtid at fremlægge en henstilling til medlemsstaterne, med henblik på 
at tilskynde disse til at ratificere De Forenede Nationers konvention fra 1990 om 
forbedring af indvandrernes og deres familiers situation. 
10 
I medfør af Kommissionens sociale handlingsprogram skal der også fremlægges en 
henstilling til medlemsstaterne, hvori de opfordres til at lette adgangen til beskæftigelse 
for statsborgere fra tredjelande med varigt og lovligt ophold i EU i en anden 
medlemsstat end bopælslandet, såfremt de ledige stillinger ikke kan besættes med enten 
statsborgere i Den Europæiske Union eller statsborgere fra tredjelande, der er lovligt 
bosat i den pågældende medlemsstat. Det bør her præciseres, at de statsborgere fra 
tredjelande, der er lovligt og varigt bosiddende i en medlemsstat, ikke for øjeblikket har 
ret til at flytte til en anden medlemsstat med henblik på udøvelse af erhvervsaktivitet. 
I december 1995 vedtog Kommissionen en meddelelse om racisme, fremmedhad og 
antisemitisme, dels med det formål at samordne Kommissionens aktiviteter på disse 
områder, dels for at foreslå visse retningslinjer for den fremtidige indsats. Denne 
meddelelse er ledsaget af et forslag til Rådet om at gøre året 1997 til "Det europæiske 
år mod racisme". 
2. UDVIDELSE OG LEVENDEGØRELSE AF DEBATTEN I PAGT MED 
TOPMØDETS ÅND 
2.1 FREMME AF DET CIVILE SAMFUNDS MEDVIRKEN 
1 erklæringen og handlingsprogrammet fra topmødet bekræftes tanken om et samfund for alle, 
hvor hver enkeltperson med diverse rettigheder og forpligtelser har en aktiv rolle at spille. 
Regeringerne opfordres til at tilskynde alle til at tage aktivt del i samfundslivet. 
Planlagte initiativer 
Kommissionen har besluttet at indkalde til et europæisk forum hver attende måned for at drøfte 
socialpolitikken. Formålet med dette forum skal være at samle en så bred vifte som muligt af 
relevante organisationer. Uden på nogen måde at forklejne den rolle, som arbejdsmarkedets 
parter spiller, mener Kommissionen, at de mange ONG'er og andre repræsentative 
organisationer også bør høres om en lang række sociale spørgsmål. Det første europæiske 
forum fandt sted i marts måned 1996. 
2.2 TILRETTELÆGGELSE AF EKSPERTMØDER TIL DRØFTELSE AF, 
HVORLEDES HANDLINGSPROGRAMMET FRA TOPMØDET I 
KØBENHAVN KAN GENNEMFØRES 
Der bør indkaldes til ekspertmøder i 1997 og 1999 med henblik på at følge udviklingen inden 
for de vigtigste emner, der blev drøftet i København, og med henblik på at gøre status over 
såvel de interne som eksterne aspekter af EU's politikker, med sigte på FN-
Generalforsamlingens særlige møderække år 2000, hvor man vil drøfte, hvordan det er gået 
med gennemførelsen af handlingsprogrammet fra verdenstopmødet i København. 
11 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 724 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 05 
Katalognummer : CB-C0-96-736-DA-C 
ISBN 92-78-14157-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
12,