KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15.12,1995 
KOM(95) 711 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM KALVES VELFÆRD 

FORORD 
Artikel 6 i Rådets direktiv 91/629 om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse 
af kalve(1) foreskriver i første punktum følgende: 
"Senest den 1. oktober 1997 forelægger Kommissionen Rådet en rapport, der udarbejdes på 
grundlag af en udtalelse fra Den Videnskabelige Veterinærkomité om det eller de intensive 
opdrætssystemer, der ud fra et patologisk, zooteknisk, fysiologisk og adfærdsmæssigt 
synspunkt opfylder kravene til kalves velfærd, samt om de forskellige systemers 
samfundsøkonomiske følgevirkninger, ledsaget af relevante forslag, der bygger på rapportens 
konklusioner." 
Ministerrådet (landbrugsministrene) opfordrede på sit møde i januar 1995 Kommissionen til 
at forelægge denne rapport snarest muligt. 
På Kommissionens anmodning oprettede Den Videnskabelige Veterinærkomité 
(dyrevelfærdssektionen) en arbejdsgruppe, bestående af eksperter, som skulle udarbejde en 
betænkning, under forsæde af professor D.M. Broom, Department of Clinical Veterinary 
Medicine, Cambridge University. Arbejdsgruppens medlemmer, der blev valgt ud fra deres 
videnskabelige ekspertise i sagen og ikke som repræsentanter for deres hjemland, var 
nedenstående: 
Prof. D.M. Broom, Department of Clinical Veterinary Medicine, University of Cambridge, UK, 
assisteret af R. Kirkden fra samme afdeling 
Dr H.J. Blokhuis, Institute for Animal Science and Health, Zeist, NL 
Dr E. Canali, Istituto di Zootecnica Veterinaria, Université di Milano, IT 
Prof. A.A. Dijkhuizen, Wageningen Agricultural University, NL 
Dr R. Fallon, Grange Research Centre, IRL 
Dr P. Le Neindre, Institut National de la Recherche Agronomique, Theix, FR 
Prof. H. Saloniemi, College of Veterinary Medicine, Helsinki, Fl 
Prof. A.J.F. Webster, Dept. of Clinical Veterinary Science, Bristol University, UK 
Dr P. Van Houwelingen, Europa-Kommissionen (sekretær) 
Arbejdsgruppen har forelagt Den Videnskabelige Veterinærkomité sit betænkningsforslag. 
Komitéen har på grundlag af arbejdsgruppens betænkningsforslag udarbejdet sin udtalelse 
og forelagt den for Kommissionen. Udtalelsen vil blive sendt særskilt til Europa-Parlamentet 
og Rådet. Nærværende meddelelse bygger på Den Videnskabelige Veterinærkomités 
betænkning. 
(1) EFT nr. L 340 af 11.12.1991, s. 28. 
INDLEDNING 
Velfærd 
Dyr har udviklet fysiologiske og adfærdsmæssige metoder for at klare de forskellige 
vanskeligheder, de kommer ud for i deres levetid. Eftersom alle dyr har udviklet sig således, 
at den enkelte art er tilpasset på en særlig måde til et særligt miljø, må de pågældende dyrs 
specifikke miljø, fysiologi og adfærd altid tages i betragtning ved definition og vurdering af 
velfærd. Et dyrs velfærd er en tilstand hos dyret selv og ikke et værdisæt, som af mennesker 
overføres på dyret. 
Et dyr kan i løbet af sit liv komme ud for vanskeligheder, der går fra det trivielle til det 
livstruende. De enkelte dyr klarer sådanne vanskeligheder med vekslende held, alt efter deres 
miljømæssige, fysiologiske og adfærdsmæssige omstændigheder. Resultatet går fra maksimal 
velfærd, som vil sige ingen uheldig virkning, til det værste, som er døden. Mellem disse to 
yderpunkter kan dyrets velfærd variere fra meget god til meget ringe. 
Ovenstående betragtninger giver følgende definition på velfærd: 
Er individs velfærd er et udtryk for, hvorledes dets forsøg på at klare sig i sine omgivelser 
lykkes. 
Behov 
Ordet "behov" bruges i denne meddelelse til at beskrive såvel krav, der er livsnødvendige, 
som krav, der ikke er det, men som er af væsentlig betydning for dyret. Behov omfatter ikke 
præferencer, som er af mindre vigtighed for dyret. 
Dyr har en række behov, der ligner dem hos deres vildtlevende forfædre, skønt nogle behov 
har ændret sig ved domestikationsprocessen. Det er klart, at fundamentale behov såsom for 
føde, drikke og ly er uændrede fra vildtlevende til tamme arter, men det er måske mindre 
klart, at de vildtlevende forfædres instinkt, der får dem til at udøve bestemte adfærdsformer 
i forbindelse med forplantning og erhvervelse af føde, drikke og ly, stadig findes hos tamdyr. 
Et behov er som velfærd en tilstand hos individet og defineres således: 
Et behov er et biologisk betinget krav om at opnå en særlig ressource eller reagere på en 
særlig miljømæssig eller kropslig stimulus. 
MALING AF VELFÆRD 
Velfærd kan vurderes ved måling af adfærd, fysiologi, sundhed og produktion. Skønt en 
enkelt måling i nogle tilfælde kan give et indtryk af et dyrs tilstand, er det normalt nødvendigt 
at vurdere flere indikatorer for at få en klar vurdering. 
Adfærd 
Præferencetest giver dyret valg, fx mellem forskellige fødeemner eller opstaldningssystemer. 
Præferencens styrke bestemmer, om den kan betragtes som et behov. Det kan vurderes ved 
at kontrollere omfanget af unormal adfærd og fysiologisk stress, som opstår, hvis præferencen 
nægtes, og ved at måle, hvor hårdt dyret vil arbejde for at opnå den. 
Aversiontest måler styrken af et dyrs aversion mod en stimulus. De kan være af nogen nytte 
ved måling af opstaldningssystemers virkninger på dyr, men resultaterne kan være forpurret 
af indlæringsvirkninger. 
Deprivation og motivation. Dyr bliver ved at være motiveret til at udøve visse adfærdsformer, 
selv om deres fysiske miljø hindrer dem i at gøre det. Det resulterer i unormale 
adfærdsmønstre, hvor dyret udøver den motiverede adfærd i en ændret form eller i en 
usædvanlig sammenhæng. Motivationens styrke kan vurderes ved måling af, hvor meget dyret 
er parat til at "betale" i form af energi eller tid for at udøve adfærden. 
Stereotypierer gentagne, relativt ensartede sekvenser af bevægelser uden åbenbart formål. 
De udvikler sig, hvis dyret er alvorligt eller kronisk frustreret, og angiver, at det har vanskeligt 
ved at klare situationen, og at dets velfærd er ringe. 
Aspekter af kalvevelfærd, som er blevet undersøgt ved brug af nogle af eller alle ovenstående 
indikatorer er: patning, patning af andre køer end moderen, sutning og slikning, sutning og 
slikning af sig selv, orale stereotypier, kropsholdning, bevægelser, søgereaktionsevne og 
social adfærd. 
Fysiologi 
Cortisol/corticosteronproduktion forekommer i forskellige vanskelige situationer og er nyttig 
ved vurdering af velfærd. Eftersom disse hormoner også produceres i situationer som fx 
parringsleg og parring, som ikke er skadelige for dyret, er det vigtigt at få andre oplysninger 
om dyrets tilstand, når de benyttes til at vurdere velfærd. 
Hjerterytme kan benyttes til at vurdere virkningerne af korttidsproblemer tillige med andre 
adfærdsmålinger. 
Immunrespons. Der kan benyttes flere målinger af immunsystemets aktivitet til at måle stress. 
Alle ovenstående målinger er blevet benyttet ved vurdering af velfærd. 
Sundhed 
Dødelighed er en grov, men utvetydig indikator for ringe velfærd. Offentliggjorte værdier for 
kalve fra fødslen til 6 mdr. går fra 1% til over 30%. Hos 1-7 dage gamle kalve er den mest 
almindelige dødsårsag septikæmi på grund af dårlig hygiejne eller utilstrækkelig indtagelse 
af råmælk. Hos ældre kalve er hovedårsagerne diarré og lungebetændelse, som indirekte og 
delvis kan tilskrives fodrings- og opstaldningsforhold. Der er fundet et omvendt forhold mellem 
dødelighed og kalves salgsværdi, hvilket viser, at dødeligheden kan minimeres, hvis den 
økonomiske tilskyndelse er stor nok. 
Sygelighed er også en indikator for velfærdsstatus i en besætning, men er mindre præcis end 
dødelighed. De vigtigste sygdomme hos kalve er diarré, lungebetændelse, vomforstyrrelser, 
løbebeskadigelse, anæmi, navlebetændelse og artritis. 
Tilvækst 
Man må gå forsigtigt frem, hvis tilvækst benyttes som en velfærdsindikator, for skønt en 
væsentlig nedgang i en kalvs tilvækst vil angive ringe velfærd, er det omvendte ikke udtryk 
for god velfærd. Unge pattedyr kan blive ved med at vokse hurtigt, selv når deres velfærd er 
ringe. 
KALVES BEHOV 
Kalve har brug for råmælk for at give dem immunbeskyttelse i de første leveuger, og de 
behøver de næringsstoffer, som mælk eller mælkeerstatninger giver. De har brug for at 
udfolde søge-, slikke- og patteadfærd for at opnå råmælk og mælk. Hvis kalven ikke har 
adgang til en patte, kan dens patteadfærd blive rettet mod andre genstande eller andre kalve 
og kan medføre orale stereotypier. 
Hvile og søvn er livsnødvendig for kalve. Når kalve hviler og sover, indtager de bestemte 
stillinger og strækker fx lemmerne, så bredden af det areal, kalven optager, er lig med 
mankehøjden, når den står op. 
Nysgerrighed og flugtadfærd ses hos alle kalve, og hvis de ikke er i stand til at udøve disse 
adfærdsformer, kan det medvirke til den store forekomst af orale stereotypier hos indelukkede 
kalve. Deres stressreaktion på håndtering og transport er væsentligt større, hvis de har været 
holdt i enkeltbokse fremfor i grupper, og hvis de før kun har haft kontakt med mennesker i lille 
omfang. Hyppig, venlig kontakt har vist sig at være god for kalvene. 
Motion er nødvendig for normal knogle- og muskulaturudvikling. Efter 6 mdr. i en boks har 
mange kalve alvorlige bevægelsesproblemer. 
Kalve har behov for at æde grovfoder og for at tygge drøv. Omfanget af unormal adfærd er 
betragteligt hos kalve, der udelukkende er fodret med mælk, og velfærden er ikke god hos 
over 4 uger gamle kalve, der kun har fået sådant foder. 
Kalve har behov for at undgå sygdom og parasitangreb, og de har udviklet en række 
adfærdsmekanismer for at bevare et godt helbred, herunder kropspleje og rodning. 
Overdreven kropspleje i form af, at kalven slikker sig selv, der hyppigt ses hos kalve i boks, 
kan være resultatet af, at den er ude af stand til at pleje bagpartiet, hvorved der bliver et 
større ønske om at pleje de dele, den kan nå. 
Kalve har behov for kontakt med deres moder eller stimuli, der giver en lignende komfort som 
den, de får fra deres moder. Skønt de kan overleve at blive taget fra moderen tidligt, er der 
tydelige fordele i henseende til sundhed og kraft hos kalve, som får lov til at blive sammen 
med koen. 
Kalve har behov for socialt samspil med andet kvæg. Kalve, der er opstaldet i grupper, viser 
ikke megen konkurrerende adfærd, som kan anses for skadelig, og de opnår klare fordele af 
social facilitering. Kalve, der er enkeltvis opstaldet, gør sig stærke bestræbelser på at se og 
røre andre kalve. 
KALVEOPDRÆTNINGSSYSTEMER 
Den "naturlige" situation 
Hverken domestikation af kalve eller avlsprogrammer har ændret det biologiske forhold 
mellem ko og kalv. I landbruget er det system, der kommer naturen nærmest, 
ammekoproduktionen, hvor kalven det meste af sit liv forbliver hos moderen, sædvanligvis på 
græs. Under sådanne omstændigheder patter kalve i mindst 8 mdr. og æder normalt kun lidt 
fast føde, indtil de er 2-3 mdr. gamle, skønt drøvtygning begynder i løbet af de første 
levemåneder. 
Så længe kalve har passende græsning eller kraftfoder, har passende ly når nødvendigt og 
får korrekt dyrlægepasning, er der ikke nogen større velfærdsproblemer i dette system. 
Imidlertid kan kalve, der produceres som et biprodukt i mejeribruget, ikke opdrættes på den 
måde, men tages fra moderen i en tidlig alder. Der er navnlig udviklet to opdrætssystemer, 
hvori kalve adskilles fra deres moder: 
* Mælkekalvesystemet, hvor indtagelsen af fast foder er minimeret, og 
* systemet med tidlig fravænning, hvor indtagelsen af fast foder er maksimeret. 
Mælkekalvesystemet 
Der fødes hvert år ca. 30 mio. kalve i EU, og ca. 6 mio. heraf opdrættes til produktion af 
kalvekød. De vigtigste kalvekødsproducerende medlemsstater er Frankrig, Nederlandene og 
Italien, og de vigtigste kalvekødsforbrugende medlemsstater er Frankrig, Italien og Tyskland. 
Kødfarve 
Formålet med dette system er at få lyserødt kød (som ofte fejlagtigt kaldes "hvidt kød") med 
lavt indhold af jernpigmentet i muskulaturen, der er myoglobin. Af historiske grunde tror nogle 
forbrugere, at den lyse farve er tegn på høj kvalitet. Denne tro stammer fra en meget gammel 
tradition, som nævnes i bibelen, hvorefter småkalve, der udelukkende har fået modermælk, 
giver det mest møre kød. Slagtning af et sådant dyr var en ganske særlig luksus, som var 
forbeholdt specielle lejligheder. 
Farven på det kød, der tilbydes forbrugeren, afhænger faktisk af flere forskellige ting, således 
kalvens jernstatus ved fødslen, foderet, opdrætnings-og transportmetoderne og behandlingen 
af dyret og af kroppen ved slagtning. Fx kan en kalv med lavt myoglobinindhold, hvis den 
bliver dårligt behandlet under transport og inden slagtning, give mørkere kød end en kalv med 
et højere myoglobinindhold, hvis kroppen er blevet elektrisk stimuleret efter slagtningen for 
at fremskynde dødsstivheden. 
Dertil kommer, at forholdet mellem indholdet af tilsat jern, hæmoglobin i blodet og myoglobin 
i muskulaturen er komplekst. Det er imidlertid muligt at opdrætte en kalv med et 
hæmoglobintal, der er højt nok til at holde den ved godt helbred og i trivsel, og som giver et 
kød, der er så lyst, at det kræver klassificering som kalvekød af højeste kvalitet. 
Foder 
Da kalve normalt fødes med en beskeden jernreserve, og mælks jernindhold er lavt, har 
kalve, som udelukkende er mælkefodrede, meget lavt hæmoglobintal. Hvis hæmoglobintallet 
falder til et punkt, hvor kalven lider af klinisk blodmangel, holder den op med at trives og er 
stærkt udsat for at dø af lungebetændelse eller diarré. Af den grund bliver det stadigt mere 
gængs at give kalve en jernindsprøjtning lige efter fødslen og eventuelt gentage den efter 2-3 
uger for at få et højt hæmoglobintal i den indledende vækstperiode, hvor kalven er mest udsat 
for at blive angrebet af en eventuelt dødelig sygdom. Ved fodring udelukkende med mælk vil 
hæmoglobintallet og følgelig myoglobintallet falde i løbet af opfedningsperioden, så det bliver 
meget lavt på slagtetidspunktet. Ovennævnte praksis er blevet mulig takket være den stadigt 
længere opfedningsperiode, som har udviklet sig i EU i det sidste årti. 
Den længere opfedningsperiode for kalve har også i begrænset omfang medført, at der i 
foderet tilbydes andre fodermidler end mælk og mælkeerstatninger. Set fra et 
velfærdssynspunkt er det uacceptabelt at holde en kalv på førdrøvtyggerstadiet i over 3 mdr. 
For at vommen kan udvikle sig normalt, må foderet tilsættes grovfoder. Grovfoder er foder 
med højt indhold af træstof og beslægtede forbindelser, som er letfordøjelige, dvs. fiberrigt 
foder. Grovfoder til kalve bør indeholde "lange fibre" (over 10 mm lange) for at give 
tilstrækkelig mekanisk stimulering til at sætte drøvtygningsfunktionen i gang. 
Tilsætning af grovfoder med lavt jernindhold til foderet påvirker ikke kødets farve, og denne 
metode blev anvendt i Frankrig i 1980'erne, Da der var tale om mindre ekstraomkostninger 
uden tilsvarende ekstragevinst, er den imidlertid så godt som forsvundet i Frankrig. Den findes 
stadig i Nederlandene. 
Opstaldning 
Mælkekalve indsamles fra malkebedrifter, når de er 1 -3 uger gamle. Eventuelt har de ikke fået 
råmælk og har passeret via markeder eller samlepladser, hvor de har været i kontakt med et 
stort antal kalve fra forskellige bedrifter, og de kan være stærkt stressede. Under sådanne 
omstændigheder med manglende immunitet og eksponering for mange sygdomskilder er der 
stor risiko for spredning af sygdomskim af lungebetændelse og diarré såsom salmonella i 
kalvepopulationen. 
Mælkekalve bør derfor holdes i enkeltbokse under nøje tilsyn i de første 4-6 uger efter deres 
ankomst til fedeenheden. I Frankrig og Italien holdes de fleste kalve i hele opfedningsperioden 
i enkeltbokse med faste sider og spaltegulv og uden strøelse. I Italien bindes kalve 
sommetider ved halsen i hele opfedningsperioden. Indelukning eller opbinding i så høj grad 
er ikke nødvendig af sundhedshensyn og er uønskelig af velfærdsgrunde. 
Der benyttes også gruppeopstaldningssystemer for mælkekalve. Systemer med store grupper 
på strå med automatisk fodringssystem er blevet udviklet i Schweiz, Tyskland, UK og Frankrig 
i de sidste 15 år, men i Frankrig er brugen heraf dalet på grund af managementproblemer og 
urentable resultater. Elektronisk styrede foderautomater, hvor det enkelte dyr får en afmålt 
foderration, er udviklet, men de er forholdsvis dyre og ikke så almindelige i kalveproduktionen. 
Et system med gruppeopstaldning på spaltegulv, hvor kalvene får mælk fra spand to gange 
om dagen, har været i brug i nogle år, navnlig i Nederlandene. Kalve får normalt også 
begrænsede mængder grovfoder i form af halmpiller. Andelen af kalve, der holdes i dette 
system i Nederlandene, er steget fra 4,7% i 1985 til 22,9% i 1995. 
Tidligt fravænnede kalve 
Hovedformålet med tidligt fravænnedé kalve, som er bestemt til kødproduktion eller til 
erstatning af avlsdyr, er at udvikle deres evne til at optage og fordøje fast foder så hurtigt som 
muligt. De fravænnes så tidligt som 4 uger gamle, når deres fordøjelseskanal har begyndt at 
udvikle voksne karakteristika, men de er ikke i stand til at fordøje al næring, før de er ca. 3 
mdr. gamle. 
Foder 
Foderplanerne for sådanne kalve er forskellige, men det vil være typisk at opfodre råmælk 
og sødmælk i en uge, derefter 20-25 kg mælkeerstatningspulver i 6-8 uger og med adgang 
til kraftfoder efter ædelyst fra kalvene er 7 dage gamle. Kalve vil æde ca. 1 kg kraftfoder 
dagligt inden fravænning. Der tildeles dagligt langfibret grovfoder (hø eller halm) for at 
stimulere vomudviklingen. 
Opstaldning 
Af samme sundhedsårsager som for mælkekalve holdes tidligt fravænnede kalve normalt i 
enkeltboks i de første 1-2 levemaneder. Derefter holdes de normalt i grupper indendørs eller 
på græs. 
Der benyttes mange forskellige kombinationer af opstaldnings- og fodringssystemer for tidligt 
fravænnede kalve. Kalvene kan holdes på græs, i fællesbokse af forskellig størrelse eller i hus 
med eller uden strøelse og med tilbud af mælk efter ædelyst eller restriktivt fra spand, 
pattesystemer eller foderautomater og mange forskellige slags kraftfoder. 
Der gøres ikke forsøg på at begrænse kalvenes indtagelse af jern, bremse vomudviklingen 
eller hindre deres naturlige bevægelser. 
SAMMENLIGNING AF FORSKELLIGE SYSTEMER 
Den Videnskabelige Veterinærkomité kom ved en sammenligning af de forskellige systemer 
for kalveopdrætning på grundlag af de videnskabelige undersøgelser, den henviser til i sin 
betænkning, til nedenstående konklusioner: 
Management 
1. Opstaldnings- og managementsystemer bør være således tilrettelagt, at kalvenes behov 
tilfredsstilles og deres velfærd er god. 
2. Der benyttes flere forskellige opstaldnings- og managementmetoder for kalve, der skal 
indsættes som malkekvæg, køddyr eller mælkekalve, og metoderne har forskellig 
indvirkning på kalvenes velfærd. De bedste betingelser for opdrætning af småkalve 
indebærer, at kalven får lov til at blive hos moderdyret under omstændigheder, hvor kalven 
kan patte og senere græsse og være i samspil med andre kalve. 
3. Det er vigtigt, at kalven får tilstrækkelig råmælk inden for de første 6 levetimer og snarest 
muligt efter fødslen under omstændigheder, der letter optagelsen af antistoffer, helst ved 
at kalven patter moderdyret, så der sikres tilstrækkeligt indhold af immunglobulin i blodet. 
4. Kalve har brug for ressourcer og stimuli, som moderdyret normalt sørger for. Alle kalve bør 
tilbydes passende foder, passende temperatur- og fugtighedsforhold, passendemuligheder 
for motion, gode lejeforhold, passende stimuli til at patte i de allerførste leveuger samt 
social kontakt med andre kalve fra de er en uge gamle. Kalve, der opdrættes adskilt fra 
moderdyret, bør have hensynsfuld kontakt med mennesker, helst med samme fodermester 
i hele opvæksttiden. 
Foder 
1. Kalve, der mangler bestemte næringsstoffer, herunder jern, og som ikke får et afbalanceret 
foder og heller ikke tilstrækkeligt grovfoder efter 4 ugers alderen, kan få alvorlige 
helbredsproblemer, kan udvise unormale adfærdsformer i alvorlig grad og kan have 
væsentlige abnormiteter i tarmudviklingen. Kalve bør tilbydes et velafbalanceret foder med 
tilstrækkelige næringsstoffer. 
2. Kalve bør fodres med gæringsdygtigt materiale af passende kvalitet i tilstrækkelig mængde 
til at opretholde tarmfloraen og med fibre nok til at stimulere udviklingen af villi i vommen. 
Kalve bør have mindst 100 g grovfoder om dagen, fra de er 2-15 uger gamle, og 
grovfoderet øges til 250 g om dagen for 15-26 uger gamle kalve, men dobbelt så store 
mængder ville være at foretrække. 
3. Der er tydelige tegn på øget modtagelighed for sygdom og immunsuppression hos kalve, 
hvis hæmoglobinkoncentration er under 4,5 mmol/l. Alle kalve bør fodres således, at deres 
hæmoglobinindhold ikke falder til under dette tal. 
4. Kalve bør fodres via en patte gennem de første 4 leveuger og bør i hvert fald tilbydes en 
patte uden næring i løbet af denne periode. For kalve opstaldet i gruppe bør der findes en 
gruppe tætsiddende patter. 
5. Syge kalve og kalve, der er i meget varme omgivelser, har brug for hyppigt at drikke vand 
såvel som mælk. Alle kalve vil drikke vand, hvis de har adgang hertil, og det er ikke et 
forsvarligt alternativ at give dem mælk eller mælkeerstatning. Der bør gives drikkevand 
dagligt til alle kalve. 
Opstaldning 
1. Kalves velfærd er meget ringe, når de holdes i små enkeltbokse med utilstrækkelig plads 
til, at de kan ligge bekvemt, og de er uden social kontakt og uden strøelse eller andet 
materiale, de kan rode med. Den enkelte kalv bør kunne pleje sig selv ordentligt, vende 
sig, rejse sig og lægge sig normalt samt ligge med udstrakte lemmer. 
2. For at give et miljø, der er passende til, at kalvene kan få motion, udfolde deres 
nysgerrighed og have frit socialt samspil, bør de holdes i grupper. Belægningen med kalve 
bør aldrig være for høj. Større grupper er at foretrække, fordi de giver bedre muligheder 
for et rigtigt miljø. 
3. Hvis det foretrukne system - nemlig gruppeopstaldning - ikke er muligt, bør enkeltboksene 
have tilstrækkelig plads og (undtagen for kalve, der af bydende sundhedsgrunde skal 
holdes isoleret) åbne sider og forkant, som tillader, at kalvene direkte kan se og røre deres 
artsfæller. 
4. For såvel fællesbokse som enkeltbokse er den mindste plads pr. kalv, som tillader normale 
bevægelser, når den rejser og lægger sig, højden x kropslængden x 1,1. Højden måles til 
toppen af manken, og længden måles fra mulens forkant til bageste del af Tuber ischii 
(sædebensknuden). Det er godtgjort, at velfærden bliver ringere i takt med, at 
enkeltboksens bredde mindskes til under kalvens mankehøjde. 
5. Opbinding volder altid problemer for kalve. Gruppevis opstaldede kalve bør ikke bindes 
undtagen i højst en time på det tidspunkt, hvor de fodres med mælk. Kalve i enkeltbokse 
bør ikke bindes. 
6. Passende strøelse, fx halm, anbefales. Strøelsen skal skiftes med passende mellemrum, 
og hver kalv bør have adgang til et tørt lejeareal og ikke bare våde spalter. Spaltegulve 
må ikke give et glat underlag. 
Økonomi 
1. Undersøgelser af forbruget af kalvekød viser, at der er sket væsentlige fald i flere 
medlemsstater i de sidste 7-10 år. Denne nedgang kan sikkert til dels tilskrives 
bekymringer over dyrenes velfærd. Sådanne bekymringer kan meget vel blive større i alle 
medlemsstaterne, således at der vil være et fortsat pres på kalvekødsproducenterne, 
medmindre det bliver opfattet, at de holder kalve på en sådan måde, at det giver dyrene 
god velfærd. 
2. Ud af de totale omkostninger ved kalvekødsproduktion udgøres ca. 45% af 
foderomkostninger, 30% af kalvens indkøbspris, 15% af faste omkostninger (opstaldning 
og arbejdskraft) og 10% af andre omkostninger. 
3. investeringerne pr. kalv i bygninger og staldmaterialer stiger betydeligt med en øget 
pladstildeling ved såvel enkeltopstaldning som gruppeopstaldning, skønt en given forøgelse 
af plads pr. kalv er billigere ved gruppeopstaldning end ved enkeltopstaldning. 
10 

ISSN 0254-14S9 
KOM(95) 711 endelig ud 
DOKUMENTER 
DA 03 
Katalogiivimmer : CB-CO-95-742-DA-C 
ISBN 92-77-98322-1 
Eoaioiet for De Europæiske Jrallesslcabàs Officielle Publikationer 
L-2y85 Luxembourg 
y^A