A4-0201/96

Beslutning om rapporten fra gruppen af uafhaengige eksperter om lovgivningsmaessig og administrativ forenkling (»Deregulering«) (KOM(95)0288 - C4-0255/95 - SEK(95)1379)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til rapporten af 21. juni 1995 fra den gruppe af uafhaengige eksperter til forenkling af love og administrative bestemmelser, som Kommissionen nedsatte i september 1994 med det formaal at undersoege den indvirkning, faellesskabslovgivningen og den nationale lovgivning har paa beskaeftigelsen og konkurrenceevnen, med henblik paa eventuelle lettelser og forenklinger, og de forbehold som medlemmer af ekspertgruppen gav udtryk for (KOM(95)0288 - C4-0255/95 - SEK(95)1379),

- der henviser til, at Det Europaeiske Raad stoetter dette forehavende (Det Europaeiske Raads moeder paa Korfu og i Essen),

- der henviser til Kommissionens bemaerkninger til rapporten fra gruppen af uafhaengige eksperter til forenkling af love og administrative bestemmelser (KOM(95)0596 - SEK(95)2121),

- der henviser til beretningen fra Kommissionen til Raadet om anvendelse af subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet i forbindelse med forenkling og kodificering (bedre lovgivning) (KOM(95)0580),

- der henviser til sine talrige beslutninger om emnerne lovgivningsteknik, gennemsigtighed, kodificering og anvendelse af faellesskabsretten,

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og udtalelser fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskaeftigelse, Udvalget om OEkonomi, Valutaspoergsmaal og Industripolitik og Udvalget om Miljoe- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse (A4-0201/96),

A. der henviser til, at man i den nuvaerende situation paa Faellesskabets arbejdsmarked maa prioritere tilvejebringelse af arbejdspladser med udtoemmelse af alle muligheder,

B. der henviser til, at man paa baggrund af den vanskelige situation for Faellesskabets oekonomi maa oege dets konkurrenceevne over for konkurrencen udefra,

C. der henviser til, at lovgivningsinitiativerne paa faellesskabsniveau ikke udelukkende kan ses ud fra et synspunkt om deres indvirkninger paa oekonomien, men at de ogsaa maa inddrages i en generel politisk orienteringsramme, som bl.a. tager hensyn til de enkelte europaeiske borgeres rettigheder, arbejdstagernes rettigheder samt betydningen af miljoe- og sundhedsbeskyttelse,

D. der henviser til, at begrebet forenkling af lovgivningen ogsaa skal forstaas saaledes, at faellesskabsretten maa goeres tilgaengelig for de europaeiske borgere, hvorved klarhed og laeselighed og hermed en bedre forstaaelse af retsbestemmelserne prioriteres som en vigtig faktor for borgernes accept heraf,

E. der henviser til, at forenklingen af lovteksterne ikke maa foere til omgaaelse af »acquis communautaire«,

F. der henviser til, at omfanget og formen af faellesskabsbestemmelsernes belastning for oekonomien i stort omfang afhaenger af, paa hvilken maade disse bestemmelser gennemfoeres i medlemsstaterne, en procedure som imidlertid unddrager sig faellesskabsinstitutionernes indflydelse,

G. der henviser til, at en »checkliste« for indfoerelse af lovgivning goeres til en tvingende bestanddel af forberedelsen af et nyt udkast til lovgivning med henblik paa at undgaa overreguleringstendenser. Dette muliggoer, at lovgivningsproceduren goeres mere aaben og effektiv, og at der samtidig indfoeres retsbestemmelser, som sikrer den stoerst mulige kohaerens og gennemfoerlighed,

H. der henviser til, at kogalskabssagen har vist, at en forhastet og uovervejet deregulering, som i dette tilfaelde vedroerte veterinaersektoren, med tiden kan faa alvorlige og uventede foelger,

I. der henviser til, at anvendelsen af subsidiaritetsprincippet ikke maa resultere i en svaekkelse af faellesskabslovgivningen om fastsaettelse af mindstenormer for forbrugernes sikkerhed og sundhed, deres juridiske rettigheder, oekonomiske interesser eller for forbrugeroplysning,

J. der henviser til, at en »kriterieliste« ogsaa boer laegges til grund som kontrol for de gaeldende faellesskabsbestemmelser,

1. indtager foelgende holdning til de generelle forslag i rapporten fra gruppen af uafhaengige eksperter:

1.1. Det boer erkendes, at ekspertgruppen har udarbejdet generelle forslag, dvs. loesrevet fra de enkelte sagsomraader, som tager sigte paa at definere fremgangsmaaden for faellesskabsinstitutionernes og medlemsstaternes faelles indgreb.

1.2. I kapitel 2 til 5 i ekspertgruppens rapport underkastes vigtige sektorer i europaeisk oekonomi en saerlig vurdering. Bortset fra henvisning til det korte tidsrum, som gruppen havde til raadighed til at afslutte sit arbejde, findes der ingen overbevisende begrundelse for udvaelgelsen af dette sagsomraade. En saadan begrundelse ville imidlertid have vaeret oenskelig paa baggrund af det mandat, Kommissionen havde givet gruppen, navnlig for saa vidt angaar valget af social- og miljoepolitikken.

1.3. Rapporten gaar uden videre ud fra en vekselvirkning mellem lovgivningsmaessig forenkling paa den ene side og opfyldelse af maalsaetningen om at styrke europaeisk oekonomis konkurrenceevne og vaekst paa den anden side og herved skaffe flere arbejdspladser, uden dog at komme naermere ind paa sammenhaengen mellem disse faktorer.

1.4. Ekspertgruppen kommer ikke ind paa sammenhaengen mellem lovgivningsmaessig forenkling paa faellesskabsniveau og lovgivningsmaessig forenkling i medlemsstaterne, og den har navnlig ikke behandlet foelgerne af en deregulering paa EU-niveau, som kan medfoere renationalisering af de gaeldende bestemmelser og faa foelger for beskaeftigelsen og det indre marked.

1.5. Rapporten indeholder stort set ingen nye loesningsforslag. Dette gaelder isaer for den under de generelle forslag 4 og 6 opstillede »kriterieliste« for lovgivningsarbejdet paa faellesskabsniveau.

1.6. Andre forslag (f.eks. forslag 7 om offentliggoerelse af ekspertundersoegelser, forslag 11, som i praksis vedroerer retsakternes indvirkning, og forslag 17, som vedroerer Kommissionens lovgivningsprogram) svarer til den praksis, Kommissionen allerede laegger for dagen. Desuden betyder offentliggoerelse af alle forberedende, henholdsvis ledsagende foranstaltninger til en retsakt ikke ubetinget en lovgivningsmaessig forenkling. (hovedkriteriet: faellesskabsbestemmelsernes tilgaengelighed for de europaeiske borgere).

1.7. Forslag 1 i rapporten, hvor der kraeves en fremskyndelse af kodifikationen af faellesskabslovgivningen, boer hilses velkommen. Kodifikation er den mest presserende og enkleste form til gennemfoerelse af en forenkling. Den letter identifikationen af den paagaeldende faellesskabslovgivning, sparer hermed omkostninger og fremmer ikke blot virksomhedernes, men ogsaa borgernes tillid til det europaeiske retsfaellesskab.

1.8. Man boer i det vaesentlige gaa ind for fremme af et program til forenkling, som inddrager transformationen til national ret (forslag 2 i rapporten). Til gennemfoerelse heraf behoever Kommissionen imidlertid et mandat fra Raadet og Det Europaeiske Raad.

1.9. Ved revisionen af gaeldende faellesskabsret (acquis communautaire) med henblik paa lovgivningsmaessig forenkling maa det sikres, at der forbliver kohaerens paa et reguleringsomraade, og at der ikke opstaar usikkerhed og ulighed paa lovgivningsomraadet.

1.10. Faellesskabets lovforslag boer bygge paa den bredest mulige dialog (som der ogsaa kraeves i forslag 8 i rapporten). Der boer i alle faser af lovgivningsarbejdet, og under alle omstaendigheder allerede inden udarbejdelsen af det foerste udkast til lovgivning, finde en hoering sted. Kun en hoering med henblik herpaa muliggoer en vurdering af aspekterne subsidiaritet og proportionalitet. De boer i princippet finde sted offentligt (»hvid«- eller »groenboeger«). Naar saerlig sagkundskab er paakraevet, skal de beroerte grupper direkte medvirke ved udarbejdelsen af lovgivningsinitiativerne. Der boer laegges oeget vaegt paa direkte konsultationer af medlemsstaterne.

1.11. Forenklingen og forvaltningen af retsakterne skal ske med streng respekt for de i traktaten fastsatte procedurer og Europa- Parlamentets praerogativer, navnlig med hensyn til retsgrundlaget for de paagaeldende tekster og proceduren for aendring af dem.

1.12. Forslag 15 i rapporten kan ikke foelges. Valget mellem forordning eller direktiv som retsform for en tilstraebt foranstaltning bestaar kun i de tilfaelde, hvor det paagaeldende retsgrundlag tillader begge retsformer. I henhold til proportionalitetsprincippet skal noedvendigheden og intensiteten af en bestemmelse undersoeges med henblik paa den tilstraebte maalsaetning. Herved boer direktiver altid foretraekkes, naar de er tilstraekkelige til opfyldelse af Faellesskabets maalsaetninger.

1.13. Ethvert fremtidigt lovgivningsinitiativ paa faellesskabsniveau boer underkastes foelgende kriterier:

a) Er et indgreb ubetinget noedvendigt, eller kan loesningen af problemet eller af sagen overlades til selvregulering eller andre styrings- eller loesningsmekanismer? (= undersoegelse af, om nationalt indgreb er paakraevet i form af en begrundelse for indgrebet).

Bygger denne begrundelse paa en sammenlignende juridisk analyse af de gaeldende nationale retsforskrifter?

b) Naar man har svaret bekraeftende paa behovet for indgreb, hvilke handlingsmuligheder forefindes der? (= hvorledes skal det nationale indgreb ske).

- Paa hvilket niveau skal der gribes ind under anvendelse af subsidiaritetsprincippet?

- Kommer kun lovgivning paa tale som loesningsmodel? Kunne et alternativ vaere en uformel fremgangsmaade fra lovgiverens side eller foranstaltninger fra de beroerte grupper paa eget ansvar? Kunne forbedringer i gennemfoerelsen overfloediggoere nye bestemmelser?

- Naar lovgivning er paakraevet, er det da noedvendigt med en forordning, eller er et direktiv tilstraekkeligt?

- Er der behov for et oejeblikkeligt indgreb? Kan foranstaltningen tidsbegraenses? Er fristen saglig korrekt? Er det formaalstjenligt at tage foranstaltningen op til revision inden for en vis frist?

c) Endvidere maa der foretages en afvejning af de forventede omkostninger og nyttevirkning for staten og for dem, der beroeres af den planlagte bestemmelse (cost-benefit- analyse). Begrunder resultatet af denne analyse den planlagte foranstaltning, ogsaa hvis omkostningerne overstiger nyttevirkningen? Ud over direkte oekonomisk nytte boer analysen ogsaa tage hensyn til andre aspekter, isaer konsekvenserne for en oekologisk baeredygtig udvikling samt sociale retfaerdighedshensyn.

d) Endelig boer man paa grundlag af ovenstaaende foranstaltninger foretage en vurdering af, om initiativet skal vaere i form af et lovforslag, eller om dette ikke er begrundet.

1.14. Hovedformaalet med forenkling og bedre lovgivning er at oege beskaeftigelsen og skabelsen af arbejdspladser ved at oege rentabiliteten og konkurrenceevnen navnlig for smaa og mellemstore virksomheder, hvilket kunne bevirkes gennem en klar, tydelig, forstaaelig, konsolideret og realistisk baeredygtig EU- lovgivningsramme; maalet boer vaere at skabe et trygt miljoe for investeringer og vaekst ved at sikre en ensartet gennemfoerelse og ivaerksaettelse af lovgivningen, hvilket bidrager til gennemfoerelsen af det indre marked.

1.15. Selv om det er vigtigt at satse paa forenkling og bedre lovgivning, er dette ikke de stoerste problemer i forbindelse med beskaeftigelse, rentabilitet og konkurrenceevne i Europa.

1.16. Det er noedvendigt at forkaste enhver definition af forenkling og bedre lovgivning, der indebaerer forslag om deregulering eller giver udtryk for, at den bedste lov er den, som afskaffes, men er af den opfattelse, at for meget bureaukrati kvaeler smaa og mellemstore virksomheder og forhindrer oprettelse af nye arbejdspladser.

1.17. De mange bestemmelser foeles som en stoerre byrde for smaa og mellemstore virksomheder end store virksomheder, og de er derfor en hindring for konkurrencen.

1.18. Kommissionen goeres opmaerksom paa, at dens paaskoennede forpligtelse til subsidiaritet og proportionalitet hvad angaar forenkling og bedre lovgivning ikke maa bevirke, at national protektionisme undergraver det indre marked.

1.19. Det er tilfredsstillende, at Kommissionen og Raadet har forpligtet sig til at konsolidere EU-lovgivningen og til at soerge for bedre lovgivning i 1996.

1.20. Kommissionen opfordres derfor til at vaere mere vagtsom og oege sin kontrol med medlemsstaternes gennemfoerelse af europaeisk lovgivning og ikke at toeve med at anvende de befoejelser, som den har faaet tildelt i henhold til EF-traktatens artikel 171, dersom dette skulle blive noedvendigt.

1.21. Formanden anmodes om at sikre, at »modus vivendi« i den faelles beslutningsprocedure virker effektivt, og udvalgsformaendene opfordres til at tage deres ansvar alvorligt og overvaage udoevelsen af Kommissionens befoejelser.

1.22. EP boer have befoejelser til at aendre eller nedlaegge veto mod lovgivningsmaessige forslag, som er udarbejdet under »komitologi«- ordningerne de steder, hvor det paagaeldende udvalg ikke har afgivet nogen udtalelse inden for den tidsfrist, som dets formand har fastsat.

1.23. Det fastslaas endnu en gang, at Den Europaeiske Union er ved at gennemfoere den stoerste forenklingskampagne i moderne oekonomisk tid ved at forsoege at erstatte 15 forskellige saet af bestemmelser og forordninger med 1.

1.24. Kommissionen opfordres til at overveje, hvilken fremtidig rolle Det Europaeiske Miljoeagentur kan spille, for saa vidt angaar gennemfoerelse og haandhaevelse og anmoder Kommissionen om at anvende artikel 169 og artikel 171 konsekvent med henblik paa at sikre lige gennemfoerelse og haandhaevelse af EU-lovgivningen i alle medlemsstater.

2. indtager foelgende holdning til de konkrete udtalelser vedroerende de enkelte omraader i rapporten fra gruppen af uafhaengige eksperter:

2.1. Forslagene paa arbejdsretsomraadet, som gaar ud paa at saenke beskyttelsesniveauet for arbejdstagere paa EU-niveau, er uacceptable, navnlig de forslag, som Kommissionen har fordoemt i sine kritiske bemaerkninger. Dette gaelder navnlig inden for arbejdshygiejne og -sikkerhed, hvor en saenkning af beskyttelsesniveauet er uacceptabelt.

2.2. Deregulering af EU-bestemmelserne paa det arbejdsretlige omraade vil ikke ubetinget forbedre den europaeiske industris konkurrenceevne, eftersom der ogsaa er andre faktorer, der paavirker konkurrenceevnen i vaesentlig grad, men vil derimod true freden paa arbejdsmarkedet og skade arbejdstagernes sundhed og sikkerhed.

2.3. Af hensyn til konkurrenceevnen og beskaeftigelsen og taettere integration mellem medlemslandene er det overordentlig vigtigt at fastsaette harmoniserende minimumsnormer for de arbejdsretlige bestemmelser, et synspunkt som baade UNICE og ETUC gaar ind for; derfor boer Kommissionen overveje, om der er flere sociale spoergsmaal, som burde falde ind under faellesskabslovgivningen.

2.4. Forslagene om en deregulering paa det arbejdsmarkeds- og socialpolitiske omraade er ikke acceptable; det ville tilskynde til social dumping i Den Europaeiske Union og foere til en saenkning af beskyttelsesniveauet for arbejdstagerne.

2.5. Kommissionen opfordres til at undersoege, hvorfor EF-direktiverne ikke er optaget i den nationale lovgivning; i Kommissionens hvidbog om socialpolitik peger Kommissionen paa problemet med gennemfoerelse af direktiverne paa det sociale omraade, isaer med hensyn til sundhed og sikkerhed paa arbejdspladsen, hvor der kun er truffet faa beslutninger, som har oeget gennemfoerelsen; Kommissionen erindres om dens forpligtelser som traktaternes vogter, og der kraeves derfor oeget gennemfoerelse af faellesskabslovgivningen ved anvendelse af artikel 171 i de tilfaelde, hvor det er noedvendigt; desuden boer der foretages en undersoegelse af forskellene mellem medlemsstaternes gennemfoerelse af direktiverne.

2.6. Kommissionen anmodes om at udarbejde forslag til en ny lovgivning, der er tilstraekkelig detaljeret til, at den kan sikre en effektiv forbedring og fremme af sundheds- og sikkerhedsforanstaltningerne og -lovgivningen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 118 A og den eksisterende lovgivning.

2.7. Kommissionen anmodes om at redegoere for, hvorledes der foeres kontrol med den lovgivning, der allerede er gennemfoert i medlemsstaterne (med hensyn til arbejdsmarkedet og arbejdspladserne), og hvordan denne kontrol kan harmoniseres og stoettes ved en faelles EU-indsats.

2.8. Kommissionen opfordres til at indfoere grundlaeggende sociale rettigheder for arbejdstagerne, som skal gaelde for alle arbejdstagere uanset ansaettelsesforhold; rettighederne skal have umiddelbar virkning i medlemsstaterne, men det skal i fuldt omfang vaere muligt at supplere dem med faellesskabslovgivning, hvis det er paakraevet; samtidig skal rettighederne vaere klart udformede og maa ikke give anledning til misfortolkninger.

2.9. Der boer ikke herske nogen tvivl om de arbejdsretlige bestemmelser og bestemmelserne om sundhed og sikkerhed paa arbejdspladsen, og disse bestemmelser skal udformes paa en for de beroerte grupper mere gennemskuelig maade, bl.a. fordi teorien om, at deregulering paa dette omraade vil forbedre konkurrenceevnen og beskaeftigelsen, der stoettes i rapporten (der udtrykker flertallets holdning i ekspertgruppen), paa ingen maade er godtgjort.

2.10. Det er de smaa og mellemstore virksomheder og ikke store koncerner, der skaber de fleste arbejdspladser i det indre marked; det er beklageligt, at SMV-sektoren ikke var staerkere repraesenteret i ekspertgruppen.

2.11. Kommissionen opfordres til at straekke sig langt for at sikre, at de smaa og mellemstore virksomheder i fuldt omfang inddrages i en permanent konsultation.

2.12. Kommissionen opfordres til under fuld inddragelse af arbejdsmarkedets parter at undersoege mulighederne for en differentieret og minimalistisk tilgang til SMV'er og lovgivningen i forbindelse hermed, for en saerlig procedure for evalueringen af virkningerne for SMV'er og en undersoegelse af al lovgivningsarbejdets virkning for smaa og mellemstore virksomheder.

2.13. Man maa i vidt omfang tage afstand fra substantielle henstillinger i rapporten fra ekspertgruppen i den foreliggende form, eftersom de er for lidt differentierede og sigter paa en miljoepolitisk nyorientering, som ikke er forenelig med det traktatmaessige grundlag i EF-traktatens artikel 130 R til T, isaer for saa vidt som der gives afkald paa bindende miljoeretlige bestemmelser paa europaeisk plan;

2.14. De foreslaaede reguleringsforanstaltninger strider imod den noedvendige harmonisering af de miljoeretlige bestemmelser.

2.15. Der kan ikke vaere tale om at saenke standarderne for miljoe, offentlig sundhed og forbrugerbeskyttelse, og forsigtighedsprincippet boer opretholdes og anvendes som grundlaeggende princip for EU's miljoelovgivning.

2.16. Rapportens paastand om, at tidligere EU-miljoepolitik har vaeret ineffektiv, kan afvises, da miljoepolitikken har spillet en vaesentlig rolle til forbedring af Europas miljoe.

2.17. Det understreges, at regulering fortsat har betydning som et middel til at lede udviklingen i en miljoemaessig sund retning.

2.18. Kommissionen erindres om, at indfoerelse af standarder, der vurderes ud fra et »loensomhedsprincip« meget let kommer til at stride mod det forebyggelsesprincip, EU har paa miljoeomraadet;

2.19. Ligesom Kommissionen mener Parlamentet, at forslag 12 vedroerende affaldsdirektivet ville foere til en saenkning af det nuvaerende miljoebeskyttelsesniveau og tilskynde til ukontrolleret transport af affald paa tvaers af graenserne.

3. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og medlemsstaternes regeringer.