DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/1

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Hvorledes kan flexicurity benyttes til omstrukturering i forbindelse med den globale udvikling?« (sonderende udtalelse efter anmodning fra det svenske EU-formandskab)

2009/C 318/01

Ordfører: Valerio SALVATORE

Medordfører: Enrique CALVET CHAMBON

I brev af 18. december 2008 og under henvisning til EF-traktatens artikel 262 anmodede Cecilia MALMSTRÖM, Sveriges vicestatsminister med ansvar for europæiske anliggender, på vegne af det kommende svenske formandskab Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en sonderende udtalelse om emnet:

»Hvorledes kan flexicurity benyttes til omstrukturering i forbindelse med den globale udvikling?«

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer (CCMI), som udpegede Valerio SALVATORE til ordfører og Enrique CALVET CHAMBON til medordfører. Den Rådgivende Kommission vedtog sin udtalelse den 10. september 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 456. plenarforsamling den 30. september og 1. oktober 2009, mødet den 1. oktober, følgende udtalelse med 111 stemmer for, ingen imod og 9 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Kommissionen har defineret »flexicurity« som »en integreret strategi, der har til formål at forbedre fleksibiliteten og sikkerheden på arbejdsmarkedet samtidigt«. I dette holdningspapir belyser EØSU aspekter af flexicurity-modellen, som det i denne krisetid anser for særlig relevante for at fastholde så mange som muligt i beskæftigelse og give mennesker uden for arbejdsmarkedet de bedste chancer for hurtigt at finde nyt arbejde. Arbejdsgivere og arbejdstagere bør samarbejde inden for arbejdsmarkedsdialogens rammer for at sikre, at så mange arbejdstagere som muligt fastholdes på arbejdsmarkedet.

1.2 I denne situation med dyb krise og hastigt voksende arbejdsløshed er det så meget desto vigtigere, at flexicurity ikke fortolkes som et let middel til at afskedige beskæftigede arbejdstagere eller til at underminere den sociale beskyttelse i almindelighed og den sociale beskyttelse af arbejdsløse i særdeleshed. Foranstaltninger, der fremmer flexicurity-modellens sikkerhedsaspekt (i videst mulig forstand), bør efter EØSU's mening prioriteres højest i den givne situation.

1.3 EØSU har i tidligere udtalelser belyst betydningen af intern flexicurity. Krisen understreger vigtigheden af foranstaltninger til fremme af intern flexicurity, der sætter virksomhederne i stand til at tilpasse sig en brat ordrenedgang uden at blive tvunget til at fyre arbejdstagere. Virksomheder med arbejdstidsregnskaber, der er aftalt mellem arbejdsmarkedets parter, er langt bedre i stand til at reagere hurtigt på den nye markedssituation, krisen har frembragt, end virksomheder, der ikke råder over sådanne instrumenter. En af krisens klare konklusioner er den, at arbejdstidsregnskaber og fleksible arbejdstidsordninger skal fremmes af arbejdsmarkedets parter. EØSU finder det nødvendigt, at disse instrumenter gøres så attraktive som muligt for virksomheder og arbejdstagere.

1.4 Flexicurity-modellen kan kun fungere, hvis de ansatte er veluddannede. Forbindelsen mellem nye kompetencer og jobskabelse er tæt. Virksomhederne har al mulig interesse i at investere i efteruddannelse af deres ansatte. Arbejdstagerne har ansvaret for at efteruddanne sig. Det er håbet, at strategien »Lissabon 2010 plus« kan give svar på disse problemer.

1.5 Krisen understreger betydningen af dialogen på arbejdsmarkedet. De seneste måneder har vist, hvor ivrige arbejdsmarkedets parter er for at finde fælles løsninger på de presserende problemer. EØSU foreslår det svenske EU-formandskab og Kommissionen at etablere en webbaseret platform for at fremme erfaringsudveksling om disse initiativer fra arbejdsmarkedets parter. Det skal ske med respekt for de forskellige situationer på nationalt, regionalt og lokalt niveau.

1.6 På EU-niveau er arbejdsmarkedets parter i gang med at forhandle en selvstændig rammeaftale om rummelige arbejdsmarkeder. EØSU mener, at en fremtidig aftale kan give et værdifuldt ekstra skub til at hjælpe de mest sårbare arbejdstagere, som mistede deres job under krisen, med at komme tilbage i beskæftigelse. EØSU ser desuden frem til den fælles overvågning og evaluering af gennemførelsen af flexicurity, som arbejdsmarkedets parter på EU-plan har forpligtet sig til i deres arbejdsprogram for 2009-2010.

1.7 Den økonomiske tilbagegangs store hast og drastiske natur har fået mange arbejdsgivere til at tænke tilbage på vækstårene, da de opdagede, hvor svært det var at finde tilstrækkeligt med velkvalificeret arbejdskraft. Da de nu ser længere frem i tiden mod det økonomiske opsving, som må komme, forhaster de sig ikke med at nedlægge for mange arbejdspladser for at opnå en kortsigtet besparelse. Ingen virksomhed kan imidlertid komme uden om de grundlæggende økonomiske regler. Alle virksomheder vil, når det kommer til stykket, først og fremmest sikre deres egen overlevelse. For de berørte arbejdstagere er det afgørende at komme tilbage i beskæftigelse så hurtigt som muligt. EØSU understreger behovet for at sikre dem hurtig og kvalificeret hjælp. Medlemsstaterne bør seriøst overveje at øge antallet og kvaliteten af personale i arbejdsformidlingskontorerne for at støtte en så hurtig genindslusning på arbejdsmarkedet som muligt.

1.8 I lyset af de særlige nationale og regionale forhold samt forskellene mellem diverse industrisektorer, bør Unionen efter EØSU's opfattelse fortsætte arbejdet i et europæisk perspektiv og med respekt for subsidiaritetsprincippet. Dette er vejen til at skabe de nødvendige europæiske rammer for at sikre styrkelse af en europæisk social model, som er i fuld gang med at udvikle sig fra teori til uomgængelig praksis (1). Det er nødvendigt at planlægge en proces til afløsning af Lissabonprocessen (Lissabon 2010 plus) for at tackle de uløste spørgsmål og de spørgsmål, der vil opstå i løbet af krisen, som det kan blive langvarigt og smertefuldt at komme igennem. Flexicurity bør spille en vigtig rolle i den forbindelse. Det er EØSU's opfattelse, at anvendelsen af de forskellige aspekter af flexicurity skal være afbalanceret.

1.9 EØSU understreger, at arbejdsmarkedsreformerne i medlemsstaterne bør undgå, at antallet af job med usikre ansættelsesforhold og for høj fleksibilitet på bekostning af sikkerheden fortsætter med at stige som i de seneste år. EØSU deler den bekymring, som Regionsudvalget giver udtryk for i sin udtalelse af 7. februar 2008 (2). Hvis den eksterne fleksibilitet er dominerende, er der risiko for »en omfattende deregulering af almindelige ansættelsesforhold med henblik på større udbredelse af usikre kontraktforhold«.

2. Baggrund

2.1 Det svenske EU-formandskab har anmodet EØSU om at afgive udtalelse om emnet »flexicurity«, som udvalget allerede har udtalt sig om (3), men som nu skal ses i en ny sammenhæng. En høring afholdt af det svenske formandskab den 7. juli 2009 i Stockholm bekræftede behovet for snarest at genbehandle emnet i lyset af finanskrisen.

2.2 Flexicurity kan anskues fra forskellige vinkler. I sin meddelelse definerer Kommissionen flexicurity som en »integreret strategi, der har til formål at forbedre fleksibiliteten og sikkerheden på arbejdsmarkedet samtidigt« (4). Eftersom denne definition også dannede grundlag for konklusionerne fra det ekstraordinære topmøde i Prag den 7. maj 2009, bygger denne udtalelse på ovennævnte fælles fortolkning.

2.3 EØSU påpeger, at arbejdsmarkedspolitik er medlemsstaternes ansvar i henhold til subsidiaritetsprincippet. Et forsøg på at harmonisere arbejdsmarkedslovgivningen ville støde på dette princip og være uhensigtsmæssig, fordi det ville ødelægge traditioner og geografiske strukturer, som har bevist deres betydning og soliditet. Det må desuden tages med i betragtning, at medlemsstaternes økonomier ikke befinder sig på det samme udviklingsniveau. Dette afspejles i deres respektive sociale systemer. På denne baggrund bør EU's udfordringer efter EØSU's mening være: — at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne gennem EU's beskæftigelsesstrategi, som siden 2005 indgår i styringsmekanismen for Lissabonstrategien. I beskæftigelsespolitikkens retningslinje nr. 21 aftaler medlemsstaterne at fremme jobsikkerhed og fleksibilitet på en afbalanceret måde. EU skal fungere som katalysator for, at medlemsstaterne holder deres løfter og samtidigt tilkendegiver og udveksler deres bedste praksis inden for rammerne af EU's beskæftigelsespolitik.

3. En ny situation

3.1 Krisen

3.1.1 Virkningerne af den største økonomiske krise i EU's historie er på kort sigt ret tydelige: Medlemslandenes offentlige gæld stiger med en hidtil uset hastighed. Selv om verdens centralbanker har oversvømmet markederne med likvide midler, fungerer banksystemet stadig ikke, som det gør under normale omstændigheder. Navnlig de små og mellemstore virksomheder og selvstændige arbejdstagere har meget svært ved at opnå nye lån. Arbejdsløshedens ulyksalige indvirkning på samfundene og det indre marked vil snart blive mærkbar. Samtidig er det utrolig svært at skabe nye arbejdspladser, og det sker sjældent.

3.1.2 Efter EØSU's opfattelse er det i lyset af den nuværende alvorlige sociale og økonomiske situation absolut nødvendigt at tilpasse flexicurity-modellen på kort sigt, på trods af at udvalgets seneste udtalelse om emnet blev offentliggjort så sent som i foråret 2008. EØSU er glad for det svenske formandskabs anmodning om at undersøge, hvordan medlemsstaterne kan benytte flexicurity til omstrukturering i forbindelse med den globale udvikling. Med den globale udvikling menes den finansielle krise og dens tragiske konsekvenser for realøkonomien og beskæftigelsen. Denne krise har allerede vist sig som den alvorligste økonomiske krise i de seneste 80 år. Dens følger vil uden tvivl komme til at præge hele det 21. århundrede. Den er så meget desto mere alvorlig, som den ledsages af to andre kriser, der udgør en stor udfordring på verdensplan, nemlig klimakrisen og den demografiske krise.

3.1.3 Krisen ændrer den sociale og økonomiske situation for eventuelle reformer af arbejdsmarkedet. Det er indlysende, uanset om man mener, at det er hensigtsmæssigt, muligt, nødvendigt eller umuligt at gennemføre sådanne strukturreformer i en krisetid. Det ligger dog EØSU på sinde at understrege, at integration og genindslusning af arbejdsløse på arbejdsmarkedet skal have absolut prioritet.

3.1.4 EØSU har til hensigt at drage konklusioner af sine observationer og fremsætte konkrete og positive forslag om de grundlæggende parametre i flexicurity-modellen, nemlig fleksibilitet og sikkerhed. Udvalget understreger, at det er nødvendigt at finde en balancegang mellem fleksibilitetstiltag og sikkerhedstiltag, hvis sociale konflikter som dem, der allerede har været i Europa, skal undgås.

3.2 Intern og ekstern fleksibilitet

3.2.1 Intern fleksibilitet bør være et resultat af en social dialog mellem ledelsen og arbejdstagerne eller deres repræsentanter, arbejdsmarkedets parter, på virksomhedsniveau eller sektorniveau. Den hindrer tab af arbejdspladser og kan derfor i en vanskelig periode være en vigtig stabiliseringsfaktor for den sociale samhørighed i Europa. En god forståelse virksomhedsejere og medarbejdere imellem er nødvendig for at sikre, at virksomhederne påtager sig et socialt ansvar, og at medarbejderne fastholdes på arbejdsmarkedet, samtidig med at beskæftigelsen styrkes. Regeringerne spiller en vigtig rolle i støtten til disse tiltag, men deres indblanding må ikke gå ud over deres kapacitet til at levere grundlæggende sociale ydelser som sikkerhed (det være sig fødevaresikkerhed, lufttrafiksikkerhed, almen adgang til forsyningspligtydelser eller den form for sikkerhed, som leveres af politiet) og uddannelse i form af livslang læring.

3.2.2 Enhver social reform skal passe ind i den socioøkonomiske og politiske sammenhæng. Flexicurity i en krisetid giver utvivlsomt anledning til spørgsmål, der er svære at besvare, hvis der ikke er nogen garanti for beskæftigelse på trods af de ofre, der kræves. Man bør være helt klar over, at flexicurity-modellen kun er til nytte, hvis arbejdsmarkedets parter har en fælles forståelse af den, og ikke kun den ene part. Det er derfor nødvendigt at beskæftige sig meget indgående med sikkerhed (tryghed) og balancen mellem sikkerhed og fleksibilitet. EØSU mener imidlertid, at Kommissionen i højere grad, end det er tilfældet, burde koncentrere sin analyse om mulighederne for intern fleksibilitet, som kan være et effektivt middel til bekæmpelse af arbejdsløshed (5).

3.2.3 Efter udvalgets opfattelse bør flexicurity-modellens dimensioner afbalanceres, så den ikke anvendes på bekostning af trygheden. Men hvordan kan landene sikre en sådan balance, når der er krise? EØSU foreslår, at reformer baseret på flexicurity-modellen undersøges omhyggeligt i denne krisetid, så der ikke forekommer uønskede sociale og politiske følgevirkninger. Disse forholdsregler skal intensiveres, når der er tale om såkaldt »ekstern« flexicurity.

3.2.4 I overensstemmelse med ovenstående bør flexicurity-tiltagene på enhver måde være troværdige, særligt hvad angår de budgetmæssige aspekter. Dette vil højst sandsynligt give anledning til ændrede prioriteter i medlemslandenes budgetudgifter og måske til en styrkelse af EU-støtten. For uden sikkerhed kan der ikke være nogen flexicurity.

3.2.5 Modsat den forsigtige anvendelse af forskellige former for intern fleksibilitet ville det i den nuværende situation være risikabelt at gennemtvinge arbejdsmarkedsreformer med det formål at fremme den eksterne fleksibilitet yderligere. Kommissionen har hidtil i sine overvejelser lagt hovedvægten på flexicurity-modellens eksterne dimension. Mange kollektive overenskomster i Europa indeholder bestemmelser, som regulerer fleksibiliteten internt i virksomheden. Den kan bl.a. bestå i tilrettelæggelse af arbejdstiden og omfatte uddannelsesperioder.

3.3 Den sociale dialog

3.3.1 EØSU fastholder sit krav om, at arbejdsmarkedets parter skal spille hovedrollen i et forum, som giver mulighed for en løbende dialog om reformerne, således at de to poler, arbejdsgivere og arbejdstagere, kan sikre sig, at der opretholdes en permanent og dynamisk balance mellem fleksibilitet og sikkerhed. Denne tilgang er vigtig og interessant for fremtidens beskæftigelse i Europa. Det er netop derfor, at civilsamfundet også bør inddrages i debatten. Enhver beskæftigelsespolitik og enhver arbejdsmarkedsreform har stor indflydelse på samfundet. Men reformerne bør ikke miste forbindelsen til samfundets økonomiske, sociale og bæredygtige perspektiver.

3.3.2 Flexicurity er et vigtigt redskab til at mildne virkningerne af den finansielle krise og krisen i realøkonomien på beskæftigelsesområdet. Det bør dog ikke misbruges til at gøre det nemmere at afskedige medarbejdere i lande, hvor der findes en arbejdslovgivning, som sikrer et vist niveau af sikkerhed mod de metoder, der på engelsk kaldes »hire and fire« (hyr og fyr). EØSU bifalder, at Kommissionen klart har meldt ud, at flexicurity aldrig vil kunne blive en ret til at afskedige folk.

3.3.3 Udvalget vil gerne understrege, at enhver reform af arbejdsmarkedslovgivningen skal ske i samarbejde med arbejdsmarkedets parter. Ellers er den dømt til fiasko. Den sociale dialog er garant for det moderne og sociale deltagelsesdemokrati. Ændring af arbejdsmarkedslovgivningen bør være resultatet af forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter. Den sociale dialog gør det endvidere muligt at vedtage forskellige former for intern fleksibilitet, som sikrer virksomhederne en stor smidighed uafhængigt af, om deres aktiviteter er for opad- eller nedadgående.

3.3.4 ESØU er tilfreds med den indsats og det fælles arbejde på flexicurity-området, som arbejdsmarkedets parter på EU-plan har realiseret. EØSU værdsætter, at arbejdsmarkedets parter på EU-niveau har sat opfølgning og evaluering af flexicurity-modellens indførelse på deres arbejdsprogram for 2009-2010. Udvalget afventer rapporten om denne evaluering og regner med, at den fælles evaluering kan få stor indflydelse på udformningen af de forskellige flexicurity-modeller i de forskellige medlemsstater.

3.4 Europæiske mål på kort og mellemlangt sigt

3.4.1 På kort sigt bør analysen og de mulige måder at anvende flexicurity på – under skyldig hensyntagen til en forudgående social dialog på alle niveauer, de økonomiske begrænsninger og regeringernes rolle – tage sigte på at bevare så mange arbejdspladser som muligt med den størst mulige merværdi og at styrke det samlede beskyttelsesniveau for alle arbejdstagere uanset deres situation på arbejdsmarkedet.

3.4.2 EØSU minder om konklusionerne i rapporten fra Rådets møde den 8.-9. juni om flexicurity i en krisetid. Det er afgørende for de arbejdsløse at komme i beskæftigelse igen så hurtigt som muligt. EØSU peger på behovet for snarest at give dem effektiv hjælp, støtte og vejledning. Medlemsstaterne skal opfordres til at udnytte de eksisterende EU-midler bedre og bør lægge sig i selen for at forbedre kvaliteten af alle beskæftigelsesfremmende instrumenter, f.eks. kontorer, der formidler kvalitetsjob, og styrke deres aktivitet og effektivitet.

3.4.3 EØSU er enig med Kommissionen i, at aftaler om ydelser ved »teknisk arbejdsløshed« på kort sigt kan være et effektivt redskab til at bevare arbejdspladsen, undgå arbejdsløshed og fastholde købekraften. Virkningen af disse bestemmelser er trefoldig: arbejdstagerens viden og kompetencer bevares for virksomheden, arbejdstageren udstødes ikke af arbejdsmarkedet, og nationaløkonomien bevarer stabiliteten, fordi en arbejdsløshedsbølge undgås. Krisen har bevist, at der er behov for at fremme arbejdstidsregnskaber og en fleksibel forvaltning af arbejdstiden. Virksomheder med arbejdstidsregnskaber er bedre i stand til at reagere hurtigt på de nye markedssituationer og tilpasse sig bratte fald i efterspørgslen. EØSU opfordrer medlemsstaterne og EU til at gøre dette instrument så attraktivt som muligt for arbejdstagerne og for virksomhederne.

3.4.4 EØSU opfordrer arbejdsmarkedets parter på alle niveauer, herunder de mikroøkonomiske, til at koncentrere den sociale dialog og de kompromiser, som alle parter må indgå i denne alvorlige krisetid, om opretholdelse og skabelse af arbejdspladser, samtidig med at arbejdstagernes samlede købekraft bevares. Regeringerne bør finde midler til at spille en rolle som katalysatorer og fremme, måske endda belønne, denne type aftaler. EØSU foreslår det svenske EU-formandskab og Kommissionen at etablere en webbaseret platform, der kan fremme udveksling af informationer og erfaringer med arbejdsmarkedsparternes initiativer på et praktisk niveau. Det skal ske med respekt for de forskellige situationer på nationalt, regionalt og lokalt niveau.

3.4.5 EØSU er af den opfattelse, at flexicurity-modellens fire dimensioner og dens principper som defineret af Kommissionen rent faktisk kan bidrage til at mindske arbejdsløsheden i Europa. Det er dog afgørende at sørge for, at der skabes kvalitetsarbejdspladser. En reel social beskyttelse spiller en meget vigtig rolle. Den er fundamental for den økonomiske og sociale samhørighed i EU. EØSU understreger i denne forbindelse, at arbejdsmarkedsreformerne i medlemsstaterne bør undgå, at antallet af job med usikre ansættelsesforhold og for høj fleksibilitet på bekostning af sikkerhed fortsætter med at stige som i de seneste år. Kommissionen bør hjælpe til gennem udarbejdelse og formidling af regelmæssige opgørelser over indførelsen af flexicurity-modellens principper i arbejdsmarkedslovgivningerne. Efter EØSU's mening bør flexicurity-principperne i større grad indarbejdes i dagsordenen efter Lissabon. Desuden foreslår EØSU, at de europæiske arbejdsmarkedsparters arbejde koordineres med denne dagsorden.

3.5 En ny europæisk debat

3.5.1 EØSU finder det hensigtsmæssigt, at det svenske formandskab indleder en debat om aspekter af flexicurity, der ligesom i flere medlemslande, som benytter sig af flexicurity, kunne bidrage til, at Unionen kommer igennem den globale økonomiske og finansielle krise med bevarelse af så mange arbejdspladser som muligt og dermed undgår at sætte den sociale samhørighed på spil. EU har en stor interesse i ikke at miste sine arbejdstageres kvalifikationer, som der bliver brug for, når krisen er overstået. Det er især relevant, fordi den demografiske udvikling i de fleste europæiske lande vil reducere potentialet af kvalificeret arbejdskraft i betydelig grad.

3.5.2 Fyring af kvalificeret personale i krisetider er en fare set i et fremtidsperspektiv med opsving. Manglen på knowhow risikerer at vokse. Hvad værre er, ser det ud til, at mange europæiske virksomheder reducerer antallet af lærepladser eller stillinger beregnet på unge akademikere. Derved bringer de deres egen fremtid i fare. Desuden kan flexicurity-modellen kun fungere, hvis de ansatte er veluddannede. Det går stik imod idéen med dette reforminstrument at høre op med at uddanne. Forbindelsen mellem nye kompetencer og jobskabelse er tæt. Strategien »Lissabon 2010 plus« skal give svar på disse problemer. Det forudsættes, at virksomhederne investerer i efteruddannelse af deres ansatte. Det er samtidig klart, at det også er den enkelte arbejdstagers ansvar at uddanne sig.

3.5.3 Livslang læring inden for rammerne af flexicurity-modellen bør være en naturlig del af en bæredygtig udvikling af samfundene i EU og tjene som eksempel for resten af verden. Uddannelsen af medarbejdere bør gå i retning af de europæiske mål om at skabe flere gode arbejdspladser og udvikle en bæredygtig økonomi.

3.5.4 Flexicurity bygger grundlæggende på en bedre beskæftigelsesegnethed. Denne er betinget af uddannelsessystemernes høje kvalitet og effektiv videreuddannelse. En vigtig forudsætning for flexicurity kan imidlertid ikke opfyldes, så længe medlemslandene hævder at gå ind for livslang læring uden at omlægge deres uddannelsessystemer, uden at tillægge førskoleuddannelsen større betydning, uden at tildele undervisningen flere midler og uden at opmuntre til og fremme faglig uddannelse og efteruddannelse som led i beskæftigelsen gennem tildeling af økonomiske midler. EØSU opfordrer medlemsstaternes regeringer til at give alle disse uddannelsesspørgsmål højeste prioritet. EØSU går ind for en fælles indsats blandt medlemslandene med henblik på at fremme uddannelsessektoren i Europa.

3.6 Flexicurity i lyset af Lissabontraktaten

3.6.1 I Lissabontraktaten, som EØSU støtter og håber at EU's 27 medlemslande vil vedtage, defineres det indre marked som et marked med en social økonomi. Artikel 2 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab nævner »en social markedsøkonomi« som et af Fællesskabets mål. Dette er en vigtig nyhed. Disse nye toner, som giver langt mere plads til en social fortolkning af EU-retten, vil få stor betydning for den fremtidige EU-lovgivning og ikke mindst for EF-Domstolens retspraksis.

3.6.2 Ganske vist giver den politiske udvikling i et fåtal af europæiske lande anledning til bekymring for, om det vil lykkes at vedtage traktaten endeligt. Men udvalget vælger at bevare optimismen, for der er intet alternativ, ingen »plan B«. I en union med 27 medlemmer er det navnlig i krisetider nødvendigt, at institutionerne kan arbejde mere effektivt, end Nicetraktaten i øjeblikket giver mulighed for. EØSU finder det således nødvendigt, at EU-institutionerne arbejder videre med flexicurity-modellen i forventning om, at Lissabontraktaten vil blive vedtaget allerede i år eller senest i 2010, og under hensyntagen til krisen og dens udvikling. Denne ikrafttræden vil bl.a. føre til, at en ny og mere aktuel sikkerhedsdimension vil blive en del af EU-retten.

Bruxelles, den 1. oktober 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 309 af 16.12.2006, s. 119: EØSU's udtalelse om »Social samhørighed: en europæisk social model med et reelt indhold«.

(2) EUT C 105 af 25.4.2008, s. 16 (jf. punkt 22).

(3) EUT C 256 af 27.10.2007, s. 108.

EUT C 211 af 19.8.2008, s. 48: EØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om »Mod fælles principper for flexicurity: Flere og bedre job ved hjælp af fleksibilitet og sikkerhed«.

(4) Der mindes om den præcise formulering i Kommissionens meddelelse, som behandler flexicurity's fire principper: »Fleksibilitet handler på den ene side om vellykkede skift i løbet af en persons liv: fra skole til arbejde, fra et job til et andet, mellem arbejdsløshed eller inaktivitet og arbejde og fra arbejdsliv til pensionisttilværelse. Dette er ikke begrænset til at betyde, at virksomhederne får større frihed til at ansætte og afskedige, eller at tidsubestemte arbejdskontrakter bliver overflødige. Det handler om at give arbejdstagerne mulighed for at få bedre jobs, mobilitet opad og optimal udvikling af deres talent. Fleksibilitet handler også om fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet, evne til hurtigt og effektivt at reagere på nye behov og krav om kvalifikationer i produktionen samt bedre muligheder for at forene arbejde og privatliv. Sikkerhed på den anden side handler om mere end blot sikkerhed for at bevare sit job: […] Det handler også om en arbejdsløshedsunderstøttelse, der er tilstrækkeligt stor til at lette jobskift. Sluttelig omfatter det uddannelsestilbud for alle arbejdstagere, navnlig lavtuddannede og ældre arbejdstagere«.

(5) Allerede inden finanskrisen gav Regionsudvalget udtryk for sin tvivl med hensyn til den eksterne fleksibilitets dominans i Kommissionens tilgang, jf. EUT C 105 af 25.4.2008, s. 16. Regionsudvalget »gør opmærksom på, at [Kommissionens] formuleringer som f.eks. «Fleksible og pålidelige kontrakter» giver anledning til bekymring, idet der indholdsmæssigt også kan være tale om en omfattende deregulering af almindelige ansættelsesforhold med henblik på større udbredelse af usikre kontraktforhold«.