"•mît KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 18.12.1996 
KOM(96) 554 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
om den fælles markedsordning for råtobak 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
I. PRODUKTET 1 
1. Oprindelse 1 
2. Terminologi 1 
II. TOBAKSPRODUKTIONENS ØKONOMISKE OG SOCIALE BETYDNING 2 
A. De forskellige sorter, der dyrkes i EF 3 
B. Tobaksavl og beskæftigelse 5 
1. En krævende og arbejdsintensiv avl 5 
1.1. Tobaksavlens tidsplan 5 
1.2. Beskæftigelsen i tobaksavlen 6 
2. Tobaksavlen sikrer rentabiliteten på de bedrifter, 
hvor den finder sted 6 
C. Tobakken dyrkes i EF på små arealer, hvilket vanskeliggør en hoj 
mekaniscringsgrad 8 
1. Små dyrkede arealer 8 
2. En stærk mekanisering er ikke mulig i dag 9 
3. Beskæftigelsen i forarbejdningssektoren 9 
4. Beskæftigelsen i tobaksindustrien 10 
D. En kultur, der skaber erhvervsaktivitet i vanskeligt stillede områder 11 
III. ANALYSE AF EF-PRODUKTIONENS KVALITET OG DENS PLADS I 
VERDENSPRODUKTIONEN 12 
A. Kvantitativ udvikling i EF-produktioncn 12 
B. Det ringe prisniveau i EF viser, at kvaliteten af de fleste EF-producerede 
sorter er meget lav 14 
C. Produktionen opfylder ikke EF-forbrugcts kvalitetskrav 15 
D. Verdensmarkedet 17 
KONKLUSIONER AF DEL I, II OG III 19 
IV DEN FÆLLES MARKEDSORDNING EFTER REFORMEN I 1992 20 
A. Budget og kontrol 20 
1. Et styret budget 20 
2. Formindsket risiko for svig 20 
B. Sektorens økonomi 22 
1. For lavere markedspriser i forhold til præmierne 22 
a) Priserne for og efter 1992-reformcn 22 
b) Forholdet priser/præmier efter sort 22 
c) Forholdet priser/præmier efter land 23 
d) Hvorfor et så utilfredsstillende forhold? 23 
2. En forarbejdningsindustri under omstrukturering 24 
3. En tobaksindustri, der fortsat er godt repræsenteret i 
Det Europæiske Fællesskab 24 
C. Forvaltning 25 
1. Ordningen er præget af en vis stivhed 25 
2. Ordningen er også ret kompliceret 25 
3. Overgangsperiode 26 
4. Omstillingsprogrammer 26 
KONKLUSIONER PÅ DEL IV 27 
V. FORSLAG TIL DEN FREMTIDIGE FÆLLES MARKEDSORDNING FOR 
TOBAK 28 
A. Kommissionens valg 28 
B. Valgmuligheder i fremtiden 30 
1. Valgmulighed 1 - Gradvis indstilling af støtten 30 
a) Social og økonomisk virkning 30 
b) Alternativer til tobaksavlen 30 
2. Andre afviste valgmuligheder 32 
3. Valgmulighed 2 -Kommissionens forslag: En gennemgribende reform 
af sektoren 34 
(1) Ændre præmieordningen for at forbedre tobakskvaliteten -
formål og udfordring 34 
(a) Hvorfor ændre den nuværende præmieordning? 34 
(b) Forslag: graduere EF-stotten efter produktionens kvalitet for .... 
at fremme kvaliteten 36 
(bl) Princippet om graduering af EF-stotten 36 
(b2) Iværksættelse: graduering via en forøgelse af støtten til 
produccntsammcnslutninger 37 
(b3) Fordele/ulemper ved gradueringen via 
producentsammenslutningcrnc 37 
(b4) Iværksættelse af denne graduering indebærer ikke nogen 
ændring af præmiernes og kvoternes nuværende niveau 38 
(2) Lette frivilligt ophør med tobaksavl 38 
(3) Lempe ordningen for kvoter og garantitærskler 41 
(4) Forenkle den administrative forvaltning 41 
(5) Fremme en bedre betaling for kvalitet 42 
(6) Tage hensyn til miljøet 43 
(7) Mindre skadelige sorter på markedet 43 
(8) Skærpe kontrollen 44 
C. Andre forhold 45 
KONKLUSION AF DEL V 46 
/:k 
I. PRODUKTET 
1. Oprindelse 
Tobaksplanten er en subtropisk plante, der blev indført fra Sydamerika til Europa i det 
16. århundrede. Der findes talrige sorter, der kan tilpasse sig meget forskellige klima- og 
jordbundsforhold. Der dyrkes således tobak på de fem kontinenter. Man finder den såvel 
i Polen som på Cuba, i USA og i Kina. 
2. Terminologi 
Inden tobakken bliver en færdigvare (cigaret, pibetobak, cigar eller cigarillo), undergår 
den efter høsten to typer bearbejdning. 
Der skelnes mellem tre faser i tobakkens behandling. 
tobakken først dyrkes, derefter høstes og endelig tørres af producenter eller 
tobaksavlere på bedriften; det drejer sig her om "bladtobak" 
bladtobakken leveres dernæst til virksomheder eller "forarbejdningsvirksomheder", 
der bearbejder den, emballerer den og gør den klar til oplagring og anvendelig for 
fabrikanterne; den bliver derefter til "forarbejdet tobak" eller "tobak i baller", det 
er den "første bearbejdning" 
den forarbejdede tobak behandles derefter af "fabrikanterne", der efter at have 
ladet den undergå en "anden bearbejdning" forarbejder den til en færdigvare. 
Der skelnes således mellem bladtobak, forarbejdet tobak og færdigvare, der passerer tre 
forskellige erhvervsdrivende: producenten, forarbejderen og fabrikanten.Selv om disse tre 
erhvervsaktiviteter er forskellige, kan de udøves af samme virksomhed i ordets juridiske 
betydning. 
Disse tre aktiviteter udgør tobaksbranchen. Dette udtryk anvendes især for at betegne den 
indbyrdes sammenhæng, der består mellem tobaksproduktionens og 
tobaksforarbejdningens erhvervssektorer. 
Tobaksbranchens folk skelner mellem: 
aromatiske tobakker, hvis aroma giver den blanding, der anvendes til fremstilling 
af cigaretter, den tilstræbte karakter 
neutrale tobakker, "fyld", der udgør blandingens hoveddel. 
Kun råtobak (i blade eller i baller efter forarbejdning) er et landbrugsprodukt (bilag II til 
Romtraktaten). Færdigvarerne er industriprodukter (uden for bilag II). 
A t 
H. TOBAKSPRODUKTIONENS ØKONOMISKE OG SOCIALE BETYDNING 
EF's produktion af bladråtobak (1000 tons) 
EUR 
12 1986 
385,2 1987 
387,5 1988 
398,6 1989 
411,2 1990 
419,9 1991 
429,7 1992 
407,8 1993 
342,7 1994 
327,9 1995 
333,2 
Med en produktion svarende til 4,6% af verdensproduktionen i 1994 er EU verdens 
femtestørste producent af råtobak. 
Siden et højdepunkt i 1991 har EF-produktionen været konstant faldende. Ved 
ikrafttrædelsen i 1992 af den nye fælles markedsordning for råtobak blev det muligt at 
formindske visse tobaksproduktioner uden reelle afsætningsmuligheder, i og med at der 
blev indført en ordning med produktionskvoter. 
Hver medlemsstats andel af EF's produktion af bladråtobak i 1995 
_ . , Tyskland „ L. Portugal Østrig 
1% 
Spanien 
13% 
Grækenland 
36% °'1% Frankrig 
8% 
Belgien 
0,3% 
Med henholdsvis 39% og 36% af EF-produktionen i 1995 er Italien og Grækenland langt 
de vigtigste producentlande. Herefter følger Spanien (13%) og i aftagende rækkefølge 
Frankrig, Tyskland, Portugal, Belgien og Østrig. 
Denne rapport vedrører kun tobaksproduktionen i De Tolv. Blandt de nye medlemsstater 
producerer kun Østrig tobak (kvote på 600 tons). 
A. De forskellige sorter, der dyrkes i EF 
Sorter, der blev dyrket I EF i 1996 
Fre cured 
Dark air cured 2% 
13,2% 
Light air cured 
21,2% 
Til trods for sorternes meget store forskellighed og karakteristiske egenskaber kan 
sorterne klassificeres efter den teknik, der anvendes til tørring af bladene eller "curing". 
Der skelnes således efter en internationalt anerkendt klassifikation mellem: 
"flue cured" 
Det er tobakker, der tørres i ovne, hvor luftcirkulationen, temperaturen og 
fugtighedsgraden kontrolleres. Det drejer sig om lyse tobakker, hvis mest kendte 
sort er Virginia (kaldet "bright" i Italien), der anvendes til fremstilling af lettere 
cigaretter, herunder amerikanske cigaretter. 
"light air cured" 
Det er tobakker, der lufttørres i tørrelader, og som man ikke lader fermentere. De 
indgår i kategorien aflyse tobakker, der i EF er repræsenteret ved sorterne Burley 
og Maryland 
—> Grundelementer i sammensætningen af cigaretter med amerikansk smag, hvis 
forbrug er stigende i alle verdens lande. Flue cured og light air cured er meget 
efterspurgte på verdensmarkedet, for så vidt de er af god kvalitet, men 
konkurrencen er hård. 
"sun cured" 
De tørres i solen. Det drejer sig om orientalske tobakker, som branchens folk 
underopdeler i egentlig orientalske tobakker, hvis aromatiske kvalitet udgør deres 
værdi, især Basmas, Kaba Kulak, og Katerini, og balkantobakker, italienske sun 
cured og de fleste af de øvrige græske orientalske tobakker. 
—> Sun cured, der indgår i sammensætningen af næsten alle blandinger på grund 
af dens usædvanlige aromatiske egenskaber, er meget efterspurgt på 
verdensmarkedet. EF-sorterne er normalt af udmærket kvalitet. 
"dark air cured" 
Tørret ligesom de første, men hvor man lader en naturlig fermentering finde sted, 
inden de markedsføres. Det er råtobakker eller sorte tobakker, blandt hvilke man 
kan anføre Paraguay, Badischer Geudertheimer, Havanna og fermenteret Burley. 
—> Da de især indgår i sammensætningen af brune cigaretter, hvis forbrug er 
faldende, udviser efterspørgslen på verdensmarkedet en stærk vigende tendens. 
"fire cured" 
Tørres ved ild. I EF drejer det sig hovedsagelig om Kentucky, der især produceres 
og forbruges i Italien (Toskana-cigarer). 
—> Verdensmarkedets efterspørgsel efter denne sort er nu stærk faldende. 
B. Tobaksavl og beskæftigelse 
1. En krævende og arbejdsintensiv avl 
/./. Tobaksavlens tidsplan 
Selv om tobaksavlen i Europa varierer efter sort og land, er tobaksavlens hovedetaper i 
almindelighed følgende: 
i slutning af vinteren 
forberedelse af såningen, pløjning af jorden 
begyndelse af foråret 
tilberedning af jorden (fjernelse af ukrudt, vanding, gødskning ...) 
forår 
optagning af frøplanter, udplantning på mark (med hånden eller med en 
plantemaskine) 
forår/sommer 
pleje af planterne, jordbehandling, vanding, radrensning, lugning og hypning 
sommer 
høst, især ved håndkraft, blad for blad, pr. successiv bladstand nedefra og tørring 
efterår/vinter 
sortering af tobakken, bearbejdning af høsten i baller og levering 
Et af hovedtrækkene ved tobaksdyrkning er, at den kræver meget omhyggelig pleje: efter 
at have fremavlet unge planter i væksthus planter tobaksavleren disse frøplanter ud på 
markerne for i de fleste tilfælde i EF enkeltvis at høste bladene, der hurtigt modner. 
Tilberedning af jorden, fjernelse af ukrudt, og udplantning er ofte mekaniseret, men høst 
og sortering af tobakken foregår hovedsagelig ved håndkraft. 
—> Tobaksavl forudsætter en betydelig arbejdskraft, især ved udplantning og høst. 
1.2. Beskæftigelsen i tobaksavlen 
Der er ca. 135 000 tobaksavlere i EF, hvoraf 52% arbejder i Grækenland og 31% i 
Italien. 
Det antal personer, der lever af tobaksavl, overstiger de 135 000 tobaksavlere, da 
arbejdskraftbehovet anslås til ca. 170 000 heltidsjob. Der er også mange indirekte 
job. 
Tobaksavl er nemlig en af de mest arbejdsintensive kulturer i EF. En EF-avler bruger i 
gennemsnit 2 200 arbejdstimer om året for at dyrke en hektar, mens en normal landmand 
behøver 147 timer for at dyrke en hektar af sin produktion. 
For de fleste sorters vedkommende tegner arbejdskraften sig for mellem 50% og 70% af 
produktionsomkostningerne, idet denne procentsats varierer efter land og 
sort.Tobaksavlens andel af den samlede beskæftigelse i Grækenland er større end dens 
andel af de producerede mængder. En stor del af de tobakker, der dyrkes der, er nemlig 
orientalske sorter, hvis dyrkning kræver en betydelig arbejdskraft (arbejdskraften tegner 
sig for 85% af produktionsomkostningerne for sorten Basmas). I Italien derimod dyrker 
tobaksavlerne en stor mængde lyse tobakker, der luft- eller ovntørres, og hvis dyrkning 
kræver mindre arbejdskraft (arbejdskraften udgør 45% af produktionsomkostningerne for 
sorten flue cured). 
Dette betydelige arbejdskraftbehov dækkes for over 80 procents vedkommende af 
familiens egen arbejdskraft. Meget ofte er hele familien inddraget i tobaksavlen, især i 
Grækenland ved høsten og sortering af bladene. Tobaksavlen gør det også muligt for 
mange familier at leve på landet. 
Tobaksavlerne gør mere og mere brug af sæsonarbejdere ved udplantning og høst. 
—> Tobaksavlen skaber megen beskæftigelse især i Grækenland og i mindre 
udstrækning i Italien. I visse områder skaffer den udkommet til hele befolkningen 
og bidrager således til opretholde beskæftigelsen på landet. 
2. Tobaksavlen sikrer rentabiliteten på de bedrifter, hvor den finder sted 
De landmænd, der dyrker tobak, praktiserer ofte polykultur. Selv om tobaksavlen udgør 
om ikke den eneste, så dog i det mindste den vigtigste kilde til beskæftigelse og indkomst 
for en stor del af de personer, der dyrker tobak, har mange også andre bibeskæftigelser, 
der ikke i sig selv kan sikre disse familiebrugs overlevelse. 
Med ca. 7 700 ECU/ha i 1995 (inklusive EF-støtten, der udgør ca. 6 380 ECU/ha) er 
produktionen af råtobak en af de europæiske kulturer, der giver de største indtægter pr. 
ha, men indkomsten pr. capita er i betragtning af arbejdskraftbehovet lavere end EF-
gennemsnittet. 
Selv om tobaksavlen kun beslaglægger små arealer på landbrugsbedriften, udgør den ofte 
det finansielle grundlag. I gennemsnit skaffer tobaksavlen over handelen af indkomsterne 
på de bedrifter, hvor den finder sted. Denne kultur gør det desuden muligt at opnå et stort 
dækningsbidrag pr. ha, og da den ikke støder på afsætningsvanskeligheder, sikrer den 
landmanden relativt stabile indkomster. 
Produktionens afsætningssikkerhed, der opnås ved tobaksbranchens struktur og de snævre 
bånd mellem avlere og forarbejdningsvirksomheder, gør det muligt for visse avlere at 
investere i andre aktiviteter. Udbygningen af turismen på landet i visse områder såsom 
Périgord i Frankrig er i stor udstrækning finansieret over indkomsterne fra 
tobaksproduktion. 
—> Uden tobakken ville næsten samtlige bedrifter, der er berørt af denne avl, ikke 
være rentable. 
C. Tobakken dyrkes i EF på små arealer, hvilket vanskeliggør en høj 
mekaniseringsgrad 
1. Små dyrkede arealer 
Det samlede dyrkede tobaksareal i EF i 1994 androg 158 945 ha og i 1995 androg det 
samlede areal under kontrakt 149 578 ha. 
Flue-cured 
Light air-cured 
Dark air-cured 
Fire-cured 
Sun-cured 
Græske orient. 
I ALT Gennemsnits­
areal pr. 
producent 
3,87 ha 
0,97 ha 
0,83 ha 
1,85 ha 
0,67 ha 
0,84 ha 
1,11 ha Medlemsstat 
Grækenland 
Italien 
Spanien 
Frankrig 
Tyskland 
Portugal 
Belgien Gennemsnits­
areal pr. 
producent 
0,92 ha 
1,20 ha 
2,07 ha 
1,05 ha 
1,70 ha 
3,16 ha 
1,18 ha 
Det dyrkede gennemsnitsareal pr. tobaksavler er ringe (ca. 1,11 ha). Dette tal varierer 
efter sort og land (det gennemsnitsareal, som den italienske avler af Virginia råder over, 
andrager 7,88 ha sammenlignet med 0,74 ha for den græske avler af sun cured). 
Gennemsnitsproduktionen pr. producent udgør 2,4 tons. Den varierer inden for et udsving 
fra 1 til 10 mellem sorterne Basmas og Virginia, og den er fem gange højere i Spanien 
end i Grækenland. 
Disse tal viser, at en bedrift, der hovedsageligt er udlagt med tobak, med offentlig støtte 
kan være rentabel med et lille areal og en lille produktion. 
Det skal tilføjes, at for de fleste avlere, der praktiserer polykultur, overstiger det areal, 
de vedligeholder, langt det areal, der strengt taget er udlagt med tobak. Polykulturen 
praktiseres nemlig for at udnytte de arealer, der frigøres ved den betydelige omdrift, som 
tobaksdyrkningen kræver (perioder på indtil syv år mellem to afgrøder på samme jord for 
at undgå udpining af jorden og tobakssygdomme). 
Desuden skyldes miljøskaderne i forbindelse med tobaksdyrkning især overdreven 
gødskning, overdreven vanding og uhensigtsmæssig anvendelse af pesticider. 
—> Tobaksavlen finder normalt sted på små arealer. Mulighederne for at 
mekanisere udplantningen og høsten er derfor begrænset. Gennemsnitsudbyttet pr. 
ha er således kun steget lidt i de sidste ti år. 
2. En stærk mekanisering er ikke mulig i dag 
I USA er mekaniseringen af visse etaper (især høst og udplantning) af dyrkningen af 
sorterne flue cured og air cured langt mere fremskreden end i Europa. Anvendelsen af 
maskiner er teknisk mulig, fordi arealerne er store og de dyrkede sorter egner sig til det, 
og er rentabel, fordi produktionens værditilvækst er meget høj. 
En sådan mekaniseringsgrad er ikke mulig på mellemlang sigt i EF, da: 
produktionsomkostningerne allerede er meget høje (aflønning af arbejdskraften, 
indkøb af det nødvendige materiel til tørring af blade: ovne, tørrelader...) og 
overskuddet ikke er stort nok til erhvervelse af nye maskiner, 
de europæiske landbrugs små arealer (i gennemsnit 1,11 ha) gør det vanskeligere 
at anvende og amortisere avancerede maskiner 
og kun landmanden for visse sorters vedkommende såsom græsk sun cured efter 
bedømmelse af bladenes farve og tekstur på hver plante kan afgøre, om bladene 
er modne til høst. 
Mekaniseringens udbygning er kun mulig i forbindelse med et øget kooperativt landbrug. 
—> Tobaksdyrkning er derfor en meget krævende kultur, der indebærer anvendelse 
af megen arbejdskraft, der vanskeligt kan erstattes med en øget mekanisering på 
mellemlang sigt. 
3. Beskæftigelsen i forarbejdningssektoren 
Tobakshøsten skaber automatisk beskæftigelse i forarbejdningssektoren. Bladene skal 
sorteres, renses, strippes og emballeres, for at de kan sælges til fabrikanterne. Den første 
bearbejdning er en sæsonbestemt aktivitet, der er koncentreret på en periode på fem 
måneder. 
Denne aktivitets fortsatte beståen i EF er direkte afhængig af fortsat tobaksdyrkning i EF. 
Transport af råtobak er meget dyr, hvilket gør dens indførsel til forarbejdning i EF 
urentabel. En EF-forarbejdningsvirksomhed kan ikke leve af at forarbejde indført tobak 
(undtagen grænsehandel). Produktionsstedets nære beliggenhed er en hovedbetingelse for 
virksomhedens rentabilitet. Forarbejdningsvirksomhederne ligger i de fleste tilfælde i 
selve dyrkningsområderne. Selv om en stor del af denne proces er mekaniseret, er en 
betydelig arbejdskraft nødvendig bl.a. for at sortere bladene. 
En undersøgelse, som et privat institut1 foretog i 1992, anslog antallet af personer i 
sektoren for den første bearbejdning af tobak til 30 000 i 1990 (dette tal omfatter fast 
beskæftigelse og sæsonarbejde). 
—> Forarbejdningsvirksomhederne, hvis aktivitet direkte afhænger af 
tobaksdyrkningen, beskæftiger en betydelig arbejdskraft. 
4. Beskæftigelsen i tobaksindustrien 
Ovennævnte undersøgelse satte antallet af personer, der direkte var beskæftiget i 
tobaksindustrien i Europa i 1990, til 83 400. I de fleste tilfælde findes disse 
arbejdspladser i private firmaer, der ikke er økonomisk afhængige af tobaksdyrkningen 
i EF. 
Det forholder sig anderledes, når disse arbejdspladser findes på offentlige virksomheder 
eller privatiserede virksomheder, hvilket for en stor del er tilfældet i Frankrig, Italien, 
Portugal og Spanien. Disse endnu offentlige virksomheder fører undtagen i Frankrig som 
følge af deres status som et offentlig serviceorgan en indkøbspolitik, der går ud på at 
dække en betydelig del af deres behov ved opkøb af indenlandsk produktion. Disse 
virksomheder er meget afhængige af EF-tilskud, der gør det muligt at opretholde en lokal 
produktion. 
Der findes tobaksfabrikanter i næsten alle medlemsstaterne med særlige specialiseringer 
såsom fremstilling af cigarer på De Kanariske Øer. 
—>Offentlige og privatiserede tobaksvirksomheders konkurrencedygtighed er 
direkte afhængig af fortsat tobaksdyrkning i Europa. 
"L'industrie du Tabac dans la Communauté européenne, 1990" (Tobaksindustrien i EF). Pieda, 
januar 1992. 
10 
D. En kultur« der skaber erhvervsaktivitet i vanskeligt stillede områder 
Selv om tobakkens bidrag til EF's samlede bruttolandbrugsproduktion er temmelig ringe, 
nemlig 0,7% af den samlede produktion, har tobaksdyrkningen ofte stor økonomisk 
betydning på lokalt niveau i det område, hvor den finder sted. 
Tobaksdyrkningen skaber erhvervsaktivitet i de områder, hvor den finder sted. Denne 
dyrkning kræver nemlig en betydelig arbejdskraft, som familierne selv leverer, og gør det 
således muligt for hele familier et leve på landet. Ved at fastholde befolkningen på landet 
skaber tobaksdyrkningen en betydelig erhvervsaktivitet (forretninger og offentlige 
serviceorganer) og bidrager således til at holde liv i områder, der er truet af befolkningens 
aldring og affolkning. 
Det er nemlig slående at konstatere, at tobaksproduktionen i meget stor udstrækning er 
koncentreret på områder, der er klassificeret som mål 1-områder. Den bidrager således 
meget betydeligt til økonomien i Thrakien, i de bjergrige områder i Nordgrækenland, i 
Campania og Puglia, i Syditalien og i Extremadura i Spanien. 
Hele den erhvervsaktivitet og de arbejdspladser, der skabes i forarbejdningssektoren, 
afhænger også direkte af tobaksdyrkningen. Denne aktivitet udfoldes det meste af tiden 
i selve tobaksområderne og bidrager således til at give dem en industri struktur. 
—> Små brug med ringe udbytte, der skaber en industriaktivitet, gør det muligt at 
beskæftige en betydelig arbejdskraft og fastholde mange familier på stedet i 
områder, der ofte er industrielt tilbagestående. 
For at illustrere dette er det nok at konstatere, at 46% af EF's tobaksavlere er 
græske landmænd, der sammen med deres familier dyrker de meget lovende sorter 
sun cured på brug på gennemsnitligt 0,8 ha under jordbunds- og klimaforhold, der 
gør enhver alternativ produktion meget vanskelig, i mål 1-områder. 
EF-støtten til tobaksdyrkningen bidrager betydeligt til producentlandenes fysiske 
planlægning. 
11 
III. ANALYSE AF EF-PRODUKTIONENS KVALITET OG DENS PLADS I 
VERDENSPRODUKTIONEN 
I forhold til priserne på de samme sorter på andre markeder såsom Zimbabwe eller 
Malawi er priserne på tobak produceret i Europa lave. Selv om 
forarbejdningsvirksomhedernes gennemsnitlige opkøbspris for EF-produceret råtobak er 
lav (0,6 ECU/kg for 1995-høsten), er dette tal fordoblet i forhold til den foregående høst. 
Denne situation, der viser, at gennemsnitskvaliteten af visse EF-sorter er meget lav, 
afspejler også et verdensmarked, der efter en afmatning nu er i bedring. 
A. Kvantitativ udvikling i EF-produktionen 
EF-produktionen af råtobak steg kraftigt indtil 1991 og faldt derpå med ca. 24% mellem 
1991 og 1995. 
Denne udvikling kan hovedsageligt forklares ved to faktorer: 
"jagten efter præmie" især for sorterne Virginia og Badischer, der indtil 1992 
under den tidligere markedsordning førte til en eksplosionsagtig stigning i en 
svigagtig produktion i spekulationsøjemed 
iværksættelsen i 1992 af den nye fælles markedsordning for tobak, der med 
indførelsen af kvoter gør det muligt at begrænse produktionen. 
Selv om den samlede produktion af alle de dyrkede sorter har udvist en faldende tendens 
i de seneste år, skyldes stigningen i EF-produktionen først og fremmest den imponerende 
vækst i EF's produktion af sorten flue cured, der næsten tredobledes fra 1986 til 1992 for 
i dag at udgøre den største tobaksgruppe i EF med 36% af produktionen. Det land, hvor 
denne udvikling har været mest markant, er Grækenland, hvor produktionen af denne sort 
steg 72 gange i løbet af seks år. 
Stigningen i produktionen af sorten flue cured afspejler tendensen på verdensmarkedet 
og tendensen til en produktion i spekulationsøjemed i EF, der indtil 1992 mere var 
begrundet ved en "jagt efter præmier" end ved de faktiske behov på EF-markedet. 
12 
Efter 1992 fastlægges produktionens størrelse i stor udstrækning ved garanti tærskler. Efter 
højdepunktet på 430 000 tons i 1991 lå produktionen således på 328 000 tons i 1994 og 
steg lidt til 333 180 tons i 1995. 
Garantitærskler for 1996 og 1997 (i tons) 
Italien 
Grækenland 
Spanien 
Portugal 
Frankrig 
Tyskland 
Belgien 
Østrig I 
Flue cured 
48 000 
30 700 
29 000 
5 500 
9 000 
3 000 
30 
125 230 II 
Light air-
cured 
46 500 
12 400 
2 470 
1 200 
6 600 
4 500 
200 
470 
74 340 III 
Dark air-
cured 
17 900 
10 800 
12 000 
4 500 
1 700 
100 
47 000 IV 
Fire cured 
6 900 
30 
6 930 V 
Sun cured 
13 500 
15 700 
29 200 Andre 
VI 
Basmas 
26 100 
26 100 VII 
Katerini 
22 250 
22 250 VIII 
KL Kulak 
19 550 
19 550 1 ALT 
132 X00 
126 700 
42 300 
6 700 
27 600 
12 000 
1 900 
600 
350 600 
—> Udviklingen i EF's produktion af råtobak var for en dels vedkommende præget 
af en jagt efter præmier, der pustede produktionen kunstigt op. Indførelsen af en 
kvoteordning gjorde det muligt at begrænse produktionen. 
13 
B. Pet ringe prisniveau i EF viser, at kvaliteten af de fleste EF-producerede 
sorter er meget lav 
Priserne i EF er ikke tilstrækkelige til at dække tobaksavlernes produktionsomkostninger. 
Den gennemsnitspris, som forarbejdningsvirksomhederne opkøber EF-tobak til, er 
yderst lav (0,6 ECU/kg i 1995). Selv om faldet i EF-priserne er meget påvirket affaldet 
i verdensmarkedspriserne, er det niveau, de har nået i EF, meget lavere end værdien af 
et kg tobak, sådan som den noteres på markederne i Malawi, Zimbabwe eller USA. 
Det lave prisniveau i EF forklares først og fremmest ved den ringe kvalitet af EF-
tobakken. Selv om den gennemsnitlige kvalitet af tobak i EF er lav, viser en mere 
detaljeret undersøgelse, at de fleste af de græske orientalske tobakker (Gruppe VI, 
VII og VIII) er af god kvalitet og sælges til høje priser. 
Til gengæld udgør tobakkerne af god kvalitet i de andre grupper en ringe del af 
produktionen. Den utilstrækkelige kvalitet gør sig især gældende for de fleste græske og 
italienske sorter af Virginia og Burley, hvis produktion støttes af en EF-præmie, der 
undertiden er indtil 99 gange større end opkøbsprisen for et kg tobak. Denne tobak kan 
kun afsættes som fyld i blandinger af lav kvalitet. 
Dette fald blev opvejet af hævdede priser for visse græske orientalske sorter og i mindre 
omfang af den gode kvalitet af dark air cured. 
Når man analyserer prisernes gennemsnitsniveau i de to vigtigste producentlande, 
konstateres det, at: 
i Grækenland er der et stærkt punkt i produktionen, nemlig en specialisering i 
kvalitetsprodukter (Basmas, Katerini, Kaba-Kulak og 36% af tobakken 
"sun-cured"), der sælges til priser, der klart ligger over EF's gennemsnit, og som 
i et vist omfang opvejer en dårlig produktion af flue-cured. Det skal bemærkes, 
at priserne er steget betydeligt i Grækenland for 1995-høsten (de er fordoblet for 
Basmas og firedoblet for flue cured). 
i Italien er der til forskel fra Grækenland ikke nogen særlig ydedygtig sort, der 
afsættes til priser, der klart ligger over gennemsnittet. Tværtimod opnår 90% af 
produktionen af hver sort en pris på under 0,442 ECU/kg, og over 75% af 
produktionen af flue-cured, light, dark og sun sælges til en pris mere eller mindre 
under 0,088 ECU/kg. Italien producerer dog flue cured af god kvalitet, især i 
landets nordlige del. Kun opkøbspriserne for denne sort steg i 1995 og kunne 
således drage fordel af bedringen på verdensmarkedet til forskel fra 
opkøbspriserne for de øvrige italienske sorter, der fortsat er yderst lave. 
—> Undtagen for visse specifikke sorter (bl.a. græske orientalske tobakker) viser det 
meget lave niveau for opkøbspriser for råtobak i EF, at EF-produktionens kvalitet 
generelt er lav. 
14 
C. Produktionen opfylder ikke EF-forbrugets kvalitetskrav 
Selv om EF-produktionen potentielt kan dække henved halvdelen af EF's forbrug, dækker 
EF-produceret tobak kun 23% af EF's behov, idet resten indføres. 
I de seneste femten år har EF's forbrug undergået en dybgående ændring, som EF's 
produktion ikke har kunnet tilpasset sig. De nationale markeder, der tidligere var lukkede 
og hovedsageligt blev forsynet via en lokal produktion, er blevet frataget deres 
beskyttelse, og forbruget har udviklet sig i retning af amerikansk tobakssmag. En del af 
den lokale produktion, bl.a. af gruppe V, har ikke kunnet omstille sig og således tilpasse 
sig udviklingen i forbruget. 
200000 
100000 
o 
-100000 
-200000 
-300000 
-400000 
-500000 Alle sorter af råtobak under ét, i tons/år 
Udførsler 
I" I Saldo 
Indførsler I Indførsler 
I Udførsler 
I Saldo Selv om EF under alle 
omstændigheder for at dække sit 
forbrug altid må indføre visse 
typer tobak, som det ikke kan 
producere rentabelt på sin egen 
jord, skal det understreges, at 
dets indførsel er langt større end 
dets egen produktion og dets 
udførsel. Forskellen i værdi er 
endnu større: den tobak, EF 
indfører, er dobbelt så meget 
værd som den produktion, det 
udfører. 
Der er en negativ saldo for alle tobakssorter, der dyrkes i EF undtagen de græske 
orientalske sorter. Problemet er særlig udpræget for sorten flue-cured. 
Lande, som EF's eksport går til, eller sorter af 
råtobak taget under ét 
Central- og 
Østeuropa 
19,2% Tobak af dårlig kvalitet 
sælges hovedsageligt til 
eksport til områder 
(Central- og Østeuropa, 
Nordafrika, Det tidligere 
USSR), hvor tobakkens 
kvalitet betyder mindre end 
dens opkøbspris i 
betragtning af 
befolkningernes meget lave 
levestandard. 
Sun-cured udgør dog en 
undtagelse, da den er den eneste sort med positiv handelsbalance i mængde. 
Tobak er omfattet af en importordning med værditold, der er bundet i GATT. Den seneste 
udvikling i den ydre toldbeskyttelse har ikke haft større virkning for EF-markedet. Det tidligere 
USSR 
20,8% 
15 
Tobak er underlagt den generelle regel for nedsættelse af toldbeskyttelsen, der blev 
revideret i forbindelse med Uruguay-runden. 
Det skal bemærkes, at AVS-landene i forbindelse med Lomé-konventionen kan udføre 
tobak til EF toldfrit (f.eks. Zimbabwe og Malawi). Der gives særlige indrømmelser i 
forbindelse med præferenceaftalerne. 
—>Den utilstrækkelige kvalitet af en stor del af produktionen og stigningen i og i 
visse tilfælde opretholdelsen af en produktion uden tilstrækkelig forbindelse til EF-
markedets behov forklarer, hvorfor selvforsyningsgraden er så lav. 
16 
D. Verdensmarkedet 
Verdensmarkedet for råtobak er et meget specielt marked, da der ikke findes 
verdensmarkedsnoteringer for tobak, og da det er domineret af fire amerikanske og 
britiske multinationale selskaber (Philip Morris, BAT industries, RJ Reynolds og 
Rothmans international). 
Verdensproduktionen af bladtobak 
Andre lande 
MeHemøeten 11% 
4,2% Nordamerika 
13,2% 
Asien uden Kina 
19,7% Central- og Sydamerika 
9,6% 
EF 
5,4% 
Østeuropa og Ex-USSR 
5,0% 
Sa hel-landene 
6,1% 
Kina, der producerer 42% af verdensproduktionen, er så langt det største producentland 
efterfulgt af USA og Indien. EF indtager en femteplads med 4,6% af verdensproduktionen 
i 1994. EF er på den anden side verdens største importør af tobak. 
Verdens og Kinas produktion af bladråtobak i 1 000 tons 
Verden 
Kina 1986 
6000,5 
1707 1987 
6130 
1943 1988 
6710,6 
2620 1989 
7200 
2870 1990 
7053,1 
2627,5 1991 
7607,8 
3030,7 1992 
8324,9 
3499 1993 
8306,1 
3451 1994 
6515,3 
2320 1995* 
7239,3 
3100 
• Skøn US DA 
Den betydelige stigning, som prægede verdensproduktionen for råtobak indtil 1993 (især 
for sorterne flue-cured og Burley), skyldtes en meget hurtig vækst i produktionen i 
udviklingslandene (Kina, Indien, Brasilien, Zimbabwe, Malawi, Tyrkiet...) og blev ikke 
absorberet af en proportional vækst i verdensforbruget. Dette medførte en stigning i 
verdenslagrene og et fald i priserne indtil 1993. 
Siden da er priserne som følge af den vigende produktion, det stigende verdensforbrug 
og de faldende lagre på ny på vej opad, selv om de endnu ikke har nået niveauet i 1991. 
17 
I udviklingslandene konstateres der en forbedring af den producerede kvalitet. Her er 
arbejdslønnen også den vigtigste produktionsomkostning ved tobaksdyrkningen. Disse 
lande har derfor en indlysende prisfordel. Forbedringen af produktionens 
kvalitets-/prisforhold i disse lande kommer til udtryk i øget konkurrenceevne og vundne 
markedsandele på eksportmarkederne. Det siger meget i denne forbindelse, at Malawi og 
Brasilien i 1993 overgik USA som verdens største eksportør af Burley og flue-cured. 
Den generelle tendens er øget priskonkurrence på verdensmarkedet. Det er interessant at 
bemærke, at USA, der er verdens næststørste producent, trods en udmærket tobakskvalitet 
ikke har kunnet modstå den øgede konkurrence: priserne på den amerikanske produktion 
er fortsat høje, markedsandelene på eksportmarkederne falder, markedsandelene på 
hjemmemarkedet følger den samme udvikling og importen til lavere priser til USA af 
flue-cured og Burley, der dog er sorter, som amerikanerne dyrker, stiger. 
Endelig skal man nævne den usikkerhed, som den kinesiske produktion skaber på 
verdensmarkedet. Dette land alene producerer 40% af verdensproduktionen, men 
stigningen i Kinas produktion er hidtil gået til at dække det interne forbrug, der er i 
konstant vækst. Den kraftige forøgelse af lagrene samt de store multinationale selskabers 
betydelige investeringer kan dog fa Kina til at satse på eksport i stort omfang. Hvis denne 
tendens, der i dag er i sin vorden, bekræftes, vil den fa store følger for verdensmarkedet 
og især true den europæiske produktion, der for en stor dels vedkommende også består 
af billig tobak til fyld. 
—> Verdensmarkedet for råtobak er præget af en konstant forbedring af 
produktionens kvalitets/prisforhold i udviklingslandene, hvis markedsandele øges 
betydeligt. 
Kina truer ligevægten på verdensmarkedet især for produktionen af flue-cured. 
18 
KONKLUSIONER AF DEL I. II og III 
Hvis man ser bort fra meget specielle produktioner som de græske orientalske 
sorter, kan det fastslås, at en forbedring af EF-produktionens kvalitet er en 
betingelse for rentabilitet på mellemlang sigt. 
Hvis EF-produktionens kvalitet ikke forbedres, er produktionen af råtobak i EF dømt til 
undergang på mellemlang sigt. 
EF-produktionens afsætningsmuligheder er nemlig kun midlertidige. Den betydelige 
efterspørgsel fra de tidligere østlande, der for tiden aftager størstedelen af EF's eksport, 
vil måske snart blive dækket af en traditionel lokal produktion, og forbrugerne vil med 
den stigende levestandard blive mere og mere kvalitetsbevidste. 
Denne tendens til stigende krav til kvalitet er en grundlæggende tendens på 
verdensmarkedet i dets helhed, der går hånd i hånd med udviklingen i forbruget af 
amerikanske cigaretter og mere generelt stigningen i forbruget af stadig lettere tobak og 
stadig strengere sundhedskrav. 
EF-produktionens nuværende specialisering i produktion af billig tobak til fyld kan 
blive stærkt udkonkurreret af lande med meget lave produktionsomkostninger og især 
af Kina, der, hvis landet øger sin eksport, kan fortrænge EF fra dette marked. 
Endelig skal det understreges, at den opkøbspris, som forarbejdningsvirksomhederne 
betaler, i EF kun udgør 20,7% af præmien til producenten. Dette tal viser, i hvilken grad 
sektoren er afhængig af offentlige tilskud. Den eneste måde at lette sektorens 
afhængighed af offentlige tilskud består i at forbedre produktionens værdi og nedsætte 
præmien for tobak, der sælges til lave priser. 
EF-produktionen kan udvikle sig 
Uden at påstå, at der kan produceres tobak af samme kvalitet som i Zimbabwe eller USA, 
siger branchefolkene samstemmende, at EF råder over det nødvendige potentiale for at 
producere en tobak af mellemgod kvalitet, der for tiden sælges på verdensmarkedet til 
klart højere priser, der f.eks. for flue-cured overstiger 3$ for et kg tobak i baller. 
En sådant mål er så meget mere realisabelt, som visse EF-tobakker såsom italienske eller 
spanske flue-cured eller franske Burley for ikke at tale om en stor del af de græske 
sun-cured allerede er nået op på acceptable priser. Produktionsteknikken og -
betingelserne er således til stede for at dyrke en kvalitetstobak i EF, såfremt den 
offentlige støtte opretholdes. 
19 
IV. DEN FÆLLES MARKEDSORDNING EFTER REFORMEN I 1992 
1992-reformen betød, at en række bestemmelser, der åbnede store muligheder for svig, 
blev afskaffet, og at væksten i en produktion af tvivlsom handelskvalitet blev bragt til 
ophør; endvidere lykkedes det at bremse den stærke stigning i budgetudgifterne, en 
stigning, der var blevet mere og mere udtalt fra slutningen af 1980'erne. 
A. Budget og kontrol 
1. Et styret budget 
1992-reformen af den fælles markedsordning for tobak gav mulighed for budgetstyring, 
og den stærke udgiftsstigning under den tidligere fælles markedsordning blev bragt til 
ophør. 
Denne styring er først og fremmest en direkte følge af, at ordningen med 
produktionskvoter anvendes korrekt. 
I forhold til de fastlagte tærskler, ifølge hvilke kvoterne skulle nedskæres fra 370 000 t 
i 1993 til 350 000 t fra 1994 (efter en produktionsstigning under den tidligere ordning, 
hvor man nåede op på 430 000 t i 1991), er produktionen hele tiden forblevet lavere end 
kvoterne: 343 000 t i 1993, 328 000 t i 1994 og 333 180 t i 1995. 
Denne gode styring kan endvidere tilskrives, at ordningerne med eksportrestitutioner og 
intervention er blevet afskaffet. 
Udvikling i budgetudgifterne 
(i mio. ECU) 
EUR 12 
1986 
782,2 1987 
917,9 1988 
987,1 1989 
1.138,9 1990 
1.232,1 1991 
1.329,6 1992 
1.233,1 1993 
1.165,1 1994 
1.057,4 1995 
993,0 
—> Den nye fælles markedsordning, der blev indført i 1992, og som reducerede 
produktionen og afskaffede flere kostbare mekanismer, har gjort det muligt at 
stabilisere og endog formindske budgetudgifterne. 
2. Formindsket risiko for svig 
Risikoen for svig er blevet væsentlig formindsket med den nye fælles markedsordning. 
De komplekse foranstaltninger, der fristede til svig under den tidligere 
markedsordning, er blevet afskaffet; den nye markedsordning omfatter ikke 
længere intervention, eksportrestitutioner, hensyntagen til svind eller referencer 
for vandindhold, og begrebet udløsende begivenhed, der blev anvendt i 
20 
mmmmmmmmmmm 
forbindelse med udgifterne, og som kunne friste til spekulation, anvendes heller 
ikke længere. Endvidere har reformen formindsket antallet af præmieberettigede 
sortsgrupper fra 36 til 8, idet en lang række sorter med differentierede præmier, 
der var vanskelige at kontrollere, er blevet afskaffet. 
Procedurerne for præmieudbetalingen er blevet forenklet; præmien kan nu 
udbetales direkte til producenten, uden at forarbejdningsvirksomheden danner 
mellemled. 
Endvidere er kontrollen blevet skærpet, efterhånden som reformen er blevet gennemført. 
Det er sket på følgende måde: 
procedurerne for præmieudbetalingen er blevet forenklet 
kontrollen med de tilplantede arealer er blevet strengere 
den enkelte producents kvoter offentliggøres, hvorved det er muligt at bekæmpe 
fænomenet med falske producenter, der uberettiget drager fordel af en situation 
uden at producere tobak. 
Derimod er der af forskellige grunde endnu ikke oprettet nationale kontrol agenturer for 
tobak i Italien og Grækenland, selv om dette blev forudset og begunstiget ved reformen. 
—> De uregelmæssigheder, der er konstateret efter reformen, viser kendetegn og 
størrelsesforhold, som er fuldstændig forskellige fra, hvad der var tilfældet tidligere. 
For hovedpartens vedkommende skyldes uregelmæssighederne den drastiske 
ændring i bestemmelserne, den komplicerede forvaltning af kvoteordningen samt den 
utilstrækkelige kontrol (falske producenter). 
21 
B. Sektorens økonomi 
Ud fra et budgetsynspunkt kan det ikke bestrides, at reformen har været en succes, men 
resultaterne er mere beskedne, når det gælder sektorens økonomi. 
Selv om det for markedsprisernes vedkommende kan være vanskeligt at sammenligne den 
situation, der gjorde sig gældende før 1992-reformen, og som var præget af stor 
uigennemsigtighed, med situationen efter reformen, hvor der er større gennemsigtighed, 
kan man sige, at disse priser ikke synes at have udviklet sig gunstigt. Denne negative 
udvikling eller stagnation i priserne er delvis blevet udlignet ved ændringen i 
støtteordningen (betaling af præmierne til producenterne) og ved nogle punktvise 
forhøjelser af præmierne. Der er dog opstået en anspændt indkomstsituation for nogle 
producentkategorier, især i Fællesskabets nordlige del (Frankrig, Tyskland og Belgien). 
1- For lave markedspriser i forhold til præmierne 
a) Priserne før og efter 1992-reformen 
Det er ikke umiddelbart let at sammenligne situationen før og efter 1992. Før 
1992-reformen omfattede den pris, som forarbejdningsvirksomhederne betalte 
producenterne, allerede de præmier, der var udbetalt til disse virksomheder. 
I øvrigt modtog forarbejdningsvirksomhederne anden offentlig støtte (intervention og 
eksportrestitutioner): hertil kom, at der blev anvendt en mekanisme for omregning af 
præmien, der var udtrykt i ECU, til national valuta, og den åbnede mulighed for 
spekulationsgevinster for visse forarbejdningsvirksomheder, der spillede på forskellen 
mellem vekselkursen på det tidspunkt, præmien blev udbetalt, og kursen på det tidspunkt, 
den udbetalte præmie blev refunderet. 
Selv om ovennævnte forhold gør det vanskeligt at sammenligne markedspriserne for 
Fællesskabets produktion før og efter 1992-reformen, må de dog ikke tilsløre det forhold, 
at disse priser er meget lave, og at de for de fleste sorter udgør en særdeles utilstrækkelig 
del af de præmier, som udbetales (her forstås ved præmie: summen af præmien, 
tillægsbeløbet i de nordlige lande og støtten til producentsammenslutningerne, som 99% 
af tobaksproducenterne er medlemmer af). 
Tager man 1995-høsten, vil man se, at markedspriserne (eksklusive præmie) kun udgør 
20,7% af de udbetalte præmier. 
Som helhed er situationen således ikke tilfredsstillende, men den er ikke den samme 
overalt; der er mærkbare forskelle alt efter sort og land. 
b) Forholdet priser/præmier efter sort 
For så vidt angår sorterne, er forholdet priser/præmier lavest for flue cured, light air cured 
og sun cured (gruppe V), hvor det ikke når op på 10%. 
22 
For de græske orientalske sorter derimod er det på over 39%, og de brune sorter og fire 
cured ligger på henholdsvis 19% og 24,6%. 
Dette forhold kræver en nærmere analyse. Gennemsnittet af Fællesskabets priser, som 
trækkes nedad af en stor andel af meget lave priser, må ikke skjule en række tilfælde, 
som er klart mere gunstige. Det er tilstrækkeligt at nævne, at selv for de sorter, hvor 
forholdet priser/præmier er lavest, viser de bedste kvaliteter af flue cured en markedspris, 
som ligger omkring 50% af præmien, og de bedste kvaliteter af light air-cured viser en 
markedspris på omkring 75% af præmien i 1993 og 1994 og over 100% i 1995. 
Præmier for tobak i blade af 1995-høst 
ECU/kg I 
Flue cured 
2,70965 II 
Light air cured 
2,16748 III 
Dark air cured 
2,16748 IV 
Fire cured 
2,38362 V 
Sun cured 
2,16748 VI 
Basmas 
3,75415 VII 
Katerini 
3,18541 VIII 
Kaba Koulak 
2,27615 
For Belgien, Frankrig og Tyskland er der fastsat tillægsbeløb pi mellem 0,1847 og 0,6786 for sorterne i gruppe I, II og III. Disse beløb 
udgør halvdelen af forskellen mellem de nuværende præmier og præmierne for 1992-høsten. 
c) Forholdet priser/præmier efter land 
Det må nævnes, at de nordlige lande også drager fordel af en tillægspræmie, ved hvilken 
der tages hensyn til, at produktionsomkostningerne er højere i disse lande, fordi 
udgifterne til arbejdskraft er betydeligt større. 
Analysen af forholdet priser/præmier pr. land viser, at der groft taget er to grupper af 
lande, de nordlige lande (Frankrig, Belgien, Østrig og Tyskland) og de sydlige; af disse 
har de nordlige højere markedspriser end de sydlige. Det skyldes, at de mindre 
produktioner i de nordlige lande er bedre tilpasset industriens behov. 
Således er forholdet priser/præmier for 1995 på over 20% for de nordlige lande (endog 
på over 30% for Frankrig, Østrig og Belgien), men det når ikke op på 10% for gruppen 
af sydlige lande, der består af Italien, Spanien og Portugal. I Grækenland gør dominansen 
af de orientalske sorter af højere værdi, at forholdet priser/præmier med 36,2% er et af 
de højeste i Fællesskabet for 1995. 
d) Hvorfor et så utilfredsstillende forhold? 
Der er to grunde til det utilfredsstillende forhold, den ene er strukturel, den anden er 
konjunkturbestemt: 
For det første kan nævnes, at ordningen med præmier, der fastsættes forholdsvis 
højt og uafhængigt af produktionens kvalitet og udbytte, og som skal ses på 
baggrund af markedspriser, der generelt er forholdsvis lave, ikke tilskynder til en 
forbedring af produktionens kvalitet og dermed af markedspriserne. Som 
forholdene er for øjeblikket, finder en producent større fordel i at producere en 
23 
sort, der giver stort udbytte (som flue cured), og som er af ringere kvalitet og 
mindre omkostnings- og arbejdskrævende. 
Endvidere har den nedadgående udvikling på verdensmarkedet siden 1991 trykket 
priserne i Det Europæiske Fællesskab. Denne trykkede situation har kun vendt sig, 
hvad angår priserne i Fællesskabet (som er forskudt et år i forhold til 
verdensmarkedspriserne) for 1995-høsten, for hvilken prisstigningen, især i 
Grækenland, er meget betydelig. 
2. En forftrtødningsjndystri ynder omstrukturering 
Selv om oplysningerne om forarbejdningsindustrien er mindre detaljerede, kan det dog 
konstateres, at sektoren undergår en betydelig omstrukturering i EU. 
Forarbejdningsvirksomhederne far ikke længere den støtte, der blev ydet under den 
tidligere ordning (intervention og eksportrestitutioner), produktionen er faldet ca. 15%, 
og selv om forarbejdningsvirksomhederne har kunnet overvælte nedgangen i 
verdensmarkedspriserne på producenterne, er deres økonomiske situation i dag skrøbelig. 
Overkapaciteten, der er særlig indlysende for bestemte områder og sortsgrupper, medfører 
og vil også fremover medføre en yderligere rationalisering af industripotentiellet. Denne 
rationalisering, som har kunnet iværksættes uden alt for store vanskeligheder, har også 
gjort det muligt at eliminere "parasitvirksomheder", hvilket kun kan være til fordel for 
sektorens samlede økonomi. 
Den igangværende rationaliseringen af industripotentiellet kan gøre det lettere at 
gennemføre en tilpasning af tobaksbranchen, så den i højere grad kommer til at modsvare 
markedsefterspørgslen. Rationaliseringen kan også bevirke, at de gennemsnitlige 
forarbejdningsomkostninger bliver lavere, hvilket må forventes at få positive virkninger 
for producentpriserne. 
3. En tobaksindustri, der fortsat er godt repræsenteret i Det Europæiske Fællesskab 
Hvad angår tobaksindustrien, afhænger de store multinationale selskaber direkte kun lidt 
af produktionsudviklingen i Fællesskabet, da de har en forsyningsstrategi på verdensplan. 
Imidlertid er det en fordel for dem at kunne råde over stabile tobakskvaliteter til 
konkurrencedygtige priser, og Fællesskabets produktionen kan i så henseende være af 
betydning. 
Deres tilstedeværelse i Fællesskabet er derfor præget af stabilitet, både hvad angår køb 
af EU-tobak og fremstilling af tobaksvarer. 
De nuværende og tidligere statsselskaber er derimod inde i en vanskelige proces, hvor der 
foruden overgang til privateje er tale om betydelige rationaliseringer. 
—> Hvis der ses bort fra ret specifikke produktioner, er markedspriserne meget 
lave sammenlignet med størrelsen af de udbetalte præmier. 
24 
C. Forvaltning 
1. Ordningen er præget af en vis stivhed 
En kvoteordning er altid præget af en vis stivhed, og den er ret kompliceret at 
administrere. Den fælles markedsordning for tobak udgør ikke nogen undtagelse fra denne 
regel. 
Der er meget begrænsede muligheder for at overdrage kvoter. For at beskytte de 
traditionelle producenter, hvilket i sig selv er et prisværdigt motiv, er enhver endelig 
overdragelse af kvoter praktisk taget udelukket, hvis der ikke er tale om 
bedriftsoverdragelse. 
Dog er der i 1996 vedtaget foranstaltninger, der skal gøre midlertidige, årlige 
overdragelser mulige, for så vidt angår den ikke udnyttede del af kvoteattesterne. 
Stivheden kommer også til udtryk på den måde, at kvoterne pr. sortsgruppe ikke er 
afpasset i forhold til efterspørgslen og vejrforholdene. 
Selv om fastlæggelsen af kvoter for et år eller mere giver producenterne en stabil ramme, 
må det jo erkendes, at efterspørgslens svingninger og vejrforholdenes skiften sker uden 
hensyntagen til de vanskelige administrationsforhold. Fællesskabet har i øvrigt vedtaget 
foranstaltninger til overførsel af kvoter mellem sortsgrupper og til overførsel af 
produktion, for at ovennævnte situationer kan afhjælpes. 
2. Ordningen er også ret kompliceret 
Den administrative kompleksitet er især forbundet med beregningen og fordelingen af de 
individuelle kvoter og med registreringen af dyrkningskontrakter. Selv on 
producentsammenslutningerne modtager et stærkt incitament, sker kvotefordelingen fortsat 
på individuelt grundlag. Det betyder, at de forskellige administrative operationer bliver 
mange hundrede gange flere. 
Beregningen af de individuelle kvoter sker hvert år på grundlag af leveringerne i de tre 
foregående år. 
Ud over, at disse tusindvis af operationer skal foretages hvert år, skal den uudnyttede del 
af hver attest sendes til de nationale administrationer, som derefter iværksætter en 
yderligere fordeling af de mængder, der er til rådighed. 
Det må understreges, at der efter hver fordeling af attester indledes en periode med 
indgåelse af dyrkningskontrakter, hvis registrering er tvungen. 
Denne komplekse ordning var indtil 1996-høsten yderligere tynget af, at der eksisterede 
dyrkningsattester, som erstattede kvoteattesterne, hvis der var tale om produktions- og 
forarbej dningskooperati ver. 
25 
Hertil kommer, at der, hvilket er normalt, har været vanskeligheder forbundet med at 
skifte fra den tidligere ordning til den nye ordning, endvidere at 1992 blev udelukket som 
referenceår for kvoteberegningen, og at der er taget hensyn til nye producenter. 
Den nuværende kvoteordning er for stram: 
den fremmer ikke en tilpasning af produktionen, så denne kommer til at svare til 
markedsbehovet 
den giver myndighederne vanskeligheder med forvaltningen, fordi den er 
kompliceret. 
3. Overgangsperiode 
Efter 1992-reformen var der i en overgangsperiode, som udløb ved slutningen af 1994, 
fortsat mulighed for at sælge tobak fra før 1993-høsten til intervention eller at eksportere 
sådan tobak med restitutioner. 
Efter at overgangsperioden er afsluttet, er der fortsat en beskeden mængde 
interventionstobak tilbage; det er planen, at denne restmængde sælges i regnskabsåret 
1996. 
4. Omstillingsprogrammer 
Der er åbnet mulighed for, at producenter af sorterne Mavra og Tsebelia i Grækenland 
og Forchheimer Havanna Ile og hybrider af Geudertheimer i Italien kan omstille deres 
produktion til andre sorter eller til andre landbrugsafgrøder. 
Det kan konstateres, at der især i Grækenland har været stor tilslutning til disse 
programmer. I betragtning af de markedsproblemer, der gør sig gældende for nævnte 
sorter, bør omstillingsprogrammerne imidlertid suppleres med relevante foranstaltninger; 
der er redegjort for disse foranstaltninger senere i rapporten. 
26 
KONKLUSION PÅ DEL IV 
Først og fremmest viser analysen, at det samlede resultat er positivt. Det må 
understreges, at den fælles markedsordning har virket godt efter reformen, at 
budgetudgifterne er blevet bragt under kontrol, at svig i vid udstrækning er blevet 
begrænset, og at de berørte myndigheder, som administrerer ordningen, trods dennes 
komplicerede karakter har kunnet overvinde de forskellige anvendelsesvanskeligheder, 
omend med forsinkelse. 
Dernæst kan det konstateres, at der har vist sig svagheder, som kræver relevant 
justering: dette gælder især det forhold, der er mellem markedspriser og udbetalte 
præmier, og som kan anfægte effektiviteten af den offentlige støtte til producenterne; 
dernæst må man nævne ordningens stivhed, som gør det vanskeligt at fa adgang til 
sektoren og at overdrage produktionskvoter, ligesom det er vanskeligt at tilpasse 
garantitærsklerne til markedsbehovet; endelig må man nævne den komplicerede 
forvaltning, som indebærer en lang række beregninger og en fordeling af individuelle 
kvoter. 
Den fremtidige opgave, som skal løses inden for en ramme, hvor den offentlige støtte til 
producenterne fortsat ydes, må være, at sektorens økonomiske situation forbedres, ved 
at tobakkens kvalitet og dermed dens markedspris forbedres, endvidere at forvaltningen 
gøres mere smidig, ved at der tillades endelig overdragelse af kvoter og åbnes udvidede 
muligheder for overførsler af garantitærskler mellem sorter, og endelig at de 
administrative procedurer forenkles, så de erhvervsdrivende og de nationale myndigheder 
kan blive lettet for en forvaltningsbyrde, der er alt for tung. 
27 
V. FORSLAG TIL DEN FREMTIDIGE FÆLLES MARKEDSORDNING FOR 
TOBAK 
A. Kommissionens valg 
—> En forudgående politisk beslutning 
Tobaksproduktionen er en aktivitet i sig selv, der helt kan sammenlignes med anden 
landbrugsaktivitet. 
Det skal dog erkendes, at tobaksforbruget har skadelige virkninger for folkesundheden. 
De femten medlemsstater fører an blandt de lande, der bekæmper tobaksrygning, og som 
begrænser tobaksreklamerne. 
I artikel 129 i traktaten er det således fastsat, at kravene til forbrugernes sundhed er en 
del af EF's øvrige politikker. 
Nogle personer undrer sig dog over, at EF fortsat støtter tobaksproducenterne samtidig 
med at det fremmer kampagner for bekæmpelse af tobaksrygning. 
Kommissionen har altid understreget, at støtten til tobaksproducenterne er helt neutral i 
forhold til tobaksforbrugets omfang i EF, og at den "eneste" følge af indstilling af støtten 
til tobaksproducenterne vil være en øget import, da næsten hele EF's produktion vil 
ophøre, hvis der ikke længere ydes støtte. 
Tobaksproducenterne findes for størstedelens vedkommende i ugunstigt stillede områder 
på landet, hvor de alternative beskæftigelsesmuligheder er fa. 
Eksistensberettigelsen for den fælles markedsordning for tobak er at støtte disse 
landmænd, og støtten skal på ingen måde anses for en støtte til tobaksforbruget. 
Selv om Kommissionen foretager denne klare skelnen, står det dog fast, at visse dele af 
den offentlige opinion og visse politikere indtager en negativ holdning til EF's støtte. 
—> der førte til valg mellem to muligheder 
Valgmulighed 1: 
Beslutningen vil være, at EF gradvis indstiller sin støtte til sektoren. Der bør så 
træffes særlige foranstaltninger for at lette producenternes omstilling til andre 
aktiviteter eller deres ophør med denne aktivitet og for at afbøde virkningerne for 
forarbejdningsindustrien og den lokale økonomi i almindelighed. Da dette er en 
samlet obligatorisk omstilling af sektoren, kan det få meget alvorlige økonomiske og 
sociale følger. 
28 
Kommissionens forslag: 
Eftersom det er besluttet at fortsætte støtten til producenterne, skal den fremtidige 
fælles markedsordning for tobak besluttes på grundlag af erfaringerne fra fortiden 
og den forventede markedsudvikling i EF. 
Opretholdelsen af status quo skal afvises, da effektiviteten af de offentlige midlers 
anvendelse trods den generelt positive virkning af reformen fra 1992 endnu er ringe, 
hvis man betragter EF-produktionens gennemsnitsværdi. 
Foranstaltninger, der omfatter kontinuitet og nyskabelse, er berettiget for at befæste 
de positive aspekter af reformen fra 1992 og korrigere dens svagheder. 
Målet er at øge sektorens rentabilitet via en forøgelse af produktionens endelige 
værdi, hvilket kræver en tobak af højere kvalitet som ønsket af forbrugerne. Denne 
vej er den eneste, der inden for de begrænsede budgetmidler kan gøre det muligt at 
øge producenternes indkomster og forbedre effektiviteten af den offentlige støtte til 
sektoren. 
Det er i øvrigt nødvendigt at lette frivilligt ophør med tobaksavl. 
29 
B. Valgmuligheder i fremtiden 
1. Valgmulighed 1 - Gradvis indstilling af støtten 
Ved analysen af følgerne af en gradvis indstilling af EF's støtte skal man både evaluere 
den økonomiske og sociale virkning af en sådan foranstaltning og undersøge mulige 
alternativer. Det skal desuden understreges, at det ville være første gang, at EF afvikler 
en fælles markedsordning. 
a) Social og økonomisk virkning 
Med hensyn til det økonomiske aspekt vil indstillingen af støtten til tobaksproducenterne, 
hvis indkomst for tiden normalt afhænger af EF-støtten for en stor dels vedkommende, 
medføre, at det meste af EF-produktionen ophører på kort sigt eventuelt bortset fra nogle 
små områder med dyrkning af kvalitetstobak (orientalske sorter) i Nordgrækenland. 
Forarbejdningsindustrien ville også være dømt til undergang, da det ikke er rentabelt at 
forarbejde indført bladtobak i EF. 
Da tobaksavlen og forarbejdningsindustrien ofte befinder sig i samme områder, kan den 
samlede virkning for de lokale økonomier blive betydelig. 
Det skal erindres om, at ca. 135 000 faste arbejdspladser i tobaksavlen og ca. 18 000 
faste arbejdspladser i forarbejdningsindustrien, der er koncentreret i dyrkningsområder, 
vil blive berørt. Hertil kommer, at disse aktiviteters indirekte økonomiske virkninger 
ophører. 
Derimod kan en vis del af tobaksindustrien blive mindre påvirket. De multinationale 
selskaber kan uden større vanskeligheder ændre deres forsyningskilder og fortsætte deres 
aktivitet i EF. Til gengæld vil de tidligere statsvirksomheder (Monopoli di Stato, SEITA, 
Tabacalera og Tabaqueira) blive ramt, da de traditionelt for en stor dels vedkommende 
forsyner sig på hjemmemarkederne. 
Det første spørgsmål, der skal stilles, er derfor, hvilke alternativer der åbner sig for 
tobaksavlen/forarbej dningen. 
b) Alternativer til tobaksavlen 
Det skal først bemærkes, at tobaksavlen generelt finder sted på jorder, der er egnet til 
anden landbrugsproduktion. Ud fra dette synspunkt udgør produktionen af de græske 
orientalske sorter (og også delvist de italienske balkansorter) en undtagelse, da den er 
lokaliseret på fattige og tørre jorder i bjergene, hvor landbrugsalternativerne er få. 
Fra et agronomisk synspunkt er der ikke noget til hinder for en omstilling fra tobaksavl 
til andre landbrugsafgrøder, men det problem rejser sig, om omstillingen er rentabel. 
30 
I dag er det umuligt at omstille ca. 150 000 ha med en meget arbejdsintensiv afgrøde, der 
giver er højt dækningsbidrag pr. hektar, uden at true den økonomiske ligevægt i 
alternative afgrøder (i første række gartneriafgrøder, der ligner tobak med hensyn til 
dyrkning og arbejdskraftbehov). 
Der findes ingen virkelige dyrkningsalternativer, der sikrer så små brugs levedygtighed. 
Omstillingen til andre afgrøder såsom hovedafgrøder eller husdyrbrug støder også mod 
markedsligevægt eller kvantitative begrænsninger for EF-støtten som for mælk, animalsk 
produktion eller hovedafgrøder. Da hovedafgrøderne er langt mindre arbejdskrævende, 
kan de i øvrigt aldrig opsuge det arbejdskraftsoverskud, der opstår ved indstillingen af 
tobaksdyrkningen, hvorfor arbejdsløsheden stiger. 
Skovbrug indebærer fordele ud fra dette synspunkt, da fremtidsudsigterne med hensyn til 
markedsligevægten tyder på en stigning i efterspørgslen. Tobaksavlens struktur - lille 
bedrift og stort arbejdskraftbehov - gør dog skovrejsning urentabel, og skovbruget kan 
under ingen omstændigheder opsuge den frigjorte arbejdskraft. 
Det er derfor klart, at en samlet og obligatorisk omstilling af sektoren ville medføre en 
større og hurtigere tilpasning end frivilligt ophør med tobaksavl, og at ethvert reelt 
alternativ til tobaksdyrkning derfor skulle søges uden for landbruget i vidt begreb, nemlig 
i andre erhvervsaktiviteter. Det samme gælder for forarbejdningsindustrien, der ville være 
tvungen til at foretage en radikal omstilling. 
Denne konstatering bekræfter behovet for meget integrerede ledsageforanstaltninger, hvis 
man vil undgå økonomisk depression og eventuelle sociale følger. EF's indstilling af 
støtten bør derfor i en overgangsperiode ledsages af foranstaltninger til støtte af 
tobaksavlernes og forarbejdningsindustriens økonomiske omstilling. 
Da problemstillingen er således, vil den økonomiske omstilling være desto lettere, jo mere 
de områder, hvor tobaksavlen er koncentreret, er dynamiske og økonomisk udviklede. 
Men dette er kun sjældent tilfældet, tværtom, da disse områder for ca. 80% af 
produktionens vedkommende er mål 1-områder og inden for mål 1 ofte er blandt de 
mindst udviklede (Thrakien i Midtgrækenland, Puglia og Campania i Italien og 
Extremadura og Andalusien i Spanien). 
Grundene til, at Kommissionen afviste denne valgmulighed, er følgende: 
EF's indstilling af støtten til tobaksavl far ingen virkning for tobaksforbruget 
de økonomiske og sociale følger kan i øvrigt blive meget alvorlige i de områder, 
der allerede er ramt af store økonomiske vanskeligheder 
desuden kan manglen på en EF-markedsordning bevirke indførelsen af nationale 
markedsordninger 
31 
2. Andre afviste valgmuligheder 
Den analyse, der ovenfor er foretaget af tobakssektoren og den fælles markedsordning, 
viser, at den ordning, der blev indført ved reformen i 1992, fortjener en samlet positiv 
vurdering bl. a. med hensyn til budgetstyring, sanering af markedet og bekæmpelse af 
svig. Til gengæld skal der indføres økonomiske incitamenter for at fremme en produktion 
af bedre kvalitet, der opfylder markedsbehovene, samt midler til at lempe og forenkle 
forvaltningen af den fælles markedsordning 
(i) Det første alternativ består i at erstatte en ordning med kvoter og producentstøtte 
af en ordning med hektarstøtte-
Anvendelsen af en sådan ordning i tobakssektoren vil være meget vanskelig at 
kontrollere og vil i øvrigt kunne tiltrække "præmiejægere". 
Skal der indføres en hektarstøtteordning, vil det kræve nøjagtig kontrol af 
arealerne, hvilket er meget vanskeligt at gennemføre i betragtning af de små 
arealer (i gennemsnit 1,1 ha pr. bedrift og langt mindre pr. mark) og deres antal 
(mere end 135 000 bedrifter) og rotationen mellem markerne. 
EF-støtten udgør i gennemsnit 80% af den indkomst, som tobakken giver 
landbrugeren (mere end 95% for nogle sorter i visse medlemsstater). Indføres der 
en hektarstøtteordning, vil der være en reel risiko for, at producenterne planter 
tobak uden at høste den. For at løse dette problem skal der føres kontrol ved 
levering og nøjagtig arealkontrol, hvilket vil besvære og vanskeliggøre 
forvaltningen af ordningen. 
(ii) Den anden alternative model, der foreslås i Revisionsrettens særberetning, der 
blev offentliggjort i 1994, består i at udbetale en direkte støtte til tobaksavlernes 
indkomster på niveau med deres gennemsnitlige nettoindkomster. Ifølge 
Revisionsretten vil dette indebære en besparelse på halvdelen af det nuværende 
budget for tobakssektoren. 
Revisionsretten beregnede, at "hvis en tobaksavler ikke havde dyrket tobak i de 
tre år fra 1988 til 1990 og i stedet modtaget en EF-kompensation for den tabte 
gennemsnitlige nettoindkomst pr. ha på 2 655 ECU, ville den samlede udgift, der 
skulle afholdes over budgettet, have været 595 mio. ECU. EF kunne således have 
sparet 520 mio. ECU pr. år på denne ordning (...)". Og den tilføjede, at "en sådan 
ordning desuden ville have den fordel, at tobaksproduktionen bliver reduceret, 
hvilket ville være i overensstemmelse med EF's bestræbelser på at bekæmpe 
tobaksrygning af sundhedsmæssige grunde". 
Denne analyser rummer dog to store svagheder: 
For det første begik Revisionsretten en metodefejl ved beregningen af de 
gennemsnitlige nettoindkomster. Fejlen er meget enkel, men har meget 
32 
store konsekvenser. Revisionsretten vægtede nemlig ikke INLB's 
indkomstdata, hvorved de laveste indkomstresultater i to små 
producentlande helt sænkede gennemsnittet. I virkeligheden androg den 
gennemsnitlige nettoindkomst i de tre år, som Revisionsretten analyserede, 
4 275 ECU/ha (og ikke 2 655 ECU/ha), hvilket medfører, at 
udligningsstøtten ville beløbe sig til 954 mio. ECU, dvs. et beløb, der 
ligger meget nært op ad den faktiske udgift. 
Dernæst at påstå, som Revisionsretten gør det i sin særberetning fra 1994, 
at nedsættelsen af EF's tobaksproduktion vil få en positiv virkning for 
bekæmpelsen af tobaksrygning, kommer ud på det samme som at påstå, 
at indførsel fra den øvrige verden ikke kan opveje nedgangen i 
produktionen, eller påstå, at tobaksforbruget afhænger af det sted, hvor 
tobakken produceres. 
Men dette er ikke en begrundet påstand. De faktiske følger af en 
nedsættelse af produktionen i EF ville være en forøgelse af indførslen fra 
tredjelande og en negativ virkning for økonomien i de tobaksproducerende 
områder i EF. 
I øvrigt ville Revisionsrettens forslag om at udbetale en direkte 
indkomststøtte til de tobaksavlere, der ophører med tobaksdyrkning, skabe 
en ekstraordinær situation, hvor landmænd ville blive finansieret med 
offentlige midler for ikke at producere. Denne situation ville gå meget 
videre end betaling for jordudtagning. Man kan tvivle på, at dette ville 
blive accepteret socialt og politisk. 
(iii) Et andet alternativ består i at sænke præmierne betydeligt for at tilskynde 
tobaksavlerne til at forbedre deres produktions kvalitet, da de i denne situation vil 
være meget mere afhængige af markedspriserne. 
I så tilfælde vil indkomsterne for en stor del af tobaksavlerne falde drastisk, 
hvilket vil tvinge mange af dem til at forlade sektoren uden anden kompensation, 
da de ikke vil kunne forøge deres produktions værdi, og de vil befinde sig i en 
forværret økonomisk situation. Dette er så meget mere sandt i visse områder, der 
for tiden producerer sorter af ringere handelsværdi, og som ikke vil have noget 
grundlag for at producere tobakker af bedre kvalitet. Dette alternativ vil reducere 
støtten til sektoren dobbelt ved først at formindske præmierne og dernæst 
indskrænke antallet af tobaksavlere. 
—> De løsninger, som Revisionsretten foreslår i sin særberetning fra 1994, udgør 
ikke et realistisk og holdbart svar på de økonomiske og sociale problemer, som 
tobaksdyrkningen i EF står overfor. 
33 
(iv) Opretholdelsen af den nuværende ordning skal i øvrigt klart afvises af de grunde, 
der er anført i konklusionerne på del IV. 
For det første kan det ringe forhold mellem markedspris og præmier anfægte 
effektiviteten af den offentlige støtte til producenterne, dernæst gør ordningens 
stivhed det vanskeligt at fa adgang til sektoren og at overdrage produktionskvoter 
samt tilpasse garantitærsklerne til markedsbehovet, og endelig kommer hertil en 
kompliceret forvaltning med en lang række beregninger og tildeling af 
individuelle kvoter. 
3. Valgmulighed 2 -Kommissionens forslag: en gennemgribende reform af 
sektoren 
Fortsættelse af støtten til tobaksavlerne bør baseres på den nuværende fælles 
markedsordning med væsentlige forbedringer. Ændringerne skal dog gå videre end de 
bestemmelser i grundforordningen, der kun vedrører afsnit I - Præmieordning - og afsnit 
II - Produktionsstyring. 
(1) Ændre præmieordningen for at forbedre tobakskvaliteten -
formål og udfordring 
(a) Hvorfor ændre den nuværende præmieordning? 
Ændringen af den nuværende præmieordning skal give et svar, der står mål med kritikken 
af ordningen. Hovedkritikken går på, at EF finansierer et produkt af lav kvalitet for en 
stor del af produktionens vedkommende uden efterspørgsel i EF, og at finansieringen af 
tobaksavlen derfor er ensbetydende med spild af offentlige midler. 
Selv om denne kritik ikke er berettiget for visse produktioner, er den til gengæld 
berettiget dér, hvor en stor del af produktionen har en ringe kvalitet og en lav værdi. Men 
selv for denne tobak er der for tiden et marked (hvilket bevises ved udførslerne uden 
restitutioner i produktionsårene 1993, 1994 og 1995 til Central- og Østeuropa samt 
Nordafrika). 
Analysen af den nuværende situation viser, at der bør træffes foranstaltninger, der 
forbedrer EF-tobakkens kvalitet og værdi for bedre at dække det indre markeds behov og 
forøge værditilvæksten i sektoren. Dette er så meget mere nødvendigt, som de nuværende 
afsætningsmuligheder for EF-tobak af lav kvalitet ikke vil bestå på lang sigt, forbrugernes 
krav stiger og produkterne af lav kvalitet fra mindre udviklede lande vil blive mere 
konkurrencedygtige. 
Som det allerede er sagt i denne rapport, giver udbetaling af den samme præmie 
uafhængigt af tobakkens kvalitet i en situation, hvor den anden del af tobaksavlernes 
indtægter - markedsprisen - generelt er forholdsvis marginal i forhold til præmien, ikke 
et incitament til at producere tobak af bedre kvalitet/værdi. 
34 
Selv om forbedringen af tobakskvaliteten er det vigtigste formål med de foreslåede 
ændringer, udgør de også en stor udfordring, som skal tages op. Sædvanerne vejer tungt, 
og de ønskede ændringer kan kun gennemføres gradvis. 
—> Formålet med de foreslåede ændringer er at forbedre sektorens økonomiske 
situation, lempe kvoteordningen og forenkle dens administrative forvaltning, skærpe 
kontrollen, tage hensyn til miljøet og indføre en ordning for ophør med tobaksavl. 
Det skal dog især understreges, at disse forslags succes er en nødvendig 
forudsætning for fortsat støtte til tobaksavlerne. 
35 
(b) Forslag: graduere EF- støtten efter produktionens kvalitet for 
at fremme kvaliteten 
(bl) Princippet om graduering af EF-støtten 
Rådet, der er klar over denne situation, har anmodet Kommissionen om at 
undersøge muligheden for at graduere støtten til tobak ud fra kvaliteten (Rådets 
konklusioner fra juni 1995). 
Revisionsretten rejste allerede i sine beretninger fra 1983 og 1987 det samme spørgsmål, 
der er centralt for sektorens økonomi: 
"Hvis præmierne afhang af kvaliteten, ville tobaksavlerne og de virksomheder, som 
bearbejder tobakken, føle sig tilskyndet til at forbedre kvaliteten. (...) I betragtning af de 
fordele, som kunne opnås ved at anvende præmier, som afhænger af kvaliteten, er Retten 
af den opfattelse, at indførelsen af en sådan ordning, enten for alle eller nogle udvalgte 
sorter, burde tages op til nærmere overvejelse." 
At graduere støtten vil sige at knytte udbetalingen af en del af præmien til værdien af den 
producerede tobak. 
Gradueringssystemet skal omfatte en fast del og en variabel del for at kombinere EF-
støttens sociale funktion, der er at sikre tobaksavlerne en minimumsindkomst, og dens 
økonomiske funktion, der er at fremme en kvalitetsproduktion, der er bedre tilpasset det 
indre markeds behov. 
Man skal undgå en graduering, der knytter en del af præmien til subjektive vurderinger 
af tobakkens kvalitet (ekspertudtalelse eller administrativ klassifikation), da en sådan 
ordning vil være meget kompliceret og meget vanskelig at kontrollere. 
Kommissionen foreslår derfor at graduere EF-støtten ud fra opkøbsprisen for råtobak, 
der er det eneste objektive tal til at angive produktionens kvalitet. 
—> Hvilken del af støtten skal gradueres? 
Den graduerbare del af præmien bør være større for de sorter, hvor det nuværende forhold 
mellem pris og præmie er ringe. Gradueringen skal derfor ikke nødvendigvis have det 
samme omfang for alle sortsgrupper. 
Beløbet for præmiens faste del bør tilnærmes den tidligere interventionspris for lavere 
kvaliteter, et beløb, der allerede har bestået sin prøve som minimumsindkomst. Målet vil 
være at undgå at fremme produktion af lav kvalitet. 
Kombinationen af disse kriterier fører til forslag om et gradueringsudsving på mellem 
35% og 45% af den samlede støtte (i sammenligning med de nuværende ineffektive 9% 
til 10%). 
36 
(b2) Iværksættelse: graduering via en forøgelse af støtten til 
producentsammenslutninger 
Et egnet instrument vil være den særstøtte, der blev indført ved den nuværende fælles 
markedsordning, og som går ud på, at producentsammenslutningerne udbetaler et 
supplement til præmien. Forslaget består i at forøge denne støtte, som sammenslutningen 
fra nu afskal udbetale sine medlemmer ud fra de priser, som deres individuelle produkter 
blev solgt til. Forhøjelsen af særstøtten vil blive finansieret ved en nedsættelse af 
præmien, som fastsat i ECU/kg vil blive udbetalt uafhængigt af produktionens kvalitet. 
Denne løsning indeholder dog særlige fordele og ulemper: 
(b3) Fordele/ulemper ved gradueringen via støtten til producent­
sammenslutningerne 
Det skal straks understreges, at de eneste risici for bedrageri, som gradueringsordningen 
rummer, vedrører EF-støttens fordeling på producenter og ikke har virkning for EF's 
samlede udgift. 
Selv om det måske er fristende for en tobaksavler i ledtog med en 
forarbejdningsvirksomhed kunstigt at puste opkøbsprisen for sin produktion op for at 
indkassere en højere præmie, ville dette bedrageri være en tilegnelse af EF-støtte til skade 
for de øvrige tobaksavlere. Bedrageriet vil derfor være et spil uden indsats, hvor 
tobaksavlerne bedrager hinanden indbyrdes. En korrekt anvendelse af ordningen afhænger 
derfor af prisernes sandfærdighed samt af administrationens og tobaksavlernes mulighed 
for at efterprøve dem. 
Fordele 
Denne ordning har den fordel, at den er mere enkel at kontrollere. Det tilkommer 
nemlig hver producentsammenslutning at udbetale hvert medlem særstøtten ud fra 
den gennemsnitlige markedspris, som hvert medlem (og hver sort) har opnået i 
forhold til de øvrige medlemmers gennemsnit. Denne markedspris er allerede 
kendt i dag. Den følger af proceduren for levering og tobakkens anbringelse under 
kontrol. Da enhver udbetaling af støtten og markedspriserne nødvendigvis sker 
ved en bank- eller postbankoverførsel, er det let at kontrollere forholdene. Den 
eneste måde at omgå ordningerne på er en aftale mellem alle sammenslutningens 
medlemmer og forarbejdningsvirksomheden om at opgive samme kvalitet for alle 
tobaksavlernes leveringer. 
Med hensyn til forvaltningen er det indlysende, at dette alternativ har den fordel, 
at den er enklere at forvalte for administrationen, da det tilkommer hver 
producentsammenslutning at foretage de beregninger, der er nødvendige for 
gradueringen af særstøtten. 
Enklere at iværksætte: særstøtten er allerede en bestanddel af den nuværende 
ordning, og den er fastsat til 10% af præmien. 
37 
Ulemper 
Erfaringen viser, at særstøtten i sin nuværende udformning har feilet som 
instrument til at forbedre kvaliteten. Særstøtten burde allerede i dag udbetales for 
kvaliteten, da mellem 90% og 100% af særstøtten har dette mål. Det må dog 
konstateres, at den ikke har haft nogen positiv virkning for kvaliteten. Grunden 
er, at den nuværende særstøtte udviser to svagheder: dens beløb er for lille til 
virkelig at fremme en kvalitetsproduktion, og kriterierne for kvalitetsevaluering 
er for lempelige, hvorfor det er muligt at betale for for ringe kvaliteter. Den 
reform, der foreslås for på én gang at ændre beløbet og kriterierne for støttens 
fordeling, vil gøre det muligt at råde bod på den nuværende ordnings mangler. 
Ved denne ordning sammenlignes kun tobak produceret i en og samme 
producentsammenslutning. Alle sammenslutningers medlemmer modtager således 
en præmie og en særstøtte ud fra deres egen gennemsnitspris. En tobaksavler, der 
producerer en tobak af ringere kvalitet end en anden tobaksavler i en anden 
sammenslutning, kan derfor opnå en højere samlet indtægt. 
Der findes dog måder at forøge denne ordnings effektivitet på. Man kan skærpe 
betingelserne for anerkendelse af producentsammenslutningerne ved at forøge 
minimumsantallet af medlemmer og hæve de minimumskvoter, de skal råde over. 
(b4) Iværksættelse af denne graduering indebærer ikke nogen 
ændring af præmiernes og kvoternes nuværende niveau 
Kommissionens tjenestegrene foreslår ikke at ændre præmiernes nuværende 
niveau, da deres nuværende niveau pr. sortsgruppe generelt forekommer korrekt. 
De mest efterspurgte sorter dyrkes, og der er ikke konstateret nogen betydelig 
overskridelse af produktionen, tværtimod, da kvoten på 350 000 tons kun udnyttes 
ca. 95%. 
Kvotens størrelse kan også forblive på det nuværende niveau. Hvad der er 
vigtigst, er under overholdelse af den nuværende bevillingsramme at forøge EF-
støttens økonomiske effektivitet ved graduering af præmien. Fordelingen af kvoten 
pr. land og pr. sortsgruppe er generelt passende. 
Det skal dog sørges for, at kvoten for de bedste sorter, der har sikre 
afsætningsmuligheder og opnår høje markedspriser, tilgodeses til skade for kvoten 
for sorter med ringe afsætningsmuligheder og uacceptable markedspriser. Især 
kvoten for gruppe V - sun-cured - bør justeres i nedadgående retning, og de 
pågældende mængder overføres til andre grupper såsom VI og VII, uden at EF-
budgettet berøres. 
(2) Lette frivilligt ophør med tobaksavl 
Kommissionen har afvist en obligatorisk og samlet indstilling af støtten til sektoren. Da 
de reelle omstillingsmuligheder er begrænset, vil en sådan valgmulighed, der medfører, 
38 
at 190 000 arbejdspladser skal omstilles til andre aktiviteter, ikke være realistisk uden 
meget store sociale omkostninger. 
Til gengæld er det muligt at lette omstillingen af tobaksavlerne på et individuelt og 
frivilligt grundlag, ja endog at omstille samtlige producenter på lokalt plan. 
Den gennemgribende reform af sektoren, bl.a. gradueringen af præmien, vil være 
en stor udfordring for sektoren og medføre en konsolidering af bedrifterne og 
tilskynde de producenter, der ikke er i stand til at forbedre deres produktions 
kvalitet, til at forlade sektoren. 
For at lette omstillingen vil ledsageforanstaltninger være på sin plads såsom støtte til 
lokal udvikling og en permanent ordning for opkøb af kvoter med en tilsvarende 
nedsættelse af den samlede kvotemængde. 
Omstillingsforanstaltninger. der skal overvejes 
Det centrale element i ledsageforanstaltningerne bør være fremme af strategiske planer 
for lokaludvikling, der orienterer tobaksavlerne mod andre aktiviteter. Disse planer bør 
udarbejdes på et niveau så nært mulig de pågældende områder. Planerne skal aktivt 
inddrage de personer, der berøres direkte, i første række producentsammenslutningerne. 
Disse planer bør baseres på integreret udvikling sådan som for tiden i de 
udviklingsprogrammer, der finansieres af strukturfondene for mål 1 og 5b-regionerne. De 
kan omfatte en række informations-, konsulent-, uddannelses- og 
organisationsforanstaltninger, der er målrettet mod mulige alternativer på lokalt plan. De 
skal hjælpe til at tilvejebringe disponible midler, herunder bl.a. midler til 
strukturprogrammer og andre programmer, der medfinansieres af EF, såsom 
førtidspension. 
Flere foranstaltninger kan iværksættes for at: 
sikre rentabiliteten på landbrugsbedrifter og i forarbejdningscentre, der kan klare 
sig (støtte til investeringer og miljøbeskyttelse). 
I denne forbindelse kan den model til programmer for omstilling til andre 
landbrugsafgrøder, hvis succes var særlig stor i Grækenland (se punkt IV. 4), 
overtages , for så vidt der foretages en tilsvarende nedsættelse af den samlede 
kvotemængde. Det skal erindres om, at der i tre år blev udbetalt en støtte til 
tobaksavlere, der ville ophøre med tobaksavl for at omstille sig andre 
produktioner. 
lette nedlæggelsen af urentabel produktion ved aktioner på individuelt eller 
kollektivt plan: 
(a) på individuelt plan: 
* støtten kan antage form af opkøb af kvoter over en tilstrækkelig lang 
periode (7-10 år) med degressiv betaling eller som et alternativ antage 
form af obligationer, der uddeles til de berørte tobaksavlere, og på 
39 
grundlag af hvilke EF foretager årlige udbetalinger i obligationernes 
løbetid (7-10 år). Tobaksavlerne kan enten beholde obligationen og 
modtage de årlige udbetalinger eller sælge den på det private marked. 
* Støtten kan også antage form af støtte til førtidspension, jordudtagning 
eller skovrejsning. I denne forbindelse bør man undersøge muligheden for 
at gøre førtidspensioneringen som fastsat i forordning (EF) nr. 2079/92 
mere tiltrækkende for tobaksavlerne bl.a. ved at evaluere, hvorfor 
førtidspensionering hidtil ikke har haft succes hos disse avlere. 
(b) på kollektivt (regionalt/lokale plan: 
* information, uddannelse, rådgivning og teknisk bistand for at lette 
omstillingen 
* foranstaltninger til økonomisk udvikling, der tager sigte på skaffe 
alternative beskæftigelsesmuligheder 
Alle disse foranstaltninger skal indgå i en strategisk plan for lokaludvikling, der er baseret 
på forskellige retsgrundlag og finansieringskilder afhængigt af aktionernes art: 
visse aktioner, der er nødvendige for planens udformning (information, analyse 
og teknisk bistand), eller som er beregnet til at lette iværksættelsen (uddannelse, 
rådgivning og formidling), eller som direkte er en del af det operationelle afsnit 
(f.eks. opkøb af kvoter), kan finansieres af EUGFL, garantisektionen; 
for andre aktioners vedkommende skal de myndigheder, der står for 
gennemførelsen af flere programmer, undersøge muligheden for at anvende en del 
af de bevillinger, der er tildelt dem, til følgende foranstaltninger: 
* visse aktioner kan finde deres retsgrundlag og finansiering i forbindelse 
med aktioner under strukturfondenes mål 1 og 5b (de fleste af de berørte 
områder er klassificeret som mål 1 og 5b-regioner). Midtvejsrapporten i 
1997 åbner mulighed for at undersøge, hvilke særlige foranstaltninger der 
kan træffes i de kommende år for at lette tobaksavlernes omstilling til 
anden erhvervsaktivitet. Der kan gives de pågældende medlemsstater og 
overvågningsudvalg retningslinjer på dette område. 
* andre aktioner har allerede et fast retsgrundlag og en fast 
finansieringsramme såsom førtidspension, skovrejsning, 
landbrugsmiljøforanstaltninger og mål 5a-foranstaltninger. 
Disse foranstaltninger vil, når de anvendes i en tilstrækkelig lang periode, lette søgningen 
efter alternative aktiviteter og støtte den sociale og økonomiske struktur. 
Der bør i øvrigt rettes en særlig opmærksomhed mod forarbejdningsindustriens omstilling 
for at undgå større negative virkninger for de lokale økonomier. 
40 
(3) Lempe ordningen for kvoter og garantitærskler 
Det andet aspekt af den nuværende markedsordning, der skal forbedres, er 
ordningen for produktionsstyring og især dens mangel på fleksibilitet. 
Lempelsen skal ske på flere niveauer. 
For det første skal kvoten pr. land og sortsgruppe ikke være fast, da udbuddet 
altid skal tilpasses efterspørgslen. Derfor skal mulighederne for at foretage 
overførsler mellem sortsgrupperne forbedres, uden at budgetudgiften forøges. 
For tiden er det allerede muligt at foretage disse overførsler for kvoter, der ikke 
har været omfattet af dyrkningskontrakter. Det er vigtigt at foretage disse 
overførsler inden tildelingen af kvoter og med henblik herpå tilskynde branchen 
til bedre at forudse markedsbehovene. 
Som anført ovenfor skal man også fremme overførslen af sorter med ringe 
afsætningsmuligheder og lav værdi til mere efterspurgte sorter med større værdi. 
Endelig skal man lette den årlige eller permanente overførsel inden for en 
sortsgruppe. Med henblik herpå skal der vælges markedsmekanismer. Definitiv 
overdragelse af kvoter mellem traditionelle producenter bør lettes. Denne 
overførsel tager sigte på at klare mangfoldige individuelle situationer og tilskynde 
de mest motiverede til at opbygge rentable virksomheder. 
Der bør i øvrigt træffes særlige bestemmelser for at muliggøre oprettelsen af en 
national kvotereserve, hvilket ville gå i den ønskede retning af en lempelse af 
ordningen. 
Lempelsen af kvoteordningen og gradueringen af præmien udgør derfor tilsammen 
en kraftig tilskyndelse til at konsolidere tobaksbedrifternes strukturer, hvis 
gennemsnitlige størrelse vil stige med tiden; samtidig vil antallet af 
tobaksproducenter falde yderligere, fordi den nuværende store opsplitning af 
bedrifterne kun vanskeligt kan fortsætte. 
(4) Forenkle den administrative forvaltning 
Forenklingen af forvaltningen er også en sag, der beskæftiger de offentlige 
myndigheder. Den komplicerthed, som tobaksordningen har nået, gør det 
nødvendigt at foreslå en revision af de forskellige procedurer, hvis mål vil være 
at forenkle de forskellige administrative bestemmelser. 
Det skal først erkendes, at beregne og uddele kvoteattester hvert år til titusinder 
af landmænd og endog undertiden foretage en ny uddeling i løbet af året er en 
tung opgave. 
41 
Den løsning, der trænger sig på, er at forvalte kvoterne ikke på 
tobaksavlerniveau, men på producentsammenslutningsniveau. Dette vil reducere 
det administrative arbejde med titusinder af operationer til nogle få snese selv i 
de største producentlande. 
Det vil så tilkomme producentsammenslutningerne selv at uddele kvoterne og 
foretage alle de tilhørende beregninger under administrationens kontrol og under 
overholdelse af EF-reglerne. 
Det skal i denne forbindelse understreges, at forvaltning via 
producentsammenslutningerne ikke vil underkende eksistensen af individuelle 
producenter uden for sammenslutningerne (der dog allerede nu er marginal bl.a. 
på grund af interessen i at modtage særstøtten) eller ophæve hver 
sammenslutnings forpligtelse til at registrere hvert medlems leveringer for på den 
måde at tillade et medlem i givet fald at forlade sammenslutningen. 
Det er så ikke længere nødvendigt hvert år at udregne hver tobaksavlers kvote 
i betragtning af kvoteordningens stabilitet. Kvoterne kan så revideres kun hvert 
tredje år, uden at eventuelle årlige tilpasninger som følge af overførsler mellem 
sortsgrupper herved foregribes. 
Desuden bør kontrollen ved leveringen forenkles. Den systematiske måling af 
hvert tobakspartis vandindhold ved leveringen har vist sig at være en ineffektiv 
regel, der er vanskelig at overholde. Denne bestemmelse skal opgives. 
Kontrolløren skal kun måle vandindholdet i tilfælde af tvivl om den leverede 
tobaks kvalitet. 
Det forekommer ikke længere nødvendigt i samme år at have to kvoteuddelinger 
(hvoraf en restuddeling) og dermed to perioder for registrering af 
dyrkningskontrakter, da mulighederne for overdragelse af kvoteattester mellem 
tobaksavlere vil give tilstrækkelig fleksibilitet til at tillade fuld udnyttelse af 
garantitærsklerne. 
De foreslåede konkrete foranstaltninger til forenkling gør det således muligt at 
spare flere tusinde operationer om året (kvoteberegning, dobbelt fremsendelse af 
kvoteattester til individuelle producenter og systematisk måling af vandindholdet 
ved levering), hvilket er en ikke ubetydelig lettelse af den administrative byrde. 
(5) Fremme en bedre betaling for kvalitet 
Dyrkningskontrakten bør bevares, da den giver branchen sikkerhed, og da den kan 
udgøre en løftestang for at forbedre udbuddets tilpasning til efterspørgslen. 
Dyrkningskontrakten udvisker dog markedssignalerne, da priserne undertiden 
fastsættes et år inden det faktiske salg. En velreglementeret ordning for 
kontraktauktion kan være en positiv løsning ved at forøge konkurrencen mellem 
forarbejdningsvirksomhederne og dermed de markedspriser, som tobaksavlerne 
opnår. 
42 
(6) Tage hensyn til miljøet 
I forbindelse med tobaksdyrkning skyldes miljøskaderne især overdreven 
gødskning, overdreven vanding og uhensigtsmæssig anvendelse af pesticider. 
Det skal understreges, at en økonomisk ordning, der fremmer en 
kvalitetsproduktion, har velgørende virkninger for miljøet, da tobaksbladenes 
kvalitet afhænger af en fornuftig gødningstilførsel. 
Med hensyn til pesticider er deres anvendelse fortsat nødvendig for bladenes 
kvalitet. Anvendelsen af integrerede teknikker til bekæmpelse af sygdomme (IPM) 
tilrådes dog stærkt ligesom opsamling af affald, herunder i første række plast, der 
anvendes ved dyrkningen. 
Med henblik herpå skal man også anvende den del af særstøtten, der er beregnet 
til teknisk bistand, til forbedring af miljøbeskyttelsen - rationel anvendelse af 
gødning, integrerede teknikker til bekæmpelse af sygdomme, opsamling af affald 
og anvendelse af effektiv vandingsteknik. 
Der skal periodisk på regionalt, nationalt og EF-plan føres tilsyn med fremme af 
miljøbeskyttelsen. For at sætte disse aktioner i relation til hinanden bør de 
foretages inden for en ramme, som medlemsstaterne udstikker, og som 
Kommissionen godkender. 
Der bør afholdes uddannelseskurser og foretages formidling med støtte fra 
specialister inden for de forskellige områder. 
Der skal i øvrigt indføres en ordning for evaluering af disse foranstaltninger for 
at drage lære af erfaringen med deres konkrete anvendelse. 
(7) Mindre skadelige sorter på markedet 
Fonden for Forskning og Oplysning inden for Tobak, der delvis finansieres 
over præmierne til producenterne, vil blive fortsat. Hvad angår forskningen 
i sorter og dyrkningsmetoder, der er mindre skadelige for menneskers 
sundhed, kan fonden bidrage til, at der produceres tobak med et lavere 
indhold af tjære, tungmetaller og nikotin. Der vil endvidere blive indsat et 
afsnit om forskning under området miljøbeskyttelse. 
Hvad angår fondens oplysningsarbejde om tobakkens skadelige aspekter, vil 
arbejdet ikke blot blive videreført, men også få flere midler ved, at 
tilbageholdelsen i støtten forøges til 2%. Tobaksproducenterne har interesse 
i at vise deres forståelse for sundhedsproblemerne, som er helt adskilt fra 
selve tobaksdyrkningen, som vil fortsætte på verdensplan, så længe der er 
forbrugere. 
43 
(8) Skærpe kontrollen 
Kontrollen med den fælles markedsordning skal forblive et centralt punkt. 
I kapitel II i denne rapport var konklusionen klar, at omfanget af det bedrageri, 
der blev begået inden reformen i 1992, er blevet stærkt reduceret. De mest 
risikofyldte støttemekanismer er blevet afviklet (afskaffelse af intervention og 
eksportrestitutioner), og den nuværende styring af budgetudgifterne bekræfter 
denne analyse. 
Erfaringen med kontrollen har dog vist, at der fortsat består risici bl.a. i 
forbindelse med eksistensen af falske tobaksavlere (der er involveret i et sort 
tobaksmarked). Selv om risikoen for bedrageri er klart mindre end førhen, består 
den endnu. Derfor er arealkontrollen blevet skærpet, og der er blevet indført 
publicering på lokalt niveau af indehavere af kvoter. 
Desuden bør den juridiske definition af en forarbejdningsvirksomhed præciseres 
for at afskære fra vide fortolkninger af EF-reglerne, der i dag tillader 
mellemmænd at benytte ordningen. 
Med hensyn til kontrolkontorerne skal det konstateres, at Kommissionens 
bestræbelser er slået fejl. De to berørte lande (Italien og Grækenland) har ikke 
kunnet oprette de nye kontrolkontorer. Kontrollen er derfor blevet foretaget af 
allerede eksisterende organer (AIMA og EOK). 
I fremtiden bør de centrale elementer i den nuværende kontrolordning bevares, 
nemlig: kontrol af arealerne for at forebygge falske tobaksavlere, kontrol af 
leveringerne for at fastslå retten til tobakspræmie og kontrol af 
forarbejdningsvirksomhedernes lagre for at undgå, at der udbetales præmie for den 
samme tobak flere gange. 
Arealkontrollen kan med fordel skærpes ved integreret arealkontrol, der allerede 
findes for andre afgrøder. 
Med hensyn til den øvrige kontrol skal leveringskontrollen (obligatorisk 
tilstedeværelse af kontrollører ved hver levering, skriftlig tilladelse til levering og 
overførsel af tobak under kontrolkontorets kontrol) opretholdes på det nuværende 
niveau og Bagerkontrollen i forarbejdningsvirksomhederne (obligatorisk 
minimumsprøveudtagning) skærpes. Det vil også være hensigtsmæssigt at 
kontrollere udlagringen i forarbejdningsvirksomhederne for at sikre, at tobakken 
rent faktisk er blevet forarbejdet. 
Kontrollen af den fælles markedsordning skal fortsat hovedsageligt være centreret 
om kontrol af udgifterne. Med henblik herpå skal de dårligt udtænkte økonomiske 
mekanismer korrigeres eller afskaffes, hvilket allerede i stor udstrækning blev 
gjort ved reformen af 1992. Dernæst skal man sikre, at en passende kontrol rent 
faktisk foretages, bl.a. ved at drage konsekvenserne af regnskabsafslutningen. 
44 
Kommissionens centrale spørgsmål er at definere kontrollens art og hyppighed. 
Det tilkommer derefter de nationale myndigheder at vælge den bedste måde at 
tilrettelægge kontrollen på ud fra hvert lands særlige forhold. I betragtning af 
erfaringen fra de seneste år mener Kommissionen, at valg af administrativ ramme 
(særligt kontrolkontor eller allerede eksisterende organers tilrettelæggelse af 
kontrollen) henhører under medlemsstaternes kompetence. 
C. Andre forhotø 
For restens vedkommende har reformen af 1992 bestået sin prøve. Der er ikke tale om 
at genindføre intervention eller eksportrestitutioner. 
Intervention er ikke berettiget i en sektor, hvor selvforsyningsgraden er forholdsvis ringe, 
og hvor støtten til producenterne er forholdsvis høj. I øvrigt var den vanskelig at 
kontrollere. 
Eksportrestitutioner er heller ikke berettiget. De bedste kvaliteter udføres uden problemer 
eller finder afsætning på EF's indre marked. De laveste kvaliteter har en så ringe pris, at 
en restitution ikke har nogen økonomisk mening. Restitutionerne var i øvrigt ligesom 
interventionen for vanskelige at kontrollere. 
De foreslåede ændringer, der går ud på at forbedre tobakkens kvalitet, vil også indebære, 
at kvaliteten af den tobak, som EF udfører til verdensmarkedet vil blive forbedret. 
De veje til tværfagligt samarbejde, der allerede blev åbnet ved reformen af 1992, bør 
konsolideres og fremmes. 
Kommissionen finder i denne forbindelse, at det er vigtigt, at tobaksbranchan 
(tobaksavlere, forarbejdere og fabrikanter) samarbejder mere for at forbedre 
tobakskvaliteten og tilpasse produktionen til efterspørgslen. 
Incitamentet til forbedring af kvaliteten skal komme fra markedet. I denne forbindelse vil 
markedets behov sikkert komme til udtryk i priserne, men behovene kan også med fordel 
tilgodeses ved kontrakter, bl.a. ved fastsættelse af minimumskvaliteter og 
kval itetssorteringer. 
Kontrakter gør i øvrigt også tobaksindustriens behov mere gennemsigtige og letter derfor 
produktionens tilpasning til efterspørgslen. 
Den reviderede fælles markedsordning bør også evalueres 4 år efter dens vedtagelse. Ved 
denne lejlighed er det nødvendigt at analysere udviklingen i produktionens værdi i forhold 
til støtten til sektoren. 
45 
KQTrøcursiQN Af PEL Y 
Der er blevet taget stilling til fremtiden for den fælles markedsordning for tobak efter et 
forudgående valg af, om EF fortsat skal støtte sektoren eller ej. 
1. EF's indstilling af støtten til tobakssektoren, der ville betyde, at størstedelen af 
EF's tobaksproduktion ophører på mellemlang sigt, er blevet afvist. 
Et valg, der ville indebære, at ca. 190 000 arbejdspladser skal omstilles, ville få 
meget store sociale omkostninger uden at have nogen virkning for 
tobaksforbruget. 
Kommissionen har derfor valgt at foreslå en fortsættelse af EF's støtte til 
producenterne under den forudsætning, at den fælles markedsordning for tobak 
undergår en gennemgribende reform. 
2. Fortsættelse af EF's støtte indebærer også valg af den bedste model. Støtten skal 
i øvrigt altid kun komme producenterne til gode. 
a) Iværksættelsen af hektarstøtte eller direkte indkomststøtte til 
tobaksavlerne kan ikke løse sektorens alvorlige økonomiske problemer. 
Disse alternativer til den nuværende ordning vil bevirke en lige så stor 
budgetudgift. 
En betydelig nedsættelse af EF-præmien har den ulempe, at den straks 
vil dømme en stor del af EF-avlen til undergang uden at give den 
mulighed for at omstille sig til kvalitetssorter. 
b) Opretholdelse af den nuværende ordning uden ændringer har den 
ulempe, at den viderefører den nuværende situation, hvor landmanden har 
større interesse i at producere tobak af lav kvalitet med nedbringelse af 
produktionsomkostningerne end i at investere i produktion af 
kvalitetstobak. I den nuværende fælles markedsordning kan for det første 
det ringe forhold mellem markedspris og præmier anfægte effektiviteten 
af den offentlige støtte til producenterne, dernæst gør ordningens stivhed 
det vanskeligt at få adgang til sektoren og at overdrage produktionskvoter 
samt tilpasse garanti tærsklerne til markedsbehovet, og endelig kommer 
hertil en kompliceret forvaltning med en lang række beregninger og 
tildeling af individuelle kvoter. 
3. De løsninger, der skal påtænkes, skal tværtom vende denne tendens og 
tilskynde til producere tobak af en bedre kvalitet. Ved en fortsættelse af 
EF-støtten bør en del af EF-støtten gradueres ud fra produktionens 
kvalitet, der fastslås ved dens markedspris. 
46 
Gradueringen af EF-støtten bør suppleres med foranstaltninger, der letter 
frivilligt ophør med tobaksavl, bl.a. ved opkøb af individuelle kvoter. 
Disse samlede reformer vil medføre en forbedring af EF-
tobaksproduktionens kvalitet og en drastisk nedgang i udførslen af tobak 
af ringe kvalitet. 
De budgetmidler, der er tildelt tobakssektoren, kan overføres inden for den 
total bevilling,, for at man kan nå målet med at forøge andelen af udgifter 
til aktioner, der tager sigte på at lette strukturtilpasningen, bl.a. frivilligt 
ophør med tobaksavl. 
Kontrolforanstaltningerne i de nuværende regler, især reglerne for den 
første bearbejdning, bør skærpes. 
Den påtænkte revision af den fælles markedsordning skal endelig tage 
sigte på en administrativ forenkling af sektoren og sikre en bedre 
miljøbeskyttelse. 
47 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 554 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 
Katalognummer : CB-CO-96-660-DA-C 
ISBN 92-78-13185-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Ofificielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg