Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oprettelse af Connecting Europe-faciliteten /* KOM/2011/0665 endelig - 2011/0302 (COD) */





BEGRUNDELSE 1. BAGGRUND FOR FORSLAGET Den 29. juni 2011 vedtog Kommissionen et forslag til den næste flerårige finansielle ramme for 2014-2020[1]: "Et budget for Europa 2020". I sit forslag besluttede Kommissionen at foreslå, at der oprettes et nyt integreret instrument for investeringer i EU-infrastruktur­prioriteter på områderne transport, energi og telekommunikation: den såkaldte "Connecting Europe-facilitet" (CEF). Intelligente, bæredygtige og fuldt sammenkoblede transportnet, energinet og digitale net er en nødvendig forudsætning for at fuldføre det indre marked. Desuden kan investeringer i centrale infrastrukturer med stor merværdi for EU øge Europas konkurrenceevne under vanskelige økonomiske vilkår, der præges af lav vækst og stramme offentlige budgetter. Endelig er sådanne investeringer i infrastruktur også afgørende for, at EU kan opfylde sine mål for bæredygtig vækst, der er opstillet i Europa 2020-strategien, og EU's "20-20-20"-mål på det energi- og klimapolitiske område[2]. Ved denne forordning fastsættes bestemmelser for reguleringen af CEF. Den bygger på arbejdet i forbindelse med forberedelsen af revisionen af den politiske ramme i alle tre sektorer (transport, energi og telekommunikation) med henblik på den næste flerårige finansielle ramme (2014-2020). I overensstemmelse med artikel 170 i TEUF er der foreslået nye retningslinjer for hver sektor i tråd med CEF. Derfor udgør de reviderede retningslinjer for transport, energi og telekommunikation på den ene side og CEF på den anden side én sammenhængende lovpakke. I det seneste årti er der gennemsnitligt set afsat stadig færre midler til infrastruktur i Europa. Den økonomiske og finansielle krise har imidlertid skabt fornyet interesse for behovet for infrastrukturinvesteringer. Under den økonomiske krise har målrettede investeringer i renovering eller anlæg af infrastruktur udgjort en vigtig del af de stimulerende foranstaltninger og genopretningsplanerne på EU- og medlemsstatsplan med henblik på at støtte den samlede efterspørgsel og samtidig sikre et afkast på lang sigt af de anvendte midler. Vigtigst af alt har krisen vist, at infrastrukturer er afgørende for Europas økonomiske fremtid. Et ægte integreret fælles marked som omhandlet i Monti-rapporten[3] ville ikke være muligt uden helstøbte forbindelser mellem alle dets komponenter. Transportforbindelser, elnet og bredbåndsnet er afgørende for et velfungerende og integreret økonomisk område og for dets sociale og territoriale samhørighed. Men selv om lovgivningen i EU og markederne integreres stadig mere - senest i energisektoren med vedtagelsen og ikrafttrædelsen af den tredje liberaliseringspakke - halter den fysiske sammenkobling på tværs af landegrænser bagefter. Nogle forbindelser mangler, især i de nye medlemsstater, hvilket skaber skillelinjer mellem Den Europæiske Unions centrale områder og randområder og hæmmer en yderligere udvikling af samhandelen internt i Unionen eller væksten i nye økonomiske sektorer, f.eks. e-handel. Der er afdækket betydelige investeringsbehov. For energisektorens vedkommende udpeges tolv prioriterede infrastrukturkorridorer og ‑områder, fire for hver sektor - transport af elektricitet og gas, udbredelse af intelligente net, elmotorveje og CO2-net på tværs af landegrænser - i den foreslåede forordning om retningslinjer for gennemførelsen af europæiske infrastrukturprioriteter på energiområdet (herefter benævnt retningslinjer for transeuropæisk energiinfrastruktur). EU's energisystem har behov for investeringer på ca. en billion frem til 2020, hvoraf det anslås, at der er behov for ca. 200 mia. EUR alene til elektricitets- og gasnet af europæisk betydning. 100 mia. EUR af den samlede investering bør komme fra markedet, uden støtte, hvorimod der for de resterende 100 mia. EUR er behov for, at det offentlige træder til og hjælper med til at give den nødvendige private investering en løftestangseffekt. For transportsektorens vedkommende er et europadækkende "hovednet" udpeget efter en fælleseuropæisk planlægningsmetode. Dette hovednet med korridorer til højeffektiv gods- og passagertrafik med et lavt emissionsniveau gør udstrakt brug af eksisterende infrastruktur. Ved at tilføje manglende forbindelser og modvirke trafikale flaskehalse og ved at anvende mere effektive tjenester i multimodale sammenhænge vil hovednettet kunne håndtere største­delen af transportstrømmene i det indre marked. Udgifterne ved EU's infrastrukturudbygning til dækning af transportefterspørgslen er anslået til over 1,5 billion EUR i perioden 2010-2030 for EU-medlemsstaternes samlede transportnet. Færdigetableringen af det transeuropæiske transportnet kræver ca. 500 mia. EUR frem til 2020, hvoraf der er behov for 250 mia. EUR til at færdiggøre manglende forbindelser og fjerne flaskehalse i hovednettet. For telekommunikationsnettets vedkommende går et vigtigt mål ud på at fjerne (digitale) flaskehalse, som hindrer fuldførelsen af det digitale indre marked. Dette indebærer et behov for en generel forbedring af hele bredbåndsnettet og etablering af infrastrukturplatforme for digitale tjenester, der tillader en sammenhængende ibrugtagning af europæiske digitale offentlige tjenester. Disse net, både fysiske og tjenestebaserede, er vigtige drivkræfter for intelligent vækst. Den digitale dagsorden går bl.a. ud på at sikre, at alle europæere har basal bredbåndsadgang i 2013 og adgang til hurtigt og ultrahurtigt bredbånd i 2020. I september 2010 skitserede Kommissionen de tiltag, som er nødvendige for at mobilisere de investeringer på op til 270 mia. EUR, der kræves for at skaffe alle europæiske husstande og virksomheder ultrahurtigt bredbånd inden 2020. Under de nuværende omstændigheder vil en del af disse investeringer skulle dækkes af den private sektor. Investeringsbehovet for at opfylde disse mål anslås til op til 270 mia. EUR. Den private sektors investeringer uden Unionens indgriben forventes imidlertid ikke at overstige 50 mia. EUR i perioden frem til 2020. Dette resulterer i manglende investeringer på op til 220 mia. EUR. Da de samfundsmæssige fordele, der er forbundet med investering i digital infrastruktur, langt overstiger det private incitament til at investere, er der behov for et målrettet offentligt indgreb for at stimulere markedet. Af analysen, som Kommissionen udførte ved forberedelsen af denne forordning, fremgik det, at selv om markedet og de nationale budgetter forventes at spille en stor rolle mht. at tilveje­bringe de nødvendige infrastrukturer gennem passende investeringer og prismekanismer, vil nogle infrastrukturinvesteringer ikke blive foretaget eller blive forsinket langt ud over 2020, medmindre EU træffer foranstaltninger. Der er derfor behov for et væsentligt bidrag fra EU's budget i den næste flerårige finansielle ramme for at sikre, at EU's infrastrukturprioriteter føres ud i livet. For at øge gennemslagskraften af EU's budgetmidler foreslår Kommissionen at udnytte innovative finansielle instru­menter mere systematisk for at tilvejebringe et alternativ til den traditionelle tilskudsfinansiering og udfylde huller i finansieringen af strategiske investeringer. Et væsentligt træk ved de innovative finansielle instrumenter ligger i, at de kan give EU's budget en større multiplikatorvirkning end traditionelle instrumenter ved at fremme og tiltrække anden offentlig og privat finansiering til projekter af EU-interesse. De giver investeringerne en løftestangseffekt og øger dermed EU-budgettets gennemslagskraft. På grundlag af erfaringer fra den nuværende finansielle ramme med finansielle instru­menter, som er oprettet i samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank (EIB), såsom lånegaranti­instrumentet for TEN-T-transportprojekter (LGTT), foreslår Kommissionen at gennemføre en væsentlig del af sine foranstaltninger inden for CEF gennem finansielle instrumenter. Navnlig vil Europa 2020-initiativet med projektobligationer[4] blive brugt til at sikre investeringsmidler til infrastrukturprojekter af stor strategisk europæisk interesse. 2. RESULTAT AF HØRINGER AF INTERESSENTER OG KONSEKVENSANALYSE 2.1 Høring og ekspertrådgivning Denne forordning bygger på omfattende høringer af interesserede parter, EU-institutioner og ‑organer, medlemsstater, regionale eller lokale myndigheder, arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer, akademiske eksperter og internationale institutioner. Resultaterne af de midtvejsevalueringer, der er udført på programmerne for 2007-2013, samt en bred vifte af undersøgelser og ekspertrådgivning indgik i grundlaget. I de interesserede parters bidrag blev bl.a. følgende emner berørt for de tre sektorer: Der er bred enighed i høringerne om, at hurtigere udvikling af infrastruktur med europæisk merværdi forudsætter en øget støtte fra Unionen. De interesserede parter opfordrede til at skabe en større løftestangseffekt for EU-finansiering af politiske målsætninger angående transeuropæiske net - eksempelvis gennem en bedre koordinering mellem de forskellige finansielle instrumenter, dvs. Samhørighedsfonden og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), programmerne for de transeuropæiske net og EIB's interventioner. Et større udvalg af disponible finansieringsinstrumenter opfattes af de interesserede parter som et middel til bedre at tilpasse støtten til et projekts særlige behov med henblik på at muliggøre en effektiv strukturering af projektet og tiltrække nye investorer. Det planlagte initiativ om projektobligationer er særligt velegnet til CEF's større investeringer. 2.2 Konsekvensanalyse Forslaget til forordning har været genstand for en konsekvensanalyse af valgmulighederne med hensyn til gennemførelsen af CEF som et politisk initiativ, dvs. alternativer vedrørende definitionen af operationelle regler for CEF. Konsekvensanalysen tog udgangspunkt i det overordnede mål for CEF som foreslået i meddelelsen om den flerårige finansielle ramme "Et budget for Europa 2020"[5] - for at fremskynde udviklingen af den infrastruktur, som EU skal bruge for at opfylde Europa 2020-strategiens mål samt ''20-20-20''-målene om energi og klimaændringer - og byggede på resultater af høringer af de interesserede parter og evaluerings­undersøgelser af EU's nuværende programmer, som yder finansiel støtte til udviklingen af TEN. Ved vurderingen af de politiske valgmuligheders virkninger er hovedvægten lagt på at opfylde to specifikke hovedmål på den mest effektive og sammenhængende måde: 1) Løftestangseffekten af EU-midler øges ved at definere finansieringsformer, -metoder og ‑regler, som kan sikre maksimal løftestangseffekt med hensyn til at tiltrække offentlige og private investeringer til projekter med relevans for Europa eller det indre marked, navnlig prioriterede net, der skal fuldføres frem til 2020, og hvis europæiske merværdi er mest velbegrundet, og herunder, hvor det er relevant, projekter i tredjelande 2) En rettidig færdigetablering af EU-medfinansierede projekter lettes ved at definere overvågnings- og evalueringsmekanismer, der belønner resultater og straffer en ineffektiv udnyttelse af EU-midlerne. Samtidig måtte der ved vurderingen af de politiske valgmuligheder tages hensyn til to sammenhængende og overordnede politiske mål for Unionen; dels opfyldelsen af de sektorspecifikke politiske mål for infrastrukturer som defineret i artikel 170 og 171, i TEUF, og dels forenklingen af reglerne for EU-finansiering ved at udnytte synergierne inden for og mellem sektorerne, hvilket Kommissionen lægger stor vægt på[6]. Da disse to politiske mål imidlertid ikke er fuldt kompatible, gik et centralt aspekt ud på at afveje sammenhængen med sektorspecifikke politikmål i forhold til maksimeringen af synergier, da man vurderede valgmulighederne i henseende til regler for anvendelsen af CEF på operativt plan. Som udgangspunkt blev ni overordnede alternative politiske valgmuligheder overvejet ud fra det centrale ræsonnement, der ligger til grund for Kommissionens afgørelse om at foreslå at oprette Connecting Europe-faciliteten, dvs. at forenkle EU's eksisterende finansieringsrammer ved at udnytte sektorspecifikke synergier. De alternative politiske valgmuligheder byggede på kombinationer af scenarier svarende til tre grundlæggende valgmuligheder for at forenkle de finansielle bestemmelser – minimal, maksimal og variabel (eller "a la carte") harmonisering af sektorspecifikke regler – på de to førnævnte politiske indsatsområder; løftestangseffekt for investeringer og gennemførelse af programmet. En vifte af valgmuligheder lå mellem to yderpunkter. I det ene yderpunkt, dvs. minimumsharmonisering af både løftestangseffekten af investeringer og programmets gennemførelse, foreligger en situation, hvor EU-finansieret støtte fra CEF ydes efter helt særskilte, specifikke regler og strukturer for hver sektor. I det andet yderpunkt kendetegnes den politiske valgmulighed ved maksimal harmonisering af både løftestangseffekten af investeringer og programmets gennemførelsesbestemmelser, og der skabes derved en situation, hvor de tre sektorer får helt fælles finansielle bestemmelser og programforvaltnings­struktur med hensyn til anvendelsen af midler fra CEF. Mellem disse yderpunkter blev der i de resterende valgmuligheder overvejet situationer, hvor sektorerne havde nogle fælles regler og strukturer, mens andre forblev forskellige og sektorspecifikke, dvs. kombinationer af maksimal eller variabel harmonisering af reglerne på et politisk indsatsområde kombineret med variabel eller minimal harmonisering af de sektorspecifikke regler på det andet område. Af vurderingen af disse politiske valgmuligheders virkninger med hensyn til at opfylde de førnævnte mål blev det konkluderet, at to af de overvejede valgmuligheder bedst kan sikre, at CEF i kraft af sine operationelle regler vil støtte en fremskyndet udvikling af infrastruktur af europæisk interesse: - den politiske valgmulighed, hvor harmoniseringen af reglerne er variabel, dvs. med en række fælles regler og et resterende antal sektorspecifikke regler på området løftestangs­effekt af investeringer såvel som for programmets gennemførelse, ville være den mest hensigtsmæssige valgmulighed i forhold til sammenhængen med alle EU's relevante politiske mål - den politiske valgmulighed, hvor en variabel harmonisering af reglerne for løftestangseffekt af investeringer er valgt tillige med en maksimal harmonisering af reglerne for programmets gennemførelse, kunne vise sig at være mere effektiv målt på omkostninger. Men den anden valgmulighed kunne på længere sigt påvirke evnen til at reagere på sektorspecifikke forhold, navnlig for så vidt angår programmeringen af midler, hvilket måske på lang sigt opvejer de førnævnte omkostningsbesparelser. Det blev derfor konkluderet, at en vis grad af sektorrelateret fleksibilitet - også med hensyn til at definere CEF-regler for programgennemførelsen - ville sikre opfyldelsen af CEF's mål bedst. Bestemmelserne angående anvendelsen af midler fra CEF, der er fremsat i nærværende forordning, er opstillet på grundlag af de overvejelser og konklusioner, som er fremhævet i ovennævnte konsekvensanalyse. 2.3 CEF's merværdi for EU Processen for høring af de interesserede parter og analysen i konsekvensanalysen viste, at CEF som en fælles finansieringsramme vil skabe merværdi på fire områder: (1) En fælles ramme medfører en forenkling af EU's lovgivning vedrørende finansiering af TEN-infrastrukturer. Den vil også sikre en sammenhængende tilgang til EU's projektfinansiering i de tre sektorer. (2) Samtidig vil en fælles EU-infrastrukturfond og finansiel ramme udgøre en sammenhængende og gennemsigtig tilgang til EU-finansiering, der skaber sikkerhed, og den vil derfor få et enormt potentiale med hensyn til at tiltrække yderligere finansiering fra den private sektor. Finansielle instrumenter vil stå til rådighed på en centraliseret og koordineret måde, hvilket tiltrækker private investorer, og forbindelserne med de private investorer og de finansielle partnerinstitutioner effektiviseres. (3) Desuden vil den støt stigende indbyrdes afhængighed mellem økonomiske infrastruktur­projekter, net og sektorer gøre det muligt at opnå stordriftsfordele. En integreret ramme for finansieringen af EU-infrastruktur kan åbne mulighed for at udnytte synergieffekter på tværs af sektorer i forbindelse med udvikling og gennemførelse af projekter, spare omkostninger og/eller opnå en mere effektiv udnyttelse og et højere afkast. (4) Sidst, men ikke mindst, vil en fælles ramme udnytte høstede erfaringer og bedste praksis på tværs af sektorerne og derigennem øge effektiviteten og omkostningseffektiviteten af EU's finansiering i alle sektorer. 3. FORSLAGETS JURIDISKE INDHOLD De transeuropæiske net er omfattet af artikel 170 i TEUF: "Unionen bidrager til oprettelse og udvikling af transeuropæiske net på transport-, telekommunikations- og energiinfrastruktur­området". EU's ret til at handle på området finansiering af infrastruktur er fastsat i artikel 171, hvori det fastsættes, at "Unionen kan støtte projekter af fælles interesse, der støttes af medlemsstater, (…), navnlig i form af forundersøgelser, lånegarantier eller rentegodt­gørelser". Ifølge artikel 172, i TFEU, skal "De i artikel 171, stk. 1, omhandlede retningslinjer og andre foranstaltninger vedtages af Europa-Parlamentet og Rådet efter den almindelige lovgivningsprocedure og efter høring af Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget". I meddelelsen om budgetgennemgangen understregede Kommissionen betydningen af at anvende EU-budgettet til at "udfylde de huller, som de nationale politiske beslutnings­processer har efterladt, og naturligvis især tage grænseoverskridende udfordringer op på områder som f.eks. infrastrukturer, mobilitet, territorial samhørighed … - hvor disse huller ellers ville være til skade for EU's interesser som helhed"[7]. I forbindelse med planlægning og finansiering af infrastruktur har medlemsstaterne tendens til at prioritere projekter, som primært har national betydning, og disse er ikke altid sammenfaldende med projekter på tværs af landegrænser, som indebærer større merværdi for borgerne på et overordnet EU-plan[8]. De samlede udgifter for EU og medlemsstaterne bør være omkostningseffektive, sikre, at investeringen har en passende størrelse, og fremme synergier. Retsakten og typen af foranstaltning (dvs. finansiering) er begge defineret i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som udgør retsgrundlaget for CEF, og fastslår, at opgaver, hovedmål og indretning med hensyn til de transeuropæiske net kan fastlægges ved forordninger. 4. VIRKNING FOR BUDGETTET Kommissionens forslag til den næste flerårige finansielle ramme indeholder et forslag om at afsætte 50 mia. EUR[9] i perioden 2014-2020, hvoraf 10 mia. EUR fra Samhørighedsfonden er øremærket til transportinfrastruktur. CEF || 40 mia. EUR · Energi || 9,1 mia. EUR · Transport || 21,7 mia. EUR · Telekommunikation/Digitale net || 9,2 mia. EUR Øremærkede beløb fra Samhørighedsfonden til transportinfrastrukturer || 10 mia. EUR I alt || 50 mia. EUR Erfaringerne med den aktuelle finansielle ramme viser, at mange medlemsstater, der er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, har vanskeligt ved at projektere og fuldføre komplekse transportinfrastrukturprojekter på tværs af landegrænser. Derfor foreslår Kommissionen i den næste flerårige finansielle ramme, at Samhørighedsfonden fortsat støtter medlemsstater, hvis bruttonationalindkomst (BNI) pr. indbygger er mindre end 90 % af gennemsnittet for EU-27, og som investerer i transeuropæiske transportnet og miljøet, men at en del af midlerne fra Samhørighedsfonden (10 mia. EUR) vil blive anvendt til at finansiere transportprojekter i hovedtransportnettet i medlemsstater, der i henhold til "Connecting Europe-faciliteten" er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden. 5. RESUMÉ AF FORORDNINGENS INDHOLD 5.1 En fælles ramme for investeringer i EU's infrastrukturprioriteter. Tidligere erfaringer med finansiering af infrastruktur i forbindelse med TEN, den europæiske økonomiske genopretningsplan, Samhørighedsfonden og strukturfondene viser, at EU kan tilføre en merværdi til infrastrukturer. Der hersker enighed blandt de interesserede parter om, at i et scenario uden ændringer vil Europa muligvis ikke vil være i stand til i tide at mobilisere de investeringer, der er påkrævet for at modernisere infrastrukturen og tilføje manglende forbindelser. I kølvandet på finanskrisen kæmper medlemsstaterne med at opnå den nødvendige finanspolitiske konsolidering af deres offentlige budgetter. Infrastrukturomkostninger er ofte nedskåret betydeligt, idet udgifter til investeringer i infrastrukturprojekter suspenderes eller udskydes. Samtidig hersker der usikkerhed om mulighederne for at optrappe investeringer fra private kilder. Ud over finansieringsrelaterede begrænsninger forsinkes eller hindres gennemførelsen af de nødvendige infrastrukturprojekter også af lovgivningsmæssige hindringer. På denne baggrund synes EU's nuværende ramme for finansiering af infrastrukturer ikke at være tilstrækkelig til at yde en effektiv indsats. Finansieringen er opsplittet på for mange programmer og hæmmer en fuld udnyttelse af synergier mellem programmer og sektorer. I henseende til omlægning af finansieringsstrategien for infrastruktur har Kommissionen søgt at opfylde følgende mål: · der sikres en omkostningseffektiv og rettidig gennemførelse af højt prioriteret netinfrastruktur i energi-, transport- og IKT-sektoren som udpeget i energiinfrastrukturpakken, hvidbogen om konkurrencedygtig og bæredygtig transport[10] og den digitale dagsorden for Europa · der tilstræbes størst mulig synergi mellem energi-, transport- og IKT- programmer, således at finansieringen følger en sammenhængende politisk strategi, og projekter udvælges i henhold til klare, harmoniserede kriterier · EU's evne til at tiltrække andre offentlige eller private midler forbedres, således at de samlede mobiliserede ressourcer er tilstrækkelige til at dække det forventede investeringsbehov frem til 2020 · der sikres en optimal udvælgelse, opfølgning og overvågning af projekter, så EU's finansiering er målrettet, giver den største gennemslagskraft og bruges på den mest effektive måde. Der indføres et fælles retsgrundlag for økonomisk støtte til tre særskilte sektorer med forskellige politiske rammer, fordi dette giver mulighed for at udnytte synergier på tværs af sektorer i lyset af de fælles problemer med hensyn til at finansiere virkeliggørelsen af politikmål, der i øvrigt er meget forskelligartede. En fælles ramme vil tredoble merværdien. En fælles ramme fører til en forenkling af EU's lovgivning vedrørende finansiering af TEN-infrastrukturer. Den vil også sikre en sammenhængende tilgang til EU's projektfinansiering i de tre sektorer. Som tidligere nævnt er EU's finansielle ramme for infrastruktur for øjeblikket temmelig kompleks, hvilket primært skyldes antallet og den manglende ensartethed af EU's eksisterende retsakter. Forenkling af reglerne er et af de centrale begreber i Kommissionens forslag til en ny tilgang til EU's budgetudgifter. Samtidig vil EU's fælles finansielle ramme og infrastrukturfond udgøre en sammenhængende og gennemsigtig tilgang til EU-finansiering, der skaber sikkerhed, og den vil derfor få et enormt potentiale med hensyn til at tiltrække yderligere finansiering fra den private sektor. Finansielle instrumenter vil stå til rådighed på en centraliseret og koordineret måde, hvilket tiltrækker private investorer, og forbindelserne med de private investorer og de finansielle partnerinstitutioner effektiviseres. Desuden vil den støt stigende indbyrdes afhængighed mellem økonomiske infrastruktur­projekter, net og sektorer gøre det muligt at opnå stordriftsfordele. En integreret EU-ramme for finansieringen infrastruktur vil åbne mulighed for at udnytte synergieffekter på tværs af sektorer i forbindelse med udvikling og gennemførelse af projekter, spare omkostninger og/eller opnå en mere effektiv udnyttelse og et højere afkast. Sidst, men ikke mindst, vil en fælles ramme gøre det muligt at udveksle erfaringer og bedste praksis på tværs af sektorerne og derigennem øge effektiviteten og omkostningseffektiviteten af EU's finansiering i alle sektorer. 5.2 Forenklingsforanstaltninger og sammenhæng med eksisterende regler Forenkling af reglerne er et af de centrale begreber i Kommissionens forslag til en ny tilgang til EU's budgetudgifter. En fælles ramme for CEF fører til en forenkling af EU's lovgivning vedrørende finansiering af TEN-infrastrukturer. EU's projektfinansiering af transport, energi og digitale net reguleres i én fælles retsakt. Selv om sektorerne er teknisk, finansielt og reguleringsmæssigt forskellige, findes der et tilstrækkeligt antal fællestræk til, at der kan opnås en reel forbedring i forhold til de forskellige eksisterende instrumenter. Samtidig indeholder forslaget specifikke regler, det er nødvendigt at opretholde af hensyn til det overordnede mål med CEF: at fremskynde og i højere grad målrette strømmen af offentlige EU-midler mod vigtige infrastrukturprojekter af interesse for EU. Med den nuværende tekst indføres der en forenkling, som bl.a. tager fat på følgende spørgsmål: · Tilpasning af indikatorer til Europa 2020-strategiens mål · Fleksibilitet for så vidt angår budgettildelinger · Centraliseret forvaltning af de tre sektorer; eventuelt varetages gennemførelsen af et forvaltningsorgan · Fælles finansieringsinstrumenter · Fælles tildelingskriterier · Fælles betingelser for finansiel bistand · One Stop‑synlighed med fælles årlige arbejdsprogrammer (vigtig for sektoren) og fælles udvalg (vigtig for medlemsstaterne) Endvidere er der sikret fuld sammenhæng med den nuværende og kommende finansforordning. De påtænkte undtagelser er enten tilladt i henhold til relevante retsakter, eller også findes der fortilfælde. 5.3 Øget vægt på finansielle instrumenter CEF vil supplere EU's direkte støtte med finansielle instrumenter for at optimere udbyttet af finansieringen. I kraft af finansielle instrumenters højere multiplikatoreffekt (som kunne nå op på 1:15 til 1:20) lettes adgangen til kapital til dækning af de store investeringsbehov. Sammen med den vellykkede absorption af direkte EU-støtte (som det var tilfældet i den europæiske genopretningsplan (EERP) og i TEN-T-programmet) vil en øget udnyttelse af finansielle instrumenter bidrage væsentligt til at mindske risiciene for projektinitiativtagere og derfor sikre, at projekter af fælles interesse gennemføres. Opgaven består desuden i at skabe vilkår, der fremmer private investeringer, og udvikle instrumenter, som udgør attraktive mekanismer for specialiserede infrastrukturinvestorer. For at optimere effektiviteten skal sådanne mekanismer tilsigte at mindske risikoen ved at diversificere porteføljen af potentielle projekter. Den maksimale diversificering kan opnås ved at inddrage flere sektorer i en bred vifte af lande. Det kan lettest opnås på europæisk plan og på grundlag af veldefinerede korridorer og målrettede investeringsområder. Derfor bør de fleste finansielle instrumenter være fælles for alle sektorer. Det udelukkes dog ikke, at der kan udvikles finansielle instrumenter for at opfylde en individuel sektors specifikke behov. På grundlag af analyser i forbindelse med denne forordnings forberedende fase skønner Kommissionen, at den finansielle støtte til bredbånd først og fremmest vil komme fra finansielle instrumenter, men på transport- og energiområdet forventes omfanget af EU's budgetmidler, som er påkrævet til finansielle instrumenter, ikke at overstige henholdsvis 2 mia. EUR og 1 mia. EUR. Disse skøn skal ikke forstås som bindende lofter, da omfanget af de EU-midler, der er afsat til finansielle instrumenter, vil blive tilpasset hvert år på grundlag af en vurdering af forberedte projekter, som foretages af finansielle formidlere (f.eks. EIB for projektobligationers vedkommende). 5.4 Connecting Europe-faciliteten i forbindelse med den næste flerårige finansielle ramme Connecting Europe-faciliteten vil være en væsentlig del af EU's dagsorden for vækst med fokus på at øge EU's vækstpotentiale på lang sigt. Faciliteten vil blive koordineret med andre initiativer fra EU-budgettet som f.eks. "Horisont 2020", Samhørighedsfonden og strukturfondene. Af hensyn til koordineringen med Horisont 2020 er det nødvendigt at sikre komplementaritet og undgå potentielle overlapninger. Det er også vigtigt i koordineringen mellem CEF og Horisont 2020 at sikre, at forskning og innovation, der udmøntes i ibrugtagning af infrastrukturen, ikke afbrydes. Det er især afgørende på et tidspunkt, hvor der er behov for betydelige teknologiske fremskridt inden for transport, energi og IKT, for at EU kan opfylde Europa 2020-strategiens ambitiøse mål. Støtte til forsknings- og innovationsaktiviteter via finansielle instrumenter vil blive gennemført af finansielle instrumenter i relation til Horisont 2020. Hvad angår sammenhængen med Samhørighedsfonden og strukturfondene, vil samhørigheds­politikkens fælles strategiske ramme samt partnerskabskontrakter med medlemsstaterne blive tæt koordineret med transport-, energi- og telekommunikationssektorens politiske rammer. De pågældende retningslinjer vil lade Samhørighedsfonden og strukturfondene tilvejebringe lokale og regionale infrastrukturer og deres sammenkobling med EU's prioriterede infrastrukturer, som forbinder alle borgere i EU. Desuden vil Connecting Europe-faciliteten blive en centralt forvaltet facilitet, der kan udnytte et beløb i Samhørighedsfonden (10 mia. EUR i 2011-priser), som er øremærket til transport. Ved fordelingen af de 10 mia. EUR vil der blive givet størst mulig prioritet til projekter, der overholder de nationale tildelinger fra Samhørighedsfonden. Disse 10 mia. EUR vil blive forbeholdt medlemsstater, der er berettiget til bidrag fra Samhørighedsfonden, og medfinansiering fra EU-budgettet fastsættes på samme niveau som Samhørighedsfonden – 2011/0302 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oprettelse af Connecting Europe-faciliteten EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 172, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen[11], efter fremsendelse af forslaget til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[12], under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[13], efter den almindelige lovgivningsprocedure og ud fra følgende betragtninger: (1) Ved at oprette Connecting Europe-faciliteten bør vækstpotentialet optimeres, idet synergier mellem transport-, energi- og telekommunikationspolitikkerne og deres gennemførelse udnyttes, og derved øges effektiviteten af Unionens indsats. (2) Et velfungerende indre marked forudsætter moderne højeffektive infrastrukturer, der binder Europa sammen, navnlig på områderne transport, energi og telekommunikation. Disse vækstfremmende forbindelser vil give bedre adgang til det indre marked og dermed bidrage til en mere konkurrencedygtig markedsøkonomi i overensstemmelse med Europa 2020-strategiens målsætninger og mål[14]. (3) Med oprettelsen af en Connecting Europe-facilitet tilsigtes det at fremskynde investeringerne i transeuropæiske net og skabe en løftestangseffekt for både den offentlige og private sektors finansiering. (4) Oprettelsen af effektive transport- og energiinfrastrukturnet er en af de 12 nøgleaktioner, som Kommissionen har udpeget i sin meddelelse om akten for det indre marked[15]. (5) Kommissionen forpligtede sig til at integrere klimaændringer i Unionens udgiftsprogrammer og afsætte mindst 20 % af Unionens budget til klimarelaterede mål. Det er vigtigt at sikre, at afbødning af og tilpasning til klimaændringer og risikoforebyggelse og risikostyring fremmes i forbindelse med forberedelse, tilrettelæggelse og gennemførelse af projekter af fælles interesse. Infrastrukturinvesteringer, der er omfattet af denne forordning, bør bidrage til at fremme overgangen til et lavt emissionsniveau samt klima- og naturkatastroferesistens i økonomien og samfundet. (6) Europa-Parlamentet understregede i sin beslutning af 8. juni 2011 om "investering i fremtiden: en ny flerårig finansiel ramme ("FFR") for et konkurrencedygtigt, bæredygtigt og inklusivt Europa" betydningen af at sikre en hurtig gennemførelse af Unionens digitale dagsorden og fortsætte bestræbelserne på at nå målet om adgang til højhastighedsinternet for alle Unionsborgere senest i 2020, også i mindre udviklede regioner[16]. Europa-Parlamentet understregede også, at investeringer i effektiv transportinfrastruktur spiller en central rolle for EU's konkurrenceevne og kan bane vejen for en langsigtet økonomisk vækst efter krisen, og de transeuropæiske transportnet ("TEN-T") er afgørende med henblik på at sikre et velfungerende indre marked og giver en væsentlig europæisk merværdi. Europa-Parlamentet gav udtryk for, at det er stærkt overbevist om, at TEN-T følgelig bør udgøre et centralt prioriteret område i den næste FFR, og at det er nødvendigt at forhøje TEN-T-midlerne i den næste FFR. Desuden understregede Europa-Parlamentet behovet for at maksimere effekten af finansieringen fra Unionen og mulighederne i forbindelse med Samhørighedsfonden, strukturfondene og finansielle instrumenter til finansiering af centrale grænseoverskridende europæiske prioriterede energiinfrastrukturprojekter, og det fremhævede behovet for en betydelig budgetbevilling fra Unionens budget til finansielle instrumenter på dette område. (7) Den 28. marts 2011 vedtog Kommissionen hvidbogen "En køreplan for et fælles transportområde – mod et konkurrencedygtigt og ressourceeffektive transportsystem"[17]. I hvidbogen tilsigtes det senest i 2050 at nedbringe drivhusgasemissionerne fra transportsektoren med mindst 60 % i forhold til 1990. I hvidbogen tilsigtes det for infrastrukturens vedkommende senest i 2030 at etablere et fuldt funktionsdygtigt og multimodalt TEN-T "hovednet" i hele Unionen. I hvidbogen tilsigtes det også at optimere multimodale logistikkæders ydeevne bl.a. ved i højere grad at bruge mere energieffektive transportformer. Den indeholder derfor følgende mål af relevans for TEN-T-politikken: 30 % af vejtransporten over 300 km bør overgå til andre transportformer inden 2030 og mere end 50 % inden 2050; længden af det eksisterende højhastighedsjernbanenet bør tredobles inden 2030, og inden 2050 bør størstedelen af al mellemdistancepassagertransport foregå med tog; inden 2050 bør alle lufthavne i hovednettet være forbundet med jernbanenettet; alle søhavne bør være forbundet med banegodsnettet og om muligt med de indre vandveje. (8) Europa-Parlamentet understregede i sin beslutning af 6. juli 2010 om en bæredygtig fremtid for transporten[18], at en effektiv transportpolitik kræver passende økonomiske rammer, der er afstemt med de kommende udfordringer, og at de nuværende midler til transport og mobilitet bør øges; det anså det desuden for nødvendigt at oprette en mekanisme til samordning af anvendelsen af forskellige kilder til transportfinansiering, tilgængelige finansieringsmidler inden for samhørighedspolitikken, offentlig-private partnerskaber eller andre finansielle instrumenter, såsom garantier. (9) Rådet (transport, telekommunikation og energi) bekræftede i sine konklusioner af 11. juni 2009 om en gennemgang af TEN-T-politikken[19] behovet for fortsat at investere i transportinfra­struktur for at sikre en virkelig udvikling af TEN-T inden for alle transportformer som grundlag for det indre marked og konkurrenceevne, den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i Unionen og dens forbindelse til nabolandene, med fokus på den europæiske merværdi. Rådet understregede, at det er nødvendigt, at Fællesskabet stiller de finansielle ressourcer, der er nødvendige for at stimulere investeringer i TEN-T-projekter, til rådighed, og navnlig, at det er nødvendigt at få en passende finansiel støtte fra TEN-T-budgettet til de prioriterede projekter, der omfatter relevante grænseoverskridende afsnit, og hvis gennemførelse vil gå ud over 2013, til at harmonere med de institutionelle begrænsninger, som de finansielle programmerings­rammer giver. Efter Rådets opfattelse bør offentlig-private partnerskaber yderligere udvikles og støttes i denne forbindelse efter behov. (10) På grundlag af målene i hvidbogen bør TEN-T-retningslinjerne som fastlagt i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXX/2012, af …[20] udpege infrastruktur i det transeuropæiske transportnet, specificere krav, der skal opfyldes, og fastsætte foranstaltninger til deres gennemførelse. Ifølge retningslinjerne forventes det bl.a., at hovednettet er færdigetableret i 2030. (11) Ud fra en analyse af medlemsstaternes transportinfrastrukturplaner forventer Kommissionen, at investeringsbehovet i transportsektoren beløber sig til 500 mia. EUR for hele det transeuropæiske transportnet i perioden 2014-2020, hvoraf skønsmæssigt 250 mia. EUR vil blive investeret i TEN-T's hovednet. I betragtning af de disponible ressourcer på EU-plan må indsatsen koncentreres om projekter med den største europæiske merværdi for at opnå den ønskede gennemslagskraft. Støtten bør derfor målrettes hovednettet (især hovednettets korridorer) og projekter af fælles interesse inden for trafikstyringssystemer (navnlig lufttrafikstyringssystemer, som vedrører SESAR, der kræver budgetressourcer fra Unionen på ca. 3 mia. EUR). (12) I forbindelse med den gennemgang af TEN-T-politikken, der blev iværksat i februar 2009, blev en særlig ekspertgruppe nedsat for at støtte Kommissionen og undersøge finansieringsstrategien og finansieringsperspektiver for TEN-T. Ekspertgruppe nr. 5 trak på eksterne eksperters erfaringer fra forskellige områder: infrastrukturforvaltere, infrastrukturplanlæggere, nationale, regionale og lokale repræsentanter, miljøeksperter, forskere og repræsentanter for den private sektor. Ekspertgruppe nr. 5's[21] endelige rapport, der blev vedtaget i juli 2010, indeholder 40 henstillinger, hvoraf nogle er blevet taget i betragtning i dette forslag. (13) Erfaringerne med den aktuelle finansielle ramme viser, at mange medlemsstater, der er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, har betydelige vanskeligheder ved rettidigt at fuldføre komplekse transportinfrastrukturprojekter på tværs af landegrænser med høj merværdi for Unionen. For at få fuldført flere transportprojekter, især på projekter på tværs af landegrænser med en høj merværdi for Unionen, bør en del af Samhørighedsfonden (10 mia. EUR[22]) derfor overføres til at finansiere transportprojekter i hovednettet i de medlemsstater, der er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, via Connecting Europe-faciliteten. Kommissionen bør støtte medlemsstater, der er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, i deres forberedelse af en passende række projekter for at give de nationale tildelinger fra Samhørighedsfonden størst mulig prioritet. (14) I meddelelsen om "Prioriteringer på energiinfrastrukturområdet for 2020 og derefter – en plan for et integreret europæisk energinet", der er vedtaget i november 2010[23], fastlagde Kommissionen de prioriterede korridorer, som er nødvendige for at opfylde Unionens ambitiøse energi- og klimapolitiske mål inden 2020, for at fuldføre det indre energimarked, sikre forsyningssikkerheden, åbne mulighed for at integrere vedvarende energikilder og forberede nettene til yderligere at fjerne kulstof fra energisystemet efter 2020. (15) Der er behov for betydelige investeringer for at modernisere og udvide Europas energi­infrastruktur og sammenkoble net på tværs af landegrænserne med henblik på at opfylde Unionens energi- og klimapolitiske mål tillige med målene om konkurrenceevne, bæredygtighed og forsyningssikkerhed på en omkostningseffektiv måde. Det anslåede investeringsbehov til energiinfrastruktur frem til 2020 andrager 1 billion EUR; heraf afsættes ca. 200 mia. EUR til infrastrukturer af europæisk betydning til el- og gastransmission samt oplagring. Blandt projekter af europæisk betydning risikerer investeringer på ca. 100 mia. EUR ikke at blive foretaget på grund af hindringer såsom manglende tilladelse, regulering og finansiering. (16) Da det haster med at opbygge fremtidens energiinfrastruktur, og investeringsbehovet vokser betydeligt sammenlignet med tidligere tendenser, kræves en brat ændring af den måde, hvorpå energiinfrastruktur støttes på EU-niveau. Rådet (transport, telekommunikation og energi) tilsluttede sig, at energikorridorerne skulle prioriteres, i sine konklusioner[24] af 28. februar 2011. (17) Det Europæiske Råd[25] opfordrede den 4. februar 2011 Kommissionen til at strømline og forbedre godkendelsesprocedurer og skabe en lovramme, som tiltrækker investeringer. Det Europæiske Råd understregede, at størstedelen af finansieringsomkostningerne vil skulle dækkes af markedet gennem opkrævning af afregningspriser. Det Europæiske Råd erkendte, at offentlig finansiering er nødvendig til projekter, der kræves af hensyn til energiforsynings­sikkerheden eller solidariteten, men som ikke kan tiltrække markedsbaseret finansiering. (18) I Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXX/2012 af … [retningslinjer for transeuropæisk infrastruktur][26] udpeges transeuropæiske energiinfrastrukturprioriteter, som bør gennemføres frem til 2020 for at opfylde Unionens energi- og klimapolitiske mål; der fastlægges regler for udpegningen af projekter af fælles interesse, som er nødvendige for at gennemføre disse prioriteter, der indføres foranstaltninger vedrørende udstedelse af godkendelser, inddragelse af offentligheden og regulering for at fremskynde og/eller lette gennemførelsen af disse projekter og herunder kriterier for, om disse projekter generelt er berettiget til finansiel støtte fra Unionen. (19) Telekommunikation er i stigende grad ensbetydende med internetbaserede infrastrukturer, hvor bredbåndsnet og digitale tjenester er tæt forbundet. Internettet udvikler sig til den dominerende platform for kommunikation, udbud af tjenester og erhvervsvirksomhed. Transeuropæisk adgang til hurtige internetforbindelser og digitale tjenesteydelser er derfor afgørende for den økonomiske vækst og det indre marked. (20) Et moderne, fiberbaseret internet får afgørende betydning fremover for europæiske virksomheders internetdækning, især for SMV'er, der ønsker at benytte cloud computing for at forbedre omkostningseffektiviteten. (21) I Europa 2020-strategien[27] opfordres der til at gennemføre den digitale dagsorden for Europa[28], hvorved der indføres en stabil retlig ramme for at stimulere investeringer i en åben og konkurrencedygtig infrastruktur til højhastighedsinternet og tilknyttede tjenester. I juni 2010 tilsluttede Det Europæiske Råd sig den digitale dagsorden for Europa og opfordrede alle institutionerne til at medvirke til dens fuldstændige gennemførelse[29]. (22) Den 31. maj 2010 konkluderede Rådet, at Europa bør tilvejebringe de nødvendige ressourcer for at udvikle et digitalt indre marked baseret på hurtigt og ultrahurtigt internet og interoperable applikationer, og erkendte, at effektive og konkurrencedygtige investeringer i næste generation af bredbåndsnet vil have stor betydning for innovation, forbrugernes valgmuligheder og for Unionens konkurrenceevne og kan øge livskvaliteten gennem bedre sundheds­tjenester, sikrere transportløsninger, nye mediemuligheder og nemmere adgang til varer og tjenesteydelser, navnlig på tværs af grænserne[30]. (23) Incitamentet for den private sektor til at investere i meget hurtige bredbåndsnet synes at være lavere end fordelene for samfundet som helhed. Skønsmæssigt udgør investeringsbehovet for at opfylde den digitale dagsordens målsætning om at give alle europæiske borgere og virksomheder hurtig internetadgang op til 270 mia. EUR. Den private sektors investeringer uden Unionens indgriben forventes imidlertid ikke at overstige 50 mia. EUR i perioden frem til 2020. De deraf følgende manglende investeringer udgør en betydelig flaskehals for etableringen af infrastruktur, og samtidig afhænger det digitale indre marked af, at alle borgere vil blive tilsluttet fremtidens infrastruktur. (24) Det er nødvendigt at udvikle et stærkt og sammenhængende, EU-dækkende net til online­levering af almene aktioner, hvori både offentlige aktører og det civile samfunds aktører deltager på nationalt og regionalt niveau, og det er derfor vigtigt at sikre en struktureret EU-finansiering af omkostningerne ved systemet og softwareudviklingen samt vedligeholdelse af en modstandsdygtig hub til sådanne net, således at de nationale operatørers budgetter alene skal dække de indenlandske omkostninger. (25) Der er behov for flere gennemførelsesmetoder og forskellige finansieringssatser for at øge effektiviteten og gennemslagskraften af Unionens finansielle støtte, tilskynde til private investeringer og tage hensyn til de individuelle projekters specifikke krav. (26) På telekommunikations­området vil visse centrale tjenesteplatforme, der sikrer transeuropæisk interoperabilitet, have behov for en højere finansieringssats fra Unionen, navnlig i opstartsfasen, idet princippet om samfinansiering dog overholdes. (27) Ved ibrugtagning af store infrastrukturprojekter, særlig i de centrale tjenester, kan der af hensyn til interoperabiliteten på tværs af landegrænser være behov for, at Kommissionen, medlemsstater og/eller deres støttemodtagere indkøber og installerer udstyr sideløbende. I så tilfælde kan Unionens finansielle støtte tildeles indkøb, der foretages af infrastrukturudbydere i medlemsstaterne, enten på egne vegne eller i samarbejde med Kommissionen. Andre bestemmelser åbner mulighed for at vælge flere leverandører, hvilket bl.a. kunne vise sig nødvendigt for at skaffe flersprogede løsninger, sikre forsyningssikkerheden og/eller gennemføre netredundans for at eliminere nedetid i infrastrukturnettet, der kunne forvoldes af en enkelt fejl. (28) Generiske tjenester på områder af almen interesse (i form af centrale tjenester) påvirkes ofte af en høj grad af markedssvigt. De områder, der vil skulle finansieres, vedrører levering af almene tjenester (e-sundhed, e‑identitet, e-indkøb, ibrugtagning i stor skala og interoperabilitet), og er derfor pr. definition ikke kommercielle ved opstarten. Dertil kommer, at hvis det alene er centrale tjenester, som finansieres, ville det være vanskeligt at skabe de rigtige incitamenter på medlemsstatsniveau og regionalt niveau til rent faktisk at få taget tjenester af almen interesse i brug: dette skyldes især, at der ikke er incitament på nationalt plan til at tilslutte de nationale systemer til de centrale systemer (og dermed skabe forudsætninger for interoperabilitet og tjenester på tværs af landegrænser) samt den omstændighed, at private investorer ikke af sig selv ville sikre, at tjenesten tages i brug inden for interoperable rammer. (29) I de digitale retningslinjer i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXX/2012 af …[31] [INFSO-retningslinjer] udpeges processer og kriterier for finansiering tillige med de forskellige kategorier af investeringer. (30) Horisont 2020 – det fremtidige rammeprogram for forskning og innovation – vil bl.a. fokusere på samfundsmæssige udfordringer (f.eks. intelligent, grøn og integreret transport, sikker, ren og effektiv energi og sundhedspleje baseret på informations- og kommunikationsteknologi, offentlige forvaltning og bæredygtig udvikling) for direkte at imødegå de udfordringer, der er udpeget i Europa 2020-strategien, med støtte til aktiviteter, der dækker hele spektret fra forskning til marked. Horisont 2020 vil støtte alle led i innovationskæden, navnlig aktiviteter, der er tættere på markedet, herunder innovative finansielle instrumenter. For at sikre Unionens midler større gennemslagskraft og af hensyn til sammenhængen vil Connecting Europe-faciliteten udvikle tæt synergi med Horisont 2020. (31) Den Europæiske Union og de fleste medlemsstater er part i De Forenede Nationers konvention om handicappedes rettigheder, og de resterende medlemsstater er i færd med at ratificere den. I forbindelse med gennemførelsen af de relevante projekter er det væsentligt i projektspecifikationerne at tage højde for, at handicappede som nævnt i konventionens artikel 9 skal kunne få adgang. (32) De finansielle instrumenter, der skal gennemføres ved denne forordning, bør afspejle reglerne i afsnit VIII i forordning (EU) nr. XXX/2012 [ny finansforordning] og den delegerede retsakt samt være i tråd med bedste praksis og regler, der gælder for finansielle instrumenter[32]. (33) Finanspolitiske foranstaltninger i mange medlemsstater vil tilskynde eller har allerede tilskyndet de offentlige myndigheder til at genoverveje deres programmer for investeringer i infrastruktur. I denne sammenhæng anses offentlig-private partnerskaber for et effektivt middel til at virkeliggøre infrastrukturprojekter og sikre opfyldelsen af politiske mål som f.eks. bekæmpelse af klimaændringer, fremme af alternative energikilder og en effektiv energi- og ressource­udnyttelse, støtte til bæredygtig transport og udbredelse af bredbåndsnet. Kommissionen påtog sig i meddelelsen om offentlig-private partnerskaber af 19. november 2009[33] at forbedre disses adgang til finansiering ved at udvide anvendelsesområdet for eksisterende finansielle instrumenter. (34) Selv om størstedelen af investeringerne i forbindelse med Europa 2020-strategien kan tilvejebringes af markeder og med regulerende foranstaltninger, skaber den finansielle udfordring behov for en offentlig indsats og støtte fra Unionen gennem tilskud og innovative finansielle instrumenter. De finansielle instrumenter bør anvendes til at imødekomme specifikke markedsmæssige behov i overensstemmelse med CEF's mål, og de bør ikke fortrænge privat finansiering. Inden det besluttes at benytte finansielle instrumenter, bør Kommissionen foretage forhåndsvurderinger af disse instrumenter. (35) I gennemgangen af EU's budget[34] blev det understreget, at det bør være normen for projekter med et langsigtet kommercielt potentiale, at midler fra Unionen udnyttes i partnerskab med finans- og banksektoren, navnlig Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og medlemsstaternes offentlige finansielle institutioner, men også med andre internationale finansielle institutioner (IFI) og den private finanssektor. (36) I Europa 2020-strategien gav Kommissionen tilsagn om at mobilisere Unionens finansielle instrumenter som led i en sammenhængende finansieringsstrategi, der samler Unionens og medlemsstaternes offentlige og private finansiering. Dette begrundes med, at der i mange tilfælde lettere kan tages højde for suboptimale investeringsforhold og ufuldkommenhed på markederne med finansielle instrumenter end med tilskud. (37) Connecting Europe-faciliteten bør foreslå finansielle instrumenter, hvormed det tilsigtes at påvirke private investorer og finansielle institutioner til at foretage betydelige investeringer i infrastruktur. For at gøre de finansielle instrumenter tilstrækkeligt attraktive for den private sektor bør de udformes og gennemføres med behørig hensyntagen til forenkling og reduktion af den administrative byrde, og samtidig skal der tages højde for en vis fleksibilitet, så påviste finansieringsbehov kan opfyldes på en fleksibel måde. Under udformningen af disse instrumenter bør erfaringerne fra gennemførelsen af finansielle instrumenter i den flerårige finansielle ramme 2007-2013 inddrages, f.eks. lånegaranti­instrumentet for TEN-T-projekter (LGTT), finansieringsfaciliteten med risikodeling (RSFF) og Den Europæiske 2020-fond for Energi, Klimaændringer og Infrastruktur (Margueritefonden). (38) De fleste finansielle instrumenter bør være fælles for alle sektorer, men nogle kan gælde specifikt for de enkelte sektorer. Kommissionen skønner, at den finansielle støtte til bredbånd først og fremmest vil komme fra finansielle instrumenter, men midlerne fra Unionens budgetmidler, som er påkrævet til finansielle instrumenter på transport- og energiområdet, forventes ikke at overstige henholdsvis 2 mia. EUR og 1 mia. EUR. (39) For at sikre sektordiversificering blandt modtagere af støtte fra finansielle instrumenter og fremme en gradvis geografisk diversifikation i medlemsstaterne bør Kommissionen i samarbejde med EIB gennem fælles initiativer såsom det europæiske OPP-Ekspertcenter (EPEC) og Jaspers støtte medlemsstaterne i deres bestræbelser på at udvikle en passende række af forberedte projekter, hvortil det kunne overvejes at yde projektfinansiering. (40) Med hensyn til betingelserne for finansielle instrumenter kan det blive nødvendigt at tilføje supplerende krav i arbejdsprogrammerne – eksempelvis for at sikre konkurrenceprægede markeder med henblik på udviklingen af Unionens politikker, teknologisk udvikling og andre faktorer, der kan blive relevante. (41) Den flerårige programmering af støtten fra faciliteten bør tilsigte at støtte Unionens prioriteter ved at sikre, at de nødvendige økonomiske midler står til rådighed, og at Unionens og medlemsstaternes fælles indsats er sammenhængende og kontinuerlig. For forslag, som indsendes efter gennemførelsen af det første flerårige arbejdsprogram i transportsektoren, bør omkostninger være støtteberettigede fra den 1. januar 2014 for at sikre kontinuiteten i de projekter, som allerede er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 680/2007 af 20. juni 2007 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for de transeuropæiske transport- og energinet[35]. (42) På grund af de betydelige bevillinger, som er nødvendige for at gennemføre visse infrastruktur­projekter, bør det for den finansielle bistand til nogle aktioner være muligt at opdele budgetforpligtelserne i årlige rater. (43) Kommissionen bør foretage midtvejsevaluering og efterfølgende evaluering for at vurdere finansieringens effektivitet og omkostningseffektivitet og dens gennemslagskraft i henseende til opfyldelsen af facilitetens overordnede mål og Europa 2020-strategiens prioriteter. (44) På grundlag af de sektorspecifikke retningslinjer, der er fastsat i særskilte forordninger, bør en liste over prioriterede områder, for hvilke denne forordning finder anvendelse, udarbejdes og indføjes i bilaget. For at der kan tages højde for eventuelle ændringer i politiske prioriteter og teknologiske muligheder samt trafikstrømme, bør beføjelsen til at vedtage retsakter i henhold til artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde uddelegeres til Kommissionen med hensyn til at vedtage ændringer af bilaget. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. (45) For at sikre, at der opstilles ensartede betingelser for gennemførelse af denne forordning, bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser i henseende til flerårige og årlige arbejdsprogrammer. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser[36]. (46) Rådets forordning (EF) nr. 2236/95 af 18. september 1995[37] om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 680/2007 bør derfor ophæves. (47) Unionens finansielle interesser bør beskyttes ved hjælp af forholdsmæssigt afpassede foranstaltninger i hele udgiftscyklen og herunder forebyggelse, afsløring og efterforskning af uregelmæssigheder, inddrivelse af tabte, uberettiget udbetalte eller ukorrekt anvendte midler og i givet fald sanktioner. (48) Det kunne være nødvendigt at lade nogle af infrastrukturprojekterne, der er af interesse for Unionen, forbindes med og gå gennem lande, der er omfattet af den europæiske naboskabspolitik, førtiltrædelseslande og andre tredjelande. Connecting Europe-faciliteten bør indeholde en række forenklede midler til at forbinde og finansiere disse infrastrukturer for derved at sikre sammenhængen mellem de interne og eksterne instrumenter i Unionens budget. (49) Da medlemsstaterne ikke i tilstrækkelig grad kan opfylde målsætningerne for det tiltag, der skal iværksættes, og især den samordnede udvikling og finansiering af de transeuropæiske net, og da disse målsætninger derfor i kraft af nødvendigheden af at samordne dem bedre kan opfyldes på EU-plan, kan Unionen vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet som fastsat i artikel 5 i EU-traktaten. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål — VEDTAGET DENNE FORORDNING: AFSNIT I ALMINDELIGE BESTEMMELSER KAPITEL I CONNECTING EUROPE-FACILITETEN Artikel 1 Genstand Ved denne forordning oprettes Connecting Europe-faciliteten, og betingelser, metoder og procedurer for Unionens finansielle støtte til transeuropæiske net fastsættes med henblik på at støtte infrastrukturprojekter inden for transport, energi og telekommunikation. Artikel 2 Definitioner I denne forordning forstås ved: 1) "projekt af fælles interesse": et projekt, der er udpeget i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXXX/2012 af [indsættes efter vedtagelsen med dato for vedtagelsen og det fulde navn] [TEN-T-retningslinjerne][38], i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXXX/2012 af [indsættes efter vedtagelsen med dato for vedtagelsen og det fulde navn] [retningslinjer for transeuropæisk energiinfrastruktur][39] eller i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXXX/2012 af [INFSO-retningslinjer] [indsættes efter vedtagelsen med dato for vedtagelsen og det fulde navn][40] 2) "grænsekrydsende strækning": den strækning, der sikrer kontinuiteten i et projekt af fælles interesse mellem mindst to medlemsstater eller mellem en medlemsstat og et tilgrænsende tredjeland 3) "anlægsarbejde": anskaffelse, levering og anvendelse af komponenter, systemer og tjenesteydelser, herunder software, samt udførelse af forberedende aktiviteter og bygge- og anlægsaktiviteter vedrørende et projekt, overtagelse af anlægget og iværksættelse af et projekt 4) "undersøgelser": de aktiviteter, der er nødvendige for at forberede projektets gennemførelse, såsom forberedende undersøgelser, gennemførlighedsundersøgelser, evaluerings-, afprøvnings- og valideringsundersøgelser, herunder software, og anden teknisk bistand samt forudgående aktioner, der er nødvendige for at definere og udvikle et projekt og træffe beslutning om finansieringen heraf, f.eks. rekognoscering af de pågældende lokaliteter og opstilling af en finansieringsplan 5) "programstøtteaktioner": ledsageforanstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre Connecting Europe-faciliteten, og individuelle sektorspecifikke retningslinjer såsom tjeneste­ydelser (navnlig teknisk bistand) samt forberedende undersøgelser, gennemførligheds­undersøgelser, koordinerings-, overvågnings-, kontrol-, revisions- og evalueringsaktiviteter af direkte betydning for forvaltningen af faciliteten og målopfyldelsen, herunder især undersøgelser, møder, oplysning, kortlægning af infrastruktur, parvist samarbejde og formidling, bevidstgørelses- og kommunikationsforanstaltninger, udgifter i tilknytning til it-net, der fokuserer på udveksling af informationer, tillige med alle øvrige udgifter til teknisk og administrativ bistand, som kan være påkrævet for facilitetens forvaltning eller gennemførelsen af de individuelle sektorspecifikke retningslinjer 6) "aktion": enhver aktivitet, som er nødvendig for at gennemføre et projekt af fælles interesse, og som er finansieringsmæssigt, teknisk eller tidsmæssigt uafhængigt 7) "støtteberettigede omkostninger": har samme mening som i Kommissionens forordning (EU) nr. XXXX/2012 [ny finansforordning] 8) "støttemodtager": en medlemsstat, en international organisation, et offentligt eller privat foretagende eller organ, der er udvalgt til at modtage finansiel støtte i henhold til denne forordning og efter de nærmere bestemmelser, der er anført under hvert arbejdsprogram 9) "gennemførende organ": et offentligt eller privat foretagende eller organ, som er udpeget af en støttemodtager, når sidstnævnte er en medlemsstat eller en international organisation, til at gennemføre aktionen. Støttemodtageren træffer afgørelse om udpegningen på eget ansvar, og, hvis den kræver indgåelse af en kontrakt om offentligt indkøb, i overensstemmelse med de gældende regler for offentlige indkøbsaftaler 10) "hovednet": den transportinfrastruktur, der er udpeget ifølge kapitel III i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjer] 11) "hovednetkorridorer": et instrument til at lette en koordineret gennemførelse af hovednettet jf. kapitel IV i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjer], som er opført i bilag I til denne forordning 12) "flaskehals": en fysisk barriere, der forårsager en afbrydelse af trafiksystemet, som påvirker trafikstrømmenes kontinuitet over lange afstande. En sådan barriere kan fjernes med ny infrastruktur såsom broer eller tunneler, hvormed der eksempelvis løses problemer med gradienter, kurveradier og fritrumsprofiler. Behovet for at opgradere eksisterende infrastruktur betragtes ikke som en flaskehals 13) "prioritet": enhver af energiinfrastrukturprioritet 1 til 8 og 10 til 12 i bilag I til forordning (EU) nr. XXXX/2012 [retningslinjer for transeuropæisk energiinfrastruktur] 14) "energiinfrastruktur": infrastruktur, jf. artikel 2 i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [retningslinjer for transeuropæisk energiinfrastruktur] 15) "bredbåndsnet": trådforbindelser og trådløse accessnet (også satellit), supplerende infrastruktur og basisnet, der kan levere internetdækning med meget høj hastighed som defineret i artikel 3 i forordning (EU) nr. XXX/2012 [INFSO-retningslinjer] 16) "digitaltjenesteinfrastrukturer": netbaserede tjenester, der leveres elektronisk, sædvanligvis over internettet, og stiller transeuropæiske interoperable tjenester til rådighed i almen interesse, dvs. de åbner muligheder for borgere, virksomheder og/eller regeringer, jf. artikel 3 i forordning (EU) nr. XXX/2012 [INFSO-retningslinjer] 17) "centrale tjenesteplatforme": tjenester, der er udpeget i bilaget til forordning (EU) nr. XXXX/2012 [INFSO-retningslinjer] 18) "generiske tjenester": tjenester, der er udpeget i bilaget til forordning (EU) nr. XXXX/2012 [INFSO-retningslinjer] 19) "drift og vedligeholdelse af tjenester": sikring af kontinuerlig drift af visse digitaltjenesteinfrastrukturer, som er yderligere defineret i bilaget til forordning (EU) nr. XXXX/2012 [INFSO-retningslinjer] 20) "nationale tilsynsmyndigheder": organer som fastlagt ved artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet)[41]. Artikel 3 Generelle mål Connecting Europe-faciliteten skal gøre det muligt at forberede og gennemføre projekter af fælles interesse inden for rammerne af politikken for transeuropæiske energi-, transport- og tele­kommunikationsnet. Connecting Europe-faciliteten skal nærmere bestemt støtte gennemførelsen af projekter, som tilsigter at udvikle og anlægge ny eller opgradere eksisterende infrastruktur på områderne transport, energi og telekommunikation. Connecting Europe-faciliteten skal i den forbindelse søge at opfylde følgende mål: a) Den skal bidrage til en intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst ved at udvikle moderne og højtydende transeuropæiske net og således tilvejebringe fordele for hele Den Europæiske Union med hensyn til konkurrenceevne og økonomisk, social og territorial samhørighed i det indre marked og skabe gunstigere vilkår for private og offentlige investeringer dels med en kombination af finansielle instrumenter og direkte støtte fra Unionen og dels ved at udnytte synergieffekten på tværs af sektorer. Opfyldelsen af dette mål vil blive målt på størrelsen af de offentlige og private investeringer i projekter af fælles interesse og navnlig størrelsen af de offentlige og private investeringer i projekter af fælles interesse, der gennemføres via de finansielle instrumenter i medfør af denne forordning. b) Unionen sættes i stand til at nå sit mål om 20 % nedbringelse af udledningen af drivhusgasser[42], 20 % forøgelse af energieffektiviteten og forøgelse af vedvarende energis andel til 20 % frem til 2020, samtidig med at forsyningssikkerheden og solidariteten mellem medlemsstaterne styrkes. Artikel 4 Sektorspecifikke mål 1. Foruden de generelle mål i artikel 3 bør Connecting Europe-faciliteten bidrage til at opfylde følgende sektorspecifikke mål: a) På transportområdet skal Connecting Europe-faciliteten støtte projekter af fælles interesse, der søger at opfylde nedennævnte mål, som er beskrevet yderligere i artikel 4 i forordning (EU) nr. xxxx/2012 [TEN-T-retningslinjerne]: i) fjerne flaskehalse og slå bro over manglende forbindelser, hvilket skal måles på antallet af nye og forbedrede grænsekrydsende sammenkoblinger og eliminerede flaskehalse på transportruter, som har modtaget støtte fra CEF ii) sikre en bæredygtig og effektiv transport på lang sigt, hvilket måles på længden af jernbanenettet til konventionelle tog i EU-27 og længden af jernbanenettet til højhastighedstog i EU-27 iii) optimere integration og sammenkobling af transportformer og fremme transporttjenesters interoperabilitet. Opfyldelsen af dette mål vil blive målt på antallet af havne og lufthavne, som er forbundet med jernbanenettet. b) På energiområdet skal Connecting Europe-faciliteten støtte projekter af fælles interesse, der søger at opfylde følgende mål, som er beskrevet yderligere i forordning (EU) nr. xxxx/2012: i) fremme yderligere integration på det indre marked for energi samt el- og gasnets interoperabilitet på tværs af grænserne, bl.a. ved at sikre, at ingen medlemsstater isoleres fra det europæiske net, hvilket måles på antallet af projekter, som reelt kobler medlemsstaternes net sammen og fjerner interne flaskehalse ii) forbedre Unionens forsyningssikkerhed, hvilket måles på udviklingen af systemets driftsrelaterede modstandsdygtighed og sikkerhed samt antal projekter, der åbner mulighed for at diversificere forsyningskilder, leverandører og forsyningsruter iii) bidrage til en bæredygtig udvikling og miljøbeskyttelse, bl.a. ved at fremme integrationen af energi fra vedvarende kilder i transmissionsnettet og udviklingen af CO2-net, hvilket måles på transmissionen af vedvarende energi fra produktionsstedet til større forbrugscentre og lageranlæg og på den samlede mængde af sparede CO2-emissioner takket være projekter, der har modtaget støtte fra CEF. c) På telekommunikationsområdet skal Connecting Europe-faciliteten tilvejebringe aktioner til støtte for projekter af fælles interesse, der søger at opfylde følgende mål, som er beskrevet yderligere i forordning (EU) nr. xxxx/2012 [INFSO-retningslinjer]: i) fremskynde ibrugtagningen af hurtige og ultrahurtige bredbåndsnet og tilstræbe, at de vinder indpas bl.a. i små og mellemstore virksomheder (SMV), hvilket måles på dækningsgraden af bredbånd og ultrahurtig bredbånd samt antallet af husstande, der abonnerer på bredbåndsforbindelser på over 100 Mbps ii) fremme sammenkobling og interoperabilitet mellem de nationale offentlige onlinetjenester samt adgang til disse net, hvilket måles på andelen af borgere og virksomheder, der benytter offentlige onlinetjenester og disse tjenesters disponibilitet på tværs af landegrænser. Artikel 5 Budget 1. Finansieringsrammen for gennemførelsen af Connecting Europe-faciliteten er for perioden 2014 til 2020 på 50 000 000 000 EUR[43]. Beløbet fordeles mellem de sektorer, der er nævnt i artikel 3, på følgende måde: a) transport: 31 694 000 000 EUR, hvoraf 10 000 000 000 EUR skal overføres fra Samhørighedsfonden, der skal anvendes i overensstemmelse med denne forordning i de medlemsstater, som er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden b) energi: 9 121 000 000 EUR c) telekommunikation: 9 185 000 000 EUR. 2. Connecting Europe-facilitetens finansielle rammer kan dække udgifter til forberedelses-, overvågnings-, kontrol-, revisions- og evalueringsaktiviteter, som er nødvendige for at forvalte programmet og opfylde dets mål, bl.a. undersøgelser og ekspertmøder, for så vidt de hænger sammen med denne forordnings generelle mål, samt udgifter i tilknytning til it-net, der fokuserer på databehandling og -udveksling, tillige med alle øvrige udgifter til teknisk og administrativ bistand, som Kommissionen har afholdt til forvaltning af programmet. Den finansielle tildeling kan også dække udgifter til teknisk og administrativ bistand, som er påkrævet for at sikre overgangen mellem programmet og de foranstaltninger, som er vedtaget i henhold til forordning (EF) nr. 680/2007[44]. Der kan om nødvendigt afsættes bevillinger i budgettet ud over 2020 for at dække tilsvarende udgifter og derigennem muliggøre forvaltning af aktioner, som endnu ikke er afsluttet pr. 31. december 2020. 3. Efter midtvejsvurderingen i henhold til artikel 26, stk. 1, kan Kommissionen overføre bevillinger mellem sektorer af den tildeling, der er fastsat i stk. 1, bortset fra de 10 000 000 000 EUR fra Samhørighedsfonden, som er afsat til at finansiere transportrelaterede projekter i de medlemsstater, som er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden. KAPITEL II FINANSIERINGSFORMER OG FINANSIELLE BESTEMMELSER Artikel 6 Former for finansiel støtte 1. Connecting Europe-faciliteten skal gennemføres via en eller flere af de former for finansiel støtte, som er fastsat ved forordning (EU) nr. XXX/2012 [ny finansforordning], navnlig tilskud, offentlige indkøbsaftaler og finansielle instrumenter. 2. Kommissionen kan overlade en del af gennemførelsen af Connecting Europe-faciliteten til de organer, der er omhandlet i artikel 55, stk. 1, litra c), i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [ny finansforordning]. Artikel 7 Støtteberettigelse og betingelser for finansiel bistand 1. Kun foranstaltninger, der bidrager til projekter af fælles interesse i henhold til forordning (EU) nr. XXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne], (EU) nr. XXX/2012 [TEN-E-retningslinjerne, (EU) nr. XXX/2012 [retningslinjer for energiinfrastruktur] og [XXX/2012 INFSO-retningslinjer], samt programstøtteaktioner er berettiget til støtte via EU's finansielle støtte i form af tilskud, finansielle instrumenter og offentlige indkøbsaftaler. 2. På transportområdet er det alene aktioner, der bidrager til projekter af fælles interesse i henhold til forordning (EU) nr. XXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne], og programstøtte­aktioner, som er berettigede til finansiel støtte fra Unionen i form af offentlige indkøbsaftaler og finansielle instrumenter efter denne forordning. Det er alene følgende aktioner, som kan komme i betragtning til at modtage finansiel støtte fra Unionen i form af et tilskud i henhold til denne forordning: a) aktioner til fuldførelse af hovednettet ifølge kapitel III i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne], herunder ibrugtagning af nye teknologier og innovation i henhold til artikel 39 i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] b) undersøgelser i relation til projekter af fælles interesse, jf. artikel 8, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] c) aktioner til støtte for projekter af fælles interesse, jf. artikel 8, stk. 1, litra a) og d), i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] d) aktioner til støtte for trafikstyringssystemer i overensstemmelse med artikel 37 i forordning (EU) nr. XXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] e) aktioner til støtte for godstransporttjenester i overensstemmelse med artikel 38 i forordning XXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] f) aktioner til at mindske støj fra godstransport ved efterfølgende tilpasning af eksisterende rullende materiel g) programstøtteaktioner. Transportrelaterede aktioner i forbindelse med en grænsekrydsende strækning eller en del af en sådan strækning kan opnå støtte fra Unionen, hvis der foreligger en skriftlig aftale mellem de berørte medlemsstater eller mellem de berørte medlemsstater og tredjelande om den fuldstændige færdiggørelse af den grænsekrydsende strækning. Undtagelsesvist, når et projekt er nødvendigt af hensyn til sammenkoblingen med nettet i en nabomedlemsstat eller et tredjeland, men ikke reelt krydser grænsen, er ovennævnte skriftlige aftale ikke påkrævet. Tilskudsfinansiering til projekter med påviselige indtægtskilder fra brugerbetaling skal primært stå til rådighed for projektforberedelsen og navnlig vurderingen af det offentlig-private partnerskab. 3. På energiområdet er de specifikke betingelser for støtteberettigelse af aktioner til gennemførelse af projekter af fælles interesse via Unionens finansielle støtte i form af finansielle instrumenter og tilskud i medfør af denne forordning fastsat i artikel 15 i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [retningslinjer for energiinfrastruktur]. 4. På telekommunikationsområdet skal alle aktioner, der bidrager til gennemførelsen af projekter af fælles interesse, og programstøtteforanstaltninger, der er fastsat i bilaget til forordning XXXX/2012 [INFSO-retningslinjer], være berettiget til at modtage finansiel støtte fra Unionen i form af tilskud, offentlige indkøbsaftaler og finansielle instrumenter i henhold til denne forordning. KAPITEL III TILSKUD Artikel 8 Former for tilskud og støtteberettigede omkostninger 1. Tilskud i medfør af denne forordning kan antage enhver af de former, der er omhandlet i artikel XXX i forordning (EU) nr. XXX/2012 [ny finansforordning]. I arbejdsprogrammerne fastsættes de former for tilskud, der må anvendes til at finansiere de pågældende aktioner. 2. Udgifter kan være støtteberettigede fra den dato, hvor en anmodning om finansiel støtte er forelagt. [Udgifter til aktioner som følge af projekter, der er opført i det første flerårige program kan være støtteberettigede fra den 1. januar 2014]. 3. Udgifter kan kun være støtteberettigede, hvis de er påløbet i medlemsstaterne, medmindre det pågældende projekt af fælles interesse involverer tredjelandes områder, og aktionen er absolut nødvendig for at nå målene for projektet. 4. Omkostninger til udstyr og infrastruktur, som modtageren behandler som infrastruktur­omkostninger, kan være støtteberettigede op til det samlede beløb. 5. Udgifter til miljøundersøgelser vedrørende miljøbeskyttelse og overholdelse af Unionens lovgivning kan være støtteberettigede. 6. Udgifter til køb af jord er ikke en støtteberettiget omkostning. 7. Moms er ikke en støtteberettiget omkostning. 8. Regler om støtteberettigelse, hvad angår omkostninger, der afholdes af støttemodtagere, finder tilsvarende anvendelse på omkostninger, som afholdes af gennemførende organer. Artikel 9 Betingelser for deltagelse 1. Forslag kan indgives af en eller flere medlemsstater, internationale organisationer, fællesforetagender eller offentlige eller private foretagender eller organer, der er etableret i medlemsstaterne. 2. Forslag i den forbindelse kan indgives af enheder, der ikke er juridiske personer i henhold til gældende national ret, hvis deres repræsentanter har handleevne til at indgå retlige forpligtelser på egne vegne og frembyder garanti for beskyttelsen af Unionens finansielle interesser svarende til den garanti, som juridiske personer frembyder. 3. Projektforslag, som indgives af fysiske personer, er ikke støtteberettigede. 4. Når det er nødvendigt for at nå målene for et givet projekt af fælles interesse, må tredjelande og enheder, der er etableret i tredjelande, deltage i aktioner, der bidrager til projekter af fælles interesse. De må ikke modtage støtte i henhold til nærværende forordning bortset fra tilfælde, hvor det er absolut nødvendigt for at nå målene for et givet projekt af fælles interesse. Når dette er nødvendigt for mere effektivt at gennemføre relevante aktioner, der bidrager til projekter af fælles interesse i tredjelande i henhold til forordning (EU) nr. XXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] (EU) nr. XXX/2012 [TEN-E-retningslinjerne], (EU) nr. XXX/2012 [retningslinjer for energiinfrastruktur] og XXX/2012 [INFSO-retningslinjer], kan finansiering i henhold til denne forordning suppleres med midler, der er omfattet af Unionens øvrige relevante bestemmelser. I sådanne tilfælde kan Kommissionen ved hjælp af en gennem­førelsesretsakt træffe afgørelse om et fælles regelsæt, der bør gælde for gennemførelsen. 5. Aftalen med medlemsstater, der berøres af aktionen, skal ledsage alle forslag, hvormed der ansøges om tilskud, undtagen på telekommunikationsområdet og for lufttrafikstyring på transportområdet. 6. Der må fastsættes yderligere særlige regler om forelæggelse af forslag i flerårige og årlige arbejdsprogrammer. Artikel 10 Finansieringssatser 1. Undtagen i tilfælde, der er omhandlet i artikel XXX i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [ny finansforordning], skal forslag udvælges gennem forslagsindkaldelser på grundlag af de arbejdsprogrammer, der er nævnt i artikel 17. 2. På transportområdet: a) for tilskud til undersøgelser må størrelsen af Unionens finansielle støtte ikke overstige 50 % af de støtteberettigede omkostninger b) for tilskud til anlægsarbejder: i) banetrafik og indlandsskibsfart: størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 20 % af de støtteberettigede omkostninger; finansieringssatsen kan forhøjes til 30 % for foranstaltninger, der specifikt vedrører flaskehalse; finansieringssatsen kan forhøjes til 40 % for foranstaltninger, der specifikt vedrører grænsekrydsende strækninger ii) indlandstransportforbindelser til havne og lufthavne, aktioner til at mindske banegodstrafikstøj ved efterfølgende tilpasning af eksisterende rullende materiel samt udbygning af havne og multimodale platforme: størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 20 % af de støtteberettigede omkostninger c) for tilskud til trafikstyringssystemer og –tjenester: i) det europæiske jernbanesignalsystem (ERTMS): størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 50 % af de støtteberettigede omkostninger ii) trafikstyringssystemer, godstransporttjenester, sikrede parkeringsfaciliteter i hovednettet samt aktioner til støtte for udvikling af motorveje til søs: størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 20 % af de støtteberettigede omkostninger. 3. På energiområdet: a) størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 50 % af de støtteberettigede omkostninger til undersøgelser og/eller anlægsarbejder b) medfinansieringssatser kan forhøjes til højst 80 % for aktioner, som på grundlag af den dokumentation, der er omhandlet i artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [retningslinjer for energiinfrastruktur], skaber en høj grad af forsyningssikkerhed regionalt eller i hele Unionen, styrker solidariteten i Unionen eller vedrører meget innovative løsninger. 4. På telekommunikationsområdet: a) aktioner inden for bredbåndsnet: størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 50 % af de støtteberettigede omkostninger b) aktioner inden for generiske tjenester: størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 75 % af de støtteberettigede omkostninger c) centrale tjenesteplatforme finansieres typisk med offentlige indkøbsaftaler. I undtagelsestilfælde, kan de finansieres med et tilskud, der dækker op til 100 % af de støtteberettigede omkostninger, uden at dette berører medfinansieringsprincippet d) programstøtteaktioner, herunder kortlægning af infrastruktur, parvist samarbejde og teknisk bistand: størrelsen af Unionens finansielle støtte må ikke overstige 75 % af de støtteberettigede omkostninger. 5. Ovennævnte medfinansieringssatser kan øges med op til 10 procentpoint for aktioner, som har synergivirkninger på tværs af sektorer, medvirker til at opfylde klimamålene, øger modstandsdygtigheden over for klimaændringer, eller nedbringer drivhusgasudledninger. Denne stigning bør ikke gælde for medfinansieringssatser, der er omhandlet i artikel 11. 6. Størrelsen af den finansielle støtte, der tildeles de udvalgte aktioner, vil blive fastlagt på grundlag af en cost benefit-analyse af hvert projekt, de disponible budgetmidler og behovet for at give EU-finansieringen den størst mulige løftestangseffekt. Artikel 11 Specifikke indkaldelser med hensyn til midler, som er overført fra Samhørighedsfonden på transportområdet 1. Hvad angår de 10 000 000 000 EUR, der er overført fra Samhørighedsfonden [forordning XXX, artikel XX] for at blive brugt i de medlemsstater, som er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, iværksættes særlige indkaldelser af projekter til fuldførelse af hovednettet udelukkende i medlemsstater, som er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden. 2. Denne forordnings gældende regler for transportsektoren anvendes på disse særlige indkaldelser. Ved gennemførelsen af disse indkaldelser gives der størst mulig prioritet til projekter, der overholder de nationale tildelinger i henhold til Samhørighedsfonden. 3. Uanset artikel 10 og med hensyn til de 10 000 000 000 EUR, der er overført fra Samhørighedsfonden [forordning XXX artikel XX] for at blive brugt i de medlemsstater, som er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, følger de maksimale finansieringssatser de satser, der gælder for Samhørighedsfonden, jf. artikel 22 og artikel 110, stk. 3, i forordning (EU) nr. XXX/2012 [forordning om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond, som er omfattet af den fælles strategiske ramme, om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1083/2006][45] til følgende aktioner: a) for tilskud til undersøgelser b) for tilskud til anlægsarbejde: i) banetrafik og indlandsskibsfart ii) aktioner til støtte for grænsekrydsende vejstrækninger iii) indlandstransportforbindelser til havne og lufthavne, udbygning af multimodale platforme og havne c) for tilskud til trafikstyringssystemer og –tjenester: i) det europæiske jernbanesignalsystem (ERTMS) ii) trafikstyringssystemer. Artikel 12 Annullering, nedsættelse, suspension og ophævelse af støtten 1. Undtagen i behørigt begrundede tilfælde annullerer Kommissionen finansiel støtte til aktioner, der ikke er påbegyndt inden et år efter den startdato for foranstaltningen, der er fastsat i betingelserne for støttetildelingen. 2. Kommissionen kan suspendere, nedsætte, geninddrive eller ophæve den finansielle støtte i overensstemmelse med betingelserne i forordning (EU) nr. XXX/2012 [ny finansforordning]: a) hvis der foreligger uregelmæssigheder i forbindelse med gennemførelsen af aktionen, for så vidt angår Unionens bestemmelser b) hvis betingelserne for tildeling af tilskuddet misligholdes, navnlig hvis der uden Kommissionens tilladelse er foretaget en væsentlig ændring, som påvirker et projekts eller en aktions art c) efter en evaluering af fremskridt i henseende til projektet, navnlig i tilfælde af alvorlige forsinkelser af aktionens gennemførelse. 3. Kommissionen kan forlange den tildelte finansielle støtte tilbagebetalt, hvis aktionen, som støtten var tiltænkt, ikke er gennemført inden to år fra den slutdato, der er fastsat i betingelserne for støttetildelingen. 4. Inden Kommissionen træffer nogen af de i stk. 1, 2 og 3 nævnte afgørelser, undersøger den den konkrete sag og underretter de berørte støttemodtagere herom, således at de får mulighed for at fremsætte deres bemærkninger inden for en given frist. KAPITEL IV Offentlige indkøbsaftaler Artikel 13 Offentlige indkøbsaftaler 1. I procedurerne for offentlige indkøbsaftaler, der gennemføres af Kommissionen eller et af de i artikel 6, stk. 2, nævnte organer på egne vegne eller sammen med medlemsstaterne: a) kan der foreskrives specifikke betingelser – såsom det sted, hvor de indkøbte aktiviteter skal finde sted – når dette er behørigt begrundet i målene med aktionerne og forudsat, at disse betingelser ikke strider mod principperne for offentlige indkøbsaftaler b) kan det tillades at foretage flere tildelinger af kontrakter inden for samme procedure ("valg af flere leverandører"). 2. Hvis det er behørigt begrundet og påkrævet af hensyn til gennemførelsen af aktionerne, kan stk. 1 også finde anvendelse på indkøbsprocedurer, der foretages af modtagere af tilskud. KAPITEL V FINANSIELLE INSTRUMENTER Artikel 14 De finansielle instrumenters art 1. Finansielle instrumenter, der er oprettet i henhold til afsnit VIII i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [ny finansforordning 2012], kan anvendes til at lette adgangen til finansiering for enheder, som gennemfører aktioner, der bidrager til projekter af fælles interesse som defineret i forordning (EU) nr. XXXX/2012, (EU) nr. XXX 2012 og forordning (EU) nr. XXX/2012 samt til opfyldelsen af disses mål. De finansielle instrumenter skal være baseret på forhånds­vurderinger af markedssvigt eller suboptimale investeringsforhold og investeringsbehov. 2. Finansielle instrumenter, der er oprettet ved forordning (EF) nr. 680/2007, kan om fornødent slås sammen med dem, der er oprettet inden for Connecting Europe-faciliteten. 3. Følgende finansielle instrumenter må benyttes: a) egenkapitalinstrumenter, såsom investeringsfonde med fokus på at skaffe risikovillig kapital til aktioner, der bidrager til projekter af fælles interesse b) lån og/eller garantier, der ophjælpes med risikodelingsinstrumenter, og herunder mekanismer til forbedring af projektobligationer, som udstedes af et finansieringsinstitut for dets egne midler sammen med et bidrag fra Unionen for at tilvejebringe kapital og/eller kapitaltildelingen c) alle andre finansielle instrumenter. Artikel 15 Betingelser for tildeling af finansiel støtte via finansielle instrumenter 1. Aktioner, der støttes gennem finansielle instrumenter, udvælges efter først-til-mølle-princip­pet, idet det tilstræbes at opnå en diversificering på sektorer i overensstemmelse med artikel 3 og 4 tillige med en gradvis geografisk diversifikation blandt medlemsstaterne. 2. Unionen, medlemsstaterne og andre investorer kan yde finansiel bistand som supplement til bidrag, der modtages i kraft af anvendelsen af finansielle instrumenter, forudsat at Kommissionen godkender eventuelle ændringer af kriterierne for støtteberettigelse, for så vidt angår aktioner og/eller instrumentets investeringsstrategi, der kan være påkrævet af hensyn til det supplerende bidrag. 3. De finansielle instrumenter skal søge at bevare værdien af aktiver, som Unionens budget tilvejebringer. De må skabe et acceptabelt afkast for at opfylde andre partneres eller investorers mål. 4. Finansielle instrumenter kan kombineres med tilskud, der finansieres over Unionens budget og herunder denne forordning. 5. I arbejdsprogrammerne kan der fastsættes supplerende betingelser alt efter sektorernes særlige behov. 6. I overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i forordning (EU) nr. XXXX/2012 [ny finansforordning] tildeles indtægter og tilbagebetalinger, der er frembragt via et finansielt instrument, til det pågældende finansielle instrument. For så vidt angår finansielle instrumenter, som blev etableret under den foregående flerårige finansielle ramme for perioden 2007-2013, tildeles indtægter og tilbagebetalinger, der er frembragt via aktiviteter, som blev påbegyndt i denne periode, til det finansielle instrument for perioden 2014-2020. Artikel 16 Aktioner i tredjelande De finansielle instrumenter må yde støtte til aktioner i tredjelande, hvis dette er nødvendigt for at gennemføre et projekt af fælles interesse. KAPITEL VI PROGRAMMERING, GENNEMFØRELSE OG KONTROL Artikel 17 Flerårigt arbejdsprogram og/eller årlige arbejdsprogrammer 1. Kommissionen skal vedtage flerårige og årlige arbejdsprogrammer for hver sektor. Kommissionen kan også vedtage flerårige og årlige arbejdsprogrammer, som dækker mere end en sektor. Sådanne gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren omhandlet i artikel 24, stk. 2. 2. Det flerårige arbejdsprogram tages op til fornyet overvejelse som minimum midtvejs. Ved behov skal Kommissionen revidere det flerårige arbejdsprogram med en gennemførelses­retsakt. Sådanne gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren omhandlet i artikel 24, stk. 2. 3. Et flerårigt arbejdsprogram på transportområdet skal vedtages for projekter af fælles interesse som anført i del I i bilaget til denne forordning. Beløbet i finansieringsrammen skal udgøre mellem 80 % og 85 % af de i artikel 5, stk. 1, litra a), nævnte budgetmidler. 4. Et flerårigt arbejdsprogram på energi- og telekommunikationsområdet skal yde strategisk vejledning i forbindelse med projekter af fælles interesse og kan omfatte specifikke projekter af fælles interesse. 5. De sektorspecifikke årlige arbejdsprogrammer på områderne transport, energi og telekommunikation skal vedtages for projekter af fælles interesse, der ikke er optaget på det flerårige program. 6. I overensstemmelse med proceduren i stk. 1 kan Kommissionen, når den udarbejder flerårige og sektorspecifikke årlige arbejdsprogrammer, fastsætte udvælgelses- og tildelingskriterier i overensstemmelse med de fastlagte mål og prioriteter: a) for transport i forordning (EU) nr. [XXXX/2012 [TEN-T-retningslinjerne] b) for energi i forordning (EU) nr. [XXXX/2012 [retningslinjer for transeuropæisk energiinfrastruktur] c) for telekommunikation i forordning (EU) nr. [XXXX/2012 [INFSO-retningslinjerne] 7. Arbejdsprogrammerne skal koordineres for at udnytte synergien mellem transport, energi og telekommunikation, navnlig på områderne intelligente energinet, elektrisk mobilitet, intelligente og bæredygtige transportsystemer eller fælles adgangsrettigheder. Der kan vedtages forslagsindkaldelser, som dækker flere sektorer. Artikel 18 Årlige rater Budgetforpligtelserne kan opdeles i årsrater. Kommissionen udbetaler i så fald hvert år årsraterne alt efter de støttemodtagende aktioners forløb, de beregnede behov og de disponible budgetmidler. Den vejledende tidsplan for udbetaling af de forskellige årsrater meddeles de berørte modtagere af tilskud og, såfremt dette gælder for finansielle instrumenter, til de berørte finansielle institutioner. Artikel 19 Fremførsler af årlige bevillinger Bevillinger, der ikke er udnyttet ved udgangen af det regnskabsår, for hvilket de er opført, fremføres automatisk med et år. [Artikel 20 Delegerede retsakter Kommissionen bemyndiges til at vedtage delegerede retsakter efter artikel 25 om tilføjelse til eller ændring af listerne i bilag I.] Artikel 21 Støttemodtageres og medlemsstaternes ansvar Støttemodtagerne og medlemsstaterne træffer på deres ansvarsområde, og uden at det berører de forpligtelser, der påhviler modtagerne i henhold til de betingelser, der gælder for tilskud, foranstaltninger til så vidt muligt at gennemføre projekterne af fælles interesse, der modtager finansiel støtte fra Unionen i medfør af denne forordning. Medlemsstaterne forestår den tekniske overvågning og den finansielle kontrol af aktionerne i nært samarbejde med Kommissionen, for så vidt angår projekter i transport- og energisektoren, og attesterer rigtigheden og overensstemmelsen af de udgifter, der er afholdt i forbindelse med projekter eller dele af projekter. Medlemsstaterne kan anmode Kommissionen om at deltage ved kontrol på stedet. Navnlig på telekommunikationsområdet skal de nationale tilsynsmyndigheder på enhver måde søge at sikre den nødvendige retssikkerhed og investeringsvilkår, som letter gennemførelsen af de projekter, der modtager finansiel støtte fra Unionen i henhold til denne forordning. Medlemsstaterne oplyser løbende Kommissionen - om fornødent gennem de interaktive geografiske og tekniske informationssystemer, der for det transeuropæiske transportnets vedkommende er TENtec - om fremskridt med gennemførelsen af projekter af fælles interesse og investeringerne til dette formål, herunder hvilket beløb af støtten der afsættes til at opfylde målene om klimaændringer. Artikel 22 Overensstemmelse med Unionens politikker og lovgivning I henhold til denne forordning finansieres udelukkende aktioner, som er i overensstemmelse med Unionens lovgivning og relevante politikker. Artikel 23 Beskyttelse af Unionens finansielle interesser 1. Kommissionen træffer egnede foranstaltninger for i forbindelse med gennemførelsen af foranstaltninger, der finansieres i henhold til denne forordning, at sikre, at Unionens finansielle interesser beskyttes gennem forholdsregler mod svig, korruption og andre ulovligheder, gennem effektiv kontrol og, hvis der konstateres uregelmæssigheder, gennem inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb samt i givet fald gennem sanktioner, der skal være effektive, stå i forhold til overtrædelsens omfang og have en afskrækkende virkning. 2. Kommissionen eller dennes repræsentant og Revisionsretten skal have beføjelse til at foretage dokumentrevision og revision på stedet for alle tilskudsmodtagere, gennemførende organer, kontrahenter eller underkontrahenter, som har modtaget midler fra Unionen. 3. Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) skal bemyndiges til at foretage kontrol og inspektion på stedet hos økonomiske operatører, der berøres direkte eller indirekte af denne finansiering, i overensstemmelse med de procedurer, der er fastsat i Rådets Forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 af 11. november 1996 om Kommissionens kontrol og inspektion på stedet med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser mod svig og andre uregelmæssigheder[46], for at fastslå, om der har været tale om svig, bestikkelse eller enhver anden ulovlig aktivitet, der skader Unionens finansielle interesser, i forbindelse med en aftale om tilskud eller en afgørelse eller en kontrakt om finansiering fra Unionen. 4. Uanset de foregående afsnit skal samarbejdsaftaler med tredjelande og internationale organisationer og aftaler om tilskud samt afgørelser om tilskud og kontrakter, der følger af gennemførelsen af denne forordning, udtrykkeligt give Kommissionen, Revisionsretten og OLAF beføjelse til at gennemføre sådanne revisioner, kontrol på stedet og inspektioner. AFSNIT II ALMINDELIGE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER Artikel 24 Udvalg 1. Kommissionen bistås af et koordineringsudvalg for faciliteten. Dette udvalg er et udvalg i henhold til forordning (EU) nr. 182/2011. 2. Når der henvises til denne bestemmelse, finder artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendelse. 3. Udvalget sikrer et horisontalt overblik over de arbejdsprogrammer, der er omhandlet i artikel 18, for at sikre sammenhængen og at synergier mellem sektorer afdækkes og udnyttes. Artikel 25 Udøvelse af de delegerede beføjelser 1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter på de i denne artikel fastlagte betingelser. 2. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i artikel 20 omhandlede delegerede retsakter på ubestemt tid fra datoen for denne forordnings ikrafttræden. 3. Den i artikel 20 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning fra dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller fra en senere dato, der fastsættes nærmere i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er trådt i kraft. 4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom. 5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 20 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for den frist på 2 måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ. Artikel 26 Evaluering 1. Senest medio 2018 udarbejder Kommissionen en evalueringsrapport om opfyldelsen af målene for alle foranstaltninger (resultater og virkninger), effektiviteten af ressourceudnyttelsen og den europæiske merværdi, med henblik på at der træffes en afgørelse om videreførelse, ændring eller suspension af foranstaltningerne. Evalueringen skal desuden omfatte mulighederne for forenkling, intern og ekstern sammenhæng, den fortsatte relevans af alle mål samt foranstaltningers bidrag til Unionens prioriterede mål om en intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Den skal også tage hensyn til resultaterne af evalueringen af de tidligere foranstaltningers virkninger på lang sigt. 2. Kommissionen foretager efterfølgende evalueringer i tæt samarbejde med medlemsstaterne og støttemodtagere. I forbindelse med de efterfølgende evalueringer undersøges Connecting Europe-facilitetens effektivitet og dens indvirkning på den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed samt bidraget til Unionens prioriterede mål om en intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst og omfanget og resultaterne af støtte, som anvendt til at opfylde målene på klimaområdet. Den efterfølgende evaluering skal indgå i en afgørelse om en eventuel forlængelse, ændring eller suspension af en efterfølgende foranstaltning. 3. I evalueringerne skal der tages hensyn til fremskridtene i forhold til resultatindikatorerne i artikel 3 og 4. 4. Kommissionen meddeler konklusionerne af disse evalueringer til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. 5. Kommissionen og medlemsstaterne kan med bistand fra eventuelle andre støttemodtagere foretage en evaluering af, hvordan de pågældende projekter er blevet gennemført, og af virkningen af deres gennemførelse, således at det kan bedømmes, om de fastsatte mål, herunder med henblik på beskyttelse af miljøet, er blevet nået. 6. Kommissionen kan anmode en støttemodtagende medlemsstat, der berøres af et projekt af fælles interesse, om at fremlægge en særlig evaluering af aktioner og dertil knyttede projekter, der finansieres i medfør af denne forordning, eller hvis det er relevant, om at give den de oplysninger og den bistand, der er nødvendig for at udføre evalueringen af de pågældende projekter. Artikel 27 Information, kommunikation og publicity 1. Støttemodtagerne og, hvis det er relevant, de berørte medlemsstater drager omsorg for, at støtteforanstaltninger i henhold til denne forordning offentliggøres på passende vis, således at offentligheden gøres opmærksom på Unionens rolle i forbindelse med gennemførelsen af projekterne. 2. Kommissionen skal gennemføre informations- og kommunikationstiltag angående Connecting Europe-facilitetens projekter og resultater. Desuden skal det budget, der er afsat til kommunikation i henhold til denne forordning, også omfatte kommunikation om Unionens politiske prioriteter[47]. Artikel 28 Overgangsbestemmelser Denne forordning berører ikke fortsættelsen eller ændringen, herunder hel eller delvis annullering, af de pågældende projekter, indtil deres afslutning, eller finansiel støtte ydet af Kommissionen i henhold til forordning (EF) nr. 2236/95 og (EF) nr. 680/2007 eller anden lovgivning, som gælder for denne bistand den 31. december 2013, og som fortsat gælder for de pågældende aktioner, indtil de er afsluttet. Artikel 29 Ophævede retsakter Med forbehold a