Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Verdenshandelsorganisationen (WTO)« (1999/C 101/12)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. januar 1998 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Helmut Giesecke til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. december 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 360. plenarforsamling af 27.-28. januar 1999, mødet den 27. januar 1999, med 87 stemmer for, 5 imod og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

0. Sammenfatning

0.1. Den positive udvikling i verdensøkonomien, der har fundet sted i de sidste ti år, viser tegn på afmatning. Svaghederne må søges i finanssystemet og ikke i det verdenshandelssystem, der efter 50 år med GATT og de seneste år med WTO kan tage æren for en betydelig del af den velstandsstigning, der har fundet sted på verdensplan. I denne kritiske situation skal kursen lægges for en ny WTO-forhandlingsrunde. Den hermed forbundne konsolidering af det allerede opnåede og bestræbelserne på at åbne markederne yderligere kan efter ØSU's mening give verdensøkonomien en ny dynamik.

0.2. I den nuværende internationale situation må EU indtage en ledende rolle, bl.a. på grund af sine enestående integrationserfaringer. EU-landene må fastlægge en samlet holdning og en fælles strategi.

0.3. ØSU, der har fulgt liberaliseringsprocessen med konstruktiv kritik, kommer i sin udtalelse på ny ind på nogle spørgsmål, der forekommer særlig vigtige i den aktuelle verdensøkonomiske sammenhæng.

0.4. Ser man bort fra de generelt dystre udsigter for verdensøkonomien, kan virkningerne af den tiltagende globalisering nu mærkes af mange befolkningsgrupper i næsten alle verdens lande. De nationale økonomiers tilpasningsvanskeligheder har i første omgang en nærmest negativ effekt, navnlig på beskæftigelsesområdet. Positive aspekter som f.eks. forsyningssikkerhed, lavere importpriser, forbedret produktkvalitet m.m. lægges der betydeligt mindre mærke til.

0.5. De suverænitetstab, som globaliseringen fører med sig, rejser spørgsmålet om de internationale organisationers demokratiske legitimitet og deres juridiske rettigheder.

0.6. WTO, som opererer på grundlag af konsensus blandt alle medlemmer, har udviklet en bredt anerkendt tvistbilæggelsesprocedure, som imidlertid må udbygges for at tage højde for de stigende krav.

0.7. Denne procedure har været vellykket, sikkert til dels på grund af truslen om og den strenge gennemførelse af handelssanktioner. Inden for andre internationale reguleringsområder, f.eks. miljøbeskyttelse, sociale rettigheder, forbrugerbeskyttelse og menneskerettigheder kunne der derfor tænkes at blive gjort brug af dette instrument. Dette må ikke gå imod de enkelte WTO-landes officielle holdning. For imidlertid at få ændret uacceptable tilstande bør de kompetente internationale fagorganisationer styrke den målrettede informations- og forklaringsindsats og senere føre konkrete forhandlinger. ØSU bifalder Den Internationale Arbejdskonferences højtidelige erklæring af 18. juni 1998 og håber, at de vedtagne principper om arbejdstagernes grundlæggende rettigheder snart kan føres ud i livet.

0.8. Internationale handelsforhandlinger og tvistbilæggelsesprocedurer må ikke længere foregå bag lukkede døre. Der bør i denne forbindelse tages passende hensyn til civilsamfundsorganisationernes legitime interesser uden at dette fører til ansvarsforflygtigelse. ØSU er overbevist om, at der kun kan opnås varige fremskridt i handels- og industripolitikken, som det netop er tilfældet i udviklings- og reformlandene, hvis der via medierne og ved hjælp af NGO'er gennemføres et overbevisende PR-arbejde.

0.9. Næste forhandlingsrunde vil bygge på resultaterne af Uruguay-runden, hvis hidtidige gennemførelse må analyseres. Forhandlingerne bør imidlertid ikke gøres afhængige af, at de indgåede forpligtelser er imødekommet fuldt ud.

0.10. Fortsættelsen af forhandlingerne om landbrug og tjenesteydelser bør som planlagt indledes i år 2000.

0.11. Strategisk ville EU være bedre stillet, hvis der var tale om en betydeligt bredere anlagt runde. Derfor må der reklameres for forhandlingerne både over for det tilbageholdende USA og især udviklings- og reformlandene. Sidstnævnte betragter ganske vist i øjeblikket fortsættelsen af det liberale verdenshandelssystem som meget vigtig, men det er alligevel nødvendigt at gøre dem specielt interesserede i yderligere liberaliseringer.

0.12. Der kan tages fat på følgende områder: Netop på landbrugsområdet bør EU på grundlag af en gennemført reform af den fælles landbrugspolitik forhandle offensivt. På tjenesteydelsesområdet gemmer der sig muligheder for beskæftigelsen, som må drages frem i lyset.

0.13. Det bliver vanskeligere at opnå fremskridt på det miljømæssige og sociale område - mange udviklingslande er stadig for forbeholdne og ængstelige på dette område. ØSU lægger imidlertid vægt på at udbrede anvendelsen af miljømæssige og sociale standarder og opfordrer Kommissionen til at gøre dette til en betingelse for EU's deltagelse i en kommende forhandlingsrunde. Over for udviklingslandene kræves en betydelig informationskampagne.

0.14. Der foreslås oprettet en WTO-arbejdsgruppe for handel og beskæftigelse. Endvidere må mange udviklingslandes behov for internationale konkurrenceregler være vokset. Hvad angår direkte investeringer, vil disse lande ligeledes vise større interesse end tidligere, skønt en overenskomstmodel er blevet hængende på OECD-plan. Der ligger også muligheder for udviklings- og reformlandene i en verdensomspændende regulering af den elektroniske handel, som så småt er begyndt at tage form.

1. Indledning

1.1. I over 50 år har GATT kunnet give friske impulser til en liberaliseringsproces, der hidtil har givet gode resultater til gavn for en stadig større del af verdens befolkning, men denne liberaliseringsproces er nu stødt på alvorlige problemer, og der er usikkerhed med hensyn til den fremtidige kurs. Situationen er opstået på trods af, at Verdenshandelsorganisationen (WTO) har ført til folkeretlig stabilisering og dermed åbnet mulighed for et stadig snævrere økonomisk samarbejde på internationalt plan.

1.2. Der er forskellige årsager hertil: både strukturelle og konjunkturbestemte. En række af de mindst udviklede lande føler sig i dag mere forfordelt end før. Deres andel i verdenshandelen er dalet.

Andre udviklingslande og nogle reformstater er blevet inddraget mere i verdenshandelen, men er ikke desto mindre skeptiske over for et handelssystem, som styres af Vesten og bygger på vestlige værdier.

USA's kongres har siden NAFTA-traktaterne været forbeholden over for, at WTO iværksætter en bred liberaliseringsrunde. Indbydelsen fra USA's præsident til at afholde det næste ministermøde i 1999 i USA giver dog anledning til optimisme.

1.3. Den finansielle og økonomiske krise, der fra Asien breder sig til resten af verden, kunne komme til at udgøre en alvorlig hindring for yderligere liberalisering inden for rammerne af en ny WTO-forhandlingsrunde. Den for beskæftigelsen nødvendige stigning, der har fundet sted i mange udviklingslandes og nogle reformlandes nationalprodukt, er ved at tage af. Banksystemer er under stærkt pres og truer nødvendigvis de virksomheder, der er finansieret af bankerne. Millioner af arbejdstagere bliver arbejdsløse og har tilmed ikke adgang til tilstrækkelig arbejdsløshedsforsikring. For mange lande, der er forvænte med succes, er dette et tilbageslag, hvis følger endnu ikke er til at overskue.

1.4. ØSU mener ikke, at det er verdenshandelssystemet, der har medført eller forstærket disse kriser. Tværtimod betragter det et intakt WTO-system som det eneste solide fundament, hvorpå de vaklende økonomier kan genopbygges. I betragtning af den store afhængighed af udenrigshandelen (som i udviklingslandene udgør gennemsnitligt 38 % af nationalproduktet) og af nødvendigheden af at tilføre udenlandsk kapital og knowhow, giver åbne markeder faste referencepunkter for reformplanlæggerne. Samtidig har udviklingslandene behov for hjælp til de grupper, som er dårligt stillede i forbindelse med strukturændringerne.

1.5. ØSU mener, at navnlig internationale institutioner med ansvar for finanssektoren bør drage lære af denne krise og yde deres bidrag til en ny økonomisk og finansiel verdensorden. Handelspolitisk protektionisme eller hindringer for direkte investeringer fra udlandet vil i denne situation ikke kun være skadelig for det enkelte land, men vil på grund af sin dominoeffekt true hele verdensøkonomien.

1.6. Som følge af den voksende internationale handel er stadig flere borgere blevet klar over liberaliseringens fordele, men også dens skyggesider. Da beskæftigelse, sundheds-, forbruger- og miljøbeskyttelse samt overholdelse af grundlæggende sociale standarder er emner, der har vundet større betydning på verdensplan, befinder vi os nu i en ny uvant fase, hvor der sker en omfattende instrumentalisering af handelspolitikken. For at øge presset for at få aftalerne gennemført, dvs. have sanktionsmuligheder, rettes blikket i stigende grad mod den internationale handels hidtil så velfungerende regelværk - mod WTO. Der rejser sig derfor vigtige spørgsmål om Verdenshandelsorganisationens rolle, som hidtil er gået ud på at fjerne handelshindringer.

1.7. Det kan derfor næppe undre, at talrige NGO'er på WTO's sidste ministermøde (18.-20. maj 1998) kraftigt opfordrede til at opgive de hidtidige forhandlingers eksklusive karakter, indføre større gennemsigtighed og tildele civilsamfundets repræsentanter en større rolle. Den nye transatlantiske dialog, som ØSU har hilst velkommen, kan være model for, hvordan bredere interesser kan bringes ind i den handelspolitiske debat.

1.8. ØSU vil derfor gerne i god tid inden kursen fastlægges for næste forhandlingsrunde gøre opmærksom på en række spørgsmål, hvori det har særlig sagkundskab eller er særlig engageret, eller som det håber kan være af særlig interesse for Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen, navnlig i den aktuelle politiske og økonomiske sammenhæng, hvor EU må føre an.

2. Institutionelle spørgsmål i forbindelse med WTO

2.1. ØSU henviser til den principielle konflikt mellem ønsket om adgang til verdensmarkederne, som alle WTO-medlemsstater nærer, og de mange forskellige - og fuldt ud berettigede - krav om regulering. I denne konflikt bør WTO-medlemslandene prioritere WTO's hovedmål højest (en ikke-diskriminerende åbning af markederne). Alle ønsker om regulering af udlandshandelen må derfor efterprøves omhyggeligt, og nødvendige indgreb i udlandshandelen må følge princippet om mindst mulig indblanding (minimal invasion).

2.2. ØSU anser det for vigtigt, at WTO i den nærmeste fremtid optager nye medlemslande for at give de stadig mere omfattende WTO-bestemmelser større økonomisk vægt.

2.3. Hemmeligheden bag GATT's og WTO's succes gennem de sidste 50 år skal først og fremmest søges på to områder: for det første fastlæggelse af handelsstandarder, som altid har bygget på konsensus mellem alle medlemslande, og som således har taget hensyn til disses forskellige behov, og for det andet tvistbilæggelse, som har bestået af en omhyggelig blanding af pragmatisme og legalisme, alt efter hvad der har været passende i det enkelte tilfælde. Truslen om handelssanktioner som følge af panelafgørelser i WTO har uden tvivl været (og er stadig) en afgørende faktor.

2.4. På trods af betydelige forskelle i medlemslandenes og disses forvaltningers udviklingsniveau er det indtil nu lykkedes GATT og WTO at fastlægge ensartede handelsregler, som dog i nogle tilfælde har forskellige ikrafttrædelsesfrister.

Systemets fleksibilitet kommer også til udtryk i de multilaterale aftaler, som er indgået i WTO-regi, og som kun omfatter de lande, der er berørt af det pågældende problem.

2.5. På grund af det stigende antal komplicerede standarder og de høje krav, der derfor stilles til kvaliteten af medlemslandenes forvaltninger, bliver det stadig vigtigere at yde rådgivning. ØSU mener, at denne opgave i vid udstrækning og under hensyntagen til arbejdsdelingsprincippet bør overtages af internationale organisationer med ekspertise på de pågældende områder. Eksempler herpå er samarbejde med andre internationale fagorganisationer, navnlig med International Trade Centre, den særlige handelsstøtte til de mindst udviklede lande og medvirken fra Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO) i komplicerede sager vedrørende handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPS). Her rejser der sig imidlertid ikke kun spørgsmål om det indbyrdes forhold mellem organisationerne og om finansiering, men også om, hvorvidt der er uafhængige eksperter til rådighed. Industrilandene bør anerkende nødvendigheden af at yde et bidrag på dette område med henblik på at fremme god forvaltningspraksis i udviklings- og reformlandene.

2.6. WTO har i sin tvistbilæggelse taget ved lære af de tidligere GATT-procedurers svagheder og i løbet af kort tid vundet international anerkendelse på dette område. WTO's procedure fungerer i det store og hele godt, navnlig i betragtning af, at USA hidtil har underkastet sig panelets afgørelser.

Iagttagere ser denne udvikling som et klart tegn på en udvikling i retning af en selvstændig WTO-handelsret og anvendelse af legalistiske principper. Dette giver i stigende grad anledning til bekymring fra de svagere medlemslandes side. ØSU mener, at man også i dette tilfælde bør være yderst forsigtig, for samhørigheden i dette statsfællesskab er af stor værdi.

Efter år 2000 vil WTO's tvistbilæggelsesorganer få forelagt så mange TRIPS-sager, at de vil komme under stort kapacitetsmæssigt pres, hvilket vil rejse spørgsmål vedrørende selve proceduren. Det må derfor undersøges, hvordan denne kan forbedres, navnlig med henblik på TRIPS-tvister.

2.7. ØSU støtter Kommissionens forslag til forbedring af tvistbilæggelsesproceduren, som til dels imødekommer USA's kritikpunkter. De undersøgelser, som paneldeltagerne skal gennemføre, ville således blive enklere og kunne gennemføres hurtigere, hvis professionelle fuldtidseksperter, som er fortrolige med alle proceduremæssige detaljer, stod til rådighed. Navnlig forkortelsen af tidsrummet mellem indgivelse af ansøgning til panelet og appelinstansens endelige anbefaling ville yderligere kunne effektivisere proceduren, skønt de nuværende frister er væsentligt kortere og mere entydige end under den tidligere GATT-procedure.

WTO-medlemslande, som ikke er direkte involveret i en procedure, men som har en betydelig interesse deri, bør have fuld adgang til de relevante dokumenter og informationer. På grundlag heraf skulle de i givet fald kunne fremføre deres synspunkter og argumenter.

2.8. Navnlig USA anser instrumenterne til gennemførelse af panelafgørelserne for utilstrækkelige. Det er således alt for let for et land, som er genstand for en klage, at gribe til nye former for handelshindringer, mens tvistbilæggelsesproceduren endnu er i gang. Den klagende part må så indlede en ny tvistbilæggelsesprocedure med nye tidsfrister. ØSU anbefaler derfor, at man undersøger problemet med undvigelsesforanstaltninger i forbindelse med sanktionsreglerne. Kommissionens holdning, efter at i alt fire henstillinger i bananstriden er gået imod EF, sår tvivl om villigheden til at reagere i overensstemmelse med WTO. Dette kan i alvorlig grad gå ud over den verdensomspændende accept af WTO's tvistbilæggelse.

2.9. ØSU konstaterer med tilfredshed, at fremme af en bæredygtig udvikling udtrykkelig nævnes som et mål for det multilaterale handelssystem i præamblen til overenskomsten om oprettelse af WTO, og at denne præambel, der er blevet udarbejdet i 1990'erne, også indeholder en forpligtelse til at beskytte miljøet. ØSU beklager i denne sammenhæng, at det indtil nu ikke er lykkedes at overbevise et større antal medlemslande om, at også de af ILO vedtagne grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige rettigheder, dvs. foreningsfrihed, ret til kollektive forhandlinger, forbud mod tvangs- og børnearbejde, forbud mod enhver form for forskelsbehandling på arbejdspladsen, bør være omfattet af de internationale handelsprincipper.

2.10. ØSU mener endvidere, at det multilaterale handelssystem, som har opbakning i verdenssamfundet, er af stor værdi og må ikke bringes i fare. Ej heller må systemets institution overbelastes ved at beskæftige sig med sager, der ikke har at gøre med miljømæssige og sociale standarder. Dette er navnlig vigtigt i lyset af de helt tydelige samhørighedsproblemer, som medlemsstaterne står overfor: 80 % af disse lande er udviklings- eller reformlande.

2.11. Den seneste kriseagtige udvikling i verdensøkonomien viser nødvendigheden af en bedre sammenhæng mellem de internationale økonomiske organisationers politikker. Det er med rette blevet hævdet, at hverken de nationale eller de internationale institutioner kan klare de krav, der er forbundet med de globale økonomiske strukturer. Da det stadig er utopisk at tro, at en enkelt global instans kan klare alle økonomisk-politiske spørgsmål, plæderer ØSU for en snarlig institutionalisering af et nødvendigt samarbejde mellem flest mulig internationale institutioner.

2.12. ØSU bifalder nedsættelsen af en arbejdsgruppe på højt plan med medlemmer fra WTO, IMF og Verdensbanken, som skal udarbejde fælles retningslinjer for samarbejde mellem disse institutioner. Den beklager dog, at ILO ikke indgår i denne gruppe på højt plan, og anser det for nødvendigt, at denne fejl rettes. Allerede ved afslutningen af Uruguay-runden lå det klart, at et sådant samarbejde ville være værdifuldt, hvorfor det blev anbefalet af Ministerkonferencen i Marrakech.

2.13. Krisen i Asien og de dermed forbundne problemer viser tydeligt, at den nuværende tætte integrering af kapital- og varemarkederne kræver klare rammebestemmelser. I den forbindelse har man involveret en lang række andre organisationer, som ved tæt samarbejde skulle kunne styrke hinanden og gennemføre en løbende modernisering. Man kunne styrke gennemførelsen af Den Internationale Betalingsbanks (BIS) standarder via de internationale finansorganisationer. På det ikke-finansielle område er de vigtigste organisationer UNCTAD, WHO, FAO, UNEP, WIPO og ILO. Hvis alle disse institutioner, der til en vis grad supplerer hinanden, samordner deres aktiviteter, vil de kunne bidrage til atter at skabe ordnede forhold på finansmarkederne, sikre sunde grundlæggende makroøkonomiske vilkår, forbedre de sociale sikkerhedsnet og fremme lige adgang for alle til markederne for varer og tjenesteydelser. Kun en kombination af disse faktorer kan føre til økonomisk vækst på et kvalitetsmæssigt højt niveau, som skaber beskæftigelse, afhjælper fattigdomsproblemer og fremmer en bæredygtig udvikling af verdensøkonomien.

2.14. ØSU henviser som repræsentant for det europæiske civilsamfunds repræsentative grupper til behovet for i offentlighedens interesse at skabe større gennemsigtighed i WTO's arbejde og til det endnu ringe udviklede samarbejde med de interesserede NGO'er. Der er sket fremskridt siden det sidste ministermøde i Genève, navnlig hvad angår adgangen til informationer via Internettet. Man må nu først og fremmest håbe, at ikke-fortrolige dokumenter kan blive frigivet hurtigere.

2.15. I betragtning af de store bekymringer, som den fortsatte globalisering har givet anledning til, bør den moderne handelspolitik ledsages af en oplysningskampagne først og fremmest på nationalt, men også på internationalt plan. Også i denne sammenhæng bør der tages hensyn til udviklingsog reformlandenes særlige behov for nærmere udlægning af foranstaltningerne. En overbevisende forklarings- og informationskampagne kan netop i disse lande tjene som eksempel på aktivt nærdemokrati. Investorerne må ved at følge en adfærd, der er i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder, fjerne den skepsis, som store befolkningsgrupper i udviklingslandene nærer over for udenlandske investeringer.

ØSU mener ikke, at der kan gøres yderligere fremskridt i verdenshandelen i de nuværende krisetider uden først at overbevise borgerne om fordelene ved åbne markeder. Et sådant PR-arbejde er arbejdsintensivt, men absolut nødvendigt.

2.16. I denne forbindelse spiller de relevante, repræsentative NGO'ers deltagelse en stadig større rolle. NGO'erne bør hurtigst muligt og så fyldestgørende som muligt informeres både på nationalt og internationalt plan. Navnlig i den forberedende fase, inden kursen fastlægges, og der træffes beslutninger, bør disse organisationer høres. NGO'erne skal skriftligt kunne anmode om, at der tages hensyn til deres synspunkter, hvortil de skal kunne forvente et klart svar fra myndighederne. Herom bør der foreligge klare regler for begge parter.

ØSU konstaterer, at der på internationalt plan finder et stadig snævrere samarbejde sted med vigtige NGO'er. Også i denne sammenhæng bør der tages særligt hensyn til udviklings- og reformlandenes interesser, som så vidt muligt bør fremmes økonomisk. Efterhånden som dette samarbejde udvikler sig, må WTO også overveje muligheden for at give internationalt anerkendte NGO'er observatørstatus.

NGO'erne bør imidlertid ikke deltage på områder, som hører ind under regeringers og parlamenters kompetence, eller hvor effektiviteten af WTO's arbejde kunne bringes i fare.

2.17. Da bilæggelsen af tvister i høj grad bidrager til udviklingen af WTO-retten, kan man gå ud fra, at mange NGO'er også vil være specielt interesserede i dette område. Der må udvises den største følsomhed, både hvad angår genstanden for tvisterne og bilæggelsesproceduren. Ikke alle stridende parter vil gå så vidt med offentliggørelsen af ansøgninger og ekspertudtalelser, som USA ifølge sin præsident har i sinde at gøre.

I alle tvister bør parterne enes om, hvor grænsen skal trækkes med hensyn til offentliggørelse. Det hemmeligholdelsesprincip, der gjaldt i GATT-perioden, bør imidlertid droppes. Med henblik på større gennemsigtighed bør Kommissionens forslag om, at paneldeltagerne gennemfører høringer med interesserede ekspertgrupper, tages op. Dette må dog ikke føre til, at tvistbilæggelsesproceduren trækker ud.

3. Gennemførelse af Uruguay-rundens resultater

3.1. ØSU mener ikke, at der på en bureaukratisk, rutinemæssig facon bør gøres status over, hvor vidt de forpligtelser, der blev indgået under Uruguay-runden, er blevet opfyldt. Det vigtige er, at der på grundlag af de svagheder, der har vist sig, drages politiske konklusioner med henblik på den videre udvikling af frihandelssystemet. Dette er navnlig vigtigt i lyset af forværringen af verdensøkonomien. Hvor nødvendig en videreudvikling af systemet end er, må den hvile på et solidt grundlag.

3.2. Hvis enkelte lande er bagefter med opfyldelsen af deres forpligtelser, må de på passende vis gøres opmærksom herpå. Hvis problemerne skyldes svagheder i forvaltningen, må der så vidt muligt ydes administrativ assistance.

3.3. I betragtning af udviklingen i verdensøkonomien, må videreudviklingen af WTO-systemet imidlertid ikke gøres afhængig af opfyldelsen af hidtidige forpligtelser. I stedet bør man udnytte de impulser til nye liberaliseringsforanstaltninger, der har vist sig på en lang række områder.

4. Forhandlingsstrategi

4.1. Den fortsættelse af forhandlingerne på landbrugs- og serviceydelsesområdet, som der blev opnået enighed om under Uruguay-runden, bør indledes rettidigt i år 2000. Som aftalt mellem alle WTO's medlemslande bør de i Marrakech og Singapore aftalte temaer for næste forhandlingsrunde fortsat forberedes grundigt, så der hurtigt kan opnås resultater med de nødvendige positive virkninger for den økonomiske vækst og beskæftigelsen. I betragtning af de akutte vanskeligheder, som verdensøkonomien befinder sig i, vil WTO-systemet miste en del af sin troværdighed, hvis forhandlingerne står på i mere end tre år.

4.2. ØSU støtter EU's ønske om at inddrage drøftelserne om landbrugsprodukter og serviceydelser, hvorom der allerede er fuld enighed, i forhandlinger, der skal dække så bredt et spektrum af temaer som muligt. I den forbindelse må det nøje overvejes, om de såkaldte Singapore-temaer er relevante og ikke alt for tidskrævende. At EU og eventuelt USA finder emnerne interessante vil næppe være tilstrækkelig begrundelse.

4.3. Da der af forskellige årsager hverken i USA eller i den tredje verden kan forventes at være den store entusiasme for en bredere forhandlingsrunde i en overskuelig fremtid, bør Den Europæiske Union yde en særlig indsats for navnlig at gøre landene i den tredje verden, som immervæk udgør 80 % af medlemslandene, interesseret i fremskridt på dette område.

4.4. Som udgangspunkt kunne man styrke rådgivningen af udviklings- og reformlandene i brugen af WTO-instrumenterne, herunder tvistbilæggelsesproceduren. En sådan indsats er arbejdsintensiv og dermed forbundet med store omkostninger, men OECD-landene og disses institutioner bør anerkende behovet for, at de yder støtte i denne forbindelse. Måske kunne man styrke samarbejdet med UNCTAD på dette område, eventuelt efter samme princip som samarbejdet med Det Internationale Handelscenter (ITC) om eksportfremme.

4.5. Yderligere foranstaltninger til lettelse af samhandelen ville også være til fordel for denne landegruppe. Man kunne f.eks. konsolidere toldfritagelsen for industriprodukter (som det er sket over for Lomé-landene), og der kunne indføres lempeligere regler for toldprocedurer, toldværdiansættelse og oprindelsesregler. En afbureaukratisering af disse områder ville naturligvis også gavne forretningsverdenen i industrilandene.

4.6. I Kommissionens handlingsplan for et transatlantisk økonomisk partnerskab (TEP) ser ØSU en mulighed for, at verdensøkonomiens to største parter kan spille en banebrydende rolle på området multilaterale liberaliseringer. ØSU går kraftigt ind for de realistiske mål, som Kommissionen opstiller: fjernelse af bilaterale handelshindringer, forebyggelse af handelstvister, fremme af strenge miljø- og forbrugerbeskyttelsesstandarder. Gensidig anerkendelse af produktstandarder og afprøvningsmetoder (Mutual Recognition Agreement - MRA) inden for visse produktområder er et praktisk resultat, som ØSU håber snart kan overføres til andre områder. Det må så håbes, at TEP kan bidrage til en tvistbilæggelse i den truende strid om EU's bananimport. Den nylige vilkårlige meddelelse fra amerikansk regeringshold, at man ensidigt vil pålægge EU-produkter selektive sanktioner, er ganske uacceptabel, og vil ikke kun gå ud over troværdigheden af WTO's tvistbilæggelsesprocedure, men hele TEP vil også miste sin troværdighed.

4.7. ØSU advarer imidlertid - som i sin udtalelse om »Det nye transatlantiske marked« (859/98) - imod, at man udhuler det multilaterale WTO-system med bilaterale aftaler. Mindre WTO-lande, først og fremmest udviklingslande, kunne miste deres interesse for den forestående WTO-forhandlingsrunde, hvilket for EU og USA kunne vende fordelene ve ulemper i forholdet til tredjelande. Man kunne også frygte, at det kunne påføre hele verdensøkonomien alvorlig skade, navnlig i den nuværende usikre situation. ØSU gentager derfor sin opfordring til, at de bilaterale forhandlinger med USA føres parallelt med forberedelserne til næste multilaterale WTO-runde.

5. Forberedelse til næste landbrugsforhandlingsrunde

5.1. Under sine drøftelser af Kommissionens forslag på landbrugsområdet i forbindelse med Agenda 2000, blev det mere og mere klart for ØSU, at den forværrede situation i de forskellige kriseområder i verden ville øge snarere end lette presset for en yderligere liberalisering af EU's landbrugspolitik. Både USA og Cairn-landene vil føre an i disse aktioner. ØSU har derfor på sædvanlig vis fremført konstruktiv kritik i sine udtalelser, men har også i lyset af de forestående internationale forhandlinger og tiltrædelsesforhandlinger lagt særlig vægt på, hvilke følger en sådan liberalisering ville have for de befolkningsgrupper, som har at gøre med landbrug (). ØSU støtter det synspunkt, at den i Luxembourg fastsatte model for det europæiske landbrug ubetinget må opretholdes.

5.2. ØSU mener, at landbrugsdelen af »Agenda 2000« udgør et nyttigt og detaljeret grundlag for fortsættelsen af drøftelserne om udviklingen af den fælles landbrugspolitik og for de beslutninger, der skal træffes i den forbindelse. ØSU er enig med Kommissionen i, at der tages hensyn til følgende fire faktorer i udviklingen af reformen:

1) En befolkningstilvækst på verdensplan på ca. 1 milliard i de kommende ti år.

2) Genoptagelsen i år 2000 af forhandlingerne om yderligere liberalisering af de internationale markeder for landbrugsprodukter.

3) Den forventede udvidelse af EU med de central- og østeuropæiske lande og Cypern.

4) Fortsættelsen af Euro-Middelhavspartnerskabet.

5.3. ØSU støtter endvidere generelt delmålene for den kommende fælles landbrugspolitik: styrkelse af EU-landbrugets konkurrenceevne både i det indre marked og på verdensmarkederne, levnedsmiddelsikkerhed og -kvalitet for forbrugerne, fremme af stabile landbrugsindtægter, inddragelse af miljømål i den fælles landbrugspolitik, fremme af et bæredygtigt landbrug og vedvarende energikilder, skabelse af alternative indtægtsmuligheder for landbrugerne og deres familier samt forenkling af EU's retsforskrifter.

ØSU beklager imidlertid, at opmærksomheden i mindre grad er rettet mod fremme af en arealudnyttelse, der tager hensyn til særlige lokale forhold, mod den fælles landbrugspolitiks indvirkning på den økonomiske virksomhed i forsynings- og forarbejdningsleddene samt mod en styrkelse af producentorganisationerne. Efter ØSU's opfattelse går nogle af Kommissionens forslag for langt i retning af en renationalisering af den fælles landbrugspolitik.

5.4. Hvad angår den strategi, der bør lægges, understreger ØSU, at Den Europæiske Union på baggrund af samtlige tidligere erfaringer bør undgå at indtage en overvejende defensiv holdning i den næste WTO-forhandlingsrunde. De retningslinjer, der er opstillet i de enkelte punkter i Agenda 2000, giver tilstrækkelig fleksibilitet til de enkelte forhandlingspositioner.

5.5. Det er meget vigtigt, at Unionen ikke drager de direkte betalinger til EU-landbrugerne for perioden 2000-2006 i tvivl, heller ikke i slutningen af forhandlingerne. I lyset af eventuelle prissænkninger bør der endvidere opretholdes en tilstrækkelig grad af ekstern beskyttelse. I denne sammenhæng bør opmærksomheden navnlig rettes mod sundheds- og kvalitetsstandarder, som strengt bør overholdes.

Mærkningen af levnedsmidler og foderstoffer, der indeholder genetisk modificerede organismer, hormoner osv. vil efter ØSU's opfattelse udgøre en stor udfordring ved de kommende internationale forhandlinger. EU bør insistere på, at dets sundheds- og levnedsmiddelstandarder anerkendes på internationalt plan.

ØSU er enig med Kommissionen i, at det er nødvendigt at indføre globalt gældende standarder på miljø- og socialområdet og tage større hensyn til forbrugernes interesser.

5.6. ØSU understreger, at de næste WTO-forhandlinger ikke må være de sidste. De internationale handelsaftaler er kommet for at blive. Den planlagte reform af den fælles landbrugspolitik, som skal træde i kraft fra år 2000, må give Unionen et tilstrækkeligt forhandlingsgrundlag i dens internationale forpligtelser. Det bør under alle omstændigheder undgås, at EU's landbrugere for anden gang får forelagt en regning. Denne forebyggende strategi gælder ikke kun for kornprodukter, oliefrø og proteinholdige planter, men også for andre produktområder, navnlig oksekød og mælk.

6. Fortsættelse af forhandlingerne på tjenesteydelsesområdet (GATS)

6.1. Med GATS-forhandlingerne er handelen med tjenesteydelser nu integreret i WTO-handelssystemet. ØSU betragter dette som et stort fremskridt. Så meget desto mere beklager det, at de specifikke forpligtelser vedrørende markedsadgang og national behandling, som WTO-medlemslandene har indgået, i de fleste tilfælde knapt er nogen forbedring i forhold til det, som regeringerne allerede praktiserer. ØSU forventer derfor, at de forhandlinger, der indledes i år 2000, vil føre til mere solide fremskridt, så interessen for en omfattende liberalisering af udlandshandelen kan bevares på verdensplan. Det er vigtigt, at forhandlingerne dækker alle kategorier af tjenesteydelser. Man bør også komme ind på sektorer, som ikke blev behandlet under Uruguay-runden såsom kurérservice, miljøbeskyttelse, uddannelse og sundhedsvæsen. I den forbindelse bør der tages hensyn til forbrugerbeskyttelsesaspektet.

De fremtidige forhandlinger bør ikke kun dække markedsadgang og national behandling. Nationale bestemmelser og licenskrav må være gennemsigtige, formålstjenlige og så lidt belastende som muligt. Herved stilles konkurrerende virksomheder i ind- og udland lige, der opnås en større beskæftigelsesvirkning og forbrugerne nyder fordelen ved intens konkurrence på både pris og kvalitet.

6.2. De hidtidige GATS-aftaler er uigennemskuelige og vanskelige at forstå. Det er derfor svært at vurdere, hvilke fordele disse aftaler indebærer for serviceleverandørerne og fremfor alt for forbrugerne i industri- og udviklingslandene. WTO bør derfor standardisere de eksisterende traktatbestemmelser og derved gøre dem mere gennemsigtige.

6.3. ØSU hilser med tilfredshed resultatet af forhandlingerne om liberalisering af basistelekommunikationstjenester og finansielle tjenesteydelser (). Samtidig henviser det til, at der for nye arbejdsformer, som elektroniske hjælpemidler har gjort mulige (telearbejde), bør gælde de samme arbejdstagerrettigheder som for traditionelle arbejdsformer. Det må endvidere sikres, at alle befolkningsgrupper har adgang til den nye kommunikationsteknologi, og at forbrugernes rettigheder fortsat respekteres. ØSU mener, at det gunstige forhandlingsresultat var muligt, fordi det tydeligt fremgik, at liberalisering inden for disse sektorer var til fordel for de nationale økonomier. Omkostnings- og serviceforbedringer på kommunikationsområdet er i lighed med mere effektive finansmarkeder til fordel for hele økonomien. Til gengæld er forhandlingerne om de liberale serviceerhverv desværre ikke kommet videre. ØSU går ud fra, at der er for ringe kendskab til de positive virkninger for den samlede økonomi af en liberalisering af de liberale erhverv, og at forhandlingsresultater inden for dette område derfor ikke vægtes særlig højt.

6.4. ØSU anbefaler derfor, at Kommissionen undersøger, hvilke makroøkonomiske virkninger en liberalisering af vigtige servicesektorer (f.eks. handel, liberale erhverv, transport) har på beskæftigelse og indkomst, idet der tages hensyn til disse sektorers bidrag til en moderne infrastruktur. En sådan undersøgelse ville vise liberaliseringsfordelene for brugerne af tjenesteydelserne, dvs. forbrugerne i ordets bredeste forstand, og dermed gøre offentligheden mere interesseret i hurtigere forhandlingsresultater. Dette gælder ikke kun EU, men i måske endnu højere grad udviklingslandene, som endnu ikke er tilstrækkelig bevidste om de udviklingsmuligheder, der ligger gemt i servicesektoren. Det er også UNCTAD's opgave at informere om disse muligheder.

6.5. Som optakt til de kommende forhandlinger bør det undersøges, om listen over liberaliseringsforpligtelser (Schedules of Commitments) kan erstattes af lister over undtagelser fra generelle liberaliseringer. Forhandlingerne ville således med udgangspunkt i opnåelse af fuld markedsadgang og national behandling kunne udvides til også at omfatte undtagelserne. Herved vil der kunne opnås større gennemsigtighed både i forhandlingerne og forhandlingsresultaterne.

7. Handel og miljø

7.1. ØSU havde allerede inden ministerkonferencen i Singapore udførligt behandlet forholdet mellem miljøet og liberaliseringen af verdenshandelen (). ØSU tilsluttede sig Verdensbankens bemærkning om, at årsagerne til miljøproblemerne ikke skal søges i liberaliseringen af handelen, men i markedernes og myndighedernes manglende evne til at tage passende hensyn til miljøet i prisfastsættelsen. Det opfordrede derfor OECD til at fortsætte sin indsats til fremme af forureneren-betaler-princippet. Dette skulle give gode muligheder for internalisering af miljøudgifterne.

Forebyggelse bør imidlertid være det ledende princip både for beslutninger, der har miljømæssige virkninger, og beslutninger, der har følger for folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen.

7.2. Hvert land har ret til at lade importerede varer være omfattet af de regler, der gælder for egne produkter. Samtidig er der imidlertid pligt til løbende at informere oprindelseslandenes eksportører og regeringer om disse regler. Eventuelle forskelle i de enkelte landes miljøbeskyttelsespolitik må ikke føre til, at der indføres udligningsafgifter eller eksportrefusioner for at opveje komparative ulemper, som sådanne forskelle kunne medføre for den hjemlige økonomi. Ved grænseoverskridende regionale eller verdensomspændende miljøproblemer må de berørte lande nå til en fælles løsning. Supplerende handelspolitiske foranstaltninger kunne indgå som en nødvendig del af sådanne multilaterale miljøaftaler (MEA). Dette er indtil nu tilfældet i 18 af de 180 eksisterende multilaterale miljøaftaler.

7.3. ØSU er endvidere enig med Kommissionen i, at ensidige foranstaltninger til løsning af grænseoverskridende eller globale miljøproblemer, som forekommer uden for importlandets jurisdiktion, må undgås. Handelsrestriktioner bør i fremtiden kun indføres i fuld enighed med WTO og bør kun omfatte bestemmelser, som er absolut nødvendige for at opnå de pågældende mål. Sådanne aftaler bør udarbejdes af internationale miljøorganer. De Forenede Nationers miljøprogram (UNEP) vil i fremtiden have en vigtig rolle at spille i denne sammenhæng.

7.4. ØSU støtter også det synspunkt, at der i høj grad må tages hensyn til udviklings- og reformlandenes interesser. I handels- og miljøpolitikken må det sikres, at disse landes udsigt til økonomiske fremskridt og deres eksportmuligheder ikke trues. Under hensyntagen hertil må der findes en passende metode til at undgå unødvendige belastninger af miljøet. ØSU tilslutter sig Kommissionens forslag og idéer og tænker i den forbindelse navnlig på uddannelsesprogrammer, teknologisk forskning og rådgivning.

7.5. I ovennævnte udtalelse foreslog ØSU, at der bør være størst mulig åbenhed i bilæggelsen af tvister navnlig inden for dette område, og at NGO'er bør inddrages i processen. Panelerne bør naturligvis have tilstrækkelig mulighed for at konsultere videnskabsmænd, teknikere og miljøeksperter.

7.6. ØSU konstaterer, at offentligheden og parlamenterne tillægger miljøaspektet større og større betydning i den internationale handelspolitik. ØSU hilser derfor med tilfredshed kommissær Sir Leon Brittans indbydelse til et møde mellem WTO's handels- og miljøministre i foråret 1999. Et sådant møde kunne give nye impulser til en effektiv samordning af de to politikker inden for den nærmeste fremtid. Siden Rio-konferencen er der gjort forsøg på at fjerne tendensen til at dele ansvaret op i en lang række forskellige områder.

7.7. Der er endnu et centralt problem, som ØSU mener, der bør tages fat på: OECD-landene beskæftiger sig med mere og mere komplicerede spørgsmål og løsningsforslag inden for dette område. For et stort antal udviklingslande er mange af disse spørgsmål og problemer endnu ikke bragt på tale. Dette fremgår af drøftelserne i WTO's miljøudvalg. OECD anbefaler for eksempel, at handelsinstrumenter og -aftaler ledsages af nationale miljøopgørelser. Ved udarbejdelsen af internationale handelsaftaler bør OECD-landene altid forelægge miljøopgørelser, når der kan forventes betydelige miljømæssige konsekvenser. Udviklingslandene vil klart være skeptiske over for sådanne forberedelser og fra første færd føle sig forfordelt. Den hjælp, der ydes af UNEP og UNCTAD, bør derfor styrkes.

7.8. ØSU mener, at der bør gøres en betydelig indsats for at gøre det klart for disse lande, at diskussionen om forebyggelsesprincippet også er af stor betydning for dem - i det mindste på længere sigt. Dette er en opgave for WTO - også her i samarbejde med det relevante FN-organ.

8. Handel og sociale minimumsstandarder

8.1. ØSU har i længere tid ved forskellige lejligheder gjort sig til talsmand for, at de af ILO fastlagte grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige rettigheder (Core Labour Standards) anvendes i hele verden og navnlig i udviklingslandene. ØSU erkender naturligvis vanskelighederne ved at anvende disse grundlæggende standarder under de vilkår, der hersker i mange udviklingslande, selv når regeringerne tilsyneladende viser villighed. ØSU har derfor hilst med tilfredshed, at ILO har spillet en aktiv rådgivningsrolle på dette område.

8.2. På den internationale arbejdskonference i juni 1998 blev det atter understreget, at alle medlemslande, herunder de lande, der endnu ikke har ratificeret de relevante konventioner om sociale minimumsstandarder, er forpligtede til at inkorporere de i punkt 2.9 i denne udtalelse nævnte grundlæggende rettigheder i deres politikker. Da opfordringer hertil i de seneste år kun har givet ringe resultater, bifalder ØSU den sidste arbejdskonferences beslutning om at anvende en enklere procedure for en årlig kontrol af disses landes faktiske overholdelse af de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige rettigheder. Til det formål vil en særligt oprettet ekspertgruppe blive konsulteret.

8.3. ØSU håber, at disse nye foranstaltninger vil have en positiv virkning.

8.4. Selv om holdningen synes ændret i nogle lande, som hidtil ikke har villet forpligte sig til overholdelse af de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige standarder, støder overvejelserne om anvendelse af handelspolitiske restriktioner stadig på modstand. Alligevel bør det tilstræbes at få gennemført disse grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige standarder hurtigst muligt over alt i verden. ILO's medlemsstater er i henhold til den i punkt 8.2 nævnte treleddede principerklæring om gennemførelse af de grundlæggende arbejdsmæssige rettigheder og menneskerettigheder forpligtede hertil. ØSU opfordrer derfor til med passende materielle foranstaltninger at styrke informationsindsatsen og gøre et nyt forsøg på under de ændrede betingelser at opnå international konsensus i dette prekære spørgsmål. Med henblik herpå kunne der passende nedsættes en WTO-arbejdsgruppe. ØSU har i en tidligere udtalelse () støttet forslaget om, at EU yder særlige toldpræferencer til gengæld for overholdelse af de sociale og miljømæssige standarder. ØSU beklager, at talrige lande ikke har gjort brug af disse præferencer.

8.5. ØSU mener, at de arbejdsmarkedsmæssige og sociale standarder i udviklingslandene bedst kan højnes ved at løse fattigdomsproblemet. En åbning af markederne for produkter fra udviklingslandene og andre egnede foranstaltninger, samt positive incitamenter kan bidrage hertil. ØSU forventer i øvrigt, at Den Internationale Arbejdskonferences højtideligt vedtagne erklæring af 18. juni 1998 vil få positive virkninger.

9. Handel og beskæftigelse

9.1. ØSU mener, at det bør overvejes at nedsætte en WTO-arbejdsgruppe for »Handel og Beskæftigelse«. Den velfærdsgevinst, som den internationale handel har medført, kommer ikke i samme grad de deltagende lande til gode. Hvis udviklingen fører til strukturændringer, vil der for enkelte regioner og beskæftigelsessektorer være forbigående tilpasningsomkostninger, som kan være ganske betydelige.

9.2. For at sikre bred accept af liberaliseringen af verdensøkonomien må strukturændringerne ikke indebære for store sociale omkostninger for arbejdstagerne. Arbejdsgruppen bør under hensyntagen til tidligere erfaringer og allerede eksisterende beskyttelsesklausulinstrumenter undersøge, hvordan dette kan sikres i praksis.

10. Handel og konkurrence

10.1. I disse tider med fortsat globalisering i kølvandet på den storstilede ophævelse af nationale handelshindringer må den internationale konkurrence fremmes, hvis der skal opnås forbedrede levestandarder. Ikke kun statsfællesskabet, men også et voksende antal borgere er skeptiske over for den stigende tendens til sammenslutninger og strategiske alliancer på tværs af grænserne. ØSU anbefaler, at der oprettes et system af internationale konkurrenceregler, som så vidt muligt skal dække hele kloden.

10.2. ØSU ved, at man for tiden drøfter en række forskellige muligheder. Man har nogle erfaringer med den ekstraterritoriale anvendelse af nationale konkurrenceregler via samarbejdet med forskellige nationale og regionale monopolmyndigheder. I den forbindelse anvendes princippet »positive comity« (positiv høflighed) ved informationsudveksling mellem monopolmyndigheder som grundlag for gensidig bistand. Af en række forskellige årsager har denne form for international konkurrenceovervågning imidlertid sine begrænsninger. Det er forbundet med store udgifter at skaffe relevante oplysninger om udenlandske virksomheder og markeder. Hertil kommer, at konkurrencemyndigheder, selv om de udmærket kan informere hinanden om bestemte forhold - hvis de berørte virksomheder vel at mærke vil frigive oplysningerne - kan nå frem til helt forskellige konklusioner, fordi de bygger på forskellige kriterier. Bilaterale arrangementer vil uvægerligt føre til uoverskuelige bestemmelser, som altid vil være ufuldstændige og nemme at manipulere med.

10.3. Oprettelsen af en internationalt anerkendt konkurrenceret, så vidt muligt bistået af et internationalt monopoltilsyn, er i lyset af den globale tendens til store grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger af væsentlig betydning for opretholdelsen af markedsøkonomiske konkurrencestrukturer.

10.4. ØSU mener, at der på baggrund af den stigende tendens i industrilandene og i de suverænitetsbevidste udviklings- og reformlande til at pleje nationale interesser, kun langsomt vil opnås fremskridt på internationalt plan. I øvrigt har kun få lande indtil nu tænkt i konkurrencepolitiske baner. Det er en tankegang, der klart adskiller sig fra de handelspolitiske mål, som går ud på at åbne markeder og fjerne handelshindringer.

10.5. ØSU konstaterer imidlertid med tilfredshed, at udviklings- og reformlandenes øgede deltagelse i den internationale handel har ført til en stigende anerkendelse i disse lande af, at åbne grænser fremmer den internationale konkurrenceevne, og at enhver præferentiel behandling af et lands egne virksomheder svækker denne konkurrenceevne. Egen konkurrencelovgivning anerkendes nu også af disse lande som et middel til opnåelse af international konkurrencedygtighed. Over 40 af landene har inden for de sidste 20 år indført egne konkurrencelove. På WTO's ministerkonference i Singapore kunne alle medlemslande derfor enes om nedsættelse af en arbejdsgruppe til undersøgelse af konkurrencespørgsmål. UNCTAD forelagde også i den forbindelse overbevisende eksempler for sin landegruppe på, hvordan et lavt konkurrenceniveau kan sinke udviklingen.

10.6. På baggrund heraf opfordrer ØSU til, at man i næste forhandlingsrunde gør en ihærdig indsats for at opnå det, der i øjeblikket er muligt, og tilslutter sig hermed de bemærkninger, som Karel Van Miert, kommissær med ansvar for konkurrencespørgsmål, har fremsat. Selv under de nuværende vanskelige forhold kunne man forsøge:

a) at udvikle et sæt konkurrenceretlige minimumsstandarder, som skal overholdes i de nationale konkurrencebestemmelser, altså også i udviklingslandenes bestemmelser. Hertil hører f.eks. en definition af restriktiv handelsmæssig praksis, misbrug af en dominerende stilling på markedet samt en række fusionsbestemmelser;

b) at opnå enighed om nogle få internationale grundprincipper, f.eks. hvad man skal gøre ved eksportkarteller eller regionale opdelinger af markedet;

c) generelt at opnå et tættere samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder, hvilket frem for alt ville fremme en erfaringsudveksling, som i nogle tilfælde kunne føre til udveksling af ikke-fortrolige oplysninger;

d) at tage skridt til udvikling af en tvistbilæggelsesmekanisme, hvori virksomhederne også deltager direkte. I den forbindelse kunne der trækkes på erfaringerne fra WTO's tvistbilæggelsesprocedure.

10.7. Det er ikke strengt nødvendigt i denne forbindelse at behandle anvendelsen af WTO's antidumpingregler, som har været kritiseret af en lang række udviklingslande. Konkurrence- og antidumpinglovgivningen må behandles på forskellige niveauer, i hvert fald fra EU's synsvinkel.

11. Handel og investeringer

11.1. Globaliseringen af markederne er ikke alene kendetegnet ved den hurtigt voksende internationale handel, men også ved den stærke vækst i virksomhedernes grænseoverskridende investeringer inden for de ti sidste år. Hertil kommer de spekulative kapitalbevægelser, som fortsat lades ude af betragtning i WTO-sammenhæng. De vigtigste investorlande har i årenes løb indgået et stort antal ret forskellige bilaterale aftaler med de vigtigste modtagerlande. Disse aftaler indeholder bestemmelser om markedsadgang for investorer, retsbeskyttelse og tvistbilæggelse. Ikke desto mindre er der i lyset af de hidtidige erfaringer og den hastige vækst i de direkte internationale investeringer opstået et behov for et reguleringssystem, der omfatter så mange lande som muligt.

11.2. På baggrund af den skærpede konkurrence om at tiltrække udenlandske virksomheder og under pres af den aktuelle krise bestræber mange regeringer sig på at skabe gunstige betingelser for udenlandske investorer med henblik på at skabe nye arbejdspladser. Alligevel er det hidtil ikke engang lykkedes at slutte en multilateral aftale om investeringer (MAI). Dette skyldes en række politiske meningsforskelle, bl.a. vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt miljøstandarder og sociale standarder skal indgå i en sådan aftale. Kritiske iagttagere peger på, at der er en tendens til perfektionisme ved udformningen af de standarder, der skal opnås.

ØSU understreger imidlertid, at langsigtede kapitalinvesteringer fra udenlandske virksomheder og den ønskede overførsel af avanceret knowhow og teknologi kun kan opnås, hvis rammebestemmelserne opfylder høje standarder.

11.3. Spørgsmålet er imidlertid, om de tvistbilæggelsesregler, der skal indgå i en multilateral investeringsaftale, bør gå så vidt, at den enkelte udenlandske investor opnår ret til at lægge sag an mod regeringen i modtagerlandet. At en privat investor skulle have ret hertil må for mange lande forekomme at være en uacceptabel indskrænkning af deres nationale suverænitet - en indskrænkning, der er langt mere omfattende end de multilaterale investeringsaftalers ligestilling af inden- og udenlandsk kapital. Mange lande er ikke parate til, at deres nationale politik skal underordnes internationale økonomiske interesser. OECD-forhandlingernes sammenbrud i begyndelsen af december 1998 blev derfor betragtet med sympati af mange udviklings- og reformlande. Bestræbelserne på at opnå så perfekt et regelværk som muligt på dette punkt er tilsyneladende gået for vidt.

11.4. ØSU anser det for nødvendigt hurtigst muligt at indføre et fælles system af regler på verdensplan og gik på et tidligt tidspunkt ind for, at disse spørgsmål behandles i WTO-regi (). Hvis OECD-initiativet ikke fører til noget resultat, foreslår ØSU, at WTO-arbejdsgruppen laver et udkast til de vigtigste elementer i en sådan international aftale på basis af OECD-materialet og de bestående bilaterale aftaler. Kultursektoren og den traditionelle ophavsret (navnlig for forfattere, kunstnere og skuespillere) bør imidlertid undtages.

11.5. ØSU mener, at de vigtigste normer både på det miljømæssige og sociale område bør indgå i en sådan aftale, men i en form, der udelukker en upassende protektionistisk fortolkning af bestemmelserne (hvilket skulle være ret vanskeligt). Derudover er der behov for klarere definitioner og regler. Endvidere bør der på passende vis tages hensyn til OECD's retningslinjer for multinationale foretagender. Det skal stadig være muligt for de enkelte lande at fastlægge investeringsbetingelserne - ens for inden- og udenlandske investorer - i den nationale arbejds-, social-, miljø- og skattelovgivning. Erfaringen viser, at udenlandske investorer i udviklingslandene har bidraget til at hæve de miljømæssige og sociale standarder. Den ligestilling mellem udenlandske og indenlandske investorer, der skal fastlægges i en sådan aftale, vil gøre det umuligt ikke at overholde de gældende nationale normer.

11.6. I denne sammenhæng bør der efter ØSU's opfattelse også indføres regler om, at de gældende sociale standarder skal overholdes i de særlige økonomiske områder. Skatte- og toldfordele samt administrative lettelser er stadig investeringsincitamenter.

12. Elektronisk handel

12.1. ØSU har hilst de teknologiske fremskridt på telekommunikationsområdet velkommen, men har også fremsat en række kritiske bemærkninger i sine udtalelser om dette område. Det har for nylig afgivet udtalelse om indirekte afgifter (). Det er i dag muligt via elektroniske medier at indlede og afvikle økonomiske transaktioner samt at handle med viden og tjenesteydelser. Dette giver forbrugerne et større og billigere udvalg. Virksomhederne, også i de konkurrencemæssigt svage udviklingslande, forbedrer herved deres konkurrenceevne. Navnlig små virksomheder kan på denne måde opveje de ulemper, som de har i forhold til større konkurrenter. Brugen af de elektroniske medier letter salget af bestemte produkter, da der ikke er behov for et fysisk distributionsnet af filialer.

12.2. Hvis forbrugerne og virksomhederne fra første færd skal kunne udnytte de nye teknologiers muligheder for velfærdsfremmende handel til lavere priser på sikker vis overalt i verden, er det nødvendigt at etablere en passende retlig og reguleringsmæssig ramme. Denne ramme skal først og fremmest indeholde bestemmelser om databeskyttelse, retssikkerhed, forbrugerbeskyttelse og misbrug af Internettet til handlinger, der på internationalt plan betragtes som strafbare. Rammen bør imidlertid være fleksibel nok til hverken at begrænse leverandørens og kundens bevægelighed eller videreudviklingen af informations- og kommunikationsteknologierne.

12.3. ØSU er den internationale organisation, der har de bedste forudsætninger for at skabe en passende ramme, der balancerer mellem disse to krav. Det arbejdsprogram, der blev besluttet af ministerkonferencen i maj 1998 og konkretiseret af Det Almindelige Råd i september 1998, fortjener derfor EU's fulde støtte. Dette udelukker ikke, at OECD's arbejde kan yde et vigtigt bidrag til at finde løsninger inden for komplicerede sagsområder (f.eks. beskatning, forbrugerbeskyttelse, beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, fortrolighed, elektronisk underskrift).

12.4. Den amerikanske regerings forslag om at erklære Internettet for en frihandelszone og fritage alle digitalt leverede varer og tjenesteydelser fra told og andre afgifter må omhyggeligt undersøges af det internationale samfund. Den aftale om toldfritagelse, som blev indgået på WTO's anden ministerkonference i maj 1998, og som udløber ved udgangen af 1999, bør udgøre en tilstrækkelig prøveperiode.

12.5. Der er efter ØSU's mening særlige vanskeligheder med beskatningen af digitale tjenesteydelser. Hvis beskatningen skal være retfærdig, må ensartede transaktioner beskattes ens, hvad enten tjenesteydelserne leveres i fysisk eller elektronisk form.

12.6. Den såkaldte bit-afgift, en slags transaktionsafgift på den mængde data, der overføres til datanettene, anser ØSU for uhensigtsmæssig. En sådan afgift, som alene pålægges den elektroniske handel, ville begrænse dette mediums vækst- og beskæftigelsespotentiale og give mindre plads til privat initiativ og kreativitet.

12.7. Som fremhævet i ØSU's seneste udtalelse om elektronisk handel og indirekte beskatning, overvejer de europæiske og amerikanske myndigheder i tæt samarbejde med erhvervslivet at indføre skattepolitiske foranstaltninger inden for området elektronisk handel. Repræsentanter for handelsvirksomheder og alle andre sociale og økonomiske grupper, især forbrugerne og arbejdstagerne, bør inddrages i denne konsultationsproces. Der er bekymring for, at skattepolitiske foranstaltninger, som indføres uden hensyntagen til den globale sammenhæng, kunne have negative følger for de økonomiske resultater, investeringsniveauet og beskæftigelsessituationen (f.eks. udflytning af produktionen til andre lande, skabelse af et klima, der hæmmer investeringslysten, tab af konkurrenceevne). ØSU henviser i sin udtalelse til, at det er farligt at indføre punktvise løsninger for beskatningen af den elektroniske handel. Denne handelsform, som er et led i en gennemgribende omstrukturering af samfundet og virksomhedernes arbejdsmetoder, skaber nye problemer for alle beskatningsområder. Desuden er der for tiden en tendens til yderligere at hæve beskatningen af arbejdsfaktoren, hvilket fører til, at beskatningssystemerne bliver mere og mere uretfærdige.

12.8. I sin udtalelse har ØSU taget udførlig stilling til Kommissionens forslag og gjort opmærksom på nogle uoverensstemmelser og modsigelser.

Bruxelles, den 27. januar 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() ØSU's udtalelser om følgende emner: Agenda 2000's afsnit om landbrug - EFT C 407 af 28.12.1998; forslag til Rådets forordning (EF) om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte - EFT C 407 af 28.12.1998; forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for oksekød - EFT C 407 af 28.12.1998; forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter og forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordningen om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter - EFT C 407 af 28.12.1998; forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1766/92 om den fælles markedsordning for korn og ophævelse af forordningen om fastsættelse af standardkvaliteter for blød hvede, rug, byg, majs og hård hvede og forslag til Rådets forordning (EF) om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder - EFT C 407 af 28.12.1998; forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) - EFT C 407 af 28.12.1998.

() Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne, hvad angår anliggender under dets kompetence, af resultaterne af Verdenshandelsorganisationens forhandlinger om finansielle tjenesteydelser - EFT C 407 af 28.12.1998.

() ØSU's udtalelse om »Den internationale handel og miljøet« - EFT C 407 af 28.12.1998. Heri tog ØSU udførligt stilling til Kommissionens meddelelse (96/54) om dette spørgsmål.

() EFT C 40 af 4.2.1999.

() EFT C 153 af 28.5.1996, punkt 1.2.

() EFT C 407 af 28.12.1998.