DA Den Europæiske Unions Tidende C 195/54

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs UDTALELSE om »Ændret forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser«

KOM(2005) 334 endelig — 2003/0329 (CNS)

(2006/C 195/13)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 14. oktober 2005 under henvisning til EF-traktatens artikel 250 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Arno Metzler til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 28. april 2006.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 427. plenarforsamling af 17.-18. maj 2006, mødet den 17. maj, følgende udtalelse med 143 stemmer for og 4 hverken for eller imod:

Resumé og henstillinger

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg hilser initiativet velkommen som et skridt i den rigtige retning. Det forslag, der skal afgives udtalelse om, sigter på at forenkle nogle potentielt kontroversielle momsregler om tjenesteydelsens leveringssted og på at gøre dem mere gennemsigtige. Udvalget bifalder initiativet til ændring af det 6. momsdirektiv; det er et skridt i den rigtige retning i forhold til gennemførelsen af Lissabon-processen og de målsætninger, der er nævnt i direktivet om det indre marked. En velfungerende og konkurrencedygtig økonomi er forudsætningen for et velfungerende europæisk civilsamfund. Denne essentielle sammenhæng forudsætter anvendelse af sammenlignelige regler. Det ændrede forslag til direktiv må bifaldes, for så vidt som det forsøger at undgå konkurrenceforvridende bestemmelser gennem udvidelsen af princippet om beskatning på forbrugsstedet. Dette forudsætter imidlertid, som der efterfølgende er gjort rede for, at der parallelt hermed skabes relevante mekanismer, der gør det muligt også for små og mellemstore virksomheder at deltage i konkurrencen inden for Fællesskabet uden at være underlagt urimelige supplerende administrative byrder. Det kan overvejes at indføre en velfungerende »one-stop-shop«-mekanisme.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg gjorde allerede i sin udtalelse af 28. april 2004 opmærksom på, at momsen er sårbar over for svig, og foreslog, at der som alternativ udvikles et system, der muliggør en mere effektiv inddrivelse. I denne udtalelse blev den ulige behandling af borgere/forbrugere kritiseret på grund af manglerne i det gældende momssystem. Disse mangler skal afhjælpes hurtigt.

Fordrejninger af konkurrencen skal fjernes hurtigst muligt. De består f. eks. i, at en erhvervsdrivende kun kan tilbyde sine ydelser til en lavere pris på markedet, fordi der i et mellemled begås momssvig, og vedkommende derved skaffer sig selv en uberettiget prisfordel. Således stilles der også her et krav til de besluttende institutioner om at gribe ind, og det opfordrer udvalget dem udtrykkeligt til at gøre.

Babylonisk sprogforbistring er den indbyrdes handels og de fælles markeders endeligt. Anvendelsen af ensartet lovgivning forudsætter, at der er enighed om definitionen af den. Derfor opfordrer Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg til, at begrebsforvirringen fjernes. I den forstand er begrebet »fast ejendom«, der bl.a. er omhandlet i artikel 9, litra a) i det ændrede forslag, et godt eksempel på, at EF-Domstolen forsøger at afhjælpe problemet vedrørende forskellige definitioner i EU-medlemsstaterne. Det sker ved, at det forudsættes, at der ligger selvstændige begreber i fællesskabsretten til grund for det 6. momsdirektiv (jf. om begrebet »leje af fast ejendom«, dom af 16. januar 2003 i sagen C-315/00, Maierhofer).

Dette kræver også, at retsakter, der anses for nødvendige, gennemføres snarest muligt for at give lovgiverne mulighed for hurtigt at implementere disse i national momslovgivning. Det er imidlertid nok tvivlsomt, om dette direktiv realistisk set vil kunne være gennemført den 1. juli 2006.

Baggrund

1. Indledning

Med beslutningerne fra Lissabon har EU til hensigt inden for de kommende år at blive verdens mest konkurrencedygtige økonomi. Hvis dette mål skal nås, er det påkrævet, at EU og EU's medlemsstater kan fremvise en konsekvent, indbyrdes tilpasset og konkurrencedygtig lovgivning om skatter og afgifter. Frem for alt i kraft af det 6. momsdirektiv er momsen den mest harmoniserede afgift i EU, og alligevel eksisterer der barrierer og hindringer, der i betydeligt omfang begrænser handelssamkvemmet inden for Fællesskabet, hvilket Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har påpeget i sin udtalelse ECO/128 »Regler om beskatningsstedet for tjenesteydelser« af 28. april 2004 — direktivforslag af 23. december 2003.

Det foreliggende forslag til ændring af det 6. momsdirektiv ligger i forlængelse af direktivforslaget af 23. december 2003 og indeholder nye, indbyrdes sammenhængende bestemmelser vedrørende beskatningsstedet for tjenesteydelser til virksomheder (B2B) og for tjenesteydelser til private (B2C).

2. Historie

2.1 Lige siden det første og det andet EF-direktiv af 11. april 1967 har Fællesskabet sat sig som mål at ophæve de fiskale grænser mellem medlemsstaterne. For at virkeliggøre denne vision var der behov for at få fastlagt et ensartet beskatningssted. Anvendelse af det tilstræbte oprindelseslandsprincip ville føre til, at alle afgiftspligtige transaktioner inden for Fællesskabet udført af en økonomisk operatør i etableringsstaten ville blive beskattet dér. Således ville en vare, der f. eks. blev leveret fra Frankrig til en anden medlemsstat, i henhold til dette princip blive pålagt fransk moms efter den franske sats. Det samme ville gælde franske tjenesteydelser.

2.2 Anvendelse af oprindelseslandsprincippet ville imidlertid, hvis konkurrenceforvridninger skal undgås, have krævet indbyrdes tilnærmede momssatser i de enkelte medlemsstater. Frem for alt ville der dog have været behov for et internt clearingsystem, eftersom momsen udgør en betydelig del af de enkelte medlemsstaters afgiftsprovenu og af finansieringen af EU.

2.3 Af disse grunde besluttede EU at afstå fra anvendelse af oprindelseslandsprincippet i hvert fald gennem en længere overgangsperiode.

2.4 Ikke desto mindre træffes der fra Europa-Kommissionens side forskellige foranstaltninger til at styrke det økonomiske samkvem mellem EU15-medlemsstater og til at fjerne administrative hindringer og fjerne eller endda helst helt undgå forvridninger af konkurrencen, der især forårsages af anvendelse af forskellige afgiftssatser. Navnlig Rådet har tidligere gjort sit til, at forskellene blev fastholdt. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg støtter fremdeles Kommissionens samlede indsats for tilpasninger, der letter det indre markeds funktion.

3. De nye bestemmelsers formål

Som regel er det tjenesteydelsens leveringssted, der er afgørende for, hvor tjenesteydelsen pålægges moms. Eftersom den lovbestemte momssats i EU varierer fra 15 % til 25 %, er der på de områder, som der er fastsat regler for i det ændrede forslag, nærmest frit spil for en forvridning af konkurrencen mellem virksomhederne/skatteborgerne i EU, men også i forhold til erhvervsdrivende i tredjelande. EF-Domstolen henser i sin retspraksis i stigende grad til forbudet mod konkurrenceforvridning ved momsmæssig forskelsbehandling; i første række f.eks. mellem skattepligtige virksomheder og offentlige myndigheder. Således påpeger f. eks. EF-Domstolen i dom af 13. oktober 2005 i sagen C-200/04, Finanzamt Heidelberg mod iSt internationale Sprach- und Studienreisen GmbH, at det i den foreliggende sag er åbenlyst, at en supplerende betingelse for anvendelsen af artikel 26 i det 6. EF-direktiv ville kunne føre til ulovlig forskelsbehandling af de økonomiske operatører og ubestrideligt ville medføre forvridning af konkurrencen mellem dem, hvilket ville hindre direktivets ensartede anvendelse.

4. Ændret forslag til Rådets direktiv af 20. juli 2005

4.1 Generel bemærkning

Det ændrede forslag til Rådets direktiv af 20. juli 2005 (KOM(2005) 334 endelig) må betragtes som en af disse foranstaltninger. Et forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser af 23. december 2003 (KOM(2003) 822 endelig — 822/0329 (CNS)) var en forløber for dette ændrede forslag.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har taget stilling til dette direktivforslag i udtalelse af 28. april 2004. I denne udtalelse understregede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, at de nye bestemmelser langtfra levede op til Kommissionens generelle målsætning om forenkling. Udvalget lagde vægt på den opfattelse, at det i videst muligt omfang gjaldt om at indsnævre medlemsstaternes fortolkningsmæssige råderum i forhold til bestemmelserne samt skattemyndighedernes råderum til selv at træffe afgørelse. Frem for alt anser udvalget VIES-systemet for at være utilstrækkeligt som kontrolsystem i lyset af de vanskeligheder, man allerede i dag har med det.

4.2 Høringspapir

I mellemtiden er der blevet gennemført flere høringer om tjenesteydelsens leveringssted. Høringerne viste generelt, at bestemmelserne om tjenesteydelsens leveringssted burde revideres, eftersom de eksisterende bestemmelser anses for problematiske. Samtidig var der almindelig enighed om, at enhver ændring på området på den ene side skulle tage højde for skattemyndighedernes krav til kontrol og til de erhvervsdrivendes skattemæssige forpligtelser, men på den anden side også til princippet om, at momsen bør tilfalde forbrugslandet. Høringsdeltagerne fremhævede gentagne gange deres krav om, at der skal fastsættes regler, der kan håndteres i praksis, som ikke er for omkostningstunge, og som ikke hindrer handelssamkvemmet inden for Fællesskabet.

4.3 Den generelle regel i det ændrede forslag

4.3.1 Der skal skelnes skarpt imellem, hvorvidt en tjenesteydelse præsteres mellem to erhvervsdrivende (afgiftspligtige personer) (1) eller mellem en erhvervsdrivende og en ikke-erhvervsdrivende (ikke-afgiftspligtige personer) (2). Det foreliggende forslag sondrer nøje mellem behandlingen af de to tilfælde.

4.3.2 For leveringer af ydelser til afgiftspligtige personer bør den generelle regel med hensyn til fastsættelsen af leveringsstedet for ydelsen være baseret på det sted, hvor kunden er etableret, og ikke på det sted, hvor leverandøren har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed.

4.3.3 I det foreliggende dokument foreslås det at opretholde den generelle regel om, at det er leverandørens etableringssted, der er tjenesteydelsens leveringssted ved ydelser til ikke-afgiftspligtige personer. Den beslutning er taget, fordi en beskatning af tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige kunder i andre EU-stater ville medføre, at der blev pålagt den tjenesteydende erhvervsdrivende uforholdsmæssigt store administrative byrder som f. eks. momsregistrering i de pågældende EU-stater.

4.3.4 Så længe der ikke findes en mekanisme, der gør det muligt at opkræve afgiften i medlemsstaten uden urimelige administrative komplikationer, er det umuligt at gennemtvinge en beskatning af alle leverancer til ikke-afgiftspligtige personer på forbrugsstedet.

4.3.5 Alligevel er det nødvendigt på enkelte punkter at afvige fra grundreglen.

5. Direktivforslagets indhold (ændringer)

5.1 Afvigelser fra grundreglen

Mange af dem, der i EU har beskæftiget sig med emnet, støtter de foreslåede ændringer af beskatningsstedet for tjenesteydelser. Men der blev også fra forskellige sider fremsat krav om, at oprindelseslandsprincippet fortsat skulle gælde, og at de nuværende generelle bestemmelser skulle opretholdes.

5.2 De nye regler i detaljer

Efterfølgende skitseres kortfattet kun de ændringer, der er en konsekvens af dette direktivforslag:

5.2.1 Artikel 6 — Tjenesteydelser

— Der indsættes et stykke 6, der fastsætter, at tjenesteydelser, der præsteres mellem forretningsstederne, ikke behandles som tjenesteydelser i direktivets forstand.

5.2.2 Artikel 9d — Specifikke tjenesteydelser til afgiftspligtige personer

— Stykke 2 er nyt og fastsætter bestemmelser for leveringsstedet ved restaurant- og cateringydelser til skattepligtige personer ombord på skibe, fly eller tog under personbefordring. Leveringsstedet er afgangsstedet for befordringen.

For så vidt er der her taget højde også for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs ønske om at skabe klarhed.

— Ved tilføjelsen i stk. 3 defineres langtidsudlejning eller –leasing som en ordning ifølge en aftale, hvor det er fastsat, at løsøregenstande skal besiddes eller anvendes kontinuerligt gennem en periode på mere end tredive dage. Denne bestemmelses formål er på forhånd at undgå uoverensstemmelser (f. eks. udlejning af en personbil til en skattepligtig person til umiddelbar/-t brug/forbrug).

5.2.3 Artikel 9f — Specifikke tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer

— Ved ændring af stykke 1, litra c) og henvisning til artikel 9g, stk. 1, litra d) undtages fjernundervisning fra reguleringsområdet og underkastes særlige regler.

— Restaurant- og cateringydelser er nu omfattet af stykke 1, litra d) og beskattes således på det sted, hvor de rent faktisk leveres.

— I stykke 2 henlægges leverancen af restaurant- og cateringydelser under personbefordring ombord på skibe, fly eller i tog nu fiktivt til befordringens afgangssted. For så vidt er der taget hensyn til en opfordring, der fremkom under høringsproceduren.

— Ved langtidsudlejning af transportmidler til ikke–afgiftspligtige personer i mere end 30 dage er leveringsstedet det sted, hvor kunden er etableret, har sin bopæl eller normalt er bosiddende.

— Ved korttidsudlejning (f. eks. leje af en personbil i få dage) er leveringsstedet det sted, hvor transportmidlet stilles til rådighed. Også denne bestemmelse hilstes velkommen af flertallet af høringsdeltagerne.

5.2.4 Artikel 9g — Tjenesteydelser, der kan leveres på afstand til ikke–afgiftspligtige personer

— Denne artikel er blevet fuldstændig omskrevet. Leveringsstedet for de tjenesteydelser, der er opregnet i artikel 9g, stk. 1, er det sted, hvor kunden er etableret, har sin bopæl eller normalt er bosiddende. Denne bestemmelse fik under høringen overvejende en yderst kølig modtagelse i lyset af den uforholdsmæssigt store administrative byrde, der er forbundet med opfyldelse af momsforpligtelserne. Af samme grund blev kravet om indførelse af en »one-stop«-mekanisme anset for at være en forudsætning for bestemmelsen.

— Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg opfordrer til en endnu klarere definition af de tjenesteydelser, der skal være omfattet af denne artikel.

5.2.5 Artikel 9h — Tjenesteydelser leveret af en formidler til ikke–afgiftspligtige personer

— Ved ændringen præciseres det, at leveringsstedet for tjenesteydelser, der leveres af en formidler, er det sted, hvor hovedtransaktionen foretages i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 9a til 9g og 9i.

5.2.6 Artikel 9i — Tjenesteydelser til ikke–afgiftspligtige personer uden for Fællesskabet

— Her er der foretaget ændringer som konsekvens af overstregningerne i artikel 9g som nævnt ovenfor.

5.2.7 Artikel 9j — Undgåelse af dobbeltbeskatning

— Bestemmelserne for elektronisk leverede ydelser, teletjenester samt radio– og fjernsynsspredning, der leveres af en tjenesteyder etableret uden for EU, skal opretholdes uændret i fremtiden, for så vidt angår fastlæggelsen af leveringsstedet for disse tjenesteydelser. Det afgørende kriterium er altså stadig den medlemsstat, hvor den ikke-afgiftspligtige kunde er etableret eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udnyttes eller benyttes.

Eftersom de pågældende bestemmelser for fremtiden er omhandlet i artikel 9g og 9h, udgår de tidligere litraer h, j og l.

5.2.8 Artikel 22, stk. 6, litra b), i den version, der fremgår af artikel 28h — Udvidelse af oversigten

— Den påtænkte ændring af teksten i denne artikel fastsætter, at den oversigt med momsregistreringsnummer, som skal indsendes af enhver afgiftspligtig person, tillige skal omfatte visse beløb for omsætningen af tjenesteydelser. Det drejer sig i den forbindelse om øvrige ydelser til erhververe med momsregistreringsnummer, de beløb for omsætningen, der er nævnt i 5. led, og om de afgiftspligtige kunder, som personen har leveret af ydelser til på de i artikel 9, stk. 1, omhandlede betingelser.

5.2.9 Tekniske ændringer

Herudover drejer det sig i alt væsentligt om ændringer af teknisk karakter, hvorfor der henvises til punkt 2.12 i det ændrede forslags begrundelse.

6. Udvalgets egne forslag og bemærkninger

6.1 Tjenesteydelsens leveringssted ved levering af tjenesteydelser til afgiftspligtige personer

6.1.1 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder den planlagte udvidelse af reverse charge-mekanismen blandt de erhvervsdrivende, dvs. for så vidt angår tjenesteydelser præsteret mellem afgiftspligtige personer.

6.1.2 Forudsætningen er imidlertid, at reverse charge-mekanismen i enhver henseende kan bruges af de involverede personer uden problemer. Dette kunne være problematisk, såfremt den tjenesteydende erhvervsdrivende kunne overvælte vurderingen af omsætningens værdi i henhold til momsbestemmelserne, tjenesteydelsens leveringssted, afgiftspligten og momssatsen eller en mulig afgiftsfritagelse på kunden, uden at denne havde mulighed for at foretage en pålidelig kontrol af disse oplysninger.

6.1.3 Virksomhederne bør forskånes for yderligere forpligtelser med hensyn til indsendelse af erklæringer og oversigter. Det er absolut nødvendigt, at enhver erhvervsdrivende inden for EU får mulighed for en pålidelig afklaring af, om det er den i en anden EU-stat etablerede eller bosatte erhvervsdrivende/afgiftspligtige person, der som modtager af tjenesteydelsen er forpligtet til at anvende reverse charge-mekanismen på den pågældende transaktion. Et for vidtgående ansvar for den tjenesteydende erhvervsdrivende i tilfælde, hvor anvendelse af omvendt momspligt efterfølgende måtte vise sig umulig, vil skade systemet som helhed og føre til, at det ikke ville blive accepteret af de berørte parter.

6.2 Tjenesteydelser leveret til ikke-afgiftspligtige personer

6.2.1 Hvis en tjenesteydende erhvervsdrivende/afgiftspligtig person leverer tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer, er det på forhånd udelukket, at anvendelse af reverse charge-mekanismen kommer i betragtning. Dette vil betyde, at den erhvervsdrivende fra den anden EU-stat så i det øjeblik, hvor beskatningen på forbrugsstedet fandt anvendelse, vil skulle lade sig momsregistrere i tjenesteydelsesstaten og opfylde momsforpligtelserne i denne stat. For at minimere denne administrative byrde og dermed også begrænsningen af handelssamkvemmet inden for Fællesskabet er der behov for ubureaukratiske regler.

6.2.2 En momsregistreringspligt medfører betydelige ekstra byrder og omkostninger og fører i tvivlstilfælde til, at den afgiftspligtige erhvervsdrivende vil give afkald på at levere tjenesteydelsen. Dermed vil man imidlertid netop ikke opnå en åbning af det indre marked og konkurrencemæssig ligestilling mellem virksomhederne i alle EU's medlemsstater, men tværtimod vil EU-erhvervsdrivende, der ikke er etableret i den samme stat, være betydeligt ringere stillet end indenlandsk etablerede udbydere af tjenesteydelser. Med hensyn til fjernelse af handelshindringer er dette imidlertid ikke formålstjenligt. Af den grund vil en udvidelse af anvendelsesområdet for princippet om beskatning på forbrugsstedet til også at gælde ikke-afgiftspligtige personer kun være holdbar, hvis det foreslåede »one-stop-shop«-system fungerer hurtigt og problemfrit. Først da vil man kunne byde en erhvervsdrivende i givet fald at levere tjenesteydelser i alle 25 EU-medlemsstater uden mulighed for anvendelse af et reverse charge-system. Ellers vil der være fare for, at den modsatte effekt indtrådte, nemlig at de små og mellemstore virksomheder blev trængt ud af EU's indre marked.

7. Godtgørelsesprocedure for indgående moms

7.1 Det samme gælder forenklingen af momsforpligtelserne i forbindelse med godtgørelsesproceduren for indgående moms. De kendte problemer med godtgørelse for indgående moms fører især ved små beløb til, at den erhvervsdrivende må overveje, om det kan »betale sig« at indgive en anmodning til de udenlandske skattemyndigheder, eller om ikke det er langt billigere på forhånd helt at give afkald på den godtgørelse, den pågældende har ret til. Men dermed tilsidesættes i realiteten et grundlæggende princip i det 6. momsdirektiv, nemlig fradragsretten for indgående moms. Udvalget mener i den forbindelse, at der er behov for en betydelig øgning af visse staters indsats for en fuldstændig og ensartet momsopkrævelse.

7.2 Af samme grund må det sikres, at de forslag, som Kommissionen har udarbejdet i forbindelse med indførelsen af et »one-stop-shop«-system, implementeres, og at det kontrolleres, om de virker.

Bruxelles, den 17. maj 2006 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) »Afgiftspligtig« skal her forstås som en erhvervsdrivende, der skal betale moms af de tjenesteydelser, vedkommende leverer, og som i reglen kan fradrage moms for indgående ydelser.

(2) »Ikke-afgiftspligtig« skal her forstås som en ikke-erhvervsdrivende, som oftest en privatperson/slutforbruger, der ikke har pligt til at afgive momserklæring.