Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/25/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv"

(KOM(2003) 1 endelig - 2003/0001 (COD))

(2003/C 133/05)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 23. januar 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 80 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Eduardo Chagas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 13. marts 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 398. plenarforsamling af 26. og 27. marts 2003, mødet den 26. marts, følgende udtalelse med 97 stemmer for og 3 hverken for eller imod.

1. Baggrund

1.1. Kommissionen fremlagde den 13. januar 2003 et forslag til direktiv om fastsættelse af et effektivt og pålideligt system på fællesskabsplan til anerkendelse af beviser for erhvervskompetence, som er udstedt uden for Den Europæiske Union (EU), og som er beregnet til rekruttering af dygtige besætninger fra tredjelande til Fællesskabets skibe.

1.2. Allerede iværksatte foranstaltninger omfatter bl.a.:

- Rådets direktiv 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv(1)

- Rådets direktiv 98/35/EF(2) om ændring af direktiv 94/58/EF

- Konsoliderende direktiv 2001/25(3)

1.3. Ifølge den nuværende procedure skal en medlemsstat, når den ved påtegning anerkender et bevis, der er udstedt af et tredjeland, og efter at have verificeret, om tredjelandet overholder kravene i STCW-konventionen, give Kommissionen meddelelse herom. Desuden informerer Kommissionen de andre medlemsstater om den indgivne meddelelse, så der er mulighed for at rejse indsigelse.

1.4. Kommissionens nye direktivforslag falder i tråd med de forudgående direktivers målsætning, dvs. at fastsætte en specifik procedure samt kriterier for medlemsstaternes anerkendelse af beviser for erhvervskompetence, der er udstedt af tredjelande i overensstemmelse med de internationale krav til uddannelse og udstedelse af beviser i den internationale søfartsorganisations (IMO) konvention af 1978 (med senere ændringer) om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold.

1.5. Kommissionen fremsætter endvidere forslag om at bringe de eksisterende bestemmelser på linje med de internationale konventioner, der fastlægger sproglige krav for udstedelse af beviser til søfarende samt for kommunikation mellem skibet og myndighederne på land.

1.6. Kommissionens direktivforslag sigter mod at ændre direktiv 2001/25/EF med henblik på at:

- forbedre, styrke og forenkle den eksisterende procedure til anerkendelse af beviser, der er udstedt af tredjelande, ved at indføre et system for fællesskabsomspændende anerkendelse af tredjelande, der overholder STCW-konventionens minimumskrav.

- indføre specifikke procedurer til udvidelse af og inddragelse af den fællesskabsomspændende anerkendelse af tredjelandes beviser, samt løbende overvågning af tredjelandenes overholdelse af de relevante krav i STCW-konventionen.

- ajourføre direktivet hvad angår sproglige krav med henblik på udstedelse af beviser til søfolk og kommunikation mellem skibet og myndighederne på land på linje med de relevante krav i STCW-konventionen og den internationale konvention for sikkerhed for menneskeliv på søen af 1974 i ændret form (SOLAS-konventionen).

- skabe en specifik ændringsprocedure med henblik på at tilpasse direktivet til fremtidige ændringer i fællesskabsret.

2. Generelle bemærkninger

2.1. EØSU erkender, at der er behov for en procedure for anerkendelse af beviser for erhvervskompetence for søfolk, som er udstedt af tredjelande, således at skibsejere får mulighed for at ansætte søfolk, der har et sådant bevis, til at arbejde om bord på skibe, der fører en medlemsstats flag.

2.2. EØSU finder det positivt, at procedurens anvendelse er en ufravigelig betingelse for, at en ikke-EU-sømand kan ansættes på et EU-skib af hensyn til bevarelsen af sikkerheden til søs og beskyttelsen af havmiljøet.

2.3. EØSU er enig i, at der er behov for en ensartet anerkendelsesprocedure for bl.a. at sikre, at den administrative byrde holdes på et minimum, i overensstemmelse med det anvendte systems integritet. Anerkendelsen af et tredjeland efter forudgående evaluering af dets systemer for søfartsuddannelse og udstedelse af beviser lever op til kravene i STCW-konventionen.

2.4. EØSU finder det positivt, at Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed for at undgå dobbeltarbejde er tildelt en vigtig rolle med at sikre kvaliteten af godkendelsesprocedurerne. EØSU vil gerne understrege, at godkendelsesprocedurerne bør være grundige og dækkende, eftersom der er tale om en overordnet EU-dækkende anerkendelse af et tredjelands systemer og procedurer. For at sikre effektiviteten må der fremskaffes tilstrækkelige ressourcer af finansiel, menneskelig og teknisk art.

2.5. EØSU er enig i, at anerkendelsen af et tredjeland skal gælde i 5 år. Samtidig bemærkes det, at der er mulighed for at forlænge eller tilbagekalde anerkendelsen, således at det er muligt at reagere og handle over for uforudseelige ændringer af situationen i et tredjeland.

2.6. EØSU hilser de nye bestemmelser om sproglige krav for erhvervskompetencegivende beviser, der udstedes af medlemsstaterne, velkommen.

2.7. EØSU henleder Kommissionens opmærksomhed på de skadelige virkninger af at tillade søfolk fra tredjelande at tage hyre i ubegrænset omfang på skibe fra EU-medlemsstaterne. EØSU anerkender, at dette i visse tilfælde kan være nødvendigt, men mener, at manglen på en øvre grænse for antallet af udstedte beviser udgør en alvorlig trussel mod den fortsatte beskæftigelse af søfolk fra EU og mod opretholdelsen af medlemsstaternes søfartsekspertise.

2.7.1. EØSU opfordrer medlemsstaterne til sammen med arbejdsmarkedets parter at finde frem til en afbalanceret beskæftigelsesordning, som sikrer opretholdelsen af søfartsekspertisen i EU.

2.8. EØSU er skuffet over, at der i forbindelse med opdateringen af de nuværende procedurer for udstedelse af beviser til tredjelandsstatsborgere ikke er indføjet nogle sociale beskyttelsesforanstaltninger vedrørende deres ansættelse med det formål at sikre, at alle nyder samme beskyttelse under medlemsstaternes relevante nationale lovgivninger.

2.9. Dertil kommer, at til trods for den bekymring, der kom til udtryk i Kommissionens meddelelse om uddannelse og rekruttering af søfolk, specielt hvad angår behovet for at tiltrække unge EU-borgere til erhvervet, vil den eneste nye, konkrete foranstaltning have præcis den modsatte virkning, eftersom den gør det lettere for billigere besætninger fra tredjelande at få tilladelse til at arbejde på EU-skibe.

2.10. EØSU noterer sig med interesse, at Kommissionen vil behandle spørgsmålet om søfarendes arbejdsvilkår og sociale vilkår om bord på EU-fartøjer i kommende lovgivning. Dette kan være et positivt skridt i retning af at sikre rimelig behandling af alle søfarende på EU-niveau, uanset deres nationalitet.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Artikel 1, stk. 1

EØSU kan godkende forslaget om at indføje en henvisning til Regel I/2, stk. 1, og artikel VI, stk. 1 i STCW-konventionen, der kræver oversættelse af beviser og påtegninger, hvis originalsproget ikke er engelsk: "Hvis det anvendte sprog ikke er engelsk, skal (påtegningen) indeholde en oversættelse til dette sprog". Ligeledes går EØSU ind for, at påtegninger skal foretages i overensstemmelse med artikel VI, stk. 2, i STCW-konventionen. Disse to ændringsforslag bør vedtages i deres nuværende form.

3.2. Artikel 1, stk. 2

Denne ændring bør foretages for at sikre overholdelse af Regel 14, stk. 4, i kapitel V i SOLAS-konventionen, der fastsætter, at "Engelsk anvendes på broen som arbejdssproget for sikkerhedskommunikationer fra broen til land, med mindre de personer, der deltager i kommunikationen, taler et andet fælles sprog end engelsk."

3.3. Artikel 1, stk. 3, litra b)

Dette ændringsforslag bør vedtages uden yderligere ændringer, selv om der måske kunne argumenteres for en yderligere forlængelse af Kommissionens frist til at træffe beslutning om anerkendelse af et tredjeland. En forlængelse ville blot føre til forsinkelser i anerkendelsesprocessen og ville måske forårsage yderligere unødvendige risici. Derfor bør fristen som foreslået blive ved med at være tre måneder.

3.4. Artikel 1, stk. 3, litra d)

EØSU er enig i, at hvis IMO's komité for sikkerhed til søs efter at have udført sin evaluering ikke har kunnet konstatere, at det pågældende tredjeland overholder bestemmelserne i STCW-konventionen fuldt og helt, skal Kommissionen tage sin anerkendelse af det pågældende land op til revision i overensstemmelse med de gældende procedurer. I anerkendelse af, at der er behov for en vis fleksibilitet for at kunne foretage udskiftning af søfolk på skibe, foreslås en overgangsperiode på maksimalt 3 måneder.

3.5. Artikel 1, stk. 4

EØSU foreslår, at beslutningen om forlængelse af anerkendelse træffes senest tre måneder, før anerkendelsens gyldighed udløber. Kommissionens forslåede frist på en måned er for kort til, at rederiet på fornuftig vis kan planlægge og foretage en udskiftning af de besætningsmedlemmer, som ikke vil få forlænget gyldigheden af deres påtegnede beviser.

Det foreslås ligeledes, at medlemsstater, som agter at inddrage en anerkendelse, giver rederierne en passende frist, så de har mulighed for at foretage en udskiftning af de berørte besætningsmedlemmer. Der foreslås en frist på mindst tre måneder.

4. Konklusion

4.1. Med forbehold af ovenstående bemærkninger bifalder EØSU Kommissionens forslag.

4.2. EØSU er enig i, at det er ønskeligt at få et effektivt og pålideligt system på fællesskabsplan til anerkendelse af beviser for erhvervskompetence, som er udstedt uden for Den Europæiske Union, men er alvorligt bekymret over de fremtidige beskæftigelsesmuligheder for søfolk fra EU og bevarelsen af EU's søfartsekspertise.

4.3. EØSU støtter, at Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed efter planen skal bidrage til at sikre, at procedurerne overholdes, og anmoder Kommissionen om at påse, at der stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed på såvel medlemsstatsplan som EU-plan.

4.4. EØSU finder det positivt, at Kommissionen lægger vægt på uddannelse af søfarende med henblik på at bevare sikkerheden til søs og beskytte havmiljøet, men er bekymret over, at der ikke er truffet yderligere foranstaltninger for at sikre, at tredjelandsstatsborgere ikke udnyttes på skibe fra EU. EØSU opfordrer Kommissionen til at fremlægge yderligere lovgivning, som sikrer rimelig beskyttelse om bord på skibe, der anløber EU-havne.

Bruxelles, den 26. marts 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Rådets direktiv 94/58/EF af 22. november 1994 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (EFT L 319 af 12.12.1994, s. 28) - EØSU's udtalelse: EFT C 34 af 2.2.1994, s. 10.

(2) Rådets direktiv 98/35/EF af 25. maj 1998 om ændring af direktiv 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (EFT L 172 af 17.6.1998, s. 1) - EØSU's udtalelse: EFT C 206 af 7.7.1997, s. 29.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/25/EF af 4. april 2001 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (EFT L 136 af 18.5.2001, s. 17) - EØSU's udtalelse: EFT C 14 af 16.1.2001, s. 41.