DA    DA DA 
DA    DA  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15/7/2008 
SEK(2008)2282 
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
Ledsagedokument til 
 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, EUROPA-PARLAMENTET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
  
 FÆLLES PROGRAMMERING AF FORSKNINGSINDSATSEN: 
 
 Samarbejde om de fælles udfordringer giver større effekt 
   
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN  
 
{KOM(2008)468 endelig} 
{SEK(2008)2281} 
DA 2   DA 1. PROCEDURE OG HØRING AF BERØRTE PARTER  
1.1. Indledning 
Denne konsekvensanalyse tjener til underbygning af  det initiativ, der præsenteres i Europa-
Kommissionens meddelelse "Fælles programmering af forskningsindsatsen". Meddelelsen udgør 
et af fem politiske initiativer, som Kommissione n har planlagt i 2008 til opfølgning af grønbogen 
om ”Nye perspektiver på de t europæiske forskningsrum”, og vedrører navnlig dimensionen 
"Optimering af forskningsprogrammer og -priorit eringer". Fælles progra mmering er en proces, 
hvor medlemsstaterne frivilligt og på à la carte-basis deltager i formulering, videreudvikling og 
gennemførelse af fælles strategi ske forskningsdagsordener for et  særligt område eller emne.  
Dette kan indebære koordinering af eksisterende nationale programme r, iværksættelse af helt nye 
programmer, sammenlægning af ressourcer samt  overvågning og vurderi ng af resultaterne i 
fællesskab.  Målet er at udvide og forbed re det tværnationale samarb ejde samt koordineringen og 
integrationen af medlemsstaternes offentligt fi nansierede forskningsprogrammer inden for et 
begrænset antal strategiske områder og derved bidr age til, at de offentlige forskningsmidler i 
Europa udnyttes mere effektivt, så væsentlig e samfundsudfordringer bedre kan løftes. Den 
foreslåede fremgangsmåde går ud på at fremme fælles programmering gennem en politisk proces på højt plan, der styres af medlemsstater ne, og som giver fleksibilitet med hensyn til 
instrumenter, geometri og graden af programkoo rdinering og -integration. Fælles programmering 
er rettet mod offentlige forskningsprogrammer, dvs. samarbejde mellem offentlige organisationer indbyrdes snarere end offentlig-privat samarbej de, men erhvervslivet kan spille en rolle i 
gennemførelsen.. 
1.2. Støtte fra politisk ho ld og interesseparterne 
På det politiske plan er der gentag ne gange i løbet af de sidste 15 år  udtrykt klar stø tte til en øget 
og mere effektiv koordinering af  forskningsaktiviteterne i Eur opa: på forårstopmødet i 2008 
opfordrede Det Europæiske Råd Kommi ssionen og medlemsstaterne til at " fortsætte udviklingen 
af initiativer med henblik på fælles programme ring af forskning på områder, hvor det er 
hensigtsmæssigt, hvilket åbner mulighed for en mere strategisk og velstruktureret tilgang til 
iværksættelsen af nye fælles programmer og fæ lles indkaldelser af projektforslag fra udgangen 
af 2010 ". 
Også blandt de politiske beslut ningstagere, forskerne og borgerne er der bred enighed om, at de 
presserende fælles udfordringer, som Europa  står over for – bl.a. klimaændringer, 
energiforsyning, sikkerhed, sundhe d og den aldrende befolkning – må løftes i fællesskab på 
europæisk plan. Interesseparterne mener også, at forskningen har en central rolle at spille i 
indsatsen for at løfte disse udfor dringer, men føler, at det er nødvendigt med en fælles dagsorden 
og øget koordinering i Europa, for at forskni ngen kan yde et virkningsfuldt bidrag.  
DA 3   DA 2. PROBLEMSTILLINGEN  
2.1. Behovet for at styrke Europas evne ti l at løfte samfundsudf ordringer gennem 
bedre koordinering og fælles strategi sk målretning af offentlig F&U 
For at Europa kan løfte de samfundsudfordringer, det står over for, skal forskningssystemet være 
i stand til at frembringe resultater af den højes te standard. Imidlertid har Europa ikke været i 
stand til hurtigt at øge i nvesteringerne i forskning og må derfor  fortsætte bestræbelserne på at 
udnytte de knappe F&U-ressourcer bedre ved at i nvestere dem mere effek tivt og virkningsfuldt. I 
den forbindelse er det en vigtig opgave for den o ffentlige sektor at søge at opnå større udbytte af 
de offentlige F&U-investeringer. 
Der er mange muligheder for at gøre offentlig F& U mere effektiv og vir kningsfuld. En af de 
muligheder, der ikke er blevet udnyttet til fulde, og som rummer et stort ge vinstpotentiale, består 
i at tilrettelægge Europas offentlige F&U-inve steringer bedre gennem øget programsamarbejde 
og -koordinering på tværs af grænserne. 
Selv om medlemsstaterne i årenes løb har iværksat mange ordninger for at muliggøre et 
tværnationalt F&U-samarbejde, er det stadig så dan, at omkring 85 % af den civile offentlige 
F&U programmeres, finansieres,  overvåges og evalueres på na tionalt plan. Sammenlignet med 
andre strukturpolitiske områder som f.eks. ko nkurrence-, handels- og erhvervspolitik er F&U-
området stadig mindre integreret og koordineret i Europa.  
Som reaktion på dette problem er der i de senere år lanceret flere initia tiver på EU-plan med det 
formål at fremme koordineringen mellem de nationale offentlige forskningsprogrammer, herunder den åbne koordineringsmetode, ERA-N ET-ordningen for etablering af net mellem 
nationale og regionale forskningsprogramejere og -forvaltere samt udnyttelse af traktatens artikel 
169, som giver Fællesskabet mulighed for at delta ge i forsknings- og udviklingsprogrammer, der 
iværksættes af flere medlemsst ater. Finansieringsmæssigt er disse tiltag dog stadig yderst 
beskedne og har på grund af manglende strategisk  styring og støtte fra medlemsstaterne kun haft 
ringe held til at sikre en fuld programintegration. 
2.2. Behovet for en ny strategi 
Der er en stigende anerkendelse af , at der er brug for en ny strate gisk tilgang til koordinering af 
de offentlige F&U-programmer i Europa, der f okuserer på de områder, som kan bidrage med 
løsninger på Europas presserende samfunds udfordringer, og hvor koordinering kan gøre 
forskningen mere effektiv og virk ningsfuld. Tidligere forsøg på at  fremme fælles programmering 
er tydeligvis blevet hæmmet af manglende poli tisk engagement på højt plan i medlemsstaterne, 
mangel på tilstrækkelig og pålidel ig information om og indsigt i de forskellige videnskabs- og 
teknologiområders struktur og manglende fl eksibilitet i de an vendte instrumenter. 
Nu er tiden imidlertid inde til at lancere et nyt politisk initiativ for at fremme fælles 
programmering. Den bredere politiske kontekst har ændret sig, efterhånden som de fælles 
samfundsudfordringer klart er ry kket til tops på den politis ke dagsorden i de enkelte 
medlemsstater og på EU-plan, og i og med at omkostningerne ved den manglende koordinering 
træder stadig tydeligere frem. De samlede kr æfter må kanaliseres m od de fælleseuropæiske 
udfordringer, og for at dette ka n lykkes, kræves der fuld o pbakning fra medlemsstaterne. Ved 
udformningen af det nye initiativ bør der tages hensyn til interesseparternes synspunkter og tidligere erfaringer. 
DA 4   DA Det er vigtigt, at processen hen mod indførel se af fælles programmeri ng hverken styres for 
meget fra oven, med Kommissionen i førersædet , eller for meget fra neden, med manglende 
sammenhæng i strategi og fokus til følge. 
Processen bliver kun en succes, hvis medlemsstaterne sammen udpeger områder af fælles 
interesse, hvor vigtige samfundsudfordringer kan lø ftes mere effektivt i fællesskab. Navnlig må 
beslutningerne om, på hvilke områder fælles progr ammering kan have størst nytte, træffes på 
grundlag af passende kriterier, so m alle parter er enige i. Til anvendelse af sådanne kriterier i 
praksis er der brug for et solidt videngrundlag. Der må indsamles oplysninger om de eksisterende 
nationale og regionale programmer inden fo r forskellige områder, herunder om hvad 
programmerne dækker, og hvor der er huller,  overlapning eller manglende bredde og 
rækkevidde.  
Fremgangsmåden bør også bygge på princippet om "variabel geometri", dvs. fleksibilitet med 
hensyn til hvilke lande der deltager i de enkelte in itiativer. Ikke alle medlemsstater i et udvidet 
EU med 27 lande står over fo r de samme udfordringer.  
Endelig skal det være muligt at tilpasse indsatsen på  et givet område ved at udvælge de mest 
effektive instrumenter. 
2.3. Nærhedsprincippet og europæisk merværdi 
Fællesskabets ret til at handle på dette område er knæsat i en række artikler i traktaten, der 
vedrører forskningskoordinering og -samarbe jde mellem medlemsstaterne og Fællesskabet 
(artikel 165, 169, 171). Den fore slåede proces mod fælles pr ogrammering kan med god grund 
betragtes som nødvendig, fordi det er  usandsynligt, at målet kan opf yldes i tilstrækkelig grad ved 
mellemstatslige tiltag. Udvidelsen af sådanne tiltag er gået i stå i de senere år, og de fleste 
initiativer til multilateral program koordinering er truffet som led i fællesskabsforanstaltninger. 
Det er derfor ikke sandsynligt, at medlemsstaterne alene vil være i stand til at løse problemerne. 
Forslagets europæiske merværdi har bl.a. at gøre med den tværna tionale karakter af nogle af de 
centrale udfordringer (f.eks. klimaændringer), hvor  medlemsstaterne er nødt  til at handle samlet 
for at løse problemerne på tilfredsstillende vis. Desuden har forslaget potentiale for at give de offentlige F&U-programmer i Europa større rækkevidde og gennemslagskraft, idet det danner grundlag for at løfte fælles udfordringer sa mmen og udvikle fælles løsninger, overvinde 
hindringer såsom høje start- og driftsomko stninger inden for visse videnskabs- og 
teknologiområder, samle data og ekspertise, øge de videnskabelige, teknologiske og innovative 
virkninger, undgå overlapning mellem programmer i de forskellige lande, give programmerne 
større dybde og reducere program forvaltningsomkostningerne. 
DA 5   DA 3. MÅL 
3.1. Generelle politiske mål 
De generelle politiske mål for init iativet vedrørende fælles prog rammering er at styrke EU's 
kapacitet til at nå sine overordne de politiske mål og reagere på de  vigtige udfordringer, vi står 
over for i de kommende år:  
1) at bidrage til at nå målene fo r den reviderede Lissabon-strategi  
2) at sætte Europa i stand til at reagere mere effektivt på centrale samfundsudfordringer 
ved hjælp af forskning  
3) at bidrage til at nå målene for det europæiske forskningsrum. 
3.2. Specifikke mål :  
For at bidrage til gennemførelsen af disse gene relle politiske mål er det nødvendigt at gøre 
programmeringen af den offentlige forskning i Europa mere effektiv og virkningsfuld på områder, hvor vi står over for væsentlige samfundsudfordringer. De specifikke mål er således: 
1) at styrke koordineringen mellem de nationale offentlige forskningsprogrammer i EU på 
områder, der kan bidrage med løsninger på  vigtige samfundsproblemer, og hvor det er 
dokumenteret, at der kan opnås merværdi ved at  indføre en fælles tv ærnational strategi, 
og 
2) derved øge virkningen af  disse programmer, både de videnskabelige og teknologiske 
virkninger (videnskabelig topkvalitet, samme nlægning af ressourcer, data og ekspertise, 
tilvejebringelse af en kritisk masse, fremme  af programoptimering) og de økonomiske 
og samfundsmæssige virkninger. 
3.3. Operationelle mål: 
Med henblik på at opnå de ovennæ vnte forbedringer i virkning og effe ktivitet er de operationelle 
mål:  
1) at skabe en virkningsfuld proces, de r fremmer en mere strategisk tilgang til 
koordinering af nationale forskningspr ogrammer, som sigter mod at løfte 
samfundsudfordringerne i Europa 
2) at sikre, at denne proces og de fælles programmeringsinitiativer for den offentlige 
forskning, der bliver resultatet, i høj grad  støttes og styres af  interesseparterne 
3) gennem denne proces og brug af egnede instrumenter at fremme integration af 
offentlige forskningsprogrammer på tværs af grænserne og strukturerende virkninger, navnlig tilvejebringelse af en kritisk F&U-masse 
4) at skabe en proces, der gør det muligt at tilpasse indsatsen og udnytte de mest effektive 
instrumenter til fælles programmering samt tillader variabel geometri, dvs. fleksibilitet 
med hensyn til hvilke lande der deltager i de enkelte initiativer   
DA 6   DA 5) at sikre, at fælles initiativer baseres på ajourførte og korrekte opl ysninger om nationale 
og regionale programmeringsinitiativer 
6) at skabe større sammenhæng på tværs af politikker. 
4. DE FORSKELLIGE LØSNINGSMULIGHEDER  
Med henblik på at opfylde målene er der overv ejet fire løsningsmuligheder. De vigtigste 
forskelle mellem dem vedrører hovedsagelig to centrale aspekter: metoden til udvælgelse af 
områder for fælles programmering og udvalg et af gennemførelsesinstrumenter1. 
Under mulighed 1, "business-as-usual", udpeges emner for fælles programmering ad hoc og efter 
bottom-up-princippet af en række forskellige in teresseparter i medlemsst aterne. Gennemførelsen 
sker ved hjælp af et begrænset antal instrume nter (hovedsagelig ERA-NET-ordningen og artikel 
169) og koordineres løseligt. Desu den indtages en fleksibel holdning med hensyn til kritisk 
masse (for så vidt angår partnernes antal og relevans) og graden af  programintegration, der 
tilstræbes. 
Mulighed 2, "maksimal udnyttelse af artikel 169", har visse træk til fælles med mulighed 1, idet 
emner for fælles programmering udpeges af medl emsstaterne efter bottom-up-princippet, og 
gennemførelsen sker ved hjælp af de samme instrumenter (hovedsagelig ERA-NET-ordningen 
og artikel 169). Imidlertid adskiller denne løsningsmulighed sig fra den første ved, at der foreslås en proaktiv fremgangsmåde, hvor ERA-NET- og ERA-NET Plus-foranstaltninger under ERA-
NET-ordningen indgår fast som en forberedende  fase til foranstaltn inger efter artikel 169. 
Emnerne for fælles programmering skal være sammenfaldende med rammeprogrammet, så der 
sikres en systematisk overordnet horisontal polit iksammenhæng, og der vil b live lagt større vægt 
på kritisk masse og graden af programintegration. 
Hovedforskellen mellem mulighed 3, "EU-drevet strategisk styring", og de to foregående 
muligheder er, at den er strategisk snarer e end bottom-up-styret. Udgangspunktet er udpegning 
af væsentlige samfundsudfordringer og vurdering af behovet for en kritisk masse af offentligt 
støttet forskning inden for de respektive videns kabs- og teknologiområder. Det er EU, der fører 
an i gennemførelsen af disse strategiske vur deringer og i udpegningen af passende områder for 
fælles programmering. Det er også EU, der udvælger det mest egnede instrument blandt en 
bredere vifte af kendte EU-instrumenter. 
Mulighed 4, "en strategisk europæ isk proces" ligner mulighed 3 derv ed, at den også er strategisk 
og tager udgangspunkt i væsentlige samfundsudfordri nger, men der er en afgørende forskel med 
hensyn til, hvilken rolle henholdsvis EU og medl emsstaterne spiller. Under mulighed 4 er det 
medlemsstaterne (ikke EU), der udpeger em ner for fælles programmering. Det er også 
medlemsstaterne, der udvælger elle r udvikler de instrumenter, der egner sig bedst til de særlige 
forhold på de pågældende videnskabs- og te knologiområder (herunder også EU-instrumenter 
som ERA-NET-ordningen og artikel 168, 169, 170 og 171, metoder som SET-Plan og 
sikkerhedsforskning, etablering af nye europæis ke institutioner og/ell er nye ekspertisenet
2, 
initiativer i stil med Det Europæiske Forskni ngsråds og Euratoms, strukturfondene mv.). 
Kommissionen fungerer som formidler. Den har ansvaret for at aflægge rapport til Rådet for 
hvert trin i processen og for at evaluere proces sen som helhed og fremskri dtene inden for særlige 
områder.  
                                                 
1 Tabel 2 i den fulde rapport om konsekvensanalysen inde holder en oversigt over de fire løsningsmuligheder. 
2 Med finansiering af ikke blot integrationsaktiviteter, men også fælles forskning. 
DA 7   DA 5. KONSEKVENSANALYSE  
For hver løsningsmulighed er der vurderet en lang række virkninger, herunder graden af støtte og 
'styring' fra interesseparternes side, st rategisk fokus, str ukturerende virkning, 
politiksammenhæng, videnskabelige og teknologiske  virkninger og bredere samfundsmæssige 
virkninger3. Konklusionen af denne vurdering er, at den foretrukne løsningsmulighed er 
mulighed 4, "en strategisk europæisk proces".  
Mulighed 1, "business-as-usual", blev forkaste t på grund af mangelen på  strategisk fokus, den 
ringe strukturerende effekt, de n negative indflydelse på den horisontale politiksammenhæng og 
de ringe samfundsmæssige virkninger. Mulighed 2, "maksimal udnyttelse af artikel 169", blev 
forkastet på grund af mangelen på strategisk  fokus, "universalmetode"-tilgangen, og den 
begrænsede strukturerende  effekt. Mulighed 3, "EU-drevet stra tegisk styring", der har et stort 
virkningspotentiale, blev forkaste t på grund af de risici, den i ndebærer: det er nemlig meget 
sandsynligt, at den ikke vil blive støttet af intere sseparterne, hvilket vil have negative følger for 
dens strategiske fokus, strukturerende virkning og samfundsmæssige virkninger. Desuden er det 
usandsynligt, at EU alene vil have tilstræ kkelig detaljeret viden om medlemsstaternes 
forskningsprogrammer til at kunne foreslå pa ssende emner og instrumenter til fælles 
programmering. 
Mulighed 4, "en strategisk eur opæisk proces", nyder størst opba kning blandt interesseparterne, 
der er enige om, at der er behov for at fastlægge strategiske forskningsdagsordener og 
gennemføre dem på en koordineret måde, sæ rlig med henblik på at løfte fælles 
samfundsudfordringer; at et pa rtnerskab, der kombinerer en frivillig, bottom-up-metode med 
strategisk styring fra oven er nødvendig for at si kre fleksibilitet og mulighed for tilpasning til 
særlige programforhold; at nærh edsprincippet og principperne om  variabel geometri og reel 
europæisk merværdi skal respektere s; og at en tilgang baseret på én  universalmetode for alle ikke 
vil fungere. 
Den foreslåede proces for valg af emner og in strumenter til fælles pr ogrammering og den klare 
opbakning fra interesseparterne bety der tilsammen, at mulighed 4 give r den bedste garanti for, at 
der kan opnås de størst mulige samlede systemstr ukturerende virkninger. Dette vil skabe ideelle 
betingelser for at høste det fulde vide nskabelige og teknologiske udbytte af fælles 
programmering, herunder: 
• overvinde adgangsbarrierer 
• sikre Europadækkende programoptimering  
• opnå videnskabelig topkvalitet 
• løfte fælles udfordringer i fælless kab, udvikle fælles, standardiser ede løsninger, tale med én 
stemme 
• indlede projektsamarbejde på tværs af grænserne (der i sig selv indebærer en række fordele, 
såsom sammenlægning af data  og ekspertise, hurtig formid ling, forskermobilitet og 
-uddannelse på tværs af grænserne og øgede  videnskabelige, teknologiske og innovative 
virkninger) 
• reducere medlemsstaternes omkostninger til forvaltning af integrerede programmer 
                                                 
3 Tabel 3 i den fulde rapport om konsekvensanalysen indeholder en oversigt over disse virkninger. 
DA 8   DA • forbedre ikke-integrerede programmer og 
• øge ansvarligheden og åbenheden i de offentlige forskningsprogrammer. 
For erhvervslivet består fordelene bl.a . i 'åben innovation', hurtig formidling af 
forskningsresultater, udvikling af fælles, standa rdiserede løsninger, bedre adgang til offentlig 
forskningsstøtte, lettere udformni ng af fælles offentlig-private st rategiske forskningsdagsordener 
og hurtigere horisontal politikkoordinering. 
I sidste ende omsættes disse fordele for videns kab og teknologi i et hø jere samfundsmæssigt 
udbytte af de offentlige forskningsinvesteringer,  hvilket betyder højere økonomisk vækst, øget 
konkurrenceevne og højere beskæftigelse samt hurtigere og bedre løsninger på sociale og 
miljømæssige problemer. 
Af disse grunde er mulighed 4, "en strategisk  europæisk proces", den foretrukne løsning. 
6. RISICI OG RISIKOREDUCERENDE FORANSTALTNINGER  
Der er forskellige risici forbundet med den foretrukne mulighed. De vigtigste er, at det 
nødvendige politiske engagement ikke kommer til udtryk i praksis. 
Selv om denne risiko synes mindre nu end tidligere (på grund af den stigende erkendelse i 
medlemsstaterne af de samfundsudfordri nger, Europa står over for, af de 
videnskabelige/teknologiske og samfundsmæssige omkostninger ved manglende koordinering og 
af de videnskabelige/teknologiske og samfunds mæssige fordele ved fælles programmering), er 
den foreslåede politiske proces og så udformet specifikt med henblik på at reducere denne risiko. 
Der foreslås en politisk proces på højt plan, de r hviler helt og holdent på medlemsstaterne, og 
hvor Kommissionens tjenestegrene varetager en formidlende rolle. Processen giver Rådet en 
vigtig og vedvarende rolle, idet det skal: 
• bede medlemsstaternes forskningsministre udnævne personlige repræsenta nter til en ad hoc-
gruppe på højt plan, der skal udpege pa ssende områder for fælles programmering  
• overvåge processen på årsbasis (ved hj ælp af obligatorisk årlig rapportering fra 
Kommissionen) og 
• tage processen op til fornyet vurdering efter tre år. 
Den foreslåede proces er evidensbaseret og bygger på en dybtgående strategisk analyse af de 
relevante videnskabs- og teknologiområder, så man sikrer, at der kun iværksættes fælles 
programmeringsinitiativer, der er gennemførlig e i praksis. Desuden er den foreslåede 
fremgangsmåde kendetegnet ved fleksi bilitet i valget af instrumenter4, variabel geometri og 
fleksibilitet med hensyn til, hvor høj en grad af programintegrati on der tilstræbes (delvis cyklus, 
fuld cyklus). 
Andre risici er institutionel in erti og mangel på det nødvendige  evidensgrundlag. Der er dog 
opstillet passende strategier, de r skal reducere disse risici. 
                                                 
4 Samtlige offentlige forskningsinstrumenter (nationale og regionale forskningsprogrammer, mellemstatslige 
forskningsorganisationer og -samarbejdsordninger, fo rskningsinfrastrukturer, mobilitetsordninger …) bør 
udforskes og udnyttes i gennemførelsen af de enkelte fælles programmeringsinitiativer. 
DA 9   DA Sammenfattende går den vigtigste ri sikoreducerende strategi bag de n foreslåede proces ud på at 
følge en bedre reguleringspraksis: dvs. samarb ejde tæt og i åbenhe d med medlemsstaterne, 
respektere nærhedsprincippet og principperne om europæisk merværdi  og proportionalitet, 
udforme og iværksætte konkrete initiativer på grundlag af et omfattende, pålideligt 
evidensgrundlag og sikre ansvarlighed og åbe nhed i processen ved hjælp af ordentlige 
overvågnings- og evalueringsordninger. 
7. EVALUERING OG OVERVÅGNING  
Der er også truffet passende forhol dsregler til at sikre overvågning og evaluering. De består i, at 
Kommissionen aflægger rapport til Rådet efter hv er fase af den fælles programmering og tager 
processen op til en grundig nyvurdering efter tre år. Der vil også ske en jævnlig overvågning og evaluering af resultaterne i forhold til SMART-målene inden for hvert enkelt område, der er omfattet af fælles programmering. 
Desuden vil der blive skabt øget åbenhed omkr ing samarbejdet og koordineringen af nationale 
og regionale forskningsprogrammer ved, at de r udvikles et særligt modul til ERAWATCH-
webtjenesten.