Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om en revideret EF-ordning for tildeling af et miljømærke« () (97/C 296/12)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 8. april 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Joop Koopman til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. juni 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 347. plenarforsamling af 9. og 10. juli 1997, mødet den 10. juli 1997, med 66 stemmer for og 9 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I december 1996 offentliggjorde Kommissionen sit længe ventede forslag til en revision af Rådets forordning (EØF) nr. 880/92 om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke. I begrundelsen henvises der til visse vanskeligheder med gennemførelsen af forordningen. For at øge effektiviteten og gennemsigtigheden foreslås der ændringer som tager sigte på at forbedre tilgangen, metoderne og arbejdsprocedurerne i overensstemmelse med forordningens artikel 18.

1.2. Kommissionen nævner i sin analyse de vanskeligheder som efter dens opfattelse har været skyld i at ordningen kun gør meget langsomme fremskridt:

(i) Producentorganisationernes modvilje mod at acceptere at deres medlemmer konkurrerer indbyrdes på »miljøvenlighed«;

(ii) Forskelle i markedsvilkårene inden for EU;

(iii) Lav synlighed for forbrugerne;

(iv) Eksistensen af nationale ordninger;

(v) Besværlige procedurer for så vidt angår fastsættelse af kriterier;

(vi) Mulige handelsforvridninger;

(vii) Omkostningerne i forbindelse med tildelingen.

ØSU tager stilling til disse forhold når det behandler Kommissionens forslag til forbedring af ordningen.

1.3. Dette er ikke et nyt emne for ØSU, som har givet udtryk for sit syn på det oprindelige forslag i en enstemmigt vedtaget udtalelse (). ØSU har også fremsat talrige forslag om ordningens fremtid i andre nylige udtalelser. Disse forslag er indeholdt i punkt 2.7 »Bæredygtigt forbrug« i udtalelsen om Kommissionens meddelelse om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998) () og i punkt 4.4.3 »Nye miljøpolitiske instrumenter, herunder miljømærkningsordninger« i udtalelsen om Den internationale handel og miljøet (). Den foreliggende udtalelse vil referere til disse udtalelser.

1.4. Da ØSU desuden fungerer som sekretariat for det rådgivende Forum Ecolabel, har det udviklet et godt indblik i miljømærkeordningen og alle involverede aktørers bidrag. Ved udarbejdelsen af denne udtalelse har ØSU også draget nytte af diverse inputs fra de kompetente organer, Det Europæiske Miljøagentur og de europæiske interessegrupper.

2. Generelle bemærkninger

2.1. I betragtning af den korte tid forordningen har været i kraft, er ØSU af den opfattelse at udviklingen af antallet af vedtagne kriterier for produktgrupper og antallet af tildelte miljømærker ikke bør vurderes negativt. Den tyske »Blå Engel« (1977) og »Nordisk svane« (1989), som nu er anerkendte på deres hjemmemarkeder og i et vist omfang også i udlandet, stod i begyndelsen over for lignende skuffelser og tilbageslag. De var også »langsomme startere«.

2.2. ØSU er tillige af den opfattelse at det forhold at medlemsstaterne næsten samtidig med at EF-ordningen blev lanceret, indførte en række nationale miljømærkeordninger, har været medvirkende til EF-ordningens beskedne start. Dertil kommer dens nødvendigvis mere komplicerede organisationsstruktur, som blev udtænkt for at efterkomme medlemsstaternes ønske om at deltage aktivt i projektet. Men ifølge de seneste oplysninger fra Kommissionen har miljømærkeordningen ved udgangen af marts 1997 tildelt 27 tilladelser til 14 producenter for i alt 108 produkter. Disse kendsgerninger kan sammen med de statistiske oplysninger Kommissionen giver i sit forslag, være et tegn på at ordningen nu vinder frem.

2.3. Til dels på grund af de handelsbarrierer som kan blive konsekvensen af de nationale ordninger, er ØSU overbevist om at miljømærkningens fremtid er afhængig af at EF-ordningen strammes op. For at opnå dette bør der gøres en indsats for at fremme harmoniseringen af kriterierne for disse nationale miljømærkeordninger så meget som muligt ().

2.4. En heldig gennemførelse af EU's miljømærkeordning er også af stor betydning da den er det eneste produktrelaterede og efterspørgselsstyrede frivillige instrument til fremme af bæredygtigt forbrug.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Indførelsen af et differentieret mærke

3.1.1. Kommissionen anfører at industriens organisationer generelt tøver med at støtte miljømærkeordningen da den ansporer til konkurrence (udelukkende på produktets miljøeffekt). Derimod kan det udmærket forholde sig således at individuelle virksomheder der søger konkurrencefordele, vil være interesserede i miljømærket. Kommissionen henviser også til de forskellige markedsstrukturer for mange produktgrupper i medlemsstaterne og bemærker at vilkårene for tredjelandes producenter er mærkbart forskellige fra de vilkår der er fremherskende i EU. Disse overvejelser har fået Kommissionen til at konkludere at det ofte ikke vil være muligt at opstille ensartede kriterier.

3.1.2. For at løse disse problemer foreslår Kommissionen at der indføres et differentieret mærke baseret på forskellige (fleksible) kriterier for hvert af den pågældende produktgruppes miljøaspekter. Der må opstilles tilstrækkeligt strenge kriterier for disse forskellige aspekter for at sikre mærkets integritet således at de basale krav opfyldes.

3.1.3. Først og fremmest må det understreges at baggrunden for opstillingen af EU-miljøkriterier for produktgrupper er ønsket om at nedbringe deres miljøeffekt inden for Den Europæiske Union. Dette indebærer at valget af de miljøaspekter for hvilke der skal opstilles kriterier, og disse kriteriers stringens bør afspejle miljøvilkårene inden for EU. Det kan derfor vise sig at være umuligt at medtage producenter fra tredjelande, som måske arbejder under ganske andre miljøvilkår og under en ganske anden lovgivning ().

3.1.4. For det andet kan man tvivle på om disse vilkår (herunder forbrugernes forventninger om højere miljøstandarder) i EU's medlemsstater er så forskellige at de kræver nationale strategier hvad angår opstillingen af kriterier (fastlæggelse af forskellige standarder), især da det indre marked vil øge harmoniseringen af de økonomiske vilkår og miljøpolitikken i EU.

3.1.5. For det tredje kan der sættes spørgsmålstegn ved Kommissionens optimistiske opfattelse at producenternes modvilje mod at konkurrere på miljøvenlighed vil blive svækket hvis der indføres et differentieret mærke. Det er ganske vist rigtigt at et differentieret mærke giver producenterne mere fleksibilitet når de skal opfylde kriterierne, men dets konkurrenceeffekt er slet ikke klar, især på grund af et sådant mærkes iboende mangel på gennemsigtighed.

3.1.6. Det er i høj grad tvivlsomt om indførelsen af et differentieret mærke vil fjerne de indvendinger som producenterne har mod EU's miljømærkeordning. Hidtil er der ikke noget tegn på at producenterne eller deres organisationer indtager en positiv holdning til et gradueret mærke.

3.1.7. Ganske vist ville en sådan ordning give de myndigheder der opstiller normerne, mere fleksibilitet idet den tillader flere nuancer end »enten/eller«-ordningen. Men det er ikke sandsynligt at en sådan frihed vil være særlig tilfredsstillende for myndighederne da den på grund af producenternes forskellige (nationale) interesser vil give anledning til diskussioner om hvilke kriterier der derefter skal tages op. Endvidere må man være opmærksom på det indbyggede pres for et lavere udgangspunkt i en differentieret ordning.

3.1.8. Endelig er det tvivlsomt om forbrugerne vil sætte pris på et større udvalg af forskellige »blomsterbuketter«. Det vil blive meget vanskeligt at forklare de forskellige mærkers relevans og betydning. Forbrugerne vil derfor stå over for et problem når de skal vælge mellem mærker som giver forskellige »karakterer« for forskellige miljøaspekter. Endvidere bryder forbrugerne sig generelt ikke om at skulle bruge megen tid på at vurdere information når de skal købe en vare () trods deres interesse i information om specifikke miljøeffekter og miljøets tilstand generelt.

3.1.9. Det er sandt at forbrugerne bruger mere tid til at vælge »det bedste køb« når der er tale om varige forbrugsgoder. Men normalt vil de i det mindste have en forestilling om det pågældende produkts relevante egenskaber (egnethed). Og selv da, som alle forbrugerorganisationer ved, kræver det stor dygtighed og en stor indsats at forsyne forbrugerne med forståelig og relevant information om sammenlignende undersøgelser af sådanne produkter - en metode som er analog med den der anvendes ved udarbejdelsen af et differentieret miljømærke.

3.1.10. I sidstnævnte tilfælde forværres forbrugernes problemer fordi de normalt vil være langt mindre fortrolige med produktets miljøkvaliteter og endnu mindre i stand til at udtrykke en præference. Forbrugerne vil derfor ikke tage sig tid til at fordøje informationen på mærket, som de måske hverken forstår særlig godt eller overhovedet behøver for at kunne træffe en afgørelse om købet. Det er derfor forståeligt at forbrugerorganisationer har givet udtryk for deres modstand mod indførelsen af et differentieret mærke.

3.1.11. Af samme grunde har industrivirksomheder deres tvivl om et differentieret mærke da det har visse mangler som kommunikationsmiddel på markedet.

3.1.12. Det er derfor forståeligt at et differentieret mærke ikke er kommet til at virke noget steds i verden.

3.1.13. Af alle disse grunde tror ØSU ikke at et gradueret mærke vil være et egnet middel til at ændre industri og handelsvirksomheders tøvende holdning over for ordningen. ØSU tror snarere at der kan foretages tilstrækkelige tilpasninger inden for den nuværende »enten/eller«-ordning således at den bliver betydeligt mere tiltrækkende for disse virksomheder.

3.1.14. På grund af alle de mulige risici opfordrer ØSU Kommissionen til, hvis den ikke skulle være tilbøjelig til at følge rådet om at opgive den nye strategi, i det mindste først at undersøge om producenter og detailhandlere (som måske føler et ansvar for at hjælpe forbrugeren med at fortolke informationen) virkelig foretrækker en (slags) gradueret ordning frem for den nuværende »enten/eller«-ordning og derfor vil være mere tilbøjelige til at deltage i en sådan ordning.

3.1.15. Skulle det vise sig at være tilfældet, foreslår ØSU at Kommissionen lader en sådan ordning afprøve på forhånd inden den forelægger definitive forslag. Resultatet af en sådan afprøvning kan meget vel udvise visse variationer inden for medlemsstaterne selv om det mærke som vælges i sidste ende, bør have samme design over hele EU. ØSU foreslår også at Forbrugerudvalget inddrages i denne forudgående afprøvning (se tillige artikel 7).

3.2. Forholdet mellem EF-ordningen og de nationale ordninger

3.2.1. ØSU er enig med Kommissionen i at nationale mærker i fremtiden kun skal gælde produktgrupper for hvilke der ikke gælder specifikke kriterier for tildeling af EU-mærket. Det foreslår dog at ændre »er opstillet« til »er blevet opstillet« (artikel 11, stk. 1.) (). For ØSU er det afgørende at der efter fem år med den nye forordning ikke længere er nogen produkter på markedet med et nationalt miljømærke såfremt der eksisterer et EU-miljømærke. En sådan tilpasning ville gøre det muligt at have nationale mærker på markedet i den (undertiden lange) periode mellem meddelelsen af mandatet til at udvikle kriterier for en bestemt produktgruppe og Kommissionens offentliggørelse af disse kriterier (artikel 5, stk. 3). Det må endvidere erkendes at denne bestemmelse kun gælder de såkaldte koordinerede ordninger da medlemsstaternes regeringer ikke er ansvarlige for andre eksisterende uregulerede mærker. ØSU henstiller at Kommissionen klargør den nøjagtige betydning af dette stykke. Der kunne dog gøres en undtagelse for vedtagelse af (strengere) nationale kriterier i de koordinerede ordninger for at bekæmpe miljøproblemer som er af ægte national betydning. En sådan undtagelse anses for rimelig eftersom TBT og SPS-aftalerne () under visse vilkår også tillader opstilling af nationale normer. Hvad angår nødvendigheden af sådanne nationale mærker bør bevisbyrden påhvile de nationale miljømærkemyndigheder. Det forventes ikke at en sådan undtagelsesordning vil blive anvendt særlig meget.

3.2.2. Da Kommissionen kun er indstillet på at yde et beskedent finansielt bidrag, foreslår den at der kun opstilles kriterier for et meget begrænset antal produktgrupper (). Dette vil dog næppe forbedre logoets synlighed, men tværtimod reducere dets andel i den koordinerede miljømærkeordning, hvilket ville være endnu værre. Denne uheldige tendens kunne man vende ved f.eks. at støtte det prisværdige initiativ som flere nationale ordninger har taget til harmonisering af kriterierne for særlige produktgrupper og således skabe yderligere EU-kriterier. ØSU ønsker at understrege at det må foretrækkes at harmonisere kriterierne frem for at indføre en ordning med gensidig anerkendelse af (ikke-harmoniserede) kriterier.

3.2.3. At der findes ukoordinerede nationale (private) ordninger, volder bekymring og er et problem som Kommissionen også gør opmærksom på. ØSU hilser derfor Kommissionens forslag om at tillade detailhandlere at ansøge om miljømærket for produkter der markedsføres med deres eget varemærke velkommen (artikel 6, stk. 1) da det kan lokke dem til at opgive deres eget logo og deltage i enten den officielle nationale ordning eller EU-ordningen. ØSU opfordrer indstændigt Kommissionen til at bekræfte at en-gros-varemærker også kan være omfattet af ordningen.

3.2.4. Udbredelsen af private mærker og andre miljøpåstande bør bekæmpes energisk. Disse uregulerede mærker forvirrer forbrugerne, og deres påstande er af og til vildledende. De skader derfor udviklingen af EU-miljømærket og de nationale miljømærker der indføres i de ansvarlige organers regi.

3.2.5. For at sætte de nationale myndigheder bedre i stand til at bekæmpe vildledende miljøpåstande henstiller ØSU at Kommissionen - i samarbejde med det udvalg der foreslås i artikel 13 - grundigt undersøger gældende lovgivning og adfærdskodekser om vildledende reklamer med henblik på at vurdere behovet for ændringer i overensstemmelse med medlemsstaternes forskellige lovgivningsmæssige og institutionelle strukturer.

3.3. EF-ordningens organisationelle opbygning

3.3.1. Forholdet mellem EMO () og Kommissionen

3.3.1.1. ØSU kan tilslutte sig Kommissionens forslag om at fremme oprettelsen af en privat international sammenslutning af kompetente miljømærkeorganer () som skal opstille og ajourføre miljømærkekriterierne og de hertil svarende vurderings- og kontrolkrav samt koordinere de ansvarlige organers aktiviteter. ØSU er kommet frem til dette synspunkt da det erkender at der ikke findes noget gennemførligt alternativ til dette kommissionsforslag.

3.3.1.2. Under forberedelsen af denne udtalelse har ØSU undersøgt muligheden af at betro Det Europæiske Miljøagentur (EMA) det endelige ansvar for opstillingen af kriterierne. Det har opfordret direktøren for EMA til at udtale sig om denne tanke. Direktøren er af den overbevisning at opstillingen af kriterier, som er en administrativ opgave, ville hindre ham i at udføre hans egentlige opgave, som består i at indsamle og udbrede information om miljøet. ØSU erkender derfor at EMA ikke er et muligt alternativ til EMO.

3.3.1.3. Kommissionen fortjener ros for at have »trukket sig« fra gennemførelsen af ordningen da erfaringen har vist at ordningen (også) er sårbar på grund af Kommissionens førerposition. Denne flytning af ansvarsområder til EMO er så meget mere hensigtsmæssig som følsomheden hvad angår handelsforvridninger er øget (). Endnu en fordel ved oprettelsen af EMO er at den kan føre til yderligere harmonisering af nationale ordninger (jf. tillige punkt 3.2.2).

3.3.1.4. På et uofficielt møde mellem de kompetente organer og regeringsembedsmænd til drøftelse af forslaget (den 29. og 30. maj 1997) gav flere delegationer imidlertid udtryk for at de på dette tidspunkt ville foretrække at Kommissionen fik det endelige ansvar for vedtagelsen af kriterierne.

Følgende argumenter blev fremført til støtte for dette synspunkt:

- Kommissionen har autoritet til om nødvendigt at forsvare de vedtagne kriterier;

- Kommissionen har kompetence til at forhandle i en europæisk og international sammenhæng;

- »Ownership«-følelsens betydning (ansvarsfølelse for det organ, der skal oprettes) og de finansielle konsekvenser.

ØSU er af opfattelse at disse anliggender ikke skal tages for let, og det opfordrer Kommissionen til at finde egnede løsninger på disse problemer.

3.3.1.5. Den konkrete ansvarsfordeling lader stadig meget tilbage at ønske. Forslaget tager f.eks. ikke noget hensyn til spørgsmålet om erstatningsansvar for skader som kan pålægges af domstolene som følge af EMO-afgørelser. ØSU er af den opfattelse at Kommissionen bør holde EMO skadesløs for skader som kan opstå som følge af at EMO opfylder det mandat den har fået af Kommissionen.

3.3.1.6. Desværre indeholder forslaget heller ikke en entydig ansvarsfordeling mellem Kommissionen og EMO for så vidt angår indførelsen af nye kriterier. Ganske vist opstiller EMO miljømærkekriterierne, men de træder ikke i kraft før Kommissionen har forsikret sig om, at betingelserne i det pågældende mandat er imødekommet. I henhold til bilag IV skal mandatet specificere de proceduremæssige principper der skal følges i forbindelse med opstillingen af miljømærkekriterierne. I henhold til forslagets artikel 5, stk. 2, består Kommissionens ansvar i at vælge en produktgruppe og at kontrollere at de proceduremæssige principper i bilag IV er overholdt.

3.3.1.7. Men ifølge forslagets punkt 32 skal Kommissionen også kontrollere at EMO's opgaver udføres i overensstemmelse med forordningen. Desuden ser den deri en parallel til »den nye fremgangsmåde« for europæisk teknisk standardisering (punkt 33).

3.3.1.8. ØSU anser især denne henvisning til »den nye fremgangsmåde« for uheldig. På grund af »den nye fremgangsmådes« målsætninger og ambitioner fremmer den først og fremmest en national approach. Endvidere er standardisering (CEN) og miljømærkning (EMO) fundamentalt forskellige begreber. Mens det første er teknisk, er det andet selektivt og et politisk redskab. Derfor er CEN-modellen og -procedurerne ikke egnede for EMO.

3.3.1.9. ØSU er overbevist om at Kommissionens opgave bør bestå i at opstille og fastsætte de egentlige spilleregler og at sikre ensartede vilkår. Hverken mere eller mindre. Det mener derfor at Kommissionens interesser er tilstrækkeligt sikrede i og med at den er medforfatter til EMO's mandat, og at den kontrollerer om EMO har overholdt de proceduremæssige principper i bilag IV. For at sikre tilstrækkelig forenelighed med andre miljøpolitiske mål og hensyn kan Kommissionen dog i sit mandat til EMO om opstillingen af kriterier for en særlig produktgruppe henvise til ethvert relevant EU-politisk dokument. Det vil dog være EMO's ansvar at træffe afgørelse om de mulige konsekvenser for udvælgelsen af kriterierne.

3.3.1.10. På grund af arten af EMA's funktioner som defineret i forordning (EØF) nr. 1210/90 og den kompetence det har udviklet, kan det spille en aktiv rolle i forbindelse med indsamling af information som kan blive nødvendig for fastlæggelsen af produktgruppen (1. fase i de proceduremæssige retningslinjer) og udarbejdelsen af miljøkonsekvensvurderingen (3. fase). EMA har givet udtryk for at det er villig til at blive inddraget i disse opgaver. ØSU opfordrer derfor indtrængende Kommissionen til endnu en gang at undersøge om EMA formelt kan inddrages i ordningen (). I et sådant forhold bliver det nødvendigt at skabe direkte kommunikationslinjer mellem EMA og EMO.

3.3.2. Forholdet mellem EMO og de kompetente organer

3.3.2.1. Forslaget siger ikke meget om dette forhold. Det er forståeligt eftersom EMO består af de ansvarlige organer, og eftersom forhandlingerne mellem Kommissionen og de ansvarlige organer næppe er begyndt. Da det i forslaget korrekt anføres at forordningen først træder i kraft når »Kommissionen beslutter (vor fremhævelse) at EMO er i stand til at udføre sine opgaver«, er det beklageligt at Kommissionen endnu ikke har givet udtryk for sin holdning til dette forhold. En sådan vejledning ville fremskynde oprettelsen af EMO.

3.3.2.2. ØSU ønsker at benytte lejligheden til at fremlægge nogle tanker om dette forhold. Det er overbevist om at det klart skal fastlægges at EMO kun er ansvarlig over for de kompetente organer til trods for Kommissionens kontrolansvar (se ovenfor). De kompetente organer skal fungere som EMO's tilsynsførende organ og skal samtidig så vidt muligt påtage sig ansvaret for opstillingen af udkast til kriterier for de produktgrupper der er givet mandat for. På denne måde kan EMO's personale holdes nede på et minimum. For at sikre at EMO kan fungere effektivt, bør rutineafgørelser træffes med simpelt flertal, mens der bør vedtages et system med kvalificeret flertal for andre afgørelsers vedkommende.

3.3.2.3. EMO's hovedfunktioner bliver: i) at modtage et mandat fra Kommissionen om opstilling eller revision af miljømærkningskriterier, ii) at give et eller flere kompetente organer et tilsvarende mandat til at udarbejde forslag til kriterier (den strategi der går ud på at lade ét land være foregangsland, fungerede godt i den nugældende forordnings første år), iii) at godkende de opstillede (forslag til) kriterier, iv) at høre forummet om opstillingen af forslag til kriterier og om de ønskede tilpasninger af dets retningslinjer, procedurer og arbejdsmetoder, v) at forelægge de opstillede kriterier for Kommissionen og vi) at rådgive Kommissionen om hvilke foranstaltninger den agter at iværksætte i forbindelse med forordningen.

EMO's forretningsudvalg bør også nedsætte arbejdsgrupper bestående af personale fra de kompetente organer til den bedst mulige forberedelse af beslutningerne. Vedtægterne for de kompetente organer kan danne forbillede for vedtægterne for EMO.

3.3.2.4. Når forordningen er trådt i kraft, kan EMO frit vedtage de nødvendige ændringer af sin funktionsmåde såfremt de ikke er i strid med forordningen. Den bør f.eks. kunne tilpasse sine arbejdsmetoder hvis det skønnes nødvendigt. Hvad angår EMO's (oprindelige) arbejdsmetoder, kunne det være klogt at holde sig så tæt som muligt til de »proceduremæssige retningslinjer« () der tidligere er opnået enighed om. Det kunne måske betale sig at undersøge om bureaukrati og andre bestemmelser der hindrer en hurtig procedure, og som øger driftsomkostningerne, kan undgås uden at kriterierne lider noget kvalitetstab (). En sammenlignende analyse af de procedurer der anvendes af de (koordinerede) nationale ordninger, kan måske give lovende resultater. Det er værd at bemærke at det danske miljøministerium har udført en sådan undersøgelse.

3.3.2.5. Hvis det anses for nyttigt, kan Kommissionen og de kompetente organer eventuelt blive enige om at give et uafhængigt organ mandat til at udarbejde et forslag til vedtægter for EMO på grundlag af relevante betingelser i forordningsforslaget og denne udtalelse. Et sådant forslag til vedtægter kunne lette forhandlingerne mellem Kommissionen og de kompetente organer om hurtigt at nedsætte EMO; for tiden er der desværre ingen styring på dette område. Som allerede anført i punkt 3.3.2.1 er oprettelsen af EMO en forudsætning for at den nugældende forordning kan ophæves og den nye ordning, som der i høj grad er behov for, sættes i kraft.

3.4. Medinddragelse af de sociale og økonomiske interessegrupper

3.4.1. ØSU beklager dybt at forslaget kun meget perifert kommer ind på inddragelsen af de forskellige interessegrupper og deres rolle i udarbejdelsen af kriterier. I henhold til artikel 6 i den nugældende forordning omfatter disse interessegrupper industri og handel (herunder i givet fald også fagforeninger), forbrugerorganisationer og miljøorganisationer. ØSU ønsker at gøre det klart at fagforeningernes inddragelse i ordningen bør ske på lige fod med de øvrige nævnte interessegrupper, som har enestående praktiske erfaringer med arbejdsmiljøspørgsmål. ØSU støtter endvidere Kommissionens bemærkning om inddragelse af håndværk og SMV gennem deres mest repræsentative organisationer.

3.4.2. ØSU ønsker at gentage at det er overbevist om at disse interessegrupper må spille en vital rolle i miljømærkningsprocessen hvis der skal skabes og bevares en levedygtig miljømærkeordning. Det er derfor ubøjeligt i sit krav om at artikel 6 i den nugældende forordning skal forblive i kraft () med den vigtige undtagelse at forummet nu bliver ansvarligt over for EMO og ikke over for Kommissionen.

3.4.3. For yderligere at inddrage ØSU og engagere det i en heldig gennemførelse af ordningen kunne forordningen pålægge ØSU den formelle udpegelse af forummets medlemmer på grundlag af indstillinger fra interessegrupperne samt af dets formand (). Det forhold at EU's økonomiske og sociale parter mødes i ØSU, giver det et godt udgangspunkt for at overskue forummets aktiviteter og dermed sikre åbenhed, afbalanceret repræsentation og informationsformidling til interessegrupper så vel inden som uden for EU. Hidtil har ØSU huset forummet og virket som dets sekretariat på ad hoc-basis. For at sikre at forummet fortsat kan fungere effektivt, bør den nuværende sekretariatsordning formaliseres ().

3.4.4. Som tilfældet er nu, bør EMO's arbejdsmetoder omfatte inddragelsen af samfundets interessegrupper i de arbejdsgrupper som forbereder forslagene til kriterier for udvalgte produktgrupper (jf. tillige punkt 3.3.2.3). Disse interessegrupper bør inddrages på alle stadier af miljømærkningsprocessen da de står detailhandlere, producenter og forbrugere nærmest.

3.5. Finansielle aspekter

3.5.1. I den finansielle oversigt bemærker Kommissionen at den vil afslutte sine finansielle forpligtelser når den nye forordning har været i kraft i fire år. Efter Kommissionens opfattelse bør ordningen da være selvbærende. ØSU gør opmærksom på at erfaringerne med nationale ordninger til overflod har gjort det klart at dette synspunkt er uholdbart. Inddragelsen af EMA i udarbejdelsen af de kostbare miljøkonsekvensanalyser kan dog nedbringe de samlede omkostninger der er forbundet med ordningen. Det ønsker ikke desto mindre at henstille at spørgsmålet tages op ved udgangen af det tredje år for at vurdere i hvilken grad ordningen kan være selvbærende finansielt set.

3.5.2. ØSU kan dog tilslutte sig at Kommissionen indstiller sin finansielle støtte til ordningen såfremt de kompetente organer er villige og i stand til fuldt ud at støtte EMO's virke. Da de kompetente organer kun har begrænsede midler til deres rådighed, må de nationale regeringer supplere med de nødvendige midler. ØSU er af den opfattelse at det er af vital betydning for realiseringen af Kommissionens hensigt at medlemsstaterne er indforstået med EU-støttens ophør, og at de accepterer konsekvenserne heraf. Dette spørgsmål må også være et led i de forhandlinger der henvises til i punkt 3.3.2. Det er dog overbevist om at de gebyrer der er nævnt i bilag V, ikke bør sættes i vejret da en sådan stigning ville afholde erhvervslivet fra at ansøge om miljømærket.

3.5.3. Da de samfundsmæssige fordele der er forbundet med opstillingen af kriterier og med miljømærkede produkter (reducerede miljøskader som der ikke betales for) vil overstige gebyrerne, er ØSU af den opfattelse at det er rimeligt og nødvendigt at nationale kilder (regeringerne) yder et bidrag til de kompetente organer hvis Kommissionens finansielle forpligtelser ophører.

3.5.4. ØSU er ikke fuldt ud i stand til at vurdere de finansielle forslag i bilag V. Selv om det har sympati for tanken om at give ekstra støtte til ansøgninger fra SMV og (lokale) leverandører fra udviklingslande (jf. punkt 3.5), er det ikke sikker på om denne fortrinsbehandling vil være i overensstemmelse med begrebet lige konkurrence. ØSU ønsker at henstille at bilag V underkastes en nøje undersøgelse og vurdering fra de kompetente organers side. De er ikke alene kompetente til at give en vurdering, men på lang sigt er de tillige fuldt ud finansielt ansvarlige for ordningen.

3.6. Nogle kommentarer til enkelte artikler i forordningsforslaget

3.6.1. Artikel 4 - Anvendelsesområde

3.6.1.1. Kommissionen skal have ros for at have fastsat betingelserne for valget af produktgrupper da denne vejledning mangler i den nugældende forordning. ØSU er enig i at en produktgruppes synlighed på markedet er et vigtigt kriterium, Det ville dog være klogt ikke at anvende disse kriterier for stift og at give EMO tilstrækkeligt spillerum til at udarbejde en præcis definition af den pågældende produktgruppe. Endvidere bør der tilføjes en betingelse om at EU-producerede produkter skal tegne sig for en betydelig andel af det samlede salg i EU. Begrundelsen for dette kriterium er at miljømærket indføres for at løse miljøproblemer i EU. Det ville også forebygge at der indføres uønskede handelsforvridninger ().

3.6.2. Artikel 5 - Procedurer for opstilling af miljømærkekriterier og vurderings- og kontrolkrav

3.6.2.1. I artikel 5, stk. 2, 1. afsnit, hedder det at miljømærkningskriterierne skal revideres med højst 3 års interval. Men i henhold til artikel 3, stk. 5, skal gyldighedsperioden for kriterierne fastlægges inden for hvert sæt miljømærkningskriterier for hver produktgruppe. Denne bestemmelse bør derfor anvendes når revisionsintervallet fastsættes.

3.6.2.2. Ifølge artikel 5, stk. 2, 3. afsnit, agter Kommissionen at gennemføre åbne høringer af alle berørte parter inden den udvælger en produktgruppe. Det er ØSU's opfattelse at det er tilstrækkeligt hvis Kommissionen blot rådspørger EMO inden den udvælger en produktgruppe.

3.6.2.3. I stk. 3 hedder det at offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende () vil ske når Kommissionen har forsikret sig om at betingelserne i det pågældende mandat er imødekommet. I tråd med det synspunkt der er givet udtryk for i punkt 3.3.1.7, ønsker ØSU at foreslå at Kommissionen får denne garanti på grundlag af en rapport udarbejdet af EMO hvori den påviser at den har overholdt de krav der opstilles i bilag IV. Der bør tilføjes en yderligere bestemmelse om at offentliggørelsen i EFT skal ske ikke senere end en måned efter modtagelsen af den omtalte rapport medmindre Kommissionen meddeler EMO at den ikke er tilfreds fordi EMO ikke har overholdt de særlige bestemmelser i bilag IV.

3.6.3. Artikel 6, stk. 4, kontrol

3.6.3.1. ØSU er enig i at de organer der får ansvaret for at udføre tests og verifikationer for at vurdere om ansøgningen om miljømærket er i overensstemmelse med kravene, skal være godkendt efter standarderne af serien EN 45000 eller tilsvarende internationale standarder. På grund af ordningens frivillige art ville et krav om officiel anerkendelse dog være ensbetydende med en overtrædelse af konkurrencereglerne. Det bør stå åbent hvorledes disse kontrolinstitutter ønsker at godtgøre over for det ansvarlige organ at de opfylder disse standarder (). Næstsidste linje i stk. 4 bør derfor affattes således: »der er i overensstemmelse med standarderne af serien EN 45000...«.

3.6.4. Artikel 13 - Rådgivende udvalg

3.6.4.1. ØSU glæder sig over nedsættelsen af et udvalg af rådgivende karakter bestående af repræsentanter for medlemsstaterne, også i relation til bestemmelserne i artikel 5, artikel 11 og artikel 12. Nedsættelsen af dette udvalg må hilses velkommen fordi det tillige forpligter medlemsstaternes regeringer til at sikre en heldig gennemførelse af miljømærkeordningen.

Bruxelles, den 10. juli 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 114 af 12. 4. 1997, s. 9.

() EFT C 339 af 31. 12. 1991, s. 29.

() EFT C 295 af 7. 10. 1996, s. 64.

() EFT C 56 af 24. 2. 1997, s. 52.

() Jf. fodnote 3 og 4 og henholdsvis punkt 2.7.5 og 4.4.3.4.

() ØSU har givet udtryk for dette synspunkt i sin udtalelse om Den internationale handel og miljøet, punkt 4.4.3.5, EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() Et hollandsk forskningsinstitut (SWOKA) er kommet til det resultat at for 45 % af et udvalg af forbrugere der var interesseret i oplysninger om genetisk fremstillede levnedsmidler var det tilstrækkeligt at vide at det pågældende produkt var »godkendt« af et autoritativt organ. Flere oplysninger blev ikke anset for nødvendige.

() I nogle sprogversioner (bl.a. den nederlandske) anvendes allerede førnutid.

() Henholdsvis tekniske handelshindringer og sanitære og phytosanitære foranstaltninger.

() Jf. finansieringsoversigten, punkt 9.1. Det påregnes at opstille kriterier for fem nye produktgrupper pr. år over en fireårig periode.

() Den Europæiske Miljømærkeorganisation.

() De organer i medlemsstaterne til hvilke fabrikanter eller importører kan indgive ansøgning om miljømærket, og som har ansvaret for gennemførelsen af ordningen i deres hjemland.

() Disse ansvarsområder vejer tungere for offentlige end for ikke-offentlige organisationer (artikel 4 og bilag 3 i TBT-aftalen).

() Kommissionen kunne også anmode EMA om regelmæssigt at vurdere ordningens virkninger.

() Jf. Kommissionens information om miljømærkning, nr. 6, juni 1994. Det er klart at procedurerne skal »screenes« for så vidt angår Kommissionens (dominerende) rolle i de fleste faser som er fremhævet, især fase 1, 2 og 6.

() Jf. ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998), punkt 2.7.6, EFT C 295 af 7. 10. 1996.

() Under hensyntagen til ØSU's synspunkt angående fagforeningernes og de små og mellemstore virksomheders jævnbyrdighed (punkt 3.4.1).

() Der kan henvises til Kommissionens afgørelse 97/150/EF af 24. 2. 1997, EFT L 58, s. 48, om oprettelse af et europæisk rådgivende forum for miljø og bæredygtig udvikling, med den vigtige undtagelse at dette forums medlemmer udpeges af Kommissionen.

() Jf. ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998), punkt 2.7.7, EFT C 295 af 7. 10. 1996.

() Jf. ØSU's udtalelse om Den internationale handel og miljøet, punkt 4.4.3.4, de sidste ni linjer, EFT C 56 af 24. 2. 1997.

() Mere præcist hedder det at Kommissionen offentliggør henvisningerne til de pågældende kriterier og krav og til ajourføringerne heraf. ØSU forstår denne formulering således at alle relevante data offentliggøres ligesom det er tilfældet under den nugældende forordning.

() Til trods for den kendsgerning at størstedelen, om ikke alle, laboratorier etc. vil udnytte lejligheden til at anmode om denne officielle godkendelse.