Offentliggørelse af en ansøgning om registrering i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser

(2004/C 84/06)

Med denne offentliggørelse åbnes der mulighed for at fremsætte indsigelser, jf. artikel 7 og 12d i nævnte forordning. Enhver indsigelse mod denne ansøgning skal fremsættes via myndighederne i en medlemsstat, i en WTO-medlemsstat eller i et tredjeland, der er anerkendt efter proceduren i artikel 12, stk. 3, senest seks måneder efter denne offentliggørelse. Offentliggørelsen er begrundet i de forhold, som er beskrevet nedenfor, navnlig under 4.6, der giver grundlag for at betragte ansøgningen som berettiget efter forordning (EØF) nr. 2081/92.

RÅDETS FORORDNING (EØF) Nr. 2081/92

ANSØGNING OM REGISTRERING: ARTIKEL 5

BOB (x) BGB ( )

Nationalt sagsnummer: -

1. Medlemsstatens ansvarlige myndighed Navn: Institut national des appellations d'origine

Adresse: 138, avenue des Champs-Élysées - F-75008 Paris

Tlf. (33-1) 53 89 80 00

Fax (33-1) 42 25 57 97

2. Ansøgende sammenslutning 2.1. Navn: Syndicat Interprofessionnel de l'Olive de Nice

2.2. Adresse: BP 116, Min Fleurs 6, F-06296 Nice Cedex 3

Tlf. (33) 04 93 83 33 90

Fax (33) 04 93 21 25 87

2.3. Sammensætning - Medlemmer: enhver fysisk eller juridisk person, som fremstiller, forarbejder, pakker og markedsfører produktet Olive de Nice.

- Bestyrelse: Bestyrelsen har 12 medlemmer, som fordeler sig på seks producenter, tre kooperativer, to private forarbejdere og et pakkeri.

3. Produktets art: Klasse 1-6 - Forarbejdet frugt

4. Varespecifikation (sammenfatning af betingelserne i artikel 4, stk. 2)

4.1. Navn: "Olive de Nice"

4.2. Beskrivelse - Spiseoliven med betegnelsen "Olive de Nice" er små af størrelse (fra 50 til 70 oliven pr. hg), har flere farvenuancer fra gulliggrøn til brun eller fra vinrød til sortviolet; de skal være faste i kødet, som let skal løsne sig fra stenen, og de skal være let bitre uden at være syrlige og have en duft af tørret frugt.

- Olivenpasta med betegnelsen "Olive de Nice" skal have en karakteristisk vinrød farve, som hverken må være grøn eller for mørk; pastaen skal være cremet, fin og uden olivenstykker og have en duft, der minder om tørret frugt i lighed med olivenoliens karakteristiske duft.

Både spiseoliven og olivenpasta er hovedsagelig fremstillet af Cailletier-sorten.

4.3. Geografisk område: Det geografiske område er afgrænset til et landområde omfattende 99 kommuner i departementet Alpes-Maritimes: Aiglun, Antibes, Aspremont, Auribeau-sur-Siagne, Le Bar-sur-Loup, Beaulieu-sur-mer, Bendejun, Berre-les-Alpes, Biot, Blauzasc, La Bollène-Vésubie, Bonson, Bouyon, Breil-sur-Roya, Le Broc, Cabris, Cagnes sur mer, Cannes, Le Cannet, Cantaron, Carros, Castagniers, Castellar, Castillon, Châteauneuf-Villevieille, Châteauneuf-de-Grasse, Clans, Coaraze, La Colle sur Loup, Colomars, Conségudes, Contes, Cuébris, Drap, Duranus, L'Escarène, Eze, Falicon, Les Ferres, Fontan, Gattières, La Gaude, Gilette, Gorbio, Gourdon, Grasse, Lantosque, Levens, Lucéram, Malaussène, Mandelieu-la-Napoule, Massoins, Menton, Mouans-Sartoux, Mougins, Nice, Opio, Pégomas, Peille, Peillon, Peymeinade, Pierrefeu, Revest-les-Roches, Roquebillière, Roquefort-les-Pins, Roquestéron, Roquestéron-Grasse, La Roquette-sur Siagne, La Roquette-sur-Var, Le Rouret, Saint-André, Saint-Blaise, Saint-Cézaire-sur-Siagne, Saint-Jeannet, Saint-Laurent-du-Var, Saint-Martin-du-Var, Saint-Paul, Sainte-Agnès, Saorge, Sigale, Sospel, Spéracédès, Le Tignet, Toudon, Touet-Escarène, La Tour-sur-Tinée, Tourette-du-Château, Tourette-Levens, Tourette-sur-Loup, Tournefort, La Trinité, La Turbie, Utelle, Valbonne, Vallauris, Vence, Villars-sur-Var, Villefranche-sur-mer, Villeneuve-Loubet.

Det geografiske område har tradition for plantning af olivenlunde, høst af oliven af Cailletier-sorten (hvis sorten findes blandt oliventræerne i lunden, er det en god indikator for det geografiske miljø, der er karakteristisk for betegnelsen) og for forarbejdningsvirksomheder, og det har sortens naturlige miljøs oprindelige træk (topografi, pedologi og klimatologi).

Dyrkningsområdets nordlige grænser falder stort set sammen med den nordlige grænse for olivendyrkning, og den sydlige grænse med varme- og nedbørsforholdene i et "alpint område, subalpint område, bjergområde". Grænserne er skarpe, idet kulden sætter sin naturlige begrænsning for dyrkningen over en bestemt breddegrad og over en vis højde over havet.

Den sydlige grænse udgøres af Middelhavet. De østlige grænser er grænsen mellem Frankrig og Italien. De vestlige grænser støder i La Siagne-dalen op mod olivenlundene i departementet Var, og falder stort set sammen med grænsen for Cailletier-sortens udbredelse mod vest.

4.4. Bevis for oprindelse: De pågældende spiseoliven og olivenpastaen kan ikke markedsføres under den kontrollerede oprindelsesbetegnelse Olive de Nice, uden Institut national des appellations d'origine forinden har udstedt et godkendelsescertifikat på de betingelser, der er fastlagt i de bestemmelser og bekendtgørelser, som finder anvendelse ved godkendelsen af olivendyrkningsprodukter, som har en kontrolleret oprindelsesbetegnelse.

Alle de aktiviteter, der knytter sig til produktionen af råvaren og behandlingen heraf, skal foregå i det afgrænsede geografiske område.

Ifølge proceduren skal der for produktionen af råvaren gives følgende oplysninger:

- en markidentifikation i form af en liste over parceller, der er erklæret egnet til produktion af oliven med betegnelsen Olive de Nice, dvs. de parceller, som producenten selv angiver, og som opfylder kriterierne for plantningsområde og produktionsregler (sort, træernes voksemåde osv.)

- en produktionserklæring, der udarbejdes hvert år af hver olivenproducent, som angiver produktionsareal, mængden af producerede oliven i forhold til fastsat ydelse og høstens anvendelse (konservesindustri, forarbejdningssted).

Ifølge proceduren skal der for behandling og forarbejdning gives følgende oplysninger:

- en produktionserklæring, der udfærdiges af forarbejdningsvirksomheden, som årligt angiver den samlede mængde forarnejdede produkter

- en ansøgning om godkendelsescertifikat, der muliggør identifikation af oplagringsstedet for produkterne og alle de beholdere, der indeholder de omhandlede produkter.

Der skal desuden gennemføres en analytisk og organoleptisk undersøgelse til påvisning af, om produktkvaliteten og -typen er overholdt.

Endelig skal enhver producent eller forarbejdningsvirksomhed, som har fået godkendelsescertifikat, udfærdige en årlig lageropgørelse.

4.5. Fremstillingsmetode Sort og vækst

De pågældende spiseoliven og olivenpastaen kommer udelukkende fra træer af sorten Cailletier. I hver olivenlund er det imidlertid tilladt at plante oliventræer af bestøvningssorter eller gamle lokale sorter, bl.a. Arabanier, Blanquetier, Blavet, Nostral og Ribeyrou, når de fordeles harmonisk og ikke udgør over 5 % af det samlede antal træer i hver af de pågældende dyrkningsenheder. Brugen af oliven fra bestøvningssorter og gamle lokale sorter er udelukkende tilladt til produktion af olivenolie, på betingelse af at andelen af disse oliven ikke overstiger 5 % af den forarbejdede mængde olivenmasse.

Hvert træ skal stå på et areal af min. 24 kvm.

Oliventræerne skal beskæres mindst hvert andet år. De afskårne grene skal fjernes fra olivenlunden før den følgende høst. Det er kun tilladt at have etårige kulturer i vandede olivenlunde, hvor træerne er under fem år.

Olivenlunden skal vedligeholdes hvert år, men det er forbudt at pløje fra 1. september og indtil høst, bortset fra nedpløjning af grøngødning, som er tilladt indtil 30. oktober.

Vanding er tilladt i vækstperioden indtil modningen.

Olivenhøsten

Olivenlunden må kun undtagelsesvis give større udbytte end 6 t/ha.

Datoen for olivenhøstens begyndelse fastsættes i en bekendtgørelse fra præfekten på forslag fra Institut national des appellations d'origine.

Olivenfrugterne må tidligst høstes ved begyndelsen af modningen, eller når mindst 50 % af dem har opnået en vinrød farve. Olivenfrugten skal høstes direkte fra træet uden biprodukter fra nedslåningen eller høstes ved traditionel eller mekanisk nedslåning, hvor olivenfrugterne skal opsamles i net eller andre opsamlingsanordninger under træet.

De oliven, der opsamles på jorden, eller som er faldet ned i nettene eller andre opsamlingsanordninger inden høsten, skal opbevares adskilt fra de olivenpartier, som opfylder betingelserne for en oprindelsesbetegnelse. Olivenfrugterne skal opbevares og transporteres i tremmekasser eller scantainere.

Forarbejdning

Olivenfrugterne måles, sorteres og vaskes inden forarbejdningen. Størrelsen skal svare til, at der går mindst 50 og højst 70 oliven på 100 g. Disse oliven skal være hele, ikke maste og ikke bristede, have flere farvenuancer fra gulliggrøn til brun eller vinrød til sortviolet. Olivenfrugterne behandles efter lokal skik, dvs. de lægges i en saltlage med maks. 12 % natriumklorid i forhold til vandets vægt.

Det er ikke tilladt at tilsætte kemiske stoffer eller konserveringsmidler ud over natriumklorid. Den konserverende saltlage må ikke indeholde mindre end 8 % natriumklorid.

- Spiseoliven: Spiseoliven opbevares i saltlage i mindst 3 måneder. Større eller mindre mængder stilke i lagen er ikke en fejl, uanset om de sidder fast på olivenen eller flyder frit i saltlagen, men er en af betegnelsens karakteristika.

- Olivenpasta: Olivenfrugterne opbevares i saltlage i mindst seks måneder inden forarbejdningen for at fjerne enhver bitterhed og dermed opnå en mildere smag i slutproduktet. Olivenpastaen produceres udelukkende ved:

- udvanding og tørring af de oliven, der udelukkende skal bruges til olivenpasta,

- centrifugering for at fjerne stenen,

- homogenisering af pastaen og tilsætning af olivenolie af betegnelsen Olive de Nice svarende til højst 7 % af pastaens vægt.

4.6. Tilknytning: I spiseoliven og olivenpasta med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse "Olive de Nice" finder man på en gang det naturlige miljø, historien og den knowhow, der knytter sig til navnet.

Det naturlige miljø

Det franske olivenoliedyrkningsområde ligger på den klimatiske grænse til olivendyrkningen. Derfor har denne dyrknings udbredelse hen over landet karakter af kolonisering gennem udvælgelse og tilpasning. Under vanskelige klimatiske forhold og i en given jordbundstype kan kun den sort, der befinder sig i perfekt harmoni med den omgivende natur, vinde fodfæste og give udbytte. Det er tilfældet med Cailletier-sorten, som bruges til oprindelsesbetegnelsen "Olive de Nice".

Olivenlundene i Nice-området er plantet midt i et forrevet bjergområde i kulsur jordbund. Træerne vokser på terrasser op ad bakkeskråninger, på kystnære plateauer og siderne af de store bjergrygge.

Olivenoliedyrkningsområdet har Middelhavsklima med påvirkninger fra bjergene, milde temperaturer, større nedbørsmængder end i Basse-Provence, et perfekt antal solskinstimer og frem for alt ikke for voldsom vind.

Navnlig takket være de milde vinde har Cailletier-sorten vundet fodfæste gennem århundrederne som den dominerende sort i Nice-områdets olivenlunde. Sorten er så tæt forbundet med olivenoliedyrkningslandskabet i Nice-området, at de synonymer, der knytter sig til den, er Petite olive de Nice, Olivier de Grasse (navnet på en kommune tæt ved Nice) og Grassenc.

Historie

I departementet Alpes-Maritimes har oliventræet i over to tusind år været en del af landskabet og findes i dag i mere end 102 af departementets 163 kommuner. Det vidner de olivenlunde om, som er beplantet med flere hundrede år gamle træer, eller de tilbageværende fem møller, der fungerer efter "det genuesiske system", som den fredede vandmølle i Contes fra det 13. århundrede, der stadig drives af sine skovlhjul af træ. Oliventræet blev oprindelig plantet i kystområdet og dets bakkede bagland af de invaderende fønikere, grækere og romere, og olivendyrkningen har herefter også udviklet sig gennem århundrederne i det fjernere bagland og højlandet indtil 700 meters højde. Takket være olien har oliven altid været en af de vigtigste afgrøder for befolkningen i Comté de Nice og på Côte d'Azur. Nice har endda været centrum for international handel med olivenolie af typen "rivièra" fra slutningen af det 19. århundrede indtil anden verdenskrig.

Olivendyrkningen i Alpes-Maritimes har oplevet en stor tilbagegang siden anden verdenskrig og frostkatastroferne i 1929 og 1956.

Men de seneste 25 år har olivendyrkningen i Alpes-Maritimes takket være de faglige organisationers indsats igen fået vind i sejlene og ser ud til at udvikle sig i kystbaglandet, hvor det er lykkedes den at tilbageerobre skræntområder fra blomsterdyrkningen.

Indførelsen og siden udbredelsen ned gennem århundrederne af en og samme sort kaldet Cailletier, bedre kendt under navnet Olive de Nice, kan ses som et udslag af sortens tilpasningsevne og den kvalitets- og handelsmæssige anerkendelse af de produkter, som sorten frembringer.

Knowhow

De bedrifter, der hovedsagelig beror på olivendyrkning til oliefremstilling, har altid kun været få, selv om der i dag er flere og flere, der henter deres udkomme i olieproduktionen. På terrasserne med oliventræer, lokalt kaldet "hylder" (planches), blev der også dyrket korn eller grøntsager.

Nedslåning af oliven med en hasseltræs- eller kastanjetræskæp foregik om vinteren fra januar til marts, mens jorden ikke blev dyrket. Skikken har derfor altid været at høste oliven, når de er modne eller ved at modnes.

Cailletier-sorten har det særkende, at dens kvalitet egner sig til både oliefremstilling og konservering.

Produktionen af spiseoliven har især udviklet sig i mellemkrigsårene, fordi olivenolien fik konkurrence fra andre olietyper.

Idet høsten foregår i et uafbrudt stræk, tidligst efter modningens begyndelse, har olivenfrugterne en farve, der varierer fra vinrød til sort og har nuanceforskelle på grund af træernes forskellige placering. Olive de Nice er med sine farvenuancer derfor ikke en sort oliven.

Olivenfrugten er lille af størrelse, har en stor sten og fast kød og er særlig velegnet til konservering i en lage kun tilsat natriumklorid, hvilket er en specialitet fra Nice-området. Dette "naturlige" produkt uden tilsætningsstoffer ud over saltet gør, at oliens karakter af tørret frugt også gør sig gældende i spiseoliven.

Når der sommetider er stilke på olivenfrugterne eller løse stilke i lagen, skyldes det både sorten, som er karakteristisk ved en lang stilk, og høstmetoden, hvor man slår olivenerne ned med en kæp.

Olive de Nice har et ry, der rækker langt ud over hjemegnen og det område, hvor Middelhavskøkkenet traditionelt er det fremherskende. Denne type oliven sælges navnlig i Paris og omegn, men også i mange lande som USA, Storbritannien, Tyskland og de nordeuropæiske lande.

Produktionsreglerne er ens for råvare og spiseoliven, og da forabejdningsteknikken ikke involverer fremmedelementer, kan Olive de Nice-pastaen nyde godt af de samme anprisninger som spiseoliven. Produktet har også et glimrende ry i såvel restaurationsbranchen som i dagligvarebutikkerne og delikatesseforretningerne og begynder i øvrigt at blive genstand for forfalskninger.

Producenternes knowhow findes i form af:

- det kendskab, som olivendyrkeren har til sin olivenlund, fordi han gennem sin indhøstede erfaring kan styre produktionen på de forskellige parceller (geografisk placering, lundens alder, modningspotentiale osv.) eller på de enkelte træer i en lund (træets størrelse, hvor mange oliven det bærer, disses størrelse, hvor ensartet modningen er osv.), så den passer til fremstilling af enten olie eller konserves

- den visuelle udvælgelse, som producenten foretager af olivenerne under høsten af det enkelte træs frugt (sker i et stræk uden afbrydelser) med henblik på enten olie- eller konservesproduktion alt efter størrelse, modningstrin og farve, skindets udseende (glat til konserves og rynket til olieproduktion) osv.

- den yderligere sortering af de oliven, der ved den kvalitative sortering er valgt til konservesfremstilling (størrelse, sundt udseende uden brud fra insektstik eller sygdomme, hele, ikke maste eller bristede oliven osv.), idet producenten f.eks. foretrækker oliven med mere udtalt farve til forarbejdning til olivenpasta for at få et produkt, der ikke er bittert, og som har den for Nice-produkterne karakteristiske vinrøde farve.

De originale træk ved de spiseoliven og den olivenpasta, der har opnået betegnelsen "Olive de Nice", kan sammenfattes således:

- midt i et naturligt miljø, som overvejende kendetegnes ved et varieret middelhavsklima med moderate vindforhold,

- en sort, som har fundet sin økologiske niche, som dominerer bevoksningen i olivenlundene, og som vokser på terrasser anlagt på skråninger,

- høstmetoden, der består i nedslåning af frugterne fra store træer i et stræk uden afbrydelse, sen høst, efter modning, af oliven med forskellige farvenuancer,

- producenternes og forarbejdernes knowhow,

- forarbejdningsteknikker, der er tilpasset sorten, og som prioriterer bevarelsen af råvarens karakteristika.

4.7. Kontrolinstans - Navn: INAO

Adresse: 138, avenue des Champs-Élysées - F-75008 Paris

- Navn: DGCCRF

Adresse: 59, Boulevard V. Auriol - F-75703 Paris Cedex 13

4.8. Mærkning: Ud over de obligatoriske oplysninger, som mærknings- og fødevarelovgivningen foreskriver, skal mærkningen af spiseoliven og olivenpasta, som bærer den kontrollerede oprindelsesbetegnelse Olive de Nice, omfatte følgende oplysninger:

- navnet på betegnelsen: "Olive de Nice",

- oplysningen "appellation d'origine contrôlée" (kontrolleret oprindelsesbetegnelse) eller "AOC". Når navnet på en bedrift eller et mærke indgår i mærkningen adskilt fra adressen, gentages navnet på betegnelsen mellem ordene "appellation" (betegnelse) og "contrôlée" (kontrolleret).

Disse oplysninger skal samles inden for samme synsfelt og på samme etiket. De skal trykkes med synlige, læselige, uudslettelige bogstaver, som træder klart frem fra den baggrund, de trykkes på, og er tilstrækkeligt store, til at oplysningerne tydeligt kan skelnes fra alle de øvrige skrevne angivelser og/eller tegninger.

4.9. Nationale krav: Dekret om den kontrollerede oprindelsesbetegnelse "Olive de Nice".

EF-nr.: FR/00333/29.10.2003.

Dato for modtagelsen af den fuldstændige ansøgning: 4. december 2003.