DA Den Europæiske Unions Tidende C 290/3

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

om ajourføring af oplysninger, der anvendes til beregning af de faste beløb og de tvangsbøder, som Kommissionen foreslår Domstolen i traktatbrudssøgsmål

(2016/C 290/02)

I. INDLEDNING

I sin meddelelse fra 2005 om anvendelsen af EF-traktatens artikel 228 (1) (nu artikel 260, stk. 1 og 2, i TEUF) fastsatte Kommissionen det grundlag, ud fra hvilket den beregner størrelsen af de økonomiske sanktioner (enten som fast beløb eller tvangsbøder), som den begærer en medlemsstat pålagt, når den indbringer en sag for Domstolen i henhold til artikel 260 i TEUF inden for rammerne af et traktatbrudssøgsmål.

I en efterfølgende meddelelse fra 2010 (2) om ajourføring af de data, der anvendes til denne beregning, fastsatte Kommissionen, at disse makroøkonomiske data skal revideres hvert år for at tage hensyn til inflation og konjunkturbevægelser i BNP.

Den årlige ajourføring i denne meddelelse er baseret på udviklingen i inflationen og BNP i hver medlemsstat (3). Den relevante inflationstakt og de relevante BNP-statistikker, der skal anvendes, er dem, der er blevet fastlagt to år før ajourføringen (»y-2-reglen«), da to år er den minimumsperiode, der er nødvendig for at indsamle relativt sikre makroøkonomiske data. Denne meddelelse er derfor baseret på økonomiske data for nominelt BNP og BNP-deflatoren for 2014 (4) samt den nuværende vægtning af medlemsstaternes stemmer i Rådet.

II. ELEMENTER I AJOURFØRINGEN

Følgende økonomiske kriterier skal revideres:

— Standardgrundsatsen for tvangsbøder (5), der for indeværende er fastsat til 670 EUR om dagen, skal reguleres efter inflationen.

— Standardgrundsatsen for det faste beløb (6), der for indeværende er fastsat til 220 EUR om dagen, skal reguleres efter inflationen.

— Den særlige »n«-faktor (7) revideres i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats BNP under hensyntagen til dens stemmeantal i Rådet. Den særlige »n-faktor« er den samme ved beregningen af faste beløb og daglige tvangsbøder.

— De faste minimumsbeløb (8) skal reguleres efter inflationen.

III. AJOURFØRINGER

Kommissionen vil anvende følgende ajourførte tal til at beregne størrelsen af de økonomiske sanktioner (faste beløb eller tvangsbøder), når den indbringer sager for Domstolen i henhold til artikel 260, stk. 2 og 3, i TEUF.

1) Standardgrundsatsen ved beregningen af tvangsbøder er fastsat til 680 EUR om dagen

2) Standardgrundsatsen for faste beløb er fastsat til 230 EUR om dagen.

3) Den særlige »n«-faktor og det faste minimumsbeløb (i EUR) for de 28 EU-medlemsstater er: Den særlige »n-faktor« for 2014 Faste minimumsbeløb for 2014 (i 1 000 EUR) Belgien 4,96 2 796 Bulgarien 1,48 834 Tjekkiet 3,08 1 736 Danmark 3,05 1 720 Tyskland 20,79 11 721 Estland 0,64 361 Irland 2,60 1 466 Grækenland 3,30 1 860 Spanien 11,99 6 760 Frankrig 17,81 10 041 Kroatien 1,24 699 Italien 15,46 8 716 Cypern 0,60 338 Letland 0,69 389 Litauen 1,14 643 Luxembourg 1,00 564 Ungarn 2,53 1 426 Malta 0,35 197 Nederlandene 6,64 3 744 Østrig 4,10 2 312 Polen 7,53 4 245 Portugal 3,26 1 838 Rumænien 3,28 1 849 Slovenien 0,87 490 Slovakiet 1,64 925 Finland 2,71 1 528 Sverige 4,69 2 644 Det Forenede Kongerige 18,28 10 306

4) Kommissionen vil anvende de ajourførte tal i forbindelse med afgørelser, som den træffer om at indbringe en sag for Domstolen i henhold til artikel 260 i TEUF fra datoen for vedtagelsen af denne meddelelse.

(1) SEK(2005) 1658 (EUT C 126 af 7.6.2007, s. 15).

(2) SEK(2010) 923/3. Meddelelsen er blevet ajourført i 2011 (SEK(2011) 1024 final), i 2012 (C(2012) 6106 final), i 2013 (C(2013) 8101 final), i 2014 (C(2014) 6767 final) og i 2015 (C(2015) 5511 final) i forbindelse med den årlige tilpasning af økonomiske data.

(3) Jf. de generelle regler, som er fastsat i meddelelserne fra 2005 og 2010.

(4) BNP-prisdeflatoren anvendes som målestok for inflationen. De ensartede grundsatser for faste beløb og tvangsbøderne rundes op til det nærmeste multiplum af ti. De faste minimumsbeløb afrundes til det nærmeste tusind. »N«-faktoren afrundes til to decimaler.

(5) Standardgrundsatsen eller den ensartede grundsats for daglige tvangsbøder defineres som det faste grundbeløb, som visse multiplikatorer eller vægtfordelinger anvendes på. Vægtfordelingerne skal anvendes ved beregningen af en daglig tvangsbøde og er dels de koefficienter, der er udtryk for traktatbruddets grovhed og varighed, dels den særlige »n«-faktor for den enkelte medlemsstat.

(6) Grundsatsen skal anvendes ved beregningen af det faste beløb. For så vidt angår artikel 260, stk. 2, i TEUF: Det faste beløb fremkommer ved at multiplicere et dagligt (fast) beløb (der fremkommer ved at multiplicere grundbeløbet for faste bøder med koefficienten for tilsidesættelsens grovhed, og resultatet af denne beregning multipliceres med den særlige »n-faktor«) i forhold til det antal dage, hvor tilsidesættelsen vedvarer mellem datoen for den første dom og den dato, hvor tilsidesættelsen bringes til ophør, eller datoen for dommens afsigelse i henhold til artikel 260, stk. 2, i TEUF. For så vidt angår artikel 260, stk. 3, TEUF: Som omhandlet i punkt 28 i Kommissionens meddelelse om »Gennemførelse af traktatens artikel 260, stk. 3« (SEK(2010)1371 endelig, EUT C 12 af 15.1.2011, s. 1) fremkommer det faste beløb ved at multiplicere et dagligt (fast) beløb (der fremkommer ved at multiplicere grundbeløbet for faste bøder med koefficienten for tilsidesættelsens grovhed, og resultatet af denne beregning multipliceres med den særlige »n-faktor«) i forhold til det antal dage, der er hengået fra dagen efter, at fristen for at gennemføre direktivet udløb, indtil den første dom blev afsagt i henhold til artikel 258 og 260, stk. 3, i TEUF. Kommissionen vil begære det (daglige) faste beløb pålagt medlemsstaten, når resultatet af beregningen ovenfor overstiger de faste minimumsbeløb.

(7) Den særlige »n«-faktor tager hensyn til medlemsstaternes betalingsevne (bruttonationalprodukt (BNP)) og deres stemmeantal i Rådet.

(8) De faste minimumsbeløb fastsættes for hver enkelt medlemsstat efter den særlige »n-faktor«. Kommissionen vil foreslå Domstolen at pålægge den berørte medlemsstat at betale det faste minimumsbeløb, når det faste daglige beløb samlet set ikke overstiger det faste minimumsbeløb.