Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Euro-Middelhavspartnerskab - status og fremtidsperspektiver efter 5 år"

(2002/C 36/24)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 12.-13. juli 2001 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Euro-Middelhavspartnerskab - status og fremtidsperspektiver efter 5 år".

Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for Eksterne Forbindelser, som udpegede Dimitrios N. Dimitriadis til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. oktober 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 385. plenarforsamling af 17.-18. oktober 2001, mødet den 18. oktober 2001, med 87 stemmer for, 1 imod og ingen hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Siden 1960 har Den Europæiske Union gennem en række politikker stræbt efter at bringe middelhavslandene tættere på hinanden. Der er blevet skabt en ramme, som har gjort det muligt at drive samarbejdet længere end de traditionelle simple handelsforbindelser.

1.2. Siden begyndelsen af 1990'erne har Den Europæiske Union med udgangspunkt i de gode erfaringer inden for egne rækker søgt at binde middelhavslandene sammen gennem udviklingen af mere effektive samarbejdsformer og komme væk fra den tidligere situation, hvor EU udarbejdede forslag til samarbejde, som middelhavspartnerne efterfølgende enten godtog eller forkastede uden at have den tekniske knowhow til at gennemføre og forvalte dem.

1.3. Et afgørende skridt i den retning var udenrigsministrenes erklæring på Barcelona-konferencen(1), som 27 lande deltog i (15 EU-lande og 12 middelhavslande). Her lagde man grunden til gennemførelsen af en ambitiøs plan bygget op omkring tre hovedelementer:

- politik og sikkerhed, der sigter mod etableringen af et fælles rum for fred og stabilitet;

- økonomi og finanser, der sigter mod at skabe en fælles velstandszone (oprettelsen af en frihandelszone i 2010);

- fremskridt for mennesker, samfund og kultur.

1.4. Selv om Euro-Middelhavspartnerskabet i løbet af den forholdsvis korte periode på 5 år, der er gået siden indstiftelsen, har haft betydelig succes, er der stadig lang vej til de resultater, som det var meningen, det skulle levere.

2. Evaluering af Euro-Middelhavspartnerskabet

2.1. Det er en kendsgerning, at forventningerne til Euro-Middelhavspartnerskabet fra begyndelsen var store, i nogle tilfælde meget store. Man har dog etableret en regelmæssig dialog mellem de 27 partnere med henblik på at konsolidere sikkerhed og stabilitet i Middelhavsregionen og muliggøre fælles initiativer (det er kendetegnende, at Euro-Middelhavspartnerskabet har formået at bringe repræsentanter for Libanon, Syrien, Israel og den palæstinensiske ledelse til forhandlingsbordet).

2.1.1. Det er ligeledes vigtigt, at EU har nærmet sig Libyen inden for rammerne af Euro-Middelhavspartnerskabet, via den første officielle invitation af libyske repræsentanter til mødet i Stuttgart den 15.-16. april 1999. På trods heraf beskrives resultaterne af forhandlingerne med Libyen som beskedne, idet Libyen ikke på nogen måde har bundet sig officielt til at acceptere indholdet i Barcelona-erklæringen.

2.2. Det multilaterale samarbejde er efterhånden ligeså almindeligt som de traditionelle bilaterale tilnærmelser. Der er givet betydelige bevillinger til udviklingen af Euro-Middelhavspartnerskabet via MEDA-programmet og gennem lån fra Den Europæiske Investeringsbank. MEDA-programmet har været det vigtigste støtteinstrument, og via MEDA er der givet penge til alle tre hovedelementer i Barcelona-erklæringen.

2.3. Der er udarbejdet bilaterale associeringsaftaler, der omfatter økonomisk liberalisering og styrkelse af markedskræfterne under behørig hensyntagen til den sociale ligevægt og med tilskyndelse til økonomisk konvergens. Disse aftaler integrerer samarbejde i bredere forstand, samtidig med de også omfatter betydelige kulturelle aspekter, som i sidste ende vil føre til større stabilitet og mere samarbejde i Middelhavsregionen ved gennem harmonisering at føre regionens folk sammen mod nye fremtidsmål.

2.4. Det anerkendes af alle EU's medlemsstater, at EU's naboer mod syd har stor strategisk betydning, og nu begynder de første opmuntrende resultater af genopretningsbestræbelserne for samarbejdspartnerne i Middelhavsområdet at vise sig.

2.5. Men samtidig har der været kritiske røster fremme om dels, at de økonomiske formål med samarbejdet bør undersøges, dels at det sociale aspekt er for svagt.

2.6. De første spæde faser af Euro-Middelhavspartnerskabet har være kendetegnet af en mængde aktiviteter uden klar prioritering. Gennemførelsen af projekterne er generelt gået trægt. Det er også værd at gøre opmærksom på, at middelhavspartnerlandene har haft svært ved at opbruge de bevillinger, de har fået tildelt - navnlig har de tekniske problemer med at gennemføre initiativerne.

2.7. Etableringen af en frihandelszone har vist sig langt vanskeligere end ventet, hvilket ses klart af den langsomme udvikling i forhandlingerne om associeringsaftaler, der bl.a. skyldes de kompetente parlamentariske organers langsommelige godkendelsesprocedurer. Ansvaret for dette ligger især hos EU-medlemsstaterne. Det indbyrdes økonomiske og politiske samarbejde mellem samarbejdslandene i Syd udvikler sig så langsomt, at det er ikke lykkedes at tiltrække internationale investeringshuses eller store kredit- og "venture capital"-selskabers interesse, hvilket ellers er nødvendigt for at sætte skub i store infrastrukturprojekter (f.eks. inden for telekommunikation, transport o. lign.).

2.8. Dødvandet og den konstante uforudsigelighed i fredsforhandlingerne i Mellemøsten skaber store forsinkelser i det mere overordnede regionale samarbejde.

2.9. Desværre forhindrer undertegnelsen af associeringsaftaler med eksplicitte klausuler om demokrati og menneskerettigheder ikke en fortsat forværring af situationen i visse lande, idet samarbejdsånden har været af en sådan beskaffenhed, at den ikke har bidraget til en tilstrækkeligt ærlig og seriøs dialog om emner som menneskerettigheder, forebyggelse af terrorisme og migration.

2.10. Man må ikke undervurdere, hvor vanskeligt det er at føre en dialog mellem lande med vidt forskellig politisk, økonomisk og kulturel baggrund, eftersom der er tale om mange forskellige erfaringer og stadier i samfundsudviklingen. Kulturel dialog forudsætter en kulturel udveksling og mobilitet, som ikke altid er mulig.

2.11. Det er værd at understrege, at landene i det østlige Middelhav lige indtil 2000 har været underrepræsenteret på de årlige møder i de økonomiske og sociale råd og tilsvarende organer. Årsagerne må søges i utilstrækkelig eller ikke-eksisterende orientering af de organisationer, som repræsenterer det organiserede civilsamfund, om dialogen mellem landene omkring Middelhavet. Repræsentanterne for organisationer i de pågældende lande finder det derfor ikke begrundet at deltage aktivt i dialogen, og deres regeringer søger ikke at inddrage dem, fordi ikke-statslige organisationer normalt ikke tager del i det økonomiske liv og samfundslivet. Det er også værd at gøre opmærksom på, at landene i det østlige Middelhav ikke har nogen økonomiske og sociale råd eller tilsvarende organer, der kan repræsentere dem, og mangler de nødvendige strukturer og ressourcer til at spille en aktiv rolle i Euro-Middelhavspartnerskabet.

2.12. I den periode Meda-programmet løb, overgik det bilaterale samarbejde langt det regionale (90 % over for 10 %), selv om sidstnævnte spiller en vital rolle for opbygningen af en platform for dialog, udvekslinger og samarbejde, som er et grundlæggende mål for partnerskabet(2).

2.13. Det decentrale samarbejde udgør lidt over 3 % og er således endnu mere utilstrækkeligt end det regionale samarbejde (10 %). Til fordel for førstnævnte vedtog man projekter for tre år siden, som stadig ikke er blevet sat i gang. Dette skaber stor usikkerhed omkring fortsættelsen af det decentrale samarbejde og frygt for, at de mindre projekter helt må opgives - projekter, der ellers er nødvendige for at styrke de sociale strukturer.

2.14. De økonomiske reformer i tredjelandene i Euro-Middelhavspartnerskabet er ikke forgået i det forventede tempo. Handelen blandt de sydlige deltagerne i Euro-Middelhavspartnerskabet er ikke blevet øget i forhold til det meget lave udgangspunkt og udgør under 6 % af den samlede handel i Euro-Middelhavspartnerskabet, mens EU's investeringer i regionen stadig er meget lave og ligger under niveauet for investeringsstrømmene til andre dele af verden(3).

3. ØSU's holdning til Euro-Middelhavspartnerskabet

3.1. En af EU's største bedrifter igennem de seneste 30 år er, at borgerne og interesseorganisationerne nu kommunikerer via mange forskellige kanaler. De ikke-statslige organisationers rolle er særlig betydningsfuld, eftersom de dels varetager sociale funktioner, dels yder uafhængige tjenester og organiserer oplysningskampagner om mange forskellige temaer, ligesom de har mulighed for at påvirke regeringerne og de politiske beslutninger uden at have politiske bindinger.

3.2. Efter ØSU's mening ligger Euro-Middelhavspartnerskabet svaghed netop i, at de politiske og økonomiske aspekter er blevet styrket på bekostning af det sociale område. Det samme skinner igennem i de bilaterale associeringsaftaler. I bilaterale aftaler under Euro-Middelhavspartnerskabet lægger EU vægt på "en kontrolleret liberalisering", der indebærer åbning af markedet kombineret med bestræbelser på at minimere komplikationer som følge af det stærke chok, som de strukturelle ændringer vil udløse. Man har dog endnu ikke opnået de forventede resultater på det sociale område.

3.2.1. Liberalisering i sig selv kan i et miljø med store uligheder hverken sikre økonomisk vækst eller omstruktureringen af samfund, der næsten er faldet fra hinanden, og da slet ikke skabe et "område med fælles velstand". Endvidere fungerer frihandelszonen på Europas betingelser: for øjeblikket omfatter den kun industriprodukter - et område, hvor de europæiske lande især er middelhavslandene uden for EU konkurrencemæssigt overlegne; landbrugsprodukter er derimod ikke omfattet, selv om disse ville være særligt interessante for sidstnævnte. Frihandelszonen i sin konkrete form tager kun delvis fat på nogle af de udfordringer, som ligger i udviklingskløften mellem de to sider af Middelhavet.

3.3. På trods af den vellykkede gennemførelse af programmerne Euromed Heritage(4), Euromed Audiovisual(5) og Euromed Youth(6), der skal styrke Euro-Middelhavspartnerskabets sociale aspekter, og MEDA democracy(7), der skal styrke demokratiet og menneskerettighederne og på trods af en række møder og konferencer med deltagelse af repræsentanter for civilsamfundet har partnerskabets resultater på det sociale område og hvad angår en tilnærmelse borgerne imellem været beskedne.

3.4. Hvad angår programmerne for det decentrale samarbejde (MED-URBS, MED-CAMPUS og MED-MEDIA), der skulle gøre det muligt for repræsentanter for civilsamfundet på begge sider af Middelhavet at mødes for at udarbejde fælles projekter, så blev de fastfrosset i 1995 på grund af dårlig intern administration. I dag lader det til, at Kommissionen er besluttet på helt at indstille programmerne med den begrundelse, at administrationen af mikroprogrammer er særlig vanskelig, fordi de kræver betydelige menneskelige og finansielle ressourcer.

3.4.1. ØSU glæder sig over det belgiske formandskabs initiativ om afholdelse af et forum den 13.-14. juli 2001 om kvinders rolle i den økonomiske udvikling og er især tilfreds med, at resultaterne af forummet skal udgøre grundlaget for den fremtidige udformning af en europæisk handlingsplan om samme emne.

3.5. Efter ØSU's opfattelse kan mange af Euro-Middelhavspartnerskabets svagheder tilskrives de vanskeligheder, der er opstået for den vellykkede gennemførelse af Barcelona-erklæringens tredje hovedelement, hvilket igen især skyldes en overvurdering af Euro-Middelhavspartnerskabets mulige rolle i forbindelse med den sociale udvikling i middelhavspartnerlandene. EU bør ikke overse, at det i modsætning til føromtalte lande, selv var modent til integration på grund af det nære slægtskab inden for filosofi, uddannelse, kultur og civilisation mellem medlemsstaterne. Situationen er helt anderledes for middelhavspartnerlandene, og der er på trods af den geografiske nærhed meget store sociale, økonomiske og kulturelle forskelle såvel mellem disse lande indbyrdes som mellem disse lande og EU.

3.6. Fremme af dialogen mellem lande med meget store forskelle i kultur og kulturel baggrund er den eneste effektive metode til at modvirke spændinger ved det møde mellem forskellige kulturer og livsmønstre, som afstedkommes af globaliseringen og fristelsen til ikke at tage tilstrækkeligt hensyn til de enkelte folks nationale identiteter.

3.7. På den anden side synes det tydeligt, at man endnu ikke har haft en tilstrækkelig ærlig og seriøs dialog om problemer som menneskerettigheder - ikke mindst kvinders og børns rettigheder - forebyggelse af terrorisme og ulovlig indvandring, som er årsag til særlige sociale problemer, hvilket Kommissionen i øvrigt erkender.

3.8. Mens associeringsaftaler gøder jorden for vertikal nord-syd-gående handel, er den horisontale syd-syd-gående integration fortsat det vigtigste formål med EU's støtte til regionen, eftersom øget horisontal bevægelighed for varer, kapital og arbejdskraft vil udvikle markeder, der er tilstrækkeligt store til at tiltrække de nødvendige internationale investeringer, som en økonomisk vækst kræver. Hidtil har de strukturelle ændringer i middelhavslandene uden for EU ikke været tilfredsstillende. ØSU ønsker en styrkelse af interesseorganisationerne inden for rammerne af den horisontale integration af frihandelszonens partnere, mens det parallelt hermed glæder sig over og går ind for den nylige (8. maj 2001) erklæring, som udtrykker vilje til at oprette en frihandelszone mellem Tunesien, Ægypten, Jordan og Marokko.

3.9. I dag opfattes partnerlandenes interesseorganisationers repræsentationsgrad som utilstrækkelig med det resultat, at man har været ude af stand til at fastlægge de lokale virksomheders behov. Ligeledes er manglen på organisatoriske strukturer, som skyldes manglen på interesseorganisationer, en faktor, som ikke gør det muligt at forestille sig et konkret sub-regionalt samarbejde. Middelhavslandene slås allerede med mange vanskeligheder for at tilrettelægge deres partnerskab med EU og med endnu flere mellem landene indbyrdes.

3.9.1. På den baggrund mener ØSU, at man - også for at give middelhavspartnerlandene mulighed for at fjerne denne permanente hæmsko - først bør give konkret hjælp til partnerlandene, så man kan finde de stærke og svage punkter på lokalt plan, afgrænse deres reelle behov og finde løsningsmuligheder.

4. ØSU's konklusioner vedrørende fremtidsperspektiver for Euro-Middelhavspartnerskabet

4.1. Fuld gennemførelse af associeringsaftalerne er en nøglefaktor for Euro-Middelhavspartnerskabets succes. Fremskridt på dette område kan fungere som målestok for de 27 samarbejdslandes styrkede forpligtelse over for de målsætninger, som blev opstillet på konferencen i Barcelona (hovedelement 1, 2 og 3).

4.1.1. Proceduren for forhandlingerne og ratifikationen af aftalerne har taget længere tid end forventet, men dette skyldes navnlig, at de associeringsaftaler, der er blevet indgået mellem EU og andre europæiske lande i realiteten er bilaterale aftaler mellem på den ene side EU's 15 medlemsstater og på den anden middelhavslandene hver for sig.

4.1.2. Herfra stammer forskelle og forsinkelser i procedurerne, der er næsten ydmygende for landene syd for Middelhavet: en aftale, som undertegnes af et middelhavsland uden for EU, kan først træde i kraft i gennemsnit ca. 3 år senere, efter at den har været sendt rundt mellem de europæiske hovedstæder til ratifikation. F.eks. er den aftale, som Jordan underskrev i november 1997, endnu ikke trådt i kraft, fordi den stadig mangler at blive ratificeret af to EU-medlemsstater.

4.1.3. Det ville derfor være hensigtsmæssigt at samle associeringsaftalerne i en enkelt multilateral aftale, sådan som Det Euro-Middelhavsparlamentariske forum(8), for at speede procedurerne op, og samtidig bør udviklingsmulighederne udvides, såvel som andre måder for at få disse aftaler i land.

4.2. Indførelsen af en frihandelszone er et af de afgørende mål for Euro-Middelhavspartnerskabet. Der bør indføres fri handel, ikke bare mellem EU og middelhavspartnerlandene, men også mellem sidstnævnte lande indbyrdes. Herved vil markedet blive udvidet og regionen blive attraktiv for internationale investorer og kapitaltilstrømning (hovedelement 2).

4.2.1. ØSU mener, at der i den ånd i et vist omfang kunne udøves kontrol med markederne, så de organiseres bedre i relation til EU og således at man samtidig fremmer Nord-Syd-forbindelserne. Således er et af de vigtigste mål for Euro-Middelhavspartnerskabet og dets frihandelszone netop at fastlægge et dobbelt partnerskab med EU og mellem middelhavslandene indbyrdes.

4.2.2. ØSU mener, at der bør gives støtte til partnerlandene, så de kan organisere sig inden for sektorer som SMV, industri og mikrovirksomheder, således de indbyrdes kan skabe fælles strukturer for indbyrdes forståelse og kollektiv aktion. På den måde kan partnerlandene bedre og i større grad konstruere planer for partnerskaber med EU og indbyrdes ved at udnytte de europæiske erfaringer og bedste praksis.

4.3. ØSU mener, at man bør kæmpe for en omorientering af planerne for en frihandelszone i retning af et reelt "fællesmarked" omfattende alle varer, dvs. også dem, hvor landene syd for Middelhavet er konkurrencedygtige: landbrugsprodukterne. Et sådant marked forudsætter betydelige ledsagebestemmelser (tekniske og sundhedsmæssige normer for produkterne, modernisering og omlægning af visse sektorer, modernisering af virksomheder, der forarbejder og afsætter landbrugsprodukter, osv.) (hovedelement 2).

4.3.1. Landbruget er og bliver hovedtemaet for både EU og middelhavspartnerlandene, eftersom det udgør den vigtigste økonomiske aktivitet i Middelhavsområdet generelt og slås med særligt alvorlige strukturelle problemer og total mangel på knowhow, teknologiske værktøjer og en langsigtet planlægning, som tager højde for det sociale aspekt af omstillingerne. Dybere økonomisk integration forudsætter en mere indgående dialog mellem de 27 medlemmer om at afhjælpe problemerne. Konferencen om landbrug et i Euro-Middelhavsområdet i Strasbourg udgjorde et vigtigt skridt i retning af at mindske problemerne. Et af målene er at sikre en koordinering af middelhavslandbrugspolitikkerne inden for rammerne af Barcelona-processen(9).

4.3.2. Indførelsen af en frihandelszone i Middelhavsområdet vil kun krones med held, hvis samarbejdslandene uden for EU får fuldt udbytte, dvs. får helt fri adgang til EU-markedet for udvalgte landbrugsprodukter og levnedsmidler, der opfattes som vigtige for Euro-Middelhavspartnerne. Fremskridt i den retning kan kun fremskyndes, hvis der samtidig ydes kompensation gennem den fælles landbrugspolitik til de EU-regioner, der bliver direkte ramt af den øgede konkurrence.

4.3.3. Yderligere ofre i EU's landbrugsproduktion vil blive mødt med forståelse, så længe de modsvares af reelle fordele for udviklingen af eksportmarkederne i Euro-Middelhavspartnerskabets u-lande.

4.3.4. Landene i frihandelszonen, skal ikke opmuntres til udelukkende at producere til det europæiske marked (og derved tjene nogle få godsejere, lokale ledere og multinationale selskabers interesser, der sætter sig på handlen), men derimod i første række umiddelbart sikre fødevareforsyningen for befolkningen for gradvis at mindske behovet for import af fødevarer, som ofte med tiden fører ikke bare til økonomisk afhængighed, men også til politiske og kulturel afhængighed.

4.4. Af særlig betydning for partnerlandene er tekstilsektoren, som tegnede sig for 30 % af beskæftigelsen i 1995(10). Denne sektor repræsenterer en af mange af partnerlandenes konkurrencefordele (hovedelement 2).

4.4.1. Tekstilsektoren kan spille en rolle af højeste betydning i forbindelse med diversificeringen af partnerlandenes produkter beregnet på avancerede markeder. Denne sektors nøglebetydning er klar på baggrund af, at de fleste af partnerlandene er EU's underkontrahenter i tekstil- og beklædningsprodukter og navnlig inden for halvfabrikata.

4.4.2. Derfor vil det være nødvendigt at træffe foranstaltninger med henblik på at øge produktiviteten og konkurrenceevnen. Dette kræver bedre organisation og en mere kvalificeret arbejdsstyrke, investeringer i ny teknologi og endelig omlægning og modernisering af de industrielle installationer og de metoder, der anvendes.

4.4.3. Tekstilindustrien kan bruges som eksempel på, hvordan man tackler og løser problemer, som andre sektorer i partnerlandene kæmper med.

4.5. Det bør understreges, at fiskerisektoren også er yderst vigtig for partnerlandene, og EU aftager en meget stor andel af deres eksport af fiskeriprodukter (ca. 63 %) (hovedelement 2).

4.5.1. EU's fiskerisektor er i vore dage stadigvæk økonomisk sårbar som et resultat af overinvesteringer, stigende omkostninger og svindende bestande. Kommissionen har derfor forelagt en grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid(11) med henblik på at skabe et fælles grundlag for dialog.

4.5.2. ØSU glæder sig over, at det i grønbogen forudses at indbefatte Middelhavet i den fælles fiskeripolitik via integrerede forslag, som vil sikre et bæredygtigt fiskeri, som vil fremme dialogen mellem de berørte parter i alle landene i Middelhavsbækkenet.

4.6. På baggrund af 5 års erfaring står EU nu over for at skulle revidere og omlægge sine metoder til at nå målsætningerne for sin middelhavspolitik(12). EU skal tilstræbe større effektivitet i MEDA-programmet ved at bringe orden i sine interne procedurer og forbedre planlægningen af underprogrammer og projekter (hovedelement 1, 2 og 3).

4.7. Kompleksiteten i gennemførelsen af middelhavspolitikken og de besværlige og bureaukratiske procedurer, som er nødvendige i betragtning af programmets store politiske betydning med sine store bevillinger peger i retning af, at det for det første er nødvendigt at sikre tilstrækkeligt med personale, hvis Meda skal have succes og for det andet, at de involverede parter bør høres i højere grad.

4.8. Afslutningen af forhandlingerne om fred og stabilitet i regionen, indførelsen af mekanismer for en politisk dialog til fremme og opretholdelse af fred i regionen, en styrkelse af MEDA Democracy-programmets rolle og øget støtte til interesseorganisationer skal høre til de vigtigste mål, selv om disse interventioner i stor udstrækning afhænger af fredsprocessen i Mellemøsten. Interesseorganisationerne er den kraft i samfundet, som skal befordre Euro-Middelhavspartnerskabets rolle og påvirke dialogen på politisk, økonomisk og kulturelt niveau (hovedelement 1 og 2).

4.9. Det er nødvendigt med en styrkelse af det politiske og sikkerhedspolitiske samarbejde, eftersom man hidtil kun har truffet nogle løse samarbejdsforanstaltninger, der endnu ikke har været i stand til at udvikle stærke tillidsrelationer mellem EU og samarbejdslandene uden for EU (hovedelement 1).

4.10. Der bør ændres på Barcelona-processens prioriteringer, så de sociale og kulturelle aspekter, samt migrationsspørgsmål tildeles en betydning, som ikke er kvalitativt lavere end den, der gives til spørgsmål, der vedrører økonomi, handel og sikkerhed (hovedelement 3).

4.11. EU må påtage sig flere forpligtelser med hensyn til samfundsudvikling, sundhed, uddannelse, kvinders og børns rettigheder, miljøbeskyttelse og infrastrukturprogrammer. I den forbindelse er det hensigtsmæssigt at understrege betydningen af programmerne for udveksling af unge samt programmer for teknisk og videnskabeligt personales mobilitet, men det allervigtigste er udveksling af undervisere (hovedelement 3).

4.12. Euro-Middelhavspartnerskabet må blive mere synligt og bedre kendt i Middelhavsområdet. Informationsformidlingen og de offentlige forbindelser skal styrkes. Som led i en kommunikationsstrategi bør man fremme bestræbelserne på at skabe en følelse af ejerskab over for de projekter, der finansieres via Euro-Middelhavspartnerskabet (hovedelement 3).

4.13. Efter ØSU's opfattelse kan der ikke blive tale om et reelt partnerskab mellem de to sider, så længe der ikke findes en ordentlig ramme for personers frie bevægelighed og de to siders lovlige interesser ikke sikres. Den manglende opfyldelse af kravet om fri bevægelighed er i realiteten en latent støtte til ulovlig indvandring.

5. ØSU's forslag vedrørende Euro-Middelhavspartnerskabets fremtidsperspektiver

5.1. Efter ØSU's mening er oprettelsen af en frihandelszone såvel bilateralt mellem EU og middelhavspartnerlandene, som multilateralt mellem sidstnævnte lande, ikke det endelige mål, men et middel til at nå et større mål, som består i at skabe stabilitet, fred og velstand i regionen.

5.2. Efter ØSU's opfattelse ligger nøglen til succes for Euro-Middelhavspartnerskabet i muligheden for dynamiske resultater. Med frie varebevægelser vil samarbejdspartnerne også opnå "noget andet", nemlig knowhow, institutioner og politiske principper. Undertegnelsen af associeringsaftalerne kan fjerne en vis skepsis over for de eksisterende institutioner ved at gøre dem mere effektive.

5.3. Ifølge ØSU bør man styrke de initiativer, som EU har taget i forbindelse med det andet hovedelement i Euro-Middelhavspartnerskabet med henblik på at afhjælpe opsplitningen af markederne i det sydlige og østlige Middelhav.

5.3.1. ØSU foreslår, at de lande, som indgår en associeringsaftale med EU, forpligter sig til inden fem år efter også at indgå en frihandelsaftale med hinanden.

5.3.2. ØSU foreslår, at der udvikles passende mekanismer til fremme af erhvervsaktiviteter med lovregler og administrative bestemmelser, der befordrer et gunstigt klima for investeringer og privat initiativ ved hjælp af tillidsvækkende og klare procedurer, og udtrykker ønske om, at der indrømmes en særlig plads til de små og mellemstore virksomheder såvel som til mikrovirksomheder i forbindelse med støtten til handel og industri inde for Euro-Middelhavspartnerskabet. Det mener ligeledes, at en styrkelse af partnerskabet vil kunne lykkes via et styrket samarbejde mellem repræsentanterne for små og mellemstore virksomheder.

5.3.3. ØSU slår til lyd for at udvikle tekniske og økonomiske støtteprogrammer, navnlig til små og mellemstore virksomheder og mikrovirksomheder i middelhavslandene, med henblik på at tilskynde til en mere differentieret økonomisk struktur i disse lande. Der bør gives særlig opmærksomhed til middelhavspartnerlandenes industri, da disse virksomheder i realiteten udgør disse landes største produktionssektor. Eksemplet med Italiens træ/møbelsektor, som var opsplittet på mange små håndværksvirksomheder og som i dag har en fremtrædende plads på verdensmarkedet, kan bruges som benchmark for udviklingen af middelhavspartnerlandenes industrisektorer.

5.3.4. Efter ØSU's mening bør man gennemføre oplysningskampagner rettet mod repræsentanter for handel og produktion, f.eks. handelskamre, handelsorganisationer, interesseorganisationer og andre interesserede handelsaktører, så mulige investorer får den nødvendige støtte og information vedrørende langtidsinvesteringer i produktion i landene omkring Middelhavet.

5.3.5. ØSU anbefaler, at EU forbedrer sin strategi for Middelhavsområdet ved at styrke projekter, der går på tværs af grænserne, og det decentrale samarbejde centreret omkring en bæredygtig udvikling. I dette øjemed opfordrer det Kommissionen til at

a) medtænke det sociale aspekt i regionalprogrammerne og især lægge vægt på at samtlige fagforeninger inddrages på såvel nationalt som overnationalt niveau, og

b) koordinere erhvervsuddannelsespolitikkerne med arbejdsmarkedets krav ved at oprette net for social bistand og indføre moderne samarbejdsmetoder i støtteordningerne.

I denne sammenhæng foreslår ØSU at fremme programmer og initiativer til fordel for decentralt samarbejde, som skal befordre udvekslinger mellem de aktører, som deltager i udviklingen, sådan som det netop er præciseret i den paragraf i Barcelona-erklæringen, der handler om samarbejde på det sociale, kulturelle og humanitære område med henblik på at liberalisere og styrke systemet og derved skabe større potentiale i den kulturelle udvikling.

5.4. ØSU mener, at man bør fokusere på det sociale aspekt i Euro-Middelhavspartnerskabet gennem udvikling af nye programmer, og bifalder igangsættelsen af programmet Euromed-Human Sciences.

5.5. ØSU bifalder forslaget om at indføre en "mærkning" af middelhavsprogrammerne, så de kan genkendes som sådan, og foreslår en mere energisk markedsføring af Euro-Middelhavspartnerskabet via medier og tilsvarende organisationer i middelhavspartnerlandene for at sprede kendskabet til resultaterne af samarbejdet til civilsamfundet.

5.6. For at sikre Euro-Middelhavspartnerskabets effektivitet og fremme demokrati og respekt for menneskerettigheder i regionen, er det absolut nødvendigt at styrke interesseorganisationernes rolle og befordre civilsamfundets deltagelse i alle aktioner under Meda, hvilket forhindres i visse samarbejdslande i kraft af en overdreven stærk statslig indflydelse på forvaltningen af Meda, samt at der reelt ikke findes nogle høringsprocedurer for udarbejdelsen af indikativprogrammer.

5.6.1. Efter ØSU's opfattelse skal civilsamfundet tildeles en meget mere aktiv rolle (indvandrere, lokalsamfund, virksomheder, universiteter, sammenslutninger) for at sikre, at hele samfundet inddrages mest muligt i Barcelona-processens aktiviteter og udvikling, og mener i den forbindelse, at der bør gøres yderligere forsøg på at udvikle og støtte reelt uafhængige interesseorganisationer, herunder eventuelt også åbne mulighed for, at internationale ikke-statslige organisationer kan installere sig og operere frit i de 27 lande, der er omfattet af Barcelona-processen.

5.7. ØSU konstaterer, at der er behov for mere information og større social mobilitet i middelhavspartnerlandene, og at de fleste af personer, der har høstet gavn af MEDA-programmet, i forvejen kendte til europæisk politik og EU's funktionsmåde. Den store udfordring for MEDA II(13) bliver en tilnærmelse til hele samfundet, så bevillingerne bredes bedre ud og kommer ud til alle samfundsklasser og -grupper.

ØSU foreslår med henblik på gennemførelsen af MEDA II-programmet og for at sikre at det får succes:

- kendskab til middelhavspartnerlandenes behov og direkte støtte til tilrettelæggelse og udarbejdelse af de nødvendige undersøgelser, der kan forbedre deres evne til at absorbere bevillinger,

- overførsel af knowhow og teknologi, især til den private sektor og ikke-statslige organisationer,

- overførsel af god praksis fra de erfaringer, som EU har med gennemførelsen af MEDA-programmet og - ikke mindst - med sine regionalprogrammer,

- en særlig indsats for primær- og sekundærsektoren i middelhavspartnerlandene,

- udarbejdelse af brochurer og vejledninger(14) vedrørende korrekt anvendelse af bevillinger fra EU,

- indførelse af bindende frister for de forskellige gennemførelsesprocedurer for bevillinger fra MEDA,

- ligelig fordeling af bevillinger mellem Euro-Middelhavspartnerskabets tre hovedelementer og udvidelse af den politiske dialog angående alle tre hovedelementer,

- mere personale i Kommissionen til at administrere MEDA-programmet,

- spredning af alle resultater og data til de endelige brugere (handels- og industrikamre, andre instanser osv.),

- oprettelse af et observationscenter med henblik på at overvåge udviklingen i Barcelona-processen.

5.8. Med hensyn til den samlede gennemførelse af MEDA II-programmet mener ØSU, at den overordnede tilgang og filosofien bag gennemførelsen bør tages op til revision med henblik på en forenkling, så det bliver lettere at absorbere bevillingerne, og så man afhjælper nogle af de problemer, som den nuværende tilgang har skabt. Desuden understreger ØSU det decentrale samarbejdes(15) betydning, og anbefaler, at det gennemføres, samtidig med at det bifalder beslutningerne vedrørende MEDA II-programmet fra udenrigsministrenes møde i Marseille(16).

5.8.1. Efter ØSU's overbevisning er det bydende nødvendigt, at den nye MEDA-forordning garanterer en afbalanceret og holdbar, politisk, økonomisk og samfundsmæssig udvikling, samtidig med at den sikrer, at civilsamfundet inddrages i udformningen og evalueringen af programmer og projekter. På dette punkt henleder ØSU opmærksomheden på vigtigheden af små projekter.

5.8.2. Efter ØSU's mening bør man øge den del af Meda-bevillingerne, som er afsat til regionale projekter med en syd-syd-indfaldsvinkel, og som skal fastsættes på grundlag af en dialog med lokale repræsentanter (såvel statslige som ikke-statslige).

5.8.3. ØSU er overbevist om, at særforanstaltninger til støtte for samarbejde inden for landbrug og udvikling af landdistrikter med henblik på at forbedre livskvaliteten i landdistrikterne og reducere afhængigheden af fødevareimport, bør finansieres via MEDA.

5.8.4. ØSU foreslår, at de MEDA-bevillinger, der er afsat til efteruddannelse inden for alle dele af samarbejdet, øges betydeligt, så de kommer alle samfundsgrupper i de berettigede lande til gavn.

5.8.5. En vigtig del af MEDA bør rettes mod fremme af det indbyrdes samarbejde mellem lande og nationale og religiøse grupper, der plages af historisk betingede konflikter og fjendskaber.

5.8.6. ØSU indtager den holdning, at overvågningen i forbindelse med det nye MEDA II-program ikke bør udføres via rapporter, men bør ske på en dynamisk og fleksibel måde, således at man sikrer en umiddelbar diagnose af de forventede problemer i forbindelse med anvendelsen af disponible midler, og således at man kan rette op på situationen. Det foreslår med henblik herpå, at der udvikles en model for selvevaluering af de procedurer, der er knyttet til gennemførelsen af programmerne. Formålet med modellen skulle være en permanent kvalitetsvurdering af resultaterne via en rationel forvaltning af alle procedurer.

5.9. ØSU foreslår, at indvandrerstrømmene placeres i centrum af samarbejdet, og at der indføres en indvandrerpolitik, som er umiddelbart centreret om behovene for fælles udvikling. En sådan indvandringspolitik bør baseres på:

- gensidig forpligtelse for Nord og Syd til fælles administration af indvandringsstrømmene, herunder bekæmpelse af ulovlig indvandring,

- indførsel af politikker for midlertidig indvandring mellem de to sider af Middelhavet. Tyskland kan i den forbindelse tjene som forbillede, fordi det hører til de meget få europæiske lande, som har lang tids erfaring med at organisere arbejdstageres bevægelighed,

- oprettelse af et særligt transitvisum for aktørerne i partnerskabet,

- mobilisering af indvandringen med henblik på udvikling af hjemlandet gennem en politik med støtte til indvandrerprogrammer i deres hjemlande, erhvervsuddannelsesprogrammer for studerende i tilknytning til mekanismer, som begunstiger disses adgang til beskæftigelse i hjemlandet, samt ansættelse af nye medarbejdere på prøve i europæiske virksomheder på grundlag af midlertidige kontrakter, oprettelse af et finansieringsinstitut, der bedre kan kanalisere indvandrernes opsparing over i produktionen i deres hjemlande,

- udvikling af en klart formuleret politik for integration af indvandrere, der opholder sig lovligt i et land, for at styrke disses rettigheder i modtagerlandene.

5.9.1. ØSU foreslår, at der oprettes et observatorium for indvandring, som skal have til opgave i samarbejde med den relevante komité under Euro-Middelhavsforummet løbende at følge nøje med i alle spørgsmål, der har tilknytning til indvandringsstrømmene i Middelhavsområdet.

5.10. MEDA II-programmets modtagerlande må tilstræbe respekt for demokratiske principper og menneskerettighederne, navnlig kvinders og børns rettigheder, samt faglige rettigheder, som er det centrale punkt for samarbejdet med Europa. Der skal føres strengt tilsyn med gennemførelsen af disse og med faste intervaller skal der aflægges rapport til Europa-Parlamentet om dette aspekt.

5.10.1. På grundlag af ovenstående foreslår ØSU,

- at der udarbejdes programmer med henblik på at uddanne kvinder og integrere dem i universitetsverdenen, på arbejdsmarkedet og i erhvervslivet,

- at det forbydes at yde støtte til organisationer, virksomheder eller andre instanser, der forskelsbehandler kvinder på uddannelsesområdet i samfundet eller inden for sport.

5.10.2. ØSU mener, at man bør tage den strategiske tilnærmelse til Libyen op til fornyet vurdering, og det bifalder Maghreb- og Mashrek-landenes initiativer med henblik på samarbejde med Libyen.

5.11. ØSU bifalder og støtter oprettelsen af samarbejdskontoret Europe Aid, som Kommissionen etablerede den 1. januar 2001 i forbindelse med omlægningen af den eksterne hjælp. ØSU finder princippet for driften af dette kontor meget betydningsfuldt - nemlig at alt hvad der kan administreres og besluttes direkte, ikke behøver at gå over Bruxelles - eftersom det afspejler Kommissionens intentioner om at overføre grundlæggende kompetencer. Det er vigtigt at slå fast, at kontoret har kompetence vedrørende alle faser af forløbet af de aktiviteter, der skal sikre opfyldelsen af de målsætninger, som blev opstillet i forbindelse med planlægningen i Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser og Generaldirektoratet for Udvikling - målsætninger, som Kommissionen har vedtaget.

5.12. En umiddelbar opgave for ØSU bør være at styrke den allerede eksisterende høringsstruktur i partnerlandene med det langsigtede mål, at der oprettes økonomiske og sociale råd, hvor disse ikke findes i forvejen.

5.12.1. Begivenhederne den 11. september 2001 viser tydeligt behovet for en øjeblikkelig styrkelse af I den forbindelse lanceredes for nylig to regionalprogrammer om erhvervs- og fagorganisationernes rolle og den sociale dialog mellem deltagerne i Euro-Middelhavspartnerskabet med et samlet budget på 1,3 mio. EUR. Det ene af de to programmer, der kaldes Tresmed, tager sigte på økonomiske og sociale organisationers rådgivende funktion, skal vare 2 år, har et budget på 700000 EUR og styres af det spanske økonomiske og sociale råd - det andet vedrører den sociale dialog og de sociale systemer, skal vare halvandet år, har et budget på 600000 EUR og styres af det italienske Middelhavsinstitut (Imed).

5.12.2. ØSU bifalder igangsættelsen af de to programmer og håber, at de vil få et godt forløb og give væsentlige resultater.

5.12.3. ØSU bør tage flere initiativer til med mere regelmæssige mellemrum at sende delegationer på besøg i partnerlandene (sådanne besøg har allerede fundet sted i Israel, de autonome palæstinensiske områder, Jordan og Ægypten). ØSU ser med tilfredshed på Romano Prodis samt kommissærerne Christopher Pattens og Pascal Lamys besøg i Maghreb- og Mashrek-landene, eftersom bestræbelserne på at puste nyt liv i Barcelona-processen bør følges op af andre tilsvarende foranstaltninger, der kan styrke det generelle klima i Euro-Middelhavspartnerskabet, og skabe tillid blandt parterne.

5.13. Begivenhederne den 11. september 2001 viser tydeligt behovet for en øjeblikkelig styrkelse af Euro-Middelhavspartnerskabet. I lyset af de nye udfordringer, der opstår, bør EU bruge beslutningerne fra Barcelona-konferencen som middel til at mildne det opståede klima og til at støtte partnerlandenes kulturelle nærhed såvel landene imellem som med EU-landene.

Bruxelles, den 18. oktober 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Barcelona-erklæringen blev vedtaget på udenrigsministrenes konference for Euro-Middelhavslandene den 27.-28. november 1995.

(2) KOM(2000) 472 endelig.

(3) KOM(2000) 497 endelig.

(4) Euromed heritage blev sat i gang i september 1998 i overensstemmelse med kulturministrenes erklæring på konferencen i Bologna i april 1996.

(5) Euromed Audiovisual blev sat i gang i august 1998 i overensstemmelse med konklusionerne fra konferencen i Thessaloniki i november 1997.

(6) Euromed Youth igangsattes i begyndelsen af 1999 i overensstemmelse med konklusionerne fra konferencen på Malta i april 1997.

(7) Meda Democracy er resultatet af et initiativ, som Europa-Parlamentet tog i 1994, og det forsatte Euro-Middelhavspartnerskab. Målsætningerne for programmet blev offentliggjort i et Kommissionsdokument fra 17. juli 1996 med titlen "Euromed Democracy Programme, Budget Line B7-705N - Criteria and Conditions of Eligibility".

(8) Sluterklæring fra det 2. Euro-Middelhavsparlamentariske forum (Bruxelles, den 8.-9. februar 2001).

(9) Euro-Middelhavskonference om landbrug, Strasbourg, den 14.-15. juni 2001.

(10) FEMISE-rapport om udviklingen i handels- og investeringsstrukturen mellem EU og dets Middelhavspartnerlande, pkt. 109.

(11) KOM(2001) 135 endelig.

(12) KOM(2000) 497 endelig (Meddelelse fra Kommissionen: "Styrkelse af Barcelona-processen").

(13) Videreførelse 2000-2006 af MEDA-programmet (1995-1999).

(14) Informationsrapport fra Sektionen for Eksterne Forbindelser om innovationspolitikker for SMV- og håndværkssektoren.

(15) Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Et Euro-Middelhavspartnerskab (EFT C 301 af 13.11.1995, s. 45).

(16) Udenrigsministrenes 4. Euro-Middelhavskonference - Marseille, den 15.-16. november 2000.