31. 12.80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSION 
Forslag til Rådets første direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes 
lovgivninger vedrørende varemærker 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 25. november 1980) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 
100, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamen­
tet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Den lovgivning, der for øjeblikket gælder om vare­
mærker inden for medlemsstaterne, indebærer for­
skelligheder, som kan hindre den frie bevægelighed 
for varer og den frie udveksling af tjenesteydelser, 
fordreje konkurrencevilkårene i fællesmarkedet og 
følgelig øve direkte indflydelse på dette markeds 
oprettelse og funktion; 
det forekommer for tiden ikke nødvendigt at foretage 
en fuldstændig tilnærmelse af medlemsstaternes lov­
givninger om varemærker. Det er tilstrækkeligt at 
begrænse tilnærmelsen til de nationale bestemmelser, 
der har den mest direkte indvirkning på den frie 
bevægelighed af varer og tjenesteydelser. Heraf 
følger, at direktivet — uden at afskære medlemssta­
terne fra at beskytte de ved brug stiftede varemærker 
— kun tager disse med i betragtning i det omfang, 
sådanne mærker kommer i konflikt med de ved regi­strering erhvervede mærker, som er de eneste direk­
tivet omfatter. Endvidere må man ikke være blind for 
de fordele og løsninger, som EF-varemærkeordnin-
gen indebærer for virksomheder, der ønsker at er­
hverve varemærker. Ordningen gør det unød­
vendigt at pålægge medlemsstaterne pligt til at 
kræve bl. a. registrering af andre former for varemær­
ker eller at anerkende servicemærker. Af samme 
grund er det ej heller påkrævet at styrke beskyttelsen 
af de varemærker, som nyder et særligt renommé; 
dette direktiv udelukker, at varemærkerne underka­
stes andre retsregler i medlemsstaterne, såsom de dér 
gældende bestemmelser om illoyal konkurrence. I 
øvrigt finder traktatens artikel 36 fortsat anvendelse, 
da direktivet kun foretager en delvis tilnærmelse af 
medlemsstaternes lovgivninger; 
virkeliggørelsen af de mål, der forfølges ved tilnær­
melsen, forudsætter, at gyldigheden af varemærkeret­
tens stiftelse og bevarelse i princippet underkastes de 
samme betingelser i samtlige medlemsstater; 
for at reducere antallet af varemærker, der er regi­
streret og beskyttet i Fællesskabet, og derved også 
antallet af konflikter imellem disse, må man kræve, 
at varemærket rent faktisk bruges; 
dette direktiv har til formål at sikre, at varemærker 
for fremtiden nyder samme beskyttelse i alle med­
lemsstaternes retsordener; 
den af varemærket ydede beskyttelse knytter sig til 
begreberne mærkernes, varernes eller tjenesteydel­
sernes lighed og den risiko for forveksling, der følger 
Nr. C 351/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
heraf. Formålet med denne beskyttelse er at sikre 
varemærkets funktion som angivelse af oprindelse; 
det er nødvendigt, at de ovennævnte begreber fortol­
kes snævert, for herved at undgå, at de frie varebe­
vægelser og den frie udveksling af tjenesteydelser 
hæmmes i et omfang, der går ud over, hvad hensynet 
til varemærkebeskyttelsen tilsigter. Hidtidig retsprak­
sis i flere medlemsstater indrømmer for øjeblikket 
varemærket beskyttelse i et omfang, der ikke er i 
overenstemmelse med varemærkerettens særlige gen­
stand. Denne retspraksis må følgelig revideres i lyset 
af dette direktiv. Det er især nødvendigt i alle enkelt­
tilfælde ved hjælp af en samtidig sammenligning af 
mærket, varerne og tjenesteydelserne at forstå, at der 
for forbrugerne består en reel risiko for forveksling af 
de ved de pågældende varemærker identificerede 
varer eller tjenesteydelser. Når et varemærke for 
eksempel består af flere bestanddele, skal der foreta­
ges en helhedsbedømmelse, for herved at afgøre, om 
mærket, der formodes at krænke et andet mærke, 
ligner dette sidstnævnte i en sådan grad, at der er 
risiko for forveksling. Når man skal bedømme, om to 
ordmærker i en medlemsstat må siges at være ensly­
dende eller i hvert fald sprogligt forvekslelige, er det 
ikke muligt længere at se bort fra Fællesskabets eksi­
stens og fra den kendsgerning, at forbrugerne i stadig 
højere grad kender den korrekte udtale af ordene på 
de sprog, som tales der; 
varemærkets funktion, nemlig angivelse af varens 
oprindelse, indebærer, at brugen af mærket i prin­
cippet ikke kan forbydes hverken tredjemand for 
varer, som af indehaveren selv eller med dennes sam­
tykke er markedsført under dette mærke i Fællesska­
bet eller uden for dette eller på grundlag af varemær­
keretten forbydes en licenshaver, som udbyder va­
rerne eller tjenesteydelserne under mærket uden for 
det område, for hvilket han har fået licens; 
af hensyn til fællesmarkedets funktion er det kun 
nødvendigt at tilnærme de nationale regler for vare­
mærkers behandling i det omfang, hvor der er tale 
om at fremme løsningen af konflikter mellem vare­
mærkeindehavere indbyrdes eller mellem disse vare­
mærkeindehavere og indehavere af andre enerettig­
heder. Indtil videre er der dog kun fastsat regler for 
indgåelse af forlig. Det kunne dog på et senere tids­
punkt, bl.a. afhængig af, hvilken grad af integration 
Fællesskabet til den tid har opnået, vise sig berettiget 
at overveje eventuelle nye foranstaltninger, der 
kunne bidrage til at løse sådanne konflikter — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
Dette direktiv finder anvendelse på varemærker for 
varer og tjenesteydelser, det være sig individuelle 
mærker, fællesmærker eller garantimærker, der er 
registreret i en medlemsstat, eller som er indført i et 
internationalt register, med retsvirkning i en med­
lemsstat. Artikel 2 
1. Registrering af varemærker, som på anmeldel-
sesdagen består af tegn, der ifølge den pågældende 
medlemsstats lovgivning ikke kan anvendes som 
varemærke eller reserveres til et sådant brug af 
anmelderen, samt varemærker, som på samme tids­
punkt savner fornødent særpræg i en medlemsstat, 
afslås eller ophæves, særlig 
a) mærker, som udelukkende består af tegn eller 
angivelser, som i vareomsætningen kan kræves 
anvendt til at betegne varens eller tjenesteydel­
sens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, 
værdi, oprindelsessted, frembringelsestidspunkt 
eller andre egenskaber, medmindre disse mærker 
har opnået fornødent særpræg som følge af den 
brug, der er gjort af dem; 
b) mærker, som udelukkende består af tegn eller 
angivelser, som i sædvanlig sprogbrug eller ifølge 
redelig og fast forretningspraksis er blevet den 
nødvendige eller sædvanlige betegnelse for varen 
eller tjenesteydelsen. 
2. Endvidere afslås eller ophæves registrering af 
varemærker, som på anmeldelsesdagen 
a) består af en form, som er betinget af selve varens 
art, eller som har en teknisk funktion, såvel som 
varemærker, der har form som selve produktet, 
og som påvirker selve de til varen hørende egen­
skaber, for så vidt en form som sådan kan anven­
des som varemærke i den pågældende medlems­
stat; 
b) indeholder kendetegn eller angivelser, der er 
egnet til at vildlede offentligheden, navnlig med 
hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, be­
skaffenhed eller oprindelsessted; 
c) strider mod den offentlige orden eller er egnet til 
at vække forargelse, eller som er anført i arti­
kel 6 c) i Pariser-konventionen til beskyttelse af 
industriel ejendomsret, i det følgende benævnt 
»Pariser-konventionen«. 
3. Et varemærke ophæves ligeledes, når varen, for 
hvilken det er registreret i den pågældende medlems­
stat, af indehaveren eller med dennes samtykke er 
markedsført under et andet mærke i den anden med­
lemsstat, medmindre legitime grunde hjemler brug af 
forskellige varemærker for denne vare i disse med­
lemsstater; denne bestemmelse finder dog ikke an­
vendelse, hvis indehaveren for den pågældende vare 
giver afkald på det varemærke, der findes i den 
anden medlemsstat, og inden for den frist, der fast­
sættes af den myndighed, der har fået forelagt ophæ-
velsessagen, godtgør, at der er givet afkald på behø­
rig vis. 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/3 
4. De varemærker, der er anmeldt eller registreret 
inden den i artikel 18, stk. 1, fastsatte dato, ophæves, 
hvis de rammes af en af de i stk. 1—3 nævnte ugyl­
dighedsgrunde. 
Artikel 3 
1. Varemærket giver indehaveren en eneret. Dette 
indebærer, at tredjemand ikke uden indehaverens 
samtykke i vareomsætningen må gøre brug af et tegn, 
der er identisk med eller ligner varemærket for varer 
eller tjenesteydelser af samme eller lignende art som 
de varer og tjenesteydelser, for hvilke mærket er 
anmeldt, hvis en sådan brug indebærer reel fare for 
forveksling. 
2. Såfremt betingelserne i stk. 1 er opfyldt, kan 
navnlig følgende former for brug forbydes: 
a) påsætning af tegnet på varer eller deres emballa­
ge; 
b) markedsføring af varer eller levering af tjeneste­
ydelser under det pågældende tegn; 
c) anvendelse af tegnet i forretningsbreve og faktu­
raer. 
3. Medlemsstaterne fastsætter, under hvilke betin­
gelser der kan tilkendes erstatning for skade, forvoldt 
ved de i stk. 1 nævnte handlinger, tilligemed de rets­
plejeregler, der finder anvendelse. 
Artikel 4 
1. Udgiveren af en ordbog, et leksikon eller et lig­
nende værk, skal drage omsorg for, at gengivelse af et 
varemærke ledsages af en angivelse af, at det er et 
beskyttet varemærke. 
2. Såfremt udgiveren ikke efterkommer forpligtel­
sen i stk. 1, skal han efter anmodning fra indehaveren 
af varemærket ved genudgivelse af værket bekoste en 
berigtigelse. 
Artikel 5 
De rettigheder, der er knyttet til varemærket, giver 
ikke hjemmel til at forbyde tredjemand at gøre er­
hvervsmæssig brug af 
a) sit slægtsnavn og sin adresse; 
b) angivelser vedrørende varens eller tjenesteydel­
sens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, 
værdi, oprindelsessted, frembringelsestidspunkt 
eller andre særlige egenskaber; c) varemærket, for herved at angive tilbehørs og 
reservedeles anvendelse, for så vidt der ikke er 
tale om brug som varemærke. 
Artikel 6 
1. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke 
hjemmel til at forbyde anvendelsen af mærket for 
varer, som af indehaveren eller med dennes sam­
tykke er markedsført under dette mærke. 
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse 
a) såfremt indførsel i Fællesskabet af varer, der er 
markedsført uden for Fællesskabet af legitime 
grunde, kan forhindres; 
b) såfremt varernes tilstand er ændret eller forringet, 
efter at de er markedsført; 
c) såfremt varerne af tredjemand er blevet forsynet 
med ny emballage. 
Artikel 7 
De rettigheder, der er knyttet til varemærket, kan kun 
gøres gældende over for en licenshaver, såfremt 
denne overskrider den tidsmæssige begrænsning for 
sin licens eller begrænsningen med hensyn til de 
varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er 
registreret, eller ikke opfylder mærkeindehaverens 
forskrifter med hensyn til varernes eller tjeneste­
ydelsernes kvalitet. 
Artikel 8 
1. Registereringen af et varemærke afslås eller 
ophæves 
a) dersom der eksisterer et ældre varemærke, og der 
er fare for, at disse mærker giver anledning til 
forveksling i den i artikel 3, stk. 1, anførte betyd­
ning; 
b) dersom der eksisterer en anden ældre eneret, og 
der består en reel fare for forveksling mellem 
varemærket og denne rettighed, medmindre sidst­
nævnte er et portræt, et slægtsnavn eller et værk, 
der er beskyttet af en ophavsret eller mønster­
ret. 
2. Stk. 1, litra b), finder ligeledes anvendelse på 
forbud mod brugen af et varemærke, som begrundes 
med eksistensen af en anden ældre eneret. 
Nr. C 351/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 80 
Artikel 9 
1. Dersom den myndighed, der har fået sagen fore­
lagt, under behandlingen af indsigelserne i forbin­
delse med registreringen eller under sag om ophæ­
velse eller forbud mod brug af et varemærke, er af 
den opfattelse, at konflikten mellem dette mærke og 
et andet mærke eller en anden rettighed kan løses i 
mindelighed, forelægger den parterne et forslag 
gående ud på, at der til brug af varemærket eller den 
anden rettighed knyttes visse betingelser, således at 
reel fare for forveksling kan undgås. 
2. Såfremt indehaveren af varemærket eller af den 
anden rettighed ikke er part i sagen, kan den pågæl­
dende myndighed kræve, at han indtræder som part i 
sagen. 
Artikel 10 
1. En indehaver af et varemærke eller af en anden 
eneret, som i tre på hinanden følgende år har tolere­
ret, at der i en medlemsstat er gjort brug af et yngre 
varemærke, der er forveksleligt med hans varemærke 
eller rettighed, kan ikke længere kræve, at dette yngre 
varemærke ophæves, eller brugen heraf forbydes i 
denne medlemsstat eller i en anden medlemsstat, 
medmindre det yngre varemærke er anmeldt i ond 
tro. 
2. Uanset stk. 1 kan indehaveren af et varemærke, 
der er vitterlig kendt i en medlemsstat i henhold til 
artikel 6 b) i Pariser-konventionen, kræve ophævelse 
af et yngre varemærke eller brugen heraf forbudt i 
denne medlemsstat inden for en frist på fem år regnet 
fra dagen for sidstnævntes registrering. 
Artikel 11 
1. Medmindre skellig grund foreligger, skal der på 
de i dette direktiv fastsatte betingelser gøres seriøs 
brug af varemærket i den pågældende medlemsstat 
for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er 
registreret. 
2. Som skellig grund anses alene omstændigheder, 
som mærkeindehaveren ikke har indflydelse på. 
3. Den brug af varemærket, der gøres af en licens­
haver, af en anden person, der er økonomisk tilknyttet 
mærkeindehaveren, eller af en person, der er bemyn­
diget til at anvende et fællesmærke eller et garanti­
mærke, ligestilles med indehaverens brug af mær­
ket. 
4. Varemærker, der i den pågældende medlemsstat 
er anmeldt inden den i artikel 18, stk. 1, fastsatte 
dato, omfattes først af denne bestemmelse fra nævnte 
dato. Artikel 12 
Når det i en medlemsstats lovgivning er fastsat, at 
eksistensen af et varemærke kan være til hinder for 
registreringen af et yngre varemærke, skal det kræ­
ves, at den, der gør indsigelse, på begæring af anmel­
deren eller den kompetente myndighed skal godtgø­
re, at det ældre varemærke har været brugt i overens­
stemmelse med artikel 11 i de fem år, der er gået 
forud for offentliggørelsen af anmeldelsen af det 
yngre varemærke, for så vidt det ældre varemærke på 
det tidspunkt havde været registreret i mindst fem år. 
Godtgøres det ikke, forkastes indsigelsen. Såfremt 
det ældre varemærke kun har været anvendt for en 
del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er 
registreret, anses det for så vidt angår behandlingen 
af indsigelsen kun for registreret for de pågældende 
varer eller tjenesteydelser. 
Artikel 13 
1. Fornyelsen af et varemærkes registrering er 
betinget af fremlæggelsen af en erklæring om brug 
med angivelse af de varer eller tjenesteydelser, for 
hvilke varemærket har været brugt i overensstem­
melse med artikel 11 i de fem år, der er gået forud for 
udløbet af registreringens gyldighedsperiode. 
2. Såfremt der kun fremlægges erklæring om brug 
for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke 
varemærket er registreret, fornys registreringen kun 
for de pågældende varer eller tjenesteydelser. 
3. Fremgangsmåden for fremlæggelse af erklærin­
gen om brug og de sanktioner, der finder anvendelse 
ved fremlæggelse af en falsk erklæring, fastlægges i 
medlemsstaternes logivninger. 
Artikel 14 
1. Et varemærke, der ikke har været brugt i overens­
stemmelse med artikel 11 i en uafbrudt periode på 
fem år, ophæves; varemærket kan dog ikke længere 
ophæves, såfremt der fra udløbet af denne periode og 
indtil det tidspunkt, hvor der gøres indsigelse mod 
varemærkets gyldighed, er blevet gjort brug af mær­
ket i overensstemmelse med artikel 11, og denne brug 
er sket i god tro. 
2. Endvidere ophæves et varemærke, som efter 
registreringen 
a) på grund af indehaverens forhold er blevet til en 
almindelig betegnelse for den vare eller tjeneste­
ydelse, for hvilken det er registreret; 
31. 12. 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 351/5 
b) som følge af den brug, der gøres af mærket for de 
varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er regi­
streret, er egnet til at fremkalde vildfarelse, navn­
lig med hensyn til varernes eller tjenesteydelser­
nes art, beskaffenhed eller oprindelsessted. 
Artikel 15 
Såfremt grunde til nægtelse af registrering eller 
ophævelse af et varemærke kun foreligger for en del 
af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke dette vare­
mærke er anmeldt eller registreret, meddeles afslag 
på registrering eller ophævelse heraf kun for de 
pågældende varer eller tjenesteydelser. 
Artikel 16 
Uanset bestemmelsen i artikel 8 kan medlemsstater, 
hvis lovgivning giver mulighed for registrering af 
fællesmærker eller garantimærker, fastsætte, at regi­
streringen af disse varemærker skal nægtes eller 
ophæves af andre grunde end de i artikel 2 og 14 
omhandlede i det omfang, hensynet til disse vare­
mærkers funktion kræver det. 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 235, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamen­
tet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Den harmoniske udvikling af den økonomiske virk­
somhed i Fællesskabet som helhed og en varig og 
afbalanceret ekspansion bør fremmes gennem opret­
telsen af et funktionsdygtigt fællesmarked, der byder 
på betingelser, svarende til dem, som findes på et 
nationalt marked. Oprettelsen af et sådant marked og Artikel 17 
De nærmere regler for varemærkers registrering, for 
ophævelse af registreringen samt ophævelsens rets­
virkninger fastsættes i medlemsstaternes lovgivning. 
De kan endvidere bestemme, at et varemærke, der 
rammes af en i dette direktiv omhandlet ophævelses-
grund, ikke kan gøres gældende over for tredje­
mand. 
Artikel 18 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige ved lov 
eller administrativt fastsatte bestemmelser i kraft for 
at efterkomme dette direktiv senest den 
De underretter straks Kommissionen herom. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen tek­
sten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de 
udsteder på det område, der er omfattet af dette 
direktiv. 
Artikel 19 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
styrkelsen af dets enhed indebærer ikke blot fjernel­
sen af hindringerne for den frie bevægelighed for 
varer og den frie udveksling af tjenesteydelser samt 
gennemførelsen af en ordning, der sikrer, at konkur­
rencen ikke fordrejes, men også at der indføres en 
retslig tilstand, som gør det muligt for virksomhe­
derne allerede fra starten af at tilpasse deres fabrika­
tion og distribution af varer eller deres tjenesteydel­
ser til Fællesskabets dimensioner. Blandt de juridiske 
instrumenter, som virksomhederne bør råde over 
med henblik herpå, er varemærkerne, som gør det 
muligt for dem at identificere deres varer eller deres 
tjenestydelser på samme måde i hele Fællesskabet, 
uden hensyn til grænserne, særlig velegnede; 
en handling fra Fællesskabets side er påkrævet for at 
virkeliggøre ovennævnte fællesskabsmål; denne 
handling består i indførelsen af en fællesskabsord­
ning for varemærker, som giver virksomhederne ret 
til efter en og samme fremgangsmåde at opnå EF-
varemærker, som nyder ensartet beskyttelse og har 
retsvirkning på hele Fællesskabets område; Forslag til Rådets forordning (EØF) om EF-varemærke 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 25. november 1980)