Nr. C 225/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
levnedsmidler og ikke-fødevarer — som har været behand­
let i systemet siden 1988. 
2.3. ØSU noterer sig, at det nu ser ud til, at Kommissio­
nen mener, at beslutning 89/45/EØF vil blive ophævet, når 
direktivet om generel produktsikkerhed endelig bliver sat i 
kraft. 
2.4. ØSU anbefaler i mellemtiden, at systemet yderligere 
udbygges, udvides og fremskyndes med henblik på at finde 
frem til egnede, effektive og rimelige måder at tilbagekalde 
produkter på. 
2.5. ØSU noterer sig og godkender generelt den ændrede 
beslutning, som er begrænset til artikel 7. De vigtigste 
ændringer vedrører en forlængelse af ordningen indtil 
videre og det rådgivende udvalgs arbejdsprocedure, som 
afpasses efter den almindelige procedure for rådgivende 
udvalg, som fastsat i Rådets beslutning 87/373/EØF. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. I tredje »betragtning« anfører Kommissionen, at 
den nugældende ordning bør fortsættes i et »ubegrænset 
tidsrum«. ØSU mener, at denne sætning kunne affattes 
mere konsekvent: »indtil direktivet om generel produktsik­
kerhed sættes i kraft«. 
1. Indledning 
1.1. ØSU tager Kommissionens beretning om EFRU's 
virksomhed i 1988 til efterretning. Det minder om, at denne 
skal vurderes på baggrund af overgangen til den nye 
ordning for strukturfondene. 3.2. Artikel 7 
ØSU undrer sig over, at bestemmelsen om, at det 
rådgivende udvalgs sekretariatsforretninger varetages af 
Kommissionen, er udgået. 
ØSU henstiller endvidere, at bestemmelsen om, at med­
lemsstaternes repræsentanter kan lade sig bistå af indtil to 
eksperter, genindføres. 
3.3. Artikel 8 
ØSU godkender, at Kommissionen skal forelægge en 
rapport om ordningens virkemåde og foreslår, at den får 
større udbredelse og ikke blot offentliggøres i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. Den bør uddeles til alle 
relevante berørte organisationer. ØSU understreger, at 
forpligtelsen til at udarbejde en rapport mindst hvert andet 
år skal overholdes. 
Bruxelles, den 4. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
1.2. Til trods for, at beretningen bør ses i en bredere 
sammenhæng, nemlig i lyset af virkeliggørelsen af det indre 
marked og styrkelsen af den økonomiske og sociale 
samhørighed (Traktatens artikel 130b), hvor bl.a. EFRU 
spiller en central rolle ved at bidrage til at udligne de 
regionale skævheder i EF (artikel 130c), må ØSU i øvrigt 
konstatere, at det ikke har været muligt at bryde med 
hidtidig sædvane og lade beretningen yde et mere positivt 
bidrag til hele denne reformproces. Udtalelse om Kommissionens 14. årsberetning (1988) om Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling (EFRU) 
(90/C 225/03) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 23. maj 1990 under henvisning til EØF-
Traktens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for regionaludvikling og fysisk planlægning, 
som udpegede Francesco Serra Caracciolo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 22. maj 
1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling den 4. juli 1990 uden 
stemmer imod og med 5 stemmer hverken for eller imod følgende udtalelse: 
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/5 
2. Generelle bemærkninger 3. Særlige bemærkninger 
2.1. ØSU skal minde om, at det i sin udtalelse om 
reformen af strukturfondene i1) fremdrog følgende fire 
instrumenter som de vigtigste i den økonomiske og sociale 
politik: 
a) en koordinering, som hidtil har været ufuldstændig, af 
medlemsstaternes økonomiske politik 
b) en fælles regionalpolitik, der tager sigte på at skabe 
ligevægt mellem regionerne samt at udvikle tilbage­
stående regioner og kriseramte industriområder 
c) et socialt Europa, som sikrer en bedre kvalitativ 
dimension og større lighed i udviklingen 
d) virkeliggørelsen af det indre marked skal ledsages af 
fremskridt på samhørighedsområdet. 
2.2. ØSU er af den opfattelse, at når Kommissionen har 
valgt at foretage et samlet tilbageblik over de sidste 14 års 
EFRU-interventioner, havde det været hensigtsmæssigt, 
om den samtidig havde givet en mere præcis vurdering af de 
sidste fire års resultater. 
2.3. ØSU konstaterer, at kravet om en bedre koordine­
ring af de tre strukturfonde med henblik på opnåelse af en 
synergieffekt — en koordinering, som Kommissionen selv 
udtrykkeligt har slået til lyd for — ikke er fulgt 
tilstrækkeligt op i praksis. 
2.4. Endelig mener ØSU, at analysen af vigtige variabler 
(investeringer, udviklingen inden for servicesektoren, 
beskæftigelsesudviklingen m.v.) vidner om vedholdende 
skævheder mellem de forskellige EF-regioner. 
I denne sammenhæng skal der henvises til Revisionsrettens 
årsberetning (2), hvori det hedder: 
1) »... Når man ser bort fra enkelte mindre forbedringer (i 
beskæftigelseseffekten), er der under Revisionsrettens 
kontrol i denne forbindelse ikke bemærket nogen 
væsentlig forbedring i forhold til den situation, der blev 
beskrevet i en tidligere særberetning »(EFT nr. C 345 af 
31.12.1982, s. 1). 
2) For så vidt angår udvælgelsen af industriprojekter og 
optimering af disses effekt, »... er (det) ikke tilstrække­
ligt blot at forbedre udvælgelseskriterierne ...«. »Hvad 
angår væksten, har (industri)projekterne ikke haft 
nogen nævneværdig stimulerende indvirkning på de 
økonomiske aktiviteter i regionen«. 
(!) EFT nr. C 175 af 4. 7. 1988. 
(2) EFT nr. C 312 af 12. 12. 1989. PROGRAMMER 
3.1. Med hensyn til programmerne RENAVAL, RESI­
DER, STAR, VALOREN, ENVIREG, RECHAR henviser 
ØSU til sine udtalelser; det støtter i øvrigt målsætningerne 
for disse programmer. Imidlertid skal det atter en gang pege 
på det afgørende vigtige i, at der sikres en egnet 
koordinering mellem disse EF-initiativer og hele den fælles 
regionalpolitik. 
3.2. ØSU kan tilslutte sig Kommissionens vurdering, 
hvorefter et nationalt program af interesse for Fællesskabet 
burde fremstå som resultatet af et konsekvent hele af 
flerårige aktioner og, i samklang med den pågældende 
medlemsstats politik, bidrage til realiseringen af målsæt­
ninger i EF's politik. Virkeligheden er imidlertid en anden, 
idet NPIF-instrumentet i praksis ikke har bidraget til at 
fremme en konvergerende udvikling de nationale økono­
mier imellem og ej heller til at reducere de regionale 
skævheder. 
3.3. ØSU skal påpege, at målet om at afsætte 30 % af 
EFRU's midler over 3-årige tidsrum til erhvervsinvesterin­
ger (se den ændrede forordning fra 1979 og Rådets 
beslutning af 1983) endnu ikke er blevet realiseret. I denne 
forbindelse skal det bemærkes, at Spanien, Det Forenede 
Kongerige og Belgien har anvendt ikke mindre end 
respektive 100%, 92% og 89,8% af midlerne til 
infrastrukturinterventioner. 
3.4. ØSU skal minde Kommissionen om, at det i 
forbindelse med den 13. EFRU-beretning anmodede om, at 
der for hver region gives oplysning om forholdet mellem 
det regionale indeks for infrastrukturudvikling og EFRU's 
infrastrukturinterventioner. 
Denne information, som ganske vist normalt er forbeholdt 
den periodiske beretning om den sociale og økonomiske 
situation i Fællesskabet, kunne på en nyttig måde have 
suppleret det historiske rids, Kommissionen giver af 14 års 
EFRU-interventioner. 
3.5. Det kan vel næppe undre, at ØSU finder det helt 
utilfredsstillende, at forholdet mellem de midler, EFRU 
anvender på NPIF og på EF-programmer, er 10:1. 
3.6. Det går ud over klarheden og gennemskueligheden, 
at gamle ordninger stadig eksisterer side om side med nye. 
ØSU anmoder derfor Kommissionen om, at den lever op til 
den forpligtelse, den har indgået, om at bringe de 
»specifikke EF-aktioner«, som stammer tilbage fra 1980, til 
afslutning inden udgangen af 1990. 
3.7. ØSU minder om, at de integrerede udviklingsforan-
staltninger repræsenterede et delvist forsøg på at integrere 
og samordne de forskellige EF-strukturinterventioner og 
finder det derfor beklageligt, at dette første tilløb til en 
konsekvent planlægning er kommet så dårligt fra start. 
Nr. C 225/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
PROJEKTER 
3.8. Bl.a. med støtte i en analyse af forholdet mellem 
udgifterne til projekter og til programmer skal ØSU atter en 
gang pege på kravet om, at der må ske en ændret 
prioritering. 
Også i året 1988 var det således projekterne, der var klart 
dominerende i forhold til programmerne. Hertil kommer, 
at 93 % af udgifterne til projekter går til infrastrukturer. 
ØSU må på den baggrund insistere på, at EF-initiativerne 
orienteres over imod direkte støtte til erhvervsaktiviteter. 
3.9. Med hensyn til beskæftigelseseffekten er ØSU af 
den opfattelse, at det uden en ex awte-vurdering og en ex 
pos^-kontrol er umuligt at foretage en korrekt evaluering af 
antallet af skabte og fastholdte arbejdspladser. 
REGIONERNES EGET POTENTIALE 
3.10. ØSU er betænkelig ved den ringe opmærksomhed, 
en udnyttelse af de mindre begunstigede regioners egne 
udviklingsmuligheder er genstand for. 
Man tager stigningen i de udgifter, der gik til dette kapitel i 
1988 (50 % af samtlige udgifter over tidsrummet 1975 til 
1988) til efterretning, men insisterer på, at denne 
målsætning opprioriteres. 
UNDERSØGELSER 
3.11. ØSU støtter Kommissionens indsats på undersø­
gelsesområdet, men opfordrer den til sideløbende at lægge 
en politik for videreformidling af de resultater, man når 
frem til, således at de enkelte undersøgelser træder frem 
som eksempler til efterfølgelse. 
KONTROL 
3.12. ØSU skal understrege, at det er uomgængeligt 
nødvendigt, at der udvikles kontrolprocedurer til en 
evaluering af programmerne og deres resultater. Dette vil 
forudsætte en så ensartet og pålidelig definition som muligt 
af følgende begreber: skabte arbejdspladser, fastholdte 
arbejdspladser samt ledighed, ligesom der bør gøres 
udbredt anvendelse af partnerskabsproceduren på natio­
nalt, regionalt og lokalt niveau med de berørte økonomiske 
og sociale interesser. 
3.13. ØSU beklager, at visse medlemsstaters erhvervs-
og interesseorganisationers deltagelse i udformningen og 
iværksættelsen af strukturfondsfinansierede foranstalt­
ninger har været utilstrækkelig. ØSU anmoder derfor 
Kommissionen om, at den i sine fremtidige beretninger — 
uanset disses form — nævner, i hvilket omfang de lokale og 
regionale organisationer samt de økonomiske og sociale 
kræfter i de forskellige medlemsstater har været inddraget. 4. Konklusioner 
4.1. Den nødvendige overgang fra en »drypvis« projekt­
baseret intervention til en mere effektiv program-baseret 
intervention skete heller ikke i det ønskede omfang i det 
betragtede tidsrum, som i denne henseende var et meget 
skuffende år. Samtidig ser ØSU dog med tilfredshed på 
Kommissionens erklærede hensigter på dette område og 
tager de første resultater med hensyn til de nødvendige 
omlægninger af kriterierne for interventionsformer, der er 
opnået i forbindelse med den seneste reform, til efterret­
ning. 
4.2. Løsningerne på kontrolproblemet er stadig meget 
mangelfulde og utilstrækkelige. Forsøget på at etablere en 
permanent vurdering af den regionale effekt af de 
forskellige såvel fællesskabs- som nationale politikker, med 
en systematisk ex ante- og pos£-evaluering, er ikke blevet 
fulgt behørigt op. 
4.3. ØSU skal kraftigt opfordre til, at man overvinder de 
forsinkelser, der fortsat kendetegnede 1988, og snarest går 
over til en form for kontrol, som muligger en effektiv 
anvendelse af partnerskabsproceduren og en korrekt 
håndtering af subsidiaritetsprincippet. 
4.4. Med hensyn til forholdet samhørighed/udnyttelse 
af regionernes eget potentiale kan det ikke bestrides, at der 
er sket en skærpelse af skævheden i udviklingsniveauerne 
mellem mere og mindre begunstigede regioner, i førstnævn­
tes klare favør, såvel for EF som helhed som i de enkelte 
medlemsstater. Dette kan især aflæses af ledighedstallene, 
specielt ungdoms- og langtidsledigheden; der er her tale om 
et af de mest negative punkter i det samlede økonomiske 
billede. 
4.5. Alt i alt kan det også for 1988 konkluderes, at 
resultaterne for så vidt angår i det mindste fire punkter i 
1984-reformen — dvs. skabelse og udnyttelse af egne 
udviklingsmuligheder, forholdet programmer/projekter, 
skabelsen af arbejdspladser samt kontrol og offentlig­
gørelse af resultater — langt fra svarede til forventningerne 
og behovene. På baggrund af de præmisser, Kommissionen 
tager sit udgangspunkt i, og i lyset af, at budgettet for de 
seneste 14 regnskabsår har været mangelfuldt og utilstræk­
keligt, er det ØSU's ønske, at et mere kvalitativt approach 
vinder frem i fondens interventioner, således at disses 
gennemslagskraft alt i alt bliver mere synlig. De kommende 
EFRU-årsberetninger fra Kommissionen bør, efter ØSU's 
mening, nødvendigvis bære præg af et sådant nyt approach 
i såvel indhold som form. 
Bruxelles, den 4. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg