[I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
COM(94) 465 endelig udg. 
Bruxelles, den 03.11.1994 
Økonomisk vækst og miljøet: 
Nogle konsekvenser for den økonomiske politik 
Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet 
og Rådet 
Indholdsfortegnelse 
1. Indledning og sammenfatning 3 
2. Stiliserede fakta om økonomisk vækst og miljøet: 
læren fra fortiden 5 
3. Opstilling af rammer for miljøpolitikken: 
priser og integration 9 
4. Udformning af en økonomisk effektiv miljøpolitik: 
implementeringsproblematjk 15 
5. Konklusioner vedrørende den politiske dagsorden 
for en miljømæssigt bæredygtig vækst 19 
1. Indledning og sammenfatning 
Forbindelsen mellem økonomisk vækst og miljøet har altafgørende betydning, når man skal 
analysere velstanden i Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater. Velstand, eller velfærd i 
bred forstand, afhænger ikke udelukkende af den økonomiske velstand i konventionel 
forstand, men også af den rene luft, vi indånder, og af sundhedstilstanden i det naturlige 
miljø, hvorfra vi henter mange af de serviceydelser, vi har behov for. Tidligere tog vi disse 
forhold for givet Efterhånden som udviklingen i dagens verden bliver mere intensiv, øges 
belastningen af miljøet i stadigt stigende grad. Den politiske bestræbelse bør derfor gå ud på 
at tilvejebringe et udviklingsmønster, som respekterer miljøet og kan modstå tidens tand. I 
erkendelse af dets nøglebetydning for Europas borgeres velstand er dette princip om en 
bæredygtig vækst, der respekterer miljøet, blevet nedfældet i traktaten om oprettelse af Det 
Europæiske Fællesskab, som ændret ved traktaten om Den Europæiske Union (artikel 2), 
som trådte i kraft i november 1993. Tilsvarende fastsættes det i traktatens artikel 130R, at 
miljøbeskyttelseskrav skal integreres i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets 
politikker på andre områder. Dette er også fuldt ud i overensstemmelse med de forpligtende 
tilsagn, medlemsstaterne og Fællesskabet afgav på De Forenede Nationers Konference om 
Miljø og Udvikling (UNCED, Rio de Janeiro, juni 1992). 
Derefter opstår spørgsmålet, hvilke følgevirkninger denne nye fællesskabsmålsætning har 
på det politiske plan i Europa. 
Kommissionen har tentativt analyseret, hvilke følgevirkninger princippet om en miljømæssigt 
bæredygtig udvikling har for den økonomiske politik og skattepolitikken, og lægger i denne 
meddelelse nogle første konklusioner frem til debat. Disse debatpunkter skal ses i 
sammenhæng med det femte miljøhandlingsprogram (KOM(92) 23) og hvidbogen om vækst, 
konkurrenceevne og beskæftigelse (KOM{93) 700), som indeholder dele af fundamentet til 
en strategi for en bæredygtig udvikling i Europa. Konceptet om en miljømæssigt bæredygtig 
udvikling omfatter selvsagt en lang række facetter, som går videre end de miljømæssige 
aspekter, der behandles i denne meddelelse. 
1. De stiliserede empiriske historiske fakta viser, at der ikke er noget simpelt, lineært 
forhold mellem økonomisk vækst og belastningen af miljøet. Det forholder sig ganske vist 
således, at emissionerne af visse forurenende stoffer groft sagt stiger i takt med den 
økonomiske aktivitet, men der er mange former for miljøbelastninger, der rent faktisk 
mindskes i takt med den økonomiske fremgang. Dette viser klart, at økonomisk vækst og en 
miljømæssigt bæredygtig udvikling ikke gensidigt udelukker hinanden. Der kan endda 
tværtimod argumenteres for, at den ene på længere sigt sandsynligvis ikke kan finde sted, 
uden at den anden er til stede. 
2. Det er dog vigtigt at understrege, at der ikke er nogen automatik i overgangen til en 
miljømæssigt bæredygtig udvikling. Selv om forholdet er det, at økonomisk vækst i sig selv 
skaber yderligere ressourcer, som kan bruges til at bekæmpe forureningen og beskytte 
miljøet, vil meget af dette kun ske, hvis de rette politiske rammer forefindes. 
3. Miljøpolitikken står for øjeblikket midt i en kursændring, hvor der sigtes mod en 
bæredygtig udvikling ved at integrere miljøhensyn i produktions- og forbrugsprocesserne i de 
forskellige sektorer allerede fra de tidligste designstadier i fremstillingsprocessen. En 
kraftigere satsning på markedsbaserede instrumenter er nøglen til succes med denne politik, 
idet både miljøeffektivitets- og omkostningseffektivitetshensyn kræver, at de økonomiske 
aktører får de rette signaler. 
4. En vigtig fordel veû[eny markedsbaseret'strategi er endvidere, at den overlader det til 
de enkelte økonomiske aktører at finde frem tit de mest lovende løsninger på miljøproblemer. 
Strategien vil dermed også kunne bidrage til deregulering og mindske bureaukratisk 
interventionisme, som(i nogletilfælde forstyrrermarkedsmekanismerne, samtidig med af 
miljøkvaliteten bevares eller endog forbedres. 
5. Der er tungtvejende argumenter, dér taler for, at blandt de markedsbaserede 
instrumenter vil korrigerende miljøskatter og miljøafgifter vise sig at være de mest effektive 
foranstaltninger i et forholdsvis stort antal tilfælde. Dette stiller skattemyndighederne over for 
en vældig udfordring, idet det vil være op til dem at løse de mange tekniske problemer, der 
kan være forbundet hermed. 
6. Behovet fot at integrere miljøbeskytteiseskrav i andre politikker kræver for den 
økonomiske politiks og skattepolitikkens vedkommende, at eventuelle miljømæssigt set 
uønskede virkninger af de eksisterende skatte-og erhvervsfremmeordninger bør 
identificeres forderefter, /'givet fald, at blive korrigeret. 
7. Samtidig synes der at være et behov for at tage de eksisterende skatte- og 
socialsikringsordninger op til fornyet overvejelse i en bredere økonomisk og 
beskæftigelsesmæssig sammenhæng (bl a. fordi disse ordningerer medvirkende til at skabe 
de eksisterende stivheder på vare- og arbejdsmarkedet). Sammenfaldet mellem denne 
situation og behovet for at indføre korrigerende skatter af miljøhensyn bør udnyttes til at 
realisere synergier. hvor dette er muligt. Det vil derfor være til stor nytte, hvis der foretages 
en analyse af, under hvilke omstændigheder disse synergier kan realiseres. 
8. Det er af stor betydning at give de økonomiske aktøær tid til af tilpasse sig til de nye 
krav, som en miljømæssigt bæredygtig vækststrategi stiller. Ændringerne af politikkerne bør 
derfor ske gradvis og efter en på forhånd fastlagt plan, så tilpasningsomkostningerne 
begrænses. 
9. Selv om visse grupper af forbrugere og producenter kan støde på vanskeligheder i 
forbindelse med at klare omstillingen til en miljømæssigt bæredygtig udvikling, tyder alt på, at 
der kan tages højde for de fleste potentielle problemer gennem udformningen af sunde 
økonomisk-politiske instrumenter til opnåelse af en miljømæssigt bæredygtig vækst 
10. En bred konsensus mellem de offentlige myndigheder, arbejdsgiverne og 
arbejdstagerne om, hvilken politik der skal føres for at opnå en miljømæssigt bæredygtig 
økonomisk vækst, er forudsætningen for at høste flest mulige økonomiske og miljømæssige 
fordele af denne politik. 
Denne meddelelse behandler primært udformningen af den økonomiske politik og de 
udfordringer, der venter de økonomisk-politiske myndigheder og skattemyndighederne i 
denrte forbindelse. Det er klart, at behovet for at integrere miljøhensyn i politikken på andre 
områder indebærer, at der også må træffes foranstaltninger, der er rettet mod de enkelte 
erhvervssektorer. Denne meddelelse behandler dog ikke politikken for de enkelte sektorer 
eller de regionale konsekvenser, idet disse aspekter må behandles i særskilte detaljerede 
.analyser.' . 
Kommissionen opfordrer Rådet og Europa-Parlamentet samt Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg og Regionsudvalget til at analysere forbindelsen mellem økonomisk vækst og miljøet 
og drøfte, hvilke primære konsekvenser denne forbindelse har for udformningen af den 
økonomiske politiko r 
2. Stiliserede fakta om økonomisk vækst og miljøet: læren fra fortiden 
Det hævdes uncÉertèeterrv at økoitomisi vækst og eo forbedret mlljøkvalifet er uforenelige 
størrelser, fordi en aget økonomisk aktiviet medfører en øfpt brug; af naturressourcer, der 
igen medfører yderigere mBj^ofringelser: Denne "ma#tt^anlsiske'r opfattelse forekommer 
dog at give et kraftigt fortegnet bilede^ fordi den kun retler bBkket maé en af forbindelserne 
mellem miljøet og øtørtamisk vækst Reaiteten er, a£ der er tøs mekanismer, der tilsammen 
er bestemmende for vàrkofergeme på mipet af økonomisk vækst 
• For det første er forhoktet garrsks rigtigt det, at økonomtsit vækst medfører en øget 
belastning af miljøet, hvis der ikke samticBg; sker ændringer i den måde, økonomien 
fungerer på. Sier dette ikke^ vil en øget økonomisk aktivitet formentlig medfør© en 
forringet mtfekvaiÉet via s^akmrkniBgrni:. 
• For det amtet ændres sammensætningen af den økonomiske aktivitet dog i de 
forskellige stadfer af den økonomiske udvikling. Når den økonomiske vækst øges, 
forskydes væ*gen i økonomien fra landbrugsproduMon til industriproduktion, hvorved 
samtidig ressourcer- og fbrureningsintensiteten pr. produceret enhed forøges. Når 
indkomstniveauet derefter øges yderligere, øges servicesektorens andel af 
økonomien. Eftersom servicesektorens ydelser er kendetegnet ved en lav 
forureningsgrad pr. produceret .enhed;, medfører denne udvikling en nedsættelse af 
forureningen. Det Europæiske Fællesskab befinder sig: selvsagt i denne tredje fase. 
• For det tredje sker der en ændring i teknologien i takt med, at den økonomiske 
aktivitet tager til, og denne udvikling har en tendens til at mindske forureningen pr. 
produceret enhed. Dette skyldes til dels, at en markedsøkonomi fremmer incitamentet 
til at producere til lave omkostninger, hvilket tilskynder til energieffektivitet og en 
formindskelse af materialeintensiteten. 
Hvad der dog er vigtigere, er, at det latente ønske om ren luft og rent vand - i takt med at 
økonomien bliver rigere - omsættes til en politik. Grunden hertil er, at viljen til at betale for 
miljøkvalitet øges med indkomsten. Politikken påvirker på- sin side teknologien, både ved at 
stimulere bestemte teknologivalg og ved at påtvinge andre. Eftersom politikken fremmer 
rene produktionsmetoder og straffer forureningsintensiv produktion (ved at stille krav om en 
forureningsbekæmpende indsats, der øger produktionsomkostningerne), bliver den 
sektormæssige sammensætning af økonomien derved også påvirket. Forbrugerne kan også 
direkte påvirke denne udviklingstendens ved at øge deres efterspøgsel efter miljøvenlige 
varer. 
Disse aspekter, nemlig ændringerne i sammensætningen af den økonomiske aktivitet og 
teknologien, fremkalder det stik modsatrettede eller "omvendt U-formede" forhold, vi finder i 
empiriske data om forbindelsen mellem mange typer af miljøforurening og økonomisk vækst 
(se illustrationen i fig. 1). Når den økonomiske vækst øges i fattige lande, øges belastningen 
af miljøet hurtigt. Når man så når et vist indkomstniveau i økonomien, medfører væksten ikke 
blot en tendens til at øge borgernes præferencer for et rent miljø, men skaber også de 
finansielle ressourcer, der skal til for at træffe effektive foranstaltninger. 
Fig. 1 Et stiliseret syn på forbindelsen mellem økonomisk vækst og miljøet 
læren fra fortiden 
Typisk lokal forurening (f.eks. befolkning uden sikker vandforsyning) 
Procent 
100 
80 
60 
40 
20 
100 1000 
Indkomst pr. indbygger (logaritmisk skala) 10000 100000 
Typisk regional forurening (f. eks. svovldioxid) 
Mikrogram pr. m3 luft 
m 
100 1000 
Indkomst pr. indbygger (logaritmisk skala) 10000 100000 
Tons 
16 Typisk global forurening (f.eks. kuldioxid pr. indbygger (a)) 
14 
12 
10 
8 
6 
4 
2 
100 1000 
Indkomst pr. indbygger (logaritmisk skala) 10000 100000 
(a) emissioner fra fast brændsel 
Kilde: Baseret på Verdensbanken, A/Vorld Development Report, 1992 
Dette er bl.a. grunden til, at luften i byer som Paris og Stockholm, hvor der er truffet 
foranstaltninger til at reducere brugen af blyholdig benzin, og hvor der er fastsat normer for 
emissionerne fra fyrings- og forbrændingsanlæg osv., er så meget renere end i New Delhi 
eller Mexico City, hvor der ikke i samme grad er indført lignende foranstaltninger. Det skal 
bemærkes, at nogle af disse foranstaltninger (f.eks. begrænsningerne i emissionerne fra 
personbiler og store forbrænonngsanlæg) er blevet indført i fæliesskabsregi. Som det 
fremhæves ovenfor, kan miljøpolitikken endvidere påvirke den sektormæssige 
sammensætning af økonomien. Således baner miljøpolitikken vej for at imødekomme det 
latente ønske om et renere mfl§øu efterhånden som den økonomiske vækst frembringer de 
nødvendige økonomiske muligheder herfor, både ved at ændre sammensætningen af 
produktionen og de teknologier, der anvendes. 
Det nytter imidlertid ikke at stille sig tilfreds, da der er en række miljøproblemer, der er blevet 
forværret de sidste årtier. Dette gælder især de globale miljøproblemer, som nedsat biologisk 
diversitet og global opvarmning (jf. nederste tabel i figur 1). Disse problemer er på grund af 
deres internationale rækkevidde relativt vanskelige at løse. Vi står derfor i de kommende 
årtier over for store udfordringer i forbindelse med overgangen til en miljømæssigt 
bæredygtig udvikling. 
Det fremgår af analysen, at de forureningsbekæmpende foranstaltninger, der er gennemført 
for at forbedre miljøet, ikke har medført så store omkostninger, at den traditionelle 
økonomiske vækst derved er blevet markant hæmmet Det betyder ikke, at disse 
foranstaltninger har været gratis. Faktisk anslås det, at den samlede virkning af forskellige 
miljøbeskyttelsesforanstaltninger har medført miljøomkostninger på mellem 1-2% af BNP i de 
industrialiserede lande, som f.eks. Fællesskabets medlemsstater. Disse omkostninger udgør 
imidlertid kun en del af den samlede vækst i de sidste årtier, i hvilke denne politik er blevet 
gennemført. Disse omkostninger må i høj grad betragtes som den pris, et givet samfund er 
villig til at betale for at sikre miljøet, der i høj grad har bidraget til skabelse af velfærd for 
borgerne i Fællesskabet. 
På lang sigt er en bæredygtig udvikling en forudsætning for fortsatte vækstmuligheder. Det 
er klart, at når forurening nedbringer et lands produktivitet og påvirker arbejdsstyrken (f.eks. 
på grund af sundhedsfare) samt andre produktionsfaktorer, vil økonomien langsomt gå i stå 
og væksten falde. 
Økonomisk vækst og en miljømæssigt bæredygtig udvikling skal derfor på lang sigt 
følges ad. De to faktorer udelukker ikke hinanden, da den ene forudsætter den anden. 
Når man ser på de rigtig nok sparsomme empiriske data, der findes om forholdet mellem 
økonomisk vækst og miljø, er det slående at se, hvor tit de grundlæggende mønstre i de to 
første tabeller i figur 1 gentager sig. De findes hvad angår koncentrationer af opslæmmede 
partikulære stoffer, svovldioxid, kvælstofdioxid, bly og andre tungmetaller og en række andre 
former for forurening. 
Disse mønstre ser ud til især at gælde for lokal forurening (f.eks. opslæmmede partikulære 
stoffer), hvorimod de (endnu) ikke er fundet i de empiriske data for nogle af de globale 
miljøproblemer, som f.eks. global opvarmning Gf. nederste tabel i figur 1). Dette synes at 
antyde, at landene i takt med at de bliver rigere først løser de mest presserende 
miljøproblemer, der medfører direkte sundhedsfare, og som udelukkende henhører under 
deres nationale kompetence. Først på et lidt senere tidspunkt tager de fat på regionale og 
globale miljøtrusler, der er mere indviklede at løse. Dette skyldes i høj grad, at der er mange 
lande og en række følgefænomener involveret, hvilket vanskeliggør udarbejdelse af en 
effektiv politik. Det er oplagt, at der på dette område i de kommende årtier ligger store 
udfordringer. 
Det er derfor væsentligt at understrege, at det på ingen måde er kommet af sig selv, 
når det ser ud til, at mange nye forureningsformer aftager i takt med at væksten stiger, 
således som beskrevet ovenfor. Forureningen er udelukkende nedbragt, fordi der er 
taget politiske skridt på området. Det vil sige, at selv om økonomisk vækst i sig selv 
skaffer midler til forureningsbekæmpelse, og derved mulighed for at forbedre miljøet, 
vil det kun ske, hvis en væsentlig forudsætning er til stede, nemlig en sund politisk 
ramme. 
3. Opstilling af rammer før miljøpolitikken : priser og integration 
Miljøpolitikken ændrer kurs mod en bæredygtig udvikling .„ 
Nødvendigheden af at opstille sunde rammer for miijøpoHtikken skyldes både kravet om at 
hindre en miljømæssigt ikke-bæædygtig udvikling og indførelse af uheldige politikker, der 
kan medføre unødvendigt høje omkostninger. Dette ville svække den økonomiske vækst og 
derfor på lang sigt umuliggøre udarbejdelse af effektive miljøpolitikker. Det er klart, at 
opstilling af sådanne rammer også medfører, at der tages højde for de potentielle fordele og 
omkostninger ved handling eller manglende handling. 
Et af de prioriterede mål i den forbindelse er at udvikle pålidelige statistiske værktøjer til 
udarbejdelse af en egentlig og effektiv miljøpolitik og økonomisk polrëk. Opstilling af 
miljøindikatorer og miljøindeks kunne være et vigtigt indledende skridt Da sådanne 
indikatorer imidlertid ikke gør det muligt fuldt ud at vurdere samtlige omkostninger og fordele 
ved en given politik, bør det være målet på lang sigt at udarbejde integrerede 
miljø/økonomiske regnskaber. Sådanne integrerede regnskaber medfører en række 
vanskelige problemstillinger hvad angår metode og vurdering. Derfor kunne udarbejdelse af 
satellitregnskaber tfl de eksisterende nationalregnskaber være en mulig løsning på 
mellemlang sigt. 
...og der bør lægges mere vægt på omkostningseffektiviteL 
Behovet for effektive rammer er så meget mere presserende som omkostningsforskellene 
mellem forskellige mulige strategier kan vise sig at være større end hidtil. Mens betydelige 
miljøforbedringer i den tidlige miljøpolitiks dage kunne gennemføres relativt billigt næsten 
uanset hvilket instrument der blev anvendt, er det i dag klart, især på områder hvor 
udviklingen har været meget kraftig, at omkostningerne kan stige voldsomt, hvis de anvendte 
instrumenter ikke udvælges med omhu. Dette skyldes, at de billige og lette 
forureningsbekæmpende foranstaltninger er gennemført, og omkostningerne i forbindelse 
med yderligere forbedringer må forventes at blive større. 
Nøgleordet i denne nye tilgang er "integration", ... 
Traditionelt har der været ført en miljøpolitik, der i høj grad har hvilet på godkendelse af visse 
teknologier og forbud mod andre. Ofte har de krævede teknologiændringer været en 
udbygning ("end-of-pipe") af eksisterende teknologier. Selv om denne "styring og kontrol"-
politik utvivlsomt hidtil har medført store fordele på visse områder, er man i dag klar over, at 
det er nødvendigt med en ny tilgang, således at der inddrages miljøhensyn i forbindelse med 
design af produkter og i selve produktionsprocessen i en række sektorer. En sådan 
integration kræver derfor, at spektret af instrumenter udvides, hvilket er en af 
målsætningerne i Det Europæiske Fællesskabs femte handlingsprogram på miljøområdet. 
Anvendelse af en kombination af lovgivningsmæssige foranstaltninger og 
markedsinstrumenter, herunder frivillige aftaler, er ligeledes nævnt i Kommissionens 
meddelelse om industriens konkurrenceevne og miljøbeskyttelse (SEK(92) 1986) og i Rådets 
resolution om forholdet mellem industriens konkurrenceevne og miljøbeskyttelse (EFT C 331 
af 16.12.1992). Ovennævnte integration skal omfatte alle produkter og 
produktionsprocesser, hvorved en række hidtil uudnyttede muligheder for miljøforbedring, og 
dermed teknologisk udvikling og produktudvikling, vil dukke op. Det er klart, at en sådan 
integreret tilgang kan føre til en betragtelig nedbringelse af omkostningerne til 
forureningsbekæmpelse. Samtidig vil denne tilgang skabe "pioner"-fordele på store 
nyetablerede markeder for miljøbeskyttelsesteknologier, varer og tjenesteydelser. 
Det bør understreges, at denne integrerede tilgang stadig i nogle tilfælde vil medføre 
lovgivningsmæssige indgreb. I de tilfælde hvor miljøproblemerne f.eks. direkte medfører 
store sundhedsfarer (f.eks. giftigt affald), og/eller i tilfælde hvor økonomiske instrumenter vil 
være virkningsløse på grund af ufuldstændige markeder eller af andre grunde, vil der også i 
fremtiden være behov for traditionelle lovgivningsmæssige foranstaltninger på miljøområdet. 
Formålet med en integration er først og fremmest at finde en passende kombination af 
forskellige miljøpolitiske instrumenter, der passer til de særlige forhold i forbindelse med et 
givet miljøproblem. 
Spørgsmålet om, hvordan den krævede integration af miljøhensyn kan gennemføres, er 
derfor af stor betydning. Et aspekt synes at være særligt vigtigt, nemlig at give de 
økonomiske beslutningstagere de rette signaler. 
... der hænger nøje sammen med en større tillid til markedsinstrumenter... 
I vore samfund træffes økonomiske beslutninger i høj grad på basis af prissignaler. Da 
forbrugerne tilpasser deres købsbeslutninger til prisændringer og virksomhederne i høj grad 
bestemmer produktdesign, teknologisk udvikling og planlægning af produktionsprocesserne i 
Jorhold til markedspriserne, er det vigtigt, at disse priser giver et korrekt billede af alle 
omkostninger og fordele både for den enkelte forbruger og for samfundet. 
Hvis det sikres, at priserne afspejler en underliggende knaphed, kan man fra regeringens 
side give forbrugerne og virksomhederne incitamenter til at begrænse de miljømæssige 
konsekvenser af deres adfærd. Den største fordel ved denne tilgang er, at de rigtige signaler 
bliver givet, hvilket påvirker beslutningstagere på alle niveauer. Det vil sige, at en sådan 
politik i stedet for at godkende særlige teknologier integrerer miljøhensyn i den daglige 
beslutningstagning og overlader det til hver enkelt beslutningstager at finde den bedste 
løsning på miljøproblemerne uden at bringe den internationale konkurrenceevne i fare. Ved 
at satse på den samlede viden i samfundet frem for på et begrænset antal 
beslutningstageres tekniske knowhow, vil en sådan strategi ofte medføre færre 
omkostninger. Efterhånden som miljøforbedringer viser sig at være lønsomme, vil det være 
en tilskyndelse til at udvikle rene teknologier og produktionsprocesser. Dettte kan fremkalde 
yderligere teknologiforbedringer ved en afsmitningseffekt og forbedre positionen på de 
internationale markeder. 
... og på den måde fører til færre lovgivningsmæssige foranstaltninger og øget fleksibilitet... 
Et andet vigtigt aspekt af denne strategi er, at hvis den udarbejdes med omhu, vil den kunne 
bidrage til at nedbringe de mange lovgivningsmæssige foranstaltninger, som alle på dette 
område er enige om har haft en negativ virkning på den europæiske industri. Strategien 
svarer derfor godt til behovet for at deregulere markederne i vores samfund, i de tilfælde 
hvor det er nødvendigt, samtidig med at miljøkvaliteten bevares eller endda forbedres. Selv 
om alle former for miljøpolitik i et vist omfang medfører lovgivningsmæssige byrder, vil 
markedsinstrumenter ofte medføre færre omkostninger end den traditionelle "styring og 
kontrol"-politik. Dette betyder ikke, at der ikke er tilfælde, hvor en lovgivningsmæssig tilgang 
fortsat vil være nødvendig og påkrævet. En erstatning af detaljerede tekniske regler med en 
række klare markedssignaler med det formatât sikre en miljømæssigt bæredygtig udvikling 
kan føre til et forbedret erhvervsklima i Europa. Dette vil omvendt betyde, at visse 
regelgivende organer får en ny rolle, idet de fremover vil få til opgave at udvikle og 
kontrollere markedsbaserede miljøinstrumenter. 
10 
Denne nye, mere decentraliserede og markedsbaserede tilgang, der stimulerer til 
innovation og opfindsomhed, er en naturlig strategi for miljøpolitikken i de kommende 
årtier, hvor vores økonomier skal rettes mod en bæredygtig udvikling. 
Denne strategi er endvidere helt i overensstemmelse med princippet om, at forureneren 
betaler, et princip der er vedlaget af både OECD og Det Europæiske Fællesskab (traktatens 
artikel 103R, stk. 2). Dette princip går i hovedtræk ud på, at den, der anvender miljøet til 
produktion eller forbrug, skal bære alle omkostninger derved, dvs. også de 
miljøomkostninger, som en sådan aktivitet medfører. Da vi er fælles om miljøet, er det 
nødvendigt med politiske skridt for at kunne forelægge regningen for forureneren. Dette 
betyder omvendt, at regeringerne skal gøre en indsats for at få virksomhederne til at betale 
de omkostninger, der ikke dækkes ind via markedsprisen (de såkaldte eksterne 
miljøomkosninger). Dette kræver bl.a., at arbejdet med at opgøre disse eksterne 
omkostninger må fremskyndes. 
I praksis er internalisering af eksterne miljøomkostninger blevet stadig mere anvendt via 
indførelse af udsfipsgrænser, skatter og afgifter, frivillige aftaler, erstatningsansvar osv., 
således at de forurenende aktiviteter skal bære en del af omkostningerne for samfundet. 
Sådanne foranstaltninger er forenelige med en markedsbaseret tilgang, idet beslutningerne 
overlades til markedsdeltagerne inden for rammerne af miljøkravene. Hvilket instrument eller 
hvilken kombination af instrumenter, der vælges, er primært et spørgsmål om økonomisk 
effektivitet ved opnåelse af energi- og miljøpolitiske mål. 
Blandt disse markedsbaserede instrumenter kan miljøafgifter få en vigtig rolle... 
Det må forventes, at en sund økonomisk politik fremover i højere grad vil omfatte 
markedsbaserede incitamenter og instrumenter, der er rettet mod de nuværende 
miljøproblemer. Faktisk findes der en række markedsinstrumenter, som f.eks. pantordninger, 
systemer med omsættelige tilladelser, afgifter, gebyrer, skattemæssige incitamenter, frivillige 
aftaler, osv. Selv om hvert enkelt af disse instrumenter frembyder fordele, ser det ud til, at 
miljøafgifter og gebyrer vil være de mest effektive løsninger i en lang række tilfælde. Dette 
stiller skattemyndighederne over for en kæmpe udfordring, idet de vil få til opgave at løse de 
mange tekniske problemer, der vil opstå på dette område. Det bør bl.a. tilses, at 
skattesystemet ikke bliver unødigt kompliceret Endvidere kan anvendelse af ovennævnte 
tilgang medføre en vis kulturændring i skatteforvaltningerne. 
... selv om filosofien bag disse afgifter afviger markant fra traditionelle skatter. 
Traditionelt anvendes skatter for at tilvejebringe iridtægter. Formålet med miljøafgifter er 
derimod at ændre en adfærd, på den måde at hvis det lykkes, vil indtægterne fra denne nye 
afgift falde. Dette hænger sammen med en principiel forskel mellem skatter med indbygget 
incitament og de traditionelle skatter, der har til formål at tilvejebringe indtægter. Formålet 
med førstnævnte er at ændre en adfærd for at rette op på en skævhed, og konsekvensen vil 
derfor være, at hvis de gennemføres med succes, vil de føre til et fald i de miljømæssige 
eksternaliteter, der udgør beskatningsgrundlaget; sidstnævnte har væsentligst til formål at 
tilvejebringe indtægter og medfører derfor ikke, at beskatningsgrundlaget svækkes. Det skal 
imidlertid bemærkes, at skatter og afgifter selvfølgelig, som nævnt ovenfor, i virkeligheden 
ofte har utilsigtede bivirkninger, og de er sjældent økonomisk neutrale. 
11 
Sådanne afgifter kan give store indtægter... 
Der er imidlertid en række miljømæssige eksternaliteter, der forventes at stige kraftigt, hvis 
der ikke gennemføres en miljøpolitik, hvor de mulige mindre omkostningskrævende 
forureningsbekæmpende foranstaltninger på nuværende tidspunkt er begrænsede. Miljø­
afgifter kan meget vel være et af de mest omkostningseffektive instrumenter til at løse disse 
problemer, og de vil i disse tilfælde tilvejebringe store indtægter, da det må forventes, at en 
stor del af skattegrundlaget fortsat vil være til stede. De kan i nogle henseender minde om 
allerede eksisterende skatter, som f.eks. skat på arbejdskraft. Den foreslåede C02-afgift og 
afgifter i forbindelse med transportmæssige eksternaliteter (som f.eks. for stor 
færdselstæthed) kunne være eksempler. Eftersom sidstnævnte endvidere eventuelt kunne 
give indtægter på indtil flere procent af BNP, må det fastsættes, hvad disse indtægter skal 
anvendes til. Dette skal naturligvis besluttes i de enkelte medlemsstater under hensyntagen 
til de enkelte økonomiers særlige karakteristika. 
... hvorved det bliver muligt at reducere andre stærkt fordrejende afgifter. 
Uanset behovet for at konsolidere budgetterne i flere medlemsstater ser det imidlertid fra et 
rent teoretisk synspunkt ud til, at brugen af disse indtægter til at reducere andre afgifter i 
forbindelse med en indtægtsneutral afgiftsreform i mange tilfælde vil være en logisk og 
lovende mulighed. Logisk fordi filosofien bag miljøafgifterne er at ændre adfærden, ikke at 
øge den samlede afgiftsbyrde. Lovende fordi det efterhånden ser ud til, at en række 
eksisterende afgifter medfører store fordrejende omkostninger, som kommer til udtryk i 
faldende vækst og beskæftigelse. En reduktion af disse fordrejende afgifter vil derfor være til 
gavn for økonomien. I den forbindelse er det værd at fremhæve, således som det skete i 
hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, at den meget høje beskatning af 
arbejdskraften - i visse medlemsstater svarer arbejdsgivernes arbejdskraftomkostninger til 
næsten det dobbelte af nettolønnen -giver anledning til store problemer for 
arbejdsmarkedets funktion, særlig i den nederste ende af lønskalaen. I den forbindelse er 
det værd at bemærke, at miljøafgifter og afgifter i tilknytning til miljøproblemer i øjeblikket 
tegner sig for en meget lille andel af det samlede BNP (jf. tabel 1). Mens de miljørelaterede 
afgifters andel i BNP praktisk talt forblev stabil eller endog faldt i flere medlemsstater mellem 
1970 og 1992, steg beskatningen af arbejdskraften reelt med flere procentpoint. 
I2 
Tabel 1 - Skattetrykket i Fællesskabet i 1992 (% af BNf>) 
[ 1992 
Forbrugsskatter 10,86 
Beskatning af arbejdskraften 23,44 
Kapitalskatter I ' . . 6,98 
lait F m,2S 
heraf: 
Provenu af afgifter r tilknytning 
til miljøprotiteftier: 2,37 
- Transport 
Eje og anskaffelse af køretøjer 0,72 
Brændstof « køretøjer f,65 
- Energi 0,2t 
Fyrtngsofie 0,04 
Naturgas 0,01 
Kul 0,00 
Elektricitet 0,08 
Ancfcc 0,09 
- Forurening og andet \ '• . 0,07 
(f.eks. jord, krft, vand, støj) 
Subtotal: milførefciteret 2,65 
Kilde: Eurostat 
Indførelsen af mSjøaf^er falder sammen med behovet for at revidere de bestående skatter 
af andre årsager,... 
Selv om miljøafgifterne således er berettiget i sig selv, fakler nytten af en større anvendelse 
af miljøafgifter sammen med det behov, der af belt andre grunde består for at identificere 
eventuelle uønskede bivirkninger af de eksisterende skattessystemer. I forbindelse med en 
sådan revision bør de miljømæssige virkninger af de bestående skatte- og 
incitamentssystemer selvfølgelig også undersøges sammen med virkningerne for 
beskæftigelsen og væksten. Da disse systemer har udviklet sig gradvis i de forløbne år, ofte 
ret tilfældigt og stort set uden forbindelse med miljømæssige overvejelser, vil der 
sandsynligvis være store økonomiske, beskæftigelsesmæssige og miljømæssige gevinster 
ved et sådant projekt. Eftersom der er stor forskel på medlemsstaternes skattesystemer, er 
det klart, at denne revisionsproces bedst kan gennemføres på nationalt plan. Der kan dog 
være ligheder, ikke blot med hensyn til de generelle kategorier af skatter, der bør reduceres 
(f.eks. beskatning af arbejdskraften), men også med hensyn til de betingelser, som vil give 
en sådan skattereform det mest vellykkede resultat. Forudsat at disse betingelser er opfyldt, 
kan den nye orientering af miljøpolitikken - nødvendig af såvel miljømæssige årsager som af 
hensyn til omkostningseffektiviteten - resultere i endnu en fordel ved at holde beskæftigelsen 
og væksten oppe. Dette forudsætter navnlig en høj grad af social konsensus om 
ønskeligheden af denne politik, som kan sikre, at lønningerne udvikler sig moderat i 
kølvandet på skatteomlægningen, og at de øgede fordele ved at ansætte arbejdskraft ikke 
udhules af en modsatrettet udvikling i restindkomsterne. Dette kan styrkes yderligere 
gennem de positive virkninger af en fremskyndet udvikling af rene teknologier og dermed en 
styrkelse af disse produkters stilling på de internationale markeder som følge af deres 
igangsættende virkning. 
13 
... idet en kombination af disse to målsætninger kan føre til synergier, såfremt visse 
betingelser er opfyldt 
Det ser i den forbindelse ud til, at social konsensus om de vigtigste politiske holdninger er af 
afgørende betydning, idet den kan forebygge en uheldig lønudvikling, der eventuelt kan 
udhule fordelene ved en reduceret beskatning af arbejdskraften. Den strukturændring, som 
væksten på miljøområdet forudsætter, styrker endvidere behovet for at øge økonomiernes 
strukturtilpasningsmuligheder. Det er i sig selv nødvendigt at fjerne hindringerne for, at vare-
og arbejdsmarkederne kan fungere effektivt, men det er især vigtigt, når der skal 
iværksættes en strukturændnngspolitik. Der er således al mulig grund til at udveksle 
informationer og drage nytte af andres erfaringer. 
Der er fire grunde til, at de offentlige myndigheder med ansvar for økonomi- og 
skattepolitik skulle ønske at interessere sig stærkt for og endog spille en 
iværksættende rolle i drøftelserne om iniljøbeskatningen. 
Den første grund er, at mens det er indlysende, at den økonomiske vækst på 
længere sigt forudsætteren bæredygtig udvikling, er en sådan miljøpolitik ikke gratis, 
navnlig fordi målsætningerne bliver mere ambitiøse. Det er således af største 
betydning at vælge omkostningseffektive instrumenter. Eftersom en øget anvendelse 
af økonomiske instrumenter - herunder skatter og afgifter - / mange titfælde vil 
medføre, lavere omkostninger end alternative instrumenter, modvirke bureaukratiske 
regler og eventuelt bidrage til en deregulering, er det i de økonomiske 
beslutningstageres interesse at støtte en sådan politik med henblik på at fastholde 
væksten og beskæftigelsen. 
For det andet adskiller miljøafgifterne sig fra de traditionelle afgifter med hensyn til 
målsætningen, men de må integreres i det skattesystem, som økonomi- og 
finansministrene har ansvaret for. De vil således blive stærkt engageret i 
udformningen og gennemførelsen af sådanne afgifter. 
For det tredje vil der som følge af det store forventede provenu af visse miljøafgifter 
opstå en enestående mulighed med hensyn til strukturen i de bestående 
skattesystemer, således som det også er anført i hvidbogen om vækst, 
konkurrenceevne og beskæftigelse. Det ser blandt andet ud til, at de mest 
fordrejende skatter på arbejdskraften vil kunne reduceres, og dermed vil der under 
visse omstændigheder blive mulighed for at få en "dobbelt dividende1'. Betingelserne 
for at opnå en sådan "dobbelt dividende" bør derfor studeres nøje. 
Endelig er det sandsynligt, at der vil opstå et stort antal implementeringsspørgsmål, 
som er af betydning for den nye politiks samlede indviri<ning på samfundet, og som 
de relevante myndigheder derfor må tage hensyn til, når de udformer strategien. 
Disse spørgsmål behandles i næste afsnit. 
14 
4. Udformning af en økonomisk effektiv miljøpolitik: inaplementeringsproblematik 
Der er fem hovedimfàementmmgsspmçsrmi, der har stor bety&WQ for, om politikken får det 
tilsigtede resultat 
Ved en analyse af, hvttte pf image imptementerngsspøra^målder trænger sig på i forbindelse med 
at tilvejebringe en øioorwtnisk SU«K* o^ rr^mæssig* bærøe^g&g vækstpolitik, forekommer 
nedenstående spørgsmål at værn at størst betydning, sete om listen absolut ikke er udtømmende: 
- den tidsmæssige aer»iein(iøfels« af po^Kkeri 
- teknologiens og F&U-potaikfeens rofte 
- den internatioj^ 
- retfærdighedsliaris^n på tn*ema£onalfe og nationalt plan 
- løndannelsen 
De to første vedrører sammenhængen meSemSdshorisonten for germemførelsert af poetikken 09 
tilvejebringelsen af cten fonTøxfcte teknologibase M at opnå en bæredygtig vækst. De to næste 
vedrører primært deti eksterne d^rtension, nemêggennemførelsen af den pågældende poMki en 
verden præget af global irrdb^fdes afhæn^ied. Et vigtig^ aspekt I denne sammenhæng er 
spørgsmålet om, hvem der skat:hmm omkostnmgerne i forbindelse med omstillingen, et 
spørgsmål, der også er relevant på rent na&analt plan. Endte% vedrører del sidste søgsmål, 
hvordan hovedaktørerneleaøeier 
en social konsensus kan spfiet forbindelsem&ê àt optimere resultaterne r mippolitikken og den 
økonomiske politik. 
En gmdvis og på ferhètâ fesSagt germemføætse af poë&km med henblik på at begrænse 
omstiflingsomkostningerrm 
Forventningerne til det fremeX^ efte^pøj^eismønster og de politiske krav er en vigtig drivkraft 
bag investerings- og te*trxj*oo&idvtklingen. De forventning^, o^ hersker r o^t private erhvervsliv i 
dag, er bestemmende for* hvilke teknologier der står tit råo^hfåd i rnorgen. Det er derfor af 
afgørende betydning, at cter ikke hersker tvivl om de tangsigtede politiske signaler og 
markedssignâler, og at «let står klart for enhver» at feé* miljømæssigt bæredygtige 
produktionsmetoder vi have enxtoahce pafremfidens mackedef. Dette p@fiÉske signal skal være 
overbevisende og troværdigt for at. få den ønskede v«knrø§> Vi har derfor behov for en 
sammenhængende, langsigtet politik. Denne skal tage ud^ngspunkt t en sammenligning af 
fordelene og omkostfaf^erne ved de foranstaltninger^der skal trælfes, og skal give et fingerpeg 
om, p|hvilken måde'reslrÉtfionerne på brugen af miljøet vttfe^^sfeammet fe fremtiden. 
Selv om dér således &ke skulle herske tvivl om omfanget af den nødvendige langsigtede 
omstilling, er det vigtet, at de økonomiske aktører får tilsjraskteeligtid til at indrette sig efter den. 
Politikken bør derfor gennemføres gradvist og efter en på forhånd fastlagt plan, så 
bmstillingsdmkQStnih^tne begrænses. Hvis der f.eks. blev stëlletkrav om, at der skal gennemføres 
større forandringer fra den ene dag til den anden, ville dette medføre betydelige omkostninger, 
fordi det nuværende kapitalapparat ikke er indrettet til at fremstille varer efter de nye 
specifikationer, der ops^es. De langsigtede visioner må derfpr sammenkædes med en trinvis 
gennemførelse af politikken. Hastværk er lastværk i denneforbindelse, fordi den pris, der må 
betales herfor i form af en reduceret vækst, vil skabe modsfønd mød den langsigtede politik og 
undergrave dens trovaerdighed 
Gennemførelse af en sammenhængende F&Ur og teknologipolitik 
Af overvejelserne ovenfor skulle det fremgå, hvor afgørende en rolle F&U og teknologi spiller. 
Eftersom disse to aspekter tilsammen er bestemmende for, hvordan produktionskapaciteten i 
økonomien er sammensat, har de afgørende betydning for, i hvor høj grad de langsigtede mål om 
bæredygtighed nås, og hvilken pris der må betales herfor. Det er klart, at regeringerne bærer 
hovedansvaret for at sikre overgangen til et teknologimønster, der i højere grad bygger på 
menneskeskabt kapital og er sparsommeligt i omgangen med knappe naturressourcer. På den 
ene side bør de finansiere prækonkurrencemæssig forskning på disse områder, fjerne 
markedsbarriererne for indførelse af disse teknologier og yde bistand med 
demonstrationsprogrammer. På den anden side er det klart, at der også er grænser for, hvor 
meget regeringerne kan gøre for direkte at fremme rene teknologier. Primus motor i denne 
henseende må være den private sektor, hvilket igen understreger betydningen af at give 
langsigtede politiske signaler, hvoriblandt ændringer i de relative priser er hovedhjørnestenen. 
Hensyntagen til den globale indbyrdes afhængighed 
Vi må erkende, at verden i stigende grad bliver en "global landsby", såvel i økonomisk som i 
miljømæssig forstand. Denne indbyrdes afhængighed stiller en miljømæssigt bæredygtig 
vækstpolitik over for en betydelig udfordring på områder, hvor miljøproblemerne er af international 
eller endog global art. To større miljøpolitiske udfordringer - den globale opvarmning og 
udtømningen af ozonlaget - tilhører sidstnævnte kategori. På grund af disse problemers 
udstrækning på tværs af landegrænserne og kontinenterne er det klart, at de ikke kan løses af et 
enkelt land alene eller på regionalt plan. Selve disse problemers art stiller krav om en international 
koordination. Dette er særlig relevant i forbindelse med de globale klimaændringer, hvor vi står i 
den situation, at den nuværende industrialiserede verden vil tegne sig for en stadig mindre andel 
af det globale energiforbrug. Samtidig må vi erkende, at mange af disse problemer skyldes 
industrilandenes overforbrug af naturressourcer gennem de seneste årtier, for ikke at sige 
århundreder. 
Erkendelse af de retfærdighedshensyn, der står på spil 
Vi står således her klart over for en retfærdighedsproblematik: vi i industrilandene har brug for 
resten af verden til at hjælpe os med at løse problemer, som vi bærer hovedansvaret for. Dette 
indebærer, at det er Den Første Verden, der skal hjælpe Den Tredje Verden med at indføre 
miljøvenlige teknologier. Det samme gælder behovet for teknologioverførsel. Det er således også 
klart, at industrilandene må være rede til at bære deres del af den byrde, som denne omstilling 
pålægger landene i Den Tredje Verden, selv om det må erkendes, at nogle af de nødvendige 
forandringer i sig selv vil give Den Tredje Verden umiddelbare fordele. Dette peger i retning af, at 
det relevante koncept for den internationale retfærdighedsproblematik er marginalomkostningerne. 
Den international konkurrenceevne er ikke nogen grund til at udskyde sund handling, eftersom... 
Det hævdes undertiden, at den internationale dimension indebærer, at Det Europæiske 
Fællesskab er nødsaget til at vente på resten af verden, før den gennemfører en miljømæssigt 
bæredygtig politik. Det hævdes, at tabet af international konkurrenceevne vil gøre ensidige tiltag 
alt for bekostelige. Kommissionen har allerede foretaget en omfattende analyse af forholdet 
mellem miljøbeskyttelse og erhvervslivets konkurrenceevne i sin meddelelse fra 1992, og Rådet 
har fastlagt retningslinjer på dette område i sin resolution fra 1992. 
Det skal indrømmes, at de krævede strukturforandringer utvivlsomt vil kunne medføre 
omkostninger i form af en - formentlig midlertidigt - forringet international konkurrenceevne for 
nogle branchers og erhvervssektorers vedkommende. Dette gælder i særlig grad de sektorer, der 
skal konkurrere med et stigende antal konkurrenter fra de nyindustrialiserede lande, som ikke har 
nogen miljørelaterede produktionsomkostninger. Det skal dog fremhæves, at i mange tilfælde vil 
virkningen på konkurrenceevnen sandsynligvis blive ringe. 
16 
... miljøovervågningsudgifteme spiller, delvis på grund af deres størrelse, ikke en afgørende rolle... 
For det første må det erkendes, at disse udgifter for tengt de fleste branchers vedkommende 
formentlig vil være meget begrænsede. Størstedelen af den disponible empiriske forskning peger 
konsekvent i retning af, at strammere miljøbestemmelser kun har begrænset virkning på den 
internationale samhandel, om nogen overhovedet. Større forretningsmæssige beslutninger om 
placering af produktion bestemmes i meget højere grad af, om der findes en passende 
infrastruktur og højtuddannet arbejdskraft, samt af arbe|dslcraftomkostningernes størrelse. Disse 
tre faktorer blev r øvrigt også fremhævet i hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse og er Ofrøåder, hvor Fællesskabet for øjeblikket er ved at intensivere sin indsats. 
... hvis der føres ert herifjojefertde politik, vif dette undergrave hastigt voksende sektorers 
konkurrenceevne, op... 
For det andet er der - som det fremgår af 2. afsnit - en positiv vekselvirkning melfem vækst og 
miljøforbedringer, idet borgernes ønske om miljøkvalitet giver sig udslag i efterspørgsel efter 
denne ydelse i en økonomi i vækst. Hvis man ikke tilgodeser denne efterspørgsel, som også vil 
dukke op i andre økonomier på et senere stadium, vH dette være ensbetydende med at 
modarbejde egne interesser. Dette vil betyde tab af det teknologiske forspring, der stiller os i en så 
fordelagtig position på fremtidens internationale markeder for rene teknologier og nye produkter og 
produktionsprocesser. Verdensmarkedet for varer og tjenesteydelser på miljøområdet beløb sig 
allerede i 1990 til ca. 200 mia. USD og ventes at stige med 50% frem til år 2000. Det er klart, at 
det efter al sandsynlighed kun er de erhvervssektorer, der er i stand til at klare denne 
miljømæssige udfordring på hjemmemarkedet, der vil være i stand til at klare sig på de 
internationale markeder, hvor konkurrencen fra Fællesskabets vigtigste konkurrenter vil være hård. 
I denne sammenhæng skal det påpeges, at Fællesskabets miljøpolitik har bevæget sig ud over det 
begrænsede felt, som forureningskontrol alene udgør. Den uomgængelige udvikling hen imod en 
bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne lægger pres på F&U, energieffektiviteten, 
affaldsforvaltningen (herunder undgåelse, genbrug, genanvendelse og genvinding) og grønne 
produkter, hvilket igen har konsekvenser for en bred vifte af erhvervssektorer og serviceydelser. 
Dette bredere aspekt peger i retning af et potentiel for større konkurrenceevne, produktudvikling, 
nye markeder og bedre beskæftigelsesmuligheder. 
... en fornuftig miljøpolitik kan hjælpe sårbare sektorer med at klare omstillingen 
For det tredje tager overvejelserne ovenfor ikke hensyn til det forhold, at i de tilfælde, hvor der kan 
opstå problemer med den internationale konkurrenceevne, findes der adskillige 
ledsageforanstaltninger, der kan træffes for at modvirke denne virkning. I denne forbindelse kan 
nævnes midlertidige særforanstaltninger til fordel for hårdt ramte brancher, skattemæssige 
tilpasninger m.v. Hvis miljøpolitikken er rigtigt udformet, behøver den ikke nødvendigvis medføre et 
permanent konkurrenceevnetab, selv ikke i sektorer, som potentielt vil kunne blive hårdt ramt. 
Vi må ikke sammenblande bestemte branchers interesser og vore økonomiers overordnede 
økonomiske interesser 
Det skal dog endnu en gang understreges, at når det hævdes, at der foreligger et problem med 
den internationale konkurrenceevne, bør dette undersøges nøje i lyset af den langsigtede 
udvikling og bør ikke forveksles med en forståelig, men selvundergravende modstand mod de 
uundgåelige tilpasninger, der følger i kølvandet på en bæredygtig vækstpolitik. Den 
omstændighed, at de, der er nødsaget til at foretage en omstilling, hyppigt er mere højtråbende 
end dem, der står til at høste fordel af en omstilling, må ikke fejlagtigt tages for at være en gyldig 
grund til at undlade at gennemføre de krævede foranstaltninger. Det er derfor nødvendigt at sikre, 
at alle interessegrupper er ligeligt repræsenteret i den offentlige debat. 
17 
Der kan opstå en indenlandsk retfærdighedsproblematik... 
Det skal endvidere fremhæves, at der ligesom i den internationale sammenhæng kan opstå en 
retfærdighedsproblematik på indenlandsk plan, som skal tages op. Specielt volder det bekymring, 
at lavindkomstfamilier kan komme til at lide betydelige tab, hvis miljøpolitikken strammes, f.eks. 
med henblik på at begrænse energiforbruget. Denne bekymring er begrundet, selv om det skal 
påpeges, at det begrænsede undersøgelsesmateriale, der findes herom, i mange tilfælde ikke 
tyder på, at der nødvendigvis opstår et større retfærdighedsproblem. Denne situation vil dog 
formentlig variere fra medlemsstat til medlemsstat, idet der er store forskelle i størrelsen og 
sammensætningen af energiforbruget medlemsstaterne imellem. Det skal dog understreges, at en 
fornuftigt udformet politik i forvejen vil omfatte tiltag, der vil kunne modvirke potentielle problemer 
på dette felt. F.eks. giver en gradvis gennemførelse af politikken efter en på forhånd fastlagt plan 
folk tid til at tilpasse sig de nye forhold og bidrager derved i vid udstrækning til at begrænse 
byrderne. Baseres politikken på miljøafgifter, vil der opstå indtægter, som delvis vil kunne bruges til 
at modvirke de uønskede virkninger for indkomstfordelingen. Dette siges ikke for at benægte, at 
der eventuelt vil kunne opstå retfærdighedsproblemer i forbindelse med gennemførelsen af en 
bæredygtig vækstpolitik, men simpelthen for at påpege, at der faktisk findes forskellige 
reaktionsmuligheder, hvorved de negative virkninger vil kunne minimeres. 
... men den kan løses uden at bringe en miljømæssigt bæredygtig vækst i fare 
Det skal endnu en gang fremhæves, at på lang sigt vil det være uacceptabelt at udskyde den 
krævede omstilling på grund af denne retfærdighedsproblematik, ikke kun fordi lavindkomstfamilier 
generelt lider mere under miljøforringelser (fordi de i mindre grad har råd til at tilvejebringe en 
beskyttelse), mën også fordi de økonomiske tab, der vil vise sig på længere sigt, sandsynligvis vil 
undergrave regeringernes evne til at finansiere en lang række programmer, som 
lavindkomstfamilier nyder forholdsvis større gavn af. 
En social konsensus vil give mulighed for at høste flest mulige økonomiske og miljømæssige 
fordele 
Endelig skal det fremhæves, hvor central en rolle en bred social konsensus kan spille i forbindelse 
med at sikre en gnidningsløs omstilling til en miljømæssigt bæredygtig vækst. Selv om dette i 
princippet gælder for en hvilken som helst miljøpolitik, der influerer på det generelle prisniveau, er 
det særlig relevant ved en miljøafgiftsreform, hvor indførelsen af indirekte skatter (incitamenter) 
kan indebære inflationsrisici, hvis lønudviklingen ikke er moderat. Hvis f.eks. indtægterne fra en 
nyindført miljøafgift blev anvendt til at nedsætte de personlige indkomstskatter, måtte der udvises 
en tilsvarende tilbageholdenhed i kravene om nominelle stigninger i bruttolønningerne. Hvis den 
førte politiker troværdig og nøje forklaret, er der klart ikke noget behov for et kraftigt lønpres, fordi 
lempelsen af arbejdskraftbeskatningen medvirker til at opveje det eventuelle fald i købekraft (f.eks. 
som følge af højere energipriser). Lønmodtagerne bør derfor ikke udnytte en provenuneutral 
miljøafgiftsreform til at søge at øge deres købekraft på virksomhedernes bekostning. Hvis der ikke 
er nogen fare for en skattedrevet løn/prisspiral, vilde pengepolitiske myndigheder heller ikke være 
fristet til at hæve renten til modvirkning af en forventet øget inflation, mën vil tillade den 
skattedrevne engangsstigning i inflationen at slå igennem i det generelle prisniveau. Det er derfor, 
at en bred social konsensus mellem regeringerne, arbejdsgiverne, arbejdstagerne og de 
pengepolitiske myndigheder om de strategiske principper har så stor betydning for de økonomiske 
resultater. Hvis den sociale konsensus kan udvides til at omfatte opfattelsen af, at den forbedrede 
miljøkvalitet i sig selv repræsenterer en betydelig gevinst, vil et vist - midlertidigt - tab af købekraft 
endda sandsynligvis være acceptabelt, hvilket ville bidrage til at sætte skub i en miljømæssigt 
bæredygtig økonomisk vækst på mellemlang og lang sigt. 
18 
5. Konklusioner vedrørende den politiske dagsorden for en miljømæssigt bæredygtig 
vækst 
Når vi behandler sptørøsrrtålet om samspillet mellem økonomisk vækst og miljø, kan vi med 
fortrøstning tage ved tere af vores hidtidige erfaringer, som viser, ^at disse centrale elementer for 
EF-borgernes velbefindende «r forenelige, forudsat at den jskønomisk-politiske ramme er i orden. 
Det bliver imidlertid mere og mere klart, at vi i stigende grad må integrere miljømæssige hensyn i 
økonomisk-politiske beslutninger vedeørende alle sektorer i økonomien. Denne irrtegrering tegner 
både til at ville være mere effektfuld tor miljøet og til med færre omkostninger at kunne fremme 
bæredygtigheden, hvorved der bliver mulighed for at sikre en vedvarende bæredygtig vækst. I 
markedsøkonomier som vores spiller de relative priser en vigtig rolle før beslutninger vedrørende 
investeringer, forskning og forbrug. En justering af disse priser ved hjælp af økonomiske 
instrumenter såsom miljøafgifter synes derfor at være den naturlige vej at gå som led i denne 
integrering af politiske hensyn. Denne løsning kunne meget vel medføre endnu andre økonomiske 
fordele, da den giver anledning til at tage de eksisterende skatter, afgifter, socialsikringsbidrag mv. 
op til revision. En nedsættelse af andre skatter pg afgifter mv., der bremser vores økonomiske 
udvikling, er en mulighed, der kunne love godt for fremtiden. Da de økonomiske og finanspolitiske 
myndigheder er ansvarlige for at sikre en sund økonomisk udvikling og styringen af et effektivt 
skattesystem, er det klart, at de, sammen med andre relevante aktører, har en vigtig rolle at spille i 
forbindelse med udviklingen af denne nye politiske strategi. Desuden går sammenkædningen 
mellem denne strategi og løn- og strukturtilpasningspolitikteen til hjertet af den økonomiske politik 
og finanspolitikken i Europa. Den indrammede tekst på næste side indeholder nogle konkrete 
policy-konklusioner, som de personer, der er ansvarJtøe for den økonomiske politik og 
finanspolitikken, kurme drage af diskussionen om en bæredygtig vækst. 
Da det inden for alle sektorer i samfundet er nødvendigt at integrere miljømæssige hensyn, er det 
klart, at de relevante politiske beslutningstagere - i samarbejde med arbejdsmarkedets parter og 
andre offentlige myndigheder - vil skulle definere omkostningseffektive miljøpolitikker for de 
områder, de er ansvarlige for. En sådan bred og sammenhængende tværsektoral tilgang bør i høj 
grad baseres på, at der etableres en klar sammenkædning mellem markedsbaserede policy-
instrumenter og miljømæssige problemer. Dette vil til gengæld styrke troværdigheden og 
accepteringen af finanspolitiske foranstaltninger, hvor disse er hensigtsmæssige. 
Helt generelt er to af nøgleordene i forbindelse med indførelsen af denne policy-ændring 
forudsigelighed og progressivitet, da de gør det muligt for markedsdeltagerne at tilpasse sig med 
så få omkostninger som muligt og giver tid til at udvikle rene teknologier. Eftersom adgangen til 
sådanne teknologier er en forudsætning for en bæredygtig vækst, er dette af helt fundamental 
betydning, og der ligger store udfordringer forude for velgennemtænkte F&U- og 
teknologipolitikker. Adgangen til disse teknologier vil også udgøre nøglen til succes på fremtidens 
globale markeder. Sammen med hensynet til den internationale konkurrenceevne er dette årsagen 
til, at kursændringen i retning af en miljømæssigt bæredygtig vækst ikke bør udskydes. Om end 
betydningen af kortsigtede og mellemlange tilpasninger for nogle forbrugere og producenter ikke 
må undervurderes, tyder alt på, at det vil være muligt at tage højde for de fleste hensyn i 
forbindelse med udformningen af sunde instrumenter for en bæredygtig vækst. 
En økonomisk politik til fremme af en miljømæssigt bæredygtig vækst 
Der findes en række konkrete politiske skridt, som myndighederne kan tage for at fremme 
udviklingen af økonomisk effektive politikker, der kan bidrage til en miljømæssigt bæredygtig 
vækst. Blandt disse er det især værd at bemærke følgende: 
1. At omdanne hele idéen om en bæredygtig udvikling til et mere håndgribeligt og måleligt 
begreb. Der er tydeligvis behov for bedre statistikker på dette område som en hjælp for de politiske 
beslutningstagere i forbindelse med udformningen og evalueringen af sunde politikker. Der bør 
således udtrykkes klar støtte til udviklingen af miljøindikatorer og miljøindekser, satellitregnskaber 
for miljøet i tilknytning til de eksisterende nationalregnskaber og i det lange løb miljøkorrigerede 
nationalregnskaber som bebudet i det femte miljøhandlingsprogram. 
2. De personer, der udformer den økonomiske politik, bør sikre, at en eventuel integrering af 
miljøpolitik på andre politiske områder, så vidt muligt tager udgangspunkts markedsmekanismen, 
da dette ofte vil muliggøre løsninger, der minimerer omkostningerne for økonomien. Desuden vil 
en sådan strategi kunne bidrage til en deregulering og mindske den bureaukratiske indblanding, 
som undertiden hindrer markedsmekanismen i at fungere efter hensigten. Der synes derfor at 
være behov for aktiv støtte til denne nye tilgang. 
3. "Integreringsmålsætningen" vil formentlig kræve, at miljøkonsekvenserne af de 
eksisterende skatter og afgifter og incitamenter tages op til revision. I denne sammenhæng og i 
tilslutning til andre velkendte økonomiske argumenter bør incitamenterne til miljømæssigt 
uholdbare aktiviteter ses nøje efter i sømmene og eventuelt afskaffes. 
4. Indførelsen af miljøbeskatning vil sandsynligvis udgøre et vigtigt element som, led i den nye 
"integreringstilgang". Deres forskelligartethed taget i betragtning giver sådanne skatter og afgifter 
anledning til en række spørgsmål med hensyn til deres udformning og gennemførelse. De 
økonomiske og finanspolitiske myndigheder er ansvarlige for skattesystemet og skulle derfor være 
godt placeret til i fællesskab at analysere de hovedforhold, der står på spil, med henblik på 
udformningen af effektive miljøskatter. 
5. På den ene side lader det til, at en tilpasning af de eksisterende skatte- og 
socialsikringsordninger er ønskelig af økonomiske og beskæftigelsesmæssige årsager (f.eks. på 
grund af det bidrag, som disse ordninger måtte yde til infleksibiliteten på vare- og 
arbejdsmarkeder). På den anden side vil den nye strategi med integrering af miljøpolitiske hensyn i 
en række tilfælde formentlig medføre nye skatter og afgifter til korrektion af miljø-ekstemaliteter, 
som vil kunne medføre et betydeligt provenu. Dette sammentræf af omstændigheder bør udnyttes 
til at realisere forskellige synergi-effekter. Hvis for eksempel de indirekte arbejdskraftomkostninger 
især er til skade for beskæftigelsen af ufaglært arbejdskraft, kunne man overveje at lette 
beskatningen af denne arbejdskraft. Denne lettelse kunne bl.a. finansieres ved hjælp af 
miljøafgifter, der under alle omstændigheder skal indføres for at sikre en bæredygtig vækst. Alt 
tyder på, at der under bestemte omstændigheder vil være både miljømæssige dg økonomiske 
fordele at hente. Skønt disse omstændigheder måtte variere fra land til land, vil det formentlig 
være umagen værd at tage ved lære af gensidige erfaringer og i fællesskab analysere de vigtigste 
muligheder. 
20 
ISSN 0254-1459 
endelig udg. 
DA 14» 
Katalognummer :. CB-CO-94-494-DA-C 
ISBN 92-77-81521-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg