Nr. C 75/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 4. 86 
Udtalelse om medlemsstaternes regionale støtteordninger 
(86/C 75/04) 
I forbindelse med behandlingen af informationsberetningen om »Medlemsstaternes regionale 
støtteordninger« besluttede Det økonomiske og sociale Udvalg på plenarforsamlingen den 
25. september 1985 enstemmigt at lade Afdelingen for regionaludvikling, under hvem dette 
emne hører, udarbejde en initiativudtalelse om samme emne. 
Afdelingen for regionaludvikling vedtog sin udtalelse den 13. december 1985 (Paul Broicher 
var ordfører, Luigi Della Croce var medordfører). 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 233. plenarforsamling, den 29. januar 1986, 
enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. I forbindelse med revisionen af forordningen 
om Den europæiske fond for Regionaludvikling har 
problemerne vedrørende en koordinering på EF-plan af 
medlemsstaternes støtteordninger været trængt i bag­
grunden af de vigtige spørgsmål vedrørende den geogra­
fiske koncentration af den europæiske regionalstøtte. 
1.2. I henhold til artikel 1 og 2 i denne forordning (!) 
samordnes retningslinjerne og prioriteringerne i Fæl­
lesskabets og medlemsstaternes politik, idet der tages 
hensyn til de regionale virkninger af henholdsvis Fæl­
lesskabets og medlemsstaternes økonomiske og sektor­
bestemte politik. Et væsentligt element i samordningen 
af disse støtteordninger er EF-kontrollen af medlemssta­
ternes støtteordninger i henhold til artikel 92, 93 og 94 
i EØF-traktaten. 
1.3. Den pågældende kommissionsmeddelelse (2) fra 
1979 måtte tilpasses de nye fakta, og de øvre grænser for 
offentlig støtte reguleres efter intensiteten i de regionale 
skævheder inden for medlemsstaterne og i Fællesskabet 
som helhed. 
2. Målene for regionalstøtte som regionalpolitisk in­
strument 
2.1. Regionalpolitik generelt og specielt regionalstøt­
te har sin årsag i geografisk betingede konkurrencefor­
vridninger til ugunst for områder, der enten er perifert 
beliggende, tyndt befolkede, eller som har dårlig infra­
strukturforsyning eller ringe erhvervsstruktur. Årsager­
ne kan variere i intensitet, optræde enkeltvis eller i 
forskellige kombinationer. I de regioner, der er mest 
ugunstigt stillede og derfor ekstraordinært underudvik­
lede, optræder alle årsagerne som oftest samtidigt. De 
gammel-industrialiserede problemregioner er især ken-
(!) Jf. EFT nr. L 169 af 28. 6. 1984, s. 2: Rådets forordning (EØF) 
nr. 1787/84 af 19. juni 1984 om Den europæiske fond for 
Regionaludvikling. 
(2) Jf. EFTnr. C 31 af 3. 2. 1979. detegnet ved en ensidig erhvervsstruktur (f.eks. kul, 
jern, værftsindustri, tekstil), og de står derfor over for 
særligt store arbejdsløshedsproblemer og et påtrængen­
de behov for strukturomlægninger. Såfremt regional­
støtte anvendes til at bekæmpe disse årsager og er i 
overensstemmelse med de regionale problemers intensi­
tet, forårsager de ikke konkurrenceforvridninger, men 
udligner dem tværtimod. 
2.2. I henhold til præamblen til traktaten om opret­
telse af Det europæiske økonomiske Fællesskab skal 
regionalstøtte også bidrage til konvergens inden for 
Fællesskabet ved at formindske ulighederne mellem de 
forskellige områder og forbedre de mindre begunstigede 
områders stilling. Uligheder og tilbageståenhed kan be­
stemmes ud fra elementer i den almindelige livsførelse 
eller ud fra deres årsager. Deraf kan udledes, at regio­
nalpolitikkens grundlæggende mål er øget beskæftigel­
se, udbygning af infrastrukturerne og øgede indkom­
ster. 
2.3. Regionale støtteordninger må derfor være år-
sagsrelaterede og regionalspecifikke, dvs. at de skal 
— bekæmpe årsagerne til de geografisk betingede kon­
kurrenceforvridninger, 
— reducere de derved opståede produktionsom-
kostningsstigninger for at forbedre disse ugunstigt 
stillede regioners produkters konkurrenceevne, 
— og derved fremme de pågældende regioners regiona­
le udvikling. 
2.4. Da medlemsstaternes støtteordninger er forskel­
lige, må den bistand, som medlemsstaterne kan og bør 
yde deres mindre udviklede områder, være i overens­
stemmelse med disse principper og integreres i en EF-
ramme. Inden for denne ramme må hver medlemsstat 
kunne varetage sine legitime interesser, herunder mind­
ske forstyrrende regionale skævheder ved hjælp af re­
gionalpolitisk støtte. På den anden side må EF-rammen 
garantere, at den støtte, der ydes i en medlemsstat, ikke 
har konsekvenser for den interne handel, som er i 
modstrid med den fælles interesse. 
3. 4. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 75/13 
3. Forholdet mellem regionalpolitik og EF's konkur­
rencepolitik 
3.1. I henhold til EØF-traktatens artikel 92, stk. 3, 
litra a), kan »støtte til fremme af den økonomiske 
udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig 
lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigel­
se«, betragtes som forenelig med fællesmarkedet. I 
samme stykkes litra c) anføres det, at »støtte til fremme 
af udvikling af visse erhvervsgrene eller økonomiske 
regioner« kun kan betragtes som forenelig med fælles­
markedet, »når den ikke ændrer samhandelsvilkårene 
på en måde, der strider mod den fælles interesse«. 
3.2. I disse bestemmelser skelnes der udtrykkeligt 
mellem støtte til entydigt underudviklede regioner (litra 
a)), som er karakteriseret ved, at der næppe synes at 
være fare for, at støtteforanstaltningerne skulle kunne 
få en afgørende negativ indflydelse på varesamhandelen 
mellem medlemsstaterne, og andre regioner (litra c)), 
hvor en sådan fare kunne være til stede. Det burde i 
forståelse med Kommissionen præciseres, at stk. 3, litra 
a), ikke kun skal finde anvendelse på områder, som i 
forhold til EF-gennemsnittet er klart underudviklede, 
men også — med den nødvendige forsigtighed — på 
områder, som i forhold til det nationale gennemsnit 
eller i forhold til flertallet af regionerne i en given 
medlemsstat må siges i graverende grad at være ugun­
stigt stillede. 
3.3. Det bør i fremtiden tilstræbes, at der udarbejdes 
et system med EF-indikatorer, hvormed man kan måle 
regionale udviklingsforskelle både på EF-niveau og på 
nationalt niveau. Ved hjælp af et sådant system kunne 
man for hver enkelt medlemsstat fastlægge et udvik­
lingsniveau, under hvilket støtte kan anses for forenelig 
med det fælles marked, jf. stk. 3, litra a). For de øvrige 
regionale støtteområder gælder artikel 92, stk. 3, litra 
c). For at undgå konkurrenceforvridninger i disse be­
stemmelsers forstand må der iværksættes en række 
begrænsninger eller korrigerende foranstaltninger, som 
f.eks. tidsmæssig begrænsning af støtten, graduering og 
fastsættelse af lofter. Disse foranstaltninger skal først 
og fremmest hvile på indikatorer baseret på EF-gennem-
snit, men, af de grunde, der er anført i punkt 2.4, 
skal der også være mulighed for at tage hensyn til de 
regionale skævheder inden for en medlemsstat. Kun 
således sikres medlemsstaternes ret til at udvikle ugun­
stigt stillede regioner og til at varetage medlemsstatens 
ansvar over for borgerne. 
4. Forholdet mellem regionalstøtte og andre støtte­
former 
4.1. En vurdering af medlemsstaternes, men også af 
EF's regionalstøtte kan ikke ske, uden at man samtidig inddrager andre former for finansiel støtte, herunder 
specielt andre former for begunstigede foranstaltninger 
til fordel for områder i kraftig udvikling. 
4.2. Regionalstøttens effektivitet mindskes, jo flere 
støtteformer med ikke-regionalt sigte der findes. Disse 
former for støtte kommer ofte i overvejende grad, un­
dertiden endog udelukkende, allerede højere udviklede 
regioner til gode, og bevirker, at regionalstøtten i første 
omgang kun har den ene funktion at udglatte de yderli­
gere rumligt betingede konkurrenceforvridninger, som 
ikke-regionale støtteformer har forårsaget. Derved for­
højes støtteniveauet, og der opstår et subsidiekapløb 
mellem de regionale bistandsområder og de øvrige om­
råder. Større effekt ville det give at føre en politik til 
hurtig afvikling af støtteformer uden regionalt sigte for 
dermed at nå ned på et lavere samlet tilskudsniveau eller 
at forsøge at give andre støtteformer et regionalpolitisk 
sigte og i større omfang at kanalisere dem over i de 
underudviklede områder. 
4.3. I denne sammenhæng turde støtte til højteknolo­
gi, specielt elektronik, edb og moderne kommunika­
tionssystemer, være af særlig stor betydning. Nødven­
digheden af sådanne støtteforanstaltninger undervurde­
res ganske vist ikke, men dette ændrer desværre intet 
ved den kendsgerning, at det erfaringsmæssigt er virk­
somheder i relativt veludviklede og velurbaniserede re­
gioner, der nyder godt heraf. Ydes der større beløb til 
forskningsfremme og til anvendelse af forskningsresul­
taterne i konkrete industriprojekter, spændes der kla'rt 
ben for regionalpolitikken. Det burde undersøges, på 
hvilke områder disse støtteforanstaltninger så vidt mu­
ligt bør komme underudviklede områder til gode, f.eks. 
edb, datatransmission og kontorautomatisering. 
Under alle omstændigheder er infrastrukturforsyningen 
inden for telekommunikation en hastende opgave, hvis 
det skal forebygges, at Fællesskabets perifere områder 
forfordeles yderligere. 
5. Forholdet mellem medlemsstaternes regionalpolitik 
og EF's regionalpolitik 
5.1. Regionalpolitikkens betydning for den europæ­
iske integration og etableringen af en politisk union 
undervurderes i EF-traktaten. Til trods for den entydige 
formulering i præamblen har regionalpolitikken ikke 
fået den plads, som tilkommer den. 
5.2. Som det fremgår af Kommissionens anden perio­
diske beretning om den sociale og økonomiske situation 
i Fællesskabets regioner, er de regionale skævheder med 
hensyn til produktion, produktivitet, indkomster og 
Nr. C 75/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 4. 86 
beskæftigelse ikke blevet mindre i løbet af de sidste ti 
år, snarere tværtimod. De er derfor fortsat uacceptabelt 
store. 
5.3. De blev endnu mere udtalte ved Grækenlands 
tiltrædelse, og endnu mere graverende bliver de ved 
Portugals og Spaniens tiltrædelse. I et EF 12 vil de 
mindst velstillede regioner omfatte dobbelt så mange 
mennesker som EF 10. Alt i alt er Fællesskabets regiona­
le problemer herved blevet skærpet yderligere. Fæl­
lesskabets regionalpolitik, herunder en effektiv anven­
delse af dennes virkemidler og af medlemsstaternes 
regionalpolitik samt disses finansielle regionalstøtte, vil 
derfor vokse i betydning. 
5.4. EF's regionalpolitik har derfor tre hovedop­
gaver: 
— Den skal specielt fremme de regioner, der målt med 
EF-kriterier er usædvanligt underudviklede, således 
at disse hurtigere kommer op på det generelle ud­
viklingsniveau. 
— Den skal modvirke de regionalpolitisk set uønskede 
virkninger af andre støtteordninger og af Fæl­
lesskabets politik på andre områder. 
— Den skal desuden danne den ramme om medlems­
staternes regionalpolitik, som gør det muligt at rea­
lisere målene for en årsagsrelateret og effektiv regio­
nalpolitik: et regionalt støttesystem, der gør det 
muligt af udvælge regionale støtteområder efter de 
regionale problemers intensitet i den enkelte 
medlemsstat samt at graduere den regionale støtte 
i forhold til problemernes intensitet. 
5.4.1. Den første opgave indebærer, at midlerne fra 
Den europæiske fond for Regionaludvikling først og 
fremmest skal komme de efter europæisk målestok 
ringest stillede regioner til gode. Midlerne bør ikke 
længere blot tage form af en »refusion« af den nationale 
støtte. Derimod bør der gives Kommissionen mulighed 
for i samarbejde med de ansvarlige for regionalud­
viklingen i EF's støtteregioner at udarbejde kontrakter, 
der er baseret på omhyggeligt opstillede udviklingspro­
grammer. Kun på denne måde vil det kunne sikres, at 
de ansvarlige for regionalpolitikken inddrages i arbejdet 
i støtteregionerne, samt at EF-mindlerne reelt antager 
form af et egentligt »supplement«. Det er også vigtigt, 
at Fællesskabet gennem konkrete foranstaltninger ind­
prenter sin eksistens og tilstedeværelse i borgernes be­
vidsthed. 
5.4.2. I forbindelse med den anden opgave må man 
være opmærksom på den risiko, der består i, at andre 
ikke-regionale støtteordninger kan modvirke de regio­
nale støtteordningers forventede virkning på udvikling­
en i økonomisk svage områder. I den forbindelse må der 
også tages hensyn til, at kun regionale støtteordninger 
strengt skal følge de konkurrencepolitiske mål i EØF-
traktaten, mens andre støtteformer accepteres som poli­
tiske prioriteter. Dette kan muligvis medføre, at medlemsstaterne foretrækker sektorbestemte støttefor­
mer, der er lettere at gennemføre, frem for regionale 
støtteordninger. Dette ville dog medføre, at de regionale 
skævheder ville blive yderligere skærpet. Analogt med 
løsningen af de problemer, der opstår i og med, at 
der ved siden af den nationale regionalstøtte eksisterer 
andre former for støtte, må der også på EF-plan drages 
omsorg for, at den økonomiske udligning mellem regio­
ner, som gennemføres via Regionalfonden, ikke modar­
bejdes gennem andre EF-foranstaltninger. Der tænkes 
her blandt andet på den fælles landbrugspolitik. Ved 
hjælp af en reform af den fælles landbrugspolitik måtte 
den deraf følgende »forvredne« finansieringsudligning 
kunne korrigeres. Ellers ville også Regionalfonden være 
dømt til hyppigt at måtte kompensere udelukkende for 
virkningerne af den fælles landbrugspolitiks finan­
sieringsstrømme. Regionalfonden råder dog ikke over 
tilstrækkelige midler til reelt at bidrage til at nedbryde 
de regionale skævheder. »De integrerede foranstalt­
ninger« kunne uden tvivl bidrage til øget effektivitet, 
men de kan ikke opveje Regionalfondens utilstrækkeli­
ge midler, og slet ikke efter udvidelsen med Portugal 
og Spanien. 
5.4.3. Angående den tredje opgave ville det være 
ønskeligt, at der blev udviklet et operationelt system af 
kriterier, som kunne danne grundlag for analyse og 
vurdering af både de regionale udviklingsforskelle og 
af de foranstaltninger, der bør gennemføres for at korri­
gere disse forskelle. Kommissionen har med sin 
»sammensatte indikator« taget et første tilløb til ud­
viklingen af et sådant system. Nu bør der imidlertid for 
alvor sættes ind for at nå frem til et fuldstændigt og 
konsistent system. 
Ifølge princippet om at støtten skal være direkte propor­
tional med intensiteten af de regionale problemer i 
støtteområderne, burde Fællesskabet ved udarbejdelsen 
af det i punkt 3.3 behandlede graduerede system i videst 
mulige omfang anvende nettotilskudsækvivalenterne 
som grundlag, og der bør tages hensyn til den interesse, 
medlemsstaterne har i at få fjernet de regionale 
skævheder inden for deres territorium. Foranstaltning­
erne bør i vidt omfang overlades til medlemsstaternes 
skøn, da disse bedst vil kunne udforme og kombinere 
det instrumentarium af virkemidler, der skal sættes ind 
over for de indenlandske regionale skævheder. 
6. Yderligere henstillinger 
6.1. Generaldirektoratet »Konkurrence« bør opfor­
dres til at anvende EØF-traktatens artikel 92 og 93 på 
en mere smidig måde. Smidigheden må på den anden 
side ikke betyde, at kravet om at gøre de mindre udvik­
lede regioners produkter mere konkurrencedygtige, ikke 
kan opfyldes, men bør derimod gøre det muligt, at den 
nationale støtte kan dimensioneres efter regionernes 
specifikke behov. 
6.2. Skal der hurtigere opnås konkrete resultater, 
forekommer en koncentrering af foranstaltningerne 
nødvendig, også i de medlemsstater, der helt eller for 
en overvejende del af deres regioners vedkommende er 
udlagt til regionale støtteområder. 
3. 4. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 75/15 
63. Det skal henstilles til medlemsstaterne at tilstræ­
be bedre balance mellem henholdsvis den skønsmæssige 
og den automatiske støtteudbetaling. 
Et fornuftigt kompromis mellem skønsmæssige og 
objektive kriterier ville i høj grad være ønskeligt, således 
at det skønsmæssige spillerum indsnævres, og der i 
højere grad bygges på objektive kriterier, for at sætte 
erhvervslivet i stand til at forudkalkulere støtten. 6.4. Det sidste led i kæden af en omfattende analyse 
og evaluering af regionalpolitiske støtteforanstaltninger 
bør være et system med resultatkontrol. Selv om 
medlemsstaterne og Fællesskabet råder over et i enhver 
henseende bæredygtigt grundlag for udviklingen af et 
system til evaluering af de regionale problemers intensi­
tet, er de videnskabelige og erfaringsmæssige forud­
sætninger for et sådant resultatkontrolsystem næppe 
endnu til stede. Der ligger her en vigtig opgave opgså 
for Det europæiske Fællesskab. 
Bruxelles, den 29. januar 1986. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Gerd MUHR 
Udtalelse om forslag til Rådets 21. direktiv om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning 
om omsætningsafgifter — udsættelse af fristen for Den hellenske Republiks gennemførelse 
af det fælles merværdiafgiftssystem 
(85/C 75/05) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 24. januar 1986 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 99 og 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde blev ved Udvalgets beslutning overdraget Apostolis Dassoulas som 
hovedordfører. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 233. plenarforsamling den 29. januar 1986, 
med 85 stemmer for, ingen imod og 7 hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
Det økonomiske, og sociale Udvalg godkender Kommis­
sionens forslag om at forlænge fristen for gennemførelse 
af det fælles merværdiafgiftssystem i Grækenland med 
et år. 
Allerede i forbindelse med det sidste forslag om forlæn­
gelse udviste Udvalget i sin udtalelse af 15. december 
1983 forståelse for de tekniske vanskeligheder, der gjor­
de det umuligt at indføre merværdiafgiften i Græken­
land pr. 1. januar 1984. Men allerede dengang gav det 
udtryk for det håb, at Grækenland ikke ville anmode 
om yderligere udsættelse. 
På den ene side forekommer de af den græske regering 
anførte årsager begrundede, og desuden vil denne nye forlængelse ikke få konsekvenser for størrelsen af det 
bidrag, som Grækenland i 1986 skal yde til Fællesska­
bets budget på basis af merværdiafgiftsgrundlaget. På 
den anden side gør Udvalget dog Ministerrådet op­
mærksom på, at det bliver så meget desto vanskeligere 
at gennemføre det interne marked, dersom et land ikke 
har indført et fælles grundlag for merværdiafgiftssyste­
met. Derfor anmoder Udvalget indtrængende om, at 
merværdiafgiftssystemet indføres i Grækenland så hur­
tigt som muligt, dog senest den 1. januar 1987, og 
foreslår, at Kommissionen for De europæiske Fæl­
lesskaber yder Grækenland al mulig bistand med indfø­
ringen af et merværdiafgiftssystem svarende til de syste­
mer, som anvendes i Fællesskabets andre medlems­
lande. 
Bruxelles, den 29. januar 1986. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Gerd MUHR