KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 16.10.1996 
KOM(96)483 endelig udg. 
GRØNBOG OM BESKYTTELSE AF MINDREÅRIGE 
OG DEN MENNESKELIGEVÆRDIGHED 
I FORBINDELSE MED AUDIOVISUELLE TJENESTER 
OG INFORMATIONSTJENESTER 
(forelagt af Kommissionen) 

INDHOLD 
INDLEDNING . 1 
RESUMÉ 3 
KAPITEL I Baggrund for og problemer i forbindelse med beskyttelse 
af mindreårige og den menneskelige værdighed 7 
1. Problemer vedrørende beskyttelse af mindreårige og den menneskelige 
værdighed 7 
2. En ændret sammenhæng 8 
3. Problemer ved de enkelte tjenestetyper 12 
KAPITEL II Regler og kontrolmidler i forbindelse med beskyttelse af 
mindreårige og af den menneskelige værdighed 13 
1. Fælles generelle principper 13 
2. Anvendte regler og midler på nationalt plan 14 
2.1 Lovbestemmelser om beskyttelse af den menneskelige værdighed 14 
2.2 Lovbestemmelser om beskyttelse af mindreårige 16 
2.3 Opdragelse til brug af medierne 22 
KAPITEL III Prioriterede instrumenter og aktioner inden for EU 23 
1. Princippet om fri udveksling af tjenesteydelser 23 
2. Samarbejde om retlige og indre anliggender 24 
3. Vigtigste samarbejdsområder 25 
KONKLUSION 28 
BILAG 
l* 
INDLEDNING 
Formålet med denne grønbog er at se på de udfordringer, samfundet stilles over for, når 
det skal sikre, at der tages passende hensyn til to spørgsmål af stor interesse for offentlig­
heden, nemlig beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed i en verden 
med audiovisuelle tjenester og informationstjenester i hastig udvikling. Skiftet fra en 
verden med radio og tv til en verden, hvor traditionelt tv vil eksistere side om side med 
online-tjenester og hybridprodukter, skaber et væld af muligheder. Hvorvidt samfundet 
kan udnytte det fulde potentiale ved en sådan udvikling, vil afhænge af, om det er i stand 
til at finde den rette balance mellem ytringsfrihed og almenhedens interesser, mellem de 
politikker, der skal fremme de nye tjenester, og behovet for at sikre, at de muligheder, 
de skaber, ikke misbruges af nogle få på flertallets bekostning. Nogle af disse spørgsmål 
kræver løsninger på europæisk, om ikke globalt plan. Andre er anliggender for det enkelte 
land eller individ. Kommissionen mener, at det i denne forbindelse er hensigtsmæssigt 
og nødvendigt at undersøge situationen som helhed for at kunne afgøre, hvilken rolle 
hvert enkelt myndighedsniveau skal spille, samtidig med at der lægges særlig vægt på 
initiativer på EU-plan og tages behørigt hensyn til nærhedsprincippet. 
De spørgsmål, der behandles, nemlig beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige 
værdighed, står i øjeblikket højt på den politiske dagsorden. I den første årsrapport fra 
Information Society Forum, som blev vedtaget i juni 1996, omtales de som områder, hvor 
det er særligt vigtigt at indføre lovbeskyttelse. Spørgsmålene er også til stadighed både 
nationalt og på EU-plan blevet anset for at være af stor interesse for offentligheden. Lov­
givningen og de øvrige foranstaltninger på området er naturligt nok udformet på baggrund 
af de karakteristika, der gælder for de traditionelle elektroniske medier (konventionelt tv 
og radio), som ifølge deres natur er centraliserede massekommunikationsmidler. Men de 
nye elektroniske medier adskiller sig på to punkter fundamentalt herfra: de er 
decentraliserede, og de ligger tættere op ad individuel kommunikation end massekommu­
nikation. Selv om tjenesterne i realiteten ofte har det samme indhold (film, nyheder, do­
kumentarprogrammer), skal de punkter, hvor de er anderledes, tages i betragtning ved 
politikkens udformning. Grønbogen beskriver derfor udviklingen inden for de elektroniske 
medier og ser på den eksisterende lovgivning og politikkerne i medlemsstaterne og EU 
og på internationalt plan samt på de nye tjenesters betydning for disse politikker, for så 
vidt som de to aktuelle spørgsmål berøres heraf. De aktionsmuligheder, der gennemgås, 
er af generel art og spænder lige fra regulering og selvregulering over bevidstgørelse og 
oplysning til udvikling af forældrekontrolsystemer. 
Formålet med Kommissionens grønbog er at stimulere debatten på mellemlang og lang 
sigt. Den forelægges samtidigt med Kommissionens meddelelse "Ulovligt og skadeligt 
indhold på Internet". De to dokumenter supplerer hinanden både med hensyn til tidspunkt 
og indhold. Meddelelsen omhandler foranstaltninger på kort sigt, der tager sigte på speci­
fikke Internet-relaterede spørgsmål, som rækker langt ud over beskyttelsen af mindreårige 
og den menneskelige værdighed. Grønbogen er mere langsigtet og vejledende i sin form 
og behandler specifikt spørgsmålet om beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige 
værdighed i relation til de nye audiovisuelle tjenester og informationstjenester. Begge 
publikationer er svar på anmodninger fra Europa-Parlamentet og Rådet om en tilbunds­
gående undersøgelse af EU's politik i forhold til udviklingen af de nye tjenester. 
H> 
1 denne forbindelse ønsker Kommissionen at understrege, at der allerede er blevet iværk­
sat en række initiativer med beslægtede spørgsmål af interesse for offentligheden som 
hoved- eller biemne, og at andre initiativer er til debat. F.eks. indeholder Kommissionens 
meddelelse om "Forsyningspligtsydelser i Europa" et afsnit om radio og tv, hvori det 
understreges, at hensynet til almenhedens interesser på dette område hovedsageligt drejer 
sig om udsendelsernes indhold og er knyttet til moralske og demokratiske værdier, såsom 
pluralisme, informationsctik og beskyttelse af individet. Den intellektuelle ejendomsret 
er omhandlet i grønbogen om ophavsret og beslægtede rettigheder i informations­
samfundet. Grønbogen om kommerciel kommunikation behandler bl.a. spørgsmål af 
interesse for almenheden i relation til reklame og sponsorering. Der er vedtaget et direktiv 
om beskyttelse af enkeltpersoner i forbindelse med behandling af personlige data. 
Direktivet om "fjernsyn uden grænser", som er ved at blive revideret, omfatter sam­
ordnede fællesskabsregler på en række områder, herunder beskyttelse af mindreårige. Det 
foreslåede direktiv om "Forskriftsmæssiggennemsigtighed i det indre marked for informa­
tionssamfundets tjenester" vil lette koordineringen af den fremtidige lovgivningsaktivilet 
på EU-plan og gøre det lettere at beskytte offentlighedens interesser. 
Endelig har andre spørgsmål i forbindelse med udviklingen af disse tjenester - f.eks. 
spørgsmål vedrørende kulturel og sproglig mangfoldighed - allerede været taget op i for­
bindelse med flere foranstaltninger (f.eks. MEDIA II, INFO 2000 og programmerne for 
flersprogede informationssystemer). Kommissionen vil sammenholde resultaterne af disse 
foranstaltninger med deres formal og fremlægge en ajourført vurdering af situationen og 
af behovet for yderligere initiativer. 
RESUME 
Hvis nye audiovisuelle tjenester og informationstjenester skal kunne udvikle sig i et 
frugtbart klima, er det af afgørende betydning at bekæmpe udbredelsen af indhold, der 
krænker den menneskelige værdighed, og at beskytte mindreårige mod indhold, som 
kan skade deres udvikling. Hvis der ikke hurtigt udarbejdes og gennemføres effektive 
foranstaltninger, der kan beskytte offentlighedens interesser på disse områder, er der 
risiko for, at de nye tjenesters økonomiske, sociale og kulturelle potentiale ikke bliver 
udnyttet fuldt ud. 
I kapitel I i denne grønbog identificeres de aspekter ved udviklingen af de nye 
audiovisuelle tjenester og informationstjenester, som er relevante for beskyttelsen af 
mindreårige og den menneskelige værdighed, og der foretages en analyse af de kategorier 
af indhold, som kan give anledning til problemer. Det understreges, at det er nødvendigt 
at undgå at blande problemer af forskellig art sammen. F.eks. må børnepornografi, 
som er ulovlig og giver anledning til strafferetlige sanktioner, ikke blandes sammen 
med børns adgang til pornografisk indhold beregnet for voksne, som kan skade børns 
udvikling, men som ikke nødvendigvis er ulovligt for voksne. Løsningerne må tilpasses 
den type indhold, der er tale om. 
Løsningerne må endvidere tilpasses efter tjenesternes udvikling. Nye tv-tjenester, såsom 
pay-per-view, sikrer større valgmuligheder for den enkelte. De udvikler sig bort fra 
massemedie-modellen, hvor seeren kun har valget mellem at se et program eller ikke at 
se det, og hen imod en model, hvor seeren har et større udvalg af programmer. Med 
online-tjenesterne er udviklingen kommet endnu tættere på en individuel 
kommunikationsmodel. Geografisk set bliver distributionsnettene.s/ø*% mindre nationale 
og mere og mere globale. Internettet er således et verdensomspændende net bestående 
af andre netværk. Desuden er der ved at opstå nye typer af indhold. Et traditionelt tv-
program, som ses fra begyndelsen til slutningen, er lineært i sin natur, medens det med 
interaktiviteten bliver muligt at navigere blandt forskellige scenarier. Der er også ved at 
opstå hybridformer af indhold, hvor f.eks. spil, reklame og information kombineres på 
en ny måde. 
Udviklingen af nye tjenester kræver fleksible rammer, specielt i lovgivningsmæssig 
henseende. Det er nødvendigt al undersøge, hvad der er karakteristisk for hver ny tjeneste, 
for at man kan linde frem til nye løsninger Enhver ny risiko, der opstår på grund af nye 
tjenester, må omhyggeligt vurderes. Beskyttelsen af mindreårige og af den menneskelige 
værdighed i forbindelse med de nye audiovisuelle tjenester og informationstjenester 
kræver årvågenhed fra både de offentlige myndigheders og borgernes side. Imidlertid bør 
problemet ikke overdrives - vanskeligheden består ofte mere i de nye tjenesters 
egenskaber i forhold til de traditionelle medier end i deres indhold. 
I kapitel II gennemgås de eksisterende lov- og forfatningsbestemmelser på EU-plan og 
nationalt plan. Det påpeges, at de nationale bestemmelser i EU-landene stemmer overens 
med de grundlæggende rettigheder, der er fastslået i den europæiske 
menneskerettighedskonvention, og som indgår som generelle principper i EU-retten i 
kraft af artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union. Ytringsfriheden er 
stadfæstet i artikel 10 i menneskerettighedskonventionen, hvor det også fastslås, at 
rettigheden kan være undergivet visse begrænsninger af nærmere fastsatte grunde, 
herunder beskyttelse af sundheden og sædeligheden samt forebyggelse af forbrydelse. 
Som følge herafer der intet sted i EU tale om fuldstændig ytringsfrihed. Retspraksis ved 
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har udvikletproportionalitetsprincippet, som 
er den afgørende test af, om restriktive bestemmelser er i overensstemmelse med de 
grundlæggende principper i menneskerettighedskonventionen eller ej. EU har således et 
grundlag for en fælles strategi, nemlig princippet om ytringsfrihed og 
proportionalitetstesten. [)L\ over dette fælles grundlag er medlemsstaternes 
lovbestemmelser meget forskellige og afspejler forskel/ene i de kulturelle og moralske 
normer. 
Generelt set kan de nye tjenester specielt skabe nye problemer med hensyn til, hvordan 
lovbestemmelserne skal anvendes. Et eksempel er de stigende vanskeligheder med at 
fastslå ansvar, når der er liere forskellige operatører involveret i kommunikationskæden 
(netleverandør, adgangsudbyder, tjenesteudbyder, indholdsleverandør). Disse 
vanskeligheder bliver mere udtalte, når de forskellige elementer i kæden befinder sig i 
forskellige lande. 
Derefter ses der på problemerne i forbindelse med beskyttelsen af mindreårige mod 
skadeligt, men ikke nødvendigvis ulovligt indhold, såsom voksenpornografi. I nogle 
medlemsstater er beskyttelsen af mindreårige, uanset hvilket medium der er tale om, 
inkorporeret i generelle bestemmelser, som forbyder, at mindreårige får adgang til 
materiale, som vil kunne skade deres udvikling (men som voksne har adgang til på lovlig 
vis). Andre medlemsstater har mediespecifikke bestemmelser. I alle tilfælde kræver 
gennemførelsen af forholdsregler til beskyttelse af mindreårige, at man finder frem til, 
hvordan man kan forhindre, at mindreårige får adgang til skadeligt materiale, medens 
voksne sikres adgang. Den seneste teknologiske udvikling vil kunne give nye løsninger 
gennem bedre forældrekontrol, både i forbindelse med tv (V-chip) og online- tjenester 
(P1CS). 1 begge tilfælde er mærkning af indholdet et centralt punkt. De nye tekniske 
muligheder er mere begrænsede for tv end for online-tjenester, men begge har den fordel, 
at de giver mulighed for individuelle løsninger frem for centralt styrede, som 
overflødiggør forudgående censur og øger selvreguleringens potentielle effektivitet. 
I kapitel III analyseres situationen på EU-plan både med hensyn til EU-retten og 
samarbejdet om retlige og indre anliggender. Den frie udveksling af tjenesteydelser er 
en af de fire grundlæggende friheder, som er sikret ved traktaten. Det er muligt at indføre 
begrænsninger, hvis hensynet til almenheden kræver det, som f.eks hvis der er tale om 
beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed, men sådanne begrænsninger 
skal dog underkastes en proportionalitetstest. 
Når det drejer sig om bekæmpelse af ulovligt indhold, spiller medlemsstaternes 
samarbejde om retlige og indre anliggender en fundamental rolle på grund af de nye 
tjenesters internationale karakter. Gennem dette samarbejde vil medlemsstaterne være 
i stand til mere effektivt at bekæmpe ulovlig anvendelse og ulovligt indhold. Endvidere 
vil en intern samordning sætte medlemsstaterne bedre i stand til at arbejde for 
verdensomspændende løsninger. 
Der omtales en række muligheder for at forbedre samarbejdet mellem de forskellige 
nationale myndigheder indbyrdes og mellem disse og Kommissionen inden for rammerne 
af EU-samarbejdet om retlige og indre anliggender (systematisk informationsudveksling, 
sammenlignende analyser af de nationale lovbestemmelser, etablering af en fælles ramme 
for selvregulering, henstillinger om samarbejdet om retlige og indre anliggender, fælles 
retningslinjer for internationalt samarbejde). Mulighederne for at tilskynde til samarbejde 
mellem de relevante industrisektorer omtales også (adfærdskodeks, fælles standarder for 
klassificering af indhold, fremme af PICS). Endvidere sættes en række bevidstgørelses-
og medieopdragelsesforanstaltninger til debat. 
På grundlag af Kommissionens første handlingsforslag, som er fremlagt i meddelelsen 
"Ulovligt og skadeligt indhold på Internet", er der i kapitel II og III med henblik på 
yderligere drøftelser anført en række spørgsmål, som Kommissionen betragter som 
afgørende for at kunne fastlægge den fremtidige politik. Spørgsmålene er følgende: 
Spørgsmål 1: 
Hvilket ansvar bor de forskellige operatører i kommunikationskæden (fra ophavsmanden 
til den endelige bruger) tillægges under hensyntagen til, hvad der er teknisk muligt og 
økonomisk rimeligt? Hvilken form for ansvar bør være gældende (strafferetligt ansvar, 
ansvar ifølge almindelige retsregler, redaktionelt ansvar), og under hvilke 
omstændigheder kan der være tale om fritagelse for dette ansvar? 
Spørgsmål 2; 
Hvorledes kan det kontrolleres, at de trufne foranstaltninger står i et rimeligt forhold til 
formålet? Skal der f.eks. indføres mekanismer til mægling eller forlig på EU-plan? I 
bekræftende fald hvilke? 
Spørgsmål 3: 
l/vor l ede s skabes der en rimelig balance mellem beskyttelsen af privatlivets fred 
(herunder brugernes mulighed for at benytte nettene anonymt) og nødvendigheden af at 
straffe ulovlig adfærd? 
Spørgsmål 4: 
Bor man foretrække lovgivning eller selvregulering (eventuelt med visse begrænsninger), 
når det gælder anordninger til forældrekontrol? Hvilke regler bør fastsættes, bl.a. på EU-
plan? 
Spørgsmål 5: 
/ hvilke tilfælde (typer af tjenester eller andre kriterier) bør der systematisk sørges for 
anordninger til forældrekontrol? Bør der indføres ordninger med obligatorisk levering? 
I bekræftende fald, under hvilken form og i forhold til hvilke leverandører? Hvilke absolut 
nødvendige funktioner bør de foreslåede anordninger omfatte i de forskellige tilfælde? 
Spørgsmål 6: 
Hvorledes kan man gennemføre en decentralisering af indholdsmærkningen, som gør det 
muligt at respektere de forskellige nationale, lokale og personlige normer i forbindelse 
med transnationale audiovisuelle tjenester og informationstjenester? 
Spørgsmål 7: 
Hvilke standardiseringselementer vil muliggøre en sammenhængende udvikling af 
indholdsmærkningen på EU-plan, specielt når det drejer sig om digitale tjenester 
(standardisering af informationstyperne og af kodningen og afkodningen af disse 
informationer eller andet)? 
Spørgsmål 8; 
Hvorledes skal det administrative samarbejde etableres på EU-plan? Skal det være 
formaliseret? I bekræftende fald, inden for hvilken institutionel ramme? 
Spørgsmål 9: 
Hvorledes skal arbejdet opdeles på EU-plan og internationalt plan? Skal man lægge 
størst vægt på at finde frem til løsninger på EU-plan, inden de fremmes på internationalt 
plan, eller skal det foregå parallelt? Hvilke rammer vil være de mest hensigtsmæssigefor 
det internationale samarbejde (G7, OECD, UIT, WTO, FNmv. eller bilaterale kontakter)? 
Hvilken form skal dette internationale samarbejde have? 
KAPITEL 1 BAGGRUND FOR OG PROBLEMERI FORBINDELSE MED 
BESKYTTELSE AF MINDREÅRIGE OG DEN MENNE­
SKELIGE VÆRDIGHED 
Dette kapitel tager sigte på at indkredse de vigtigste af de problemer, der opstår i 
forbindelse med indhold i audiovisuelle tjenester og informationstjenester, nar det drejer 
sig om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed. 
!• Problemer vedrørende beskyttelse af mindreårige og den menneskelige 
værdighed 
Uanset hvilken vægt, man tillægger ytringsfriheden, har beskyttelsen af mindreårige og 
af den menneskelige værdighed altid været et grundlæggende spørgsmål i 
medielovgivningen. De nye medier ændrer på ingen måde nødvendigheden af en effektiv 
beskyttelse. 
De bestemmelser, der skal sikre beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige 
værdighed, kan variere alt efter, hvilket land og hvilken epoke der er tale om. Del er 
imidlertid nødvendigt at skelne skarpt mellem to typer af problemstillinger i forbindelse 
med indhold: 
For det første kan adgangen til visse typer af indhold forbydes for alle brugere, 
uanset alder, og uanset hvilket medium der benyttes. Blandt det forbudte 
indhold kan man uanset forskelle i de nationale lovgivninger, isolere en generel 
kategori af indhold* der krænker den menneskelige værdighed: det drejer sig 
hovedsagelig om børnepornografi, ekstreme former for umotiveret vold og 
tilskyndelse til racediskrimination og anden diskrimination samt til had og vold. 
For det andet er adgangen til visse typer af indhold, der vil kunne skade 
mindreåriges fysiske og/eller mentale udvikling, tilladt for voksne, men forbudt 
for mindreårige. Disse foranstaltninger må ikke forveksles med andre 
foranstaltninger i almenhedens interesse, som f.eks. forbrugerbeskyttelse, som også 
kan tage sigte på beskyttelse af mindreårige (bl.a. kan der i forbindelse med 
kommercielle meddelelser være tale om foranstaltninger, der tager sigte på at 
forhindre udnyttelse af mindreåriges uerfarenhed)1. 
I lovgivningen om tv-radiospredingstjenesterpå EU-plan (direktiv 89/522/EF) er disse to former for målsætninger klart 
adskilte: 
reglerne for beskyttelse af mindreårige finder anvendelse på alle programmer, herunder meddelelser af 
kommerciel karakter; en reklame må, ligesom en hvilken som helst anden type udsendelse, ikke indeholde 
billeder eller budskaber, der i alvorlig grad kan skade mindreåriges udvikling (se artikel 22); 
de regler for forbrugerbeskyttelse, som finder anvendelse på tv-reklame, indeholder særlige bestemmelser, som 
tager sigte på at forhindre enhver form for udnyttelse af mindreåriges godtroenhed (se artikel 16). 
7 
Disse problemer forveksles undertiden af forskellige grunde, men det er af fundamental 
betydning at undgå en sammenblanding og at fastholde sondringen mellem dem; der er 
tale om forskellige målsætninger, som rejser forskellige problemer, og som kræver 
forskellige løsninger. F.eks. er det klart, at de midler, der må tages i anvendelse for at 
gøre et totalforbud effektivt og for at begrænse mindreåriges adgang eller voksnes 
tilfældige adgang, er forskellige. 
2. En ændret sammenhæng 
De nye audiovisuelle tjenester og informationstjenester har radikalt ændret den 
sammenhæng, som beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed skal ses 
i (se bilag III). 
2.1 TV: fra massemedium til selwalgsmodel 
Digital tv-radiospredning vil øge antallet og udvalget af tjenester i meget betydelig grad: 
hver digital "buket" omfatter (eller vil omfatte) flere dusin tjenester, herunder tjenester 
som pay-per-view (PPV) og near-video-on-demand (NVOD). Video-on-demand (VOD) 
vil gradvis medføre en hel række nye transaktionstjenester (fra selvvalgte film over 
homebanking til interaktive spil), uden at man i dag kan sige noget nærmere om, hvordan 
dette vil foregå (infrastruktur, kommunikationsmidler, indhold mv.). 
brugerens tv * 
Sel Top Box/PC 
brugervalg j 
m indhold i^f programproducenter 
annoncører 1 
I f 
^ Internet J. 
Den indeværende udvikling vidner om overgangen, inden for tv-verdenen, fra en 
"massemedie-strategi" til en strategi, der er stadig mere individuelt orienteret: 
manglen på frekvenser er ikke længere en hindring for fremkomsten af nye 
tjenester; 
tjenesterne bliver stadig mere differentierede, og deres virkning bliver afhængig 
af det samlede antal tjenester, der er til rådighed; 
seerne får store valgmuligheder blandt tjenester og programtyper, som klart kan 
identificeres. 
2.2 Online-tjenester: fra selwalgsmodel til en nv kommunikationsmodel 
Udviklingen af de såkaldte "proprietære" (leverandørspecifikke) tjenester, såsom 
CompuServe og America on line (AOL), for ikke at tale om Internettets eksponentielle 
udvikling, betragtes som forløberen for et fremtidigt massemarked for online-tjenester. 
J-TTÎ 
brugererns PC 
indhold \ Indholdsleverandører 
v på kontrakt 
\ +* 
Underholdning 
Nyhedstjenester 
SPF ^''>V,A'fo'i 
Bulletin Boards \\ 
Træfpunkt J 
interaktive tjenester, indhold leveret ) 
af andre bruqere, administreret j 
af online-tjenestc-leverandører 
Online-tjenesterne er elektroniske kommunikationssystemer, som mod tegning af et 
abonnement tilbyder et stort udvalg af tjenester (elektronisk post, informationstjenester, 
spil, diskussionsgrupper mv.), som er tilgængelige via telefonnettet, et modem og en 
computer. Sideløbende med de såkaldte "Bulletin Board services" (BBS), som længe har 
eksisteret, har de kommercielle online-tjenester haft en hurtig fremgang i USA og er nu 
ved at dukke op på en række europæiske markeder. Disse netværks lukkede karakter giver 
et sikkerhedsniveau, som har gjort det muligt for de kommercielle tjenester at vinde 
fodfæste. 
Det grundlæggende princip for online-tjenesterne er klart interaktivitet: indholdet 
redigeres og stilles til rådighed for publikum efter individuel anmodning. Men via en 
række online-faciliteter og især Internet2, er der opstået en ny model for interaktiv 
kommunikation. Denne enestående model kan ikke sidestilles med nogen eksisterende 
medier eller med de traditionelle former for telekommunikation, men må behandles 
separat. 
Sc meddelelsen "Ulovligtog skadeligt indhold på Internet". 
9 
ni 
brugerens PC 
.m indhold Internetudbyderstyrede 
servere, der tilbyder 
tillægstjenester 
U 
D 
B 
Y 
D| 
E 
R v 
•J Vir*-"J Nyhedsserver 
Veb-server 
Mail-server 
1%^ ! Et netværk af net. der 
forbinder et stort antal 
computere i hele verden 
> -^\.-->Y /'' Vi ./. 
K-V; 
Internet ): 
v.-
A^r ..... 
AV i^.,, ^ ïS\ 
V 
2.3 Fra nationale tjenester til verdensomspændende net 
Fremkomsten af temabaserede tjenester og betalingstjenester har allerede øget tv­
udsendelsernes bevægelighed over grænserne, selv om disse tjenester hovedsagelig tager 
sigte på et bestemt sprogområde. Digitalt tv vil gøre det muligt at udvikle meget 
specialiserede tjenester, hvoraf en del ikke vil være økonomisk levedygtige med kun el 
enkelt nationalt marked. Disse tjenester vil derfor skulle udnytte nichemarkeder på el 
tværnationalt grundlag for at opnå et tilstrækkeligt publikum. 
Med den nuværende teknologi er det svært at forestille sig, at video-on-demand (VOD) 
kan fungere på et internationalt grundlag. Omkostningerne til de bredbåndsforbindelser, 
der er nødvendige, synes at medføre, at adgang til en server, der befinder sig i udlandet, 
ikke vil være økonomisk realistisk. På længere sigt ser det derimod ud til, at VOD-
systemerne vil kunne opleve samme udvikling som online-tjenesterne. 
Online-tjenesterne har allerede et internationalt tilsnit gennem en række store proprietære 
net som AOL og CompuServe. Hver gang denne type tjeneste etableres i et nyt land, 
udvides hele nettet, og alle abonnenter kan kommunikere indbyrdes og få adgang til det 
samme indhold. 
Internettet er allerede et globalt net, som er tilgængeligt i næsten samtlige lande i verden. 
I øvrigt gor Internettets struktur det næsten umuligt at isolere et givet geografisk område. 
Denne udvikling fra nationale tjenester til verdensomspændende net er en stor 
udfordring, når det gælder beskyttelse af mindreårige og af den menneskelige 
værdighed. Den nødvendiggør indgående overvejelser af, hvilke midler der skal tages 
i anvendelse, og hvilket niveau der er nødvendigt for at sikre, at der på internationalt 
plan tages hensyn til de europæiske principper for beskyttelse af mindreårige og af 
den menneskelige værdighed. 
10 
2.4 Nye typer af indhold 
Den lineære model, der er typisk for indhold i tv (man ser en udsendelse fra begyndelse 
til slutning) erstattes af en mere kompleks struktur, som tilskynder til, al man navigerer 
niere frit blandt informationerne, og hvor det tilmed er muligt at beskæftige sig interaktivt 
med indholdet (som i forbindelse med nye interaktive medier som CD-ROM, CD-I, DVD 
mv.). 
Ivndvidere ses en tendens til, al klart defineret indhold (dokumentarprogrammer, nyheder, 
reklame, Ulm) smelter sammen til nye hybridformer af indhold, som er vanskelige at 
bestemme; f.eks. kan et program indeholde reklame, nyheder og et konkurrenceelement, 
uden at det er muligt klart at adskille disse komponenter. 
Endelig bevirker digitaliseringen, at indholdet kan behandles globalt: det kan let ændres 
og distribueres via en lang række forskellige medier og tjenester. Billeder frembragt på 
computer gør det muligt at skabe en "virtuel reality" og at indsætte indhold, der 
henvender sig til underbevidstheden, og som indfører en ny dimension i forhold til 
virkeligheden. 
Denne udvikling rejser mange spørgsmål. Hvorledes kan man efterprøve informationernes 
rigtighed ("falske meddelelser" indsat i stedet for originalen, "falske virksomheder", der 
tilbyder "falske tjenester eller produkter"). Hvorledes kan man håndhæve de forskellige 
rettigheder, der er knyttet til en fysisk eller juridisk persons navn, image og omdømme? 
Hvad vil den samfundsmæssige betydning på længere sigt være af hybridmateriale, som 
blander den virkelige verden med en fiktiv? Disse spørgsmål indebærer på længere sigt 
nye risici (bl.a. for mindreåriges mentale og fysiske udvikling), som det endnu er 
vanskeligt at vurdere. De bor dog identificeres og undersøges nøje. 
2.5 En opbygningsfase: nye risici, nye muligheder 
Dette nye miljø, er i rivende udvikling og stadig langt fra at være stabiliseret. Det fælles 
digitale format gør det muligt at forestille sig forskellige scenarier med teknologisk 
konvergens, hvad enten det drejer sig om terminaler (tv-apparater, computere mv.), 
infrastruktur (radio, telekommunikation, kabel eller satellit) eller tjenesterne selv. 
1 løbet af denne lange opbygningsfase kan udviklingen af de nye tjenester kun forsætte 
i et smidigt miljø - specielt på det lovgivningsmæssige område - som hurtigt vil kunne 
tilpasse sig den hastige udvikling inden for sektoren. De forskellige scenarier for 
konvergens og de talrige muligheder, interaktiviteten tilbyder, gør det sværere at anvende 
de traditionelle kriterier for sondring mellem forskellige typer af tjenester (tv/computer, 
privat/offentlig kommunikation, kommunikation af typen punkt-ti 1-punkt/punkt-til-
multipunkt) og at tilpasse de nye tjenester til de eksisterende medier. Det er derfor 
nødvendigt at undersøge de forskellige funktioner, der tilbydes af hver ny tjeneste for 
at identificere hver enkelts karakteristika. 
Med disse stadige ændringer som baggrund er det relevant at vurdere de nye risici, der 
opstår i forbindelse med beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed. 
Samtidig er det nødvendigt at vurdere de mange muligheder for indholdskontrol, som 
de nye audiovisuelle tjenester og informationstjenester giver. 
11 
3. Problemer ved de enkelte tienestetyper 
Problemerne i forbindelse med beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige 
værdighed er ikke af samme art og omfang inden for de forskellige typer af audiovisuelle 
tjenester og informationstjenester. 
Alt efter, hvilket land der er tale om, kan man finde programmer med erotisk indhold, 
som programsættes sent på de traditionelle tv-kanaler, og programmer af pornografisk 
karakter på betalingskanalerne. Kodede kanaler, der udelukkende sender pornografi, er 
et forholdsvis begrænset fænomen i Europa. I øvrigt er spørgsmålet om vold i tv, som er 
meget vanskeligere at lose, genstand for debat i mange lande. PPV-, NVOD- og VOD-
tjenesterne har ofte tilbud om erotiske og/eller pornografiske programmer og vil være 
mindre berørte af debatten om vold, specielt hvis brugerne informeres korrekt om 
programmernes karakter. 
Online-tjenesterne omfatter en række kommercielle "sites" beregnet for voksne med bl.a. 
erotiske eller pornografiske billeder, som er tilgængelige mod betaling. Disse faciliteter 
kan klart identificeres. På trods af de proprietære nets lukkede karakter kan alle former 
for indhold også findes i de åbne applikationer (diskussionsgrupper) eller via elektronisk 
post. 
Som det fremgår af meddelelsen om ulovligt og skadeligt indhold på Internet, 
viderebringer Internet alle former for kontroversielt materiale (fra børnepornografi over 
vold og andre former for misbrug til tilskyndelse til had). Men de problematiske "sites" 
kan ofte identificeres, og da det er nødvendigt at finde frem til informationerne ved en 
bevidst søgning (via adresser eller søgemaskiner), er det næsten umuligt "tilfældigt" at 
blive konfronteret med ikke ønsket indhold. 
Det er ikke tilfældigt, at spørgsmålene om beskyttelse af mindreårige og af den 
menneskelige værdighed indtager en så fremtrædende plads indenfor de elektroniske 
tjenester. Der er reelle problemer, som fuldt ud berettiger, at de offentlige myndigheder 
og borgerne er opmærksomme herpå. Imidlertid består det nye i, at der er fremkommet 
kommunikationsformer, som kun kan sammenlignes med de eksisterende medier, når 
det gælder selve indholdet. Det er således tvivlsomt, om de nye tjenester viderebringer 
mere kontroversielt indhold, end de traditionelle medier hidtil har gjort. Men de nye 
tjenester gør indholdet mere synligt og forholdsvis lettere at få adgang til, samtidig med 
at de er sværere at kontrollere end de traditionelle medier. Forståelsen af hver enkelt 
tjenestes funktion er derfor af afgørende betydning for, hvilke løsninger man skal 
vælge. 
12 
KAPITEL II REGLER OG KONTROLMIDLER I FORBINDELSE MED 
BESKYTTELSE AF MINDREÅRIGE OG AF DEN 
MENNESKELIGEVÆRDIGHED 
1. Fælles generelle principper 
Inden gennemgangen af de regler og kontrolmidler, der anvendes på nationalt plan for al 
løse problemerne i forbindelse med beskyttelse af mindreårige og den menneskelige 
værdighed, er det nødvendigt at understrege, at disse ordninger alle kan føres tilbage til 
to grundlæggende principper, der gælder i ethvert demokrati, nemlig ytringsfriheden og 
respekten for privatlivets FRED (se bilag III). 
LI. Ytringsfriheden 
Ytringsfriheden er et princip, der er fastslået i forskellige internationale konventioner, 
hvoraf den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og 
grundlæggende frihedsrettigheder (herefter kaldet "Konventionen") er den mest udførlige 
og en vigtig reference for Den Europæiske Union. Alle medlemsstaterne er parter i 
Konventionen, og med undtagelse af Det Forenede Kongerige har de gjort ytringsfriheden 
til en grundlovssikret rettighed. 
Selv om Det Europæiske Fællesskab ikke er direkte bundet af denne tekst, har det 
inkorporeret indholdet i sin egen retsorden med artikel F, stk. 2, i traktaten om Den 
Europæiske Union og med Domstolens retspraksis vedrørende de generelle principper for 
fællesskabsretten. 
I intet land betragtes princippet dog som absolut. Ytringsfriheden kan begrænses af staten, 
men en sådan begrænsning er undergivet en meget præcis forudsætning: for at en 
begrænsende foranstaltning betragtes som nødvendig i et demokratisk samfund, skal 
den opfylde et bydende samfundsmæssigt behov,være effektiv og stå i etrimeligt forhold 
til de begrænsninger, den indfører. En sådan vurdering kræver anvendelse af en 
proportionalitetstest. 
1.2 Respekten for privatlivets fred 
Princippet om respekten for privatlivets fred har samme høje status som ytringsfriheden. 
Princippet er garanteret ved Konventionens artikel 8, men denne giver mulighed for 
begrænsninger på lignende betingelser som ovenfor nævnt i forbindelse med 
ytringsfriheden. 
Anvendelsen af nationale regler om forbud mod visse former for indhold kan give 
anledning til begrænsninger af dette princip (bl.a. når det gælder identificering af 
overtrædelser og tildeling af straf i forbindelse med privat kommunikation af kriminel 
art), men dette må foregå under streng overholdelse af proportionalitetsprincippet. 
13 
I kraft af Konventionen og de generelle retsprincipper i EU's retsorden råder man 
over et fælles europæisk grundlag, når det drejer sig om ytringsfrihed og beskyttelse 
af privatlivet. Men det må konstateres, at der er langtfra dette grundlag til regler, der 
er fælles på alle punkter. Det er imidlertid nødvendigt at understrege betydningen af 
disse principper; selv om EU ikke har fælles regler, råder man over en fælles metode 
til evaluering af regler, der begrænser ytringsfriheden eller retten til privatliv. Denne 
metode (proportionalitetstest) bør være en vigtig faktor til samordning mellem 
medlemsstaterne, når det gælder den lovgivningsmæssige behandling (eller 
selvreguleringen) af spørgsmål vedrørende beskyttelse af mindreårige og den 
menneskelige værdighed i forbindelse med de audiovisuelle tjenester og 
informationstjenesterne. 
2. Anvendte regler og midler på nationalt plan 
En undersøgelse af de nationale lovgivninger og andre foranstaltninger til beskyttelse af 
mindreårige og af den menneskelige værdighed afslører på afgørende vis, hvor forskellige 
medlemsstaternes lovgivningsmæssige og kulturelle traditioner er (se bilag III). 
Undersøgelsen gør det dog muligt at fastslå de gennemgående tendenser og at isolere 
bestemte problemer. 
2.1 Lovbestemmelser om beskyttelse af den menneskelige værdighed 
Den første type nationale bestemmelser tager sigte på et totalt forbud mod visse typer af 
indhold, som anses for utilladeligt for både den enkelte og samfundet, og som angriber 
selve samfundets fundament og specielt den menneskelige værdighed. 
Alle medlemsstater har generelle bestemmelser om forbud mod visse typer af indhold. I 
de fleste tilfælde vil forbuddet mod fremstilling, distribution, indførsel og annoncering 
af sådant indhold blive fulgt op af alvorlige finansielle sanktioner og fængselsstraf, hvad 
enten forbuddene er nedfældet i strafferetten eller i særlige bestemmelser. På grund af 
deres generelle karakter vedrører sådanne forbud alle typer medier og tjenester, herunder 
også sådanne, som er opstået efter det tidspunkt, hvor reglerne blev vedtaget. 
Modtagerens eller brugerens alder er her uden betydning. 
Forbud mod indhold, som krænker den menneskelige værdighed, såsom obskønt, 
usædeligt og anstødeligt indhold, findes i flertallet af medlemsstaterne. I visse tilfælde 
er disse begreber defineret i lovgivningen, i andre er det op til domstolene at fortolke. 
På baggrund af denne karakteristik forekommer det muligt at bestemme, hvilke typer af 
indhold der i vid udstrækning er forbudt i EU. 
Det forbud, der er størst enighed om i Unionen, er helt klart forbuddet mod 
børnepornografi (i form af fotos, "pseudo-fotos" eller levende billeder). 
Verdenskongressen om seksuel udnyttelse af børn, som for nylig blev afholdt i 
Stockholm, henledte opmærksomheden på problemet med indhold af denne art, der 
cirkulerer på kommunikationsnettene, og den understregede, at det ville være 
hensigtsmæssigt at kriminalisere bare besiddelsen af sådant indhold. 
14 
De generelle begreber som obskønitet, sædelighed mv. dækker normalt også former som 
voldspornografi (herunder pornografi, der involverer ikke-samtykkende voksne) og 
zoofili. 
Tilskyndelse til had og/eller vold er ligeledes generelt forbudt i et stort antal lande. Der 
synes at være tale om en fælles målsætning, nemlig at bekæmpe alle former for indhold, 
som direkte eller indirekte tilskynder til had, diskrimination eller vold mod personer eller 
grupper af personer på grund af deres race, nationalitet, hudfarve, køn og religion. 
De forskelligartede (og ikke gennemskuelige) nationale regler gør det vanskeligere at 
anvende de eksisterende nationale regler på transnationale tjenester eller net og at 
mobilisere de berørte industrier i EU. Desuden vil forskelligartetheden kunne føre til 
hindringer, der står i et misforhold til den frie udveksling af tjenesteydelser i 
Fællesskabet, ligesom den stiller sig i vejen for forsvar af fælles principper i de 
internationale fora. 
I denne situation anerkender Kommissionen den grundlæggende betydning af samarbejde 
mellem medlemsstaterne, bl.a. indenfor rammerne af samarbejdet om retlige og indre 
anliggender (jf. kapitel III, punkt 2 nedenfor). Det forekommer at være vigtigt at definere 
visse fælles normer for, hvad der skal betragtes som ulovligt. I øvrigt bør det retlige og 
politimæssige samarbejde mellem medlemsstaterne styrkes. 
Når først det forbudte indhold er defineret, bør medlemsstaterne anvende forbuddene, dvs. 
identificere og straffe de overtrædelser, der henhører under den nationale jurisdiktion. I 
forbindelse med de nye audiovisuelle tjenester og informationstjenesterne vil en sådan 
anvendelse af forbud støde på en række nye problemer: de centraliserede tjenester har den 
fordel, at de klart identificerer en operatør, som kan blive forelagt de relevante regler og 
drages til ansvar for deres anvendelse; men / forbindelse med de decentraliserede 
tjenester er det vanskeligt at fastslå, hvilket ansvar der må tillægges de forskellige 
aktører i kommunikationskæden, fra den, der stiller materialet til rådighed til den, der 
giver den endelige bruger adgang til det (jf. meddelelsen om ulovligt og skadeligt 
indhold på Internet). 
Det synes at være fastslået, at de brugere, der lægger ulovligt indhold ud på nettet, er 
ansvarlige, og at de operatører, der udelukkende sørger for transporten af indholdet, ikke 
kan tillægges ansvar. Derimod er spørgsmålet om, hvorvidt mellemmændene (som bl.a. 
udfører funktioner som opbevaring - også midlertidigt - af indhold i læselig form) er 
ansvarlige, i høj grad uafklaret. Det drejer sig om at fastslå, hvad der er teknisk muligt 
og økonomisk rimeligt og at respektere en balance mellem på den ene side beskyttelsen 
af ytringsfriheden og privatlivet og på den anden side beskyttelsen af mindreårige og af 
den menneskelige værdighed. 
1 øvrigt begrænser kommunikationsnettenes globale natur mulighederne for en faktisk 
anvendelse af de nationale lovgivninger. Når det drejer sig om decentraliserede tjenester 
på internationale net, kan det anfægtede indhold hurtigt overføres til andre servere for 
således at omgå eventuelle blokeringsforanstaltninger. Ud over risikoen for en massiv 
"flytning" af servere til mindre restriktive lande rejser denne mobilitet spørgsmålet om 
ajourføringen af eventuelle lister over "sites" eller indhold af kontroversiel art. Endvidere 
kan en blokering af "sites" med kontroversielt indhold i mange tilfælde vise sig ikke at 
stå i et rimeligt forhold til problemet, hvis det indebærer blokering af alle tjenester og alt 
indhold på en bestemt server. 
15 
En række konkrete tilfælde har medført en debat under afventning af, at der udvikles en 
retspraksis. Medens en række medlemsstater er ved at udarbejde lovgivningsmæssige 
initiativer, har selvregulering fra de berørte operatørers side været de første reaktioner på 
disse konkrete problemer (se meddelelsen om ulovligt og skadeligt indhold på Internet). 
Men disse nationale løsninger viser hurtigt deres begrænsning og udviklingen af en 
sammenhængende strategi på EU-plan ville gøre det lettere at anvende den nationale 
ret, samtidig med at man ville undgå at skabe uforholdsmæssigt store hindringer for 
en grænseoverskridende udvikling af tjenesterne inden for det indre marked. 
På baggrund af de første konkrete retningslinjer, som er indeholdt i meddelelsen om 
ulovligt og skadeligt indhold på Internet kan en sådan sammenhængende strategi tage 
udgangspunkt i følgende spørgsmål: 
1 Hvilket ansvar bør de forskellige operatører i kommunikationskæden (fra 
ophavsmanden tit den endelige bruger) tillægges under hensyntagen til, 
hvad der er teknisk muligt og økonomisk rimeligt? Hvilken form for 
ansvar bør være gældende (strafferetligt ansvar, ansvar ifølge 
almindelige retsregler, redaktionelt ansvar), og under hvilke 
omstændigheder kan der være tale om fritagelse for dette ansvar? 
2 Hvorledes kan det kontrolleres, at de trufne foranstaltninger står i et 
rimeligt forhold tilformålet? Skal der f.eks. indføres mekanismer til 
mægling eller forlig på EU-plan? I bekræftende fald hvilke? 
3 Hvorledes skabes der en rimelig balance mellem beskyttelsen af 
privatlivets fred (herunder brugernes mulighed for at benytte nettene 
anonymt) og nødvendigheden af at straffe ulovlig adfærd? 
2.2 Lovbestemmelser om beskyttelse af mindreårige 
I en række medlemsstater kommer princippet om beskyttelse af mindreårige til udtryk 
gennem strafferetlige bestemmelser, som forbyder, at der leveres indhold til børn, som 
vil kunne skade deres udvikling, samtidig med at voksne har lovlig adgang til dette 
indhold. Disse bestemmelser er af generel art, uanset på hvilken måde det omstridte 
indhold leveres til den mindreårige. I de medlemsstater, som ikke har en sådan generel 
regel, sikres den samme type beskyttelse gennem specifikke regler før hvert enkelt medie. 
I alle tilfælde kræver anvendelsen af en ordning for beskyttelse af mindreårige, at man 
identificerer de midler, der gør det muligt på rimelig vis at sikre, at mindreårige ikke 
får adgang til indhold, der vil kunne skade deres fysiske og mentale udvikling, samtidig 
med at de voksne, der ønsker det, kan få adgang til det pågældende indhold. 
2.2.1 Kontrol med mindreåriges adgang til det omstridte indhold 
Metoderne til at føre kontrol med mindreåriges adgang til indholdet afhænger i høj grad 
af tjenestens art. Selv om tv-spredning og online-tjenesterne har visse lighedspunkter, vil 
disse to områder af klarhedshensyn blive omtalt separat (se bilag IV). 
16 
a) Tv-tjenester 
Når det drejer sig om traditionelt tv, er det muligt at anvende en beskyttelse, der er 
baseret på programmernes tidsmæssige placering. De programmer, der vil kunne skade 
mindreårige, må kun udsendes sent på aftenen, på et tidspunkt, hvor børn ikke formodes 
at se tv. Teknisk set kan dette system med en tidsmæssig grænse anvendes for enhver tv-
tjenesle, men det vil ikke altid svare til princippet for fremtidens tv. I øvrigt har en række 
private og offentlige tv-selskaber, på et ofte frivilligt grundlag, udviklet 
kodningssystemer, som informerer seerne om, hvilken type program der er tale om. Der 
anvendes forskellige logoer til klassificering af programmer, som vil kunne skade 
mindreårige. 
Under alle omstændigheder tager disse systemer kun sigte på at lette forældres og 
opdrageres kontrol, og disse spiller en afgørende rolle for, om beskyttelsen er effektiv. 
De nye tv-tjenester indebærer nye muligheder for beskyttelse af mindreårige. Den 
betingede adgang, der ligger i alle betalingstjenester, giver talrige muligheder for 
kontrol i forhold til mindreårige: 
for det første er abonnementet i sig selv en mulighed for forældrene til at sikre 
sig, at den tjeneste, de vælger, ikke indeholder materiale, der vil kunne skade 
deres børn; 
for det andet har det tætte forhold mellem abonnenten og betalingstjenesten ofte 
medført, at de pågældende tjenester udvikler en politik for forbrugerorientering, 
som også omfatter rådgivning af forældrene; 
endelig tilbydes der undertiden en række tekniske faciliteter for at lette 
forældrenes kontrol. Der kan være tale om el enkelt låsesystem, som gør det 
muligt for forældrene at blokere for adgang til udsendelserne, f.eks. når de ikke 
er til stede. Eller der kan være tale om et system, som kun giver adgang til 
udsendelserne (der normalt er kodede), såfremt der anvendes en personlig kode 
(Personal Identification Number eller PIN-kode), et specielt kort eller et kreditkort. 
Når det drejer sig om tjenester for voksne, gør denne type systemer det muligt for 
forældrene at sikre sig, at det kun er dem selv, der ser programmerne. 
Udviklingen af tekniske anordninger til forældrekontrol har medført en omfattende 
debat, bl.a. med hensyn til hvorvidt det er hensigtsmæssigt at anvende disse i forbindelse 
med ukodede udsendelser. På baggrund af erfaringer i Canada og USA med et system, 
hvor man kobler en systematisk klassificering af indhold sammen med en 
kontrolmekanisme, har der været udvist særlig interesse herfor i Europa-Parlamentet og 
Rådet i forbindelse med revisionen af direktivet om "fjernsyn uden grænser"3. Spørgsmålet 
har ligeledes givet anledning til debat i Here medlemsstater. Ud over spørgsmålet om 
anvendelsen af syslemel (bl.a. klassificering af indholdet) er debatten hurtigt kommet til 
at dreje sig om, hvorvidt systemet i det hele taget er hensigtsmæssigt, og dette spørgsmål 
er endnu ikke afgjort. 
Direktiv 89/522 
17 
De berørte industrier har ligeledes erkendt betydningen af spørgsmålet om beskyttelse af 
mindreårige og er fremkommet med forskellige konkrete løsninger. Elektroniske guider, 
der kan anvendes til at navigere mellem de mange forskellige tv-programmer, vil snart 
komme på markedet og give en række muligheder for forældrekontrol. Disse guider, som 
oprindeligt er udformet med henblik på at lette og automatisere programmeringen af 
videobåndoptagere i et miljø med talrige kanaler, vil kunne give mulighed for at afkode 
en lang række informationer om programmerne, herunder oplysninger om indhold, der 
ikke er egnet for mindreårige. 
Inden for digitalt tv giver behovet for en dekoder og for elektroniske guider til håndtering 
af den store mængde kanaler mulighed for at udvikle anordninger til information af seerne 
og indholdskontrol. Men i ianceringsfasen har det på grund af prispresset på de digitale 
dekodere endnu ikke været muligt at tage højde herfor. Efterhånden som markedet 
udvikler sig, og hvis der ses at være et behov herfor hos forbrugeren, vil en sådan 
funktion kunne medtages til en rimelig pris. 
b) Online-tjenester 
I modsætning til tv-tjenesterne muliggør online-tjenesterne ikke en opdeling af indholdet 
baseret på udsendelsestidspunktet. Alt disponibelt indhold kan konsulteres på et hvilket 
som helst tidspunkt. I øvrigt foregår adgangen til indholdet på individuel basis (valg af 
et bestemt indhold) på et tidspunkt, der vælges af brugeren. Under sådanne forhold vil de 
løsninger, der kan anvendes til at sikre beskyttelsen af mindreårige, variere efter nettenes 
mere eller mindre åbne karakter. 
* De lukkede net 
Video-on-demand-systemerne har på deres nuværende stade en række karakteristika, som 
letter beskyttelsen af mindreårige. 
De operatører, der driver dem, er klart identificerbare og relativt fåtallige. Hvis de ikke 
selv tilbyder indhold, indgår de aftaler med leverandører af indhold. Denne struktur gør 
det muligt at indføre et gennemsigtigt system vedrørende ansvar for det tilbudte indhold. 
Selv om det klart vil være overdrevet at forbyde alt indhold, der vil kunne skade 
mindreårige, på sådanne tjenester, vil det dog være hensigtsmæssigt sammen med de 
berørte operatører at definere, hvilke midler der skal tages i anvendelse for at sikre en 
effektiv beskyttelse af mindreårige: 
identificering eller klassificering af kontroversielt indhold ved hjælp af 
elektroniske programguider (f.eks. identificering af et område, der er forbeholdt 
underholdning for voksne); 
bevis for alder i forbindelse med betaling for eller adgang til programmet (via et 
bankkort eller et personnummersystem); 
mulighed for at fravælge visse programkategorier (brugeren får således kun 
adgang til en del af det disponible indhold); 
anordning til forældrekontrol, som gør del muligt at blokere for adgangen til 
visse kategorier af programmer. 
18 
Inden for proprietære online-tjenester vil det redigerede indhold (indhold, som tilbydes 
af tjenesten selv eller som tilbydes på grundlag af en kontrakt mellem tjenesten og 
indholdsleverandører) have tilsvarende egenskaber og dermed give mulighed for lignende 
løsninger. Imidlertid spiller nettets størrelse her en afgørende rolle; på et 
verdensomspændende net kan det vise sig vanskeligt at definere løsninger, der er 
acceptable for alle de lande, som tjenesten dækker. 
* De åbne net 
Spørgsmålet om beskyttelse af mindreårige forekommer vanskeligere at behandle, når det 
drejer sig om åbne kommunikationsnet, hvor hver enkelt bruger er potentiel leverandør 
af indhold. Både på de proprietære net og på Internet er der umådelige mængder af 
indhold, som skabes, konsulteres og udveksles mere eller mindre interaktivt, hvilket 
nødvendiggør forskellige mellemmænd mellem indholdsleverandøren og de endelige 
brugere. 
Stillet over for truslen om et - især strafferetligt - medansvar for viderebringelse af 
indhold, der kan være skadeligt for mindreårige, har industrien spontant udviklet en 
række mekanismer til beskyttelse af mindreårige. Disse mekanismer kan opdeles efter 
de niveauer, de fungerer på: indholdsleverandørerne, adgangsleverandørerne og brugerne. 
Hvis forældrene både skal have fuld adgang til Internettet (eller til en proprietær online-
tj eneste) og samtidig være i stand til at kontrollere og begrænse mindreåriges adgang, er 
det kun systemer på brugerniveau, der giver en samlet løsning. De yderst forskelligartede 
beskyttelses- og filtreringssystemer er baseret på programmel, hvis sikkerhed i høj grad 
afhænger af, hvor avanceret produktet er. 
Ud over den forudgående identificering af brugeren, som er fælles for alle systemer, 
tilbydes forskellige faciliteter: 
anordninger til blokering af computeren, som gør det muligt for forældrene at 
begrænse de mindreåriges adgang til de tidspunkter, hvor forældrene er til stede 
registrering af bevægelserne på nettet (benyttede "sites", udvekslede meddelelser 
mv.) gør det muligt for forældrene at overvåge de mindreåriges faktiske benyttelse 
af tjenesterne); 
systematisk filtrering af indholdet gør det muligt automatisk at fange et 
problematisk indhold. Den første generation af systemer af denne type fungerer 
hovedsageligt på grundlag af nøgleord og identificering af visse typer af indhold 
(billeder). Det begrænser beskyttelsens effektivitet (nogle enkelte nøgleord er ikke 
nok til at bestemme, hvilken slags indhold, der vil kunne skade mindreårige), 
samtidig med at det giver en betydelig begrænsning af adgangen til ikke-
problematisk indhold. 
blokering af "sites" på et selektivt grundlag kan foretages ved mærkning af 
indholdet, så det kan filtreres ved hjælp af programmel. 
Det er sandsynligt, at alle audiovisuelle tjenester og informationstjenester vil komme til 
at omfatte anordninger til indholdskontrol, bl.a. forældrekontrol. Sådanne systemer er 
imidlertid endnu ikke til rådighed for alle tjenesters vedkommende, og de eksisterende 
systemer giver ikke den ønskede sikkerhed. Men undersøgelsen og udnyttelsen af dette 
potentiale, der er fælles for alle de audiovisuelle tjenester og informationstjenester, bør 
prioriteres højt. Da alle disse tjenester er potentielt transnationale, har de forskellige 
aspekter af udviklingen betydning for EU. 
19 
Bør man foretrække lovgivning eller selvregulering (eventuelt med visse 
begrænsninger) på området anordninger til forældrekontrol? Hvilke 
regler bør fastsættes, bl.a. på EU-plan? 
I hvilke tilfælde (typer af tjenester eller andre kriterier) bør der 
systematisk sørges for anordninger til forældrekontrol? Bør der indføres 
ordninger med obligatorisk levering? I bekræftende fald, under hvilken 
form og i forhold til hvilke leverandører? Hvilke absolut nødvendige 
funktioner bør de foreslåede anordninger omfatte i de forskellige tilfælde? 
2.2.2 Mærkning af indhold 
Identificeringen af indhold, som vil kunne skade mindreårige, rejser omgående et 
grundlæggende problem: for det første er der ikke engang blandt eksperter nødvendigvis 
enighed om, hvilket indhold der vil kunne påvirke mindreåriges psykiske eller fysiske 
udvikling. For det andet er kategorien "mindreårige" ikke en homogen gruppe, og et 4-
årigt barn vil ikke være udsat for samme problemer som unge på 15. 
Disse to vanskeligheder har i praksis ført til, at de nationale klassifikationer, der 
anvendes for visse medier, er meget forskellige og uforenelige, specielt når det gælder 
biograffilm. Når det gælder tjenesterne, har denne forskellighed betydning for det 
pågældende indholds bevægelighed. 
Hvis udnyttelsen af de nye midler til kontrol af indhold skal forenes med den frie 
bevægelighed for tjenesterne, forudsætter det en udvikling fra centraliserede 
klassifikationssystemer i retning af decentraliserede systemer for mærkning af indhold, 
som tager mere hensyn til de forskellige normer. Denne udvikling er mere eller mindre 
påtrængende alt efter tjenesternes art. 
a) Tv-tpenesterne 
Så længe der ikke anvendes anordninger til forældrekontrol, er kanalernes programlægning 
baseret på en centraliseret klassificering, som foretages af tv-selskabet på grundlag af 
lovgivningen og af mere eller mindre detaljerede anbefalinger. For så vidt angår 
udviklingen af søgesystemer, kan der for de transnationale tjenesters vedkommende 
udvikles en række løsninger, der tager hensyn til nationale normer: 
informationen om de tilbudte programmer kan differentieres, alt efter hvilket land 
tjenesten tager sigte på (for den samme tjeneste, der betjener land A og B, kan der 
anvendes forskellige klassificeringer for de samme programmer, f.eks. A i land 
A og B i land B); 
klassificeringen/mærkningen af programmerne kan decentraliseres (tjenesten 
anvender forskellige klassificerings-/mærkningsstruklurer i de forskellige lande, 
den betjener). 
20 
h) Online-tjenester 
Video-on-demand-systemerne og de proprietære online-tjenester kan ligeledes foretage en 
klassificering af indholdet på eget initiativ (eller ved aftaler med andre leverandører af 
indhold). Uden at det generelt er tilfældet for de proprietære online-tjenesters 
vedkommende, er der en tendens til, at brugerinformationen om visse former for indholds 
skadelige karakter for mindreårige er i udvikling. 
Derimod bevirker den åbne struktur på Internettet og de proprietære online-tjenesters 
meget interaktive applikationer, at der opstår problemer af en anden art med klassificering 
af indhold. De forskellige muligheder for redigering af indhold og den omstændighed, at 
hver bruger er en potentiel "redaktør", nødvendiggør en filtrering af det til rådighed 
stående indhold. Der er udviklet tre forskellige typer af indholdsfiltrering: 
Filtrering på grundlag af "sortlister" tager sigte på at blokere adgangen til "sites", 
der identificeres på grundlag af det problematiske indhold (vold, sex mv.); en 
permanent ajourføring af sådanne lister er meget vanskelig at foretage, 
filtrering på grundlag af "hvidlister" giver udelukkende adgang til "sites", der 
i forvejen er identificeret; adgangen til indhold er dermed meget begrænset. 
Filtrering på grundlag af en "neutral mærkning" gør det muligt for brugerne, ud 
fra deres egne udvælgelseskriterier, at benytte sig af informationer om indholdet, 
som angives af indholdsleverandørerne eller af andre. 
En kombinering af disse forskellige filtreringsmetoder gør det i dag muligt at skabe et 
miljø, der globalt set er sikkert, når det gælder mindreåriges adgang til Internet. Alligevel 
er det kun en generel anvendelse af filtrering på grundlag af "neutral mærkning", der 
giver mulighed for en samlet løsning på problemet. 
Som det fremgår af meddelelsen om ulovligt og skadeligt indhold på Internet er PICS 
(Platform for Internet Content Seleetion) netop en åben og global standard for 
anvendelsen) af denne "neutrale mærkning". Inden for EU indebærer anvendelsen af 
PICS en afgørende fordel: den giver en meget fleksibel ramme for klassificering og 
mærkning af indhold og gør det muligt at knytte flere klassificeringer fra forskellige 
deltagere og indeholdende forskellige former for information, til det samme indhold; 
PICS gør det således muligt at tage hensyn til nationale, lokale og personlige 
normopfattelser. Talrige filtreringssystemer indeholder allerede PICS-systemet ("PICS 
compatible"), men den egentlige udfordring er at nå op på en kritisk masse af mærkede 
"sites" og mærket indhold. 
For alle tjenester, der fungerer efter princippet om individuel anmodning fra 
forbrugerne, er en opfordring til leverandørerne og andre om at mærke det indhold, de 
tilbyder, en forudsætning for, at der kan ske en harmonisk udvikling af anordninger 
til indholdskontrol generelt og til forældrekontrol i særdeleshed. 
21 
6 Hvorledes kan man gennemføre en decentralisering af 
indholdsmærkningen, som gør det muligt at respektere de forskellige 
nationale, lokale og personlige normer i forbindelse med transnationale 
audiovisuelle tjenester og informationstjenester? 
7 Hvilke standardiseringselementer vil muliggøre en sammenhængende 
udvikling af indholdsmærkningen på EU-plan, specie/t når det drejer sig 
om digitale tjenester (standardisering af informationstyperne og, af 
kodningen og afkodningen af disse informationer eller andet)? 
2.3 Opdragelse til brug af medierne 
Omskiftelserne inden for de elektroniske medier, fra traditionelt ukodet tv til den nye 
kommunikationsmodel, Internet tilbyder, gør det nødvendigt at se på det forhold vi har 
til de audiovisuelle medier (se ligeledes bilag IV). 
Forældre og børn må lære at anvende de nye kommunikationsredskaber. Deres 
opmærksomhed må henledes på de nye risici, de medfører, men også på de forskellige 
midler til beskyttelse, der er til rådighed. Information, bevidstgørelse og opdragelse er af 
afgørende betydning for at kunne skabe en effektiv beskyttelse af mindreårige og et 
frugtbart klima for udviklingen af de nye tjenester. 
I denne forbindelse bør initiativet "At lære i informationssamfundet"4 bidrage til 
udbredelsen af nye metoder til at bevidstgøre unge om disse spørgsmål. 
K0M(96) 471 endelig udg. af 25. september 1996 
22 
KAPITEL III PRIORITEREDE INSTRUMENTER OG AKTIONER INDEN 
FOR EU 
Selv om spørgsmålet om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed i 
forbindelse med de elektroniske medier først og fremmest henhører under 
medlemsstaternes kompetence, er spørgsmålet ikke uden betydning i forbindelse med EU, 
og fællesskabsinstitutionerne har ved mange lejligheder givet udtryk for, hvorledes 
beskyttelsen af disse generelle interesser anses for vigtige5. 
Når det drejer sig om fællesskabsretten og de instrumenter, denne indeholder på området, 
er to aspekter af særlig betydning: 
for det første kræver princippet om fri udveksling af tjenesteydelser i Fællesskabet 
fjernelse af alle uberettigede hindringer og undertiden en tilnærmelse af de 
nationale lovgivninger; 
for det andet omfatter EU-traktaten en procedure for samarbejde om retlige og 
indre anliggender, som kan anvendes i forbindelse med visse aspekter af 
beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed inden for de nye 
elektroniske tjenester. 
I øvrigt mener Kommissionen, at samarbejdet inden for forskellige områder med de 
nationale forvaltninger og de berørte industrier, ligesom samarbejdet på internationalt 
plan, bør være EU's hovedindsatsområder. 
1- Princippet om fri udveksling af tjenesteydelser 
Den frie udveksling af tjenesteydelser er en af de fire friheder, som ligger til grund for 
etableringen af det indre marked og for dets funktion. 
Udviklingen af de nye tv-tjenester (digitalt tv, pay-per-view, near-video-on-demand) 
indgår i direktivet om "fjernsyn uden grænser", som omfatter visse fælles regler for 
beskyttelse af mindreårige og af den menneskelige værdighed, således at den frie 
bevægelighed for disse tjenester sikres (se bilag III). Som det har været tilfældet med 
generel ukodet tv-spredning, skal disse lovrammer sandsynligvis afprøves, bl.a. på 
grundlag af proportionalitetsprincippet, og ved gennemførelsen må der så tages hensyn 
til de karakteristika, der gælder for de tjenester, der rent faktisk indføres. Til gengæld bør 
det grundlæggende princip om, at det kun er udsendelseslandets lovgivning, der finder 
anvendelse, ledsaget af en særlig procedure for kontrol fra modtagerlandets side, når det 
gælder beskyttelse af mindreårige og af den menneskelige værdighed, ikke anfægtes. 
Kommissionen vil, i tæt samarbejde med medlemsstaternes repræsentanter, undersøge, 
hvorledes de relevante bestemmelser i dette direktiv fungerer, bl.a. med henblik på 
anvendelsen på nye former for tv-tjenester. 
Den hidtil mest højtidelige erklæring herom er uden tvivl den fælles erklæring af 11. juni 1986 fra Europa-Parlamentet, 
Rådet, medlemsstaternes repræsentanter og Kommissionen mod racisme og fremmedhad. 
23 
Den igangværende ændring af direktivet kan være en passende formel ramme for dette 
samarbejde med medlemsstaterne (kontaktudvalget). Desuden bør Kommissionen i 
forbindelse med den regelmæssige evaluering af direktivets anvendelse lægge særlig vægt 
på dette spørgsmål og sammen med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne 
foretage en undersøgelse af eventuelle fordele og ulemper ved andre foranstaltninger, som 
har til formål at lette forældres og andre opdrageres kontrol med programmerne. 
Hvor den frie bevægelighed for tv-tjenester inden for Fællesskabet er sikret i kraft af 
direktivet om "fjernsyn uden grænser", henhører den transnationale bevægelse af de øvrige 
typer af audiovisuelle tjenester og informationstjenester under de retlige bestemmelser for 
det indre marked, specielt princippet om tjenesteydelsers frie bevægelighed. 
Medlemsstaterne har mulighed for at træffe ikke-diskriminerende foranstaltninger, hvis 
der af hensyn til offentlighedens interesse er tvingende grunde hertil dog på den 
betingelse, al disse foranstaltninger er nøje tilpasset formålet, og at andre mindre 
restriktive foranstaltninger ikke ville kunne give en lignende virkning. Her genfindes 
således, i forbindelse med den frie udveksling af tjenesteydelser, en proportionalitetstest 
svarende til den, der er omtalt i forbindelse med princippet om ytringsfriheden. 
Hvad enten der er tale om lovgivning eller selvregulering, bør Kommissionen sørge for, 
at de vedtagne foranstaltninger ikke er diskriminerende, og at deres anvendelse i praksis 
er i streng overensstemmelse med målsætningerne6. 
På baggrund af dette princip bør udviklingen af en harmonisk ramme for den 
tværnationale etablering af de nye audiovisuelle tjenester og informationstjenester 
betragtes som en målsætning, der skal gennemføres gradvis (under hensyntagen til den 
rytme, hvormed tjenesterne udvikler sig) og med anvendelse af passende midler. 
Kommissionen er af den opfattelse, at det på dette stadium af de nye tjenesters 
udvikling er for tidligt på EU-plan at fremsætte konkrete forslag, specielt af 
lovgivningsmæssig art. 
2- Samarbejde om retlige og indre anliggender 
Samarbejdet om retlige og indre anliggender, som er indført i traktaten om Den 
Europæiske Union7, er af grundlæggende betydning for, at EU kan leve op tilforskellige 
aspekter af beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed inden for de 
nye elektroniske tjenester, herunder anvendelsen af strafferetlige forbud i forbindelse 
med visse former for indhold. 
Når del drejer sig om forskrillsmæssige foranstaltninger, er forslaget til et instrument med henblik på gennemsigtighed i 
informationssarnfundctstjenester(KOM(96) 392) af grundlæggende betydning for, at man på IiU-plan kan sikre en ligevægt 
mellem på den ene side beskyttelsen af almene interesser, såsom beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige 
værdighed, og på den anden side den frie bevægelighed for elektroniske tjenester. 
Afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union indeholder bestemmelser om samarbejdetom retlige og indre anliggender. 
24 
Eftersom definitionen på strafbare handlinger er forskellig fra det ene land til det andet, 
er alle "forkastelige" handlinger ikke nødvendigvis strafbare i alle medlemsstater. På 
grund af de audiovisuelle tjenesters og informationstjenesternes internationale karakter kan 
ophavsmændene til og leverandørerne af indhold misbruge denne situation ved at levere 
indhold til et land, hvor det betragtes som illegalt, fra et land, hvor det betragtes som 
lovligt. Selv når lovgivningen i et land forbyder et indhold og kræver retsforfølgelse, kan 
indholdets ophavsmand eller leverandør befinde sig uden for straffelovens 
anvendelsesområde og uden for lovhåndhævernes kompetence, da denne er begrænset til 
det nationale territorium. 
Det forekommer derfor at være hensigtsmæssigt at øge samarbejdet mellem 
medlemsstaterne med henblik på en effektiv bekæmpelse af ulovligt indhold og ulovlig 
anvendelse af de nye teknologier. Det er nødvendigt at indføre visse fælles standarder 
i medlemsstaternes lovgivninger for at undgå huller, der fremmer kriminelle aktiviteter. 
Generelt må. det retlige og politimæssige samarbejde medlemsstaterne imellem styrkes. 
En mere sammenhængende strategi fra medlemsstaternes side vil også lette det 
nødvendige samarbejde med tredjelande. 
Traktaten om Den Europæiske Union omfatter instrumenter til et sådant samarbejde om 
retlige og indre anliggender. Den politiske aftale mellem justits- og indenrigsministrene, 
fra samlingen i Dublin den 26. og 27. september 1996, som tager sigte på at øge det 
politimæssige samarbejde inden for EUROPOL til bekæmpelse af pædofili og handel med 
børn og kvinder, og som endvidere tager sigte på at definere fælles lovgivningsmæssige 
minimumsstandarder vedrørende seksuelt misbrug af børn, er et af de seneste eksempler 
på dette samarbejde. 
Man kan forestille sig andre former for samarbejde både omkring retlige spørgsmål 
(anonymitet på nettene, tilnærmelse af landenes strafferetlige bestemmelser, internationale 
konventioner for udlevering, mv.) og omkring praktiske aspekter (f.eks. uddannelse af 
politimyndighederne i brug af computere og elektroniske net og informationsudveksling 
vedrørende behandling af kriminalsager, der er knyttet til anvendelsen af nye elektroniske 
tjenester). 
3* Vigtigste samarbejdsområder 
Med henblik på at lette udarbejdelsen af sammenhængende løsninger på EU-plan og uden 
at dette berører de kortsigtede aktioner, der foreslås i meddelelsen om ulovligt og 
skadeligt indhold på Internet, mener Kommissionen, at det er vigtigt at finde frem til de 
områder, hvor et samarbejde er relevant. 
3.1 Det administrative samarbejde 
Samarbejdet mellem de kompetente nationale myndigheder må betragtes som en prioritet 
med henblik på at definere en sammenhængende EU-ramme for beskyttelse af 
mindreårige og den menneskelige værdighed inden for online-tjenesterne (fra video-on­
demand til Internet). Dette samarbejde bør bl.a. omfatte følgende aspekter: 
* Udveksling af informationer om den igangværende udvikling (konkrete 
problemer, retspraksis, selvregulering, lovgivningsudkast mv.) vil gøre det muligt 
at udvikle en EU-ekspertise på området. 
25 
* En sammenlignende analyse af de nationale lovgivninger og af deres 
gennemførelse bl.a. med henblik på at tilskynde medlemsstaterne til at indføre 
fælles minimumsstandarder for ulovligt indhold. 
* Udarbejdelse af henstillinger øg retningslinjer for samarbejdet om retlige og 
indre anliggender. Uden at dette berører arbejdsprogrammet for samarbejdet om 
retlige og indre anliggender, vil prioriteringen af de nye tjenester kunne tages i 
betragtning i forbindelse med initiativer, som ofte vil have en bredere rækkevidde 
(bekæmpelse af racisme og fremmedhad, af handel med kvinder og af seksuel 
udnyttelse af børn af kommercielle grunde). 
* Definition af en fælles ramme for selvregulering på EU-plan i tilfælde af, at 
selvregulering vil blive fundet hensigtsmæssig. Denne ramme bør bl.a. omfatte: 
de mål, der skal nås med hensyn til beskyttelse af mindreårige og af den 
menneskelige værdighed, og som således vil fungere som en 
opgavebeskrivelse for selvreguleringen; 
principperne vedrørende de pågældende industriers repræsentation på EU-
plan og beslutningsprocedurerne; 
en tidsplan for de berørte industriers udarbejdelse af en adfærdskodeks og 
af konkrete beskyttelsesforanstaltninger. 
* Udarbejdelse af henstillinger og fælles retningslinjer for internationalt 
samarbejde. Det drejer sig om på grundlag af undersøgelser på EU-plan at fastslå, 
hvilke fælles værdier og principper, der vi! skulle forsvares i de internationale 
fora. 
3.2 Samarbejde med de berørte industrier 
På grund af den afgørende rolle, de berørte industrier vil spille i forbindelse med 
udarbejdelsen og gennemførelsen af enhver løsning på problemerne med beskyttelse af 
mindreårige og den menneskelige værdighed, er det absolut nødvendigt at få mobiliseret 
disse industrier på EU-plan. Deres evne til at tale med én stemme via repræsentative 
instanser vil være afgørende. 
De vigtigste områder, som industrierne bør tage sig af, er: 
udarbejdelse af en adfærdskodeks og af konkrete foranstaltninger inden for en 
ramme, der er fastlagt i forbindelse med samarbejdet mellem de nationale 
myndigheder; 
identificering af eventuelle behov for fælles standarder for mærkning af indhold; 
fremme af PICS-standarden eller af tilsvarende åbne systemer med henblik på 
hurtigt at opnå en kritisk masse af mærket indhold og af indbyrdes kompatible 
anordninger til søgning og/eller forældrekontrol. 
3.3 Samarbejde om information og bevidstgørelse af brugerne 
Der er her tale om to målsætninger, der skal løses både på mellemlang og lang sigt: 
Det bør sikres, at brugerne af de nye elektroniske tjenester (herunder forældre og 
mindreårige) er bevidste om de konkrete risici, tjenesterne indebærer, og at de på 
en effektiv måde anvender de eksisterende midler til beskyttelse. 
Deltagelsen af sammenslutninger eller organisationer, der er repræsentativefor 
borgerne, i mærkningen af indhold bør fremmes. 
26 
Forbrugerorganisationernes samt individuelle forbrugeres deltagelse i 
markedsovervågningen bør fremmes. 
Bevidstgørelsen af forældre om deres ansvar for at overvåge deres børns 
aktiviteter bør fremmes. 
Det bør nøje undersøges, hvilke midler der skal anvendes i denne forbindelse. Inden for 
EU foreslår Kommissionen, at der arbejdes etapevis med hovedvægten på følgende 
områder: 
undersøgelse (bl.a effektivitetsvurdering) af de igangværende initiativer og 
udveksling af oplysninger om god praksis 
samarbejde med de berørte kredse (offentlige myndigheder, uddannelsesmiljøer, 
forbrugerorganisationer, de berørte industrier mv.) 
etablering af et handlingsprogram koncentreret om støtte af initiativer, der giver 
en ekstra EU-dimension: identificering af fælles meddelelser og transnationale 
initiativer (informations- og bevidstgørelseskampagner, fremstilling af 
undervisningsmateriale osv.) 
forskning med henblik på at skabe et brugervenligt informationssamfund. 
Dette vil være et af de højest prioriterede punkter i det 5. 
forskningsrammeprogram. 
3.4 Fremme af mindreåriges adgang til de nye elektroniske tjenester 
Kommissionen vil undersøge mulighederne for at tage dette højt prioriterede område i be­
tragtning i forbindelse med de eksisterende EU-programmer for uddannelse og støtte til 
indholdsindustrierne. Den vil i øvrigt fremme udvekslingen på EU-plan af oplysninger og 
af god praksis inden for de relevante net. 
De samarbejdsformer, der bør tages i anvendelse for at nå frem til egnede løsninger på 
nationalt plan, EU-plan og globalt, giver i kraft af deres omfang og forskelligartethed 
anledning til følgende spørgsmål: 
Hvorledes skal det administrative samarbejde etableres på EU-plan? Skal 
det være formaliseret? I bekræftende fald, indenfor hvilken institutionel 
ramme? 
Hvorledes skal arbejdet opdeles på EU-plan og internationalt plan? Skal 
man lægge størst vægt på at finde frem til løsninger på EU-plan inden de 
fremmes på internationalt plan, eller skal det foregå paralelt? Hvilke 
rammer vil være de mest hensigtsmæssigefor det internationale 
samarbejde (G7, OECD, UIT, WTO, FN mv. eller bilaterale kontakter)? 
Hvilken form skal dette internationale samarbejde have? 
27 
KONKLUSION 
I forbindelse med beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed er det først 
og fremmest de decentraliserede tjenester, og specielt Internettet, der påkalder sig 
opmærksomhed og kræver handling. For disse tjenesters vedkommende fremgår det klart, 
at EU på baggrund af de begrænsninger, der ligger i rent nationale løsninger, og 
vanskeligheden ved at definere og gennemføre globale løsninger har en afgørende rolle 
at spille. Men de decentraliserede tjenesters potentielle transnationale udvikling gør det 
ligeledes berettiget at søge fælles og/eller kompatible løsninger på EU-plan for denne type 
tjenesters vedkommende. 
I fortsættelse af de første konkrete retningslinjer på kort sigt, som blev forelagt i 
meddelelsen "Ulovligt og skadeligt indhold på Internet", tager de foreslåede retningslinjer 
og de spørgsmål, der fremlægges i grønbogen, sigte på at uddybe debatten om 
betingelserne for, al der kan etableres en sammenhængende ramme for beskyttelsen af 
mindreårige og den menneskelige værdighed i forbindelse med audiovisuelle tjenester og 
informationstjenester i EU. Disse spørgsmål og retningslinjer bør give anledning til en 
bred og grundig debat i samtlige de berørte kredse. Kommissionen håber at få talrige 
bidrag af følgende typer: 
kommentarer til analysen af den nuværende situation og supplerende oplysninger 
om den igangværende udvikling (lovgivning, selvregulering, teknikker mv.); 
kommentarer vedrørende retningslinjernes og de stillede forslags relevans; 
konkrete svar på de stillede spørgsmål. 
Bidragene bedes senest den 28. februar 1997 sendt til følgende adresse: 
Europa-Kommissionen 
Generaldirektorat X 
Kontor X.D.3 
G. Paulger 
Rue de la Loi 102, kontor 5/23 
B - 1049 Bruxelles 
Elektronisk post: gregory.paulger@dglO.cec.be 
28 
BILAG 
.)c\ 
BILAG I 
FORBEREDENDE ARBEJDE 
Det forberedende arbejde til denne grønbog består groft sagt af to dele: 
Dels er medlemsstaterne blevet opfordret til at udfylde et spørgeskema om beskyttelsen 
af mindreårige og den menneskelige værdighed i forbindelse med de nye tjenester i in­
formationssamfundet1. Alle medlemsstater har reageret positivt på denne høring, og ana­
lysen af de afgivne svar, der blev afsluttet ved et møde med medlemsstaternes repræsen­
tanter2, hvor flere af disse kom med supplerende indlæg, har i udstrakt grad bekræftet, at 
det er hensigtsmæssigt at tage emnet op på EU-niveau. Faktisk behandles eller drøftes 
problematikken nu i størsteparten af medlemsstaterne, de fleste steder endog under meget 
stor bevågenhed. Og selv om medlemsstaterne griber tingene forskelligt an, ser der efter­
hånden ud til at være bred enighed om, at man må tage hensyn til problemets europæiske 
og internationale dimensioner. 
Dels har Kommissionen med henblik på grønbogen fået foretaget en række undersøgelser 
om beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed i informationssam­
fundet. Undersøgelserne behandler både lovgivningen og sagens økonomiske og tekno­
logiske aspekter i de 15 medlemsstater, Canada, Japan og USA. Et sammendrag af disse 
undersøgelser kan fås ved henvendelse til Europa-Kommissionen. 
I øvrigt har utallige uformelle kontakter gjort det muligt at tage hensyn til analyser fore­
taget af økonomiske beslutningstagere og andre berørte kredse. 
Spørgeskema udsendt til medlemsstaterne i oktober 1995 
Mødet med repræsentanterne for de kompetente myndigheder i medlemsstaterne fandt sted i Bruxelles den 12. juli 1996. 
Disse undersøgelser er foretaget af Hydra Associates, London. 
30 
BILAG II 
ELEKTRONISKE TJENESTER 
1. Ordliste 
* Digital transmission 
Digital transmission er en ny tv-radiospredningsmetode (forskellig fra den traditionelle 
analoge transmission). Billederne oversættes her til digital information (det format, der 
nu både benyttes til lv-radiospredning, telekommunikation og edb). Ved at komprimere 
den digitale information (ved hjælp af komprimeringsalgoritmer) opnår man en betydelig 
reduktion af den datamængde, det er nødvendigt at transmittere. 
Helt konkret er der allerede flere "buketter af digitale tv-tjenester", der har set dagens lys, 
eller som er ved at blive udviklet i Europa. 
* Pay-per-view (PPV) 
Pay-per-view-tjenesterne giver seerne mulighed for at vælge blandt en række programmer 
og kun betale for det, de ser. Der er tale om tv-radiospredningstjenester, da det er tjene­
sterne, der tager initiativ til at transmittere til offentligheden (uanset at offentligheden her 
kun omfatter de seere, der er i besiddelse af det relevante modtageudstyr). Seernes mulig­
heder er teknisk set begrænset til at bestemme, hvilken del af udsendelserne de vil afkode 
og altså rent faktisk se. Der er tale om en punkt-ti 1-mullipunkt-kommunikation, dvs. kom­
munikation fra ét (transmissions)punkt til flere (modtagelses)punkter. 
* Near-video-on-demand (NVOD) 
Near-video-on-demand-tjenesterne fungerer efter samme princip som pay-per-view-tjene-
sterne, men seernes udvalg er større, fordi de samme programmer genudsendes parallelt 
med meget korte mellemrum. 
* Video-on-demand (VOD) 
Video-on-demand-systemerne tilbyder seerne en lang række interaktive tjenester, fra valg­
fri film over telebanking til elektronisk salg. Seerne kan frit og når som helst, det passer 
dem, vælge mellem de forskellige tilbud. Som alle ægte interaktive tjenester er disse 
tjenester telekommunikationstjenester, idet transmissionen foregår på opfordring fra seerne 
og til deres private modtageapparat. Der er tale om en punkt-til-punkt-kommunikation, 
dvs. kommunikation fra ét (transmissions)punkl til ét (modtagelses)punkl. 
31 
* Videotex (teledata) 
Det teletel-netværk, der i 1984 indførtes i Frankrig, er verdens højest udviklede videotex-
system. Over to tredjedele af den franske befolkning har adgang til nettet via en særlig 
terminal (minitel) og således til ca. 25 000 forskellige tjenester, herunder også interaktive. 
* Proprietære online-tjenester 
Markedet for proprietære online-tjenester domineres af tre nordamerikanske operatører, 
nemlig AOL, der i 1995 havde 4,5 mio. abonnenter på verdensplan, CompuServe (3,7 
mio. abonnenter) og Prodigy. CompuServe er den tjeneste, der har fået bedst fodfæste i 
Europa med 500 000 abonnenter i 1995 og godt på vej mod en million i 1996. AOL har 
sammen med Bertelsmann startet en tjeneste op i Tyskland og Det Forenede Kongerige, 
og Microsoft Network er ved at udvikle tjenester specielt med henblik på det europæiske 
marked. Endelig er Planet Internet (der kontrolleres af KPN, en telekommunikationsvirk­
somhed i Nederlandene) ved at udvikle en strategi for Europa. 
* Internet 
Internettet er sværere at definere. Der er tale om et (eller flere) verdensomspændende net 
af datamater, der kan kommunikere ved hjælp af en række fælles protokoller. Internettet, 
der stammer fra USA, og som oprindeligt anvendtes af militæret og siden af universitets-
og forskningsverdenen, er først inden for de seneste 5 år blevet et verdensomspændende 
net, der er åbent for den brede offentlighed. Antallet af Internetbrugere i verden anslås 
at ligge på mellem 30 og 50 mio. personer og vokser alle steder eksponentielt. Som følge 
heraf ændrer Internettet hele tiden ansigt. Endnu benyttes det hovedsageligt til 
informationssøgning og elektronisk post, men det kan blive grundlaget for en lang række 
kommercielle tjenester. 
En detaljeret redegørelse for, hvordan Internettet fungerer, findes i meddelelsen "Ulovligt 
og skadeligt indhold på Internet". 
32 
2. De nve audiovisuelle tjenester og informationstjenester 
System 
DIGITALT TV 
VOD 
(lukkel system) 
PROPRIETOR 
ONI.INI:-
TJENESTE 
(lukket system 
og stærkt 
interaktive 
tjenester) 
INTERNET 
(åbent system) BRUGERE 
Terminal: 
Set Top Box + TV 
Terminal: 
Set Top Box i TV 
Terminal: 
Modem i IT 
Terminal: 
Modem + PC 
'IUI.I • • i MELLEMLED 
Serverleverandører 
Adgangsudbydere INFRASTRUKTUR 
OG NET 
Satellit, kabel, radio 
Proprietært bredbåndsnet 
Proprietært nel 
Net bestående af ikke-
proprietære net MULTIMEDIE­
TJENESTER OG 
-INDHOLD 
Alt indhold kontrolleret 
af tv-selskaberne. 
Hovedsageligt 
BILLEDER OG LYD 
Tjenester og indhold 
redigeret under VOD-
operatørens kontrol 
TEKST, STILL­
BILLEDER, BILLEDER 
OG LYD 
Tjenester og indhold 
redigeret under den 
proprietære tjenestes 
kontrol. 
Indhold lagt ud på nettet 
af brugerne (e-mail, 
BBS, træfpunkt) 
TEKST, STILL­
BILLEDER, EDB-
PROGRAMMER 
(animerede billeder og 
lyd under udvikling) 
"Redigerede" tjenester og 
indhold (WWW). 
Indhold lagt ud på nettet 
af brugerne (hjemme­
sider, WWW, e-mail, 
BBS, træfpunkt) 
TEKST, STILL­
BILLEDER, liDB-
PROGRAMMER 
(animerede billeder og 
lyd under udvikling) 
33 
BILAG III 
LOVGIVNING OM BESKYTTELSE AF MINDREÅRIGE OG DEN 
MENNESKELIGE VÆRDIGHED 
I GENERELLE PRINCIPPER 
1* Princippet om udtryksfrihed 
Artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention lyder: 
"Stk. 1. Enhver har ret til ytringsfrihed. Denne ret omfatter meningsfrihed og 
frihed til at give eller modtage meddelelser eller tanker, uden indblanding fra 
offentlig myndighed og uden hensyn til grænser. Denne artikel forhindrer ikke 
stater i at kræve, at radio-, fjernsyns- eller fûmforetagender kun må drives i 
henhold til bevilling. 
Stk. 2. Da udøvelsen af disse frihedsrettigheder medfører pligter og ansvar, kan 
den underkastes sådanne formelle bestemmelser, betingelser, restriktioner eller 
straffebestemmelser, som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i el demokratisk 
samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, territorial integritet eller offentlig 
sikkerhed, for at forebygge uorden eller forbrydelse, for at beskytte sundheden 
eller sædeligheden, for at beskytte andres gode navn og rygte eller rettigheder, for 
at forhindre udspredelse af for trolige oplysninger, eller for at sikre domsmagtens 
autoritet og upartiskhed. " 
Denne artikel er inkorporeret i Fællesskabets retsorden i kraft af følgende: 
For det første står der i artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union, 
at "Unionen respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres 
ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og 
grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og 
således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, 
som generelle principper for fællesskabsretten. " 
For det andet har De Europæiske Fællesskabers Domstol anerkendt relevansen af 
princippet om ytringsfrihed, som det er formuleret i konventionens artikel 10, og 
den har indlemmet det i fællesskabsrettens generelle principper. I sin dom af 18. 
juni 1991 "Elliniki Radiophonia Tileorassi" erklærede Domstolen bl.a.: 
"Med hensyn til artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention (...) 
bemærkes indledningsvis, at ifølge Domstolens faste praksis hører disse 
grundrettigheder til de almindelige retsgrundsætninger, som Domstolen skal 
beskytte. I den forbindelse lægger Domstolen de forfatningsmæssige traditioner i 
medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater 
om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har været med til 
at udarbejde, eller som de senere har tiltrådt (...). Den europæiske 
menneskerettighedskonvention er herved af særlig betydning (...). Det følger heraf 
(...), at foranstaltninger, som er uforenelige med overholdelsen af de ved 
konventionen anerkendte og sikrede menneskerettigheder, ikke er tilladte i 
Fællesskabet. " 
34 
/ medlemsstaterne har princippet forfatningsmæssig værdi (undtagen i Det Forenede 
Kongerige, som ikke har nogen skreven forfatning): 
Bestemmelser om ytringsfrihed i medlemsstaterne 
Østrig 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Frankrig 
Tyskland 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
UK 
Kilde: Hydra Retsgrundlag i 
medlemsstaterne 
Forfatning - artikel 13 
Forfatning - artikel 19 (og 
artikel 25 for pressen) 
Grundlovens paragraf 77 
Forfatning - artikel 2, stk. 10 
Menneskerettighedserklærin­
gen (forfatningsmæssig tekst) 
- artikel i 1 
Forfatning - artikel 5 
Forfatning - artikel 14 
Forfatning - artikel 40. 6 1 
Forfatning - artikel 21, stk. 1 
Forfatning - artikel 24 
Forfatning - artikel 7 
Forfatning - artikel 16 
Forfatning - artikel 20 
Forfatning - RF afsnit 1 ; TF 
kapitel 1, afsnit 1; YGL 
kapitel 1, afsnit 1 
-Berørte medier/ 
ytringsformer 
Tale, skrift, tryk, billeder 
Alle ytringer og alle medier 
Alle medier 
Alle medier 
Alle medier 
Tale, skrift og billeder 
Pressen 
Ytring af overbevisninger 
og meninger 
Alle medier 
Mundtlige ytringer og 
pressen, dog fortolket 
bredere 
Presse, radio og tv og i 
mindre omfang andre 
medier 
Alle ytringer 
l'anker, idéer og meninger 
udtrykt gennem alle medier 
RF - generelt; TF - pressen; 
YGL - film og tv, evt. 
online-medier 
-Begrænsninger i rettighederne 
Efterfølgende domstolskontrol 
Efterfølgende domstolskontrol 
Efterfølgende domstolskontrol 
Efterfølgende domstolskontrol; 
forudgående kontrol er tilladt, når 
det er nødvendigt at beskytte børn 
Afhænger af det enkelte medie, 
dets tekniske begrænsninger og 
"indflydelse" 
Efterfølgende domstolskontrol, især 
love til beskyttelse af unge og den 
personlige værdighed 
Efterfølgende kontrol af materiale, 
der enten krænker kristendommen 
eller andre kendte religioner, 
krænker præsidenten, bringer 
landets sikkerhed i fare eller er 
obskønt 
Begrænsninger er tilladt for at 
beskytte den offentlige orden eller 
sædelighed (blasfemi, anstødelig­
hed) og statens myndighed 
Begrænsninger baseret på den 
ollcntlige moral 
Efterfølgende domstolskontrol 
Efterfølgende domstolskontrol; 
andre medier end pressen, radio og 
tv kan censureres for personer 
under 16 
Efterfølgende domstolskontrol 
1 ,ove baseret på retlen til ære, 
privatliv, værdighed og beskyttelse 
af mindreårige 
RF - domstolskontrol "acceptabel i 
et demokratisk samfund"; TF og 
YGL - efterfølgende 
domstolskontrol baseret på 
beskyttelse af mindreårige, vold, 
racehad 
-
35 
Medlemsstaterne lægger i praksis forskellig vægt på princippet om ytringsfrihed, alt efter 
deres kulturelle og juridiske traditioner. I nogle lande er der tale om et totalt forbud mod 
enhver form for centraliseret forudgående kontrol med medierne, og mediernes 
selvregulering spiller derfor en afgørende rolle. I andre lande medfører statens beskyttelse 
af sædeligheden og mindreårige, at der opretholdes visse former for forudgående censur. 
På grund af de forholdsvis få klager til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og 
dennes langvarige procedurer udgør Menneskerettighedsdomstolens retspraksis snarere en 
måde at udøve gradvis pres på medlemsstaternes lovgivning end et redskab til direkte 
beskyttelse af ytringsfriheden. 
Retspraksis og retslære går i retning af at anerkende, at princippet har to dimensioner: 
det sikrer både friheden til at udtrykke eller videregive tanker og oplysninger og friheden 
til at modtage eller søge dem. I forbindelse med elektroniske tjenester gælder princippet 
således både for tjenesten selv og dens brugere. Princippet gælder uden hensyn til 
landegrænser. 
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har bekræftet, at ytringsfriheden ikke blot 
omfatter oplysninger og tanker, der generelt anses for uskadelige, men også oplysninger 
og tanker, der kan chokere eller fornærme1. 
Princippet er dog intetsteds absolut. Staten kan begrænse ytringsfriheden, men sådanne 
begrænsninger skal opfylde tre kriterier, som klart fremgår af 
Menneskerettighedsdomstolens retspraksis2: 
for det første skal begrænsningen være hjemlet i lovgivningen 
(gennemsigtighedskrav, som udelukker det tilfældige); 
for det andet skal begrænsningen være nødvendig, dvs. opfylde et bydende 
samfundsmæssigt behov og respektere de værdier, der er karakteristiske for 
demokratiske samfund; 
endelig skal den sigte mod legitime mål, som er udtømmende anført; blandt disse 
legitime mål er beskyttelse af sædelighed og sundhed særlig relevante for 
beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed. 
Det er klart, at den største vanskelighed er vurderingen af, hvorvidt en lovhjemlet 
restriktiv foranstaltning, der sigter mod et legitimt mål, er nødvendig. Det er selvfølgelig 
ikke nok, at en sådan foranstaltning er "nyttig" eller "rimelig". Kun en tilbundsgående 
analyse af foranstaltningens effektivitet og den grad af indgriben, den forudsætter, kan 
vise, om foranstaltningen er bydende nødvendig. Denne analyse udgør en 
proportionalitetstest for restriktive foranstaltninger. 
Dommen Handyside mod United Kingdom, 1975. 
Se bl.a. dommen Handyside mod United Kingdom, 1976; The Sunday Times mod United Kingdom, 1979. 
36 
Et sidste aspekt ved konventionens artikel 10 fortjener særlig opmærksomhed i forbindelse 
med elektroniske tjenester. Den mulighed for at kræve bevilling til visse aktiviteter (radio, 
fjernsyn og film), som udtrykkeligt er hjemlet i artiklens stk. 1, skal fortolkes i lyset af 
hele artikel 103 og dermed de forudgående principper. Det følger, at denne mulighed ikke 
må misbruges til at indføre begrænsninger i ytringsfriheden, som ikke kan begrundes ud 
fra ovennævnte proportionalitetstest. 
På internationalt plan giver De Forenede Nationers pagt om borgerlige og politiske 
rettigheder også de demokratiske lande et fælles grundlag, idet den i artikel 19 fastslår 
princippet om ytringsfrihed: 
"/. Enhver har ret til meningsfrihed uden indblanding. 
2. Enhver har ret til ytringsfrihed; denne ret skal omfatte frihed til at søge, 
modtage og meddele oplysninger og tanker af enhver art uden hensyn til 
landegrænser, i mundtlig, skriftlig eller trykt form, i form af kunst eller ved andre 
midler efter eget valg. 
3. Udøvelsen af de ved denne artikels stk. 2 hjemlede rettigheder medfører særlige 
forpligtelser og et særligt ansvar. Den kan derfor undergives visse begrænsninger, 
men dog kun sådanne som er hjemlet ved lov og nødvendige: 
a) af hensyn til respekten for andres rettigheder eller omdømme; 
b) af hensyn til statens sikkerhed, den offentlige orden (ordre public), sundhed 
eller sædelighed. " 
Desuden er princippet om ytringsfrihed medtaget i artikel 19 i Verdenserklæringen om 
Menneskerettigheder af 10. december 1948. 
Det skal bemærkes, at forskellene i følsomhed og værdier ofte er meget større mellem 
lande fra forskellige kontinenter end mellem de europæiske lande. For eksempel er 
princippet om ytringsfrihed som nedfældet i First Amendment til den amerikanske 
forfatning i praksis meget mere omfattende end det samme princip i Europa: 
Beskyttelsen af ytringer, der tilskynder til had, i First Amendment er et klart eksempel 
på denne forskel i omfanget af princippet om ytringsfrihed i henholdsvis USA og de Heste 
europæiske lande; i en dom fra juni 1992 (R.A.V. mod City of St Paul) udtalte den 
amerikanske højesteret, at selv en hadefuld racistisk ytring ikke skulle straffes, blot fordi 
en etnisk gruppe blev krænket af budskabet. Sådanne ytringer kunne kun underkastes 
begrænsninger, hvis de indebar en klar og direkte fare for, at der opstod konkret skade. 
First Amendment er desuden blevet brugt til at beskytte forskellige ikke-verbale ytringer, 
såsom afbrænding af det amerikanske flag, udstilling af kunstværker og fremvisning af 
slogans på T-shirts. 
Se bl.a.MenneskereUighedsdomstolensdomme"Groppera Radio", 1990, "Autronic", 1990,og"lnformationsvereinLentia", 1993. 
37 
2- Princippet om respekt for privatlivet 
Artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention lyder: 
"Stk. 1. Enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem og sin 
korrespondance. 
Stk. 2. Ingen offentlig myndighed kan gøre indgreb i udøvelsen af denne ret, 
undtagen forsåvidt det sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt i et 
demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed 
eller landets økonomiske velfærd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at 
beskytte sundheden eller sædeligheden eller for at beskytte andres ret og frihed." 
II DE NATIONALE REGLER 
!• Forskellene mellem de forskellige landes juridiske og kulturelle traditioner 
Disse forskelle giver sig først og fremmest udslag i de institutionelle strukturer, som 
bestemmer kompetencefordelingen på centralt og lokalt plan; de medlemsstater, som har 
en føderal struktur, eller som har forskellige regionale selvstyreordninger, skal fastlægge 
en kompetencefordeling, som medlemsstater med en centraliseret struktur ikke kender til. 
De førstnævnte stater må i forbindelse med visse spørgsmål vedrørende medierne i vidt 
omfang respektere forskellene i den lokale følsomhed. 
Forskellene kommer også til udtryk i den relative vægt, som retspraksis ("ease law") har 
i forhold til lovgivning, og i den rolle, juryen spiller på det strafferetlige område i forhold 
til de almindelige domstole. 
De kommer endvidere til udtryk i forholdet mellem de forskriftsudstedende myndigheder 
og de berørte industrier, bl.a. med hensyn til at tilskynde til selvregulering. 
Endelig kommer de til udtryk i en række forskelle med hensyn til følsomhed, bl.a. hvad 
angår sæder og moral. Offentlighedens reaktioner er ofte afgørende i spørgsmål om 
beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed, og de viser, at der er tale om 
store kulturbestemte forskelle. Som eksempel kan det nævnes, at der er en slående forskel 
mellem de nordiske lande, som er meget følsomme over for et voldeligt indhold, men 
relativt liberale over for et indhold af seksuel art, og de latinske lande, som er meget 
følsomme over for seksuelle spørgsmål, men endnu relativt lidt følsomme over for vold. 
Med hensyn til beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed er det 
sommetider umuligt at sammenligne forholdene og sammenfatte forskellene; de samme 
generelle formuleringer kan resultere i forskellig konkret praksis fra land til land eller 
endda inden for de forskellige regioner i samme land. 
Disse forskelle resulterer i, at de nationale regler er meget forskelligartede og 
uigennemsigtige, hvilket afføder mange vanskeligheder i forbindelse med 
grænseoverskridende tjenester. 
38 
2. Totalforbud mod visse former for indhold 
Indførelsen af sådanne forbud forudsætter altid en vis skønsmargen fra de kompetente 
myndigheders og domstoles side: 
De forbudte former for indhold kan beskrives i en generel definition, som skal 
fortolkes i hvert enkelt tilfælde under hensyn til de samfundsmæssige værdier på 
det pågældende sted og på det pågældende tidspunkt; det gælder f.eks. for 
lovgivning, der forbyder obskønt eller uanstændigt indhold, hvor anvendelsen 
varierer stærkt alt efter land og periode. I visse tilfælde har retspraksis gradvis 
udvidet forbud, der oprindelig kun gjaldt pressen, til at omfatte alle medier. 
Generelle kategorier 
Land 
Totalforbud mod 
en generel 
kategori af 
indhold A 
0 B 
0 
M DK D 
H E IR 
L 
0 
M F EL 
0 
M 1 
0 
M L 
0 NL P S SF 
0 U 
K 
o 
M 
O: forbud mod obskønt indhold 
M: forbud mod indhold, der krænker sædeligheden eller er anstødeligt 
H: forbud mod indhold, der krænker den menneskelige værdighed 
De forbudte former for indhold kan være defineret mere præcist (voldspornografi, 
tilskyndelse til had mv.), men definitionen skal ofte ses i lyset af en bestemt 
sammenhæng. 
Særlige regler vedrørende tilskyndelse til had, diskrimination eller vold 
Land 
Had, 
diskrimination, 
vold A 
X B 
X DK 
X D 
X E IR 
L 
X F 
X EL I L 
X NL P 
X s 
X SF 
X u 
K 
X 
Med enkelte undtagelser (bl.a. børnepornografi i visse lande) udgør besiddelse af 
forbudt indhold ikke i sig selv en lovovertrædelse på grund af beskyttelsen af 
privatlivets fred. Det skal som oftest bevises, at de pågældende former for indhold 
er blevet videregivet til tredjemand, eller at det har været hensigten at gøre dette4. 
Bag enigheden om at fordømme børnepornografi gemmer der sig en debat om grundlaget for og omfanget af forbuddet. Når 
forbuddet analyseres som en begrænsning af ytringsfriheden, begrænses forbuddet til fremstilling, import, videregivelse eller 
besiddelse med henblik på videregivelse af indholdet til tredjepart. Til gengæld omfatter forbuddet, når det er udstedt for at 
undgå seksuelt misbrug af mindreårige og for at beskytte mindreårige mod sådanne forbrydelser, også den blotte besiddelse af 
sådanne former for indhold, og det giver de kompetente myndigheder mulighed for at beslaglægge indholdet og straffe 
lovovertrædere. 
Det skal her bemærkes, at Verdenskongressen om seksuel udnyttelse af børn til kommercielle formål, som for nylig blev aflioldt 
i Stockholm, i sine konklusioner krævede en styrkelse af den nationale lovgivning og gennemførelsen heraf, bl.a. ved at udvide 
de eksisterende forbud til den blotte besiddelse af børnepornografi. 
Desuden er del forskelligt fra land til land, hvornår et barn er over den seksuelle lavalder. 
39 
Børnepornografi 
'• 
Land 
Forbud mod 
børnepornografi A 
S li 
S DK 
S 1) 
S i; 
S IK 
i. 
G 1; 
G 1:1, 
G 1 
G 1, 
G NI. 
S P 
G s 
S SI-
G II 
K 
S 
G: forbud i henhold til en generel regel (obskønitet, anstødelighed mv. ) 
S: forbud i henhold til en specifik regel (børnepornografi, beskyttelse af børn mod seksuelt misbrug) 
Kunstværker eller videnskabelige arbejder er normalt er undtaget fra forbuddet 
mod visse former for indhold. 
Visse regler, som stadig er i kraft, bruges ikke længere i praksis. 
Disse forskellige karakteristika resulterer i, at reglerne om generelle forbud ikke er 
gennemsigtige, hvilket gør det vanskeligt at finde frem til et konkret fælles grundlag af 
europæiske værdier og regler. 
* Reglerne i visse tredjelande 
I forbindelse med verdensomspændende tjenester eller netværk er al national lovgivning 
a priori relevant. Uden for EU findes der således lidet demokratiske lande, hvor den 
manglende respekt for ytringsfriheden resulterer i forsøg på at forbyde eller drastisk 
begrænse adgangen til de nye tjenester, ligesom der findes lande, hvor mangelen på reel 
kontrol skaber et paradis for udbredelse af former for indhold, som normalt er forbudt. 
Ud over de generelle principper, herunder dem, der er fastlagt i internationale 
konventioner eller chartre, bl.a. inden for FN, giver de meget forskellige værdisystemer 
rundt om i verden sig ofte udslag i meget forskelligartet lovgivning. 
Denne grønbog begrænser sig dog til en gennemgang af tre tredjelande, nemlig Canada, 
USA og Japan. Med hensyn til generelle forbud er situationen i de tre lande kort 
beskrevet som følger: 
Canada har et generelt forbud mod fremstilling og distribution af børnepornografi (den 
blotte besiddelse heraf er også forbudt) og obskønt indhold. Sidstnævnte omfatter alle 
former for overdreven udnyttelse af sex og alle kombinationer af sex og kriminalitet, 
rædsel, grusomhed eller vold. Desuden er tilskyndelse til folkedrab og had mod en 
bestemt gruppe personer samt bevidst udbredelse af falske oplysninger forbudt. 
40 
USA har et generelt forbud mod børnepornografi5 og indhold af obskøn art, som både 
gælder på forbundsniveau og i de enkelte delstater. Forbuddet mod indhold af obskøn art 
gælder især for indhold i billedform (stillbilleder eller levende billeder) af seksuel art. Til 
gengæld omfatter beskyttelsen i First Amendment (det forfatningsmæssige princip om 
ytringsfrihed) ytringer, der tilskynder til had eller diskrimination, hvis disse ytringer ikke 
indebærer en direkte trussel om fare for personer eller ting. 
Japan har også et generelt forbud mod distribution og besiddelse med henblik på salg 
af indhold af obskøn art. Men gennemførelsen af dette forbud hviler i vidt omfang på en 
række adfærdskodekser, der er udarbejdet af de berørte industrier, og de kan variere 
betydeligt fra den ene region til den anden. Endelig er hverken besiddelse af obskønt 
indhold til private formål eller fremstilling heraf til eksport forbudt. 
3. Forskellige regler for de enkelte medier 
Ud over totalforbud har forskellige hensyn resulteret i, at man har indført forskellige 
regler for de enkelte medier. 
3.1 De forskellige ordninger 
Ud over de former for indhold, der er totalt forbudt, står vi over for en række former for 
indhold, som det i princippet er tilladt at fremstille og distribuere. Forskellige almene mål 
har dog medført, at der er blevet indført specifikke begrænsninger. 
Beskyttelse af mindreårige mod indhold, der kan skade deres fysiske eller mentale 
udvikling, er et alment mål, som gælder næsten overalt. Beskyttelsen kan være 
forbundet med idéen om børns rettigheder, som er nedfældet i FN's konvention. 
Selv om hovedansvaret på området påhviler forældrene, har de offentlige 
myndigheder og de berørte industrier traditionelt spillet en afgørende rolle på dette 
felt. Beskyttelse af mindreårige i den ene eller den anden form medfører en række 
begrænsninger med hensyn til distribution af forskellige former for indhold, som 
i andre henseender er fuldt lovlige. 
Viljen til at beskytte følsomme personer eller endda "gennemsnitsborgeren" mod 
tilfældig adgang til indhold, der kan chokere dem, og dermed viljen til at 
forbeholde adgangen til dette indhold til voksne, som udtrykkeligt ønsker det, 
forudsætter visse begrænsninger i distributionen heraf. 
Knapheden på visse distributionsmidler (sendefrekvenser) har gjort det nødvendigt, 
at en tredjepart tager sig af tildelingen heraf og af fastlæggelsen af kriterier, som 
tager hensyn til den offentlige interesse. Disse kriterier omfatter traditionelt en 
række begrænsninger vedrørende de former for indhold, der kan distribueres via 
disse medier. 
Som også i visse stater kan omfatte besiddelse af børnepornografi til privat brug. 
41 
Disse tre former for mål af almen interesse er ikke altid klart udtrykt eller adskilt i den 
nationale lovgivning, men de ligger i vidt omfang til grund for indførelsen af forskellige 
regler for de forskellige medier. Bestræbelserne på at nå disse mål forudsætter netop, at 
der tages hensyn til hvert enkelt medies særtræk, bl.a. på baggrund af følgende 
karakteristika: 
mediets formodede virkning: billeder, og især levende billeder, formodes 
sædvanligvis at have større virkning end tekst 
dets udbredelse i samfundet: fjernsynet, som har sin plads i alle stuer, eller 
telefonen, som findes i alle hjem, er genstand for større opmærksomhed end 
andre, mindre udbredte medier 
omfanget af de valgmuligheder, mediet giver forbrugeren: det afhænger både af 
antallet af leverandører af det pågældende indhold på en bestemt form for medie, 
af hvor meget det tilbudte indhold varierer, af graden af oplysning om det 
pågældende indhold og især af, hvordan man får adgang til indholdet. 
I praksis vanskeliggøres de regulerende myndigheders objektive og velovervejede 
hensyntagen til disse forskellige karakteristika sommetider af mindre rationelle elementer. 
Visse tragiske begivenheder bringer med mellemrum spørgsmålet om mediernes rolle i 
udviklingen af voldelig eller unormal adfærd i samfundet på bane. I disse tilfælde giver 
befolkningens voldsomme reaktioner, som viderebringes af pressen, af og til anledning 
til forhastede anklager og overdrevne reaktioner fra de kompetente myndigheders side. 
3.2 De etablerede medier 
Når man ser bort fra de sommetider væsentlige forskelle fra den ene medlemsstat til den 
anden, som en detaljeret undersøgelse af lovgivningen og de øvrige foranstaltninger på 
nationalt plan blotlægger, er det muligt at give en kort beskrivelse af reglerne for de 
etablerede medier. 
3.2.1 Udgivelsesvirksomhed 
Udgivelsesvirksomhed er det medie, som er mindst underkastet begrænsninger i 
ytringsfriheden. Selv når der findes specifikke regler vedrørende indholdet6, foretages 
kontrollen normalt efter offentliggørelsen7. Selvregulering er for øvrigt ligeledes lidet 
udbredt; her udgør de særlige adfærdskodeks for pressen og for journalistik dog en klar 
undtagelse. 
Ud over de generelle forbud og regler, der skal beskytte mindreårige, vedrører reglerne om indholdet især den journalistiskeetik 
(oplysningernes sandhed og objektivitet,respekt for privatlivets fred, respekt for den enkeltes image mv.). Desuden gentages 
visse generelle principper (om sædelighed, moral, obskønitet, ikke-diskriminationmv.) i nogle lande i lovgivning, som specifikt 
vedrører pressen. 
Blandt medlemsstaterne er der to undtagelser fra princippet om efterfølgende kontrol: I Irland forbyder Censorship of 
Publications Board publikationer, der er anstødelige, obskøne, taler for abort eller i for høj grad drejer sig om emner, der er 
forbundet med forbrydelser. 
I Frankrig kan borgmestrene eller præfekterne beslaglægge en publikation for at beskytte den offentlige orden. 
42 
Til gengæld har flere medlemsstater (DK, E, F, G og SF) indført registrering af 
publikationerne, en forpligtelse for udgiveren til at kontrollere det indhold, han udgiver, 
eller endda specifikke ansvarssystemer, som udgør en undtagelse til det almindelige 
ansvarsprincip (F, P, SF). Disse gennemsigtigheds- og/eller ansvarsbestemmelser gør det 
lettere at løse stridigheder. 
Tyskland har et klassifikationssystem for publikationer, der kan skade mindreårige. En 
domstolsmyndighed på forbundsniveau udarbejder en officiel liste over disse 
publikationer, som det derefter er totalt forbudt at videregive til mindreårige. Det drejer 
sig bl.a. om publikationer, der er amoralske, indeholder vold, pornografi, tilskynder til 
forbrydelser, forherliger nationalsocialismen, krænker den menneskelige værdighed eller 
tilskynder til brug af narkotika. 
Disse generelle regler tager tilsyneladende hensyn til visse af de væsentligste 
karakteristika ved udgivelsesvirksomhed: 
udgivelsesvirksomhed er af natur ytringsfrihedens medie, og især pressen 
spiller en afgørende rolle for, hvordan demokratierne fungerer 
alle kan udgive en tekst, da der kun er økonomiske begrænsninger herfor, 
og denne relativt lette adgang til udgivelse sikrer, at de foreliggende 
udgivelser er meget forskelligartede 
forbrugeren skal for at få adgang til det udgivne foretage en aktiv 
handling, og det er forholdsvis let at forhindre mindreårige i at få fat i 
omstridte publikationer. 
3.2.2 Film og video 
Filmen nyder som kunstnerisk udtryksform en høj grad af ytringsfrihed. Beskyttelsen af 
mindreårige har i alle medlemsstaterne resulteret i indførelsen af et obligatorisk eller 
frivilligt klassifikationssystem for film, der fastsætter den vejledende eller påkrævede 
alder for at få adgang til en filmforevisning. Disse systemer har et fælles mål, men er 
meget forskellige8, og gennemførelsen af dem afspejler den varierende følsomhed i de 
organer, der på nationalt plan har ansvaret for klassifikation af film. 
Klassifikation af videoer og andre av-produkter (CD-ROM, videospil mv.) er meget 
mindre udviklet, men når den findes, tager den ofte udgangspunkt i de modeller, der 
findes for film9. 
I de enkleste klassifikationssystemerfindes der kun to kategorier af film (tilladt eller forbudt for mindreårige), og kun de film, 
der ønskes tilladt for mindreårige, skal klassificeres. 
I andre lande indeholder klassifikationenforskellige kategorier alt efter alder. I visse tilfælde foretages der kun en klassifikation 
inden for kategorien "tilladt for mindreårige" for at gøre det lettere for forældrene at udøve deres ansvar. I så fald kan 
mindreårige ledsaget af voksne få adgang til forevisning af film, hvis klassifikation ikke svarer til deres alder. I andre tilfælde 
er det biografejeren, der ved at kontrollere kundernes alder skal sikre, at klassifikationen overholdes. 
Der er dog en række forskelle mellem disse ordninger: Mærkningen kan blot være til orientering, således at det firma, der sælger 
eller udlejer videokassetterne, ikke har pligt til at foretage nogen kontrol; selvklassificering fra videoindustriens side er meget 
udbredt, enten som supplement til eller i stedet for bindende regler. 
43 
3.2.3 Ty-radiospredning 
TV-radiospredning er underkastet en stærkt udviklet regulering med hensyn til indholdet. 
Medlemsstaterne anvender forskellige teknikker til at fastsætte regler og kontrollere, at 
de overholdes: 
i de fleste medlemsstater indeholder lovgivningen regler om bl.a. den 
menneskelige værdighed og sædelighed 
i langt de fleste medlemsstater findes der systemer med individuel bevilling til tv-
selskaberne (ofte ledsaget af specifikationer, som indeholder præcise regler), som 
er et vigtigt tvangsmiddel (overtrædelse af reglerne kan medføre tilbagetrækning 
af bevillingen) 
selvregulering findes også i vidt omgang, hvad enten det drejer sig om et system, 
der er en integrerende del af den måde, public service fungerer på, eller om de 
private tv-selskabers egne initiativer 
i de fleste medlemsstater er der ligeledes oprettet kontrolmyndigheder med 
forskellige beføjelser og midler. 
Når man ser bort fra denne generelle præsentation er der tydelige forskelle med hensyn 
til reglerne for tv-selskaberne, lige fra ordninger, der ligner dem, der anvendes for 
udgivelsesvirksomhed (DK, NL, S), til detaljerede regler og systematisk kontrol. 
Mens det stort set er samme form for indhold, der volder problemer i de forskellige 
medlemsstater (nøgenhed/seksualitet, umotiveret vold og tilskyndelse til diskrimination 
eller had), kommer forskellene i følsomhed til udtryk i den konkrete gennemførelse af 
disse ordninger i de forskellige medlemsstater. 
Reglerne for tv er ofte blevet begrundet med, at mediet når ud til alle, og de gennemføres 
via reglerne for tildeling af frekvenser (på grund af knapheden herpå). 
3.2.4 Audiotex- og videotextjenester 
* audiotex 
De tjenester, der er adgang til over telefonen (audiotex og diskussionsfora), nyder i 
princippet en høj grad af beskyttelse af ytringsfriheden, da telefonsamtaler traditionelt er 
af privat art. Men udviklingen af tjenester af seksuel art har givet anledning til problemer 
med beskyttelse af mindreårige10, som har medført, at der er blevet indført specifikke 
foranstaltninger. Disse tjenester behandles forskelligt, alt efter om der er tale om 
tillægstjenester (fakturering via telekommunikationsoperatøren), eller tjenester, der betales 
direkte (med kreditkort eller abonnement). 
1 praksiser det væsentligste problem, som tillægstjenestervolder i de fleste medlemsstater, beskyttelse af forbrugerne, som klager 
over deres uventet store telefonregninger. Det er således vanskeligt at vurdere, hvor stor vægt der lægges på henholdsvis målene 
om beskyttelse af forbrugerne og om beskyttelse af mindreårige ved indførelsen af visse lovbestemmelser eller selvregulering. 
44 
I det første tilfælde er de offentlige indgreb og i endnu højere grad selvreguleringen 
blevet baseret på samarbejdet mellem telekommunikationsoperatørerne, som er et 
obligatorisk mellemled mellem de klart identificerede leverandører af tjenesterne og 
forbrugeren: 
kontrakterne mellem telekommunikationsoperatørerne og leverandørerne af 
tjenesterne har gjort det muligt at indføre visse adfærdskodekser, hvor manglende 
overholdelse kan medføre afslag på at transportere tjenesten 
visse former for tjenester er klart identificeret med en særlig nummerering 
telekommunikationsoperatørerne har været nødt til at tilbyde forbrugerne opt-out-
muligheder (som spærrer for adgangen til visse tjenester på telefonen), opt-in 
(hvor der kræves en udtrykkelig anmodning for at få adgang til visse tjenester), 
blokering af visse numre på anmodning eller adgang betinget af anvendelsen af 
et personligt identifikationsnummer. 
I det andet tilfælde har mangelen på et mellemled mellem forbrugeren og tjenesten 
resulteret i mere liberale ordninger. I de fleste tilfælde er nødvendigheden af at benytte 
et kreditkort eller et andet direkte betalingsmiddel blevet betragtet som tilstrækkelig 
garanti for beskyttelse af mindreårige. Kravet om bevilling har dog sommetider gjort det 
muligt at underkaste disse tjenester en adfærdskodeks. 
Alle de lande, der har indført en eller anden form for regulering af de nationale 
telefontjenester11, har oplevet en stigning i anvendelsen af udenlandske tjenester. 
Forsøgene på at underkaste disse tjenester de samme regler som de nationale tjenester er 
stødt på både tekniske og diplomatiske problemer. 
videotex (teledata) 
Videotextjenesterne er kun reelt blevet tjenester for den brede offentlighed i Frankrig og 
Tyskland, hvilket forklarer, at der ikke findes specifikke foranstaltninger i de øvrige 
medlemsstater. 
I Frankrig indeholder loven kun bestemmelser om et system for anmeldelse af 
datakommunikationstjenester, men telekommunikationsoperatøren (France Télécom) 
gennemfører under tilsyn af Comité de la Télématique Anonyme de anbefalinger, der er 
fastlagt af Conseil Supérieur de la Télématique. Der er i kontrakterne mellem 
leverandørerne af tjenesterne indføjet forskellige regler om indholdet, og der findes opt-
in- og opt-out-mekanismer for forskellige kategorier af tjenester, der klart er identificeret 
ved en særlig nummerering. 
For eksempel Grækenland, som har et totalforbud mod tjenester af pornografisk art, hvis formål tydeligvis ikke blot er at 
beskytte mindreårige. 
45 
I Tyskland fastsætter en kontrakt mellem Forbundsstaten og delstaterne (Btx-kontrakten) 
de generelle regler for levering af videotextjenester, mens telekommunikationsoperatøren 
(Deutsche Telekom) har udviklet et selvreguleringssystem, som indgår i de kontrakter, 
den har indgået med leverandørerne af tjenester. 
* Selvregulering på internationalt plan 
Audiotex- og videotextjenesterne har medført, at der er blevet truffet en række initiativer 
til selvregulering på europæisk og internationalt plan: 
En række telekommunikationsoperatører og leverandører af tjenester har under den 
europæiske sammenslutning af informationsindustriers auspicier udarbejdet retningslinjer 
for tilsyn med grænseoverskridende audiotex- og videotextjenester (1994). På 
internationalt plan sigter den internationale telemediesammenslutoings adfærdskodeks 
(1995) mod samme mål. 
Et af de vigtigste aspekter ved disse to selvreguleringstekster er, at de hviler på princippet 
om overholdelse af loven i modtagelseslandet. 
3.3 De nve tjenester 
De juridiske rammer for de nye tjenester er endnu ikke særlig klare og er på nuværende 
tidspunkt genstand for undersøgelser og debat i mange medlemsstater. 
Digitalt tv og de nye radiospredningstjenester (pay-as-you-view, near-video-on-demand) 
er omfattet af tv-lovgivningen. Alligevel vil der sandsynligvis gennem lovgivning skulle 
tages hensyn til nogle af de nye tjenesters særlige karakteristika, alt efter hvor fleksibelt 
det nationale system er. 
For eksempel har Independent Television Commission (ITC)12 i Det Forenede Kongerige 
allerede erkendt, at radiospredningstjenester på grund af de nye valgmuligheder, 
forbrugerne har, ikke længere udgør et ensartet hele; der anvendes allerede en smidigere 
ordning for betalings-tv13 end for ukodet tv. Desuden har ITC allerede erklæret, at den 
er parat til på forsøgsbasis at afskaffe programlægningsbegrænsningerne, hvis 
mindreåriges adgang kan kontrolleres ad anden vej. 
Tilsynsorgan for alle radiospredningstjenester (med undtagelse af BBC) i Det Forenede Kongerige. 
Disse tjenesterer fritaget fra kravet om familieprogrammer fra og med kl. 20 (i stedet for kl. 21) og kan fra kl. 22 sende 
programmer, som normalt ikke må sendes på ukodede kanaler. 
46 
Reglerne for video-on-demand er meget mindre klare. I nogle medlemsstater henhører 
denne form for tjenester mest under reglerne for radiospredningstjenster14, mens de i 
andre medlemsstater henhører under telekommunikationstjenester. I visse tilfælde kan der 
forekomme en kombination af de to15. Under alle omstændigheder drejer debatten sig på 
nuværende tidspunkt mere om fastlæggelsen af, hvilke myndigheder der er kompetente, 
end om arten af de regler, der skal anvendes. Visse steder er der allerede indført 
midlertidig lovgivning for at lette udviklingen af pilotprojekter, indtil disse nye tjenesters 
specifikke behov kan fastlægges. 
Der findes endnu ingen samlet lovgivning eller selvregulering for online-tjenester og 
Internet i medlemsstaterne16. De generelle regler finder tydeligvis anvendelse, men den 
konkrete gennemførelse skal endnu afprøves. Det eneste forsøg på at regulere online-
tjenester og Internet, som har fundet sted i USA, har tydeligt vist, hvor vanskelig opgaven 
er. 
De specifikke problemer, som de nye tjenester volder (især de decentraliserede og stærkt 
interaktive tjenester), analyseres i meddelelsen "Ulovligt og skadeligt indhold på Internet". 
IH DIREKTIVET "FJERNSYN UDEN GRÆNSER" 
Beskyttelsen af mindreårige er et af de områder, der koordineres af direktivet. Visse 
regler vedrører desuden respekten for den menneskelige værdighed. 
1. Beskyttelse af mindreårige 
Systemet til beskyttelse af mindreårige er både baseret på fælles regler (artikel 22) og på 
en undtagelsesprocedure (artikel 2, stk. 2). 
Artikel 22 indeholder først bestemmelser om en ordning, som er forskellig, alt efter hvor 
stor fare programmerne udgør for mindreårige: 
Visse programmer er forbudt: "Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger 
med henblik på at sikre, at de tv-radiospredningsorganer, som hører under deres 
myndighed, ikke udsender programmer, som i alvorlig grad kan skade 
mindreåriges fysiske, mentale eller moralske udvikling, herunder navnlig 
programmer, som indeholder pornografi eller umotiveret vold. " 
For eksempel omfatter reglerne for tjenester inden for "audiovisuel kommunikation" i Frankrig 
tilsyneladende VOD-tjenester ligesom Broadcasting Act i Det Forenede Kongerige. 
1 Det Forenede Kongerige blev det VOD-system, som British Telecom afprøvede i Ipswich, underkastet en bevilling efter 
reglerne for telekommunikation og en kontrol af indholdet foretaget af ITC. 
I Frankrig skal leverandører af adgang til Internet ifølge en lov af 26. juli 1996 give deres kunder en anordning, som giver 
forældrene mulighed for at udøve kontrol. I forskellige medlemsstaterer man i gang med at udarbejde selvreguleringsinitiativer 
vedrørende Internet. 
47 
Andre kan udsendes, hvis der træffes visse forholdsregler: "Dette gælder også 
programmer, som kan skade mindreåriges fysiske, mentale eller moralske 
udvikling, medmindre det ved valget af sendetidspunkt eller ved tekniske 
foranstaltninger sikres, at mindreårige i udsendelsesområdet normalt ikke ser eller 
hører udsendelserne. " 
Det afgørende kriterium er således, i hvor høj grad udsendelserne kan skade mindreårige. 
Evalueringen heraf er i første omgang overladt til medlemsstaternes skøn. Udtrykkene 
"pornografi" og "umotiveret vold" er i denne sammenhæng blot eksempler på de former 
for indhold, der må antages at kunne skade mindreåriges udvikling i alvorlig grad, og der 
findes ingen fælles definitioner heraf. 
Direktivet indeholder også bestemmelser (artikel 2, stk. 2) om, at medlemsstaterne 
midlertidigt kan suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser, hvis følgende forholdt 
foreligger: 
a) en fjernsynsudsendelse fra en anden medlemsstat er en åbenlys, væsentlig og 
alvorlig overtrædelse af artikel 22 
b) tv-radiospredningsorganet har i løbet af de foregående tolv måneder allerede 
overtrådt samme bestemmelse mindst to gange. 
I så fald søger man gennem en specifik procedure at nå frem til en mindelig ordning, 
inden det under Kommissionens kontrol - under hensyn til en vurdering af de trufne 
foranstaltningers forenelighed med fællesskabsretten (proportionalitet mv.) - tillades at 
suspendere retransmissionen. 
Denne procedure er kun blevet anvendt to gange på initiativ af Det Forenede Kongerige 
over for krypterede tjenester, der via satellit udsendte hårde pornografiske programmer. 
I det seneste tilfælde ("XXXTV") i november 1995 udtalte Kommissionen i en formel 
meddelelse17, at de suspensionsforanstaltninger, som Det Forenede Kongerige havde 
truffet i denne forbindelse (bl.a. strafferetligt forbud mod salg af dekodere og dekoderkort 
og mod reklame for den pågældende tjeneste) var forenelige med fællesskabsretten. 
2. Beskyttelse af den menneskelige værdighed 
Direktivet (artikel 2, stk. 2) indeholder et generelt forbud mod tilskyndelse til had: 
"Medlemsstaterne skal desuden sørge for, at udsendelserne ikke på nogen måde 
tilskynder til had på grund af race, køn, religion eller nationalitet." 
Procecuren i artikel 2, stk. 2, som anvendes ved overtrædelse af denne bestemmelse, er 
aldrig blevet benyttet på dette grundlag. 
Dok. C(95)2678 endelig udgave af 3. november 1995. 
48 
3. Ænflrjqg ftf direktiv^ 
Dette system med relativ harmonisering af medlemsstaternes lovgivning samt en 
klagemulighed for modtagelseslandet har således stort set fungeret godt under de 
nuværende forhold. Med hensyn til beskyttelse af mindreårige medfører den fælles 
holdning, som Rådet vedtog den 11. juni 1996, ikke nogen væsentlige ændringer af 
artikel 22 og 2, stk. 2. Bestemmelsen gøres dog klarere på visse punkter og styrkes på 
andre punkter, i 
Artikel 22 er blevet delt i to separate stykker for at klargøre forskellen mellem reglerne, 
alt efter om programmerne i alvorlig grad kan skade mindreåriges fysiske, mentale eller 
moralske udvikling eller blot kan skade denne udvikling. Der er indføjet et stk. 3, som 
lyder: 
"Når sådanne programmer udsendes i ukodet form, skal medlemsstaterne sikre, 
at der forud for dem gives en akustisk advarsel, eller at de gennem hele deres 
varighed er markeret med et visuelt symbol " 
Desuden pålægger en ny artikel Kommissionen to forpligtelser: 
den skal i sin periodiske beretning om gennemførelsen af direktivet lægge særlig 
vægt på overholdelsen af bestemmelserne om beskyttelse af mindreårige og den 
menneskelige værdighed 
den skal i samarbejde med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne 
gennemføre "en undersøgelse af fordele og ulemper ved yderligere foranstaltninger 
rhed henblik på at lette den kontrol, der udøves af forældremyndighedens 
indehavere med hensyn til, hvilke programmer mindreårige må se". 
Endelig er proceduren i artikel 2, stk. 2, blevet ændret lidt, så den bl.a. omfatter en 
formel afgørelse fra Kommissionens side om, hvorvidt de suspensionsforanstaltninger, der 
er truffet på nationalt plan vedrørende tjenester, der har overtrådt reglerne om beskyttelse 
af mindreårige og den menneskelige værdighed, er forenelige med fællesskabsretten. 
Da Europa-Parlamentet er særlig opmærksom på disse spørgsmål om beskyttelse af 
mindreårige og den menneskelige værdighed, vil andenbehandlingen på grundlag af det 
ændrede forslag formodentlig medføre, at der fremsættes ændringsforslag til direktivet. 
49 
BILAG IV 
TEKNISKE BESKYTTELSESORDNINGER OG ANDRE IKKE-
LOVBESTEMTE FORANSTALTNINGER 
1. Anordninger til forældrekontrol med tv 
På dette område er Canada et foregangsland. Canadas Radio-television and Telecom­
munications Commission (CRTC) har således i 90'erne fastlagt en strategi for begræns­
ning af volden i tv. Strategien har lige fra starten været baseret på 5 grundlæggende prin­
cipper, nemlig: 
- samarbejde ud fra princippet om, at vbld i fjernsynet er en kilde til psykiske pro­
blemer hos børn 
- beskyttelse af børn og ingen censur for voksne 
- koncentration af indsatsen om umotiveret vold og idealisering af vold, uden at 
der fokuseres på pornografi eller moralske betragtninger 
- mobilisering af alle berørte parter, herunder tv-selskaber, annoncører, producenter, 
forældre, lærere og psykologer 
- fastlæggelse af både kortsigtede og langsigtede målsætninger. 
Mere konkret bygger strategien på en række indbyrdes supplerende foranstaltninger: 
- adfærdskodekser udviklet i samarbejde med industrien 
- klassifikation af udsendelserne 
- en antivold-chip eller V-chip1 og 
- et program for oplysning og bevidstgørelse om og opdragelse i at bruge medi­
erne. 
De canadiske myndigheder skønner, at disse foranstaltninger i den samlede strategi ind­
byrdes skal vægtes således, at de tre første foranstaltninger kun udgør 20% (antivold-
chippen 10%), da det på lang sigt er vigtigere at opnå en holdningsændring gennem op­
lysning, bevidstgørelse og opdragelse (80%). 
Antivold-chippener en teknisk anordning, som er udviklet af professor Tim Collins fra Simon Fraser Universitetet i Vancouver. 
Denne mikrochip, som kan indbygges i et fjernsynsapparat, en kabelvælger eller en dekoder, aflæser udsendelsernes 
klassifikationskode. Ejeren kan programmere chippen til at blokere for de udsendelser, der overstiger det klassifikationsniveau, 
han finder acceptabelt for sin familie. Hvis ejeren har forprogrammeret apparatet til et V3-voldsniveau, vil udsendelser med 
en V4- eller V5-klassifikationikke blive vist på skærmen. Udsendelserne kan også klassificeres med henblik på andre problemer 
end vold (f.eks. nøgenhed, porno, sprog m.v.). 
Det skal bemærkes, at udtrykkene "antivold-chip" og "V-chip" direkte henviser til det leverandørspecifikke canadiske system. 
For at opnå en bredere referenceramme har vi valgt at tale om forældrekontrol systemer eller -anordninger. 
50 

- De mange og meget forskellige programmer, der skal klassificeres, giver anledning 
til en lang række spørgsmål om vurderingen af, hvilken effekt visse former for ind­
hold har alt efter deres sammenhæng (f.eks. billeder af vold i tv-ayisen), og om mu­
ligheden for at klassificere visse programmer (en debat, der sendes direkte, kan 
komme til at indeholde uforudsete ytringer og adfærd). 
Såfremt man indfører en anordning til forældrekontrol som en obligatorisk bestanddel 
af tv-apparater, vil der - afhængigt af, hvor hurtigt bestanden af apparater fornys -
blive en lang overgangsperiode. I øvrigt ender de gamle tv-apparater ofte deres dage 
i børneværelset. Endvidere ville man ved at vælge en bestemt anordning standse den 
teknologiske udvikling på dette område og dermed berøve forbrugerne eventuelle 
andre løsninger, der måske på bedre vis ville opfylde deres behov. 
Endelig ville iværksættelsen af et sådant system skabe en relativ økonomisk usikker­
hed. Faktisk ville der på grund af problemerne med at analysere forældrenes faktiske 
brug af systemet til dels blive sat spørgsmålstegn ved den seermåling, som de 
reklamefinansierede tv-selskaber i stor udstrækning baserer deres økonomi på. 
De nævnte vanskeligheder er bestemt ikke uovervindelige, eftersom Canada og USA har 
besluttet at tage dem op. Man må derimod konstatere, at man i de medlemsstater, der har 
drøftet spørgsmålet, har afvist at gøre en forældrekontrolanordning obligatorisk på be­
kostning af andre mulige tiltag2. Den debat, Europa-Parlamentet har indledt på EU-niveau, 
er endnu ikke afsluttet. 
Udviklingen af forældrekontrolanordninger er af særlig betydning for de elektronikfabri­
kanter, der producerer for den brede offentlighed, og specielt EACEM3 har taget meget 
klart stilling til problemet. Sammenslutningen erkender, at det er en god idé at udvikle 
systemer, der giver forældrene mulighed for bedre at kontrollere, hvad deres mindreårige 
børn kan se, og støtter derfor alle tiltag til at klassificere indhold, herunder obligatoriske 
systemer. Til gengæld understreger sammenslutningen, at obligatorisk anvendelse af en 
bestemt teknisk anordning vil bremse udviklingen, især fordi én bestemt teknologisk 
løsning umuligt kan være optimal i forhold til alle de eksisterende og fremtidige systemer 
til behandling og fremvisning af indhold, og fordi man kan forestille sig mange for­
skellige løsningsmodeller, afhængig af hvordan forældrene ønsker at anvende de oplys­
ninger, en indholdsklassifikation giver. 
2. Anordninger til forældrekontrol med online-tjenester 
Selvom de leverandørspecifikke online-tjenester og nogle af indholdsleverandørerne altid 
har været bevidste om, at det er nødvendigt at beskytte mindreårige mod visse typer ind­
hold, har truslen om at lovregulere området i USA og den faktiske vedtagelse af en lov 
herom ændret forholdene radikalt. 
I Frankrig har CSA (medietilsynsrådet) klart opfordret tv-selskabeme (private som offentlige) til at udvikle en fælles 
klassifikation og mærkning af programmer, der er uegnede for mindreårige, samt en adfærdskodeks for nyhedsudsendelser. 
Den Europæiske Sammenslutning af Forbrugerelektronikfabrikanter 
52 
Med "Telecommunication Aet", som præsident Clinton undertegnede den 8. februar 1996, 
er der indført en række regler for indholdet på de elektroniske net4.1 hovedtræk er det 
hermed blevet forbudt bevidst (knowingly) at levere indhold, der er anstødeligt eller 
direkte chokerende for mindreårige, via elektroniske netværk. 
Industrien har reageret på to måder: 
Dels har forlæggere, indholdsleverandører, netudbydere og borgerrettighedsorganisa-
tioner sammen angrebet lovgivningen med den begrundelse, at den krænker First 
Amendment (ytringsfriheden), og opnået at få loven sat ud af kraft ved forbunds-
appelretten i Philadelphia. 
Dels har man, straks da lovforslaget blev forelagt, indført en lang række anordninger 
til at føre kontrol med indholdet. 
Når loven blev sat ud af kraft, skyldes det hovedsageligt det forhold, at den, fordi der 
ikke er nogen rimelig metode til at forhindre, at mindreårige får adgang til anstødeligt 
indhold, tvinger indholdsleverandørerne til at censurere alt indhold af denne type, som 
voksne imidlertid har en grundlovsfæstet adgangsret til5. 
Der er udviklet anordninger til indholdskontrol på forskellige niveauer. 
Indholdsleverandørerne kan: 
anvende en forside (warning page) til at gøre brugeren opmærksom på, at den site 
eller det indhold, han ønsker adgang til, kan være problematisk. Der er her mere tale 
om oplysning end om beskyttelse, og der kan være fare for, at det snarere kommer 
til at virke tillokkende end afskrækkende, særligt på mindreårige. 
kontrollere brugerens alder, inden der gives adgang til indholdet: her præciserer ind­
holdsleverandøren på en forside, hvilke betingelser man skal opfylde for at få adgang 
til indholdet. Til en lang række kommercielle sites kræves der forskellige former for 
sikkerhed for at få adgang, f.eks. en skriftlig ansøgning om at få adgang (via e-mail 
eller posten) eller kreditkortbetaling. I øvrigt er der virksomheder, der forsøger at 
centralisere denne proces* hovedsagelig til fordel for ikke-kommercielle sites: mod 
betaling af en beskeden sum med kreditkort får brugeren udleveret en personlig 
identifikationskode, som giver ham adgang til en række sites. 
Sammen med bestemmelserne om V-chippen, er disse regler nu bedre kendt under betegnelsen "Communications Decency Act" 
"A wealth of persuasive evidence... proved that it is either technologically impossible or economically prohibitive for many 
of the plaintiffs to comply with the CDA without seriously impeding their posting of on line material which adults have a 
constitutional right to access." 
53 
gruppering af forskelligt indhold på nogle bestemte servere ("cache-based 
systems"): her skaber en operatør et lukket net, der kun giver adgang til udvalgte 
dele af det indhold, der er tilgængeligt på Internettet. Dette således godkendte ind­
hold kan være klassificeret, og adgangsmulighederne kan individualiseres ved hjælp 
af personlige identifikationskoder. Udvalget er således begrænset til kun at omfatte, 
hvad der er blevet godkendt. Til gengæld giver denne type systemer en stor grad af 
sikkerhed, og de er udviklet specielt til Internet-adgang via kabel og til brug for 
skolerne. 
Udbyderne, der aldrig (eller kun sjældent) selv leverer indhold, har tendens til ikke at 
ville indføre systematiske mdholdskontrolsystemer, men de kan overtales til at bidrage 
til at bekæmpe det ulovlige indhold ved at blokere for bestemte sites ("blacklisting"). 
Bortset fra de vanskeligheder, der er med hele tiden at ajourføre listerne, og risikoen for 
samtidigt at komme til at blokere for lovligt indhold, er det indlysende, at det ikke er på 
denne måde, man løser problemet med at beskytte de mindreårige (det ville nemlig 
kræve, at der systematisk blokeres for indhold, som skal være tilgængeligt for voksne). 
Til gengæld kan visse udbydere tilbyde begrænset adgang (f.eks. for mindreårige) ved 
at benytte forskellige metoder til filtrering, blokering og præselektion af sites. Her er der 
tale om en ekstra tjenesteydelse, der kræver særlig investering, og som er forskellig fra 
blot at give adgang til nettet. 
Brugerne kan i øjeblikket vælge imellem en lang række forældrekontrolsystemer: 
54 
Sammenligning af forskellige software-pakker 
Pris 
Mulighed for 
at blokere 
bestemte 
hjemmesider 
Opdaterings-
hyppighed for 
blacklistningen 
Opdaterings-
omkostninger 
Mærknings­
systemer** 
Opdaterings-
omkostninger 
Filtrerings-
muligheder 
Mulighed for 
at redigere 
liste/filter 
Registrering 
afsete 
programmer Cyber Patrol* 
$49.95 
ja 
/ x pr. uge 
$39.90 om å-
ret (første 6 
måneder 
gratis) 
PICS, 
SafeSurf, 
RSACi 
ja 
nej CYBERSitter 
$39.95 
ja 
/ x dagligt 
gratis 
VCR, PICS, 
SafeSurf, 
RSACi 
nøgleord eller 
filtype 
ja 
ja Internet 
Filter* 
$40,00 
ja 
nej 
nøgleord 
ja 
ja Net Nanny 
$39.95 
ja 
2 x pr. måned 
gratis 
PICS, SafeSurf 
nøgleord eller 
filtype 
ja 
ja NetShepherd 
gratis 
ja 
Net Shepherd 
Global Ratings 
Bureau, PICS 
$5.95 per 
annum for 
NSGRB 
PICS-baseret Parental 
Guidance 
-
ja 
McKinley 
Group 
ja 
ja SNAG 
n.a. 
ja 
nøgleord 
(ingen 
automatisk 
blokering) 
ja , 
ja Surfwatch 
$49.95 
ja 
1 x pr. måned 
$5.95 om 
måneden 
PICS, RSACi 
nøgleord 
nej 
nej 
* - mere begrænsede, men gratis softwareversioner kan fås. 
Kilde: Hydra 
55 
3. Opdragelse i brug af medierne, oplysning og bevidstgøreise 
For at kunne beskytte mindreårige og den menneskelige værdighed i de nye tjenester må 
man gøre brug af stort set alle mulige medieopdragelsesmuligheder. 
Brugen af de nye redskaber, herunder edb, i skolerne skal fremmes i endnu højere grad 
end hidtil. At lære at bruge medierne i praksis er her af afgørende betydning. Men det 
er ligeledes vigtigt at informere forældrene, for hvad skal de bruge en forældrekontrolan-
ordning til, hvis de er nødt til at bede deres børn installere eller programmere den. Ved 
at opdrage de unge til at bruge billeder kan man udvikle deres kritiske sans og få dem 
til at stille helt anderledes krav om kvalitet og variation til det audiovisuelle indhold. I 
øvrigt vil en sådan medieopdragelse få en langsigtet virkning, da den vil sætte kommende 
forældregenerationer i stand til bedre at leve op til deres ansvar som opdragere. 
Bevidstgørelse og oplysning om forskellige former for skadelig påvirkning, børn kan 
udsættes for, forekommer at være et vigtigt led i den stadig stigende ansvarliggørelse af 
forældrene. 
I alle medlemsstaterne dukker disse spørgsmål op gang på gang, og de gøres til genstand 
for spredte forskningstiltag og pædagogiske forsøg, navnlig på lokalt plan. Bevidstgørel­
sen af voksne og inddragelsen af dem i medieopdragelsen er endnu ikke rigtigt udviklet, 
men en række eksempler kan dog give en idé om mulighederne: 
I Nederlandene har "Kinderkast", der er en ikke-statslig organisation, til 
hovedopgave at gøre opmærksom på forskellige aspekter ved forholdet 
mellem børn og fjernsyn. Organisationen benytter mange forskellige midler 
i sit arbejde, herunder et informationsblad, undervisningsmateriale til børn, 
forældre og undervisere, forskning i børns fjernsynsvaner, overvågning af tv-
programmerne etc. 
I Spanien har socialministeriet udgivet en brochure6, som skal bevidstgøre om 
fjernsynets plads i familien og om, hvordan familien bruger det og de nye tje­
nester. 
I Det Forenede Kongerige er "National Council for Educational Technology" 
ved at udvikle forskellige tiltag, der skal hjælpe lærere og elever med at få 
gavn af de nye teknologier. Rådet har bl.a. udgivet en række tekster om de 
nye kommunikationsnet, herunder en brochure til skolerne om problemet med 
pornografi på Internettet og med forslag til, hvad skolerne kan gøre i den for­
bindelse. 
I USA har "National Center for Missing and Exploited Children" og "Inter­
active Services Association" i fællesskab udgivet et skrift med titlen "Børns 
sikkerhed på informationsmotorvejene", som skal hjælpe forældrene med at 
danne sig et billede af online-tjenesterne, Internettet og BBS (Bulletin Board 
Services). 
"Que miras, Que haces. La familia, las nifïas y los nonos ante la television y las nuevas pantallas" 
56 
Selv om der på EU-plan har været afholdt nogle enkelte store møder om medieopdragel­
sens forskellige aspekter, er udvekslingen af informationer og god praksis samt oprettel­
sen af europæiske eller verdensomspændende net endnu på udviklingsstadiet. 
4. Fremme af kvalitetsindhold beregnet for mindreårige 
I nogle medlemsstater har analyser af forholdet mellem medier og børn ført til en beslut­
ning om at forbedre udbuddet af programmer til mindreårige. Under hensyntagen til de 
konkrete vanskeligheder med at producere og distribuere sådanne programmer (Hvordan 
tilpasser man programmerne til forskellige aldersklasser? Hvordan finansierer man pro­
grammer beregnet for et publikum, der ikke er selvstændige forbrugere med mulighed for 
at købe? Hvordan finder man afsætningsmuligheder for nicheprogrammer?) har de offent­
lige myndigheder og/eller operatørerne selv udviklet en politik til fremme af salget af 
kvalitetsprogrammer. 
Denne politik vedrører primært biograf- og fjernsynsmediet. På online-tjeneste- og 
Internet-området står alt endnu åbent, når det gælder om at fremme udviklingen af kvali-
tets-sites for mindreårige. Klassificering og mærkning af indhold beregnet for mindreårige 
(herunder ved hjælp af "white lists") er første skridt i denne retning. Andre måder at 
fremme kvalitetsindhold på, f.eks. tiltag som dem, der anvendes i forbindelse med andre 
medier, kan også vise sig at være relevante. 
5. Fremme af forældrekontrolsvstemer og mærkning af indhold 
Udviklingen af filtreringssystemer på grundlag af mærket indhold opfylder fuldt ud de 
krav, man kan stille som ansvarlige og opdragelsesbevidste forældre: det handler om at 
råde over så mange informationer som muligt om det indhold, der er tilgængeligt, for der­
efter ved hjælp af kontrolanordninger at kunne foretage en automatisk udvælgelse af, 
hvad man ønsker adgang til på baggrund af de krav, familien stiller (børnenes alder, føl­
somhed og forældrenes pædagogiske principper). Sådanne systemer er nødvendige inden 
for de decentraliserede tjenester og kan vise sig at være et nyttigt supplement til andre 
foranstaltninger i forbindelse med de centraliserede tjenester. 
Iværksættelsen af sådanne systemer forudsætter, at følgende faser er på plads: 
- levering af oplysninger om indholdet (klassificering/mærkning) 
- sammenkædning af oplysningerne med indholdet (kodning) 
- overførsel af oplysningerne til det sted, hvor indholdet modtages (trans­
mission) 
- aflæsning af oplysningerne ved hjælp af en kontrolanordning (afkodning) 
- levering af kontrolanordninger til brugerne. 
Klassificeringen/mærkningen af indholdet forekommer, uanset hvilke medier eller net der 
benyttes til at distribuere det, umiddelbart at være af stor vigtighed. Foretages den ikke, 
bliver det uinteressant at udvikle løsninger til de andre faser i processen. Det kan for at 
sikre, at de forskellige mærkningsmetoder er kompatible, vise sig at være hensigtsmæssigt 
at fastlægge nogle fælles kriterier, f.eks. med udgangspunkt i en klassificering efter 
aldersgruppe eller efter problemtype (nøgenhed, seksualitet, vold, sprog etc.). 
57 
De tre følgende faser (kodning, transmission og afkodning) er neutrale i forhold til evalu­
eringen af indholdet. Til gengæld rejser de spørgsmålet om, hvordan man sikrer kompati­
biliteten mellem forskellige mærkningsformer og en lang række forskellige kontrolanord­
ninger (hardware eller software), som skal kunne benytte dem. Det er vigtigt, at der på 
dette område udvikles en så bred kompatibilitet som overhovedet muligt på grundlag af 
åbne, ikke-leverandørspecifikke standarder. 
Leveringen af kontrolanordninger giver anledning til overvejelser på to punkter, dels de 
relevante industriers produktudvikling og produktion, dels markedsføringen og leveringen 
til forbrugerne. 
Ved helt spontant at udvikle mange forskellige forældrekontrolsystemer til Internettet og 
andre typer af tjenester har de relevante industrier vist, at de er i stand til meget hurtigt 
at udvikle anordninger, der både opfylder brugernes behov og de krav, de tilgængelige 
tjenester generelt stiller. De ovenfor anførte standardiseringsbestræbelser og måder at 
fremme indholdsmærkningen på vil forstærke denne tendens yderligere og få prisen på 
produkterne til at falde. Til gengæld ville en intervention med det formål at definere eller 
foreskrive en bestemt anordning risikere kunstigt at fastfryse den lovende udvikling. 
Markedsføringen eller leveringen af forældrekontrolanordninger til brugerne giver an­
ledning til nogle mere komplekse spørgsmål. Når der er tale om tjenester, hvor forældre-
kontrolanordningen udgør den eneste effektive form for beskyttelse af mindreårige, bør 
brugerne systematisk forsynes med (eller få tilbudt) en sådan anordning, uden at man der­
ved påvirker konkurrencen mellem de forskellige anordningstyper, der jo i sig selv udgør 
en garanti for, at systemerne videreudvikles. 
58 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 483 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 06 15 16 
Katalognummer : CB-CO-96-515-DA-C 
ISBN 92-78-10177-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
51