Forslag til Rådets forordning (EF) om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (96/C 104/11) (Tekst af betydning for EØS) KOM(95) 724 endelig udg. - 95/0359(SYN) (Forelagt af Kommissionen den 15. februar 1996)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

i henhold til fremgangsmåden i artikel 189 C,

i samarbejde med Europa-Parlamentet,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

Reglerne om erstatningsansvar i tilfælde af ulykker omhandles i konventionen om udførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, underskrevet i Warszawa den 12. oktober 1992, og i den ændring af den, som blev foretaget i Haag den 28. september 1955; Warszawa-konventionen anvendes over hele verden til gavn for både passagerer og luftfartsselskaber og må bevares;

reglerne for erstatningsansvar, hvis en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, indgår i transportbetingelserne i transportaftalen mellem luftfartsselskabet og passageren;

Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 (1), (EØF) nr. 2408/92 (2) og (EØF) nr. 2409/92 (3), ændret ved traktaten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, har skabt et indre luftfartsmarked, hvor reglerne for erstatningsansvar bør harmoniseres;

Warszawa-konventionens erstatningsgrænser er for lave i forhold til de nuværende økonomiske og sociale standarder; medlemsstaterne har derfor hver for sig hævet erstatningsgrænsen og således skabt forskellige transportbetingelser i Fællesskabet;

desuden gælder Warszawa-konventionen kun for international transport; i det indre luftfartsmarked er forskellen på indenrigs- og udenrigsflyvning imidlertid blevet ophævet; det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i forbindelse med indenrigs- og udenrigsflyvning har samme karakter og omfang;

de nuværende lave erstatningsgrænser fører ofte til langvarige retssager, som skader luftfartens omdømme;

Fællesskabets indsats på luftfartsområdet bør også tilstræbe større beskyttelse af brugernes interesser;

foranstaltninger, der skaber ensartede transportbetingelser, når det gælder luftfartsselskabernes erstatningsansvar, og sikrer luftfartens brugere et højt og effektivt beskyttelsesniveau, kan ifølge nærhedsprincippet bedst træffes på Fællesskabsplan;

det vil være hensigtsmæssigt at ophæve alle erstatningsgrænser i forbindelse med passagerers død eller legemlige eller helbredsmæssige tilskadekomst;

for at undgå, at der ikke er dækning for ofrene for ulykker, der ikke har kunnet afværges, bør luftfartsselskaberne ikke kunne forsvare sig mod et erstatningskrav, der skyldes en passagers død eller legemlige eller helbredsmæssige tilskadekomst som omhandlet i konventionens artikel 17, ved at henvise til konventionens artikel 20, stk. 1, hvis kravet ligger inden for en beløbsramme på 100 000 ECU;

passagerer henholdsvis disses nærmeste bør hurtigst muligt have udbetalt et forskudsbeløb til dækning af deres umiddelbare behov;

der bør for erstatningsberettigede herske fuld juridisk klarhed omkring ulykkestilfælde; de skal på forhånd underrettes om gældende regler; langvarige retssager eller andre tvister må undgås; den erstatningsberettigede bør desuden have mulighed for at anlægge sag ved retten i den medlemsstat, hvor han har hjemsted eller fast bopæl;

for at undgå konkurrenceforvridning bør luftfartsselskaber fra tredjelande give passagererne tilstrækkelige oplysninger om deres transportbetingelser;

en forbedring af situationen i forbindelse med bagage og fragt behandles for tiden af ICAO og har ikke samme uopsættelige karakter som passagersituationen;

de værdier, der udtrykkes i denne forordning, må kunne forøges i takt med den økonomiske udvikling; Kommissionen bør derfor have myndighed til at træffe beslutning om sådanne forøgelser efter at have rådspurgt et rådgivende udvalg -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I denne forordning fastsættes Fællesskabets luftfartsselskabers forpligtelser i forbindelse med erstatning til passagerer i tilfælde af ulykke.

Artikel 2

1. I denne forordning forstås ved:

a) »luftfartsselskab«: en lufttransportvirksomhed med gyldig koncession

b) »Fællesskabets luftfartsselskaber«: lufttransportvirksomheder som omhandlet i forordning (EØF) nr. 2407/92

c) »erstatningsberettigede«: ofrene og/eller de personer, der efter gældende ret træder i ofrenes sted i henhold til en retsforskrift, en retsafgørelse eller en særlig kontrakt

d) »forskudsbeløb«: et beløb, der udbetales den erstatningsberettigede for at dække dennes umiddelbare behov, uden at dette hindrer den hurtigst mulige afgørelse om fuld erstatning

e) »ECU«: den regningsenhed, som vedtages ved opstilling af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget i henhold til traktatens artikel 207 og 209

f) »Warszawa-konventionen«: konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, underskrevet i Warszawa den 12. oktober 1929, foruden alle internationale instrumenter, som bygger på den og er knyttet til den.

2. Begreb i denne forordning, som ikke er defineret i stk. 1, er de samme som i Warszawa-konventionen.

Artikel 3

1. Fællesskabets luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af en passagers død eller legemlige eller helbredsmæssige tilskadekomst er ikke underkastet lov- eller kontraktbestemte grænser.

2. Fællesskabets luftfartsselskaber kan ikke afvise eller begrænse deres erstatningsansvar for beløb på indtil 100 000 ECU ved at bevise, at de selv og deres ansatte har taget alle nødvendige forholdsregler for at undgå skaden, eller at dette ikke har været muligt for dem.

Artikel 4

1. Luftfartsselskabet skal ufortøvet og senest ti dage efter den begivenhed, hvor skaden blev forvoldt, udbetale den erstatningsberettigede et forskudsbeløb på indtil 50 000 ECU, afhængigt af den lidte skade, og mindst 50 000 ECU i tilfælde af død, eller stille et sådant beløb til den erstatningsberettigedes rådighed.

2. Forskudsbeløbet kan fraregnes et eventuelt senere erstatningsbeløb fra luftfartsselskabet, men kan under ingen omstændigheder tilbagebetales.

Artikel 5

1. Bestemmelserne i artikel 3 og 4 skal indgå i Fællesskabets luftfartsselskabers transportbetingelser.

2. Fællesskabets luftfartsselskabers agenturer, rejsebureauer og check-in diske skal efter anmodning give passagererne fyldestgørende oplysninger om bestemmelserne i artikel 3 og 4, og et sammendrag af disse bestemmelser skal forefindes på billetten.

3. Luftfartsselskaber, som ikke er hjemmehørende i Fællesskabet og derfor ikke underkastet bestemmelserne i artikel 3 og 4, skal klart og utvetydigt oplyse passagererne om det ved billetkøb, som foretages i agenturer eller rejsebureauer eller ved check-in diske på medlemsstaternes territorium. Luftfartsselskaberne udleverer efter anmodning en formular med en redegørelse for deres betingelser til passagererne. At erstatningsgrænsen er angivet på billetten er ikke tilstrækkelig oplysning.

Artikel 6

Hvert år sender medlemsstaternes myndigheder en liste over de luftfartsselskaber fra tredjelande, som ikke er underkastet denne forordnings bestemmelser, til luftfartsbrugernes organisationer og til Kommissionen, som stiller listen til rådighed for de øvrige medlemsstater.

Artikel 7

I forbindelse med ulykker, hvori luftfartsselskaber fra Fællesskabet er involveret, kan de erstatningsberettigede foruden at benytte den mulighed, Warszawa-konventionens artikel 28 giver dem, anlægge erstatningssøgsmål ved retten i den medlemsstat, hvori passageren har hjemsted eller fast bopæl.

Artikel 8

Kommissionen kan efter at have rådspurgt det rådgivende udvalg, som nedsættes i henhold til artikel 9, beslutte at forhøje de værdier, der angives i artikel 3 og 4, hvis den økonomiske udvikling gør en sådan beslutning nødvendig. Beslutningen offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 9

1. Kommissionen bistås af et udvalg af rådgivende karakter, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand.

Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter, i givet fald ved afstemning.

Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.

Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.

2. Kommissionen kan desuden rådspørge udvalget om et hvilket som helst andet spørgsmål, der angår forordningens anvendelse.

Artikel 10

Denne forordning træder i kraft seks måneder efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

(1) EFT nr. L 240 af 28. 8. 1992, s. 1.

(2) EFT nr. L 240 af 28. 8. 1992, s. 8.

(3) EFT nr. L 240 af 28. 8. 1992, s. 15.