Økonomisk reform: Rapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder

(Forelagt af Kommissionen)

INDHOLD

I.INDLEDNING

II.VURDERING AF DEN GENERELLE MARKEDSEFFEKTIVITET

A. Markedseffektivitet: Integration er stadig en væsentlig faktor til forbedring af markedseffektiviteten

1. Økonomisk integration: kapitalmarkederne halter stadig efter produktmarkederne

- Produktmarkeder: handel og direkte investeringer i udlandet

- Kapitalmarkeder

2. Det er nødvendigt at fremme innovation og kreativitet for at forbedre den økonomiske effektivitet og konkurrenceevne

B. Markedseffektivitet: integrationens indvirkning på den sociale samhørighed og forbrugerne

1. Den øgede integration har været gunstig for den økonomiske og sociale samhørighed

2. Integrationens indvirkning på detailpriserne: der er stadig muligheder for forbedringer

III.OBSERVERING AF HORISONTALE SPØRGSMÅL

A. Forbedring af erhvervsklimaet

1. Iværksætterinitiativer og forenkling af lovgivningen

2. Resterende tekniske handelshindringer

B. Forbedring af markedernes virkemåde

1. Statsstøtte

2. Kontrakter med det offentlige

3. Beskatning

IV. FREMME AF EN ØKONOMISK REFORM I DET INDRE MARKED FOR TJENESTEYDELSER

A. Åbning og integration af markeder for tjenesteydelser

1. Offentlig forsyningsvirksomhed

2. Finansielle tjenesteydelser

B. Forbedring af reglerne for tjenesteydelser

1. E-handel

2. Handelserhvervene

V.KONKLUSIONER

Resumé

Dette er Kommissionens anden rapport om produkt- og kapitalmarkederne i overensstemmelse med det mandat, den fik fra Det Europæiske Råd i Cardiff. Det Europæiske Råd opfordrede medlemsstaterne og Kommissionen til at udarbejde årsrapporter om spørgsmål inden for deres respektive områder angående reform af lovgivningen om produkt- og kapitalmarkeder. Denne proces giver nye impulser til de økonomiske reformer, idet den danner grundlag for udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og Kommissionens forslag til ajourføring af de målrettede aktioner, der indgår i strategien for det indre marked. Det Europæiske Råd i Köln og Helsinki har for nylig fremhævet den økonomiske reforms betydning som fundamentet i vor beskæftigelsesstrategi og makroøkonomiske stabilitetspolitik.

Rapporten fremlægges på et vigtigt tidspunkt for EU's økonomi. Til trods for en generelt set gunstig økonomisk udvikling møder EU mange udfordringer på sin vej mod en forbedret konkurrenceevne. Fleksible, integrerede, åbne markeder er en forudsætning for bæredygtig økonomisk vækst og varig jobskabelse. Det igangværende økonomiske opsving giver gode muligheder for at gennemføre de nødvendige reformer for at udvikle dynamiske, effektive markeder, som fremmer innovationen og iværksætterånden. Reformer skal gennemføres på en måde, som tager højde for de enkelte medlemsstaters specifikke forhold.

Rapporten bidrager til den økonomiske reform på to måder:

For det første observeres og vurderes produkt- og kapitalmarkedernes virkemåde for at afdække mangler i EU-lovgivningen.

Der foretages en analyse af de seneste udviklingstendenser inden for handel, investeringer og kapitalmarkedsintegration.

- Handel er fortsat dynamoen i markedsintegrationen.

- Grænseoverskridende direkte investeringer og fusioner og overtagelser er stadig de stærkeste retningsgivere for strukturændringer i det indre marked, som forholdene er i dag. I perioden mellem 1997 og 1998 alene blev værdien af udenlandske investeringer i EU fordoblet. Værdien af de grænseoverskridende fusioner og overtagelser mellem EU-virksomheder nåede nye højder i 1998, og tendensen ser ikke ud til at flove af.

- Kapitalmarkedsintegrationen tager fart, selv om integrationen på værdipapirmarkederne langtfra er afsluttet. Elimineringen af valutakursrisikoen har ansporet institutionelle investorer til at diversificere deres investeringer, således at de nu i stigende omfang investerer i værdipapirer udstedt af selskaber i andre medlemsstater. Udstederne af værdipapirer søger at udnytte mulighederne for at skaffe kapital inden for hele EU. Investorernes risikoadfærd er ved at ændre sig, og tendensen i den gennemsnitlige kreditvurdering i EU falder drastisk. Nye finansielle produkter og markeder dukker op i EU - for eksempel er det samlede antal emissioner af internationale euro-obligationer nu næsten identisk med antallet af emissioner i US dollar. Hele denne udvikling er med til at berede vejen for likvide og moderne værdipapirmarkeder, som virksomhederne i EU kan nyde godt af. I rapporten fokuseres der imidlertid på en række lovgivningsmæssige, administrative og strukturbetingede hindringer, som fortsat opsplitter EU's værdipapirmarkeder.

Et andet konkret tegn på markedsintegrationen er detailpriskonvergensen, som fortsætter, omend langsommere end i begyndelsen af 1990'erne. Prisspredningen for det private konsum mellem EU15-landene er faldet fra 22,3% i 1990 til skønsmæssigt anslået 14,7% i 1998. Tilnærmelsen af priserne sker ikke nødvendigvis i retning mod et lavere niveau. Fjernelse af hindringerne for markedsadgang er derfor en nødvendig, men ikke tilstrækkelig forudsætning for at omsætte integrationen til øget markedseffektivitet. Fri konkurrence skal sikres gennem håndhævelse af strenge antitrustregler.

Rapporten gør også rede for den måde, hvorpå integrationen har hjulpet de fattigste regioner i Fællesskabet med at hale ind på resten af EU. Udviklingen i EU's periferi har vist, at teorien om, at effektivitet og social samhørighed er to uforenelige størrelser, ikke har holdt stik.

For det andet indeholder rapporten anvisninger om, hvilke foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den økonomiske reform

Følgende foranstaltninger skal forenkle og forbedre kvaliteten af EU's lovgivning og fjerne hindringerne for effektivt fungerende markeder:

- det anbefales medlemsstaterne at reducere den generelle økonomiske og administrative byrde ved etablering af nye virksomheder og regelmæssigt revidere de eksisterende bestemmelser med henblik på forbedring af kvaliteten

- det bør overvejes at udvide anvendelsen af den nye metode vedrørende teknisk harmonisering til også at omfatte nye sektorer

- det anbefales medlemsstaterne at sikre, at statsstøtten fortsætter den generelt faldende tendens og at gøre en yderligere indsats for at undgå sektorspecifik støtte (især ad hoc-støtte)

- hurtig gennemførelse af hele handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser for at stimulere den økonomiske aktivitet og investeringerne og samtidig forbedre forbrugernes og investorernes tillid samt stabilisere det finansielle system

- inden for offentlig forsyningsvirksomhed vedtagelse og gennemførelse af EU-lovgivningen i fuldt omfang og streng håndhævelse af konkurrencereglerne

- indførelse af omfattende regler for fri bevægelighed for informationssamfundets tjenesteydelser og udformning af en integreret politik, der kombinerer lovbestemmelser og brancheregler med regler for forbrugerbeskyttelse, er nødvendig for at øge forbrugernes tillid

- fjernelse af de restriktioner, som hindrer reformer inden for handelssektoren.

Gennemførelsen af disse anbefalinger vil bidrage til en blomstrende iværksættervenlig økonomi, som kan omsætte den teknologiske udvikling til sociale og økonomiske fordele for hele Fællesskabet. EU og medlemsstaterne bør:

1. udnytte de aktuelle, gunstige økonomiske konjunkturer og forbedre konkurrenceevnen ved at indføre økonomiske reformer, som er forenelige med den økonomiske og sociale samhørighed og andre sociale målsætninger

2. skabe det bedst mulige konkurrencemiljø og lovgrundlag. De offentlige myndigheder har i denne fobindelse tre vigtige opgaver: 1) at sikre et højt konkurrenceniveau, således at de nødvendige strukturændringer reelt forbedrer konkurrenceevnen og øger forbrugernes fordele 2) efterprøve og om nødvendigt tilpasse de eksisterende regler, således at der etableres en enkel lovgivning, som samtidig er af høj kvalitet og 3) sikre alle involverede parters aktive deltagelse i drøftelser om effektive metoder til at fremme integrationen

3. iværksætte politikker vedrørende det indre marked og specifikt nationale mikroøkonomiske politikker til at fremme den økonomiske reform og konkurrenceevnen. Det indre marked kan anvendes som grundlag for afhjælpning af lovgivningsmangler, som hæmmer konkurrenceevnen og væksten i hele EU.

En bæredygtig økonomisk udvikling kan vanskeliggøre en bæredygtig jobskabelse, som er den eneste fornuftige og varige løsning på social udstødelse. Den foreliggende rapport afstikker retningslinjerne for et regelgrundlag, som vil virke fremmende for virksomhedernes jobskabelse. Den vil således indgå i Kommissionens forberedelser til Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Lissabon den 23. og 24. marts.

I Indledning

Dette er den anden årsrapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder, som Kommissionen har udarbejdet som respons på konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Cardiff i juni 1998. I overensstemmelse med mandatet fra Det Europæiske Råd er der i rapporten udarbejdet indikatorer for effektiv markedsintegration, herunder også prisspredning og gennemførelsen af foranstaltningerne vedrørende det indre marked med henblik på opfølgning af reforminitiativer i EU-regi og iværksættelse af politikker, som skal effektivisere produkt-, tjenesteydelses- og kapitalmarkederne. Kommissionens rapport vil sammen med de nationale rapporter over de områder af produkt- og kapitalmarkederne, som henhører under medlemsstaterne, danne grundlag for udarbejdelsen i de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes økonomiske politik.

I løbet af det år, der er gået efter offentliggørelsen af den første rapport, har Det Europæiske Råd ved flere lejligheder understreget, at reformer på produkt- og kapitalmarkederne og en omfattende økonomisk reform er nødvendig for at sikre makroøkonomisk stabilitet i Den Økonomiske Union. I beskæftigelsespagten, der blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Köln, påpeges det, at Cardiff-processen vedrørende økonomiske og strukturmæssige reformer er et vigtigt supplement til Luxembourg-processen vedrørende beskæftigelse og den makroøkonomiske dialog. På Det Europæiske Råd i Helsinki noterede man sig de gunstige resultater, der er opnået med retningslinjerne for beskæftigelsen, og slog fast, at en koordinering af den økonomiske politik, beskæftigelses- og strukturpolitikken var vigtig for at bekæmpe arbejdsløsheden. Det blev på Det Europæiske Råd i Helsinki bekræftet, at forbedringen af markedseffektiviteten er et fundamentalt element i den omfattende reform. I formandsskabets konklusioner understreges betydningen af en økonomisk reform, navnlig liberalisering og skattereformer, for at bevare de gunstige økonomiske perspektiver. For at garantere og fremme konkurrenceevnen, beskæftigelsen og levestandarden i en verden med fri handel og en rivende teknologisk udvikling skal medlemsstaterne og EU forstærke indsatsen for at forbedre produkt- og kapitalmarkedernes effektivitet. Hertil kommer, at ØMU kræver fleksible markeder, som kan omstille sig til økonomiske kriser, uden at det går ud over arbejdspladser og konkurrenceevne.

Den europæiske økonomis sunde fundament og de for tiden gunstige økonomiske udsigter skaber særligt favorable betingelser for en økonomisk reform, som skal løse nogle af de strukturproblemer, som hidtil har stillet hindringer i vejen for EU's konkurrenceevne og beskæftigelse. Lave inflationsrater, øgede investeringer og indkomster og bedre udsigter for beskæftigelsen gør det lettere at gennemføre en økonomisk reform. Den Europæiske Union har en enestående mulighed for at gennemføre strukturreformer, der kan omdanne EU til en hurtigtvoksende højbeskæftigelsesøkonomi, som kan hamle op med den golbale konkurrence. Med den makroøkonomiske stabilitet, som ØMU'en har fremkaldt, er det det rigtige tidspunkt til, at skabe et dynamisk erhvervsklima, hvor innovationen og kreativiteten blomstrer og iværksætterånden kan omsætte investeringer og teknologiske fremskridt til nye arbejdspladser, uden at det går ud over samfundsværdierne.

Justering og forbedring af processen

Hvis man skal udnytte hele det potentiale, der ligger i det indre marked og den fælles valuta, er det vigtigt at styrke koordineringen af de økonomiske politikker, beskæftigelses- og strukturpolitikkerne og samtidig begrænse omkostningerne hertil til et minimum. Økofin-Rådet har udarbejdet en rapport til Det Europæiske Råd i Helsinki, hvori der gøres rede for de foranstaltninger, der i øjeblikket er til rådighed. Endvidere aflægges der beretning om det første års koordinering af den økonomiske politik i ØMU'ens tredje fase, som er af stor betydning for Cardiff-processen. De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik fremhæves som centrale elementer i koordineringen af den økonomiske politik, ligesom der peges på nødvendigheden af at sikre en vis sammenhæng mellem Rådets forskellige sammensætninger. Fra et proceduremæssigt synspunkt har den mest markante ændring været nedskæringen i antallet af de rapporter, Kommissionen udarbejder. Cardiff-rapport I og II, der blev udarbejdet sidste år, vil blive afløst af denne ene årsrapport. Endvidere vil Kommissionen udarbejde analyser til brug for den gennemgang af de nationale reformplaner, der sker i Udvalget for Økonomisk Politik. På Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Lissabon vil eksisterende foranstaltninger til koordinering af den økonomiske politik blive taget op til fornyet overvejelse.

Rådets (det indre marked) vedtagelse af den nye strategi for det indre marked [KOM(1999)624] føjer en ny dimension til rapporten. Resultaterne af den overvågningproces, der gøres rede for nedenfor, og konklusionerne af vurderingen af produkt- og kapitalmarkedernes virkemåde vil være grundlaget for de kommende årlige ajourføringer af de målrettede aktioner i den nye strategi for det indre marked. Som følge heraf lægges der i rapporten særlig vægt på visse fundamentale elementer i det indre marked som f.eks. priskonvergens eller oprettelsen af et fælles marked for finansielle tjenesteydelser. Dette er helt i tråd med de nye retningslinjer i Økofin-Rådets rapport til Det Europæiske Råd i Helsinki.

Rapportens målsætninger og opbygning

Ifølge mandatet fra Det Europæiske Råd i Cardiff har denne rapport som vigtigste målsætning at fremlægge de mest markante resultater af Kommissionens observering og vurdering af produkt- og kapitalmarkedernes effektivitet i løbet af det sidste år. Dette er væsentligt for at afgrænse de mest kostbare hindringer for økonomisk reform og økonomisk effektivitet.

Rapporten indeholder konklusioner og anbefalinger angående foranstaltninger, som skønnes nødvendige for at fremme økonomisk reform eller nyttige til at fjerne hindringerne for en effektivisering af markederne. Dette gælder nye initiativer til forbedring af markedseffektiviteten eller til fremme af økonomisk reform samt allerede bebudede foranstaltninger, som efter vor observering og vurdering kræver omgående iværksættelse. Udformning af konkrete forslag til foranstaltninger ligger uden for denne rapports rammer. Retningslinjer for medlemsstaternes økonomiske politik vil blive indarbejdet i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik på basis af medlemsstaternes rapporter om økonomisk reform samt nærværende rapport. Konklusioner og anbefalinger heri vil også blive taget i betragtning ved gennemgangen af de målrettede aktioner som led i strategien for det indre marked.

Rapporten følger hovedstrukturen i Cardiff I-rapporten, som Kommissionen godkendte sidste år, og som Rådet kunne bifalde. Der er blevet indføjet ændringer for at tage højde for kommentarerne fra Rådet (det indre marked) og Økofin-Rådets evaluering af det første Cardiff-initiativ, som gennemførtes af Økofin-Rådet. Emneområdet er blevet udvidet, således at rapporten også omfatter visse sociale dimensioner af markedseffektiviteten. Endvidere indeholder dette års udgave et righoldigt udvalg af statistiske indikatorer, som skal lette arbejdet i de efterfølgende faser af Cardiff-processen.

Rapporten er inddelt i tre hovedafsnit. Afsnit II indeholder en generel vurdering af markedseffektiviteten. Heri indgår økonomiske aspekter som markedsintegration, der er nødvendig for en effektiv ressourcefordeling og vækst samt andre dimensioner af markedseffektiviteten, navnlig fordele for forbrugerne og økonomisk og social samhørighed som defineret i traktaten. I afsnit III rapporteres om de vigtigste resultater af observeringen af en række horisontale spørgsmål i produkt- og kapitalmarkedseffektiviteten og den økonomiske reform. Ved udvælgelsen af disse emner har Kommissionen taget højde for resultaterne af sidste års Cardiff I og II-rapporter samt rapporten fra arbejdsgruppen horisontale spørgsmål vedrørende det indre marked. Endelig omhandler afsnit IV foranstaltninger til fremme af økonomisk reformer inden for tjenesteydelser. Den særlige vægt, der lægges på servicessektoren, skyldes dens økonomiske betydning målt i arbejdspladser og værditilvækst, de specifikke problemer i forbindelse med strukturreformer i denne sektor og nødvendigheden af at træffe foranstaltninger på EU-plan med henblik på at åbne og integrere markederne for tjenesteydelser og forbedre lovgivningen for tjenesteydelser [1].

[1] Rapporten ledsages af et arbejdsdokument udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene med analytiske data om kapitalmarkedsintegration, bankvæsen, det fælles elektricitetsmarked og priskonvergens.

II. vurdering af den generelle markedseffektivitet

Økonomisk integration af produkt- og kapitalmarkederne forbedrer den europæiske økonomis effektivitet, fordi markedernes størrelse øges, omkostningerne reduceres og konkurrencen fremmes. Andre økonomiske faktorer og navnlig innovation, kreativitet, økonomisk og finansiel integration bør spille en større rolle i den globaliserede videnbaserede økonomi i det nye århundrede. I rapporten fokuseres der på disse emner ved den gennerelle vurdering af markedseffektiviteten fra et økonomisk perspektiv.

A. Markedseffektivitet: integration er stadig en væsentlig faktor til forbedring af markedseffektiviteten

1. Økonomisk integration: kapitalmarkederne halter stadig efter produktmarkederne

- Produktmarkeder: handel og direkte investeringer i udlandet

Programmet vedrørende det indre marked om fjernelse af handelshindringer og markedsliberalisering bidrager fortsat til at øge integrationen af medlemsstaternes markeder. Siden 1993 har væksten i handlen med industrivarer inden for EU klart distanceret væksten i BNP. Det er så meget mere bemærkelsesværdigt, som industriens andel af BNP har været faldende (se figur 1 og tabel 1 og 2). Inden for servicesektoren vil integrationen af tidligere regulerede sektorer, fjernelse af resterende handelshindringer og andre strukturændringer, som ofte skyldes den teknologiske udvikling, ganske sikkert medføre større gensidig handelsmæssig afhængighed.

Handel er stadig et vigtigt og varigt middel til integration af EU's markeder, men i det indre marked af i dag er investeringer på tværs af grænserne og fusioner og overtagelser især inden for servicesektoren blevet de mest dynamiske faktorer i integrationen. Alene mellem 1997 og 1998 blev værdien af de direkte investeringer i andre EU-lande næsten fordoblet, hvilket afspejler en bevidst, målrettet vækststrategi med henblik på at udnytte det fordelagtige markedspotentiale, som sandsynligvis er frembragt af ØMU'ens nye impulser til integrationen (se tabel 3).

Grænseoverskridende investeringer anvendes ofte til finansiering af fusioner mellem og overtagelser af virksomheder. Omfattende fusioner og overtagelser er et klart tegn på, at virksomheder ønsker større enheder for bedre at kunne klare sig i konkurrencen i det udvidede EU-marked, og omfanget af fusioner og overtagelser har i de senere år været stigende (se tabel 4). Værdien af de grænseoverskridende fusioner og overtagelser i EU satte i 1998 rekord, og den stigende tendens synes ikke at have toppet - indtil videre ser det ud til, at 1999 vil slå rekorden fra 1998. Sagt med andre ord har der været en drastisk stigning i omfanget af fusioner og overtagelser sammenlignet med handelssamkvemmet som faktor i markedsintegrationen. Den sektormæssige fordeling af disse øgede aktiviteter på tværs af grænserne har ændret sig. Servicesektoren tegner sig således for en stigende andel af det samlede antal fusioner og overtagelser (53% i 1998 sammenlignet med 42% i 1992).

Endelig er det værd at bemærke, at handlen med tredjelande siden 1993 er vokset hurtigere end handlen inden for EU. Med andre ord integreres EU-markederne hurtigt og ikke blot indbyrdes, men også med markeder uden for. Dette imødegår de røster, som udråbte det indre marked som et middel til at bygge "Fort Europa", hvilket bekræftes af en nyere OECD-undersøgelse [2], der viser, at EU's åbenhed med hensyn til handel og investeringer ligger på linje med eller er større end USA's og langt større end Japans.

[2] OECD, "Trends in market openness", Economics Department working paper n. 221, August 1999.

Gennemskuelig og effektiv fusionskontrol både på nationalt og EU-plan er vigtig af hensyn til konkurrencen og for at garantere virksomhederne retssikkerhed. En sådan kontrol bør foretages ud fra en streng håndhævelse af konkurrencereglerne, og uden at der tages nationale erhvervspolitiske hensyn. I denne forbindelse er vedtagelse af direktivet om overtagelsestilbud bydende nødvendig. Statutten for det europæiske selskab ville også kunne fremskynde den igangværende proces med selskabsudvidelser. Kommissionen vil stadig være opmærksom på fremkomsten af nye sektorspecifikke hindringer for handlen med varer og tjenesteydelser.

- Kapitalmarkeder

Indikatorerne viser, at der stadig er rigelig plads til yderligere kapitalmarkedsintegration i EU (se bilag A). For eksempel udgør udenlandske aktier kun en relativ lille del af europæiske investorers investeringsportefølje. Hertil kommer, at kapitalmarkedsintegrationen endnu ikke er nået så vidt, at den kan udjævne bevægelser i forbruget og således fungere som stødpude for konjunkturudsving (se tabel 5 og 6).

Imidlertid ændres situationen hurtigt. Ophævelsen af restiktionerne for køb af aktier og obligationer udstedt i andre medlemsstater og indførelsen af den fælles valuta har tilskyndet de institutionelle investorer til at foretage en international spredning af deres investeringer. Værdipapirudstere, der henvender sig til paneuropæiske markeder, nyder godt af disse nye tendenser. Den samlede emission af internationale obligationer i euro er nu næsten på højde med emissionerne i US-dollars (se tabel 9), og handlen med derivater er blevet mangedoblet hvert kvartal siden midten af 1998 (se tabel 8). ØMU'en, fjernelse af visse lovmæssige restriktioner for etableringen af et fælles marked for finansielle tjenesteydelser, forbedringer i betalingssystemer og for ganske nylig gennemførelsen af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser udgør tilsammen hovedelementerne i disse strukturændringer.

Investorernes adfærd ændrer sig tilsvarende. Mere stabile makroøkonomiske rammebetingelser, lavere renter og den fælles valuta ser ud til at have givet den europæiske gennemsnitsinvestor mere mod til at påtage sig en risiko. Den gennemsnitlige kreditvurdering på det europæiske marked for selskabsobligationer er faldende som følge af det stigende antal udstedere med en vurdering lavere end "AAA," der kommer ind på markedet. Dette kan være et udtryk for, at virksomhedernes adgang til finansiering er blevet bedre. Disse ændringer understreger imidlertid også behovet for at øge gennemsigtigheden og revurdere tilsynsreglerne, som Kommissionen peger på i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Dette er af særlig betydning for systemets stabilitet og for de enkelte investorer, som i stigende omfang har en interesse i, at kapitalmarkederne er sunde som følge af deres anbringelser i pensionskasser, investeringsfonde og aktie- og obligationsmarkeder.

Med disse nye gunstige rammebetingelser for kapitalmarkederne skulle alle virksomheder, og især SMV'er, kunne nyde godt af de forbedrede finansieringsmuligheder. Der bør tilvejebringes flere forskellige og mere egnede finansieringskilder til opfyldelse af SMV'ernes specifikke behov. Som det blev understreget på Det Europæiske Råd i Cardiff, er risikokapital en vigtig finansieringskilde for SMV'er, men omfanget af risikokapital i Europa kan slet ikke sammenlignes med forholdene i USA [3]. Størstedelen af den europæiske risikokapital anvendes til at finansiere udvidelse af SMV'er. Kun en meget lille del anvendes som startkapital, hvilket hæmmer oprettelsen eller udvidelsen af nye virksomheder med vækstpotentiale. I USA stammer 60% af risikokapitalen fra pensionskasser, mens den tilsvarende procentdel selv på EU's mest udviklede risikokapitalmarked, UK, kun når op på 30% Det er oplagt, at de institutionelle investorer i Europa kunne have spille en langt større rolle på risikokapitalmarkederne.

[3] Jf. Kommissionens meddelelse [KOM(1999)493]: "Risikovillig kapital: gennemførelse af handlingsplanen - Forslag til at komme videre".

For at fremskynde kapitalmarkedsintegrationen bør unødvendige lovmæssige restriktioner for institutionelle investorer ophæves. Samtidig bør regler om gennemsigtighed, tilsyns- og forsigtighedsregler afpasses efter de nye markedsforhold efter de retningslinjer, der er foreslået i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Dette er vigtigt af hensyn til forbrugerbeskyttelsen og stabiliteten i det finansielle system. Initiativerne i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og de forslag, Kommissionen netop har fremsat om dette emne [KOM(1999) 493], bør gennemføres hurtigst muligt for at lette adgangen til risikokapital herunder også startkapital i EU, især for SMV'er.

2. Det er nødvendigt at fremme innovation og kreativitet for at forbedre den økonomiske effektivitet og konkurrenceevnen

Bedre økonomiske resultater forudsætter innovation og kreativitet for at maksimere væksten og beskæftigelsen i fremtiden. Uheldigvis tegner EU's industri sig kun for en lille del af de samlede midler til FTU sammenlignet med USA og Japan (se tabel 10). EU's økonomiske formåen begrænses af de beskedne investeringsrater i FTU og FTU-politikker, som er splittet op på de enkelte medlemsstater. FTU-midlerne, den teknologiske produktion (målt i antallet af patentansøgninger) og innovationen skal øges kraftigt, hvis man skal reducere afstanden til konkurrenterne i den øvrige verden. Via det femte rammeprogram vil der blive afsat ekstra midler til EU's F&U. Kommissionens meddelelse "Mod et europæisk forskningsrum" indeholder forslag til bedre koordinering og etablering af netværkssamarbejde med henblik på at samordne den nuværende nationalt opsplittede forskningsindsats og udnytte EU's FTU-potentiale. Men det er op til den private sektor at forbedre resultaterne på det teknologiske område.

Forventninger om øgede investeringsafkast ville give industrien et incitament til at investere i teknologi og andre former for immateriel kapital. Intellektuel ejendomsret har altid været med til at fremme innovation og kreativitet, og de seneste ændringer i de internationale regler for intellektuel ejendomsret skulle medvirke hertil. Forbedrede bskyttelsesnormer og bedre international håndhævelse af den intellektuelle ejendomsret vil yderligere øge virksomhedernes incitamenter til investeringer i innovation og kreativitet.

Forbedring af vilkårene på de markeder, hvor der handles med intellektuel ejendomsret, er også vigtig til fremme af innovation kreativitet. Det er vanskeligt at foretage en vurdering af værdien af alle EU-markeder for intellektuel ejendomsret. Den internationale handel med teknologi udgør 1-2% af BNP i EU, og en stor del heraf handles mellem medlemsstaterne. Effektivitet på disse markeder vil være af afgørende betydning for konkurrenceevnen i den nye videnbaserede økonomi.

Igangværende og bebudede bestræbelser på at fremme FTU og integrere de nationale innovationsinitiativer bør suppleres med EU-initiativer til beskyttelse af intellektuel ejendomsret (patenter, brugsmodeller, ophavsret, mønstre og varemærker) for at stimulere innovationen og kreativiteten og lette handlen i "det fælles teknologimarked".

B. Markedseffektivitet: integrationens indvirkning på den sociale samhørighed og forbrugerne

Ved vurderingen af markedseffektiviteten bør der ud over de økonomiske aspekter tages højde for den sociale dimension. En høj markekseffektivitet er kun socialt forsvarlig, hvis den harmonerer med sociale målsætninger og værdier. I denne rapport tilgodeses derfor også den sociale og økonomiske samhørighed og forbrugernes interesser [4] [5].

[4] De miljømæssige aspekter af markedseffektiviteten bør også tilgodeses. I år vedtog Kommissionen en meddelelse [KOM(1999)263] om miljøet og det indre marked. Rådet vedtog en resolution om samme emne. Miljøspørgsmål vil blive behandlet i kommende rapporter på grundlag af disse dokumenter. Miljøaspekter af liberaliseringen af elektricitetsmarkedet er kort omtalt i bilaget herom.

[5] Et andet aspekt, det er vigtigt at pege på og forstå bedre, er relationen mellem arbejdsmarkedet og produkt- og kapitalmarkedseffektiviteten, men det ligger uden for denne rapports rammer. Selv om der er forskellige instrumenter til observering af arbejdsmarkedet og produkt- og kapitalmarkederne (Luxembourg og Cardiff), bør man imidlertid ikke glemme, at der kan være indbyrdes relationer.

1. Den øgede integration har været gunstig for den økonomiske og sociale samhørighed

Det indre marked er et eksempel på, hvordan de økonomiske målsætninger for markedsliberalisering og integration udmærkedet kan forenes med sociale værdier som økonomisk og social samhørighed som defineret i traktaten. Den økonomiske og sociale samhørighed mellem de forskellige regioner i EU er blevet væsentlig forbedret i den centrale periode for oprettelsen af det indre marked. Ifølge den sjette periodiske beretning om den sociale og økonomiske situation og udvikling i Fællesskabets regioner voksede BNP pr. indbygger i de 10 regioner med de laveste indkomster fra 41 til 50% af EU-gennemsnittet i perioden mellem 1986 og 1996. I hvilket omfang, der er en direkte relation mellem disse økonomiske størrelser og det indre marked, er det imidlertid vanskeligt at sige med sikkerhed.

Meddelelsen om strukturændring og strukturtilpasning i Europas fabriksindustri [KOM(1999)465] viser, at en række økonomers forudsigelser om at det indre marked ville øge afstanden mellem kerneøkonomierne og økonomierne i EU's periferi, blev gjort til skamme. Stik imod disse forudsigelser har den geografiske koncentration af industriproduktionen imidlertid været aftagende i perioden 1988-1998 (se figur 2 og 3). Med andre ord har lande i EU's periferi og de små lande haft større vækst end de store medlemsstater. Hertil kommer, at det indre marked har gjort det muligt at udnytte fordelene ved stordrift og øget produktiviteten. Tættere europæisk integration ser således ikke ud til at have ført til en "kerne-periferi"-model, når man ser på de enkelte medlemsstater.

Den øgede integration synes derfor at have medvirket til at rationalisere EU-produktionen og øge væksten relativt mere i de dårligere stillede lande i EU, hvilket har diversificeret deres industristrukturer. Denne proces er blevet fremmet af den gradvise udligning af de relative forskelle mellem de enkelte EU-landes ressourcer inden for teknologi, kapital og arbejdskraft. Derfor ser den økonomiske integration i EU ud til at bidrage effektivt til at nå målet om økonomisk og social samhørighed, der er nedfældet i traktaten. Denne tendens skal observeres i den kommende tid, især på regionalt plan, men manglende data og vanskelighederne ved at måle disse strukturændringer kan gøre det vanskeligt at udarbejde rapporter hvert år.

Forbedringer i effektiviteten har været og skulle gerne vedblive med at være forenelige med udviklingen hen imod økonomisk konvergens. I strategien for det indre marked indgår yderligere integration af andre EU-politikker som f.eks. økonomisk og social samhørighed som en strategisk målsætning.

2. Integrationens indvirkning på detailpriserne: der er stadig muligheder for forbedringer

Sundhed og sikkerhed, udvalg, priser, kvalitet, adgangsmuligheder og rimelige og gennemskuelige markedsforhold er vigtige aspekter af markedseffektiviteten set med forbrugernes øjne. Disse emner vil efterhånden blive taget op i kommende udgaver af nærværende rapport. I dette års rapport har vi rettet opmærksomheden mod det indre markeds indvirkning på priserne som de største fordele for forbrugerne.

Ifølge Eurostat-data er prisspredningen inden for det private konsum mellem de 15 EU-lande faldet fra 22,3% [6] i 1990 til skønsmæssigt anslået 14,7% i 1998. Tendensen var tydeligst for produkter, der indgår i den internationale handel (herefter kaldet tradables): fødevarer, fodtøj og husholdningsartikler. Spredningen er stadig stor inden for produkter, der ikke indgår i den internationale handel (herefter kaldet non-tradables) som bygge- og anlægsvirksomhed, men er blevet mindre inden for andre non-tradables som fritid, uddannelse og kultur. Tilpasningen af priserne inden for offentlig forsyningsvirksomhed afspejler udviklingen i liberaliseringsprocessen: inden for energisektoren, hvor liberaliseringen er sket med stærkt varierende hastighed fra land til land, er prisforskellene større end i 1990 i modsætning til et område som telekommunikation, hvor forskellene hurtigt er blevet udjævnet i kraft af konkurrencen og den teknologiske udvikling (se tabel 11-13).

[6] Disse tal angiver variationskoefficienten, som måler spredningen som en procentdel af afvigelserne i alle landes priser i forhold til EU-gennemsnittet.

Den indirekte beskatning og de svingende valutakurser leverer en stor del af forklaringen på den aktuelle prisspredning. Momsen tegner sig for ca. 20% af prisforskellene inden for konsum (se tabel 14). Valutakursudsvingene bidrog i stort omfang til at øge prisforskellene i perioden 1992-1995 (især i 1995), hvor valutaer i medlemsstater med relativt lave priser blev væsentligt forringet. Følgelig ser priskonvergensen ud til at stoppe efter 1993. Dog viser tallene for EU15 for de efterfølgende tre år, hvor valutakurserne var mere stabile, at tilpasningen fortsatte, men ikke så hurtigt som mellem 1985 og 1995. Endvidere er der i de seks medlemsstater, der var mindst påvirket af valutakursudsvingene i perioden 1992-95, ingen tegn på øget prisspredning (se tabel 15).

Fra forbrugerens synspunkt er det vigtigt at undersøge, på hvilket niveau detailpriserne tilpasses. Inden for områder med konkurrence vil integrationen føre til en priskonvergens på et lavere niveau. På markeder med mindre konkurrence vil priskonvergensen have tendens til at ske på højere niveauer. Selv om det er vanskeligt at fastslå disse tendenser, kan det med sikkerhed siges, at på markeder præget af hård konkurrence, f.eks. telekommunikation, vil tilpasningen gå i retning af lavere priser. Dette har imidlertid ikke altid været tilfældet i alle sektorer (se bilag B). Angående yderligere oplysninger henvises til "EU Economy: 1999 Review" (SEK(1999)1950).

Oplysninger om priskonvergens bør af forskellige grunde behandles med forsigtighed. For det første bør de foreliggende data forbedres. For det andet er integrationen blot en af mange faktorer, som har indflydelse på priskonvergensen. Konkurrence, den økonomiske udvikling og faktorer som effektivitet inden for distributionssektoren er også bestemmende for prisforskellene. Derfor bør priskonvergensen betragtes som et centralt emne i den økonomiske reform og ikke blot som en indikator for den økonomiske integration.

Økonomisk integration er ikke den eneste forudsætning for priskonvergens, og derfor er en vidtrækkende økonomisk reform nødvendig, hvis man i dag skal opnå yderligere priskonvergens hen imod lavere priser i det indre marked. Dette vil kræve en kombination af nationale og EU-foranstaltninger med henblik på at fremme konkurrence, lovreformer og yderligere integration. Det vil være nødvendigt med andre foranstaltninger til forbedring af prisgennemsigtigheden, hvis forbrugerne eller købere i almindelighed skal kunne medvirke til priskonvergens, især inden for sektorer, hvor liberaliseringen er af nyere dato. Effektiviseringsforbedringer inden for distributionssektoren vil også spille en væsentlig rolle.

III. OBSERVERING AF horisontale spørgsmål

De fleksible markeder, der er nødvendige i ØMU'en, kræver fjernelse af de tiloversblevne hindringer for integrationen på produkt- og kapitalmarkederne. Konkurrenceforvridningerne og hindringerne for et velfungerende indre marked som følge af statsstøtte, praksis i forbindelse med offentlige udbud, love og administrative bestemmelser eller skatteordninger bør også fjernes. At afgrænse de resterende hindringer og vurdere deres relative virkninger er nogle af de største problemer i forbindelse med den økonomisk reform.

Selv om OECD's summariske indikatorer for den generelle regulering har visse begrænsninger, kan de være hensigtsmæssige til dette formål, eftersom de skulle afspejle reglernes indflydelse på markedsmekanismerne. Hertil kommer, at de gør det muligt at foretage sammenligninger på tværs af grænserne. Indikatorerne viser væsentlige forskelle mellem de enkelte medlemsstater, hvilket giver et fingerpeg om behovet for specifikke løsninger for de enkelte lande (se tabel 16).

Ser man på reguleringen af produktmarkederne generelt, er EU-landenes præstationer gennemsnitlige og dårligere end USA, men bedre end andre OECD-lande som Japan og Norge. Statslig kontrol med økonomien (herunder variabler som statens indgriben i driften af private virksomheder eller kontrol med størrelsen af offentlige foretagender) er ifølge OECD den vigtigste kilde til den stramme lovgivning i EU. EU er dog ikke nogen undtagelse, og indikatoren for andre OECD-lande som Korea, Schweitz og i særdeleshed Norge ligger også højt. Handels- og investeringshindringerne er ubetydelige for EU-landene. De måske mest bemærkelsesværdige resultater er indikatoren for hindringerne for iværksætterinitiativer, eftersom forskellene mellem de enkelte lande i EU er ret betydelige.

Ved udformningen af politikker er det nødvendigt både på nationalt og EU-plan at analysere variablerne i de summariske indikatorer. Nedenfor gør vi rede for fem af disse centrale faktorer i markedernes virkemåde. De er udvalgt ud fra Kommissionens målsætninger og konklusionerne fra det første Cardiff-initiativ og omfatter strukturelle elementer, som har direkte indvirkning på erhvervsklimaet og foranstaltninger, som har indflydelse på markedernes virkemåde.

A. forbedring af erhvervsklimaet

1. Iværksætterinitiativer og forenkling af lovgivningen

At etablere en ny virksomhed er stadig en besværlig proces i mange medlemsstater. Komplicerede økonomiske og admnistrative regler, utilstrækkelige finansieringsmuligheder, uhensigtsmæssige konkurs- og insolvensregler, begræset information og rådgivning og utilstrækkelig uddannelse er blot nogle af de vanskeligheder, der er knyttet til oprettelsen og udviklingen af små virksomheder. Virkningen heraf ses af antallet af virksomhedsetableringer, som er markant lavere end i USA, samt af overlevelsesprocenten for nye virksomheder over en periode. Det er derfor vigtigt, at der hurtigt kan gennemføres økonomiske og lovgivningsmæssige reformer. De stærkt varierende selskabsregistreringsformaliteter fra land til land (se figur 4 og 5) antyder, at der kan gøres meget for forbedre situationen, navnlig ved at udveksle oplysninger om bedst praksis:

- Oprettelse af kvikskranker for virksomhedsetablering. Disse har i stort omfang forenklet administrative procedurer og stået til rådighed med råd og vejledning. De fleste medlemsstater har allerede oprettet eller agter at oprette sådanne centre (f.eks. Spaniens "Single Business Window", Portugals "Enterprise Formality Centres" eller Frankrigs "Guichet Unique"). Nogle medlemsstater (f.eks. UK) forsøger også at følge udviklingen efter etableringen.

- Nedsættelse af etableringsformaliteternes varighed. Frankrig bestræber sig på at fremskynde registreringsformaliteterne for nye virksomheder, mens Portugal påtænker at afkorte den tid, der går til etablering af en virksomhed fra 6 måneder til 20 dage

- Begrænsning af bureaukratiet. Finland har planer om at begrænse formaliteterne til kun en registreringsformular. Det hollandske program "Hen imod lavere administrative omkostninger" har allerede reduceret omfanget af regler, der gælder for virksomheder og oprettet et centralt indsamlingssted for all data vedrørende ansatte.

Mindstekrav til kapital for at etablere anpartsselskaber kan også være en væsentlig hindring for etablering af en ny virksomhed, især for SMV'er. I 10 medlemsstater er der et mindstekapitalkrav på 8 000 EUR, men i Tyskland er det fastsat til 25 000 EUR. Omvendt er der ikke noget mindstekrav til kapital i UK eller Irland. Uheldigvis ser det ud til, at tendensen i Europa går i retning af at øge mindstekapitalkravene (f.eks. Grækenland, Finland). Selv om de direkte omkostninger ved registrering af et anpartsselskab ikke forekommer uoverkommelige, er generalomkostningerne (dvs. inkl. honorarer til advokater, revisorer, agenter eller konsulenter) ofte meget højere end i USA. Skønsmæssigt kan de variere fra 3 400 EUR i Frankrig, 2 200 EUR i Italien til 420 EUR i UK, 300 EUR i Spanien og 250 EUR i Irland. Gennemsnittet i USA ligger på 500 EUR.

Kommissionen koordinerer en række initiativer i samarbejde med medlemsstaterne med det mål for øje at skabe en bedre EU-lovgivning. Dette kræver bl.a., at foreslåede retsakter opfylder visse kvalitetsnormer, og at de eventuelt gøres til genstand for en konsekvensanalyse. Virksomheder kan være med til at analysere et begrænset antal forslag til retsakter ved at deltage i virksomhedspanel-projektet.

Et andet EU-initiativ, SLIM, sigter mod at forenkle og forbedre kvaliteten af eksisterende lovgivning. Af en netop foretaget evaluering af SLIM-projektet fremgår det, at det fortsat kan yde et væsentligt bidrag til forbedring af EU-lovgivningen, såfremt der foretages visse justeringer for at øge gennemsigtigheden, forbedre kontakterne til nationale initiativer og hurtigere følge henstillinger. Ved evalueringen understregedes ligeledes behovet for en mere målrettet tilgang til den lovgivningsmæssige forenkling ved at fremhæve SLIM's strategiske rolle i Kommissionens generelle program for bedre lovgivning/reform af lovgivningen. Følgelig bør kommende SLIM-tiltag iværksættes i overensstemmelse med brede, veldefinerede (bedre lovgivning) målsætninger, som er opstillet af Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne.

BEST-handlingsplanen, der er udarbejdet som respons på de anbefalinger, som taskforcen for forenkling af erhvervsklimaet har givet, samler for første gang de forskellige områder, som har indflydelse på iværksætterinitiativer og virksomhedsledelse under en hat. Den lægger hovedvægten på de aspekter, som er vigtigst for SMV'er, f.eks. nye initiativer inden for uddannelse, efteruddannelse og arbejdspladsen, bedre adgang til finansiering og innovation og bedre offentlig administration.

Medlemsstaterne bør fortsætte deres bestræbelser på at reducere den økonomiske og administrative byrde i forbindelse med etablering af nye virksomheder. Der bør regelmæssigt foretages gennemgang af eksisterende regler på sektormæssig basis med særlig vægt på de sektorer, som er underkastet meget specifikke regler. Kommissionen vil undersøge og aflægge rapport om effektiviteten af eksisterende forenklingsinitiativer. SLIM-evalueringen vil blive fremlagt i begyndelsen af næste år.

2. Resterende tekniske handelshindringer

Det blev i sidste års rapport nævnt, at der stadig var visse tekniske handelshindringer tilbage i EU. Som omtalt i traktaten kan medlemsstaterne på grund af hensynet til den offentlige sundhed og sikkerhed undertiden kræve, at produkter på deres markeder opfylder visse tekniske krav. I enkelte tilfælde kan forskellige nationale krav imidlertid hindre handlen på tværs af grænserne på en måde, som strider mod traktatens bestemmelser. Der findes en række EU-foranstaltninger til at fjerne disse tekniske handelshindringer, og der bør foretages en evaluering af effektiviteten heraf. EU har således anvendt tre metoder til fjernelse af tekniske handelshindringer: anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på ikke-harmoniserede områder, detaljeret teknisk harmonisering (den gamle metode) og harmonisering af lovgivningen, der er begrænset til vedtagelse af de væsentligste krav til produkter, der markedsføres (den nye metode).

Kommissionen udarbejdede sidste år en meddelelse [KOM (1999)299] og en omfattende første rapport om anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse inden for varer og tjenesteydelser. Dokumenterne indeholder konkrete initiativer, som skal iværksættes af både medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på en mere effektiv anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse [7]. Spørgsmålet om gensidig anerkendelse skal følges nøje og vil være emne for kommende halvårlige rapporter. Som supplement til denne analyse vil der nedenfor kort blive gjort rede for virkningen af den nye metode i forbindelse med harmonisering af de tekniske bestemmelser, der gælder for produkter.

[7] Den 28.10.1999 bifaldt Rådet disse initiativer og vedtog en resolution om gensidig anerkendelse.

Handel, som er omfattet af den nye metode inden for EU, har været jævnt stigende og udgør nu ca. 31% af den samlede handel med industrivarer. Dette tyder på, at den nye metode har været med til at åbne handlen inden for EU. Der findes tyve direktiver, hvori den nye metode indgår, selv om to dækker over 80% af den handel, som er omfattet af den nye metode, hvoraf det ene omfatter elektromagnetisk kompatibilitet og det andet maskiners sikkerhed. Det første direktiv får stadig større betydning, når man ser på andelen af produkter efter den nye metode, som er dækket heraf (se figur 6 og 7).

Figur 8 viser udviklingen i eksporten af elektromagnetiske produkter inden for EU sammenlignet med udviklingen i den samlede eksport af industrivarer inden for EU. Uviklingen er sat til 100 i 1991, eftersom direktivet trådte i kraft den 1. januar 1992. Hvis direktivet har medvirket til at fremme den grænseoverskridende handel med produkter, der indeholder elektromagnetiske komponenter, vil handlen hermed nødvendigvis være øget efterfølgende. Det første år, direktivet var i kraft, så det ikke ud til at have nogen synderlig indvirkning på handlen inden for EU med disse produkter. Efter 1993, da der forelå standarder, og direktivets bestemmelser reelt blev håndhævet, begyndte den EU-interne eksport af produkter omfattet af direktivet imidlertid at vokse og hurtigere end den EU-interne eksport af industriprodukter som helhed.

Dermed ser det ud til at direktivet er med til at øge den grænseoverskridende handel med disse produkter. Konjunkturbestemte faktorer, som har indflydelse på sektoren, kan ikke forklare dette opsving i handlen inden for EU, eftersom investeringerne, som giver et godt fingerpeg om efterspørgslen inden for EU efter mange af de produkter, der er omfattet af direktivet, ikke viste større ændringer omkring 1993.

Det fremgår således, at den nye fremgangsmåde ser ud til at være et effektivt middel til at nedbryde grænseoverskridende tekniske handelshindringer inden for EU. En effektiv gennemførelse af dette instrument kræver imidlertid, at tre forskellige faktorer er til stede samtidigt: direktiver, standarder og effektiv håndhævelse.

Kommissionen og medlemsstaterne bør overveje at udvide anvendelsen af den nye metode til at omfatte nye sektorer. I de tilfælde, hvor den allerede anvendes, er etableringen af standarder og effektiv gennemførelse af direktiverne af stor betydning.

B. forbedring af markedernes virkemåde

1. Statsstøtte

Statsstøtten i medlemsstaterne er generelt set stadig relativ høj, således at der opstår risiko for konkurrenceforvridning i det indre marked. I gennemsnit pr. år ydede EU15 over 95 mia. EUR i perioden 1995-97 (ca. 1,2% af BNP). Tendensen går i den rigtige retning, men der er fortsat grund til en vis bekymring. En opmuntrende tendens er nedgangen i statsstøtte målt i procent af BNP siden 1990, navnlig i de medlemsstater, hvor statsstøtten udgjorde over 1,5% af BNP i 1990. For nogle medlemsstaters vedkommende ser den faldende tendens imidlertid ud til at have stoppet i perioden 1993-1995 og 1995-1997 (se figur 9).

Som Rådet konkluderede sidste år, er det nødvendigt at analysere statsstøttens sammensætning, og ikke blot det samlede beløb, for at få klarhed over indvirkningen på konkurrencen i det indre marked. Statsstøtten kan det være hensigtsmæssigt at opdele i tre kategorier:

(1) Regional statsstøtte, herunder også støtte ydet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra a og c, som udgjorde 0,3% af BNP i 1995-1997 (se figur 12). Normalt ydes denne støtte hovedsagelig efter rimelighedsprincippet [8].

[8] Principielt skulle regional statsstøtte være mere omfattede i lande med større indkomstforskelle. Som det fremgår af fig. 14b ser der imidlertid ikke ud til at være nogen direkte relation mellem den relative størrelse af den regionale statsstøtte og de regionale indkomstforskelle.

(2) Horisontal statsstøtte, ydes ikke til en specifik sektor men hovedsagelig til fremme af effektiviteten for at udligne markedssvigt (dvs. støtte til innovation, energibesparelse, SMV'er, miljø). Denne støtte udgjorde 0,1% af BNP i 1995-1997 (se figur 10).

(3) Sektorbestemt statsstøtte, der ydes til fordel for traditionelle industrisektorer (kul, skibsværfter og stål) til investeringsformål, og giver derfor sandsynligvis anledning til den største konkurrenceforvridning. Den udgjorde ca. 0,16% af BNP. Hvis støtte til transporttjenester medregnes, udgjorde sektorstøtten 0,67% af BNP i perioden 1995-1997 (se figur 11).

Bortset fra Irland, hvor man kunne registre en stigning i støtten til stålsektoren og jernbanesektoren, har den sektorbestemte statsstøtte været faldende eller i det mindste konstant (i procent af BNP). Nogle lande (f.eks. Danmark) ser ud til i stedet for sektorbestemt støtte at yde horisontal støtte. Alligevel udgør den sektorbestemte statstøtte stadig en stor del af al støtte. Denne andel har været meget konstant i perioden mellem 1990 og 1997. Med andre ord selv om den samlede statsstøtte generelt har været faldende, har den del, som sandsynligvis har den største indvirkning på konkurrencen, været uændret (se figur 14).

Ad hoc-statsstøtte kan være særligt konkurrenceforvridende, hvorfor den giver anledning til bekymring. Støtten er sektorbestemt og ikke omfattet af nogen godkendt ordning og ledsager som regel omstruktureringer, ligesom den ofte dækker kortsigtede behov. Selv om ad hoc-støtten generelt faldt fra 15,3% i perioden 1993-1995, udgjorde den stadig 13% af den samlede EU-støtte i perioden 1995-97, hvor der skete en væsentlig forøgelse af ad hoc-støtten i Spanien (se tabel 17 og 17a). Ad hoc- støtten til sektoren finansielle tjenesteydelser har konstant været i vækst siden 1993 og steg igen med godt 11% i 1997. Størstedelen af denne støtte blev ydet i Frankrig, men Irland, Italien og Portugal er også slået ind på denne kurs. Disse resultater påvirkes i høj grad af store sager, men kommende tendenser bør imidlertid overvåges nøje i betragtning af de fundamentale ændringer der for tiden sker inden for denne sektor.

Den generelt faldende tendens i statsstøtten i øjeblikket bør fastholdes. Medlemsstaterne bør gøre en ekstra indsats for at undgå sektorspecifik støtte og især ad hoc-støtte. Kommissionen vil være særlig opmærksom på udviklingen i denne støtte.

2. Kontrakter med det offentlige

Kontrakter med det offentlige vejer tungt i det indre marked både på grund af deres økonomiske betydning og som et middel for de nationale myndigheder til at opnå direkte økonomisk indflydelse. Den offentlige sektors køb af leverancer, tjenesteydelser og (bygge)arbejder er vigtig for EU's økonomi (anslået til ca. 14% af BNI eller over 1 000 EUR mia. i 1998, hvilket svarer til over halvdelen af Tysklands BNP). Det er derfor af afgørende betydning for EU's økonomi, at de offentlige kontrakter er åbne for konkurrene i hele EU. Dette vil give skatteyderne fuld valuta for pengene, forbedre kvaliteten af den offentlige forsyningsvirksomhed og muliggøre en effektiv fordeling af ressourcerne.

Markeder for offentlige kontrakter kan kun være effektive, hvis alle involverede parter (indkøbere, levrandører og offentlige myndigheder) råder over gode, relevante markedsoplysninger. For tiden er Kommissionen sammen med medlemsstaterne ved at fastlægge foreløbig ni indikatorer til måling af markedstendenser og den offentlige indkøbspolitiks indvirkning over en periode til opfyldelse af sine forpligtelser i henhold til meddelelsen om offentlige indkøb [9].

[9] Kommissionens meddelelse af 11.3.98 [KOM(98)143 endelig udg.]- Offentlige indkøb i den Europæiske Union.

Disse indikatorer leverer årlige skøn over den samlede værdi af samtlige kontrakter med det offentlige, det beløb, der er omfattet af direktiverne om offentlige indkøb, og det samlede beløb, der reelt bekendtgøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende samt antallet af enheder, der offentliggør bekendtgørelser, antallet af offentliggjorte bekendtgørelser og antallet af kontrakter med det offentlige, der indgås på tværs af grænserne inden for EU. Andre indikatorer skal måle kvaliteten af de offentliggjorte bekendtgørelser og anvendes til sammenligning af priser, som den offentlige sektor har betalt for samme eller lignende tjenesteydelser i hele EU. Værdien af disse indikatorer til måling af markedsåbenheden kan ses af de første skøn for perioden 1993-1998.

Antallet af udbydende myndigheder i medlemsstaterne, der offentliggjorde udbud i 1998, var mere end seks gange så stort som i 1993. I 1992 blev der offentliggjort 30863 bekendtgørelser i EU, mens dette tal i 1998 var steget til 73688, som dækkede en langt større vifte af tjenesteydelser, leverancer og offentlige arbejder.

Den samlede værdi af disse udbud er vanskelig at anslå. Hver tildelt kontrakt bør offentliggøres i en tilslagsmeddelelse. Da meget store enkeltkontrakter ofte kan beløbe sig til meget betydelige summer, kan relativt få manglende data få stor indflydelse på resultaterne. Med dette in mente, var den anslåede samlede værdi af de udbud, der blev offentliggjort i 1993, var 59 mia. EUR sammenlignet med 137 mia. EUR i 1998 (se figur 15 og tabel 18, 19, 20 og 21).

Antallet af offentliggjorte bekendtgørelser vokser konstant, men offentliggørelsen af tilslagsmeddelelser og mængden og kvaliteten af de oplysninger, de indeholder, kan forbedres betydeligt. Dette vil øge markedsgennemsigtigheden og forbedre statistikkerne til observation af den globale udvikling i offentlige kontrakter. Det vil også være nødvendigt at fastslå, om øget gennemsigtighed vil resultere i bedre markedskonkurrence i forbindelse med offentlige kontrakter. Udvikling af prisindikatorer for offentlige kontrakter vil kunne yde et positivt bidrag hertil.

Som nævnt i meddelelsen om offentlige indkøb [10] vil Kommissionen inden længe fremlægge en række foranstaltninger til forenkling, præcisering og forbedring af ordningen vedrørende offentlige kontrakter. Den vil også udarbejde indikatorer til måling af markedstendenser og virkningen af det offentliges indkøbspolitik over en periode. Det eksisterende lovgrundlag skal gennemføres og håndhæves behørigt. [11]

[10] KOM(98)143 endelig udg. af 11.03.98 - Offentlige indkøb i den Europæiske Union.

[11] Pr. oktober 1999 var ingen af de elleve direktiver vedrørende offentlige kontakter gennemført korrekt i alle 15 medlemsstater.

3. Beskatning

Kommissionen har fastlagt og foreslået en koordineret metode til bekæmpelse af skadelig skattekonkurrence og de forvridninger, dette kan få for ressourcefordelingen og skattesystemerne i de forskellige lande. Den 1. december 1997 godkendte Rådet denne metode, som omfatter foranstaltninger vedrørende selskabsbeskatning, beskatning af opsparing og problemerne omkring kildeskat på grænseoverskridende betalinger af renter og royalties mellem associerede selskaber.

I forbindelse med selskabsbeskatning har Kommissionen foreslået en "moralkodeks" for at undgå udhuling af beskatningsgrundlaget som følge af skadelig skattekonkurrence (overførsel af beskatningsgrundlag til andre lande). At undgå udhulingen af skattegrundlaget er forudsætningen på mellemlang sigt for at reducere skattebyrden på det produktive system.

I forbindelse med beskatning af opsparing har Kommissionen foreslået et direktiv, som skal reducere de økonomiske forvridninger i det indre marked som følge af manglende effektiv beskatning af grænseoverskridende rentebetalinger i EU. Forslaget er bygger på den såkaldte "sameksistensmodel", som giver de enkelte medlemsstater mulighed for at vælge mellem at opkræve en kildeskat på 20% eller videregive oplysningerne til andre medlemsstater om rentebetalinger til valutaudlændinge. Dette forslag berører ikke nugældende skatteordninger for valutaindlændinge.

Forslaget om et fælles skattesystem for renter og royalties følger neutralitetsprincippet for beskatning af kapital, der allerede tidligere har været anvendt ved moder- og datterselskaber. I alle disse tilfælde kan beskatning ved kilden betyde unødvendige finansielle omkostninger for selskaber og endog i nogle tilfælde dobbeltbeskatning.

Som led i analysen af selskabsbeskatningen og i betragtning af behovet for at bekæmpe skadelig skattekonkurrence har Rådet anmodet Kommissionen om at foretage en undersøgelse af selskabsbeskatningen, som skal fremlægges omkring midten af 2000. Undersøgelsen skal afdække, hvilke niveauforskelle der reelt er i medlemsstaternes selskabsbeskatning, samt hvilke skattebestemmelser der kan hæmme de økonomiske aktiviteter på tværs af grænserne. På basis heraf skal der foretages en vurdering af virkningerne for de økonomiske aktiviteters og investeringernes geografiske lokalisering. Undersøgelsesresultaterne skulle gøre det lettere at vurdere skattegrundlagets indvirkning på selskabsskattens reelle niveau og fastlægge de skatteforanstaltninger, som vil kunne bidrage til integrationen på det indre marked og dermed til EU-virksomhedernes konkurrenceevne.

Administrativt samarbejde spiller en vigtig rolle i skattesystemer, der er baseret på ikke-forskelsbehandling og lagt an på det indre marked. Kommissionens seneste forslag om gensidig bistand ved inddrivelse af skatter, herunder også direkte skatter, har primært til formål at beskytte medlemsstaternes og EU's finansielle interesser, der i stigende grad trues af svig.

Desuden har Kommissionen indledt en omfattende revision af kontrolsystemet for moms og det administrative samarbejde, og resultaterne heraf vil der blive gjort rede for i den tredje rapport om artikel 14 (forordning 218/1992). Dette er vigtigt af hensyn til konkurrenceevnen og den skattemæssige neutralitet i det indre marked og for at beskytte det lovlige handelssamkvem.

Det er vigtigt at prioritere styrkelsen af koordineringen af skattepolitikker og administrativt samarbejde på skatteområdet. Dette vil fremme skatteordninger, som er gunstige for beskæftigelsen, og som samtidig sikrer skatteindtægtene og den optimale effektivitet i det indre marked. Erhvervssbeskatningen spiller her en central rolle. Medlemsstaterne bør lægge størst mulig vægt på at samarbejde om løsninger på dette område.

IV. Fremme af EN økonomisk reform I det indre marked for tjenesteydelser

Tjenesteydelser udgør en stigende andel af EU's BNP og beskæftiger dobbelt så mange mennesker som industrien og landbruget tilsammen. Inden for det seneste årti har denne sektors vækst og jobskabelse i næsten alle medlemsstater overgået de øvrige sektorer, således at andelen af tjenesteydelser i den samlede økonomi er vokset i hele EU. Dog ligger beskæftigelsen i denne sektor i EU under niveauet i USA. Udviklingen inden for visse centrale sektorer som handelserhvervene og finansielle tjenesteydelser er af stor betydning for EU's økonomi, og det kræver særlig overvågning af disse markeder [12]. De vigtigste målsætninger for denne sektor er vedvarende bestræbelser for at integrere og åbne markederne for tjenesteydelser og forbedre lovgivningen for visse tjenesteydelser.

[12] Uheldigvis er det vanskeligt at foretage analyser heraf på grund af manglende statistiske oplysninger. Denne mangel på data bør afhjælpes.

A. Åbning og integration af markeder for tjenesteydelser

1. Offentlig forsyningsvirksomhed

Udviklingen hen imod øget konkurrence omkring disse fundamentale tjenesteydelser giver fortsat betydelige økonomiske og sociale fordele. Med ikrafttrædelsen af direktiv 96/92 den 19. februar blev 1999 et vigtigt år for liberalisering af medlemsstaternes elektricitetsmarkeder. Kun Frankrig og Luxembourg kunne ikke overholde fristen [13]. Endvidere har de fleste medlemsstater valgt de alternative muligheder i direktivet, der fører til de mest gennemsigtige og åbne markedsstrukturer. Medlemsstaterne har fastsat ambitiøse markedsliberaliseringsmål, for så vidt angår markedsandele og segmenter, der er åbnes for konkurrence. Det endelige mål for EU's energimarkeder er imidlertid ikke blot liberalisering, men oprettelsen af et fælles europæisk energimarked, selv om dette medfører yderligere problemer. De økonomiske fordele ved liberaliseringen har virksomhederne og husholdningerne allerede kunnet mærke i nogle lande. For eksempel i Tyskland, Portugal, Frankrig, Belgien og Spanien er elekticitetspriserne (ekskl. afgifter) for private og industrien faldet i forventning om øget konkurrence inden for denne sektor (se tabel 22a og b og bilag C).

[13] Irland har 1 år ekstra og Grækenland 2 år.

Inden for telekommunikation har virksomheder og private været begunstiget af den generelle liberalisering siden 1. januar 1998. De etablerede operatører er begyndt at tabe terræn til nye deltagere på grund af den øgede konkurrence. Dette har medført lavere priser for forbrugerne (virksomhedernes udgifter er faldet med op til 25% og privates udgifter med op til 40% i perioden 1997-1999). Afgifter for samtrafik og faste kredsløb falder også, selv om deres absolutte niveau stadig er for højt sammenlignet med internationale priser. På trods af fremgangen peges der på visse problemer i den femte rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren [KOM(1999)537]. Blandt de vigtigste kan nævnes de nationale regeludstedende myndigheders varierende effektivitet, minimal harmonisering af EU's ordninger for tilladelser og samtrafik, ringe konkurrence på de lokale markeder og mulige hindringer for adgang, der opstår som følge af indførelsen af reglerne for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser (se tabel 23a og b).

De hidtidige resultater af liberaliseringen af luftfart er positive. Adgangen til markedet er tilfredsstillende, og der er nu flere store konkurrenter på markedet. Antallet af luftfartsselskaber er steget fra 132 i 1993 til 164 i 1998, de etablerede nationale selskabers markedsandel har været jævnt faldende, og antallet af ruter med mere end to selskaber er blevet tredoblet siden 1992 (se tabel 24a og b). Liberaliseringen har givet forbrugerne fordele i form af bedre service til lavere priser. Udviklingen i billetpriserne er imidlertid ikke helt tilfredsstillende. Tilbudspriser på billetter er blevet mere almindelige, men den mere konkurrenceprægede markedsstruktur har ikke altid medført en væsentlig prisnedsættelse for fuldt fleksible billetter. Kommissionens meddelelse om den europæiske luftfartsindustri [KOM(1999)182 endelig udg.] viser, at der stadig er store forskelle i billetpriser pr. km. i Europa, og der gives udtryk for betænkelighed ved priserne på visse ruter. Kommissionen har foranstaltet en særlig overvågningsprocedure for at følge prisudviklingen. Manglen på og de store omkostninger i forbindelse med lufthavnsinfrastrukturer samt lufttrafiktætheden er de alvorligste hindringer for yderligere udvikling af konkurrencen, hvilket har en negativ indvirkning på flyindustrien som helhed. Små og mellemstore flyselskaber kan ikke forbedre deres markedspositioner hurtigere på grund af disse flaskehalse. På trods af Rådets direktiv 96/67/EØF gør medlemsstaternes forskellige regler angående pladstildeling og områder som ground handling det også vanskeligt at skabe fri konkurrence. Endelig er det nødvendigt at inkorporere en ekstern dimension i det fælles lufttrafikmarked for at fjerne forvridningen af det indre marked som følge af open skies-aftaler.

En åbning a postsektoren har været vanskelig. Rådet har vedtaget direktiv 97/67/EF, som indeholder regler for fastsættelse af takster, levering af forsyningspligtydelser og regnskabers gennemskuelighed. Ved udgangen af oktober 1999 havde otte lande, Belgien, Danmark, Grækenland, Finland, Frankrig, Italien, Sverige og Det Forenede Kongerige gennemført EU-direktivet i fuldt omfang. Direktivet er delvist gennemført i Tyskland, Østrig, Nederlandene, Portugal og Spanien. Kommissionen overvejer for øjeblikket, hvordan den skal reagere herpå (se tabel 25).

Disse processer har flere fælles træk:

- For det første kræver fjernelse af traditionelle strukturer for levering af tjenesteydelser ofte oprettelse af nye markeder, der ikke er behov for i omgivelser med vertikalt integrerede monopoler. Dette er ofte vanskeligt af tekniske grunde (f.eks. produktion af elektricitet), anvendelse af fælles netværk til levering af tjenesteydelser (f.eks. electricitets- og telekommunikationsnet, flytrafikkontrol) eller tildeling af knappe ressourcer (f.eks. lufthavne). Det kræver udvikling af nye markedsstrukturer for at skabe forbindelse mellem leverandører og forbrugere og organisere markederne på den mest effektive måde.

- Et andet fælles træk er forekomsten af flaskehalse i processerne (eksempler herpå er aftaler om netværksadgang inden for telekommunikation, flytrafikkontrol og pladstildeling i lufthavne). Ofte er årsagen til disse problemer de dominerende etablerede selskaber, som kontrollerer strategiske områder.

- For det tredje er forsyningspligten en væsentlig forudsætning for at opnå en socialt forsvarlig markedseffektivitet. Det kan undertiden være vanskeligt at etablere finansieringsordninger, som kan sikre konkurrencen og tilgodese interessenternes interesser, men der bør kunne findes socialt forsvarlige løsninger.

Medlemsstaterne bør vedtage og i fuldt omfang gennemføre EU's lovgivning inden for de fire sektorer, men især inden for electricitetssektoren. Streng håndhævelse af konkurrencereglerne og om nødvendigt udvidelse af lovgivningen vil sikre effektiv konkurrence inden for markeder, der netop har åbnet for fri konkurrence. Dette er vigtigt, når flaskehalse eller forsyningspligtydelser placerer etablerede virksomheder i en gunstig konkurrencesituation. Der vil blive udtænkt specifikke løsninger på specielle problemer som overvågning af flytransporttakster eller takster for netværksadgang inden for telekommunikation.

2. Finansielle tjenesteydelser

Markedet for finansielle tjenesteydelser i EU er inde i en rivende og fundamental udvikling. Bankerne er inde i en harmoniserings- og strukturel konsolideringsproces, som langt fra er tilendebragt. Den skærpede konkurrence, der er fremkaldt af den teknologiske udvikling, nye regler, tendensen til at springe mellemleddet over og et nyere fænomen, den fælles valuta, påvirker hele det europæiske banksystems finansielle struktur og virksomhed. Den øgede konkurrence om opsparingsmidler på indlåns- og udlånsmarkederne har indsnævret fortjenstemarginen inden for traditionel detailbankvirksomhed. Imidlertid er indtjening, som ikke stammer fra renteindkomst vokset betydeligt. Den øgede konkurrence fra euro-værdipapirmarkederne vil eventuelt reducere omfanget af transaktioner med erhvervskunder (se bilag D).

EU-bankernes indtjening kan slet ikke sammenlignes med bankerne i USA, hvor lovreformer i anden halvdel af 1990'erne satte skub i konkurrencen og omstruktureringerne inden for denne sektor (se tabel 27). Nye muligheder for at udnytte fordelene ved stordrift og udvidet produktsortiment har tvunget de europæiske banker til at slutte sig sammen, hvilket ikke nødvendigvis sker på bekostning af konkurrencen. Antallet af fusioner inden for banksektoren blev firedoblet fra midten til slutningen af 1990'erne. I første halvdel af 1999 tegnede de finansielle institutioner sig for 25% (målt i værdi) af samtlige fusioner og overtagelser. Sammenslutningerne og omstruktureringerne har primært fundet sted inden for de enkelte landes grænser. Grænseoverskridende sammenslutninger har hovedsagelig været regionale, især inden for Skandinavien, Den Iberiske Halvø og Benelux. Bankerne har i de fleste tilfælde søgt at opbygge store nationale koncerner for at kunne konkurrere på det europæiske marked (se tabel 28).

Den teknologiske udvikling og produkternes relative enkelhed letter integrationen på de paneuropæiske detailbankmarkeder, men de høje gebyrer for grænseoverskridende transaktioner hæmmer processen. De store omkostninger, der er forbundet hermed, skyldes hovedsagelig de underudviklede betalingssystemer i Europa. Ændringer mellem bankerne og de enkelte bankers afdelinger er nødvendige, for at der kan etableres fuldt integrerede betalingssystemer for private og erhvervslivet. Den samordnede strategi omfattende ECSB, EU-institutionerne, medlemsstaterne og den private sektor, som Kommissionen efterlyser i sin handlingsplan for finansielle tjenesteydelser for 1999, haster mere end nogen sinde for at løse dette efterhånden gamle problem.

Forsikringsmarkedet er karakteriseret af en langsom men gradvis integration og en udpræget tendens hen imod koncentration. Integrationen sker relativt langsomt inden for livsforsikringssektoren på grund af forskellige nationale skattesystemer. Af samme grund er det vanskeligt at skabe et fælles marked for pensionskasser. Derfor efterlyses der i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser en bedre koordinering af de regler, der gælder for tillægspensioner. Herudover slås der i handlingsplanen til lyd for fjernelse af unødvendige nationale restriktioner for pensionskassernes investeringer for derved at fremskynde integrationen på EU's finansielle markeder.

Den øgede efterspørgsel efter andre finansielle aktiver end statsobligationer stimulerer markederne for selskabsværdipapirer, og der er mulighed for yderligere vækst på EU's aktiemarkeder. EU's aktiemarkeder udgjorde i 1998 ca. 25% af verdens samlede aktiemarked, hvilket er et pænt stykke under den nordamerikanske aktiehandel.

Hurtig gennemførelse af hele handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser er påkrævet, især på følgende områder:

- indførelse af massebetalingssystemer er vigtig for at lette integrationen of paneuropæiske detailbankmarkeder

- kontrol og tilsyn med banker bør styrkes ved at oprette fælles standarder for regnskabsaflæggelse og rapportering i hele EU

- gennemgang af nationale kodeks eller virksomhedsledelsesprincipper som omtalt i handlingsplanen skulle også kunne give anvisninger på nye initiativer

- det er nødvendigt at gennemgå de eksisterende ordninger for at kunne afpasse overvågningsstrukturerne efter de nye markedsforhold inden for finansielle tjenesteydelser

- Kommissionen har til hensigt at fremsætte et forslag til direktiv om pensionskasser omkring midten af 2000

- endelig vil harmoniserede regler, som foreslået i handlingsplanen lette integrationen på EU's børsmarkeder.

B. forbedring af reglerne for tjenesteydelser

1. E-handel

E-handel har potentiale til på EU-plan at skabe markeder for non-tradables og for virksomheder, som tidligere var bundet til lokale markeder, hvis de rette betingelser er til stede. Levering af højtforædlede produkter, der udbydes via nettet med de fordele, det giver i form af hastighed og kvalitet sammenlignet med de traditionelle formidlingskanaler, kan forventes at yde et vigtigt bidrag til væksten i online-handlen med tjenesteydelser.

Udviklingen i e-handlen afhænger i høj grad af konkurrencen inden for informationsteknologi og telekommunikation. Selv om liberaliseringen inden for telekommunikationssektoren har sænket taksterne, er abonnementsafgifterne stadig reltivt høje i nogle EU-lande. Hvad leveringssystemer angår, varierer udbredelsen af informations- og kommunikationsteknologi i virksomhederne mellem de enkelte lande, og er især begrænset i SMV'er. Dette kombineret med det beskedne kendskab til informations- og kommunikationsteknologi kan i sidste ende blive den faktor, som begrænser væksten i e-handlen inden for EU.

I meddelelsen fra 1997 om e-handel [KOM(97)157 endelig udg.] understreges nødvendigheden af klare, pålidelige, sammenhængende regler til fremme af e-handlen, som samtidig tilgodeser de målsætninger, som er i offentlighedens interesse, navnlig forbrugernes. Forbrugernes tillid til det nye medie vil være bestemmende for væksten i e-handlen. Endvidere er fyldestgørende og effektive regler om intellektuel ejendomsret nødvendige for at beskytte og fremme kreativiteten.

I november 1998 vedtog Kommissionen et direktiv [KOM(98)586 endelig udg.] om visse retlige aspekter af elektronisk handel i det indre marked, hvorom Rådet nåede til enighed om en fælles holdning i december 1999. I direktivet præciseres anvendelsen af fundamentale principper vedrørende det indre marked (princippet om oprindelsesland og gensidig anerkendelse) til sikring af fri bevægelighed for informationssamfundets tjenesteydelser. Principperne i direktivet gælder for finansielle tjenesteydelser og kapitalmarkeder med forbehold af de meget begrænsede undtagelser til beskyttelse af forbrugerne samt for investorer [14].

[14] Europa-Parlamentet har anerkendt det presserende behov for dette direktiv og gav det sin fulde støtte under førstebehandlingen. Et ændringsforslag hertil blev vedtaget i august 1999 (KOM(1999)427 endelig udg.). Rådet (det indre marked) nåede den 7. december 1999 til politisk enighed om en fælles holdning til dette direktiv.

Et sammenhængende regelsæt og effektiv grænseoverskridende retlig bilæggelse af tvister bør suppleres med grænseoverskridende udenretslig bilæggelse af tvister baseret på gennemskuelige og anerkendte adfærdskodeks (som forbrugerne har relativt lettere adgang til). Forbrugerne skal kunne afvikle problemer med online-leverandører uden større omkostninger og formaliteter. Et anerkendt og pålideligt kontrolsystem, som omfatter "kvalitetsmærker", effektive og ikke særligt kostbare udenretslige foranstaltninger vil medvirke til at øge forbrugernes tillid. Det er ikke Kommissionens opgave at etablere eller administrere sådanne foranstaltninger, men den kunne eventuelt støtte forbrugerorganisationer, der udvikler sådanne.

Der er allerede opnået gode resultater med indførelsen af omfattende regler for e-handel i det indre marked. Der er således allerede vedtaget direktiver om gennemsigtighed, tjenester med adgangsstyring og digitale signaturer.

Indførelse af omfattende regler for fri bevægelighed for informationssamfundets tjenesteydelser kræver effektiv anvendelse af allerede vedtagne direktiver. Endvidere er det nødvendigt at vedtage direktivet om visse retlige aspekter af elektronisk handel og direktivet om elektroniske penge for at komplettere regelgrundlaget. Hertil kommer, at Rådet skulle nå til enighed om en fælles holdning til intellektuel ejendomsret og fjernsalg (herunder også databeskyttelse inden for finansielle tjenesteydelser). Der er behov for en integreret politik, der kombinerer lovbestemmelser og brancheregler med regler for forbrugerbeskyttelse til styrkelse af forbrugernes tillid. Markedsforhold inden for andre sektorer, der har indflydelse på e-handel som f.eks. telekommunikation, skal overvåges. Endelig er der behov for en ny strategi vedrørende anvendelse af indirekte beskatning inden for elektronisk handel.

2. Handelserhvervene

Det er vigtigt at forbedre effektiviteten inden for handelssektoren af hensyn til produktmarkederne. En mere effektiv og konkurrencedygtig handelssektor vil kunne bidrage til lavere priser og et større udvalg af varer og tjenesteydelser. I øjeblikket er sektoren præget af markante produktivitetsforskelle mellem de enkelte lande. Øget konkurrence og lovgivningsreformer vil kunne forbedre disse resultater. Restriktioner vedrørende etablering af store indkøbscentre og åbningstider er to væsentlige kategorier af bestemmelser, som indskrænker konkurrencen inden for denne sektor. Den seneste udvikling hen imod en større liberalisering af forretningernes åbningstider er blevet modvirket af en mere restriktiv politik, hvad angår udvidelse af store detailsalgssteder.

Planlægningsregler (herunder planlægningsbegrænsninger omkring bymidten) kan have indflydelse på detailhandlens udfoldelsesmuligheder. De begrænser forbrugernes potentielle fordele ved store salgssteder og innovationens gavnlige virkninger, især udviklingen af morderne detailhandelsformer. I lande med restriktive bestemmelser åbnes generelt færre nye forretninger (f.eks. Italien). Uheldigvis ser der ud til at være en stigende tendens til at stramme planlægningsreglerne for detailsektoren i traditionelt mere liberale lande. Som følge heraf åbnes der færre nye forretninger i lande som Tyskland og Det Forenede Kongerige (se tabel 30).

En begrænsning af åbningstiderne begrænser også forbrugernes valgmuligheder, men beskytter små butikker, hvor ejeren finder det vanskeligere at udvide åbningstiden (se tabel 29). Alligevel går tendensen i retning af mere smidige åbningstidsregler, eftersom korte åbningstider i stigende grad anses for at skade forbrugerne og stride med den mere generelle tendens hen imod fleksible arbejdstidsordninger. Restriktionerne vedrørende åbningstider er tilsyneladende blevet lempet i Nordeuropa, især i lande som Danmark, Østrig, Nederlandene og Tyskland. I stigende omfang deltager regionale eller lokale myndigheder i forhandlingerne om ændring af reglerne om forretningernes åbningstider.

De nationale myndigheder bør fjerne de restriktioner, der bremser reformerne inden for handelssektoren. Vedtagelsen og gennemførelsen af den nye forordning om anvendelse af artikel 81, stk. 3, på vertikale aftaler mellem producenter og detailhandlere skulle få en gunstig indvirkning på handlen.

V. Konklusioner

1. EU bør benytte sig af det aktuelle gunstige økonomiske klima og forbedre konkurrenceevnen gennem økonomiske reformer, der kan forenes med den økonomiske og sociale samhørighed og andre sociale målsætninger

EU vil kunne nyde godt af en langvarig økonomisk vækst, hvis der på grundlag af de fordele ØMU'en giver, gennemføres økonomiske reformer med henblik på at skabe mere innovative, dynamiske og effektive strukturer. Vore erfaringer fra etableringen af det indre marked viser, at forbedring af effektiviteten, økonomisk integration og markedskonkurrence er forenelig med den udviklingsproces hen imod økonomisk konvergens, som den sociale samhørighed kræver. Markederne for offentlig forsyningsvirksomhed kan åbnes effektivt for konkurrence og samtidig levere tjenesteydelser til offentligheden til rimelige priser, SMV'ernes og forbrugernes interesser og miljøet kan tilgodeses og ofte fremmes gennem reformer. Tidligere har EU haft held til at forene vækst og økonomiske reformer med vækst i produktionen, stigning i velstanden og forbedring af levestandarden, når forudsætningerne og viljen til forandring reelt var til stede. Dette er væsentligt for at vinde bred politisk støtte til økonomiske reformer.

Udfordringen for EU består nu i at forene de nødvendige økonomiske reformer til forbedring af konkurrenceevnen med bevarelsen af et højt beskæftigelsesniveau og styrkelsen af den sociale samhørighed. For at dette skal kunne lykkes, er det nødvendigt at træffe passende foranstaltninger. EU og medlemsstaterne vil få mulighed for at drøfte disse spørgsmål på det ekstraordinære møde i Det Europæiske Råd i Lissabon den 23.-24. marts 2000.

2. EU og Medlemsstaterne bør skabe de bedst mulige konkurrencebetingelser og retsregler og inddrage de involverede parter med henblik på at finde effektive løsninger til fremme af integrationen

Effektive markeder kræver et pålideligt og gennemskueligt retsgrundlag. Markederne benytter dog også uskrevne ordninger og praksisserfor at mindske handelsomkostningerne mellem leverandører og kunder. Det er markedernes reelle "økonomiske infrastrukturer" og er af stor betydning, hvis markederne skal være effektive økonomiske instrumenter. I nogle tilfælde kræver oprettelsen af et fælles marked revision af eksisterende markedsordninger for at fastslå, om de afpasset efter de nye geografiske dimensioner. Dette gælder nye afregnings- og betalingssystemer for finansielle tjenesteydelser og oprettelsen af et fælles energimarked i EU. I andre tilfælde, især inden for elektronisk handdel, er der behov for nye ordninger for at skabe et nyt marked. I alle disse tilfælde er der behov for lovgivning, men yderligere ændringer er vigtige for at tilpasse markedernes økonomiske infrastrukturer til de nye forhold i det indre marked. Disse ændringer kan kun gennemføres af industrien eller de lokale myndigheder, og den private sektors initiativer bør spille en afgørende rolle ved udviklingen af nye og mere effektive markedsstrukturer på EU-plan. Økonomiske reformer skal komme fra samfundets græsrødder. Offentlige myndigheder har dog også en vigtig rolle at spille inden for tre områder:

i. For det første som tidligere erfaringer har vist inden for områder som telekommunikation eller tekniske standarder, har EU den fordel, at det ved at inddrage de involverede parter med henblik på at drøfte og finde effektive løsninger til fremme af integrationen kommer til at fungere som en katalysator for ændringer. Det aktuelle Firenze-initiativ, som går ud på at udforme tekniske løsninger til integration af elektricitetsmarkedet med så lidt indgriben fra den offentlige sektor som muligt, er et eksempel på bedst praksis i denne sammenhæng..

ii. For det andet skal både medlemsstaternes og EU's myndigheder revidere nugældende regler, hvis det viser sig, at reguleringen er så omfattende og omkostningerne så store, det går ud over markedseffektiviteten. De offentlige myndigheder skal bestræbe sig på, at lovgivningen for forbrugere, producenter og samfundet i almindelighed er enkel men af høj kvalitet.

iii. De offentlige myndigheder skal sikre et højt konkurrenceniveau, således at markedskræfterne kan medvirke til at skabe effektive markeder, hvor strukturændringer omsættes til fordele for forbrugerne og forbedret konkurrenceevne.

3. EU og Medlemsstaterne bør iværksætte politikker vedrørende Det Indre Marked og nationale mikroøkonomiske politikker til fremme af økonomiske reformer og konkurrenceevnen

To kategorier af instrumenter vil være nødvendige for at gennemføre de nødvendige strukturreformer i fuld overensstemmelse med nærhedsprincippet:

- Medlemsstaterne bør finde egnede mikroøkonomiske politikker til løsning af deres specifikke strukturelle og økonomiske problemer på produkt-, kapital- og andre markeder. Ligesom EU har været i stand til at kombinere samhørighed med integration, bør medlemsstaterne bestræbe sig på at indlede reformer, som er forenelige med deres egne sociale værdier og økonomiske forhold.

- Økonomiske reformer kræver styrkelse af det indre marked som grundelement i EU's mikroøkonomiske politikker. Indlemmelsen af mikroøkonomiske aspekter i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik bør suppleres med yderligere impulser til den økonomiske integration, som ØMU'en kræver.

4. En global markedsåbning vil fremme lovgivningsreformen

De potentiele fordele ved EU's økonomiske reformer og lovgivningsreformer vil være betydelig større, hvis reformerne finder sted inden for rammerne af et åbent marked og en reform af lovgivningen, især inden for visse områder af servicesektoren. Inden for f.eks. lufttransport, e-handel eller finansielle tjenesteydelser kræver globaliseringen af konkurrencen en global harmonisering af lovgivningen. EU vil kunne udnytte det opsving, den har oplevet efter den betydelige åbning for verdenshandlen og investeringerne, til at medvirke til åbningen af visse stærkt regulerede verdensmarkeder, f.eks. inden for finansielle tjenesteydelser. Lande, der ansøger om medlemsskab af Den Europæiske Union, må holde trit med de økonomiske reformer i EU og tilpasse deres markedsstrukturer hertil, således at deres økonomier kan udnytte alle fordelene ved udvidelsen.

BILAG

Økonomisk reform: Rapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder

Fremlagt af Kommissionen i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Cardiff

Statistiske bilag

Vurdering af den overordnede markedseffektivitet Markedseffektivitet: integration er fortsat altafgørende for at opnå øget markedseffektivitet Økonomisk integration: Kapitalmarkedernes integration halter fortsat bagud i forhold til produktmarkedernes Produktmarkeder: handel og udenlandske investeringer

Figur 1 - Udvikling af EU's BNP og eksport af industrivarer

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 1 - Relativ betydning af handel med industrivarer og tjenester

>TABELPOSITION>

Tabel 2 - Udvikling i handelen med tjenester inden for EU i % af BNP (1992-1997) - Sammenlignet med industrivarer i 1997

>TABELPOSITION>

Tabel 3 - EU's direkte investeringer i udlandet (mio. EUR)

>TABELPOSITION>

Tabel 4 - Fusioner og overtagelser

>TABELPOSITION>

Kapitalmarkeder

Tabel 5 - Andel af de nationale investeringsporteføjler investeret i udenlandske værdipapirer

>TABELPOSITION>

Tabel 6.a - Hjemlig forbrugspræference: væksten i det private forbrug i faste priser, 1961-1998

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 6.b - Hjemlig forbrugspræference: sammenhæng med BNP-vækst, 1961-98

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 7 - Samlet aktieemission (offentlige førstegangsemissioner og sekundært salg) (mio. EUR)

>TABELPOSITION>

Tabel 8 - Aktieindeks for paneuropæiske og nationale terminsmarkeder

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 9 - Internationale aktieemissioner

>TABELPOSITION>

Det er nødvendigt at fremme innovation og kreativitet for at forbedre den økonomiske effektivitet

Tabel 10 - EU-indikatorer for økonomisk effektivitet

>TABELPOSITION>

Markedseffektiviteten: integrationens indvirkning på den sociale samhørighed og forbrugerne

Økonomisk og social samhørighed

Figur 2 - Specialisering i produktion og handel: 1988-1998 (de fem største sektorers andel)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 3 - Geografisk koncentration af produktion og eksport

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Integrationens indvirkning på detailpriserne

Tabel 11 - Tendens i prisspredning efter afgifter i 1985-1998 (standardspredning)

>TABELPOSITION>

Tabel 12 - Prisspredning i EU-15: Generelle kategorier, 1990-1998 (variationskoefficient)

>TABELPOSITION>

Tabel 13 - Prisspredning i EU-15: detaljeret sektorinddeling i 1990-1998 (variationskoefficient)

>TABELPOSITION>

Tabel 14 - Anslået prisspredning før afgifter i EU-15, 1990-97 (variationskoefficient)

>TABELPOSITION>

Tabel 15 - Prisspredning i 6 lande (Belgien, Danmark, Frankrig, Nederlandene, Tyskland, Østrig) med forholdsvis små bilaterale valutakursbevægelser (variationskoefficient)

>TABELPOSITION>

Observering af horisontale spørgsmål

Tabel 16 - Summariske OECD-indikatorer for økonomisk regulering i 1998

>TABELPOSITION>

forbedring af erhvervsklimaet

Iværksætterinitiativer og forenkling af lovgivningen

Figur 4 - Tid, der går til registrering af en virksomhed

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 5 - Samlede antal procedurer, som er nødvendige for at registrere en virksomhed

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Resterende tekniske handelshindringer

Figur 6 - Udvikling af handelen med industrivarer og den handel, der er omfattet af den nye metode i EU-12

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 7 - Andel af handelen med industrivarer i EU-12, der er omfattet af den nye metode, detaljeret harmonisering og princippet om gensidig anerkendelse

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 8 - Produkter, der er påvirket af direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet, udvikling i handelen (1991=100)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

forbedring af markedernes virkemåde Statsstøtte

Figur 9 - Samlet statsstøtte i % af BNP

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 10 - Horisontal statsstøtte i % af BNP

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 11 - Sektorbestemt statsstøtte i % af BNP

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 12 - Regional statsstøtte

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 13 - Regional indkomstspredning i medlemsstaterne og anvendelse af regional statsstøtte - 1996

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Figur 14 - Samlet statsstøtte i EU fordelt efter formål (i % af det samlede beløb)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 17 - Ad hoc-statsstøtte til handel med industrivarer, finansielle tjenester og lufttransport

>TABELPOSITION>

Tabel 17a - Ad hoc-statsstøtte og Treuhand-støtte til handel med industrivarer, finansielle tjenester og lufttransport i medlemsstaterne - årlige gennemsnit 1993-1995 og 1995-1997

>TABELPOSITION>

forbedring af markedernes virkemåde

Kontrakter med det offentlige

Figur 15 - EU-tendenser

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 18 - Kontrakter med det offentlige i alt (mia. EUR)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 19 - Værdien af udbud offentliggjort i EF-Tidende (mia. EUR)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 20 - Antal offentliggjorte udbud

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 21 - Antallet af enheder, der offentliggør bekendtgørelser

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Fremme af økonomiske reformer i det indre marked for tjenesteydelser - Åbning og integration af markeder for tjenesteydelser - Offentlige tjenesteydelser

Tabel 22.a - Gennemførelse af direktiverne om harmonisering og forsyningspligtydelser inden for telekommunikation

>TABELPOSITION>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 22.b - Telekommunikation: Markedsstruktur og -effektivitet

Tabel 22.b - Telekommunikation: Markedsstruktur og -effektivitet (fortsat)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 23.a - Direktiv 96/92/EF: Status over medlemsstaternes regelværk og fremtidig markedsstruktur

>TABELPOSITION>

Tabel 23.b - Elektricitetsmarkedet: priser afhængig af forbrugertype 1996-1999

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 23.b: Elektricitetsmarkedet: priser afhængig af forbrugertype 1996-1999 (fortsat)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 24.a - Lufttransport af passagerer: markedsstruktur

Tabel 24.b - Markedseffektivtet - Gennemsnitstakst fra de vigtigste lufthavne i hovedstæderne (EUR pr. km) - juli 1997

>TABELPOSITION>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 25 - Posttjenester

Finansielle tjenesteydelser

Tabel 26 - Koncentrationsindeks for fem store banker i de største lande (1998)

D // 39,10

E // 58,2

F // 47,63

I // 58,17

UK // 54,67

EU // 13,05

Japan // 36,37

USA // 30,83

Kilde: Undersøgelse foretaget af City University og London Economics og tal fra IBCA-databasen.

Tabel 27 - EU-bankernes rentabilitet (% af samlede aktiver) 1991-1998

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Tabel 28 - Fordeling af bankfusioner i EU efter type

>TABELPOSITION>

Kilde: Undersøgelse foretaget af City University og London Economics og oplysninger fra Thompson Securities.

Forbedring af reglerne for tjenesteydelser Distribution

Tabel 29 - Åbningstider

>TABELPOSITION>

Tabel 30 - Opførelse af lavprisvarehuse og supermarkeder

>TABELPOSITION>

Tabel 31 - Detaildistributionens struktur og rentabilitet i EU

>TABELPOSITION>