t 
;tø, 
* .1. KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 26.03.1997 
KOM(97) 9 endelig udg. 
**•*•: 
v" . 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
I '"*' -' Miljøafgifter i det indre marked 
'-'«is 
1 >?rii 
'i*.-K. 
•tø* 

INDLEDNING 
Kommissionen har ofte støttet en øget anvendelse af finanspolitiske instrumenter for at give 
miljøpolitik mere gennemslagskraft og gøre den mere omkostningseffektiv. De fleste af disse 
instrumenter gennemføres på medlemsstatsniveau. Denne meddelelse skal tjene til at støtte 
disse aktiviteter og sikre, at miljøafgifter anvendes på en måde, der er forenelig med 
fællesskabslovgivningen. 
Meddelelsen skal være et første skridt i Kommissionens behandling af medlemsstaternes 
anvendelse af miljøafgifter. Den skal tjene til at forklare den eksisterende retlige ramme herfor 
i relation til det indre marked. Det er også hensigten at gøre det klart, hvilke muligheder og 
hindringer medlemsstaterne står overfor på dette område. Meddelelsen drøfter ikke fordele og 
ulemper i form af økonomisk og miljømæssig effektivitet ved anvendelsen af miljøafgifter på 
medlemsstatsniveau. Den indeholder dog et overblik over de retlige forpligtelser, som må 
tages i betragtning ved udarbejdelsen af miljøafgifter. Den viser, at medlemsstaterne har 
betydelig handlingsfrihed til at gennemføre finanspolitiske instrumenter samtidig med, at 
traktatens forpligtelser overholdes. 
Miljøafgifter anvendes i stigende grad i medlemsstaterne. Der skabes hermed mulighed for en 
mere omkostningseffektiv miljøpolitik. Miljøafgifter kan være den rigtige måde, hvorpå 
"forureneren betaler"-princippet gennemføres ved at inkludere miljøomkostninger i prisen for 
varer og tjenesteydelser. Finanspolitiske instrumenter betragtes som incitamenter for 
producenter og forbrugere, idet valgene ledes hen mod mere miljøvenlige aktiviteter. Den 
eksisterende anvendelse af miljøafgifter i medlemsstaterne vises i et bilag til denne 
meddelelse. 
Disse instrumenter skal selvfølgelig anvendes på en måde, der er forenelig med 
fællesskabsretten. Hvorledes miljøafgifter og indtægterne herfra kan anvendes bestemmes i 
høj grad af politikkerne forbundet med konkurrence, det indre marked og afgifter. Den retlige 
ramme skal hovedsagelig sikre, at medlemsstaterne ikke forvrider konkurrencen ved at 
diskriminere varer/tjenesteydelser fra andre medlemsstater. Den mere detaljerede retlige 
ramme er dog ganske kompliceret, og dette er grunden til at Kommissionen mener, det er 
/« 
vigtigt at gøre rede herfor i denne meddelelse. Dokumentet specificerer også de 
kontrolforanstaltninger, der findes i Fællesskabet, og som kaldes anmeldelsesbestemmelser. 
I samarbejde med alle interesserede parter agter Kommissionen fortsat at udforske 
anvendelsesmulighederne for miljøafgifter ved hjælp af følgende midler: 
(i) Systematisk indsamling af medlemsstaternes erfaring med 
eksisterende afgifter. 
(ii) Systematisk analyse af betydningen for miljøet af anvendelsen af 
miljøafgifter i medlemsstaterne. 
(iii) Systematisk analyse af, hvorledes miljøafgifter påvirker det indre 
marked og den europæiske industris konkurrenceevne. 
Resultaterne af dette arbejde vil blive anvendt til at drage politiske konklusioner om 
yderligere anvendelse af disse instrumenter på fællesskabsniveau og på medlemsstatsniveau. 
4i 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
I. MEDDELELSENS MÅL OG INDHOLD s. 1 
II. DEFINITIONER OG RETLIG KONTEKST s. 3 
a. Definitioner s. 3 
b. Forskellige typer miljøafgifter s. 4 
c. Retsgrundlag s. 5 
III. RETNINGSLINJER s. 5 
A. RETNINGSLINJER FOR ANVENDELSE AF MILJØAFGIFTER s. 5 
a. Formålet med miljøafgifter s. 5 
b. Told og afgifter med tilsvarende virkning s. 6 
c. Interne afgifter s. 7 
i 
d. Afledt ret om indirekte afgifter s. 9 
e. Statsstøtte s. 11 
Støtte 
Støttens forenelighed for EF-bestemmelser om statsstøtte 
f. Kvantitative indførselsrestriktioner og foranstaltninger med 
tilsvarende virkninger s. 15 
B. RETNINGSLINJER FOR FÆLLESSKABETS 
KONTROLMEKANISMER s. 18 
a. Forpligtelse til at meddele statsstøtte s. 18 
b. Meddelelseskrav i henhold til direktiv 83/189/EØF og 
afledt EF-ret på miljøområdet s. 19 
c. Meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse 
af EF-direktiver s.20 
d. Klager og Kommissionens egne undersøgelser s.20 
IV. KONKLUSION s.20 
BILAG 
Overblik over miljørelaterede afgifter i EU's og EØS's medlemslande *\ 
AL 
I. MEDDELELSENS MÅL OG INDHOLD 
1. Fællesskabets femte miljøhandlingsprogram1* og revisionen heraf i 19962) behandler 
udvidelse af miljøpolitiske instrumenter som en af dets nøgleprioriteter. Fællesskabets 
institutioner har mange gange anmodet Kommissionen og medlemsstaterne om i højere grad 
at undersøge betydningen af nye miljøpolitiske instrumenter, navnlig afgifter. Man 
konkluderede på topmødet i december 1995 i Madrid at miljøpolitikker - for at udnytte 
miljøbeskyttelsens jobskabende potentiale i højere grad end på nuværende tidspunkt - burde 
bygge på markedsrelaterede instrumenter, herunder finanspolitiske instrumenter. På topmødet 
i Florens i juni 1996 nåede man en lignende konklusion3*. 
2. Miljømålsætninger fastsættes i stadig højere grad i forbindelse med rammelovgivning på 
EU-niveau, og medlemsstaterne har udover harmoniserede foranstaltninger på 
fællesskabsniveau en lang række økonomiske, tekniske og frivillige instrumenter til deres 
rådighed. Miljøafgifter er et af disse miljøinstrumenter og kan være den rigtige måde, til at 
gennemføre forureneren betaler-princippet ved at inkludere de miljømæssige omkostninger i 
prisen for en vare eller en tjenesteydelse. Disse instrumenter kan medvirke $il, at forbrugere og 
producenter udviser en mere miljøvenlig adfærd. 
3. Et af formålene med miljøafgifter er at nå et miljømål, og de skal derfor kunne påvirke 
markedet. Det er derfor vigtigt, at satsen for en miljøafgift fastsættes på det rigtige niveau: en 
afgift, der er for lav, kan ikke fuldt ud korrigere en markedsforvridning, mens en afgift, der er 
for høj, blot træder i stedet for en anden markedsforvridning. 
4. Indtægter fra miljøafgifter kan anvendes til at finansiere miljøbeskyttelsesforanstaltninger. 
Disse instrumenter kan også i nogle tilfælde give store og stabile indtægter. De kan da 
anvendes til at nedskære andre afgifter, som synes at fordreje økonomien, feks. afgifter på 
arbejdskraft. Man foreslog i Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og 
1 EFTnr. C 138 af 17.5.1993, s. 1. 
2 KOM (95) 647 af 24.01.1996. 
3 Man anmodede Rådet om at forelægge en rapport om udvikling af afgiftssystemerne i EU under 
ensyntagen til behovet for at skabe et afgiftsmiljø, der stimulerer initiativ og jobskabelse og fremmer en 
mere effektiv miljøpolitik. 
\Å 
beskæftigelse4) medlemsstaterne at anvende denne fremgangsmåde. Dette blev støttet af 
topmødet i Bruxelles i december 1993. Dette spørgsmål behandles også i Kommissionens 
beretning5* "Beskatning i Den Europæiske Union. Rapport om udviklingen i skatte- og 
afgiftssystemerne", som blev udarbejdet med henblik på topmødet i Dublin i december 1996. 
5. Miljøafgifter anvendes i alle EF's og EØS' medlemsstater6) og de spiller også en stadig 
større rolle i miljøpolitik i de central- og østeuropæiske lande, der har ansøgt om 
medlemsskab i EU. Hvor det har været hensigtsmæssigt, har man vedtaget EF-bestemmelser, 
således at sådanne afgifter kan anvendes i det indre marked (f.eks. afgifter på mineralolier, se 
pkt. 23). I henhold til nærhedsprincippet træffes der dog stadig flere nationale initiativer i 
form af afgifter til løsning af lokale miljøproblemer, som ofte kan behandles mere effektivt på 
dette niveau. 
6. Anvendelse af miljøafgifter og indtægterne herfra kolliderer direkte eller indirekte med 
mange andre områder inden for EF-ret udover miljøpolitik, navnlig konkurrence, det indre 
marked og afgiftspolitikker. Mange konkrete tilfælde har vist, at det er vigtigt at forbedre 
integreringen mellem disse forskellige politiske områder. I landbrugssektoren skal der tages 
hensyn til mange faktorer på grund af Fællesskabets landbrugspolitik. Miljøafgifter kan også 
påvirke forpligtelserne overfor tredjelande, f.eks. i forbindelse med WTO. Medlemsstaterne 
må tage hensyn til alle disse faktorer for at sikre, at nationale miljøafgifter gennemføres på en 
måde, der er forenelig med deres forpligtelser overfor WTO og traktaten7). 
7. Kommissionen mener derfor, at det er vigtigt at klargøre den retlige ramme, der gælder for 
de medlemsstater, der ønsker at indføre miljøafgifter. Rammen defineres af traktaten, afledt 
fællesskabsret, Domstolens retspraksis samt de afgørelser og retlige skridt, Kommissionen har 
taget for at føre alt dette ud i praksis. Kommissionen mener også, at det er vigtigt at 
understrege andre elementer, som kan komme i betragtning, når nationale miljøafgifter skal 
KOM (93) 700 endelig udg. 
KOM (96) 546 af 22.10.1996. 
Se endvidere bilag 1. 
Dette dokument behandler aspekter forbundet med det indre marked, men medlemsstaterne bør dog 
være klar over, at der kan opstå mange konflikter i forhold til EU's og WTO's bestemmelser, navnlig 
inden for grænseafgiftstilpasninger. Se også Kommissionens meddelelse om handel og miljø, KOM 
(96) 54 (EFT nr. C af 28.02.1996). 
vurderes. Formålet med dette dokument er dog ikke at analyse fordele og ulemper i form af 
den økonomiske og miljømæssige effektivitet ved anvendelsen af miljøafgifter på 
medlemsstatsniveau. De hermed givne oplysninger skal tjene som nyttige retningslinjer for 
medlemsstaterne, når de udformer, gennemfører og vurderer sådanne instrumenter. Det er 
hensigten at sikre en afbalanceret og effektiv anvendelse af disse instrumenter på 
medlemsstatsniveau, på regionalt niveau og lokalt niveau samtidig med at det er muligt for 
Kommissionen at foretage en gennemskuelig vurdering. 
8. Kommissionen vil til stadighed holde øje med miljøafgifter på nationalt niveau på grund af 
disse foranstaltningers betydning for miljøpolitik, det indre marked og europæisk 
konkurrenceevne samt andre relevante politikker, f.eks. energipolitik. Hvis der forekommer 
mange forskellige nationale løsninger af sammenlignelige problemer, eller hvis miljømål kan 
nås på en mere omkostningseffektiv måde, fremsætter Kommissionen nye forslag på EF-
niveau trods vanskelighederne forbundet med det nuværende krav om enstemmighed, ved 
vedtagelse af finanspolitiske foranstaltninger. 
9. Kapitel II i denne meddelelse behandler definitioner og beskriver den almindelige retlige 
kontekst, og detaljerede retningslinjer findes i kapitel III. Det bør understreges, at meddelelsen 
ikke indeholder definitive svar om fremtidige tilfælde og de enkelte tilfælde må derfor 
vurderes hver for sig. 
II. DEFINITIONER OG RETLIG KONTEKST 
a. Definitioner 
10. Når det drejer sig om miljøafgifter tillægges begreber, der ligner hinanden, ofte forskellig 
betydning i forskellige medlemsstater, og EF-lovgivningen indeholder ikke præcise 
definitioner. Det er dog vigtigt at understrege, at det er foranstaltningens kendetegn og 
virkninger der bestemmer, hvorledes den bedømmes i forhold til EF-ret og ikke de 
betegnelser, der anvendes i medlemsstaterne. Denne meddelelse forsøger derfor ikke at 
definere de forskellige typer instrumenter, der anvendes i medlemsstaterne. Udtrykket 
"afgifter" skal forstås således, at det omfatter alle obligatoriske betalinger uden modydelser, 
hvadenten indtægterne herfra går direkte ind i statsbudgettet eller til bestemte formål (f.eks. 
øremærkning). Afgifter, der omfattes af en mere specifik bestemmelse i EF-direktiver, falder 
ind under det pågældende direktivs retlige anvendelsesområde. 
11. Noget af det der er vigtigt, for at en afgift kan betragtes som værende en miljøafgift er nok, 
at afgiftsgrundlaget har en klar negativ miljøpåvirkning. Man kan dog også kalde en afgift for 
en miljøafgift, hvis den har en mindre klar, men dog påviselig positiv miljøpåvirkning. For 
eksempel forskellige afgiftssatser for blyfri benzin og benzin med bly. Almindeligvis må 
medlemsstaten bevise afgiftens betydning for miljøet, hvis dette er nødvendigt for at vurdere 
foreneligheden med fællesskabsret. 
i. 
b. Forskellige typer miljøafgifter 
12. Erfaringen viser, at miljøafgifter er særdeles forskelligartede, men dog kan opdeles i to 
8) 
hovedkategorier . 
Emissions afgifter er afgifter, der er direkte forbundet med reel eller anslået forurening af luft, 
vand eller jord, eller som skyldes støj. Eksisterende eksempler er afgifter på Nox-emissioner 
fra store forbrændingsanlæg og afgifter på vandforurening, som hidrører fra 
spildevandsbehandlingsanlæg. Afgifter på støjemission findes inden for luftfart. Da disse 
afgifter oftest pålægges fastliggende kilder (f.eks. industrivirksomheder) falder de for de 
flestes vedkommende uden for denne meddelelses emne, da afgifterne kun vedrører nationale 
producenter . 
Afgifter på produkter pålægges råmaterialer og mellemprodukter som f.eks. gødning, 
pesticider, naturgrus og grundvand og endelige forbrugsgoder som batterier, 
engangsemballage, bildæk og plastikposer. Nogle afgifter på produkter har eksisteret i mange 
år, hovedsagelig inden for energi, og man betragter dem mere og mere som et bidrag til 
Se f.eks. "Environmental Taxes; Implementaion og Environmental Effectiveness", Det Europæiske 
Miljøagentur, 1996, og "Environmental Taxes in OECD Countries", OECD, 1995. 
Undtagelse fra emissionsafgifter og anvendelsen af indtægterne fra disse afgifter kan komme ind under 
statsstøttebestemmelser (se senere). 
integreringen mellem miljøpolitik og energipolitik. Typiske eksempler er afgifter på benzin, 
diesel, fyringsolie og elektricitet. 
c. Retsgrundlag 
13. Den retlige vurdering af miljøafgifter er kompliceret, da dette instrument er forholdsvis 
nyt og under udvikling, og da traktaten ikke blev udarbejdet med denne type miljøpolitiske 
instrument for øje. Det grundlæggende retsgrundlag for miljøafgifter er følgende: 
- told på handel inden for Fællesskabets grænser, eller afgifter med lignende virkning 
(artikel 9 til 12); 
- kvantitative restriktioner på import og eksport af varer mellem medlemsstaterne eller 
forstaltninger med lignende virkning (artikel 30 til 36); 
- bestemmelser om transportpolitik, der er mindre gunstige for transportvirksomheder fra 
andre medlemsstater end for indenlandske transportvirksomheder (artikel 76); 
- statsstøtte, der skaber konkurrenceforvridning, som påvirker samhandelen mellem 
medlemsstaterne (artikel 92 og 93); 
- interne afgifter, der betyder en forskelsbehandling mod varer fra andre medlemsstater eller 
i øvrigt beskytter nationale produkter'(artikel 95) og lovgivning om told og andre former 
for indirekte afgifter, som bygger på artikel 99; 
- artikel 130 R der fastsætter målene for Fællesskabets miljøpolitik. 
III. RETNINGSLINJER 
A. RETNINGSLINJER FOR ANVENDELSE AF MILJØAFGIFTER 
a. Formålet med miljøafgifter 
14. EF-traktatens artikel 2 fastsætter at "en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, som 
respekterer miljøet" er et af Fællesskabets hovedmål. Artikel 130 R fastsætter, at 
Fællesskabets politik på miljøområdet skal bidrage til bevarelse, beskyttelse og forbedring af 
miljøkvaliteten, til beskyttelse af menneskers sundhed og en forsigtig og rationel udnyttelse af 
naturressourcerne. Det forebyggende aspekt er et nøgleprincip, og det gælder også 
forureneren betaler-princippet samt det forebyggende princip. Det fastslås endvidere, at 
miljøbeskyttelseskrav skal integreres i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets 
politikker på andre områder. Når medlemsstaterne indfører miljøafgifter, skal dette begrundes 
med behovet for at løse miljøproblemer. Man bør særlig være opmærksom på forholdet 
mellem disse foranstaltninger og følgende elementer i EF-traktatens 130 R, Fællesskabets 
miljølovgivning og den dermed forbundne retspraksis, det femte miljøhandlingsprogram1^ 
samt internationale aftaler, som Det Europæiske Fællesskab har tiltrådt. 
b. Told og afgifter med tilsvarende virkning 
15. I henhold til EF-traktatens artikel 9 til 12 må medlemsstaterne ikke indføre ny told eller 
afgifter med tilsvarende virkning på import eller eksport.Told, i ordets strengeste betydning, 
eksisterer ikke længere mellem medlemsstaterne. Domstolen har dog besluttet, at enhver 
afgift, der pålægges varer, udelukkende fordi de passerer en grænse, har samme virkning som 
told. Hvis kun en udenlandsk vare pålægges en afgift, betragtes denne derfor som svarende til 
told. Hvis en sådan afgift indgår i en generel afgiftsordning for varer i henhold til objektive 
kriterier uden hensyntagen til varernes oprindelse, må den undersøges på grundlag af artikel 
95. 
16. En generel afgiftsordning, i henhold til hvilket en meget stor del af den nationale 
produktion er undtaget, kan stadig betragtes som en afgift, der har tilsvarende virkning som 
told. Domstolen har i denne forbindelse gjort det klart, at det kan være nødvendigt at se på 
anvendelsen af indtægten fra afgiften. En afgift, der gælder for varer fra andre medlemsstater 
og for indenlandske varer i henhold til de samme kriterier kan derfor udgøre en afgift med 
samme virkning som told, hvis indtægten anvendes til en fuldstændig kompensation til 
indenlandske producenter af de afgiftspligtige varer. Hvis indtægten anvendes til at støtte 
forbrugerne af de afgiftspligtige varer, falder den ikke i denne kategori, men må bedømmes i 
henhold til statsstøttebestemmelser (se pkt. 33 og 34). En afgift kan betragtes både som 
havende en virkning tilsvarende told og som ulovlig statsstøtte, da den kan falde ind under 
bestemmelserne både i artikel 9 til 12 og artikel 92. 
EFTnr.C 138 af 17.5.1993, s. 1. 
c. Interne afgifter 
17. Artikel 95 skal garantere interne afgifters neutralitet ved at forbyde forskelsbehandling af 
varer fra andre medlemsstater og beskyttelse af indenlandske varer. Domstolens relevante 
domspraksis bygger på tre hovedprincipper: 
1) Det står principielt medlemsstaterne frit - med visse begrænsninger - at vælge den 
afgiftsordning, de finder mest hensigtsmæssigt 
2) Den ordning, der anvendes i forbindelse med indenlandske varer er 
sammenligningsgrundlaget for at afgøre, om varer fra andre medlemsstater 
pålægges større afgifter end indenlandske varer 
3) Hvis en vare fra en anden medlemsstat er pålagt større afgifter end en indenlandsk 
vare, har man overtrådt artikel 95. 
18. Med hensyn til punkt 1 har Domstolen altid haft den holdning1 !)' at medlemsstaterne kan 
pålægge forskellige varer forskellige afgifter, selvom de er "sammenlignelige". For at være 
lovlig skal sådanne forskelle 
1) bygge på objektive kriterier, f.eks. de anvendte råmaterialer eller de anvendte 
produktionsmetoder 
2) følge en økonomisk politik, som i sig selv er forenelig med traktatens og den 
afledte rets krav 
3) de detaljerede bestemmelser skal være af en sådan art, at direkte eller indirekte 
forskelsbehandling af varer fra andre medlemsstater og beskyttelse af 
konkurrerende indenlandske produkter undgås. 
Domstolen har påpeget, at en afgift ikke kan kaldes diskriminerende, blot fordi det kun er 
andre medlemsstaters varer, der bliver belagt med de største afgifter, hvis dette skyldes 
anvendelsen af objektive og ikke-forskelsbehandlende kriterier1 . Men hvis varer fra andre 
medlemsstater på grundlag af tilfældige og/eller forskelsbehandlende bestemmelser på 
11 Domstolens afgørelse af 4. marts 1986, sag C-106/84, Kommissionen mod Danmark [1986] sml. 833 
og afgørelse af 7. april 1987 sag C-196/85 Kommissionen mod Frankrig [1987] sml. 1597. 
12 Afgørelse af 14. januar 1981, sag nr. 46/80, SA Vinal mod Orbat [1981] sml. 97. 
13 Afgørelse af 30. november 1995, sag nr. C-l 13/94, Casarin [1995] sml. 4203. 
forhånd og/eller ved definition udelukkes fra at nyde godt af en lavere afgift, udgør dette brud 
på artikel 9514). 
19. Med hensyn til punkt 2 skal afgiftsordningen være gennemskuelig, i hvert fald således, at 
det er muligt objektivt at fastslå, om afgifterne på varer fra andre medlemsstater er større end 
på lignende indenlandske varer15). Ordningen skal også gælde for både indenlandske varer og 
varer fra andre medlemsstater. For at vurdere om artikel 95 er blevet overtrådt, skal man 
navnlig overveje følgende: 
- afgiftssatsen 
- bestemmelserne om afgiftsgrundlaget 
- kontrolsystemerne for afgiftspålæggeise 
- de detaljerede bestemmelser for opkrævning af afgiften. 
Domstolens retspraksis påpeger også, at det faktum alene, at afgiften fortrinsvis pålægges 
importvarer ikke nødvendigvis gør denne forskelsbehandlende16). Det afgørende kriterium er 
den faktiske økonomiske byrde som den enkelte afgift udgør for indenlandske varer på den 
ene side og varer fra andre medlemsstater på den anden side. 
20. Artikel 95 giver ikke Kommissionen ret til at bedømme, hvorvidt en afgift i en 
medlemsstat er urimelig høj i forhold til miljømålsætningen \ Retspraksis for artikel 95 har 
bekræftet, at anvendelsen af proportionalitetskriteriet, som indebærer afbalancering af 
fordelene for miljøet mod den eventuelle betydning for det indre marked, kun gælder for 
administrative kontrolforanstaltninger forbundet med afgiften '. 
21. Med hensyn til punkt 3 må man, for at fastslå, om artikel 95, stk. 1, er overtrådt, vurdere, 
hvorvidt indenlandske og udenlandske varer er "sammenlignelige". Domstolen har den 
holdning, at "sammenlignelige varer" er varer, der har sammenlignelige karakteristika og 
Afgørelse af 27. maj 1981, sagnr. 142 og 143/80, Salengo, [1981] sml. 1413 og afgørelse af 3. juli 
1995, sag nr. 277/83, Kommissionen mod Italien [1985] sml. 2049. 
Afgørelse af 26. juni 1991, sag nr. C-152/89, Kommissionen mod Luxembourg [1991] sml. 3141 og 
sag nr. C-153/89, Kommissionen mod Belgien, [1991] sml. 3171. 
Afgørelse af 16. december 1986, sag 200/85, Kommissionen mod Italien, [1986] sml. 3953. 
Afgørelse af 5. april 1990, sag C-132/88, Kommissionen mod Grækenland [1990] sml. 1567. 
Afgørelse af 7. april 1987, sag 196/85, Kommissionen mod Frankrig [1987] sml. 1597. 
opfylder de samme behov set fra forbrugerens synspunkt19). I denne forbindelse bør det også 
overvejes, varer med samme funktion men med forskellige miljømæssige egenskaber på 
grund af indhold eller forskel i produktionsmetoder bør betragtes som værende forskellige 
20) 
varer . 
22. Hvis varerne ikke er "sammenlignelige", men dog konkurrerer med eller kan komme til at 
konkurrere med udenlandske varer, kræver stykke 2 i artikel 95, at afgiften ikke må kunne 
beskytte indenlandske varer ]). Når dette aspekt vurderes, må man betragte ikke blot den 
aktuelle situation, men også det kommende marked for udenlandske varer, hvis der ikke 
fandtes beskyttelsesforanstaltninger. Det er også nødvendigt at tage hensyn til, hvorledes 
indtægterne fra afgiften anvendes. Domstolen afgjorde, at når indtægten fra en afgift anvendes 
til delvis at kompensere for den byrde, de indenlandske varer bærer, er afgiften medvirkende 
til forskelsbehandling i henhold til traktatens artikel 95 \ Afgiften kan også betragtes som 
værende både forskelsbehandlende og ulovlig statsstøtte da både artikel 95, stk. 1, og artikel 
23) 
92 kan være gældende (se punkt 26). 
d. Afledt ret om indirekte afgifter 
23. Fællesskabsret, som er vedtaget i henhold tir artikel 99 indeholder 
a) harmoniserede bestemmelser om afgiftsstruktur og minimumssatser for afgifter på 
mineralolier, tobak og alkohol 
b) andre generelle bestemmelser i direktiv 92/12/EØF, som tillader medlemsstaterne at 
indføre indirekte afgifter på varer, forudsat disse afgifter ikke giver anledning til 
formaliteter ved grænserne ved handel mellem medlemsstaterne. 
Afgørelse af 7. maj 1987, Kommissionen mod Italien, sag 184/85 [1987] sml. 2013. Med 
henblik på at vurdere, om der er tale om "sammenlignelige varer", vurderede Domstolen, 
hvorvidt varer opfylder de samme forbrugerbehov og både juridiske og faktiske omstændigheder er 
relevante. 
1 henhold til Rådets forordning om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke (EØF nr. 
880/92 af 23.3.1992, EFT nr. L 89 af 11.4.1992, s. 1) kan økomærker tildeles varer (f.eks. 
papir) med samme funktion men med forskellige miljømæssige egenskaber. 
Afgørelse af 7. maj 1987, sag 184/85, Kommissionen mod Italien [1987] sml. 2013 og sag 
193/85, Cofrutta [1987] sml. 2085. 
Afgørelse af 16. december 1992, sag C-17/91, Georges Lornoy [1992] sml. 6523. 
Afgørelse af 21. maj 1980, sag 73/79, Kommissionen mod Italien [1980] sml. 1533. 
En vigtig bestemmelse i direktiv 92/81 /EØF24) er at man generelt kun kan anvende en 
afgiftssats pr. vare. Direktiv 92/12/EØF2S) giver medlemsstaterne mulighed for, med nogle 
begrænsninger, at indføre andre nationale afgifter på mineralolie. Sådanne afgifter skal være i 
overensstemmelse med bestemmelserne for told og moms26). 
Medlemsstaterne kan anmode om godkendelse fra Rådet til at anvende reducerede 
afgiftssatser eller undtagelser, f.eks. af hensyn til miljøet27). Medlemsstaterne har endvidere 
ret til at anvende reducerede afgiftssatser eller afgiftsundtagelser for mineralolie, der anvendes 
til særlige formål, f.eks. til offentlig transport og i landbruget. 
24. Direktiv 93/89/EØF fastsætter rammerne for anvendelse af vejafgifter og brugsafgifter 
(Eurovignette) for lastbiler i medlemsstaterne. Kommissionen forelagde i juni 1996 et forslag 
, som bygger på artikel 75 til at erstatte dette direktiv '. Forslaget gør det muligt at 
differentiere vejafgifter (årsafgifter på køretøjer, vejafgifter og brugsafgifter generelt, navnlig 
på sårbare veje) således, at der tages hensyn til eksterne omkostninger. Mere generelt har 
Kommissionen iværksat en debat om anvendelse af økonomiske instrumenter inden for 
transportsektoren i sin grønbog "Mod en fair og effektiv prissætning på transportområdet. 
Politiske muligheder for at internalisere de eksterne omkostninger ved transport inden for Den 
Europæiske Union . Kommissionen vil følge grønbogen op senere i år. 
25. Direktiv 91/542/EØF32), 93/59/EØF33) og 94/12/EF34), som blev vedtaget i henhold til 
artikel 100A, vedrører forurenende emissioner fra motorkøretøjer og indeholder specifikke 
Rådets direktiv 92/81/BØF af 19.oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturer for 
mineralolier (EIT nr. L 316 af 31.10.1992, s. 12). 
Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, 
om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT nr. L 76 af 23.12.1992, s. 1). 
Fastlagt i direktiv 92/81 /EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturer for 
mineralolier (EFT nr. L 316 af 31.10.1992, s. 12) og 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes 
tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier (EFT nr. L 316 af 31.10.1992, s. 19). 
Indtil nu er ca. 70 undtagelser blevet godkendt. Nogle undtagelser vedrører afgiftsforskelle efter 
brændstoffernes miljøkriterier, f.eks. reducerede satser for miljømæssigt forbedret diesel og 
omformuleret benzin med og uden bly. Den fastsatte forskel i afgifter i hele Fællesskabet 
mellem blyfri benzin og benzin er blevet skabt ved at behandle de to forskellige brændstoffer som 
forskellige varer. 
Direktiv 93/89/EØF (EFT nr. L 279 af 12.11.1993). 
Forslag til Rådets direktiv om opkrævning af brugsafgifter for lastbiler for anvendelse af visse 
infrastrukturer, KOM (96) 331 af 10.7.1996. 
Domstolen annullerede direktivet den 5. juli 1995 på grund af procedurefejl. Direktivets virkning 
gælder dog, til man har vedtaget lovgivning til erstatning af direktivet. 
KOM (95) 691 endelig udg. 
EFT nr.L 295 af 25.10.1991, s. I. 
rammer for afgiftsmæssige incitamenter ved køb af nye køretøjer. Ordningen sigter på at sætte 
medlemsstaterne i stand til at støtte markedsføring af nye, renere køretøjer, samtidig med at 
man undgår afgiftsforanstaltninger som i virkeligheden udgør andre tekniske krav end de 
krav, der er harmoniseret på fællesskabsniveau. Disse afgiftsmæssige incitamenter er 
godkendt, hvis de overholder følgende principper: 
de skal gælde for alle nye køretøjer, der er i overensstemmelse med de emissionsgrænser, der i 
direktiverne er fastsat for fremtiden 
de skal afvikles, når de nye emissionsgrænser bliver obligatoriske 
de skal være lavere end de ekstra omkostninger, der er nødvendige for at opfylde de 
fremtidige emissionskrav 
de skal meddeles Kommissionen. 
e. Statsstøtte 
26.1 henhold til traktatens artikel 92 er enhver støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under 
enhver tænkelig form og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene 
uforenelig med det fælles marked. Normalt kan et støtteelement, som indgår i en 
afgiftsordning, ikke godkendes af Kommissionen, hvis andre bestemmelser i traktaten 
overskrides. Man skal derfor først være sikker på, at en miljøafgift ikke er i modstrid med 
disse andre bestemmelser, navnlig artikel 9, 12, 30-36 og 95. Hvis et støtteelement ikke er i 
modstrid med disse bestemmelser, er støtten forenelig med det fælles marked som beskrevet i 
det følgende. 
a) Støtte 
27. Før Kommissionen kan træffe beslutning om, hvorvidt støtte er forenelig med EF-
bestemmelserne om statsstøtte, må den konstatere, om det drejer sig om støtte. Indtægter fra 
miljøafgifter er "statsmidler". Hvis disse indtægter indgår i det almindelige statsbudget, 
vedrører anvendelsen heraf ikke denne meddelelse. Hvis derimod indtægten er bestemt til et 
særligt formål, kan det dreje sig om statsstøtte, hvis den favoriserer bestemte virksomheder 
33 EFTnr. L 186 af 28.07.1993, s. 21. 
34 EFTnr. L 100 af 19.04.1994, s. 42. 
11 
eller produktioner. Undtagelser fra vareafgifter eller emissionsafgifter er også statsstøtte, 
selvom disse undtagelser er nødvendige, for at indenlandske virksomheder ikke kommer til at 
stå ugunstigt sammenlignet med deres konkurrenter i lande, der ikke har sådanne afgifter. 
b) Støttens forenelighed med EF-bestemmelser om statsstøtte. 
Anvendelse af indtægterne 
28. Artikel 92, stk. 2, fastsætter støttekategorier, som er forenelige med det fælles marked, 
mens stk. 3 fastsætter kategorier, som muligvis er forenelige med det indre marked. Artikel 93 
fastsætter bestemmelser for en procedure, hvorved Kommissionen kan vurdere statsstøtte i 
lyset af artikel 92. De principper, som Kommissionen skal anvende til at vurdere 
støtteprogrammer forbundet med miljømålsætninger, beskrives i Kommissionens 
retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse . Vurderingen foretages normalt ved at 
afveje de negative virkninger for konkurrencen mod fordelene for miljøet. 
29. Når Kommissionen vurderer statsstøttesager, tager den hensyn til både oprindelsen og 
anvendelsen af indtægten for at få et fuldstændigt billede af situationen. En analyse alene af 
anvendelsen af indtægterne uden hensyntagen til oprindelsen giver et ufuldstændigt billede, da 
det simpelthen ser ud, som om det drejer sig om en uddeling af offentlige midler. Domstolen 
har erklæret, at Kommissionen skal tage hensyn til alle direkte og indirekte faktorer, inklusive 
indirekte støtte, finansiering af støtten og forbindelsen mellem finansieringen og det beløb, 
der tildeles som støtte . 
30. Medlemsstaterne tilskyndes til klart at vise, hvorledes indtægterne fra miljøafgifter 
anvendes for at støtte Kommissionens arbejde. Det er under alle omstændigheder ønskeligt, at 
de anvendte kriterier er åbne, gennemskuelige, uden modsætninger og tilskynder til en 
ønskelig adfærd. Indtægterne anvendes oftest således: 
35 EFTnr. C 72 af 10.3.1994, s. 3. 
36 Afgørelse af 25. juni 1970, sag 47/89, Frankrig mod Kommissionen [1970]. 
12 
1) Støtte til miljøinvesteringer eller miljøaktiviteter 
31. Eksempler på faktorer, Kommissionen inddrager, når den vurderer om støtte til 
miljøinvesteringer er forenelig med EF-bestemmelserne for statsstøtte: 
om indtægten anvendes i samme økonomiske sektor som den, hvori den blev opkrævet, eller 
om den anvendes i en anden sektor, dvs., er der en sektor, der har fået et nettoudbytte 
om de aktiviteter, der finansieres af afgiftsindtægterne kan fungere på et normalt, kommercielt 
grundlag med tilfredsstillende resultater, eller om der er behov for støtte 
om midler, der udbetales til virksomheder, kan betragtes som kompensation for aktiviter, som 
virksomheder ellers ikke ville foretage, og som kommer offentligheden til gode 
foranstaltningens planlagte varighed 
om det er hensigten, at reducere støtten gradvist . 
2) Afgifter til finansiering af indsamling og bortskaffelse af farlige 
varer eller stoffer 
32. Der skabes flere og flere ordninger til indsamling og bortskaffelse af varer eller stoffer, 
som er miljøskadelige. Disse ordninger indebærer normalt, at medlemsstaterne pålægger de 
pågældende varer eller stoffer en salgsafgift, og indtægterne anvendes til at betale 
virksomheder for indsamling og bortskaffelse af varerne efter brug3 \ 
Bestemmelser for støtte til landbrugsaktiviteter foreligger i forordning (EØF) nr. 2.078/92, EFT nr. L 
215 af 30.7.1992, s. 85. 
Kommissionen har vurderet og godkendt tre sådanne tilfælde: et dansk program til indsamling af 
miljøskadelige batterier (statsstøttesag N 539/95), et dansk program til indsamling og bortskaffelse af 
brugte bildæk (statsstøttesag N 684/93, EFT nr. C 390 af 31.12.1994, s. 15) og et hollandsk program til 
indsamling og bortskaffelse af bilvrag (statsstøttesag N 93/95 (tidligere N 182/95)). 
Nøgleelementerne i Kommissionens vurdering var: 
1) den afgift, som finansierer programmet, pålægges uden forskelsbehandling alle 
importører/producenter af de pågældende varer 
2) betaling af indsamlingsvirksomhederne bygger på et normalt kommercielt grundlag 
3) programmerne tillader ikke, hverken direkte eller indirekte, at de virksomheder, der foretager 
indsamlingen, sælger de indsamlede produkter under markedsprisen 
4) programmerne skal være åbne og gennemskuelige samt økonomisk effektive. 
Disse krav var opfyldt, og Kommissionen konkluderede således, at støtten var forenelig med 
statsstøttebestemmelserne og godkendte derfor disse indsamlings- og bortskaffelsesprogrammer. 
13 
3) Omfordeling til den gruppe, der betaler afgiften 
33. Omfordeling af indtægterne fra emissionsafgifter, som kun kræves af indenlandske 
virksomheder, til den gruppe, der betaler den, giver normalt ikke anledning til problemer, 
sålænge systemet opfylder de generelle krav om gennemskuelighed og uvilkårlighed. Disse 
systemer må dog undgå at stille en særlig indenlandsk sektor særlig gunstigt. 
34. Afgifter på varer kan påvirke både indenlandske varer og andre medlemsstaters varer. 
Hvis indtægter fra vareafgifter anvendes til fuldt ud at modsvare den byrde, indenlandske 
producenter bærer, kan afgiften betragtes som havende samme virkning som told. Den kan da, 
som tidligere nævnt, forbydes i henhold til traktatens artikel 12 (se punkt 15 og 16). Hvis 
indtægterne delvis modsvarer den byrde, der bæres af indenlandske producenter, må afgiften 
undersøges med henblik på forskelsbehandling i henhold til artikel 95 (se punkt 22). 
Kommissionen har ikke - forudsat ovennævnte problemer ikke forelå - gjort indsigelser mod 
vareafgifter, hvis indtægten er blevet anvendt til at løse de miljøproblemer som afgiften var 
forbundet med . 
Undtagelsesbestemmelser, der favoriserer indenlandske virksomheder 
35. Fritagelse fra afgifter på emissioner eller varer kan udgøre statsstøtte i henhold til, 
artikel 91, stk. 1, i traktaten, som tidligere nævnt. Midlertidig undtagelse fra nye 
emissionsafgifiQX kan godkendes, hvis det er nødvendigt for at modsvare nedsat 
konkurrenceevne, da emissionsafgifter normalt kun pålægges indenlandske virksomheder. For 
at sikre, at disse undtagelser ikke fordrejer konkurrencen og for at tilskynde støttemodtagerne 
til at gennemføre foranstaltninger med henblik på at reducere forureningen, kræver 
Kommissionen, at undtagelse eller kompensation for afgifter 
er midlertidig 
I to statsstøttesager - frøkontrol i Frankrig (statsstøttesag N 693/91) og afgift på pesticider i 
Danmark (statsstøttesag N 416/95) - besluttede Kommissionen, at indtægterne fra afgifter både på 
indenlandske varer og andre medlemsstaters varer kan anvendes til at løse de indenlandske 
miljøproblemer, som afgiften vedrører. Det kræves dog, at indtægten fordeles på grundlag af objektive 
kriterier og ikke støtter indenlandske producenter af de afgiftspligtige varer. 
14 
ikke giver sektoren et nettoudbytte 
principielt reduceres gradvis40). 
36. Undtagelsesbestemmelser om vareafgifter er mere sensitive, da sådanne afgifter påvirker 
producenter i andre medlemsstater. Disse afgifter skal først undersøges med henblik på 
bestemmelser om forskelsbehandling og det indre marked, og hvis de godkendes, skal dette 
ske i henhold til statsstøttebestemmelserne. Generelt opfordres medlemsstaterne til at sikre at 
undtagelsesbestemmelserne beskrives på en klar, åben og gennemskuelig måde 
systemets forventede tidsramme beskrives 
virkningerne for den pågældende sektor analyseres 
undtagelserne giver ikke indenlandske virksomheder en uretmæssig fordel 
de forventede virkninger for både indenlandske producenter og importører af de pågældende 
varer og lignende varer analyseres. 
f. Kvantitative indførselsrestriktioner og foranstaltninger med tilsvarende 
virkninger 
37. Under bestemte betingelser, som beskrives i det følgende, kan en afgift, eller aspekter af 
afgiften, vurderes i lyset af artikel 30, som forbyder alle kvantitative indførselsrestriktioner 
såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning. En foranstaltning med en sådan 
virkning kan dog tillades i henhold til artikel 30-36, hvis den vurderes nødvendig for at nå en 
miljømålsætning, og hvis virkningerne på det indre marked står i forhold til den miljømæssige 
vinding. Det må understreges, at det er midlerne til beskyttelse af miljøet og ikke 
miljømålsætningen som sådan, der vurderes i henhold til artikel 30. 
Anvendelse af artikel 30 
38. Traktatens artikel 30 finder normalt ikke anvendelse, hvis en afgift falder ind under artikel 
9, 12, 16 eller 95 i EF-traktaten. Den kan dog finde anvendelse under disse forhold: 
40 Kommissionen har af disse grunde for eksempel accepteret de hollandske (statsstøttesag N 
760/95) og danske C02/energiafgifts-programmer (statsstøttesag N 459/95, EFT nr. C 324 af 
5.12.1995, s. 9) som værende forenelige med statsstøttebestemmelserne. 
15 
hvis en afgift pålægges en vare, for hvilken der ikke findes en tilsvarende eller konkurrerende 
national produktion, og afgiften er af en sådan størrelsesorden, at varens fri bevægelighed 
ændres. Domstolen har f.eks. angivet, at hvis nye motorkøretøjer i en medlemsstat, hvor 
sådanne motorkøretøjer ikke fremstilles, pålægges en registreringsafgift, må dette vurderes i 
henhold til artikel 304l), eller 
hvis en afgift er forbundet med bestemte betingelser eller faktorer, som kan adskilles fra de 
betingelser eller faktorer, der definerer afgiftssystemets funktion, kan disse krav betragtes som 
henhørende under artikel 30. Sådanne betingelser eller faktorer kan f.eks. være mærkning af 
varen eller præsentation af varen. Hvis f.eks. afgiftsbestemmelsen kræver, at en økonomisk 
operatør skal ændre form, størrelse eller betegnelse på varen, eller det mærke, hvorunder 
varen markedsføres lovligt i en anden medlemsstat42)' og hvis denne ændring ikke er 
nødvendig for at afgiften kan fungere efter hensigten, kan denne ændring vurderes ihenhold til 
artikel 3043). I henhold til Domstolens retspraksis om tekniske krav forholder det sig endvidere 
således, at ovennævnte betingelser eller faktorer ikke må kanalisere handelen på en sådan 
måde, at kun bestemte handlende kan importere de pågældende varer, mens andre hindres i at 
gøre dette \ 
39. Domstolen har afgjort, at en foranstaltning som depositum for flasker, der indgår i et 
genbrugssystem for flasker, ikke i sig selv udgør en finanspolitisk foranstaltning og den kan 
derfor vurderes i henhold til artikel 3045. 
Vurderingskriterier i forbindelse med artikel 30 
40. Der foreligger mange eksempler på retspraksis ved anvendelse af artikel 30 i forbindelse 
med ikke-finanspolitiske foranstaltninger, men Domstolen har endnu ikke vurderet en 
finanspolitisk foranstaltning på grundlag af denne bestemmelse. Man kan dog finde en nyttig 
rettesnor om afgørelser vedrørende nødvendighed og proportionalitet i Domstolens 
Sag 47/88, Kommissionen mod Danmark [1990] sml. 4509. 
Se f.eks. sag nr. 27/80Fietje [1980] sml. 3839 og sag nr. 94/82 Kikvorsch [1983] sml. 947. 
Domstolen fulgte denne argumentation i sag nr. 74/76 Ianelli & Volpi [1977] sml. 557 om 
forholdet mellem artikel 30 og artikel 92. 
Sag nr. 104/75, de Peijper [1976] sml. 613. 
Afgørelse af 20. september 1988, sag nr. 302/86, Kommissionen mod Kongeriget Danmark, fri 
varebevægelse - beholdere til øl og ikke alkoholiske drikke, "den danske flaskesag" [1988] sml. 4607. 
16 
retspraksis46* på området for ikke-finanspolitiske foranstaltninger, selv om afgifter og tekniske 
bestemmelser, som tidligere nævnt, i nogen grad spiller forskellige roller inden for 
miljøpolitik. 
41. Hvis artikel 30 gælder for den nationale foranstaltning, erkendes miljøbeskyttelse som et 
"obligatorisk krav" som kan berettige foranstaltningén47) selv om den hindrer varernes frie 
bevægelighed. Følgende betingelser skal, i henhold til retspraksis, opfyldes hvis 
foranstaltningen skal berettiges med henvisning til miljøbeskyttelse: 
der må ikke være tale om forskelsbehandling, dvs. at foranstaltningen skal gælde for både 
indenlandske varer og varer fra andre medlemsstater 
det skal kunne bevises, at den er nødvendig for at opnå miljømålsætningen ved hjælp af blandt 
andet videnskabelige beviser , 
den byrde, som foranstaltningen pålægger skal stå i forhold til det mål, i form af 
miljøbeskyttelse, der skal opnås , hvilket indebærer, at den ikke må skabe flere 
handelshindringer end nødvendigt er for at opfylde miljømålsætningen, og at der ikke er 
nogen anden foranstaltning til rådighed, som er mindre restriktiv for handelen. 
42. Vurdering af, hvorvidt en miljøafgift er nødvendig og står i forhold til opfyldelsen af 
formålet, dvs. at beskytte miljøet, skal foretages i hvert enkelt tilfælde. I praksis afhænger en 
sådan vurdering ofte af faktorer som afgiftens størrelse, de forventede fordele for miljøet som 
følge af foranstaltningen og mængden af administrative omkostninger samt andre relevante 
omkostninger, forbundet med den aktivitet, der pålægges afgift. Vurdering af nødvendigheds-
og proportionalitetsaspektet kan også afhænge af faktorer som kultur og forbrugeradfærd. 
Se også artikel 3 i Kommissionens direktiv 70/50/EØF af 22. december 1969.1 sag 155/82 
Kommissionen mod Belgien [1983] ECR 531, s. 543, §12 osv. og i sag 62/90, Kommissionen mod 
Tyskland [1992] sml. 2575, s. 2605, § 11 osv. anvendte Domstolen også betingelserne nødvendighed 
og proportionalitet og afgjorde, at nationale restriktioner af varers frie bevægelighed ikke var berettiget 
med henvisning til beskyttelse af menneskers sundhed og liv. 
Sagen Cassis de Dijon og den danske flaskesag. 
Sag 304/84, Muller [1986] sml. 1511 og sag 178/84, Kommissionen mod Tyskland, [1987] sml. 1227. 
Sag 227/82, Van Bennekom [1983] sml. 3883. 
17 
B. RETNINGSLINJER FOR FÆLLESSKABETS KONTROLMEKANISMER 
a. Forpligtelse til at meddele statsstøtte 
43. Medlemsstaterne skal - hvis de har planer om at give eller ændre støtte - informere 
Kommissionen så betids, at den har tid til at fremsætte kommentarer. Støtte, der falder under 
de minimisbestemmelsen, skal dog ikke meddeles5 \ Kommissionen har normalt behov for et 
tidsrum på to måneder for at vurdere en sag. Hvis Kommissionen imidlertid mener, at en 
sådan plan ikke er forenelig med det indre marked under hensyntagen til artikel 92, 
iværksætter den proceduren i artikel 93, stk. 2. Denne fuldstændige undersøgelsésprocedure 
giver både medlemsstaten, andre medlemsstater og andre interesserede parter mulighed for at 
fremsætte deres bemærkninger om den planlagte støtte. Den pågældende medlemsstat kan 
ikke iværksætte de foreslåede foranstaltninger, før denne procedure har ført til en endelig 
beslutning (artikel 93, stk. 3 i EF-traktaten). 
44. Den fulde undersøgelsésprocedure giver Kommissionen beføjelse til at træffe en endelig 
beslutning om støttens forenelighed. Hvis Kommissionen træffer negativ beslutning, delvis 
negativ beslutning eller en beslutning forbundet med betingelser, pålægger Kommissionen 
den pågældende medlemsstat at rette sig efter beslutningen inden for en bestemt tidsfrist51\ 
45. Et statsstøtteprogram der iværksættes uden at meddelelseskravene er overholdt er ulovlig. 
Kommissionen kan pålægge medlemsstaten at suspendere udbetaling af støtten afhængig af 
undersøgelsens resultat. Hvis støtte er blevet iværksat før Kommissionens beslutning, og 
Kommissionen erklærer støtten for uforenelig, pålægger Kommissionen i sin endelige 
beslutning normalt den pågældende medlemsstat at opkræve den ulovligt udbetalte støtte, med 
renter, fra modtagerne. Hvis Kommissionens beslutning ikke overholdes, kan Kommissionen 
henvise sagen til Domstolen. Medlemsstatens pligt til ikke at iværksætte de foreslåede 
foranstaltninger indtil Kommissionens endelige beslutning er truffet har direkte virkning, 
hvilket betyder, at en konkurrent til den virksomhed, der nyder godt af støtten, kan anmode en 
Se Kommissionens meddelelse om de minimis-støtteordninger, EFT nr. C 68 af 6.3.1996, s. 9. 
En detaljeret beskrivelse af proceduren findes i Procedureregler i statsstøttesager. Afsnit BI i 
konkurrencereglerne i De Europæiske Fællesskaber, Del IIA. 
national domstol om at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger i henhold til national lov, 
herunder suspendering af yderligere udbetalinger i henhold til planen, til Kommissionen har 
besluttet, om støtten er forenelig med traktaten. En national domstol kan også i sin endelige 
afgørelse beordre den ulovligt udbetalte støtte tilbagebetalt52) eller pålægge bøder53). 
b. Meddelelseskrav i henhold til direktiv 83/189/EØF og afledt EF-ret på 
miljøområdet 
46. Direktiv 83/189/EØF fastsætter en informationsprocedure med hensyn til tekniske 
standarder og forskrifter. Den kræver, at medlemsstaterne forud skal meddele tekniske 
forskrifter, herunder forskrifter, "til hvilke der er knyttet skattemæssige eller finansielle 
foranstaltninger, som påvirker forbruget af produkterne ved at tilskynde til overholdelse af 
disse tekniske specifikationer eller andre krav". Notifikationen skal sendes til Kommissionen 
og via Kommissionen til de andre medlemsstater som kan fremsætte bemærkninger eller en 
udførlig udtalelse. Den normale tremåneders standstill periode, som fastsættes af dette 
direktiv, vedrører ikke tekniske bestemmelser forbundet med finanspolitiske foranstaltninger 
og bemærkningerne eller de udførlige udtalelser fra Kommissionen eller medlemsstaterne 
"kun kan vedrøre aspekter, som måtte være til hinder for samhandelen, men ikke en 
foranstaltnings skattemæssige eller finansielle aspekter." '. Meddelelseskravet påvirker ikke 
resultatet af vurderingen i henhold til artikel 30 eller artikel 95. 
47. Hvad angår anden afledt EF-ret på miljøområdet fastsætter artikel 16 i direktiv 94/62/EF 
om emballage og emballageaffald samme notifikationsprocedure som direktiv 83/189/EØF. 
Denne artikel dækker de foranstaltninger, som medlemsstaterne har til hensigt at vedtage med 
henblik på at gennemføre direktiv 94/62/EF og fastsætter, at en medlemsstat kan erklære, at 
meddelelsen også gælder for direktiv 83/189/EØF, hvis den foreslåede foranstaltning også er 
et teknisk anliggende i henhold til dette direktiv. Dette såkaldte "one shop-system" gør det 
Se sag C-39/94 Syndicat français de l'Express international (SFEI) og andre mod La Poste og 
andre (endnu ikke rapporteret), afsnit 71. 
Se f.eks. sag C-6/90 og C-9/90, Andrea Francovich m. fl. mod Italien, [1990] sml. 5357, afsnit 35. 
Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til 
tekniske standarder og forskrifter, EFT nr. L 109 af 26.4.1983, ændret ved direktiv 88/182/EØF af 
22.3.1988, EFT nr. L 81 af 26.3.1988 og direktiv 94/10/EF af 23.3.1994, EFT nr. L 100 af 19.4.1994. 
Direktivets artikel 8, stk. 1. 
19 
muligt for medlemsstaterne kun at sende en meddelelse, som dækker begge direktiver, til 
Kommissionen. 
48. Hvis en foranstaltning som er notifikationspligtig i henhold til disse foranstaltninger ikke 
meddeles, kan Kommissionen indlede traktatkrankelsessag i henhold til EF-traktatens artikel 
169 og sende en formel åbningsskrivelse til medlemsstaten. I sådanne tilfælde anmodes 
medlemsstaten om at eliminere foranstaltningen fra sin interne retsorden; hvis medlemsstaten 
ønsker at anvende en sådan foranstaltning, skal den sende et nyt forslag til Kommissionen og 
vedtage det i henhold til notifikationsproceduren. 
c. Meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af EF- ' direktiver 
49. Alle direktiver indeholder en bestemmelse, som fastsætter, at medlemsstaterne skal 
meddele de foranstaltninger de har vedtaget for at gennemføre direktivet. Dette gælder også 
afgifter eller andre økonomiske instrumenter, når direktivet indeholder bestemmelser om 
økonomiske instrumenter, som artikel 15 i direktiv 75/439/EØF om bortskaffelse af olieaffald. 
Hvis en lov om gennemførelse af et direktiv ikke meddeles Kommissionen, indledes en 
traktatkrankelsessag i henhold til artikel 169 i EF-traktaten. 
d. Klager og Kommissionens egne undersøgelser 
50. Kommissionen informeres ofte om aspekter forbundet med miljøafgifter gennem klager 
fra virksomheder, som påvirkes heraf, eller fra andre medlemsstater. Kommissionen er i 
sådanne tilfælde forpligtet til at undersøge sagen, da det er dens opgave som institution at 
sikre, at traktaten og afledt ret gennemføres korrekt. Den har derfor ret til at tage initiativet til 
en undersøgelse og til at anmode om oplysninger fra medlemsstaterne om deres anvendelse af 
miljøafgifter. 
IV. KONKLUSION 
51. Anvendelsen af miljøafgifter er stigende i medlemsstaterne i tråd med det femte 
miljøhandlingsprogram og den nylige revision heraf. Kommissionen støtter denne udvikling, 
20 
da den giver mulighed for en mere omkostningseffektiv miljøpolitik. Denne praksis indebærer 
dog også eventuelle konflikter med andre aspekter inden for EF-politik, navnlig i forbindelse 
med det indre marked. Denne meddelelse skal tjene til at vejlede medlemsstaterne, når det 
drejer sig om at sikre, at nationale initiativer forbundet med miljøafgifter er forenelige med 
den eksisterende EF-ramme. 
52. Denne meddelelse er et første skridt fra Kommissionens side i behandlingen af 
miljøafgifter. Den viser, at et stort område står åbent for medlemsstaterne ved gennemførelsen 
af sådanne instrumenter, som har vist sig at være særdeles attraktive, når det gælder om at 
opnå en bedre og mere effektiv miljøpolitik. Meddelelsen understreger dog også, at det er 
vigtigt at respektere den juridiske ramme forbundet med det indre markeds funktion, når 
medlemsstaterne indfører miljøafgifter. Kommissionen vil overveje, om man i fremtiden ved 
undersøgelser af miljøafgifter bør være mere opmærksom på at analysere artikel 30. 
53. Kommissionens erfaring med vurdering af miljøafgifter vokser i takt med den voksende 
praktiske erfaring med disse instrumenter i medlemslandene. På grundlag af disse erfaringer 
agter Kommissionen at undersøge behovet for politiske initiativer for at sikre, at EF's 
væsentlige målsætninger opnås. 
54. Kommissionen har til hensigt at udføre en vurdering af disse instrumenters økonomiske og 
miljømæssige betydning samt deres betydning for det indre marked, for miljøpolitik og de 
deraf følgende politiske konklusioner. 
21 
BILAG 
Overblik over miljørelaterede afgifter i EU's og EØS's medlemslande1 
Oktober 1996 
Miljøafgift 
Motorbrændstof 
By/blyfri (sats efter 
indhold) 
Diesel (sats efter kvalitet) 
C02/energi 
Svovl 
Forbrugsafgifter 
(excl. moms) 
Benzin (sats efter kvalitet) 
Andre energivarer 
Forbrugsafgifter 
C02/energi 
Svovl 
NOx-afgift 
Køretøjsafgifter 
Anskaffelses/registre­
ringsafgift (biler) 
Vej/registreringsafgift 
(biler) 
Landbrugsinput 
Gødning 
Pesticider Østrig 
• 
• 
• 
• 
• 
• Bel­
gien 
• 
• 
• 
• 
• Dan­
mark 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Fin­
land 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Fran­
krig 
• 
• 
• 
• 
• Tysk­
land 
• 
• 
• 
• Græ­
ken­
land 
• 
• 
• 
• Island 
• 
• 
• 
• Irland 
• 
• 
• 
• 
• Italien 
• 
• 
• 
• 
• Liech­
ten­
stein 
• 
• 
• Lu­
xem­
bourg 
• 
• 
• NL 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Norge 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Portu­
gal 
• 
• 
• Spa­
nien 
• 
• 
• 
• Sve­
rige 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• UK 
• 
• 
• 
Overblik over miljørelaterede afgifter i EU's og EØS's medlemslande (fortsat) 
Oktober 1996 
I Miljøafgifter 
Andre varer 
Batterier 
Plastikbæreposer 
Engangsbeholdere 
Dæk 
CFC og/eller haloner 
Engangsbarberhøvl 
Engangsfotografi-
apparater 
Smøreolie 
1 Olieforureningafgift 
Opløsningsmidler 
Direkte afgifter 
Miljøinvesteringer/de­
gressiv afskrivning 
Arbejdsgivers del af 
befordringsudgift af 
skattepligtig indkomst 
Lufttransport 
Støjafgift 
j Andre afgifter Østrig 
• 
• Bel­
gien 
• 
• 
• 
• 
• Dan­
mark 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Fin­
land 
• 
• 
• 
• 
• Fran­
krig 
• 
• Tysk­
land 
• 
• Græ­
ken­
land Island 
• 
• Irland Italien Liech­
ten­
stein 
• 
• 
• Lu­
xem­
bourg NL 
• 
• Norge 
• 
• 
• 
• 
• Portu­
gal 
• 
• 
• Spa­
nien 
• Sve­
rige 
• 
• 
• UK « 
• 
Overblik over miljørelaterede afgifter i EU's og EØS's medlemslande (fortsat) 
Oktober 1996 
Miljøafgifter 
Vandafgifter 
Vand 
Kloak 
Spildevand 
Udvindelse af 
grundvand 
Mødding 
Affaldsbortskaffelse 
og-håndtering 
Husholdningsaffald 
Affaldsbortskaffelse 
Farligt affald 
Deponiafgifter Østri 
g 
• 
• Bel­
gien 
• 
• Dan­
mark 
• 
• 
• 
• 
• Fin­
land 
• 
• 
• 
• 
• Fran­
krig 
• 
• 
• 
• 
• Tysk 
-land 
• 
• 
• 
• 
• 
• Græ­
ken­
land Islan 
d 
• 
• 
• Irlan 
d 
• Italie 
n 
• 
• Liec 
li-
ten-
stein 
• 
• 
• 
• 
• Lu-
xem-
bour 
g NL 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Norg 
e 
• 
• 
• 
• 
• Portu 
-gal 
• 
• 
• 
• 
• Spa­
nien 
• 
• 
• Sve­
rige 
• 
• 
• UK 
• 
• 
• 
• 
Kilde: OECD (Implementation Strategies for Environmental Taxes) 1996, ajourført. 
1 Formålet med denne tabel er at give en skematisk oversigt over anvendelsen af miljøafgifter i de forskellige lande. Udformning, struktur, satser osv. varierer fra 
land til land. 
.s-
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 9 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 14 10 
Katalognummer : CB-CO-97-033-DA-C 
ISBN 92-78-15309-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg