KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 229 endelig udg. 
Bruxelles, den 07.06.1994 
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
om den makrofinansielle bistand til tredjelande 
OL. 
RAPPORT OM DEN MAKROFINANSIELLE BISTAND 
TIL TREDJELANDE 
I. BAGGRUND 1 
1. Indledning 1 
2. Gennemførelse af bistandspakkerne fra 1991 til fordel 
for landene i Central- og Østeuropa 2 
3. Anden makrofinansiel bistand i 1991 3 
4. EF's makrofinansielle bistand i 1992-93 3 
5. Konklusioner 6 
II. UNGARN 25 
1. Indledning 25 
2. Den seneste makroøkonomiske udvikling 26 
3. Oversigt over strukturreformprogrammet 29 
4. Vurdering og udsigter 32 
III. DEN TJEKKISKE REPUBLIK OG DEN SLOVAKISKE REPUBLIK 33 
1. Indledning 33 
2. Den økonomiske udvikling i det tidligere 
Tjekkoslovakiet i 1992 33 
3. Deling af EF-lånet fra 1991 36 
4. Økonomiske følgevirkninger af det tidligere 
Tjekkoslovakiets opløsning 36 
5. Den økonomiske udvikling i 1993 38 
6. Vurdering og udsigter 42 
IV. BULGARIEN 43 
1. Indledning 43 
2. Den makroøkonomiske udvikling og politik i 
1992-1993 43 
3. Strukturreformprocessen i 1992/93 46 
4. Fællesskabets makrofinansielle bistand i 1992-1993 
og udsigterne 48 
V. RUMÆNIEN 49 
1. Indledning 49 
2. Makroøkonomiske resultater i 1992 49 
3. Strukturreform i 1992 50 
4. Undersøgelse af de til EF's finansielle bistand 
knyttede præstationskriterier 51 
5. Udviklingen i 1993 og udsigterne 52 
VI. ALBANIEN 54 
1. Indledning 54 
2. Makroøkonomiske resultater i 1992-1993 55 
3. Strukturreformer 55 
4. Opfyldelse af de præstationskriterier, der er 
knyttet til EF's finansielle bistand 58 
5. Vurdering og fremtidsudsigter 59 
VII. DE BALTISKE STATER 60 
1. Indledning 60 
2. Estland 61 
3. Letland 67 
4. Litauen 72 
VIII. ALGERIET 79 
1. Indledning 79 
2. Den økonomiske udvikling i 1992-1993 80 
3. Status over reformprocessen 82 
4. Opfyldelse af makroøkonomiske præstations- og 
strukturreformkriterier 84 
5. Vurdering og udsigter 85 
IX. ISRAEL 87 
1. Indledning 87 
2. Den seneste økonomiske udvikling 87 
3. Status over reformprocessen 91 
4. Vurdering 92 
- 1 -
I. BAGGRUND 
1. Indledning 
Makrofinansiel bistand fra EF, der oprindeligt var tænkt som en EF-intern 
betalingsbalancestøtte, er siden 1990 også blevet ydet til tredjelande, 
primært landene i Central- og Østeuropa, til støtte for deres politisk­
økonomiske reformer. 
Den første makrofinansielle støtteaktion fra EF's side til fordel for et 
tredjeland går tilbage til februar 1990, hvor Rådet på Kommissionens for­
slag besluttede at yde Ungarn et 5-årigt lån på 870 mib. ECU til støtte for 
landets bestræbelser på at få bugt med dets strukturtilpasningsproblemer. 
I 1991 forelagde Kommissionen med politisk opbakning fra Det Europæiske Råds 
møde i december 1990 Rådet en hel serie EF-støtteforanstaltninger til fordel 
for en række lande i Central- og Østeuropa svarende til den, der var blevet 
ydet Ungarn. Rådet vedtog fire afgørelser, hvorved der blev ydet 6- eller 
7-årig finansiel bistand på 375 mio. ECU til Tjekkoslovakiet, 290 mio. ECU 
til Bulgarien, 375 mio. ECU til Rumænien og yderligere 180 mio. ECU til 
Ungarn. 
Samtlige disse initiativer blev taget som led i en overordnet G-24-koordi­
neret finansiering. Alt i alt beløb bistandsanmodningerne sig til 2,4 mia. 
ECU i 1991, hvoraf ca. 50% var bistandstilsagn fra EF-landene. 
Den makrofinansielle bistand er blevet ydet efter følgende principper, som 
for nylig på ny er blevet stadfæstet af Rådet: 
Ekstraordinær karakter: Bistanden er af ekstraordinær karakter. Al 
bistand ydes på grundlag af en streng vurdering af hver sag for sig. 
Bistanden ophører, når modtagerlandet i fuldt omfang kan opnå finan­
siering fra de internationale finansieringsinstitutioner og private 
finansieringskilder. 
Politiske betingelser: BiBtanden ydes til tredjelande, som EF har nære 
politiske og økonomiske forbindelser til, samt under hensyntagen til 
deres geografiske nærhed og på den betingelse, at de fuldt ud 
respekterer effektive demokratiske mekanismer. 
Komplementaritet: Den grundlæggende forudsætning for bistanden er et 
omfattende resterende eksternt finansieringsgab, der ligger ud over 
støtten fra IMF og andre multilaterale institutioner, og på trods af at 
der gennemføres omfattende økonomiske stabiliserings- og reformpro­
grammer . 
Betingelser: Lånene frigives generelt i flere successive rater, der 
først udbetales, når en række makroøkonomiske præstationskriterier og 
strukturtilpasningskriterier, der normalt tager udgangspunkt i økono­
miske programmer udarbejdet af modtagerlandene efter indgået aftale med 
IMF, er opfyldt. 
Den makrofinansielle bistand fra EF er et supplement til og en støtte for 
andre EF-støtteinstrumenter, ikke mindst den tekniske bistand til fordel for 
de central- og østeuropæiske lande (PHARE), projektfinansiering (EIB) og 
EF'8 aftaler med de central- og østeuropæiske lande (handels- og samarbejds­
aftaler samt Europa-aftaler). EF's mulighed for under ekstraordinære omstæn­
digheder at yde makrofinansiel bistand omtales i kapitlet om finansielt 
samarbejde i de Europa-aftaler, der for nylig er undertegnet med en række 
central- og østeuropæiske lande. 
- 2 -
2. Gennemførelse af bistandspakkeme fra 1991 til fordel for landene i 
Central- og Østeuropa 
Som det fremgik af Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet 
af 16. september 19921), havde de stabiliserings- og reformprogrammer, EF'ø 
og G-24's betalingsbalancestøtte tjente til støtte for, flere fælles træk. 
Ungarn, Tjekkoslovakiet, Bulgarien og Rumænien iværksatte alle i 1991, dog 
fra forskellige udgangspunkter, omfattende reformprogrammer med henblik på 
at omdanne deres stærkt centraliserede planøkonomier til markedsøkonomier, 
samtidig med at der gennemførtes en politik til stabilisering af den finan­
sielle situation. Bestræbelserne på at tilpasse deres økonomier til at blive 
integreret i verdensøkonomien omfattede vidtgående reformer sigtende mod 
hurtigt at bevæge sig over mod den tilstræbte markedsbaserede produktions-* 
struktur. Disse bestræbelser omfattede liberalisering af udenrigshandelen, 
prisliberalisering og vidtstrakt afskaffelse af pristilskud, privatisering 
og omstrukturering af statsvirksomheder, overgang til én valutakurs og 
indførelse af konvertibilitet i de løbende betalinger samt reform af den 
finansielle sektor. Hvad valutakursen angår, knyttede både Ungarn og 
Tjekkoslovakiet deres valuta til en bestemt kurs som en nominel ankerkurs, 
hvorimod Bulgarien og Rumænien på grund af manglende valutareserver lod 
deres valutaer flyde. 
Reformprogrammerne blev gennemført under betydeligt strengere eksterne 
forhold end oprindeligt ventet, navnlig på grund af det større fald i 
samhandelen med de tidligere RGØB-lande, ikke mindst det tidligere Sovjet­
unionen, end ventet, og i en situation, hvor strukturreformerne endnu ikke 
havde fremkaldt en tilstrækkelig kraftig reaktion på udbudssiden. Under 
disse forhold blev produktionsnedgangen større end ventet, og inflations­
presset holdt sig oppe i de fleste lande. Endvidere opnåedes der i 
Bulgariens og Rumæniens tilfælde ikke tilstrækkeligt med lånetilsagn fra de 
G-24-lande, der ikke er medlemmer af EF, og der indtraf forsinkelser i 
udbetalingen af bistand, der var givet tilsagn om. 
De lande, der havde modtaget bistand fra EF og G-24, gennemførte ikke desto 
mindre beslutsomt de forskellige programforanstaltninger, bl.a. pris- og 
handelsliberalisering, en forsigtig finansiel politik og indkomstpolitik, 
finanspolitiske reformer og reformer af den finansielle sektor samt 
liberalisering af valutasystemet. Derudover iværksatte myndighederne en 
række betydelige strukturforanstaltninger med henblik på at fremme privat 
erhvervsvirksomhed, privatisere statsejendom og opbygge det nødvendig« 
retsgrundlag og de nødvendige institutionelle rammer for en velfungerende 
markedsøkonomi. I lyset af de opnåede resultater i forhold til de kvanti­
ficerede præstationskriterier og strukturtilpasningskriterierne blev 
vurderingen af betingelserne i tilknytning til EF-lånene for alle landenøs 
vedkommende positiv, og bistanden fra EF for 1991 blev udbetalt 100%. 
Selv om alle landene har opnået virkelig gode resultater, er der dog stor« 
forskelle i de opnåede resultater mellem landene indbyrdes, hvilket til dels 
afspejler de forskellige udgangspunkter, landene stod i ved starten af 
reformprocessen. Følgelig har der også været store forskelle mellem landene 
i tempoet i fremskridtene hen imod en tilbagevenden til en holdbar ekstern 
økonomisk situation. Især Ungarn og Tjekkoslovakiet fik hurtigt adgang til 
de internationale kapitalmarkeder, hvorimod mobiliseringen af ekstern privat 
finansiering som ventet var beskeden for Bulgariens (tynget af et eksternt 
gældsoverhæng) og Rumæniens vedkommende, som begge måtte trække kraftigt på 
kredit fra officielle kilder til at finansiere deres kortfristede ekstern« 
underskud. 
1) Rapport om den mellemfristede finansielle bistand i form af betalings­
balancestøtte til landene i Central- og Østeuropa (KOM(92) 400 endelig 
udg.). 
- 3 -
Følgen heraf var, at der i 1992 ikke var behov for yderligere ekstraordinær 
finansiering til Ungarn og Tjekkoslovakiet, hvorimod der var behov for 
yderligere makrofinansiel bistand fra EF og G-24 til at holde tempoet oppe i 
stabiliserings- og reformindsatsen i Bulgarien og Rumænien. 
3. Anden makrofinansiel bistand i 1991 
Rådet vedtog i 1991 at yde to andre EF-lån til lande uden for Central- og 
Østeuropa. Som led i EF's støtte til lande i Mellemøsten og Middelhavsområ­
det, der har mærket virkningerne af Golfkrigen, ydede Rådet i juli 1991 
Israel et lån på 160 mio. ECU, som blev udbetalt i én rate og med 6 års 
løbetid. Lånet, hvortil der blev ydet et rentetilskud på i alt 27,5 mio. 
ECU, som blev opført på EF's almindelige budget, blev udbetalt i januar 
1992. * ' 
I september 1991 blev der ydet et mellemfristet lån på 400 mio. ECU til 
Algeriet som en hjælp til gennemførelse af de politiske og økonomiske 
reformer i dette land. EF-bistanden var desuden en væsentlig katalysator for 
en omfattende frivillig gældeomlægningsaftale mellem Algeriet og dets 
kreditorer blandt forretningsbankerne. Første rate af lånet blev udbetalt i 
januar 1992. På grund af en senere svækket stabiliserings- og reformindsats 
har anden rate imidlertid ikke kunnet udbetales. 
4. EF*s makrofinansielle bistand i 1992-93 
Sidst i 1992 traf Rådet beslutning om at yde endnu en serie EF-lån til lande 
i Central- og Østeuropa, nemlig yderligere 110 mio. ECU til Bulgarien, yder­
ligere 80 mio. ECU i én rate til Rumænien og et samlet beløb på 220 mio. ECU 
til de baltiske stater (40 mio. ECU til Estland, 80 mio. ECU til Letland og 
100 mio. ECU til Litauen, til udbetaling i to rater). Der blev også truffet 
beslutning om at yde bistand til Albanien (70 mio. ECU, også i to rater), 
men denne gang i form af en gavebistand på grund af landets lave udviklings­
stade og manglende kreditværdighed. 
Alle disse initiativer blev taget i forbindelse med finansieringsaftaler med 
G-24 som et supplement til lånemidler tilvejebragt af de multilaterale 
finansielle institutioner. Alt i alt udgjorde anmodningerne om ekstraordinær 
finansiel bistand fra G-24 1 185 mio. USD, hvoraf EF bidrog med omtrent 
halvdelen. 
Da denne nye lånebistand blev ydet, stod modtagerlandene selvsagt i forskel­
lige faser i overgangen til markedsøkonomi. Rumænien og Bulgarien var alle­
rede begyndt at etablere dele af det nødvendige lovgrundlag og gennemføre 
omfattende strukturreformer, bl.a. inden for nøgleområder som liberalisering 
af udenrigshandelen, indførelse af valutakonvertibilitet og prisliberalise­
ring. Begge lande har dog haft mindre held med den makroøkonomiske stabili­
sering end andre lande i Central- og Østeuropa (hvilket primært skyldes en 
vanskeligere udgangsposition og vanskeligere eksterne forhold). I Albanien 
og de baltiske stater var reformprocessen endnu kun på begynderstadiet. 
I såvel Rumænien som Bulgarien sigtede de nye økonomiske programmer mod at 
fastholde fremdriften i stabiliserings- og reformprocessen. Sideløbende med 
en konsolidering af de opnåede resultater i 1991 - særlig liberaliseringen 
af priser, handelen og valutakursen samt privatiseringen - var en stram 
penge- og finanspolitik et afgørende middel til at reducere inflationen og 
skabe de nødvendige forudsætninger for vedvarende vækst og en holdbar økono­
misk situation udadtil. 
- 5 -
Den omstændighed, at der i december 1993 blev opnået principiel enighed med 
IMF om et nyt program for begge landes vedkommende og om en omfattende 
gældssaneringsordning med kreditorerne blandt forretningsbankerne for Bulga­
riens vedkommende, skulle være et væsentligt skridt i retning af stabili­
sering, reform og holdbare økonomiske forhold over for udlandet. Med henblik 
herpå skal det i 1994 overvejes, om der skal ydes yderligere bistand fra 
EF/G-24. 
I Albanien iværksatte regeringen et omfattende økonomisk reformprogram i 
midten af 1992, hvor landet stod midt i et alvorligt økonomisk, socialt og 
administrativt kaos og meget større finanspolitiske og eksterne uligevægte 
.end noget andet land i regionen ved begyndelsen af omstillingsprocessen. 
Førsteprioriteten i programmet var at stabilisere økonomien og gennemføre 
tilbundsgående strukturændringer i retning af en åben markedsøkonomi. 
Omkring midten af 1993 var første fase i den økonomiske stabilisering og 
reform gennemført med held. Tendensen hen imod hyperinflation var blevet 
vendt, den nedadgående tendens i produktionsresultatet var blevet standset, 
og der var blevet gennemført finansiel disciplin i statsvirksomhederne. Der 
var sket hastige fremskridt med prisreformen, og udenrigshandelen var blevet 
liberaliseret. Privatiseringen af landbrugsareal havde medført markant for­
nyet vækst i landbrugsproduktionen, hvilket muliggjorde en hurtig udfasning 
af den massive fødevarehjælp, som det internationale samfund, med EF som den 
vigtigste bidragyder, havde ydet siden 1991. Den makrofinansielle bistand 
fra EF (70 mio. ECU, der blev udbetalt i to rater i henholdsvis december 
1992 og august 1993) og fra andre G-24-lande havde været medvirkende til at 
styrke landets reservestilling og give myndighederne mulighed for hurtigt at 
stabilisere en frit fastsat valutakurs. Stabiliseringsgevinsterne er dog 
skrøbelige og famlende, og Albanien er fortsat nødsaget til at trække på 
udenlandsk bistand på kort sigt. Eksporten dækker kun en brøkdel af import­
behovet, og udsigterne for den økonomiske situation udadtil er fortsat 
dystre på grund af Albaniens store udlandsgæld. 
De albanske myndigheder har nu skiftet fokus fra en primært kortsigtet 
tidshorisont - dikteret af krisetilstanden - til en konsekvent mellemsigtet 
tidshorisont og har vedtaget et omfattende mellemfristet økonomisk program 
for 1993-96, der blev forelagt for det højtstående G-24-møde i november 
1993. G-24 anerkendte, at der var behov for yderligere makrofinansiel 
bistand (som et supplement til den udvidede strukturtilpasningsfacilitet 
(ESAF) fra juli 1993). Som led i dette program vil Albanien søge hurtigst 
muligt at normalisere forbindelserne med kreditorerne blandt forretnings­
bankerne. 
På baggrund af voldsomme omvæltninger i handels-, betalings- og pengearran­
gementerne med de øvrige lande i det tidligere Sovjetunionen iværksatte de 
baltiske stater i midten af 1992 omfattende programmer for omstilling til 
markedsøkonomi. I lyset heraf var genindførelsen af deres egne valutaer på 
et tidligt stadium i tilpasningsprocessen for at isolere deres økonomier fra 
inflationspresset fra de øvrige stater i det tidligere Sovjetunionen et vig­
tigt og originalt element i stabiliserings- og reformprogrammerne. Program­
merne omfattede desuden hurtig liberalisering af priserne og udenrigshande­
len, så de indenlandske priser kom på linje med verdensmarkedspriserne, samt 
en slagkraftig finans- og pengepolitisk stabiliseringspolitik fulgt op af en 
indkomstpolitik, så reallønnen blev tilpasset det alvorlige byttefor-
holdschok, der fulgte i kølvandet på Ruslands beslutning om at benytte 
verdensmarkedspriser i olie- og råvareeksporten. Der blev mobiliseret 
betydelig finansiel bistand fra det internationale samfund til støtte for 
disse programmer. Bistanden fra EF/G-24 udgjorde 87,2% af det konstaterede 
finansieringsgab. 
- 6 -
Det er lykkedes de baltiske stater at stabilisere deres økonomier på trods 
af den ugunstige udgangssituation; at den politik, der har været ført af 
successive regeringer, har været konsekvent, har været kraftigt medvirkende 
hertil. I Estland bidrog valutakommissionssystemet, som var et stærkt 
fikspunkt for prissystemet, endvidere til at opbygge stor tillid fra 
begyndelsen. Selv om der er sket fremskridt i reformprocessen, er der 
indtruffet betydelige forsinkelser i omstruktureringen af banksektoren. I 
alle tre lande blev stabiliseringsprocessen ledsaget af store produktions­
fald; ved udgangen af 1993 havde produktionsfaldet dog nået bunden. Først« 
rate af EF-bistanden blev udbetalt i 1993, og udbetalingen af anden rate 
ventes at ske i begyndelsen af 1994, hvor programevalueringen afsluttes. De 
baltiske stater har ikke anmodet om yderligere ekstraordinær makrofinansiel 
bistand. 
5. Konklusioner 
Alt i alt har EF hidtil ydet ca. 3,1 mia. ECU i makrofinansiel bistand til 
tredjelande (tabel 1). Størstedelen heraf er støtte til landene i Central-
og Østeuropa, som siden 1991 fuldt ud har været ydet inden for rammerne af 
G-24-koordinationsprocessen, hvorunder der blev mobiliseret et samlet beløb 
på 3,5 mia. USD, hvoraf bidragydere, der ikke er EF-lande, tegnede sig for 
omtrent 40% (tabel 2). Blandt disse har Japan så langt været den største 
enkeltbidragyder (ca. 20% af den samlede bistand) efterfulgt af EFTA-landenø 
(17% i alt). Den koordinerede indsats har klart gjort det muligt at 
mobilisere en betydelig ubunden bistand, som formentlig ikke ville have 
været ydet i en rent bilateral sammenhæng. 
Den ekstraordinære bistand har medvirket til at liberalisere udenrigshande­
len og indføre ekstern konvertibilitet i modtagerlandene på et tidligt 
stadium i omstillingsprocessen. Mere generelt har den forbedret det 
indbyrdes forhold mellem tilpasning og finansiering og har derved bidraget 
til at stabilisere økonomien og opretholde fremdriften i reformprocessen* 
Den hurtigt udbetalte EF-bistand har også været et effektivt middel til at 
få udformet det nødvendige lovgrundlag og få gennemført de nødvendige 
sektorreformer i landene i Central- og Østeuropa, så den projektrelaterede 
EF-bistand (PHARE, EIB) og private investeringer fra EF-medlemsstaterne 
bedre har kunnet absorberes. Generelt har den makrofinansielle bistand fra 
EF (og G-24) spillet en vigtig rolle i forbindelse med at fremme reformer og 
derved styrke den demokratiske proces, hvilket fremgår med al ønskelig 
tydelighed nu. I de tilfælde, hvor de nationale regeringer ikke formåede at 
gennemføre den rette stabiliserings- og reformpolitik, blev bistanden dog 
suspenderet, indtil der var blevet rettet op på situationen, og samarbejdet 
kunne genetableres. (De makroøkonomiske præstationsindikatorer og status i 
den økonomiske reformproces fremgår af tabel 3 og 4.) 
Der blev ikke anmodet om yderligere bistand fra EF (og G-24) fra Ungarns og 
Den Tjekkiske Republiks side (idet disse opnåede adgang til de internatio­
nale kapitalmarkeder) eller fra de baltiske staters side (idet disse opnåede 
forholdsvis stærke valutareserver). EF (og G-24) skal dog i år behandle 
anmodninger om yderligere bistand fra Bulgarien, Rumænien, Albanien og 
eventuelt andre lande (bl.a. Den Slovakiske Republik og Algeriet) til støtte 
for deres stabiliserings- og reformbestræbelser. 
- 7 -
Denne rapport, som aflægges i overensstemmelse med Rådets afgørelser om 
makrofinansiel bistand fra EF til Ungarn (90/83/EØF og 91/310/EØF), Den 
Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik (91/106/EØF), Bulgarien 
(91/311/EØF og 92/511/EØF), Rumænien (91/384/EØF og 92/551/EØF), Albanien 
(92/482/EØF), de baltiske stater (92/542/EØF), Israel (91/408/EØF) og 
Algeriet (91/510/EØF), vurderer den økonomiske situation og de økonomiske 
udsigter i hvert enkelt land, samt hvilke fremskridt der er sket i den 
økonomiske reformproces under særlig henvisning til de betingelser, der er 
knyttet til bistanden. 
- 8 -
TABEL 1 
EF'S MAKROFINANSIELLE BISTAND TIL TREDJELANDE 
Reelt udbetalt bistand pr. 31.1.1994 
(i mio. ECU) 
Land Godkendt 
maksimumsbistand 
(Rådsafgøreise) Udbetalt Ikke udbetalt 
Ungarn I 
(struktur-
tilpasningslån) 870 
(22.2.90) (350 
(260 610 
april 1990) 
febr. 1991) 260 
Den Tjekkiske og 
Slovakiske 
Føderative Republik 
(betalingsbalancelån) 375 
(25.2.91) 375 
(185 - august 1991) 
(190 - febr. 1992) 
Ungarn II 180 
(betalingsbalancelån) (24.6.91) 180 
(100 - august 1991) 
(80 - januar 1993) 
Bulgarien 290 
(betalingsbalancelån) (24.6.91) 290 
(150 - august 1991) 
(140 - marts 1992) 
Rumænien 375 
(betalingsbalancelån) (22.7.91) 375 
(190 - januar 1992) 
(140 - april 1992) 
Israel 160 
(lavtforrentet struk- (22.7.91) 
turtilpasningslån) 160 
(marts 1992) 
Algeriet 400 
(betalingsbalancelån) (23.9.91) 250 
(januar 1992) 150 
Albanien 70 
(betalingsbalancelån) (28.9.92) 70 
(35 - dec. 1992) 
(35 - august 1992) 
Bulgarien II 110 
(betalingsbalancelån) (19.10.92) 110 
De baltiske stater 220 
(betalingsbalancelån) (23.11.92) 
heraf: 
Estland 40 
Letland 80 
Litauen 100 110 110 
20 (marts 1993) 20 
40 (marts 1993) 40 
50 (juli 1993) 50 
Rumænien II 80 
(betalingsbalancelån) (27.11.92) 80 
(feb. 1993) 
I alt 3 130 2 500 630 
- 9 -
Tabel 2: EF's/G-24's makrofinansielle bistand til landene i Central» og Østeuropa siden 1991 
(kumulative beløb) 
Land ALBANIEN DE BALTISKE STATER BULGARIEN15 
*) (165 mio. USD) (600 mio. USD) (800 mio. USD) 
EF 
EFTA 
USA 
Japan 
Andre 
I alt Tilsagn 
Min. 
USD 
82,5 
12,4 
20,0 
0,0 
114,9 X af 
gab 
50,0 
7,5 
12,1 
69,6 Udbetalt Tilsagn Udbetalt 
X af Min. Min. 
tiIsagn USD USD 
71,8 
10,8 
17,4 
100,0 82,5 
4,2 
86,7 300,0 
123,1 
100,0 
523,1 Xaf 
gab Xaf 
tilsagn 
50,0 57,4 
20,5 23,5 
16,7 19,1 
87,2 Min. 
USD Tilsagn Udbetalt 
Min. 
USD Xaf 
gab 
150,0 400,0 50,0 
31,5 95,0 11,9 
10,0 1,3 . 
100,0 12,5 
8,7 1,1 X af Min. 
tilsagn USD 
65,2 
15,5 
1,6 
16,3 
1,4 400,0 
32,0 
10,0 
100,0 181,5 613,7 76,7 100,0 442,0 
Land DEN TJEKKISKE OG SLOVAKISKE UNGARN RUMÆNIEN 
*) FØDERATIVE REPUBLIK 
(1 000 mio. USD) (500 mio. USD) (1 180 mio. USD) 
EF 
EFTA 
USA 
Japan 
Andre 
I alt Tilsagn 
Min. 
USD 
500,0 
146,0 
15,0 
200,0 
26,0 
887,0 Xaf 
gab 
50,0 
14,6 
1,5 
20,0 
2,6 
88,7 Xaf 
tilsagn 
56,4 
16,5 
1,7 
22,5 
2.9 
100,0 Udbetalt 
Min. 
USD 
500,0 
146,0 
15,0 
200,0 
1,0 
862,0 Tilsagn 
Min. 
USD 
250,0 
95,0 
10,0 
150,0 
12,8 
517,8 X af 
gab 
50,0 
19,0 
2,0 
30,0 
2.6 
103,6 Udbetalt Tilsagn 
X af Min. Min. X af X af 
tilsagn USD USD gab tilsagn 
48,3 
18,3 
1.9 
29,0 
2,5 
100,0 250,0 
95,0 
10,0 
125,0 
12,8 
492,8 590,0 50,0 
136,4 11,6 
100,0 8,5 
22,0 1,9 
848,4 71,9 Udbetalt 
Min. 
USD 
69,5 590,0 
16,1 136,4 
11,8 62,5 
2,6 22,0 
100,0 810,9 
Land 
*) 
EF 
EFTA 
USA 
Japan 
Andre 
I alt ALLE 
(4 240 mio. USD) 
TiIsagn 
Min. 
USD 
2 122,5 
607,9 
35,0 
670,0 
69,5 
3 504.9 Xaf 
gab 
50,0 
14,3 
0.8 
15,8 
1,6 
82,6 Xaf 
tilsagn 
60,6 
17,3 
1,0 
19,1 
2.0 
100,0 Ucfcetalt 
Min. 
USD 
1 972,5 
445,1 
35,0 
387,5 
35,8 
2 875,9 
*) (Konstateret finansieringsgab) 
1) Bistand, der er givet tilsagn om for regnskabsåret 1992/93, 
medregnet, idet denne operation ikke er afsluttet. er ikke 
Kilde: Europa-Kommissionen 
- 10 -
Tabel 3: Udvalgte økonomiske indikatorer 
1991 
Program (1) Faktisk 1992 
Program (1) Faktisk 1993 
Program (1) Skøn 
BNP i faste priser (Procentvis andring) 
Albanien 
Bulgarien 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
Den Tjekkiske Republik 
Den Slovakiske Republik 
Ungarn 
Estland 
Letland 
Litauen 
Rummen 
Algeriet •11,0 
• 5,0 
• 3,0 
0,0 
4,5 -27,0 
-12,0 
-15,9 
•11,9 
•11,8 
• 8,3 
•13,4 
•15,1 
0,2 -22,0 
-4,0 
• 5,0 
2,0 
-28,0 
-25,0 
•25,1 
• 5,0 •10,0 
•5,4 
• 7,0 
- 4,4 
•23,0 
-33,8 
•37.7 
•15,4 
2,8 0,0 
2,0 
9,0 
0,0 
1,0 11,0 
•4,0 
0,5 
•7,0 
•1,0 
'5,0 
•10,0 
•16,2 
1,0 
Forbruger-/detailpriser (årets udgang) (Procentvis andring) 
Albanien 
Bulgarien 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
Den Tjekkiske Republik 
Den Slovakiske Republik 
Ungarn 
Estland 
Letland 
Litauen 
Riranien 
Algeriet 234,0 
30,0 
31,0 
104,0 
35,0 104,0 
339,0 
52,0 
32,2 
302,7 
262,5 
382,7 
222,8 
22,8 345.0 
44,0 
12,0 
17,0 
1 069,0 
130,0 237,0 
79,0 
12,7 
21,6 
953,5 
958,6 
1 162,5 
198,5 
32,0 32,0 
15,0 
30,0 
19,2 31,0 
64,0 
18,2 
25,1 
21,1 
35,7 
31,3 
188,6 
298,0 
Fiskal balance - på kassegrundlag (Procent af BNP) 
Albanien 
Bulgarien 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
Den Tjekkiske Republik 
Den Slovakiske Republik 
Ungarn 
Estland 
Letland 
Litauen 
Rummen 
Algeriet 0,1 
0,8 
1,5 
1,5 
4.5 -43,7 
- 3,7 
- 2,0 
4,4 
4,8 
6,4 
2,8 
2.6 
4,3 •28,2 
• 4,5 
• 2,9 
0,5 
1,0 
1,8 
0,3 
2,0 •21,8 
• 6,9 
• 3,6 
7,4 
1,0 
0,0 
0,9 
5.6 
0,7 -16,7 
1,0 
7,0 
7,0 
0,0 •15,5 
•9,4 
0,0 
7.0 
7,0 
0,0 
0,4 
0,1 
2,0 
- 11 -
Tabel 3: Udvalgte økonomiske indikatorer (fortsat) 
1991 
Program (1) Faktisk 1992 
Program (1) Faktisk 1993 
Program (1) Skøn 
Penge i bred forstand (Procentvis andring) 
Albanien 
Bulgarien 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
Den Tjekkiske Republik 
Den Slovakiske Republik 
Ungarn 
Estland 
Letland 
Litauen 
Rumanien 
Algeriet 5.9 
22,9 
15.0 
11,7 104,0 
122,0 
26,9 
29,4 
153,1 
133,2 
101,2 
21.3 122.0 
38.5 
12,0 
123,0 
270,6 
88,0 153,0 
43,5 
17,5 
27,4 
68,0 
169,9 
351,3 
74,8 
23,6 47,0 
17,5 
19,0 
19,8 51.0 
17,7 
21,0 
76,1 
114,0 
108,0 
Løbende betalingsbalance (konvertibel) (I mia. USD) 
Albanien 
Bulgarien 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
Den Tjekkiske Republik 
Den Slovakiske Republik 
Ungarn 
Estland 
Letland 
Litauen 
Rumanien 
Algeriet - 2,00 
- 2,50 
- 1,20 
- 1,70 
- 0,31 0,20 
0,30 
0,33 
0,25 
1,30 
2,56 0,50 
1,40 
0,60 
0,65 
0,18 
0,09 
0,16 
1,30 0,40 
0,40 
0,23 
0,26 
0,01 
0,05 
0,09 
1,50 
1.20 0,40 
0,70 
0,30 
1.55 
0,00 
0,24 
0,48 - 0,40 
- 1,00 
0,60 
- 2,70 
- 0,07 
0,04 
- 0.25 
- 1.30 
Officielle valutareserver (niveau) (I mia. USD) 
Albanien 
Bulgarien 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
Den Tjekkiske Republik 
Den Slovakiske Republik 
Ungarn 
Estland 
Letland 
Litauen 
Rumanien 
Algeriet 0,50 
1.70 
1,90 
1,00 
1.53 0.01 
0.40 
3,20 
4,00 
0,20 
1,61 0,03 
1,00 
2,20 
2,20 
0,14 
0,15 
0,04 
0,70 0,03 
0,90 
1.30 
4,40 
0,20 
0,16 
0,14 
0,10 
1,70 0,07 
2,20 
0,30 
6.00 
0,16 
0,23 
0.15 
1) Programmål som fastsat i: august 1992 for Albanien, marts 1991 og april 1992 for Bulgarien, januar 1991 for Den Tjekki 
Slovakiske Føderative Republik, marts 1993 for Den Tjekkiske Republik, juli 1993 for Den Slovakiske Republik, februar 1 
september 1993 for Ungarn, september 1992 for Estland og Letland, oktober 1992 for Litauen, april 1991 og maj 199«' 
Rumanien og maj 1991 for Algeriet. 
Kilder: De nationale myndigheder 
- 12 -
TABEL 4 
STATUS OVER DEN ØKONOMISKE REFORMPROCES 
1. ALBANIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstruk­
turering i virksomheds-
sektoren 
8. Reform af den finansielle 
sektor De fleste engros- og detailpriser frigivet 
i 1992-93 med undtagelse af priser for 
hvede, brød, sukkerroer og en række non­
food produkter, der fremstilles under 
monopolforhold, hvor der blev foretaget 
omfattende tilpasninger midt i 1993. 
Omfattende liberalisering £ 1992-93. Ingen 
kvantitative importrestriktioner; import­
afgifter fra 0-40%. Begrænset antal 
eksportrestriktioner. 
Frit flydende valutakurs siden juli 1992. 
Konvertibilitet i løbende betalinger. 
Store gældsrestancer til udenlandske 
forretningsbanker - skal forhandles. 
Liberal ordning, for nylig strømlinet for 
at begrænse godkendelseskravene. 
Anvendelse af kreditlofter for banker 
individuelt. Administrativ styring til 
sikring af en fortsat positiv realrente. 
Løbende bestræbelser på at udvide beskat­
ningsgrundlaget: personlig indkomstbeskat­
ning indført i 1993; ejendomsskat planlagt 
indført i 1994 og moms i 1995-96. Med 
hensyn til udgifter: omfattende reduktion 
af prissubsidier i 1992-93. Der er på 
1994-budgettet afsat investeringsmidler 
svarende til det offentlige investerings­
program. 
80% af landområderne privatiseret og for­
delingen af ejendomsrettigheder afsluttes 
ved udgangen af 1994. Mindre privatisering 
gennemført inden for handel og tjeneste­
ydelser. Lov om tilbagelevering af fast 
ejendom vedtaget i april 1993. Industri­
virksomheder: privatisering af små og 
mellemstore virksomheder sidst i 1993 ved 
hjælp af decentraliserede auktionssalg; 
nyetableret agentur for omstrukturering af 
virksomheder skal føre tilsyn med 30 
større problemvirksomheder. Stram økono­
misk styring imidlertid genetableret i 
1993 ved hjælp af stram pengepolitik og 
afskaffelse af betalingsordresystemet. 
Todelt banksystem. Tre statsejede banker 
mangler af blive omstruktureret, og deres 
misligholdte lån erstattet med statsobli­
gationer. 
- 13 -
TABEL 4 (fortsat) 
2. BULGARIEN 
1. Prisliberalisering De fleste priser liberaliseret ' i 1991. 
Henved 90% af detailpriserne er frigivet. 
Tilskud til visse energipriser er gradvis 
reduceret, men priserne ligger fortsat 
under omkostningerne. 
2. Handelsliberalisering Importen liberaliseret i 1991. Import­
tolden og de resterende kvantitative 
restriktioner for importen er lave efter 
international målestok. Handelsaftale med 
EF og EFTA. 
3. Valutasystem Siden 1991 ensartet flydende valutakurs og 
intern konvertibilitet på de løbende 
poster (med få begrænsninger). Omfattende 
centralbankinterventioner i slutningen af 
1993 for at begrænse nedskrivningen af 
valutakursen. Store renterestancer på 
udlandsgælden. En aftale med forretnings­
bankkreditorerne om reduktion af gælden og 
gældsbetjeningen forventes at være på 
plads i midten af 1994. 
4. Direkte udenlandske 
investeringer Liberal ordning for udenlandske investe­
ringer, der tillader direkte investeringer 
(lov vedtaget i begyndelsen af 1992). Fri 
repatriering af overskud og provenu af 
afvikling af investeringer for valuta­
udlændinge. Er imidlertid begrænset som 
følge af forsinkelser med hensyn til at nå 
en DDSR-aftale med bankerne. 
5. Pengepo1it ik Bankspecifikke kreditlofter er fortsat det 
vigtigste pengepolitiske instrument, men 
der anvendes i stigende grad indirekte 
instrumenter og målsætninger for reser­
verne. Begrænsede open market operations 
indført i 1993. Udvikling af et marked for 
statspapirer. For 1994 overvejes speci­
fikke kreditlofter for de største tabs­
givende virksomheder. 
6. Offentlige finanser Love om moms, punktafgifter, skatteadmini­
stration og budgetprocedurer vedtaget i 
1993. Moms træder i kraft i april 1994. 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren Tilbageleveringen af jord og mindre 
byejendomme forventes afsluttet i 1994. De 
fleste virksomheder omdannet til aktie­
selskaber med staten som eneste aktionær. 
Yderligere omstrukturering og privati­
sering af industrien i 1992-93, hvorved 
der kan ske en skjult 
- 14 -
privatisering og dekapitalisering af den 
statslige sektor. Der mangler stadig en 
konkurslovgivning. Svag finansiel disci­
plin. Myndighederne overvejer at frem­
skynde privatiseringen gennem et nyt 
program for markedsprivatisering i 1994 og 
en kuponbaseret masseprivatiseringsordning 
for 1995. Den private sektor tegner sig 
for 20-25% af BNP. 
8. Reform af den finansielle Todelt banksystem. Bantilsyn: forsigtig­
sektor hedsregler vedtaget i midten af 1993; 
inspektioner gennemføres i 1994. Den i 
1991 indledte bankkonsolidering næsten 
afsluttet. Delvis oprydning af forret­
ningsbankernes balance i 1992-93. Lov om 
misligholdte virksomhedslån fra før 1991 
(udstedelse af statsobligationer til 
gengæld for uerholdelige fordringer), 
vedtaget' i december 1993. Der er åbnet en 
fondsbørs. 
- 15 -
TABEL 4 (fortsat) 
3. DEN TJEKKISKE REPUBLIK 
1. Prisliberalisering Praktisk taget alle priser frigivet efter 
omfattende liberalisering i 1991 og 
opfølgende initiativer i de efterfølgende 
år. Kun få varer er stadig underlagt en 
vis form for prisregulering. 
2. Handelsliberalisering Importen liberaliseret bortset fra nogle 
få resterende kvantitative restriktioner 
på landbrugsvarer, tekstiler, stål og kul. 
Al import underlagt en værdibaseret 
importtold på ca. 6%. Et mindre antal 
varer kræver stadig eksportlicens. 
Handelsaftaler med EF, EFTA og Visegrad­
landene. Toldunion med Slovakiet siden 
opløsningen af Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik. 
3. Valutasystem Konvertibilitet i de løbende betalinger 
næsten fuldt indført i begyndelsen af 
1991; de resterende restriktioner fjernes 
efter planen i 1994 med en gradvis 
liberalisering af kapitalstrømmen ud af 
landet. Valutakursen knyttet til en kurv 
af to valutaer (USD og DM). Siden februar 
1993 er transaktioner med Den Slovakiske 
Republik sket via et clearingsystem til en 
anden valutakurs. 
4. Direkte udenlandske 
investeringer Ingen restriktioner på valutaudlændinges 
aktiebesiddelser i virksomheder undtagen 
for nogle få følsomme eller forsvars-
relaterede sektorers vedkommende. Fri 
hjemtagning af profitter og provenu ved 
realisering af aktiver. 
5. Pengepolitik Den tjekkiske nationalbank (CNB) oprettet 
pr. 1. januar 1993; opererer uafhængigt af 
regeringen. Tjekkisk koruna indført i fe­
bruar 1993. Siden oktober 1992 er penge­
politikken blevet ført via indirekte in­
strumenter. Bankernes udlåns- og indlåns-
rentesatser er gradvis blevet frigivet. 
Offentlige finanser 
Privatisering og omstruk 
turering i virksomheds-
sektoren Momssystemet omlagt, og punktafgiftssystem 
og personindkomstskat indført i januar 
1993. Kapitalvindingsskattens andel af 
provenuet betragteligt nedsat. 
Første privatiseringsbølge af store 
virksomheder afsluttet i foråret 1993. 
Anden bølge ventes afsluttet sidst i 1994, 
hvor ca. 90% af aktiverne i økonomien vil 
være i private hænder. Konkurslovgivning 
siden april 1993, men meget få selskaber 
har begæret konkurs. 
- 16 -
8. Reform af den finansielle Todelt banksystem etableret i januar 1990. 
sektor De største finansielle institutioner 
delvis privatiseret under første 
privatiseringsbølge af store virksomheder. 
Siden 1991 adskillige initiativer til 
styrkelse af bankernes balance. Prags 
fondsbørs i drift siden april 1993. Et 
obligationsmarked og et omfattende marked 
for statsgældsbeviser og nationalbank­
obligationer under opbygning. 
- 17 -
TABEL 4 (fortsat) 
4. DEN SLOVAKISKE REPUBLIK 
1. Prisliberalisering 96% af den samlede omsætning af varer 
baseret på frie priser, og regulering kun 
stadig i kraft inden for transport, 
opvarmning og udlejning. 
2. Handelsliberalisering Importen liberaliseret bortset fra nogle 
få følsomme varer, der er underlagt 
importlicens. 6% told i gennemsnit. 
Eksportlicens stadig påkrævet for nogle få 
varers vedkommende. Frihandelsaftaler med 
EF, EFTA og Visegrad-landene. Toldunion 
med Tjekkiet siden opløsningen af Den 
Tjekkiske og Slovakiske Føderative 
Republik. 
3. Valutasystem Konvertibilitet i de løbende betalinger 
næsten fuldt indført i begyndelsen af 
1991; midlertidige restriktioner på 
konvertibiliteten i de løbende betalinger 
genindført for at dæmme op for tab af 
reserver. Valutakursen knyttet til en kurv 
af fem vestlige valutaer. Siden februar 
1993 er transaktioner med Den Tjekkiske 
Republik sket via et clearingsystem til en 
anden valutakurs. 
4. Direkte udenlandske 
investeringer Ingen restriktioner på valutaudlændinges 
aktiebesiddelser i virksomheder undtagen 
for nogle få følsomme eller forsvars-
relaterede sektorers vedkommende. Fri 
hjemtagning af profitter og provenu ved 
realisering af aktiver. 
5. Pengepolitik Den slovakiske nationalbank, oprettet i 
januar 1993, opererer uafhængigt af 
regeringen. Slovakisk koruna indført i fe­
bruar 1993. Pengepolitikken baseret på 
udlånslofter. 
6. Offentlige finanser Momssystemet omlagt, og punktafgiftssystem 
og personindkomstskat indført i januar 
1993. Kapitalvindingsskattens andel af 
provenuet betragteligt nedsat. 
7. Privatisering og omstruk­
turering i virksomheds-
sektoren Første privatiseringsbølge af store 
virksomheder afsluttet i foråret 1993. 
Anden bølge, der er under forberedelse, 
vil lægge vægt på traditionelle privati-
seringsmetoder (direkte salg, udbud osv.). 
Når privatiseringen er afsluttet, vil 80% 
af statsvirksomhederne være i private 
hænder. Konkurslovgivning siden juni 1993, 
men meget få selskaber har begæret 
konkurs. 
- 18 -
8. Reform af den finansielle Todelt banksystem etableret i januar 1990. 
sektor De største finansielle institutioner pri­
vatiseret under første privatiserings­
bølge af store virksomheder. Statsejet 
sparebank har dog en kontrollerende 
ejerandel i den største forretningsbank 
(VUB). Siden 1991 adskillige initiativer 
til styrkelse af bankernes balance. 
/. Bratislavas fondsbørs i drift fra 1993, 
men de finansielle markeder er 
underudviklede. 
- 19 -
TABEL 4 (fortsat) 
5. UNGARN 
1. Prisliberalisering Næsten enhver form for priskontrol og 
subsidier er afskaffet 
2. Handelsliberalisering 
Valutasystem Ca. 93% af den ikke-landbrugsrelaterede 
import er liberaliseret. Adskillige 
industriprodukter er underlagt krav om 
importtilladelse. Import af forbrugsgoder 
ifølge et universelt kvotesystem. 
Frihandelsaftaler med EF, EFTA og 
Visegrad-landene. 
Konvertibilitet i de løbende betalinger, 
undtagen for visse tjenester og overfør­
sler. System med glidende parikurs over 
for USD og D-mark. 
Direkte udenlandske 
investeringer Ingen begrænsninger for valutaudlændinges 
kapitalandele i virksomheder, undtagen i 
forbindelse med nogle få følsomme eller 
forsvarsrelaterede sektorer. Valutaud­
lændinge kan frit repatriere overskud og 
provenu af afvikling af investeringer 
5. Pengepolitik Pengepolitik ved hjælp af indirekte 
instrumenter. 
6. Offentlige finanser Beskatningen flyttes gradvis fra 
selskabsbeskatning over til person- og 
forbrugsbeskatning. Moms indført i 1988. 
Store nedskæringer i statstilskuddene fra 
13% af BNP i 1988 til under 5% i 1993. 
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren Ca. 20% af de statsejede erhvervsejendomme 
i 1990 er privatiseret. Den private sektor 
tegnede sig for ca. 45% af BNP i slutnin­
gen af 1993. Stram konkurslovgivning i 
kraft siden januar 1992. 
8. Reform af den finansielle 
sektor Todelt banksystem indført i 1986. Rente­
satserne gradvis liberaliseret. Adskillige 
foranstaltninger til kapitalrekonstruktion 
og oprydning i bankernes porteføljer. 
Staten besidder kontrollerende poster i de 
større banker, men ifølge banklovgivningen 
skal statens andele i alle banker reduce­
res til 25% inden 1997. Fondsbørsen i 
Budapest åbnede i juni 1990. 
- 20 -
TABEL 4 (fortsat) 
6. ESTLAND 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske 
investeringer 
5. Pengepolit ik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstruk­
turering i virksomheds-
sektoren 
8. Reform af den finansielle 
sektor Omfattende prisliberalisering i 1991. Ved 
udgangen af 1992 prisliberaliseringen 
praktisk talt afsluttet, herunder i 
energisektoren. 
I begyndelsen af 1992 afskaffelse af 
størstedelen af al importtold (undtagen af 
nogle få luksusvarer) og af de fleste 
resterende kontingenter og licenskrav, 
undtagen for skiferolie, 1er og kvarts. 
Importen underlagt et 0,5% administra­
tionsgebyr plus 18% moms. Næsten ingen 
eksporttold (kunstværker, rapsolie, 
metaller). Frihandelsaftaler med de øvrige 
baltiske stater og de nordiske lande. 
Konvertibilitet i de løbende betalinger. I 
juni 1992 udtræden af rubelzonen. Siden 
1992 haif den estiske kroon været knyttet 
til DM under et valutakommissionssystem. 
Fri hjemtagning af profitter og provenu 
ved realisering af aktiver for valuta­
udlændinge. 
Centralbanken ansvarlig for en valutakom­
mission (udstedelsesdepartementet) og i 
ekstraordinære tilfælde for kriselångiv­
ning til banksystemet (bankdepartementet, 
ansvarligt for forvaltningen af reserver 
ud over valutakommissionens dækning). 
Centralbanken blander sig ikke i forret­
ningsbankernes rentefastsættelse. 
I 1991 blev der indført personindkomst­
beskatning og moms, omsætningsafgiften 
blev erstattet med en selskabsindkomst-
skat, og der blev indført arbejdsmarkeds­
afgift, naturressourceafgift og specifikke 
punktafgifter. 
Gode fremskridt med privatiseringen af 
mindre virksomheder (over 50% privatiseret 
i midten af 1993), langsommere fremskridt 
med privatiseringen af større virksomhe­
der. Oprettelse af det estiske privatise-
ringsagentur i 1992 med den opgave at til­
rettelægge privatiseringsprocessen. 
Todelt banksystem, øget pres på statsvirk­
somhederne for at omstrukturere via 
skrappe budgetkrav og selektiv anvendelse 
af konkursloven. Reduktion af antallet af 
forretningsbanker fra 40 til 24 via 
forhøjelse af minimumskapitalkravene efter 
bankkrise i vinteren 1992/93. Fondsbørs 
indført. 
- 21 -
TABEL 4 (fortsat) 
7. LETLAND 
1. Prisliberalisering Omfattende prisliberalisering i 1991 og 
1992, herunder for energiprodukter. Mak-
simumsprofitmargen afskaffet. Ved udgangen 
af 1992 prisliberaliseringen praktisk talt 
afsluttet, undtagen de offentlige forsy­
ningsselskabers priser samt lejer. 
2. Handelsliberalisering Alle eksportkontingenter og -licenser og 
størstedelen af al eksporttold afskaffet i 
1992. Ingen licenskrav for import, men 
forskellige importtoldafgifter. Frihan­
delsaftaler med de øvrige baltiske stater 
og de nordiske lande. 
3. Valutasystem Indførelse af én valutakurs og af konver­
tibilitet i de løbende betalinger og på 
kapitalposterne. I juli 1992 udtræden af 
rubelzonen. Kursen på lats stabiliseret 
under styret flydende system. 
4. Direkte udenlandske 
investeringer 
5. Pengepolitik Fri hjemtagning af profitter og provenu 
ved realisering af aktiver for valuta­
udlændinge. 
Uafhængig centralbank. Udlånspolitik via 
indirekte instrumenter. 
6. Offentlige finanser Nyt skattesystem siden januar 1991. Moms 
indført i februar 1992. I 1993 progressiv 
indkomstskatteskala erstattet med en 
enhedsskattesats (25%) plus en 10% ekstra­
skat af årsindkomsten. 
7. Privatisering og omstruk­
turering i virksomheds-
sektoren Betydelige fremskridt med privatiseringen 
af mindre virksomheder, men næsten ingen 
fremskridt med privatiseringen af større 
virksomheder. Fortsat uløste problemer: 
problerme i forbindelse med tilbagegiveise 
af ejendom (restitution) og udformning af 
en centraliseret og sammenhængende priva-
tiseringsstrategi. Statsvirksomheder, der 
ikke umiddelbart privatiseres, omdannet 
til aktieselskaber. Langsomme fremskridt 
med likvidering. 
8. Reform af den finansielle 
sektor Todelt banksystem. 49 tidligere afdelinger 
af Letlands nationalbank enten fusioneret 
til storbank (21 udgør nu universalbanken, 
som senere skal omstruktureres og priva­
tiseres) eller privatiseret, undtagen én, 
som blev likvideret. Kapitalkravene 
forhøjet i januar 1994. Fondsbørs indført. 
- 22 -
TABEL 4 (fortsat) 
8. LITAUEN 
1. Prisliberalisering Omfattende prisliberalisering i 1991, 1992 
og 1993, herunder for energiprodukter. 
Pristilskud nedsat for naturgas (bolig­
opvarmning), opvarmning, transport og 
varmvandsforsyning; planer om total af­
skaffelse af pristilskud i efteråret 1994. 
2. Handelsliberalisering Eksportkontingenter og -licenser delvis 
afskaffet i løbet af 1992 og helt afskaf­
fet i juni 1993. Alle importkontroller og 
-licenser afskaffet. Under nyt system 
importtold på mellem 5 og 15% på de fleste 
varer. 
3. Valutasystem Indførelse af én valutakurs og af konver­
tibilitet i de løbende betalinger og på 
kapitalposterne. Forlod rubelzonen i 
efteråret 1992. Kursen på litas stabilise­
ret i forhold til en kurv af vestlige 
valutaer. 
4. Direkte udenlandske 
investeringer 
5. Pengepolit ik Fri hjemtagning af profitter og provenu 
ved realisering af aktiver for valuta­
udlændinge. 
Stort set uafhængig centralbank. Udlåns­
politik via indirekte instrumenter. 
6. Offentlige finanser Reform af skattesystemet, som nu omfatter 
personindkomst- og kapitalvindingsskatter, 
en ejendomsskat, en naturressourceafgift, 
individuelle punktafgifter og en generel 
omsætningsafgift. 
7. Privatisering og omstruk­
turering i virksomheds-
sektoren Betydelige fremskridt med privatiseringen 
af mindre og større virksomheder via auk-
tionssalg, aktietegning i offentligheden 
og kuponsystem. I januar 1994 var 2/3 af 
alle virksomheder, der kan komme på tale 
til privatisering (1/3 statskapital), pri­
vatiseret. Ringe fremskridt med privatise­
ring af jordarealer. Autonom drift af 
statsvirksomhederne fremmer effektivitet. 
8. Reform af den finansielle 
sektor Todelt banksystem. Indførelse af todelt 
banksystem i 1992, hvor den statsejede 
kommercielle bank overtog alle den 
litauiske nationalbanks kommercielle 
aktiviteter. Der ventes i 1994 ingen 
yderligere fremskridt med reform af 
banksektoren, der domineres af tre 
statsbanker. Fondsbørs indført. 
- 23 -
TABEL 4 (fortsat) 
9. RUMÆNIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske 
investeringer 
5. Pengepo1it ik 
6. Offentlige finanser Liberaliseringen af de fleste priser 
afsluttet i maj 1993. Energipriserne er 
stadig underlagt kontrol, men justeres 
regelmæssigt i forhold til ændringerne i 
de internationale priser. Priser på 
ydelser fra offentlige værker og priser på 
visse grundlæggende hovednæringsmidler er 
fortsat underlagt kontrol og subsidieret. 
Fuldstændig liberalisering. Der gælder 
stadig et begrænset antal import/eksport­
kvoter/forbud, enten af sundhedsmæssige 
grunde eller for subsidierede varer. 
Handelsaftale med EF og EFTA. 
Sammensat valutakursordning. Den offici­
elle kurs fastsættes på centralbankens 
valutaauktioner, som ikke bringer markedet 
i ligevægt. Privatpersoner kan få valuta 
gennem private valutakontorer til en fri 
markedskurs, som ligger betydeligt over 
den officielle kurs. Der forventes en 
gennemgribende revision af valutakurs­
ordningen i begyndelsen af 1994. 
Valutaudlændinge kan frit erhverve 
kapitalandele og repatriere overskud. 
Manglende fremskridt med hensyn til 
privatiseringen har begrænset omfanget af 
indstrømmende investeringer. Det er endnu 
ikke tilladt udenlandske statsborgere at 
eje jord. 
Bestræbelser på at stramme pengepolitikken 
gennem en forøgelse af refinansierings-
satserne; stærkt negative realrentesatser 
stimulerer imidlertid en flugt til 
udenlandske valutabeholdninger. Ringe 
finansiel disciplin i statsvirksomheder. 
Større reformer omfattende en vellykket 
indførelse af en enkelt momssats, 
ophævelse af næsten alle forbrugersub-
sidier og indarbejdelse af ikke-budget-
mæssige midler i et konsolideret budget. 
Ny lov om udbytteskat. Der forventes en 
revision af indkomstskattesystemet inden 
udgangen af 1994. 
- 24 -
7. Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhederne Betydelige fremskridt med hensyn til 
privatisering af mindre virksomheder 
gennem overtagelser fra ledelsens og de 
ansattes side. Privatiseringen af de 
mellemstore og store virksomheder gennem 
statsejendomsfonden ligger fortsat langt 
under målet. Ca. 80% af den opdyrkelige 
jord er privatiseret ved fordeling til 
landbrugere. Registreringen af skøder er i 
fuld gang. Den private sektor tegnede sig 
for ca. en fjerdedel af BNP i midten af 
1993. 
8. Reform af den 
finansielle sektor Todelt banksystem. Adskillige udenlandske 
banker er allerede aktive. Clearing af 
interbankbetalinger og -overførsler 
foregår stadig meget langsomt. 
Privatiseringen af tidligere statsejede 
banker forventes først at blive indledt i 
1995. 
- 25 -
II. UNGARN 
1. Indledning 
I efteråret 1989 stod Ungarn ved et afgørende vendepunkt i landets seneste 
økonomiske og politiske historie. Der var ved at blive gennemført et omfat­
tende sæt af foranstaltninger med henblik på fremme af strukturreformen og 
indførelse af en markedsøkonomisk model, og landet forberedte sig på at 
afholde de første frie valg i efterkrigstiden (afholdt i april 1990). Den 
makroøkonomiske situation var imidlertid særdeles vanskelig. Den kraftige 
forringelse af den interne og eksterne økonomiske og finansielle situation i 
første halvdel af 1989 havde resulteret i, at IMF indstillede støtten i 
sommeren i det år. Det uholdbare underskud, der var opstået på betalings­
balancens løbende poster (næsten 1 500 mio. USD i hele 1989), og en omfat­
tende udlandsgæld truede konsolideringen af de økonomiske og politiske 
reformer. 
På den baggrund anmodede de ungarske myndigheder Det Europæiske Fællesskab 
om supplerende mellemfristet finansiel bistand, der skulle hjælpe landet med 
at honorere dets voksende gældsbetjeningsbyrde, genopbygge valutareserverne 
og indføre konvertibilitet i forbindelse med de løbende betalinger. Som et 
resultat af denne anmodning vedtog Rådet den 22. februar 1990 (afgørelse 
90/83/EØF) at yde Ungarn et mellemfristet lån på 870 mio. ECU, som skulle 
sætte landet i stand til at klare vanskelighederne i forbindelse med struk­
turtilpasningen af økonomien. 
1990-lånet skulle udbetales i tre rater, og udbetalingen af første rate 
(350 mio. ECU) var betinget af, at der blev indgået en standby-aftale mellem 
Ungarn og IMF, og de to andre af, at kriterierne for de makroøkonomiske og 
strukturelle resultater i det aftalememorandum, der senere blev undertegnet 
mellem Kommissionen og de ungarske myndigheder, var opfyldt. Første rate 
blev udbetalt i april 1990, og efter at Kommissionen med et positivt resul­
tat havde konstateret, hvilke fremskridt der var gjort i den økonomiske 
stabiliserings- og reformproces (herunder opfyldelse af kriterierne i 
memorandummet), blev anden rate (260 mio. ECU) frigivet i februar 1991. 
Ændringer i det internationale miljø, herunder især sammenbruddet i handels-
og betalingssystemet under Rådet for Gensidig Økonomisk Bistand, gjorde det 
i begyndelsen af 1991 klart, at Ungarn i lighed med andre central- og 
østeuropæiske lande ville komme til at stå over for en langt vanskeligere 
ekstern situation end oprindelig forventet. Mens IMF i 1991 efter anmodning 
fra Ungarn tildelte en udvidet lånefacilitet (EFF) og gav adgang til 
"Compensatory and Contigency Facility" under "oil window", forventedes 
støtten fra IMF dog ikke at være tilstrækkelig til at dække hele det 
ekstraordinære finansieringsbehov for betalingsbalancen i 1991. Ungarn 
anmodede derfor om supplerende finansiel bistand fra Fællesskabet og G-24. 
Den 24. juni 1991 vedtog Rådet derfor på forslag af Kommissionen en ny 
afgørelse (91/310/EØF), hvorefter der skal ydes yderligere finansiel bistand 
til Ungarn på 180 mio. ECU under den forudsætning, at de øvrige medlemmer af 
G-24 stiller et tilsvarende beløb til rådighed. Formålet med dette nye 
initiativ var at sikre en holdbar betalingsbalancesituation og styrke 
Ungarns reserver. 
1991-lånet skulle udbetales i to rater. Frigivelsen af første rate (100 mio. 
ECU), som var betinget af, at den ungarske regering og IMF enedes om en 
treårig EFF, fandt sted i august 1991. Frigivelsen af anden rate (80 mio. 
ECU) blev aftalt i midten af 1992, efter at Kommissionen havde gennemgået 
- 26 -
Ungarns økonomiske situation og opfyldelsen af kriterierne i aftalememoran­
dummet fra 1991, men af tekniske årsager blev lånet rent faktisk udbetalt i 
januar 1993. Kommissionen aftalte med de ungarske myndigheder, at udbeta­
lingen af tredje rate af 1990-lånet skulle overvejes på et senere tidspunkt. 
Denne rate, som beløber sig til 260 mio. ECU, er hidtil ikke blevet udbe­
talt. 
Som anført i den tidligere rapport har Fællesskabets makrofinansielle 
bistand til Ungarn uden tvivl spillet en vigtig rolle med hensyn til at 
hjælpe landet med at klare den vanskelige økonomiske og politiske situation, 
det stod over for ved begyndelsen af dets nuværende reformproces. Den usikre 
betalingsbalancesituation i 1989 truede med en uacceptabel forøgelse af 
omkostningerne i form af mistet produktion og arbejdsløshed i forbindelse 
med den makroøkonomiske stabilisering og strukturelle omlægning af økono­
mien. Dette truede igen med at svække den ungarske befolknings støtte til de 
økonomiske og politiske reformer. EF's makrofinansielle bistand var vellyk­
ket både med hensyn til at lette Ungarns vanskelige betalingsbalance­
situation og hjælpe landet til igen at få adgang til de internationale 
private kapitalmarkeder. 
I nedenstående afsnit gennemgås den økonomiske udvikling i Ungarn i 1992 og 
1993. 
2. Den seneste makroøkonomiske udvikling 
2.1. Produktion og arbejdsløshed 
I det fireårige reformprogram, der blev vedtaget af den ungarske regering £ 
begyndelsen af 1991, blev der forudset et beskedent fald i BNP på 3% i 1991, 
efterfulgt af en stigning på 1-3% i 1992, som ville øges i 1993. Da det kom 
til stykket faldt det reale BNP med 11,9% i 1991, med 4,4% i 1992, og det 
forventes at være faldet med 1% i 1993 til trods for et opmuntrende opsving 
i industriproduktionen i andet halvår. 
Det samlede resultat i 1992 og 1993, som var svagere end forventet, skyldes 
til dels sammenbruddet i landbrugsproduktionen. Mellem december 1991 og 
december 1993 anslås landbrugsproduktionen at være faldet med ca. 30%, 
hvilket afspejler en alvorlig tørke, nedskæringer i investeringerne og 
eksporttilskud samt problemer og forsinkelser med privatiseringen og struk­
turomlægningen af tidligere statsejede gårde. 
Industriproduktionen faldt yderligere 9,8% i 1992, men har oplevet et tyde­
ligt opsving siden sidste sommer. Således var industriproduktionen i 
perioden januar-november 1993 4,3% højere end i samme periode i 1992, og den 
voksede i november 1993 med 7% på årsbasis. 
Væksten i arbejdsløsheden svækkedes i 1991, idet den registrerede arbejds­
løshed steg fra 8,5% i slutningen af 1991 til 12,3% i slutningen af 1992. 
Efter at være toppet i marts 1993, er antallet af registrerede arbejdsløse 
faldet konstant, således at det ved slutningen af 1993 lå på 632 000, 
svarende til 12,1% af arbejdsstyrken. Mens denne tendens til dels afspejler 
det faldende antal personer, der modtager arbejdsløshedsunderstøttelse, kan 
den også afspejle det forhold, at en stor del af afskedigelserne i 
forbindelse med omstruktureringen og afviklingen af virksomheder, allerede 
har fundet sted. 
- 27 -
2.2. Inflation 
I første halvdel af 1992 blev der gjort store fremskridt med hensyn til at 
reducere inflationen, delvis takket være myndighedernes politik vedrørende 
en "stærk forint". Den årlige inflation faldt til 20% i juli 1992 fra 32,2% 
i slutningen af 1991. I anden halvdel af-1992 steg inflationen imidlertid 
igen og afspejlede en voldsom tørkerelateret stigning i de sæsonmæssige 
fødevarepriser og fremskyndede indkøb forud for momsreformen i januar 1993. 
I 1993 har stigninger i moms- og punktafgiftssatserne med henblik på at 
styre budgetunderskuddet - igen sammen med prisstigninger over gennemsnittet 
- betydet, at inflationspresset fortsat er højt. I slutningen af december 
1993 lå den årlige inflation således på 21,1%, hvilket er næsten det samme 
niveau som i december 1992 (21,6%). Med den reelle opskrivning af forinten 
stiger producentpriserne imidlertid kun halvt så hurtigt som forbruger­
priserne. 
2.3. Finanspolitik 
I 1992 steg underskuddet på det konsoliderede statsbudget stærkt (fra 4,4% 
af BNP i 1991 til 7,4% af BNP), hvilket i midten af 1992 medførte, at den 
EFF, der var aftalt med IMF i 1991, blev afbrudt. Til trods for de afhjæl­
pende foranstaltninger fra sidste sommer, der som tidligere nævnt omfattede 
en stigning i de indirekte skatter, ventes underskuddet at have nået 7% af 
BNP i 1993. Sådanne foranstaltninger indgik i de betingelser, der blev 
aftalt med IMF, for at der i september kunne opnås en 15 måneders standby­
kredit. Myndighedernes forpligtelser over for IMF omfatter også andre 
afhjælpende fiskale foranstaltninger, som skal gennemføres i 1994. Som følge 
af den opadgående tendens i gældsbetjeningen på grund af højere end 
forventede rentesatser forventes der i det 1994-budget, der blev godkendt af 
parlamentet i december 1993, et konsolideret budgetunderskud, som er 81 mia. 
forint højere end det mål på 249 mia. forint, som oprindelig blev aftalt med 
IMF. 
Ungarns vanskeligheder med at styre budgetunderskuddet skyldes hovedsagelig 
en større indskrænkning i den økonomiske aktivitet end forventet (hvilket 
både har reduceret indtægterne og øget arbejdsløshedsunderstøttelsen), 
vanskeligheder med at beskatte de nye private virksomheder og indtægter samt 
adskillige enkeltbegivenheder, som ofte er knyttet til reformbestræbelserne. 
Blandt enkeltbegivenhederne er den vigtigste tabet af indtægter fra beskat­
ning af olieimport efter skiftet fra RGØB-priser til verdensmarkedspriser, 
de manglende betalinger af skat og socialsikringsbidrag fra virksomheder, 
der er taget under konkursbehandling som følge af vedtagelsen af regnskabs-
og konkurslovene, samt omkostningerne i forbindelse med oprydningen i ban­
kernes balance (herunder det stærke fald i udbytteskat fra finansierings­
institutter efterhånden som bankerne fremskyndte deres hensættelser for at 
opfylde de nye kapitaldækningskrav). En anden faktor, som øger presset på 
budgettet, har været de hurtigt stigende rentebetalinger på den offentlige 
gæld som følge af underskuddene, der var større end forventet. 
Mens nogle af de fiskale problemer, som Ungarn står over for, gradvis vil 
forsvinde, efterhånden som økonomien og skattegrundlaget forbedres, vil der 
fortsat bestå andre problemer. Dette gælder tydeligvis udhulingen af det 
traditionelle statsvirksomhedsskattegrundlag og presset for at udvide de 
sociale sikringsydelser. 
- 28 -
2.4. Pengepolitik 
Fra slutningen af 1991 og til efter midten af 1993 tillod Ungarns national­
bank, at bankernes likviditet blev opbygget, således at der blev lagt et 
nedadgående pres på markedsrenten, og den reducerede ved flere lejligheder 
sine officielle rentesatser. Denne politik blev imidlertid kun en delvis 
succes, idet bankerne, der var bange for at låne ud til insolvente 
virksomheder, og som havde behov for at øge hensættelserne for uerholdige 
fordringer i deres porteføljer, reducerede udlånssatserne meget langsommere 
end indlånssatserne. Som følge heraf udvidedes forskellen mellem udlåns- og 
indlånssatserne betydeligt, og idet producentpriserne steg meget langsommere 
end forbrugerpriserne, førte det til, at der på samme tid var meget høje 
realrentesatser for lån til virksomheder (hvilket hæmmede de private 
investeringer) og negative realrentesatser for indlånere (hvilket undermi­
nerede lysten til privat opsparing). I modsætning til de kommercielle 
udlånssatser blev udbyttet på statspapirer hurtigt trykket nedad, idet 
bankerne søgte sikre investeringer til deres overskudslikviditet. 
I begyndelsen af sidste sommer blev det klart, at rentesatserne på indlån og 
statspapirer havde fået lov til at falde alt for meget. Det høje offentlige 
lånebehov, svækkelsen af den private opsparing og tvivl med hensyn til 
myndighedernes "stærk-forint-politik" begyndte at presse den korte rente op. 
I den forbindelse besluttede den ungarske nationalbank at øge sine 
interventionssatser i juli og september 1993. 
2.5. Betalingsbalance- og valutapolitik 
Siden tredje kvartal af 1992 er der sket en stærk forværring af betalings­
balancens løbende poster, og der forventes et underskud på ca. 2,7 mia. USD 
(7,5% af BNP) i 1993 (i forhold til et overskud på 261 mio. USD i 1992). 
Denne hurtige forværring af Ungarns løbende poster skyldes først og fremmest 
fire faktorer. For det første oplever den indenlandske efterspørgsel et 
opsving på et tidspunkt, hvor Ungarns vigtigste vestlige eksportmarkeder 
lider under et tilbageslag eller en meget svag vækst. 4For det andet er 
landbrugsproduktionen og -eksporten brudt sammen som følge af den seneste 
tørke og den desorganisering, der skyldes privatiseringen eller omdannelsen 
af de statsejede gårde og kooperativer. For det tredje er eksporten også 
blevet negativt påvirket af overholdelsen af FN's embargo mod Serbien og 
Montenegro. Endelig har Ungarn for det fjerde mistet en stor del af den 
eksterne konkurrenceevne i de seneste år, således som det afspejles i den 
kumulative opskrivning af forintens reelle kurs på ca. 35% (målt i forbru­
gerpriser) siden begyndelsen af 1990. 
Den reelle opskrivning af forinten er den vigtigste omkostning ved den 
"stærkkurspolltik", som myndighederne har fulgt indtil for nylig for at 
reducere inflationen. En sådan politik betød grundlæggende, at forinten 
regelmæssigt blev devalueret inden for et "crawling-peg system", men i et 
omfang, der var utilstrækkeligt til fuldt ud at opveje Ungarns inflations-
forskel i forhold til landets vigtigste handelspartnere. Eksportens dårlige 
resultater siden tredje kvartal af 1992 har fået myndighederne til siden 
begyndelsen af 1993 at øge hyppigheden og omfanget af forint-devalueringerne 
for at frembringe en virkelig nedskrivning af valutaen. Med en inflation, 
som fortsat ligger over 20%, har dette skifte i politikken imidlertid kun 
haft meget begrænset indvirkning på den reelle valutakurs. 
- 29 -
Mens der forventes en betydelig stigning i eksporten i 1994, efterhånden som 
landbrugsproduktionen og i mindre omfang den udenlandske efterspørgsel øges, 
vil denne til dels blive udlignet af en stigning i importen, efterhånden som 
den indenlandske efterspørgsel stiger. Endvidere kan opsvinget i eksporten 
blive begrænset af den svage konkurrencemæssige stilling i den eksport-
relaterede forarbejdende sektor, vedvarende strukturvanskeligheder i 
landbrugssektoren og tab af eksportgrundlag i forbindelse med en lang række 
traditionelle eksportvirksomheders konkurs. I denne forbindelse forventes 
underskuddet på de løbende poster kun at falde moderat i 1994 (til ca. 6% af 
BNP). 
.Til trods for det meget høje underskud på de løbende poster steg de offi­
cielle valutareserver fra 4,4 mia. USD i slutningen af 1992 til 5,7 mia. USD 
i slutningen af oktober 1993. Der var to grunde hertil. For det første er 
Ungarn med en nettoindstrømning af direkte udenlandske investeringer (FDI) 
på omkring 1,3 mia. USD i 1993 fortsat den vigtigste modtager af FDI, der 
strømmer til Central- og Østeuropa. For det andet har Ungarn let adgang til 
de internationale kapitalmarkeder, hvilket har sat den ungarske nationalbank 
i stand til med held at udstede internationale obligationer i 1993 til et 
beløb på omkring 4 mia. USD. 
Den negative side af nationalbankens aggressive internationale låneprogram 
har været en hurtig vækst i udlandsgælden i 1993. Den samlede konvertible 
gæld, som var faldet med 0,9 mia. USD i 1992, anslås at være steget fra 
21,5 mia. USD i slutningen af 1992 til 24,9 mia. USD i slutningen af 1993. 
Gæld/BNP-forholdet er ligeledes forringet en smule og lå på omkring 66,3% 
ved udgangen af sidste år. Der er imidlertid sket en betydelig forbedring i 
gældens struktur, idet den mellem- og langfristede gælds andel er steget fra 
89,8% til 92,8%. 
Den samlede gældsbetjening beløb sig til 4,3 mia., hvilket stort set er det 
samme niveau som i 1992. Da eksporten anslås at være faldet med ca. 20% i 
1993, er gældsbetjeningsforholdet imidlertid betydeligt forværret og er 
steget fra 43,9% til 48,1%. Tilbagebetalinger på hovedstol forventes at 
beløbe sig til ca. 2,5 mia. USD i forhold til 2,8 mia. USD i 1993, men de 
skulle stige stærkt i 1995 og 1996 til henholdsvis 3,4 mia. USD og 3,9 mia. 
USD. Da underskuddet på de løbende poster forventes at forblive forholdsvis 
højt i de år, kan denne "sammenklumpning" af amortiseringer lægge et 
betydeligt pres på Ungarns betalingsbalance. 
3. Oversigt over strukturreformprogrammet 
Der er i de seneste år taget en række vigtige skridt på alle hovedområderne 
inden for strukturreformen for at omdanne den ungarske økonomi til en 
markedsøkonomi. Det drejer sig hovedsagelig om følgende: 1) skattereformer 
og andre reformer i den offentlige sektor; 2) afskaffelse af de fleste 
former for subsidier og priskontrol; 3) næsten fuldstændig liberalisering af 
handel og andre løbende internationale transaktioner; 4) privatisering og 
styrkelse af ledelsen af virksomheder, der fortsat er under statskontrol; 
5) indførelse af ny regnskabs- og konkurslovgivning; 6) en række foran­
staltninger med henblik på at reformere banksystemet. Siden 1992 er 
indsatsen blevet koncentreret om de sidste tre af disse reformområder. 
Undertegnelsen af en lang række handels- og associeringsaftaler med EF, 
EFTA-landene og Ungarns centraleuropæiske naboer har ligeledes været af stor 
betydning. De seneste foranstaltninger på disse fire områder er beskrevet 
nedenfor. 
- 30 -
3.1. Privatisering og styrkelse af ledelsen i statsvirksomheder 
Privatiseringen indledtes i Ungarn i 1988 med vedtagelsen af selskabsloven 
af 1988 og loven om udenlandske investeringer af 1988. Siden da er privati­
seringen gennemført ved hjælp af en række forskellige programmer og værk­
tøjer. Fremgangsmåden er ofte blevet ændret, men generelt har privatise­
ringen været stærkt afhængig af udenlandsk kapital, og der er lagt vægt på 
salg til "virkelige ejere", dvs. dem, der ønsker at spille en aktiv rolle i 
ledelsen af de privatiserede virksomheder. De udenlandske investorers store 
rolle skyldes det oprindelige ønske om at maksimere valutaindtægterne på et 
tidspunkt med betalingsbalancevanskeligheder, den begrænsede velstand blandt 
de indenlandske investorer og behovet for at tilføre de ungarske virksom­
heder vestlig teknologi og ekspertviden inden for markedsføring og ledelse. 
Med hensyn til den vægt, der lægges på salg til "virkelige ejere", har det 
betydet, at man har undgået de negative virkninger for omstruktureringen af 
virksomhederne, der kunne opstå som følge af en overdreven spredning af 
ejendomsretten på grund af masseprivatiseringsordninger. 
En af begrænsningerne for den ungarske privatisering (i modsætning til 
f.eks. de tjekkiske og slovakiske "voucher-baserede" ordninger) er, at den 
har ført til en langsommere privatisering af store statsvirksomheder. Mens 
næsten alle detailforetagender under statsejendomsstyrelsen (SPA) nu er 
privatiseret, anslår regeringen således, at kun ca. 20% af de samlede 
statsejede erhvervsejendomme i 1990 er blevet privatiseret. Væksten i den 
ungarske private sektor i de seneste år forklares således mere ved oprettel­
sen af nye, hidtil ikke-eksisterende virksomheder end ved privatiseringen af 
statsejendom. En kombination af begge faktorer øgede i 1993 den ungarske 
private sektors andel af BNP til ca. 45% (fra 15% i 1990). 
Både for at undgå en eventuel forsinkelse af privatiseringsprocessen og øge 
de indenlandske investorers deltagelse har de ungarske myndigheder taget 
adskillige initiativer. Det drejede sig bl.a. om kompensation for tidligere 
ekspropriationer med beviser, der kan anvendes til at købe statsejendom, 
privilegerede kreditarrangementer, som skal fremme indenlandske investorers 
køb af statsaktiver, samt "leasing"-arrangementer, som skal sætte ungarske 
ledere i stand til at købe deres virksomheder. Regeringen har ligeledes 
fremlagt et nyt program, hvorefter små indenlandske investorer skal kunne 
erhverve aktier i privatiserede virksomheder efter et afbetalingssystem. 
Hvad angår strategien for statens resterende ejendomsret, bekendtgjorde 
regeringen i august 1992 en liste over 150 erhvervsforetagender, hvor staten 
fortsat mindst vil være medejer. I oktober samme år oprettedes selskabet 
AVRT til at styre og om nødvendigt omstrukturere disse selskaber og sælge 
den andel, der ikke skal ejes af staten. 
3.2. Regnskabs- og konkurslove 
Efter en lang række mislykkede konkurslove blev der i januar 1992 indført en 
drastisk konkurslovgivning, hvorefter selskaber, som var mere end 90 dage 
bagud med betalingerne, skulle indgive konkurs eller likvidationsbegæring. 
Resultatet var ret dramatisk. Ifølge OECD indgav ca. hver sjette virksomhed 
konkurs- eller likvidationsbegæring i 1992, svarende til ca. 17% af beskæf­
tigelsen og 25% af eksporten. 
- 31 -
For at dæmpe virkningerne af loven fra januar 1992 har parlamentet for nylig 
vedtaget en række ændringer, som bl.a. indebærer, at det nu er op til 
kreditorerne at indgive konkursbegæring. Det er håbet, at den ændrede lov 
vil give illikvide, men potentielt levedygtige virksomheder mulighed for at 
slippe for langtrukne procedurer og -gøre det mere sandsynligt, at kredito­
rerne finder mere konstruktive løsninger. 
3.3. Bankreformer 
I 1986 blev Ungarn det første land i Central- og Østeuropa, der etablerede 
et todelt banksystem, som adskiller centralbankens aktiviteter fra forret­
ningsbankernes. Siden da er forretningsbankernes og sparekassernes tilladte 
operationer gradvis blevet udvidet, renten er gradvis blevet frigjort, og 
det monopol, som nationalbanken og banken for udenrigshandel havde på 
valutatransaktioner, er svækket. Endvidere har staten siden 1986 ved flere 
lejligheder tilført kapital til banksystemet for at forbedre de statsejede 
institutioners solvens, og i december 1991 blev der vedtaget en ny banklov, 
hvorefter pengeinstitutterne underlægges forsigtighedsbestemmeIser i lighed 
med Fællesskabets finansielle direktiver og Basel-Komitéens kapitaldæk-
ningskrav. Desuden er tilsynet blevet styrket med oprettelsen af et særligt 
tilsynsorgan, som har til opgave at føre tilsyn med, om bankerne overholder 
forsigtighedsbestemmelserne, og - såfremt der er tale om et kapital- eller 
likviditetsunderskud - at udarbejde omstruktureringsprogrammer for bankerne. 
Endelig blev der i juli 1993 oprettet en national indskudsforsikringsfond. 
Alle disse skridt har imidlertid ikke været tilstrækkelige til at løse 
problemet med uerholdige fordringer i bankernes porteføljer, der ligesom i 
andre central- og østeuropæiske lande begrænser bankernes muligheder for at 
optræde som et effektivt finansielt mellemled. Bestræbelserne på at rekon­
struere bankernes kapital blev øget i slutningen af 1992 med vedtagelsen af 
en "lånekonsolideringsordning", hvorved statspapirer blev byttet for 50% og 
80% af den pålydende værdi på misligholdte lån i henholdsvis 1991 og 1992. I 
december 1993 blev der iværksat en ny bankkonsolideringsoperation. En sådan 
operation, der skal støttes med et 150-200 mia. USD stort tilpasningslån til 
finans- og virksomhedssektoren fra Verdensbanken, tager sigte på at rekon­
struere kapitalen i bankerne ved at staten (til gengæld for 20-årige stats­
obligationer) erhverver nye aktier i 8 større ungarske banker. I modsætning 
til bankkonsolideringsoperationen i 1992 får bankerne ifølge den nye ordning 
hovedansvaret for at gennemtvinge en omorganisering eller likvidering af 
debitorvirksomhederne. 
3.4. De nye regionale handelsaftaler 
Handelsprotokollen i assoceringsaftalen mellem Ungarn og Fællesskabet trådte 
i kraft den 1. marts 1992, og "Visegrad-aftalerne" med Polen, Den Tjekkiske 
Republik og Den Slovakiske Republik trådte i kraft den 1. marts 1993. En 
lignende handelsaftale med EFTA-landene trådte i kraft i oktober 1993. Alle 
disse aftaler tager sigte på en gradvis reduktion af importhindringerne med 
det endelige mål at oprette en frihandelszone (undtagen for landbrugs­
produkter) inden for en periode på højst 10 år. Mens Visegrad-aftalerne er 
symmetriske, er de aftaler, der er indgået med Fællesskabet og EFTA, 
asymmetriske, dvs. at Fællesskabet og EFTA-landene skal reducere handels­
hindringerne først, mens Ungarn gør gengæld på et senere tidspunkt. Efter at 
EF-staterne havde afsluttet ratificeringen af associeringsaftalen, trådte 
aftalen i kraft den 1. februar 1994. 
- 32 -
4. Vurdering og udsigter 
Siden fremlæggelsen af 1992-rapporten er der fortsat gjort fremskridt på 
strukturomlægningsområdet, ' navnlig med hensyn til bankreformen og konkurs­
lovgivningen. På det makroøkonomiske område er der sket en betydelig forvær­
ring for så vidt angår den fiskale situation og de løbende poster, idet IMF 
som allerede bemærket i midten af 1992 afbrød 1991-EFF som følge af mang­
lende opfyldelse af de finanspolitiske målsætninger. Det nye program for den 
økonomiske politik, som blev aftalt mellem de ungarske myndigheder og IMF i 
første halvdel af 1993, og som støttes af standby-arrangementet fra septem­
ber 1993, indebærer imidlertid en vigtig bestræbelse på budgetkonsolidering. 
Endvidere bidrager myndighederne til den makroøkonomiske stabilisering ved 
at føre en meget forsigtig pengepolitik. Endelig har en stærk tilstrømning 
af FDI og en forholdsvis høj grad af adgang til de internationale kapital­
markeder sat Ungarn i stand til uden problemer at finansiere sit voksende 
underskud på de løbende poster, hvilket gør det unødvendigt for G-24 at 
supplere IMF's standby med yderligere makrofinansiel bistand. 
Ungarn står utvivlsomt stadig over for en række vanskelige udfordringer. 
Landet bliver nødt til at træffe en række strenge foranstaltninger for at 
reducere de offentlige underskud uden at miste befolkningens støtte til 
reformerne. Det må ligeledes nedbringe underskuddet på de løbende poster og 
den udenlandske gældsbyrde til et mere acceptabelt niveau. Endelig må den 
ungarske regering aktivt videreføre strukturforanstaltningerne for at undgå, 
at omstillingsprogrammet svækkes. Myndighederne tager de rigtige skridt i 
denne retning, og landets førende politiske kræfter synes at være indstillet 
på at viderføre omstillingsprocessen. Dette og befolkningens forholdsvis 
store tilslutning til reformerne skulle sikre, at der fortsat gøres 
fremskridt i de kommende år. 
- 33 -
III. DEN TJEKKISKE REPUBLIK OG DEN SLOVAKISKE REPUBLIK 
1. Indledning 
I februar 1991 ydede EF's Ministerråd (Rådets afgørelse 91/106/EØF) et lån 
på 375 mio. ECU til den tidligere Tjekkiske og Slovakiske Føderative 
Republik. Lånet blev ydet som led i et initiativ fra G-24-landegruppen om at 
yde finansiel bistand til landet som et supplement til bistanden fra IMF og 
Verdensbanken. Lånet havde til formål at sikre en holdbar betalingsbalance­
situation, styrke de internationale reserver og bane vej for indførelsen af 
valutarisk konvertibilitet. Sammen med et stort set lige så stort bidrag fra 
de medlemmer af G-24, der ikke er EF-medlemmer, var lånet tænkt til at dække 
det tidligere Tjekkoslovakiets betalingsbalancefinansieringsgab for 1991 på 
anslået 1 mia. USD. 
Lånet skulle udbetales i to rater. Udbetalingen af første rate var betinget 
af, at det tidligere Tjekkoslovakiets regering nåede til enighed med IMF om 
et stand by-arrangement baseret på et omfattende økonomisk-politisk program. 
Da IMF's bestyrelse i januar 1991 godkendte en 14-måneders stand by-kredit, 
blev første rate (185 mio. ECU) udbetalt i august samme år. Udbetalingen af 
anden rate var betinget af, at Europa-Kommissionen i samråd med Det Monetære 
Udvalg kunne konstatere, at der var sket fremskridt med den økonomiske 
stabilisering og strukturreformerne, herunder at en række kvantitative 
præstationskriterier aftalt mellem parterne var blevet opfyldt. Efter at 
have konstateret, at dette var tilfældet, blev anden rate (190 mio. ECU) 
udbetalt i februar 1992. 
Hvad angår bistanden fra de medlemmer af G-24, der ikke er EF-medlemmer, 
blev der givet tilsagn om 384 mio. USD, hvoraf størstedelen havde form af 
mellemfristede lån til det tidligere Tjekkoslovakiet. Af dette beløb blev 
362 mio. USD udbetalt. 
Nedenfor redegøres for situationen, efter at 1991-lånet er blevet fuldt 
udbetalt. I afsnit 2 gives en kort beskrivelse af de økonomiske resultater 
og den økonomiske politik i det tidligere Tjekkoslovakiet i 1992, året før 
føderationen blev opløst. I afsnit 3 redegøres der for, hvorledes EF-lånet 
blev opdelt på de to republikker, der afløste Tjekkoslovakiet den 1. januar 
1993. Afsnit 4 analyserer de primære økonomiske virkninger af føderationens 
opløsning, og afsnit 5 redegør for de vigtigste økonomiske tendenser og 
økonomisk-politiske tiltag i 1993 i Den Tjekkiske Republik og Den Slovakiske 
Republik hver for sig. Endelig foretages i afsnit 6 en samlet vurdering af 
situationen og udsigterne i de to lande. 
2. Den økonomiske udvikling i det tidligere Tjekkoslovakiet i 1992 
BNP i faste priser for hele det tidligere Tjekkoslovakiet faldt på ny i 1992 
med skønsmæssigt 7% efter et fald på 15,9% det foregående år. For året som 
helhed blev der dog delvis sat en stopper for produktionsnedgangen, og i 
årets anden halvdel begyndte nogle sektorer at vise tegn på fornyet 
fremgang. På trods af produktionsnedgangen faldt antallet af registrerede 
ledige støt gennem 1992 i begge republikker. For hele det tidligere 
Tjekkoslovakiets vedkommende faldt ledigheden fra 6,6% ved udgangen af 1991 
til 5,1% ved udgangen af 1992. Der var dog fortsat store regionale forskelle 
på arbejdsmarkedet, idet ledigheden ved udgangen af 1992 kun var på 2,6% i 
det tjekkiske område, hvorimod ledigheden var på 10,4% i Slovakiet. 
- 34 -
Med støtte fra en konsekvent stram penge- og finanspolitik fra det tidligere 
Tjekkoslovakiets myndigheders side opnåedes en opbremsning i den gennemsnit­
lige Inflation til 12,7% i december 1992, efter at inflationen i december 
1991 nåede op på 52% efter prisliberaliseringen. Forbrugerpriserne steg dog 
på ny en del i sidste halvdel af 1992, delvis som resultat af accelererende 
lønstigninger. I et forsøg på at kompensere for det massive (25%) fald i 
reallønnen i 1991 lå de gennemsnitlige lønstigninger på 17% svarende til en 
reallønsstigning på ca. 8%. 
Efter næsten at have været i balance i 1990 gik statsbudgettet i det 
tidligere Tjekkoslovakiet i minus med 2% af BNP i 1991 og med 3,6% af BNP £ 
1992. Forringelsen af statsregnskabet havde grundlæggende sin forklaring i 
den provenunedgang, der fulgte i kølvandet på den faldende økonomiske akti­
vitet og undermineringen af det traditionelle beskatningsgrundlag i stats­
virksomhederne samt de negative budgetvirkninger af en række strukturrefor­
mer. Sammenlignet med erfaringerne i de øvrige central- og østeuropæiske 
lande, der er på vej mod markedsøkonomi, var forværringen i den statsfinan­
sielle situation i det tidligore Tjekkoslovakiet imidlertid meget moderat og 
harmonerede rent faktisk med den grundlæggende stramme finanspolitik. 
Myndighederne pengepolitiske program for 1992 havde en prisinflation på 12% 
for året som målsætning, hvilket harmonerede med en beskeden realvækst i 
långivningen til virksomhederne og husholdningerne. Selv om den da forestå­
ende opløsning af føderationen medførte en usikkerhed, der var en kompli­
cerende faktor i den pengepolitiske styring, blev programmålsætningerne 
stort set opfyldt, idet inflationen i 1992 steg med 12,7% og pengemængden i 
bred forstand med 17,5%. Denne usikkerhed medførte imidlertid ret 
divergerende pengepolitiske tendenser i det tjekkiske område og Slovakiet, 
idet pengemængden i bred forstand øgedes med ca. 23% i førstnævnte og med 
kun ca. 4,5% i sidstnævnte. Der skete endvidere betydelige ændringer i den 
pengepolitiske situation i løbet af året. Frem til august tilskyndede den 
stærke betalingsbalancestilling og den vellykkede inflationsbekæmpelse 
myndighederne til at lempe pengepolitikken for at sætte skub i den 
økonomiske aktivitet. Men fra september og fremefter blev pengepolitikken 
strammet igen, fordi inflationen viste tegn på at ville accelerere, og fordi 
frygten for følgevirkningerne af føderationens opløsning fremkaldte en 
omfattende kapitalflugt fra begge republikker (såvel Slovakiet som det 
tjekkiske område). Reservekravene til bankerne blev derfor forhøjet, og 
auktionsrefinansieringsrenten røg op fra 14% til 20% ved udgangen af 
december. 
Fra begyndelsen af 1991 og til føderationens opløsning var valutakurs­
politikken kendetegnet ved, at valutakursen blev benyttet som nominel 
ankerkurs i reformprocessen. Dette blev afspejlet i den meget høje grad af 
stabilitet, der prægede korunaens nominelle kurs, der reelt var fast i 
forhold til en kurv af fem vestlige valutaer. Eftersom forbrugerpriserne 
steg med 54% i 1991 på grund af prisliberaliseringen og afskaffelsen af 
pristilskud, og inflationsspændet til det tidligere Tjekkoslovakiets 
vigtigste handelspartnere forblev positivt i 1992, var stabiliteten i den 
nominelle valutakurs ensbetydende med en omfattende reel appreciering. Ved 
udgangen af 1992 havde det tidligere Tjekkoslovakiet stort set mistet hele 
den konkurrencefordel, der opnåedes ved den nominelle 50% devaluering i 
1990. 
Ligesom pengepolitikken udviklede det tidligere Tjekkoslovakiets betalings­
balance sig meget forskelligt i første og anden halvdel af 1992. Med en 
kraftigt stigende eksport til Vesten på trods af afmatningen på de europæ­
iske markeder og en import under det forventede niveau udviste betalings­
balancens løbende poster et overskud på 0,7 mia. USD i årets første halvdel. 
- 35 -
Desuden oversteg de officielle reserver af hård valuta, som i midten af året 
androg 2,1 mia. USD, prognoserne i det stand by-arrangement, der blev aftalt 
med IMF i april, med 1 mia. USD. Derimod havde i årets anden halvdel 
usikkerheden i forbindelse med delingen af føderationen en meget negativ 
indflydelse på tilstrømningen af direkte udenlandske investeringer og 
fremkaldte, som anført ovenfor, en kapitalflugt samt medførte en stigning i 
importen på grund af de uafklarede forhold omkring de fremtidige eksterne 
relationer mellem de to republikker. Importen steg endvidere også ved årets 
udgang på grund af forventningerne om indførelse af moms i januar 1993. Alt 
dette medførte et kraftigt fald i de officielle reserver til 1,3 mia. USD 
ved årets slutning. For 1992 som helhed faldt overskuddet på betalingsbalan­
cens konvertible løbende poster fra 357 mio. USD i 1991 til 330 mio. USD. 
Selv om føderationens opløsning dominerede den politiske debat fra og med 
sommeren 1992 og afledte opmærksomheden fra strukturreformerne, skete der 
dog fortsat fremskridt inden for en række områder. Således blev udbuds­
runderne i den første bølge af "kuponprivatisering" omfattende 1 500 større 
virksomheder til en bogført værdi på ca. 50% af BNP afsluttet i december 
1992. Under kuponordningen blev alle borgere på 18 år og opefter opfordret 
til at købe et kuponhæfte med en værdi på 1 000 point til en pris svarende 
til en uges gennemsnitsløn. Borgerne kunne så bruge disse point til at byde 
på aktier i virksomheder, der blev privatiseret, eller overlade forvalt­
ningen af pointene til investeringsprivatiseringsfonde, hvoraf der spontant 
opstod 400. Det viste sig i sidste ende, at ca. 70% af de uddelte point blev 
overgivet til investeringsprivatiseringsfondene. 
Efter børskrakket i 1991 skete der en vis yderligere deregulering af 
priserne i løbet af 1992. Der skete også yderligere fremskridt med udform­
ningen af de institutionelle rammer og lovgrundlaget for kapitalmarkederne 
med vedtagelsen af en værdipapirlov og en basislovgivning til regulering af 
investeringsprivatiseringsfondene samt med forberedelserne til åbning af 
fondsbørser i både Prag og Bratislava (hvilket skete i 1993). Myndighederne 
i begge republikker arbejdede sidste år også intensivt med en omfattende 
skattereform, som trådte i kraft i januar 1993 og omfattede indførelse af 
moms og en fuldstændig omlægning af den direkte beskatning. Hvad banksek­
toren angår, blev regulerings- og tilsynsbestemmelserne styrket med 
vedtagelsen af nye banklove i februar 1992, hvorved der indførtes kapital-
kravsbestemmelser i overensstemmelse med BIS-standarderne samt lagt loft 
over store låneengagementer og positioner i fremmed valuta. Hovedelementerne 
i disse bankbestemmelser er i vid udstrækning blevet bibeholdt af de nye 
uafhængige republikker efter Tjekkoslovakiets opløsning. Der blev taget 
yderligere foranstaltninger til forbedring af bankernes portefølje- og 
kapitalstilling af de føderative myndigheder i 1992. 
Hvad angår udenrigshandelen, trådte handelsbestemmelserne i associerings­
aftalen med EF fra december 1991 i kraft i marts 1992 via en foreløbig 
aftale. Associeringsaftalen, som i oktober 1993 blev erstattet med separate 
aftaler med hver af de afløsende republikker, tager sigte på at etablere et 
frihandelsområde mellem EF og det tidligere Tjekkoslovakiet inden for 10 år. 
Hvad industrivarer angår, blev mange af de resterende EF-toldafgifter og 
kvantitative restriktioner afskaffet, umiddelbart efter at aftalen trådte i 
kraft. For mere følsomme industrivarers og de fleste landbrugsprodukters 
vedkommende blev der dog aftalt en mindre ambitiøs og mere gradvis 
liberalisering. I marts 1992 undertegnede det tidligere Tjekkoslovakiet en 
anden handelsaftale med EFTA-landene, og i december 1992 blev den såkaldte 
Visegråd-aftale indgået med Ungarn og Polen, hvorunder der gradvis etableres 
et frihandelsområde mellem disse nabolande senest i år 2000. Som i tilfældet 
med Europa-aftalen er aftalerne med EFTA-landene og de øvrige Visegrad-lande 
i løbet af 1993 blevet erstattet med separate aftaler med hver afløsende 
republik. 
-36 -
3. Deling af EF-lånet fra 1991 
Som følge af de institutionelle forandringer, der førte til delingen af Den 
Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik i to separate stater, tog Kom­
missionen initiativ til at foreslå myndighederne i det tidligere Tjekkoslo­
vakiet og de to afløsende republikker i december 1992 og igen i januar 1993, 
at lånet videreføres' på den betingelse, at de to republikker skulle hæfte 
solidarisk over for EF for hele lånebeløbet. 
Myndighederne i de to republikker afviste dog gentagne gange Kommissionens 
forslag og anmodede om, at EF overvejede muligheden af individuel hæftelse 
for henholdsvis Den Tjekkiske Republik og Den Slovakiske Republik 1 
forholdet 2:1 i overensstemmelse med deres separatiônsaftale. Til 
begrundelse for deres holdning lagde de to republikker vægt på, at 
individuelt ansvar er et af de vigtigste aspekter af suverænitet, og at 
økonomisk autonomi var en afgørende faktor ved delingen af Den Tjekkiske og 
Slovakiske Føderative Republik. De fremførte endvidere, at en række andre 
større officielle kreditorer i forvejen havde accepteret separat hæftelse 
for de afløsende stater. 
Efter høring af Det Monetære Udvalg indvilligede Kommissionen i at imøde­
komme den tjekkiske og slovakiske anmodning og vedtog i august 1993 et 
forslag til Rådets afgørelse, hvori princippet om deling af EF-lånet fra 
1991 til Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik i forholdet 2:1 
stadfæstes, og hvorved hver afløsende republik hæfter individuelt for sin 
del af lånet. Følgelig hæfter Den Tjekkiske Republik og Den Slovakiske 
Republik for henholdsvis to tredjedele og én tredjedel af de samlede 
betalinger af afdrag og renter af hovedstolen samt gebyrer i tilknytning til 
EF-lånet. Efter høring af Parlamentet blev forslaget formelt vedtaget af 
Rådet den 24. januar 1994. Det bemyndiger Kommissionen til at indgå aftale 
med de nationale myndigheder i de to republikker om de nødvendige tilpas­
ninger til den oprindelige låneaftale. 
Endelig skal det bemærkes, at siden føderationens deling har myndighederne i 
begge republikker fuldt ud og rettidigt betalt rentebetalingerne i tilknyt­
ning til 1991-lånet. 
4. Økonomiske følgevirkninger af det tidligere Tjekkoslovakiets opløs­
ning 
Efter valget i juni 1992 besluttede de to republikkers regeringer at opløse 
føderationen ved årets udgang. De gav sig derpå i kast med at opnå enighed 
om delingen af føderationens aktiver og passiver. Fast ejendom blev delt 
efter territorialprincippet og de fleste andre aktiver og passiver i 
forholdet 2:1, som afspejler størrelsesforholdet i befolkningstal mellem de 
to republikker. 
For at undgå for store forstyrrelser i de økonomiske forbindelser mellem de 
to republikker efter separationen blev de respektive regeringer også enige 
om at oprette en told- og valutaunion mellem de to lande fra og med den 
1. januar 1993. Toldunionen garanterer fri bevægelighed for varer og 
tjenesteydelser mellem de to republikker, forbyder brug af toldmæssige og 
ikke-toldmæsBige barrierer inden for det tidligere Tjekkoslovakiets område 
og foreskriver en ensartet toldpolitik over for tredjelande. Kapital og 
arbejdskraft skal også kunne cirkulere frit mellem de to lande. Valuta­
unionen skulle på sin side vare i mindst seks måneder, men kunne opløses 
tidligere på bestemte betingelser, bl.a. hvis der indtrådte et kraftigt fald 
i de internationale reserver eller bankindeståenderne i en af de to 
republikker. 
- 37 -
Usikkerhed omkring konsekvenserne af opløsningen af føderationen og 
spekulationer om valutaunionens fremtid (som blev betragtet som en 
overgangsaftale) gav snart efter anledning til en kraftig kapitalflugt ud af 
begge republikker og fra Slovakiet til Tjekkiet (i forventning om en 
devaluering af den slovakiske koruna i forhold til den tjekkiske'koruna). 
Dette medførte et voldsomt tab af valutareserver i begge republikker og 
fremkaldte valutaunionens sammenbrud i begyndelsen af februar, dvs. kun en 
måned efter dens oprettelse. 
Indførelsen af nye valutaer, i begyndelsen via påføring af forskellige 
stempler på pengesedlerne i de to republikker, forløb gnidningsløst. 
Omvekslingen fra den gamle tjekkoslovakiske valuta skete til parikurs for 
såvel den tjekkiske koruna som den slovakiske koruna. For at skabe færrest 
mulige forstyrrelser i samhandelen efter opdelingen af valutaerne indførte 
myndighederne i begge lande et bilateralt afregningssystem for transaktioner 
mellem de to republikker. Betalinger mellem Den Tjekkiske Republik og Den 
Slovakiske Republik er nu centraliseret via to clearingkonti. Betalinger i 
forbindelse med transaktioner, der er effektueret efter den 8. februar, 
afregnes via en konto, der er denomineret i "clearing-ECU", og mellem­
værender afregnes i hård valuta ved månedens udgang, dog kun i det omfang, 
de overstiger 130 mio. ECU. Selv om 1 clearing-ECU i princippet svarer til 1 
ECU, kan begge nationale valutaers kurs i forhold til clearing-ECU'en dog 
afvige med + 5% fra deres kurs i forhold til den faktiske ECU. Betalinger 
mellem republikkerne i forbindelse med transaktioner, der er effektueret før 
den 8. februar, afregnes via en anden clearingkonto, der er denomineret i 
den såkaldte "tjekkoslovakiske afregningskoruna". Mellemværender på denne 
anden clearingkonto afregnes regelmæssigt enten i hård valuta eller ved at 
overføre dem til den ECU-denominerede konto. 
Selv med indførelsen af det bilaterale afregningssystem og videreførelsen af 
toldunionen faldt samhandelen mellem de to republikker brat (med ca. 45%) i 
første kvartal af 1993. Selv om den bilaterale samhandel har bedret sig 
noget siden da, skønnes samhandelen mellem de to republikker at være faldet 
med ca. 20% i 1993 som helhed. 
Delingen af føderationen og den efterfølgende fiasko med valutaunionen 
mellem de to republikker har haft langt større negative virkninger på 
Slovakiet end på Tjekkiet. For det første bragte Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republiks opløsning de meget betydelige statsfinansielle 
overførsler, som Slovakiet tidligere modtog fra Tjekkiet via det nationale 
budget, til ophør. Dette har afsløret, at Slovakiet har et betydeligt 
underskud på den løbende betalingsbalance i forhold til Tjekkiet. For det 
andet har Slovakiet ved separationen mistet størstedelen af den foregående 
nationale regerings solide omdømme for at føre en ortodoks makroøkonomisk 
politik og gennemføre markedsorienterede reformer, et omdømme, som Tjekkiet 
reelt har arvet. For det tredje er Slovakiets økonomiske politik blevet 
hæmmet af mangelen på ordentlige institutioner og menneskelige ressourcer, 
fordi de fleste tidligere nationale institutioner ligger i Tjekkiet, og 
mange af de bedst kvalificerede medarbejdere valgte at forblive i de 
nyoprettede tjekkiske institutioner. 
Til de relativt alvorligere følgevirkninger af Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republiks deling på Den Slovakiske Republik skal føjes den mindre 
gunstige økonomiske situation, der i forvejen herskede i Slovakiet før 
delingen. Ved udgangen af 1992 havde Slovakiet ikke blot en gennemsnitlig 
ledighed, der var fire gange højere end i Tjekkiet, men også en svagere 
industribase og en større andel af forsvars- og sværindustri, som led mest 
under sammenbruddet i de traditionelle RGØB-markeder. 
- 38 -
5. Den økonomiske udvikling i 1993 
5.1. Den Tjekkiske Republik 
BNP i faste priser i Den Tjekkiske Republik skønnes at være steget moderat i 
1993 (mellem 0 og 1%), hvilket er den første positive vækstrate, siden 
produktionsnedgangen satte ind i 1990. BNP i faste priser (sæsonkorrigeret) 
har været i vækst siden andet kvartal af 1993, hvilket såvel kan tilskrives 
fornyet fremgang i forbrug og investeringer som et overraskende godt 
resultat i den konvertible eksport. 
Eftersom bankerne og de øvrige kreditorer fortsat nægter at anvende konkurs­
loven fra april 1993, var ledigheden fortsat meget lav (3,5% ved udgangen af 
1993, en moderat stigning i forhold til ledigheden på 2,6% året før). 
Efter prisstigninger i januar 1993 på 8,5% i forbindelse med indførelsen af 
moms faldt inflationen hurtigt til ca. 0,5% på månedsbasis i marts-juli. 
Inflationen tog dog til på ny i august-oktober på grund af usædvanligt store 
prisstigninger på fødevarer og lå ved årets udgang på 18,2%, hvilket var 
mere end det oprindelige mål på 14-16% og den 12,7% inflationsrate, der 
noteredes i december 1992. Den primære inflationstrussel er fortsat den 
kraftige vækst i lønningerne. Selv om lønstigningerne blev mere moderate, 
efter at de tjekkiske myndigheder pr. 1. juli 1993 genindførte en afgift på 
for store lønstigninger, var lønstigningerne fortsat meget store. Således 
var de nominelle lønninger i virksomheder med 25 ansatte eller derover 26% 
højere i tredje kvartal af 1993 end i samme kvartal i 1992. 
Valutaspekulation, en ugunstig løn- og prisudvikling og behovet for at dræne 
den overskydende likviditet i banksektoren, der var et resultat af, at 
kontantbeholdninger og bankindeståender blev konverteret inden opdelingen i 
to valutaer, foranledigede den tjekkiske nationalbank til at stramme penge­
politikken i årets første måneder. Fra slutningen af april 1993, hvor 
tendensen i valutaen i cirkulation begyndte at vende, voksede valutareser­
verne, og inflationen begyndte at bevæge sig i positiv retning, hvorefter 
pengepolitikken gradvis blev lempet. Hvad finanspolitikken angår, var der i 
1993 et overskud på 1,1 mia. CZK på statsbudgettet, hvilket svarer til 0,1% 
af BNP. Sammenholdt med en uventet stærk finansiel stilling i de lokale 
myndigheder har dette resulteret i et statsunderskud på tæt ved nul, hvilket 
skal sammenlignes med et med IMF aftalt mål om et underskud på 1% af BNP. 
Den tjekkiske løbende betalingsbalance (minus overførsler til slovakiske 
statsborgere af aktier i virksomheder, der blev privatiseret i den første 
bølge af kuponprivatisering) skønnes tentativt at ende med et overskud i 
1993 på omkring 600 mio. USD svarende til ca. 1,9% af BNP. Dette er et 
overraskende godt resultat, når det tages i betragtning, at den indenlandske 
efterspørgsel og importen er accelereret, og at. Den Tjekkiske Republiks 
vigtigste eksportmarkeder står svagt. I modsætning til det kraftige fald i 
eksporten, andre centraleuropæiske lande har oplevet, har det tjekkiske 
eksportresultat (eksklusive eksporten til Slovakiet) været godt og opnåede 
en realvækst på 13% i de første 10 måneder af 1993. 
Selv om der var en opbremsning i nettotilstrømningen af direkte udenlandske 
investeringer i 1993 til 450 mio. USD (ned fra 983 mio. USD i 1992), har Den 
Tjekkiske Republik oplevet en kraftig opgang i de øvrige kapitaltilstrøm­
ninger siden tredje kvartal af 1993. Nettoporteføljeinvesteringerne (i vid 
udstrækning i form af opkøb af aktieandele) nåede således i 1993 op på 
700 mio. USD, og tjekkiske virksomheder optog lån i udlandet til et beløb af 
750 mio. USD (primært i form af bankkreditter). Desuden fik den tjekkiske 
- 39 -
nationalbank med held placeret adskillige internationale obligations-
emissioner sidste år. Den relativt høje deltagelse fra Den Tjekkiske 
Republiks side på de internationale kapitalmarkeder er blevet understøttet 
af en forbedring i Moodys kreditværdighedsvurdering (fra det tidligere 
tildelte Bal til Tjekkoslovakiet til nu Baa3) og ved tildelingen fra 
Standard and Poors side af en tilsvarende BBB-kreditværdighedsvurdering. 
Derved er Den Tjekkiske Republik det eneste østeuropæiske land, der har fået 
tildelt et "investeringskvalitetsmærke" af de långivende internationale 
kreditværdighedsvurderingsagenturer. 
Kombinationen af en sund løbende betalingsbalance og en kraftig kapitaltil­
strømning har øvet et opadgående pres på den nominelle valutakurs og har 
resulteret i en hastig vækst i de officielle valutareserver, der ved 
udgangen af 1993 var på 3,8 mia. USD mod 0,7 mia. USD ved udgangen af 1992. 
For at lette det opadgående pres på valutakursen har den tjekkiske national­
bank planer om at gøre korunaen fuldt konvertibel i de løbende betalinger og 
gradvis liberalisere kontrollen med kapitalstrømmen ud af landet. 
Selv om der på det seneste har været spekulationer om en mulig opskrivning 
af den tjekkiske koruna, har valutaen været stabil i forhold til den refe­
rencekurv af vestlige valutaer, som dens værdi er knyttet til. Fra og med 
maj 1993 blev antallet af valuaer i kurven reduceret fra 5 til 2 (USD og 
DM). Dette har betydet en kraftig styrkelse af korunaens forbindelse til den 
tyske DM. Det vedvarende betydelige spænd mellem pris- og løninflationen i 
Den Tjekkiske Republik og landets vigtigste handelspartnere har støt øget 
den reale valutakurs, som nu er på samme niveau som før devalueringerne i 
1990. 
IMF godkendte en 12-måneder s stand by-kredit på 177 mio. SDR til Den 
Tjekkiske Republik i marts 1993. Kreditten blev ydet i kølvandet på den 
spekulation og det kraftige fald i reserverne, der ledsagede Tjekkoslova­
kiets opløsning, og havde til formål hurtigst muligt at styrke reserverne og 
hjælpe de tjekkiske myndighederne med at genetablere tilliden til den førte 
politik på internationalt plan. Eftersom den eksterne situation forbedredes 
hurtigt i løbet af 1993, foretog de tjekkiske myndigheder kun det første køb 
under stand by-arrangementet (70 mio. SDR) og tilbagekøbte beløbet før tiden 
i september 1993. 
Den Tjekkiske Republik har løbende gjort fremskridt med strukturreformerne. 
Med uddelingen af selskabsaktier sidste forår blev første privatiserings­
bølge af større virksomheder afsluttet. Anden privatiseringsbølge af større 
virksomheder er allerede i gang. Som det var tilfældet under første bølge, 
vil næsten en tredjedel af aktiverne til en anslået bogført værdi på 
145 mia. CZK blive solgt ved kuponmetoden. Uddelingen af kuponer begyndte i 
oktober 1993, og første udbudsrunde ventes at begynde i april 1994. Anden 
bølge ventes afsluttet ved udgangen af 1994, hvor ca. 90% af aktiverne i 
økonomien vil være i private hænder. 
Indførelsen af konkurslovgivning var oprindeligt planlagt til at finde sted 
i oktober 1992, men blev forsinket af frygt for, at et for stort antal kon­
kurser kunne bringe ledigheden op, blokere for fornyet vækst i økonomien og 
overbebyrde domstolssystemet. I april 1993 trådte konkursloven endelig i 
kraft, efter at der var foretaget en ændring, der giver kreditorer tre 
måneder til at forsøge at finde en løsning, inden der indgives konkurs­
begæring til en domstol. Uventet har antallet af selskaber, der har begæret 
konkurs, siden loven trådte i kraft, været forholdsvis ringe. 
40 -
Hvad angår reformen og udbygningen af det finansielle system, blev Prags 
fondsbørs sat i drift i april 1993, og de banklove, der blev arvet fra det 
tidligere Tjekkoslovakiet, er blevet lettere modificeret for at styrke 
banktilsynet. Derudover er en del af provenuet ved privatiseringerne af den 
nationale ejendomsfond blevet øremærket til køb af tabsgivende låneengage­
menter i bankernes portefølje til rabatpris. 
5.2. Den Slovakiske Republik 
BNP i faste priser i Slovakiet skønnes at være faldet med 5-7% i 1993, 
hvilket i så fald vil være fjerde år i træk med tilbagegang. Ledigheden har 
været støt stigende og nåede ved udgangen af 1993 op på 14,4% af 
arbejdsstyrken mod 10,4% ved udgangen af 1992. 
Den fortsatte økonomiske tilbagegang i Slovakiet har primært sin forklaring 
i de negative virkninger, opløsningen af det tidligere Tjekkoslovakiet har 
haft på Slovakiet. Tjekkoslovakiets deling har ikke kun bragt forstyrrelser 
i samhandelen med Den Tjekkiske Republik, men har også tvunget de slovakiske 
myndigheder til at føre en restriktiv makroøkonomisk politik. Der måtte i 
første halvdel af 1993 føres en ekstraordinært stram pengepolitik for at 
forsvare landets valutareserver over for vedvarende spekulationer om en 
devaluering af den slovakiske koruna. Pengepolitikken kunne dog lempes 
gradvis efter devalueringen i juli, men der opstod igen pres på valutakursen 
ved udgangen af 1993, som tvang Slovakiets nationalbank til at forhøje 
diskontoen fra 9,5% til 12% den 21. december. Finanspolitisk set har 
myndighederne gjort en betydelig indsats for at holde budgetunderskuddet 
under kontrol, efter at de statsfinansielle overførsler fra Tjekkiet 
ophørte. Regeringen vedtog bl.a. i sommeren 1993 at iværksætte en skrap 
finanspolitisk kur (omfattende en momsforhøjelse), der skulle reducere 
underskuddet med 2,5% af BNP i løbet af årets anden halvdel. Selv om 
underskuddet på det samlede statsbudget skønnes at blive på 7% af BNP i 
1993, er dette ikke desto mindre en væsentlig forbedring i forhold til et 
skønnet budgetunderskud inden overførslerne fra Tjekkiet på 14% af BNP i 
1992. 
Forhøjelserne af de indirekte skatter og 10% devalueringen af den slovakiske 
koruna i juli 1993 har medført en stigning i inflationen (forbrugerpris­
indekset) fra 12,7% ved udgangen af 1992 til 25,1% ved udgangen af 1993. 
Der var forventning om, at bortfaldet af de statsfinansielle overførsler fra 
Den Tjekkiske Republik ville afsløre et stort underskud på Slovakiets 
løbende betalingsbalance. Det viste sig dog, at den kraftige nedpresning af 
den indenlandske efterspørgsel og importen samt devalueringen af den slova­
kiske koruna forhindrede et for stort løbende betalingsbalanceunderskud. 
Hvis derfor overførslerne fra Den Tjekkiske Republik i forbindelse med 
uddelingen af kuponaktier til slovakiske statsborgere ikke medregnes, viser 
data fra Slovakiets nationalbank et samlet løbende betalingsbalanceunderskud 
på 289 mio. USD (svarende til 2,9% af BNP) i de første 10 måneder af 1993. 
Selv om dette løbende betalingsbalanceunderskud er mindre end ventet, har 
Slovakiet alligevel problemer med at finansiere det. For det første lå de 
direkte udenlandske nettoinvesteringer på skønsmæssigt 100 mio. USD i 1993 
og spiller således fortsat en ubetydelig rolle. For det andet mangler Slova­
kiet en god adgang til de internationale kapitalmarkeder. Slovakiske lån­
tagere har kun placeret to internationale obligationsemissioner siden det 
tidligere Tjekkoslovakiets opløsning2) og har i begge tilfælde måtte betale 
2) En obligationsemission på 240 mio. USD foretaget af den slovakiske 
nationalbank i september 1993 og en obligationsemission på 21 mio. USD 
foretaget af Calex, en statsejet industrivirksomhed, i januar 1994. 
- 41 -
ret høje "spreads" over Libor-renten. For det tredje har spekulationer om en 
devaluering af den slovakiske koruna både i første halvdel af 1993 og siden 
årets udgang resulteret i en betydelig udstrømning af kortfristet kapital. 
Som en hjælp til at lette den betrængte betalingsbalance ydede IMF Slovakiet 
et lån på 64,35 mio. SDR (89 mio. USD) i juli 1993 via systemtransforma-
tionsfaciliteten (STF). IMF er desuden lige ved at nå til enighed med de 
slovakiske myndigheder om et økonomisk-politisk program, der vil kunne opnå 
støtte i de kommende måneder fra et stand by-arrangement og muligvis endnu 
et køb fra STF-faciliteten. Derudover godkendte Verdensbanken i november 
.1993 et lån på 80 mio. USD. Det kan også forventes, at der senere vil blive 
anmodet om yderligere makrofinansiel bistand fra G-24 til supplering af 
lånene fra ÎMF og Verdensbanken. 
Slovakiets svage betalingsbalancestilling ses afspejlet i en meget sårbar 
valutareservestilling. Kapitalflugten i begyndelsen af 1993 udtømte praktisk 
taget de officielle reserver af hård valuta, der (guld- og SDR-beholdninger 
ikke medregnet) faldt fra ca. 350 mio. USD i slutningen af 1992 til 119 mio. 
USD ved udgangen af februar 1993. Dette foranledigede myndighederne til at 
begrænse konvertibiliteten i de løbende betalinger. Sidst i januar var 
bankerne således nødsaget til at øge de samlede korte positioner i fremmed 
valuta til 35% af deres kapital, inden de kunne købe fremmed valuta af 
nationalbanken, og i februar blev der indført minimumsfinansieringskrav for 
importen. Fra maj til september forbedrede de officielle valutareserver sig 
gradvis og nåede op på 513 mio. USD i midten af september. En stor del af 
denne stigning tegnede STF-købet og den slovakiske nationalbanks internatio­
nale obligationsemission i september sig dog for. Desuden har nationalbanken 
på ny tabt reserver siden anden halvdel af oktober. På trods heraf 
besluttede myndigheder at ophæve de restriktioner på konvertibilitet, der 
blev indført i begyndelsen af 1992. De officielle valutareserver lå ved 
udgangen af 1993 på 415 mio. USD (svarende til ca. tre ugers import). 
Hvad valutakurspolitikken angår, er valutaen fortsat knyttet til en kurv af 
fem vestlige valutaer. Den slovakiske koruna blev devalueret med 10% i 
forhold til en række konvertible valutaer i juli 1993. Dette skete som led i 
et tilpasningsprogram, der var aftalt med IMF og understøttet med STF-køb. 
Derudover blev den slovakiske koruna devalueret med 5% i forhold til 
clearing-ECU'en i begyndelsen af december 1993. Sammenholdt med den næsten 
samtidige 3% opskrivning af den tjekkiske koruna i forhold til clearing-
ECU 'en betyder dette, at siden delingen af valutaerne er den slovakiske 
koruna i forbindelse med transaktioner mellem de to republikker blevet 
devalueret med næsten 18% i forhold til den tjekkiske koruna. 
Hvad strukturreformerne angår, blev første privatiseringsbølge af større 
virksomheder afsluttet i foråret 1993, og den slovakiske regering er nu ved 
at forberede anden bølge, der vil omfatte omkring 650 virksomheder. I 
modsætning til fremgangsmåden under første privatiseringsbølge (og anden 
privatiseringsbølge i Tjekkiet) agter den slovakiske regering primært at 
gøre brug af traditionelle privatiseringsmetoder såsom direkte salg til 
investorer, "management buy-outs" og udlicitering. Kuponprivatisering vil 
stadig blive benyttet, men i meget mindre omfang end tidligere. Formålet med 
denne overgang til mere konventionelle metoder er både at øge det hårdt 
tiltrængte provenu til staten og valutareserverne og at sikre, at virksom­
hederne overdrages til kapable ejere. 
En konkurslov trådte endelig i kraft i juni 1993, efter at der var foretaget 
en ændring (som i Tjekkiet), hvorunder et kreditorråd får tre måneder til at 
udarbejde en omstruktureringsplan. Den slovakiske regering har også taget 
- 42 -
initiativ til at få udlignet en del af mellemværenderne mellem virksomhe­
derne ved nettoafregning. I første omgang blev denne transaktion gennemført 
på frivillig basis, men for yderligere at få reduceret antallet af mellem­
værender mellem virksomhederne har regeringen for nylig besluttet af gøre 
det obligatorisk for virksomhederne at anmelde fordringer. 
Hvad angår reformen a'f den finansielle sektor, er Slovakiet ved at udarbejde 
ændringer til de banklove og bankbestemmelser, der er gået i arv fra det 
tidligere Tjekkoslovakiet, og er ved at udforme en strategi til styrkelse af 
de største slovakiske bankers balance, sandsynligvis med støtte fra IBRD og 
PHARE-programmet. 
6. Vurdering og udsigter 
Som det blev fremhævet i 1992-rapporten, har den makrofinansielle bistand 
fra EF til den tidligere Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik 
medvirket til at lukke det anslåede betalingsbalancefinansieringsgab på et 
afgørende tidspunkt i landets overgang til markedsøkonomi og har derved 
bidraget til, at det tidligere Tjekkoslovakiets stabiliserings- og reform­
programmer har været vellykkede. Hvis betalingsbalancestøtten fra G-24/EF 
ikke var blevet ydet, ville omkostningerne i forbindelse med omstillings­
processen i form af produktionsnedgang og ledighed have været betydeligt 
højere og måske uacceptable for befolkningen. Den makrofinansielle bistand 
fra G-24/EF hjalp det tidligere Tjekkoslovakiets betrængte eksterne stilling 
såvel direkte som ved at hjælpe landet til at få adgang til de private 
internationale kapitalmarkeder. 
Siden den foregående rapport blev forelagt, er der gjort fremskridt i begge 
republikker inden for større områder af strukturreformerne. I den makro­
økonomiske politik har Den Tjekkiske Republik løbende ført en sund og orto­
doks finans- og pengepolitik. Resultatet har været, at inflationen er blevet 
bragt under kontrol efter det momsfremkaldte prishop i januar 1993, og de 
officielle valutareserver er blevet genopbygget til et særdeles komfortabelt 
niveau. Endvidere vil det forventede underskud på den løbende betalingsba­
lance så rigeligt blive finansieret af den forventede tilstrømning af 
direkte udenlandske investeringer og af anden privat kapital. 
Den Slovakiske Republik står som beskrevet ovenfor i en vanskeligere makro­
økonomisk situation. For det første har tabet af store statsfinansielle 
overførsler fra Den Tjekkiske Republik resulteret i et betydeligt budget­
underskud, og selv om det formentlig lykkes at undgå et alvorligt underskud 
på den løbende betalingsbalance, har det økonomiske tilbageslag i Slovakiet 
vist sig at være alvorligere og længerevarende end oprindeligt ventet. For 
det andet har den seneste devaluering af den slovakiske koruna og nye 
stigninger i de indirekte skatter kompliceret inflationsbekæmpelsen. For det 
tredje ligger de officielle valutareserver på et meget lavt niveau, og 
Slovakiet har begrænset adgang til de internationale kapitalmarkeder. De 
foranstaltninger, der er truffet for nylig, f.eks. den skrappe finanspoli­
tiske pakke, der blev vedtaget af den slovakiske regering i sommeren 1993, 
og den stramme pengepolitik, der har været ført siden begyndelsen af 1993, 
bekræfter, at de slovakiske myndigheder fortsat tillægger en stabilisering 
af økonomien høj prioritet. 
Opløsningen af føderationen har haft negative følgevirkninger for både den 
tjekkiske og den slovakiske økonomi, som for sidstnævntes vedkommende har 
forværret de i forvejen store problemer i forbindelse med omstillingspro­
cessen. Men begge lande synes at være fast besluttet på at gennemføre 
strukturreformprogrammer og træffer de rette dispositioner for at sikre, at 
reformerne fortsat bakkes op af en stabil makroøkonomisk udvikling. 
- 43 -
IV. BULGARIEN 
1. Indledning 
Den radikale økonomiske reformproces i Bulgarien startede i begyndelsen af 
1991, da landets første ikke-kommunistiske regering gik i gang med et ambi­
tiøst stabiliserings- og reformprogram, hvorunder der blev indført en stram 
makroøkonomisk politik og gennemført adskillige større strukturreformer. Til 
støtte for programmet indgik IMF og myndighederne et tolvmåneders standby­
arrangement i marts 1991, hvorefter der stilles ca. 390 mio. USD til rådig­
hed, med en tilknyttet reservemekanisme for olie- og gaspriser, under 
hvilken der blev trukket ca. 80 mio. USD. Verdensbanken skulle stille et 
strukturtilpasningslån (SAL) på 250 mio. USD til rådighed. G-24 lovede 
supplerende finansiel bistand på omkring 600 mio. USD, herunder et 
fællesskabslån på 290 mio. USD (udbetalt i to rater, i august 1991 og marts 
1992). 
Som anført i den forrige rapport var resultaterne af den politik, der blev 
iværksat i 1991, tilfredsstillende: der blev taget alvorligt fat på prisfor­
vridninger, handels- og valutasystemerne blev liberaliseret, og der blev 
foretaget en række vigtige institutionelle og lovgivningsmæssige ændringer. 
Adskillige centrale strukturreformer, især jordreformen og omstruktureringen 
og privatiseringen af virksomheder, fortsatte, dog i et langsommere tempo 
end planlagt, hvilket hovedsagelig skyldtes uvished på det politiske område. 
Programmet for 1992-1993 skulle sikre yderligere fremskridt hen imod en 
holdbar ekstern finansiel situation med henblik på at sikre en stabil 
indenlandsk finansiel ramme med lav inflation og øget finansiering af den 
ikke-statslige sektor, og endelig skulle det reducere faldet i produktionen 
hovedsagelig gennem en fortsættelse af den strukturelle omlægning af 
økonomien. Programmet skulle navnlig sikre, at der for alvor blev taget fat 
på den længe udsatte reform af ejendomsretten. 
Finansieringsbehovet i forbindelse med programmet blev anslået til 2,6 mia. 
USD i forhold til 3,8 mia. USD et år tidligere. Dette behov skulle ligesom i 
1991 opfyldes gennem en aftale om gældsomlægning (med de officielle kredi­
torer i Paris-klubben) og gældssanering (med forretningsbankerne) samt 
gennem officiel bistand fra de internationale finansieringsinstitutter og 
G-24. Programmet blev bl.a. støttet af et nyt tolvmåneders standby­
arrangement med IMF (indgået i april 1992), hvorefter Bulgarien ville få 
adgang til ca. 215 mio. USD, og anden rate af Verdensbankens 1991-SAL 
(100 mio. USD). G-24 blev anmodet om ny supplerende finansiering på 240 mio. 
USD. I forbindelse med støttepakken for 1992-93 besluttede Fællesskabet at 
yde Bulgarien et nyt lån på 110 mio. ECU (Rådets afgørelse 92/511/EØF af 
19. oktober 1992), som svarede til ca. 50% af det resterende 
finansieringsbehov. Det IMF-støttede program kørte imidlertid af sporet, og 
fællesskabslånet er ikke blevet udbetalt. 
2. Den makroøkonomiske udvikling og politik i 1992-1993 
I første halvdel af 1992 fortsatte de bulgarske myndigheder den stramme 
makroøkonomiske politik og gjorde yderligere fremskridt mod en stabili­
sering. I midten af 1992 kom regeringen imidlertid under stærk kritik fra 
oppositionen, fagforeningerne og industrifolk for at have forkludret den 
økonomiske reform og især for at have forsømt at tage alvorlig fat på 
virksomhedssektorens behov (ved udgangen af 1992 havde halvdelen af 
- 44 -
Bulgariens statslige og kommunale virksomheder tab) og for at have 
gennemført privatiseringen for langsomt. Da der var voksende politisk 
modstand mod stabiliseringsprogrammet, svækkedes den makroøkonomiske styring 
i andet halvår, og de fleste af programmets finans-, penge- og indkomst­
politiske målsætninger blev ikke opfyldt. Som følge heraf var Bulgarien ikke 
i stand til at hæve sidste rate under SBA (ca. 43 mio. USD). 
I slutningen af oktober 1992 måtte den centrum/højreorienterede regering 
bestående af unionen af demokratiske kræfter (UDF) til sidst træde tilbage. 
En ny tværpolitisk regering støttet af en uensartet koalition af socialist­
partiet, bevægelsen for rettigheder og frihed og en fløj af UDF kom til 
magten den 30. december 1992. Lige fra starten lagde denne regering vægt på 
strukturreformer, især privatisering, og den var samtidig rede til at træffe 
upopulære økonomiske foranstaltninger. De nye myndigheder indførte ikke en 
stram finanspolitik, og det lykkedes dem derfor ikke i 1993 at afslutte 
drøftelserne med IMF om et nyt finansieringsarrangement. Verdensbanken 
tilbageholdt på sin side udbetalingen af anden rate af SAL for 1991. 
2.1. Makroøkonomisk politik 
Den finanspolitik, der skulle gennemføres i 1992, tog sigte på at begrænse 
budgetfinansieringen og kreditten til statsvirksomheder med henblik på at 
sikre finansielle ressourcer til den voksende private sektor. Det var 
navnlig hensigten at begrænse budgetunderskuddet til 4,5% af BNP. 
Fra juli 1992 steg statens udgifter ud over målsætningerne som følge af 
overskridelser af udgifterne til lønninger, sociale ydelser og forsvars­
formål. Den justering af energipriserne, som ville have udvidet skatte­
grundlaget i energisektoren, mislykkedes. I mellemtiden fortsatte forvær­
ringen af den finansielle situation i statssektoren, hvilket resulterede i 
et strukturelt fald i skatteindtægterne. For året som helhed lå det fiskale 
underskud således tæt på 7% af BNP. I 1993 var finanspolitikken fortsat 
lempelig; budgetunderskuddet steg yderligere og nærmede sig 11% af BNP. 
Pengepolitikken afspejlede den finansielle situation. I første halvdel af 
1992 overholdt pengemyndighederne de mål for pengeskabelsen, der var aftalt 
med IMF. Væksten i den indenlandske kredit til staten blev begrænset til 6% 
i de første seks måneder i forhold til en stigning i det generelle 
prisniveau på næsten 40%. I årets anden halvdel fordobledes den næsten; den 
deraf følgende stigning i regeringens generelle pengefinansiering med over 
110% oversteg langt målene i det økonomiske program. Kreditudvidelsen til 
staten skubbede den private sektor til side. 
En restriktiv indkomstpolitik havde været et af de vigtigste elementer i 
statens stabiliseringsprogram siden februar 1991. Lempelsen heraf i juli 
1992, da regeringen hævede minimumslønningerne og de statsansattes 
lønninger, var en af de vigtigste årsager til inflationen i andet halvår. De 
gennemsnitlige reallønninger steg med omkring 12% i 1992. I 1993 (den 
1. april) steg lønningerne for de ansatte i den offentlige sektor med 44%, 
og der indførtes et nyt lønreguleringssystem, som afspejlede næsten 100% af 
prisstigningerne og således vedligeholdt inflationen. 
2.2. Økonomiske resultater 
BNP faldt med ca. 6% i 1992 (efter et fald på omkring 12% i 1991). Industri­
produktionen faldt med omkring 11% i forhold til 18,6% året før. Service­
sektoren faldt langt mindre (omkring 3%) og begyndte at vise tegn på et 
- 45 -
opsving takket være aktiviteten i den private sektor, navnlig i detail­
handelen. Landbrugsproduktionen faldt med ca. 7%. Faldet i BNP forventes at 
ligge på 3-4% i 1993. 
Som følge af faldende aktiviteter og afskedigelser i den statslige sektor 
steg arbejdsløsheden i 1992 og i begyndelsen af 1993 fra 10% til 16%, 
hvilket er det højeste niveau i hele Østeuropa. Arbejdsløsheden har derefter 
ligget stabilt omkring dette niveau. Der skete imidlertid en voldsom stig­
ning i beskæftigelsen i den private sektor. Det anslås, at den private 
sektor ved udgangen af 1992 tegnede sig for ca. 14% af den samlede beskæf­
tigelse. Myndighederne anslår, at "biindtægterne" (forskellige former for 
indtægter fra den private sektor) er steget stærkt og er blevet den 
næststørste indtægtskilde i husholdningerne ved udgangen af 1992. Denne 
tendens fortsatte i 1993. 
Den månedlige inflation faldt til 2% i juli 1992, men steg igen til 5-6% ved 
årets udgang. Den årlige inflatonsrate lå på 91% i 1992. I 1993 faldt infla­
tionen på årsbasis til 73% (inflationen ved udgangen af 1992 og 1993 lå på 
henholdsvis 79% og 64%). 
Efter den første voldsomme devaluering i fortsættelse af valutasystem­
reformen i februar 1991 blev lev gradvis nedskrevet fra ca. 18 pr. dollar i 
april 1991 til 27 pr. dollar i august 1993. Denne nominelle nedskrivning af 
den bulgarske valuta svarer rent faktisk til en stærk reel opskrivning. I de 
sidste måneder af 1993 kom den nationale valuta imidlertid under stærkt 
pres, og nedskrivningen af valutakursen tog yderligere fart. Ved udgangen af 
1993 lå kursen på lev på omkring 32 pr. dollar. 
2.3. Udviklingstendenser i forholdet til udlandet 
Den strukturelle omlægning i udenrigshandelen fra de tidligere RGØB-lande 
til de vestlige industrilande fortsatte i 1992 fra året før. Eksporten i 
konvertible valutaer steg med 30% (hvilket afspejler en konkurrencedygtig 
valutakurs, lave arbejdsomkostninger og et mere liberalt handelssystem), 
mens eksporten til de tidligere RGØB-lande halveredes i 1992. Ifølge de 
nationale statistikker steg handelen med EF særlig hurtigt, idet såvel 
eksporten som importen fordobledes. Handelen med EF forventes at stige 
yderligere som følge af den nyligt indgåede interim-aftale, der trådte i 
kraft den 31. december 1993. 
Handelen balancerede i 1992, men der vil formentlig tegne sig et stort 
underskud i 1993, som anslås til 0,5 mia. USD. Dette skyldes ikke blot en 
faldende konkurrenceevne over for udlandet som følge af lønstigninger og en 
reel opskrivning af lev, men også tilbageslaget på eksportmarkederne i EF og 
FN's handelssanktioner mod rest-Jugoslavien (Serbien og Montenegro). Sank­
tionerne, som blev indført i maj 1992 og strammet i april 1993, hindrer ikke 
blot eksporten til Serbien og Montenegro, men afbryder også handelen med 
Vesteuropa, idet transportforbindelserne blokeres. De bulgarske myndigheder 
hævder, at de koster landet 240 mio. USD om måneden i mistede eksportind­
tægter og øgede transportomkostninger. Ifølge IMF's seneste skøn over sank­
tionernes indvirkning på Bulgariens løbende poster kan det dreje sig om et 
tab på indtil 400 mio. USD i 1992 og 700 mio. USD i 1993. 
Den officelle kapitalindstrømning, som har været mindre end forventet, er 
blevet mere end opvejet af private kapitaltilførsler, som hovedsagelig angår 
eksportindtægter og repatriering af kapital som følge af høje afkast på 
indenlandske finansielle aktiver lydende på lev. Den bulgarske nationalbank 
- 46 -
kunne således øge sine internationale reserver til næsten 1 mia. USD, 
svarende til mere end tre måneders vareimport. Ved udgangen af 1993 var 
reserverne meget lavere (omkring 700 mio. USD) især som følge af national­
bankens interventioner til støtte for den nationale valuta på valuta­
markedet. De direkte udenlandske investeringer var imidlertid fortsat 
ekstremt lave (ca. 40 mio. USD i 1992 og 20 mio. USD i første halvdel af 
1993) til trods for en særdeles liberal lov, der blev vedtaget i januar 
1992, og ifølge hvilken udenlandske investeringer er tilladt i praktisk talt 
alle økonomiske sektorer. 
For at sikre udsættelse og omlægning af betjeningsforpligteiserne på den 
officielle gæld i forbindelse med udlandsgælden indgik Bulgarien i december 
1992 en aftale med Paris-klubben af officielle kreditorer. Denne aftale, som 
omfattede beløb, der forfaldt indtil april 1993, var den anden aftale af 
denne type (den første blev indgået i april 1991). Der må forhandles en ny 
officiel gældsomlægning, så snart Bulgarien har aftalt et arrangement med 
IMF. 
Sideløbende hermed forhandlede Bulgarien en omfattende omstrukturering af 
landets private gæld (størstedelen af gælden skyldes til omkring 300 forret­
ningsbanker). I november 1993 nåede forhandlerne og bankernes rådgivende 
udvalg efter tre års ofte vanskelige forhandlinger i realiteten til enighed 
om parametrene for en omfattende ordning for lettelse af gældsbyrden og 
gældsbetjeningen (der var allerede i november 1992 indgået en principaftale 
om hovedretningslinjerne for ordningen). Ifølge aftalen skal Bulgariens 
kommercielle gæld (ca. 7,3 mia. USD i hovedstol) reduceres væsentligt gennem 
en blanding af gældstilbagekøb og langsigtede værdipapirer (discount bonds 
til 50% af den pålydende værdi og front-loaded rentereduktions-bonds). 
Ifølge aftalen skal renterestance (ca. 2 mia. USD) behandles særskilt gennem 
tilbagekøb, kontante betalinger og langsigtede papirer samt langsigtede 50% 
discount bonds og front-loaded rentereduktions-bonds; renterestancer 
(ca. 2 mia. USD) vil blive omdannet til langsigtede papirer. Aftalen vil 
imidlertid være forbundet med store omkostninger for Bulgarien: indtil 
900 mio. USD på forskud, hvilket er mere end centralbankens internationale 
reserver, og 280 mio. USD om året i form af gældsbetjening i de første år af 
omstruktureringen (betydeligt mere end Bulgarien havde betalt siden de 
sidste måneder af 1992, hvor landet begyndte at betale en del af de løbende 
renter som tegn på landets gode vilje; disse betalinger blev imidlertid 
afbrudt senere og først genoptaget i december 1993). 
3. Strukturreformprocessen i 1992/93 
3.1. Liberalisering 
Efter den omfattende prisliberalisering ved begyndelsen af reformprogrammet 
resterede der ved slutningen af 1991 kun kontrolforanstaltninger for priser 
på energi og landbrugsprodukter. I løbet af 1992 og 1993 lå de fleste 
energipriser (elektricitet, opvarmning og kul) til trods for gentagne 
nominelle stigninger stadig under omkostningerne. Kun priserne på oliepro­
dukter er faktisk liberaliseret, idet de hver måned justeres på grundlag af 
en formel, der knytter dem til verdenspriserne. Antallet af landbrugs­
produkter, der er genstand for prisrestriktioner, blev reduceret i maj 1992. 
Det anslås, at ca. 85-90% af den samlede detailhandel sker til frie priser. 
Med hensyn til liberalisering af udenrigshandelen blev toldsystemet ændret i 
juli 1992, idet der indførtes nye, forenklede toldsatser. Under det nye 
system er den maksimale toldsats 40%, og den (uvejede) gennemsnitlige 
toldsats 18%. Til sammenligning havde Tjekkoslovakiet, Ungarn og Polen i 
- 47 -
1992 alle gennemsnitlige uvejede satser på mellem 9 og 14%. Den gennem­
snitlige vejede sats i Bulgarien var 10,6%. Eksportrestriktionerne, som for 
størstedelens vedkommende var blevet fjernet i begyndelsen af 1991, var 
fortsat lave efter international målestok til trods for, at der igen var 
blevet indført kvantitative restriktioner på et mindre antal produkter i 
juli 1992 og januar 1993, idet især licenskravene til en række landbrugs­
produkter blev erstattet med eksportafgifter. 
3.2. Omstrukturering og privatisering af virksomheder 
.Det strukturreformprogram, der blev iværksat i begyndelsen af 1991, gjorde 
store fremskridt i første halvdel af 1992, da der blev vedtaget en række 
vigtige foranstaltninger. Mellem december 1991 og februar 1992 blev der 
vedtaget en række love, hvorefter forretninger og mindre virksomheder skulle 
tilbagegives til de tidligere ejere. Loven om privatisering af landbrugsjord 
blev endelig revideret i april 1992, og i slutningen af 1993 var ca. 40% af 
landbrugsjorden tilbagegivet. Efter gennemførelsen af selskabsloven fra 1991 
blev 2 000 store statsejede industrivirksomheder frem til november 1992 
omdannet til kommercielle selskaber med staten som eneaktionær. I april 1992 
blev der vedtaget en omfattende lov om privatisering af både små og store 
statsejede virksomheder, og i september blev der bebudet et program for 
privatisering af 1 600 virksomheder. 
Selv om disse foranstaltninger blev gennemført langsommere end oprindelig 
planlagt (hovedsagelig som følge af manglende politisk konsensus), var der 
ved udgangen af 1992 opstået en ny, dynamisk sektor bestående af små detail-
og servicevirksomheder, navnlig i byerne. På det tidspunkt var 46% af 
ejendommene givet tilbage til de oprindelige ejere. Som helhed anslås det, 
at den private sektor bidrog med 50% af den samlede detail- og engroshandel 
i 1992, og mellem 15 og 30% af den samlede værditilvækst i den bulgarske 
økonomi. 
3.3. Reform af finanssektoren 
Reformen af finanssektoren fortsatte i 1992 med vedtagelsen af en lov om 
banker og kreditgivning. De juridiske rammer for skabelsen af et moderne 
banksystem er nu på plads, herunder en uafhængig centralbank og en privat 
banksektor. I september 1992 indførte den bulgarske nationalbank også nye 
betalings- og clearingsystemer. Der blev oprettet en anden børs i begyn­
delsen af 1992, hvor der omsættes små, men stigende aktiebeløb. I midten af 
1993 omsatte de to børser tilsammen for adskillige millioner lev pr. uge. 
Til trods for disse resultater forblev mange kritiske problemer i 
finanssektoren stort set uløste. Og der er stadig et stort behov for 
modernisering og kapitalrekonstruktion i banksystemet. Bankaktiverhe 
omfatter mange misligholdte lån til virksomheder; de delvise oprydnings-
operationer vedrørende uerholdelige fordringer, der hidtil har fundet sted 
og vil blive gennemført i 1994 (efter vedtagelsen af en lov om gæld fra før 
1991), er stadig utilstrækkelige til igen at give forretningsbankerne 
balance i regnskabet. Statsvirksomhedssektoren er svag og forgældet (gælden 
mellem virksomhederne udgør formentlig ca. en fjerdedel af værdien af 
industriproduktionen). De budgetmæssige begrænsninger for virksomhederne er 
ikke strenge nok, hvilket til dels skyldes, at der endnu ikke findes nogen 
effektive konkursbestemmeIser. Denne mangel på en tilstrækkelig konkurs­
lovgivning og banktilsyn (der blev først i andet halvår af 1993 vedtaget 
forsigtighedsregler) giver urentable virksomheder mulighed for at absorbere 
en stor del af den indenlandske opsparing, hvorved de private virksomheders 
- 48 -
investerings- og udviklingsmuligheder reduceres. Der er sket visse frem­
skridt med hensyn til omstruktureringen af banksystemet, men konsolideringen 
af de bestående forretningsbanker til et lille antal levedygtige enheder er 
endnu ikke afsluttet. Den gradvise rekonstruktion af bankernes kapital skred 
kun langsomt frem som følge af budgetomkostningerne. 
3.4. Institutionel styrkelse af de offentlige finanser 
Med parlamentets vedtagelse af nye skattelove (om moms, indkomstskat og 
udbytteskat) i anden halvdel af 1993 var det nye skattesystem, som der blev 
taget initiativ til allerede i 1991, i realiteten gennemført. Sammen med 
lovene om budgetprocedurer og skatteadministration skal vedtagelsen af nye 
love ses som et vigtigt skridt hen imod en institutionel styrkelse af de 
offentlige finanser. 
4. Fællesskabets makrofinansielle bistand i 1992-1993 og udsigterne 
Fællesskabslånet på 110 mio. ECU skulle udbetales i to rater, idet 
udbetalingen af hver rate skulle ske på en række særlige betingelser. Z 
betragtning af de store forsinkelser med gennemførelsen af G-24-landenes 
bistandspakke fra 1991 (ofte som følge af ineffektivitet i Bulgarien) og 
usikkerheden med hensyn til resultatet af forhandlingerne om omlægningen af 
landets udlandsgæld blev der knyttet to særlige betingelser til frigivelsen 
af første rate af lånet: i) de bulgarske myndigheder skulle have taget de 
nødvendige skridt til at gøre det muligt at frigive de beløb, der stilles 
til rådighed af de G-24-medlemmer, der ikke deltager i Fællesskabet, i 
forbindelse med 1991-støttepakken, og ii) der skulle i princippet være 
indgået en aftale mellem Bulgarien og dets kreditorer blandt forretnings­
bankerne om et sæt retningslinjer for en fremtidig gældsomlægningsaftale. 
Anden rate skulle udbetales, når der var gjort afgørende fremskridt hen imod 
en omfattende mellemfristet omlægning af den kommercielle gæld og på betin­
gelse af, at Kommissionen nåede frem til en positiv vurdering af frem­
skridtene med hensyn til økonomisk stabilisering og reform på grundlag af en 
række præcise kriterier, der skulle specificeres i et aftalememorandum. 
Ved udgangen af 1992 havde Bulgarien afsluttet forhandlingerne om bistanden 
med de fleste af de G-24-medlemmer, som havde stillet beløb til rådighed i 
1992; landet havde også indgået en aftale med de kommercielle kreditorer om 
parametrene for en fremtidig gældsomlægningspakke. Realiseringen af 
Fællesskabets bistand blev imidlertid forsinket, idet standby-arrangementet 
fra 1992 med IMF kørte af sporet, og myndighederne indledte forhandlinger om 
et nyt finansieringsprogram med fonden. Af samme grund er der indtil nu ikke 
udbetalt nogen anden G-24-bistand under den supplerende pakke for 1992-93. 
Situationen ændrede sig ikke i det meste af 1993, idet det ikke lykkedes at 
afslutte drøftelserne om et nyt IMF-støtteprogram. Allersidst i 1993 skete 
der imidlertid to vigtige begivenheder, som grundlæggende genskabte betin­
gelserne for en genoptagelse af Fællesskabets og G-24-landenes bistand til 
Bulgarien. Der blev indgået en aftale om omlægningen af den kommercielle 
gæld, hvorved Bulgariens stilling som debitor regulariseres og landets 
mellemfristede finansieringsbehov afklares; desuden blev der principielt 
opnået enighed om et nyt standby-arrangement med fonden. 
- 49 -
V. RUMÆNIEN 
1. Indledning 
I juli 1991 besluttede Ministerrådet at yde Rumænien en første mellemfristet 
finansiel bistand på 370 mio. ECU i forbindelse med et initiativ fra G-24-
landenes side med det formål at stille i alt 1 mia. USD til rådighed. 
Initiativet støttede et omfattende reformprogram, som tog sigte på at 
stabilisere den økonomiske situation og påbegynde overgangen fra en stærkt 
centraliseret planøkonomi til en markedsøkonomi i kølvandet på den lange 
periode med politisk uro efter Ceauscescu-styrets fald. Den finansielle 
bistand fra EF/G-24 skulle supplere et standby-arrangement med IMF. 
Som anført i den tidligere rapport kunne de vigtigste stabiliseringsmål for 
myndighedernes makroøkonomiske justeringsprogram for 1991 ikke nås til trods 
for de fremskridt, der blev gjort med hensyn til liberalisering af økono­
mien. Produktionen faldt betydeligt (med ca. 13%). Inflationen tog fart i 
årets slutning og nåede ca. 20% om måneden i januar 1993, hvilket både 
afspejler den stærke nedskrivning efter indførelsen af en enkelt valutakurs 
i november og den lempelige kreditpolitik som følge af den hurtige opbygning 
af betalingsrestancer mellem virksomhederne. De udenlandske reserver blev 
tømt. De manglende tilsagn fra ikke-fællesskabslande og de deraf følgende 
forsinkelser med udbetalingen af ekstern bistand var til dels skyld i denne 
gradvise tilbagegang, navnlig med hensyn til målsætningen for de internatio­
nale reserver. 
På grundlag af erfaringerne fra 1991 udformede de rumænske myndigheder et 
nyt program for 1992, som tog sigte på at genetablere den makroøkonomiske 
stabilitet, samtidig med at reformprocessen blev videreført. Med hensyn til 
stabiliseringen af de politiske målsætninger ønskede myndighederne at dæmpe 
faldet i den reelle økonomiske aktivitet (til 5%), foretage en stærk 
reduktion af inflationen (til 1,5% om måneden ved årets udgang) og øge de 
internationale reserver (til 1,7 måneders import inden årets udgang). For 
at nå disse mål var det myndighedernes hensigt at føre en stram finans- og 
pengepolitik, en stram indkomstpolitik og en fleksibel valutakurspolitik. 
Strukturreformforanstaltningerne omfattede en yderligere prisliberalisering, 
privatisering og finansiel disciplin gennem omstrukturering af statsvirk­
somheder . 
For at støtte det rumænske økonomiske program besluttede Ministerrådet den 
7. november 1992 at yde Rumænien endnu et mellemfristet lån på 80 mio. ECU 
for at hjælpe landet med dets økonomiske reformproces og styrke central­
bankens reservestilling3). Bistanden blev stillet til rådighed i forbin­
delse med et initiativ fra G-24, som gik ud på at yde i alt 180 mio. USD i 
bistand som supplement til IMF's bistand ifølge et standby-arrangement, der 
blev godkendt i slutningen af maj 1992. 
Fællesskabslånet blev udbetalt i én rate i februar 1993 efter en positiv 
vurdering af udviklingen inden for den økonomiske stabiliserings- og 
reformproces. 
2. Makroøkonomiske resultater i 1992 
Regeringen fastholdt en forsigtig finans- og pengepolitik og viste løntil­
bageholdenhed i det meste af 1992. Foranstaltninger på alle centrale områder 
3) Beslutning 92/551/EØF, EFT L 353 af 3.12.1992, s. 30. 
- 50 -
viste, at regeringen var stærkt engageret i stabiliseringsprogrammet: den 
trinvise afskaffelse af forbrugersubsidierne begyndte med en 25% reduktion i 
maj og fortsatte med yderligere en reduktion på 25% i september; den 
rumænske nationalbanks refinansieringssats blev øget til 80% i maj i et 
forsøg på at sikre en positiv realrente; liberaliseringen af valutakursen 
begyndte den 2. juni efter afskaffelsen af 100% afleveringskravet en måned 
tidligere. 
På det fiskale område blev de nominelle skatter - som følge af den betyde­
lige udhuling af skattegrundlaget i årets løb - hævet, og udgifterne på 
statsbudgettet og de større sociale fonde begrænset. Disse enheders 
konsoliderede underskud beløb sig således til kun 1% af BNP, hvilket ligger 
et godt stykke inden for programmets mål. 
Den makroøkonomiske udvikling i 1992 viser imidlertid, at resultatet af 
regeringens økonomiske program var blandet. Myndighederne havde et viet held 
med at nedbringe inflationen, men den økonomiske aktivitet var fortsat svag. 
Inflationen faldt voldsomt til omkring 3% om måneden i juli og august 1992, 
men efter en ny runde med tilpasninger i priserne på subsidierede forbrugs­
goder i september, lå den omkring 10% om måneden ved årets udgang. I 1992 
faldt den samlede produktion med ca. 15%. Faldet var særlig tydeligt i 
industrisektoren, hvor produktionen faldt' med omkring 23%. Arbejdsløsheden 
steg fra 3 til 9% af arbejdsstyrken. Aktiviteten i den private sektor steg 
imidlertid hurtigt, hvilket i høj grad afspejler privatiseringen i land­
bruget og til en vis grad den begyndende udvikling af private aktiviteter i 
servicesektoren. Ved årets udgang tegnede den sig allerede for ca. 28% af 
det registrerede BNP. 
Betalingsbalancen var på det rigtige spor i første halvår 1992. I tredje 
kvartal forbedredes de løbende poster betydeligt, idet der blev registreret 
et overskud på 100 mio. USD, fordi eksporten fortsat var stærk, mens 
importen faldt voldsomt. I sidste kvartal af 1992 skete der imidlertid en 
betydelig forværring af underskuddet på de løbende poster, og for året som 
helhed lå det på ca. 8% af BNP. 
Den officielle betalingsbalancestøtte fra Fællesskabet og andre G-24-lande 
forventedes at nå 917 mio. USD i 1992, herunder fremførslen af udbetalingen 
af 737 mio. USD svarende til den samlede betalingsbalancebistand vedrørende 
1991. Det meste af bistanden vedrørende regnskabsåret 1991 blev udbetalt i 
1992. Med hensyn til betalingsbalancebistandspakken for 1992, svarende til 
det konstaterede finansieringsbehov på 180 mio. USD, nåede forpligtelserne 
kun 111 mio. USD (herunder 80 mio. ECU for EF), og der skete ingen udbe­
taling i 1992. Betalingsbalancemålet for hele 1992 blev derfor ikke nået. 
3. Strukturreform i 1992 
Der blev gjort store fremskridt med gennemførelsen af strukturreform­
foranstaltningerne: priserne blev i stort omfang liberaliseret, subsidierne 
reduceret, udenrigshandelen liberaliseret, der blev etableret et agentur med 
ansvar for privatiseringsprocessen, der blev uddelt ejendomsdokumenter, 
statsvirksomhedernes restancer blev reduceret, og der blev indført en 
lovgivning vedrørende udenlandske investeringer. 
På visse reformområder blev der imidlertid konstateret en række tilbage­
skridt. Valutakursen var knyttet til dollaren i sidste kvartal af 1992 på et 
uholdbart niveau i betragtning af den almindelige inflation, hvilket førte 
til, at der igen opstod et parallelt valutamarked, hvor den nationale valuta 
- 51 -
blev solgt med en rabat på 20-25%. Importørernes behov for udenlandsk valuta 
blev ikke fuldstændig opfyldt, og efter afskaffelsen af afleveringskravene 
for eksportørerne i juni 1992 opbyggede eksportørerne deres indlån i 
udenlandsk valuta. Privatiseringsprocessen kom ud for forsinkelser, som 
påvirkede både det hurtige privatiseringsprogram for små underenheder og 
pilotprivatiseringsprogrammet for store virksomheder. Der skete også 
forsinkelser med hensyn til vedtagelsen af en passende konkurslovgivning. 
4. Undersøgelse af de til BF's finansielle bistand knyttede præsta­
tionskriterier 
Ifølge aftalememorandummet mellem Kommissionen og Rumænien skulle der ske en 
vurdering af de fremskridt, der bliver gjort med hensyn til stabiliserings­
politikken og strukturtilpasningspolitikken. De kvantificerede præstations­
kriterier svarede til de kriterier, der var fastsat i standby-arrangementet 
med IMF, der blev godkendt i maj 1992. Strukturtilpasningskriterierne var 
udformet således, at der kunne foretages en vurdering af udviklingen på de 
vigtigste reformområder. 
Undersøgelsen af præstationskriterierne blev gennemført i december 1992. På 
det tidspunkt havde IMF afsluttet sin midtvejsundersøgelse. Alle kvanti­
tative makroøkonomiske præstationskriterier for slutningen af juni og 
slutningen af september var overholdt, og IMF havde udbetalt de første tre 
rater af standby-kreditten. Nettokreditten til regeringen var faldet i de 
første ni måneder af 1992, idet der var opstået et overskud i den finan­
sielle situation i tredje kvartal. De indenlandske nettoaktiver lå fortsat 
et godt stykke under det planlagte loft. Til trods for forsinkelserne med 
udbetalinger fra officielle kilder var de internationale reserver vokset i 
september i overensstemmelse med programmet, hvilket skyldtes en betydelig 
forbedring i de løbende poster. 
De strukturelle præstationskriterier i aftalememorandummet blev undersøgt af 
Kommissionens personale i samarbejde med myndighederne. Resultaterne 
vedrørende disse kriterier, som er sammenfattet nedenfor, viste, at disse 
betingelser også stort set var opfyldt. På grundlag af denne vurdering blev 
fællesskabslånet udbetalt i februar 1993. 
4.1. Priser og subsidier 
Den 1. maj og 1. september 1992 havde regeringen øget prisen på de for­
brugerprodukter, som stadig var underlagt kontrol, idet subsidierne på disse 
varer reduceredes med 50%. Det er regeringens plan at fjerne de resterende 
subsidier i første halvår af 1993. Hvad angår energipriserne, havde 
regeringen fastholdt paritet med verdensmarkedspriserne for råolie, 
elektricitet, kul og brunkul, og den havde øget prisen på naturgas med 10% 
pr. kvartal i faste priser. 
4.2. Udenrigshandelen 
Alle eksportkvoter samt licenskrav for import og eksport var blevet fjernet, 
undtagen for varer, der stadig var genstand for priskontrol og subsidier, og 
nogle få strategiske varer. 
- 52 -
4.3. Privatisering 
De private ejendomsfonde og de statslige ejendomsfonde var blevet etableret 
og var ved at organisere sig. Det nationale privatiseringsagentur havde 
udstedt ejendomsretscertifikater svarende til 28% af den af bankerne 
opgjorte værdi af erhvervsselskaberne (svarende til 92% af de certifikater, 
der skulle udstedes). 
Ud af 3 000 enheder, der var udvalgt til tidlige mindre privatiseringer, var 
1 214 solgt inden midten af november, mens størstedelen af disse privati­
seringer skulle være afsluttet inden årets udgang ifølge strukturtil­
pasningskriterierne. På dette område, hvor der havde været en række 
forsinkelser, forpligtede regeringen sig til at fremskynde privatiserings­
processen. 
Med hensyn til de 30 selskaber, der var udvalgt til tidlig pilotpri­
vatisering, blev 8 privatiseret og 18 andre forberedt til privatisering, 
hvoraf 6 befandt sig på et fremskredent stadium i forhandlingerne. 
4.4. Virksomhedernes finansielle disciplin 
Hvad angår virksomhedernes finansielle disciplin, vedtoges der den 16. juli 
1992 en ny lov med henblik på at håndhæve virksomhedernes finansielle 
disciplin (lov 76); denne lov blev fulgt af regeringsbeslutning nr. 701/1992 
med samme formål. Loven indeholdt bestemmelser om de procedurer, hvorved 
kreditorerne kan sagsøge debitorer for forfaldne betalinger, og om de 
retlige skridt, de kan tage mod virksomheder, der misligholder forpligtel­
serne, som f.eks. beslaglæggelse af pengeværdier og fast ejendom, tvungen 
omstrukturering og tvangslikvidation. Som følge af disse foranstaltninger 
faldt statsvirksomhedernes restancer fra 25% af statsvirksomhedernes 
omsætning i juni til 15% i oktober. For at reducere skatterestancerne har 
regeringen endvidere hævet strafrenten på forfaldne skattebetalinger til 
over markedsrenten. 
4.5. Investeringer 
Med hensyn til investeringer vedtoges loven om fri repatriering af overskud 
for udenlandske investorer. 
5. Udviklingen i 1993 og udsigterne 
Den makroøkonomiske udvikling i 1993 viser, at udviklingen hen imod 
stabilisering fortsat var vanskelig at definere. Inflationen fortsatte 
uformindsket med priser, der steg med ca. 300% i årets løb. Den officielle 
valutakurs faldt stærkt i nominelle tal (fra 430 lei pr. dollar i december 
1992 til 1 280 lei pr. dollar ved udgangen af 1993); forskellen mellem den 
officielle kurs og kursen på det parallelle marked var fortsat betydelig 
(omkring 50% ved årets slutning), mens de officielle reserver blev tømt. 
Faldet i den økonomiske aktivitet ser imidlertid ud til at have nået bunden 
i 1993. 
Myndighederne har ført prisliberaliseringsprocessen og afskaffelsen af 
forbrugersubsidierne ind i den afsluttende fase. De fjernede en række 
forbrugerpriskontrolforanstaltninger og tilpassede i stort omfang de 
resterende foranstaltninger pr. 1. maj 1993, samtidig med at de fjernede de 
tilhørende subsidier. Endvidere blev kontrol med tilladte kommissioner og 
prisforhøjelser afskaffet den 1. juli 1993. Der blev endvidere indført moms 
den 1. maj med en enkelt sats på 18% til afløsning af omsætningsafgiften. 
- 53 -
Til trods for disse store og vanskelige foranstaltninger var der endnu ikke 
i december 1993 truffet andre foranstaltninger på centrale områder, som er 
nødvendige for at klare de vedvarende vanskeligheder med at stabilisere 
økonomien. Navnlig er reformen i statsvirksomhederne ikke gået hurtigt nok, 
hvorved der er sket en underminering af den makroøkonomiske politik og 
troværdigheden af regeringens stabiliseringsbestræbeIser. Endvidere bør 
valutakursordningen liberaliseres for ikke at afskrække de stærkt tiltrængte 
eksportorienterede investeringer. 
Som følge af disse politiske mangler var Rumænien ikke i stand til at 
.foretage det afsluttende indkøb under standby-arrangementet med IMF, før det 
udløb i slutningen af marts 1993, og forhandlingerne om et nyt standby­
arrangement med IMF, som indledtes først i 1993, trak i langdrag i det meste 
af 1993. På landekoordineringsmødet for Rumænien i maj 1993 påpegede G-24 
over for de rumænske myndigheder, at det var nødvendigt at gøre en 
forstærket indsats for at gennemføre stabiliserings- og reformforanstalt­
ningerne; G-24 erkendte, at dette vil være en særdeles vanskelig opgave, og 
at yderligere bistand fra det internationale samfund vil være af afgørende 
betydning, hvis det skal lykkes at gennemføre foranstaltningerne. De gjorde 
imidlertid opmærksom på, at ny supplerende makrofinansiel bistand fra G-24 
vil blive overvejet på baggrund af den rumænske regerings vilje til at 
gennemføre reformer og på baggrund af resultatet af de igangværende høringer 
mellem Rumænien og Bretton Woods-institutionerne. 
I december 1993 indgik myndighederne endelig en ny principaftale med IMF, 
som skulle være et vigtigt skridt hen imod en stabilisering og strukturel 
reform af Rumæniens økonomi. I denne sammenhæng bad de om yderligere 
supplerende finansiering fra EF/G-24, som skal overvejes i begyndelsen af 
1994. 
- 54 -
VI. ALBANIEN 
1. Indledning 
Med udgangspunkt i det meget stærke politiske mandat for valget i marts gik 
den albanske regering midt i 1992, hvor Albanien havde og stod over for 
meget større uligevægte på budgettet og betalingsbalancen end andre lande i 
regionen, i gang med at gennemføre en omfattende økonomisk reform. Regerin­
gens umiddelbare mål var at stabilisere økonomien og påbegynde grundlæggende 
strukturelle ændringer i retning af en åben markedsøkonomi. 
Regeringens program blev støttet af de internatonale finansielle institu­
tioner og G-24. Der var indgået en tolvmåneders standby-aftale med IMF for 
perioden fra midt i 1992 til midt i 1993. På grund af behovet for at gen­
opbygge de officielle valutareserver og de store restancer ved afviklingen 
af gælden til forretningsbanker, som afholdt private kreditorer fra at 
deltage, var programmet helt afhængig af supplerende ekstern bistand fra 
G-24. På et møde i Tirana i juli 1992 reagerede G-24 positivt på Albaniens 
anmodning om supplerende makrofinansiel bistand i form af gavebistand eller 
lån på meget lempelige vilkår til dækning af de resterende underskud på 
betalingsbalancen på 165 mio. USD. I forbindelse med G-24's initiativ 
besluttede EF den 28. september 1992 at yde Albanien en finansiel bistand på 
højst 70 mio. ECU i form af gavebistand, der udbetales i to rater (Rådets 
afgørelse 92/482/EØF). Sammenlagt forpligtede G-24 sig til under 1992/93-
programmet af yde en bistand svarende til omkring 70% af det oprindelige 
underskud, selv om den bistand, som nogle lande oprindeligt forpligtede sig 
til at yde, i sidste ende blev udbetalt i form af bundet støtte (som ikke 
falder ind under G-24's ordning om makrofinansiel bistand). 
EF's bistand blev udbetalt i to rater. Første rate på 35 mio. ECU blev 
udbetalt i december 1992 og anden rate i august 1993, efter at den økono­
miske situation og udviklingen i reformprocessen i Albanien var blevet 
vurderet som positiv, og efter at Det Monetære Udvalg havde afgivet en 
positiv udtalelse. 
Makrofinansiel bistand fra EF og andre G-24-lande har bidraget til, at den 
albanske regering har kunnet gennemføre sit ambitiøse økonomiske program. 
Den udenlandske finansielle bistand blev primært anvendt til at styrke 
landets reserveposition og gav regeringen mulighed for hurtigt at libera­
lisere valutamarkedet og lade valutakursen fastsætte frit på et ensartet 
valutamarked. 
Efter en vellykket gennemførelse af første fase af den økonomiske stabili­
sering og reform har den albanske regering nu rettet blikket mod en mere 
konsistent udvikling på mellemlang sigt, hvor den som følge af den i begyn­
delsen af 1992 fremherskende krise hidtil primært har haft en mere kort­
sigtet udvikling for øje. I den forbindelse har regeringen vedtaget et 
omfattende mellemfristet økonomisk program for 1993-96. Dette program blev 
forelagt for G-24's repræsentanter på mødet i Bruxelles i november 1993. På 
dette møde erkendte G-24, at Albanien fortsat befinder sig i en yderst 
vanskelig finansiel situation i forhold til udlandet, og at landet fortsat 
vil have behov for en makrofinansiel bistand fra G-24 på omkring 72 mio. USD 
i perioden fra midt i 1993 til midt i 1994 som supplement til den struktur-
tilpasningsfacilitet (ESAF), som blev aftalt med IMF i juli. I den forbin­
delse vil Kommissionen til sin tid foreslå yderligere finansiel bistand til 
Albanien. 
- 55 -
2. Makroøkonomiske resultater i 1992-1993 
I lyset af de store vanskeligheder og risici, hvorunder Albanien påbegyndte 
udviklingsprogrammet midt i 1992, har resultaterne på den makroøkonomiske 
front været betydelige. Den hyperinflationære udvikling er vendt og den 
faldende produktion rettet op. I 1993 faldt regeringens indenlandske 
finansieringsbehov (fra 41% af BNP i første halvdel af 1992 til 11% i 
1993), og samtidig med at låneoptagelsen blev reduceret markant (klart under 
kreditlofterne) og rettet mod den fremspirende private sektor. Lån til 
underskudsgivende offentlige virksomheder og statslandbrug er blevet redu­
ceret betydeligt siden begyndelsen af 1993. I skarp kontrast til udviklingen 
frem til udgangen af 1992 er der blevet gennemtvunget en stramt økonomisk 
styring i statsvirksomhederne i 1993, og den kraftige stigning i restancerne 
mellem virksomheder, som udgjorde en trussel for stabiliseringsbestræbel-
serne, er bragt til standsning, idet betalingsordresysternet er blevet 
afskaffet og bankerne har fået besked på, ikke at acceptere betalingsordrer 
uden dækning. Inflationen faldt som følge af den stramme budget- og 
pengepolitik (til 2% om måneden i 1993). Valutareserverne steg som følge af 
den stærke indenlandske indsats og den store udenlandske bistand som 
planlagt (til henved 80 mio. USD svarende til lk måneds import ved udgangen 
af juni 1993, og 146 mio. USD ved udgangen af året) og den (flydende) 
valutakurs holdt sig på et fundamentalt set stabilt niveau på mellem 95-105 
leks pr. USD. Faldet i produktionen er som følge af de gode resultater i den 
private sektor (landbrug, tjenesteydelser og byggeri), fladet ud siden 
udgangen af 1992 (BNP vurderes at være vokset med 11% i 1993 - ganske vist 
fra et meget lavt niveau), hvorimod den offentlige sektors industrielle 
produktion fortsat har været faldende i 1993 som følge af den stramme 
økonomiske stigning. 
De sidste måneders stabiliseringsgevinst er imidlertid stadig af skrøbelig 
og foreløbig karakter, og Albanien vil på kort sigt fortsat være yderst 
afhængig af udenlandsk bistand. Eksporten (70 mio. USD i 1992 og 105 mio. 
USD i 1993) dækker kun en brøkdel af importbehovet (524 mio. USD i 1992 og 
585 mio. USD i 1993). Desuden tegner Albaniens udenrigsøkonomiske position 
sig ikke helt så lyst, hvilket skyldes landets store udenlandsgæld til 
primær forretningsbanker (834 mio. USD ved udgangen af 1993 inklusiv 
akkumulerede restancer på 621 mio. USD), og landets meget begrænsede mulig­
heder for at tilbagebetale beløbet. Hvorvidt Albanien på mellemlangt sigt 
vil kunne nedbringe sin udlandsgæld tilstrækkeligt vil i alt overvejende 
grad afhænge af en hurtig normalisering af forholdet til forretningsbankerne 
og de bilaterale officielle kreditorer. 
3. Strukturreformer 
Samtidig med at Albanien gjorde store fremskridt med hensyn til makro­
økonomisk stabilisering, iværksatte regeringen i midten af -1992 gennem­
gribende strukturelle ændringer i retning af markedsøkonomi. De afgørende 
foranstaltninger, som regeringen indledte med sit program for 1992-93, 
omfattede vidtfavnende reformer af pris- og valutaordninger, liberalisering 
af handelen og udenlandske investeringer samt indførelse af andre struktu­
relle ændringer med hovedvægten lagt på landbrug, statsvirksomheder og den 
finansielle sektor. I denne periode blev der gjort fremskridt med hensyn til 
gennemførelse af en stram økonomisk styring i statsejede virksomheder samt 
privatisering af landbrug og mindre virksomheder i service- og industri­
sektoren. Reformprocessen er imidlertid gået langsommere med hensyn til 
privatisering af mellemstore og store industrivirksomheder og direkte uden­
landske investeringer. Strukturreformerne tog dog på ny fart, efter at det 
omfattende mellemfristede økonomiske program for 1993-96, der er nedfældet i 
dokumentet om det politiske rammeprogram, var blevet udarbejdet. 
- 56 -
Da prisreformen er skredet hurtigt frem i løbet af det sidste år, har man 
kunnet dæmme op for de budgetmæssige omkostninger, som subsidierne udgør. 
Engros- og detailpriserne dannes nu frit, dog med undtagelse af priserne for 
hvede, brød, sukkerroer og et antal non-food produkter, der fremstilles 
under monopolforhold (energi, husleje, medicin, telekommunikation, lokal 
transport osv.). Der blev iværksat en ny serie prisforhøjelser midt i 1993, 
herunder en fordobling af priserne på hvede, mel og brød. Der er tale om et 
følsomt område, da brød indtager en vigtig plads i befolkningens ernæring, 
og da landet er afhængig af hvedeimport. Dette er et stort skridt mere i 
retning af den endelige gennemførelse af prisreformer i Albanien og skulle 
bidrage til at stimulere væksten i den indenlandske hvedeproduktion samt 
fremme den private sektors import, distribution og forarbejdning af hvede. 
For at afbøde de sociale konsekvenser af prisforhøjelserne har regeringen 
etableret en omfattende kompensationsordning, som vil blive gradvist 
afviklet i løbet af 1994. I midten af 1993 fandt der andre prisforhøjelser 
sted, således blev lejen i kommunalt og statsligt boligbyggeri samt prisen 
på energi til husholdningerne to- til tredoblet. 
Udenrigshandelen er blevet liberaliseret, således at der kun skal erhverves 
eksportlicens til produkter, der er underkastet priskontrol, og til et 
begrænset antal stategiske produkter samt i de tilfælde, hvor man ønsker at 
forhindre en omdirigering af fødevarebistand. Valutakursen fastsættes frit 
på et ensartet valutamarked, hvis effektivitet og omfang er blevet forbedret 
ved udstedelse af licens til udenlandske valutahandlere og valutabureauer. 
Inden for landbruget, som er en nøglesektor i økonomien, der tegner sig for 
halvdelen af værditilvæksten og beskæftiger ca. 60% af befolkningen, 
resulterede omvæltningerne i forbindelse med opløsningen af de tidligere 
kooperative landbrug i et produtionsfald på mindst 35% i løbet af sæsonen 
1990-91. Albanien, som tidligere var nettoeksportør af fødevarer, blev 
modtager af fødevarehjælp. Det internationale samfund med EF som væsent­
ligste bidragyder leverede 400 000 tons fødevarer som hjælp i 1991-92 og 
450 000 tons i 1992-93. Privatiseringen af landbrugsjord resulterede i en 
18% produktionsstigning i 1992 og en yderligere markant stigning i 1993 
(14%). På trods af den kraftige vækst i produktionen, kan der imidlertid 
blive behov for at levere yderligere fødevarehjælp til Albanien, dog i 
mindre mængder. 
Hidtil er ca. 80% af jordarealet blevet privatiseret. Næsten alle tidligere 
kooperative landbrug, som tegnede sig for 75% af landbrugsjorden, er blevet 
privatiseret med held. Dermed er der blevet skabt over 315 000 private 
landbrug. Statslandbrugene, som tegner sig for de resterende 25% af land­
brugsjorden og for størstedelens vedkommende ligger i de frugtbare kyst­
områder, privatiseres igennem leasingarrangementer eller ved fordeling af 
ejendomsrettigheder til arbejdere. Fordelingen af ejendomsrettigheder 
forventes afsluttet ved udgangen af 1994. Denne fremgangsmåde har imidlertid 
medført, at landbrugsjorden er blevet opdelt i små, urentable jordlodder på 
gennemsnitlig 1,5 ha, hvorfor størstedelen af landmændene lever på sulte­
grænsen. I et forsøg på at lette små bedrifters konsolidering presser 
regeringen på for hurtigt at afslutte fordelingen af ejendomsrettigheder. 
Regeringen har til hensigt at udbygge den juridiske rammelovgivning om 
landbrugsjord med retten til at sælge, udleje og belåne jord. Dermed skabes 
et marked for jord. 
- 57 -
Reformen af statsvirksomhedssektoren er en af de største udfordringer i 
Albaniens økonomiske program. Store dele af industrisektoren er ikke længere 
rentable, og de fleste virksomheder vil have vanskeligt ved at fungere, nu 
hvor støtten via budgettet er reduceret stærkt, og de er tvunget til at 
fungere på kommercielle betingelser, da kapitalapparatet er forældet, det 
indenlandske marked er lille og fattigt, og da der ikke er tradition for 
eller erfaringer med eksportorienteret produktion og markedsføring. Desuden 
er der kun begrænset administrativ kapacitet til at gennemføre en storstilet 
omstrukturering. 
I begyndelsen, i 1992, var reformen primært begrænset til en privatisering 
ved direkte salg til de ansatte i de små virksomheder inden for håndværks-, 
transport- og tjenesteydelsessektorerne. Myndighederne havde svært ved at 
fastholde en stram økonomisk styring i den resterende del af statsvirksom­
hedssektoren. Den kraftige stigning i restancerne mellem virksomheder i 1992 
underminerede virksomhedernes overlevelsesevne og udgjorde en stor fare for 
stabiliseringspolitikken. Siden begyndelsen af 1993 har regeringen imidler­
tid sat en stopper for strømmen af nye restancer ved at udsende instrukser 
desangående til både virksomheder og banker. 
Privatiseringen i virksomhedssektoren er også blevet forsinket på grund af 
de vanskeligheder, der har været forbundet med at fastlægge en tilbage­
leveringspolitik. Loven om tilbagelevering af fast ejendom i byzonen eller 
udbetaling af erstatning herfor til tidligere ejere, der blev vedtaget den 
15. april 1993, og loven om udbetaling af erstatning til tidligere ejere af 
landbrugsjord, der blev vedtaget den 22. april 1993, samt de administrative 
ordninger til gennemførelse heraf (herunder fastsættelsen af frister for 
indgivelse af krav) har ryddet vejen for en hurtig gennemførelse af en 
privatiseringsstrategi, der kan supplere de strategier, der blev iværksat i 
1992. 
Regeringen er i færd med at etablere et flerstrenget system, der både 
omfatter en hurtig privatisering af små og mellemstore industrivirksomheder 
og langfristede procedurer for store og mere problematiske virksomheder. 
Regeringen fortsætter den hurtige privatisering af de ca. 1200-1500 små og 
mellemstore virksomheder (op til 300 ansatte), uden at lade overvejelser om 
fiskale indtægter begrænse processens gennemførelse særligt meget. Med 
henblik herpå udstedte Ministerrådet den 1. juni et dekret, hvorefter 
privatisering af virksomhederne skal ske ved hjælp af auktioner, der 
afholdes på distriktsplan af kommunalbestyrelserne ved en decentraliseret 
procedure. Omkring 300 virksomheder er allerede udvalgt med henblik på 
øjeblikkelig privatisering. 
For så vidt angår 300 større virksomheder er regeringen netop i færd med at 
lægge sidste hånd på en ny strategi, hvorefter de fleste virksomheder skal 
privatiseres hurtigt eller afvikles. En mindre gruppe "strategiske" 
virksomheder vil blive solgt ved licitation. Støtten via budgettet vil blive 
reduceret mest muligt og primært tilflyde omkring 30 "problemvirksomheder". 
Regeringen har med støtte fra Verdensbanken oprettet et agentur for omstruk­
turering af virksomheder, som skal tage sig af disse "problemvirksomheder". 
Dette omstruktureringsagentur er underlagt Ministerrådet og skal opstille 
mål med hensyn til privatisering, afvikling eller omstrukturering for alle 
de virksomheder, der er underlagt agenturets kontrol. Formålet er at skabe 
balance i virksomhedernes driftsresultat inden for 1-2 år. Der er på 
budgettet afsat midler til finansiering af disse reformer. 
- 58 -
Man vil opnå en strammere styring af de resterende statsejede virksomheder 
ved at etablere en budgetkontrolordning og ved at hente direktører udefra. 
Der vil fortsat blive stillet krav om et stramt budget for alle virksom­
heder. Banklån vil således udelukkende blive ydet på kommercielle vilkår, og 
der vil blive truffet sikkerhedsforanstaltninger, som skal forhindre 
restancerne i at vokse yderligere. 
Med hensyn til finanssektoren skal det nævnes, at man i Albanien etablerede 
et todelt banksystem i begyndelsen af 1992, da centralbankaktiviteterne og 
de kommercielle bankaktiviteter blev adskilt og overført til henholdsvis 
Albaniens nye nationalbank og fire statsejede forretningsbanker. Den nye 
sektor for kommercielle bankforretninger karakteriseres ved en høj grad af 
monopolistisk segmentering og er tynget af en omfattende portefølje af 
misligholdte lån. 
Regeringen er netop i færd med at løse problemet med de misligholdte lån ved 
at erstatte virksomhedernes nettogæld til bankerne med statsobligationer. 
Der er planlagt en yderligere'omstrukturering af banksystemet. 
Man er for øjeblikket ved at skabe den lovgivningsmæssige ramme for 
markedsøkonomi. Parlamentet har godkendt en selskabslovgivning, bank­
lovgivning, centralbanklovgivning, konkurslovgivning, regnskabslovgivning og 
en arbejdslovgivning. Første del af den reviderede handelsret er blevet 
vedtaget, mens man stadig mangler at lægge sidste hånd på en ny monopol­
lovgivning og civilret. 
På grund af Albaniens meget svage virksomhedssektor og de yderst begrænsede 
kontakter, landet havde til omverdenen før 1991, har landet et ganske 
særligt behov for udenlandske investeringer. Den eksisterende lovgivning 
indeholdt ikke tilstrækkelige garantier til at sikre en udenlandsk 
deltagelse i privatiseringsprocessen, og lovgivningen om ejendomsretten til 
jord giver ikke udlændinge lov til at eje jord i Albanien (selv om de kan 
leje den for 99 år). Der blev i slutningen af 1993 vedtaget ændringer til 
lovgivningen om udenlandske investeringer fra 1992, således at kravene om 
særskilt godkendelse af udenlandske investeringer fjernes, og udlændinge får 
lov til at deltage i privatiseringen af statsejendom. 
4. Opfyldelse af de præstationskriterier, der er knyttet til BF's 
finansielle bistand 
I henhold til det mellem Kommissionen og Albanien aftalte memorandum, som 
blev underskrevet den 10. december 1992, skulle der foretages en vurdering 
af, hvilke fremskridt stabiliserings- og strukturtilpasningspolitikken 
affødte. De kvantificerede præstationskriterier, der indgik heri, svarede 
til de kriterier, der indgik i IMF's standby-aftale og omfattede følgende 
elementer: et kvartårligt loft over den samlede lånemængde og over lån til 
staten, kvartårlige minimumsgrænser for internationale reserver, et loft 
over restancer i betalinger til udlandet og over den offentlige sektors 
indgåelse af nye gældsforpligtelser over for udlandet. 
Strukturtilpasningskriterierne blev udformet med henblik på at vurdere 
fremskridt i forbindelse med liberaliseringen af priser, handel og 
valutaforhold, oprettelsen af en rammelovgivning for private aktiviteter 
samt privatiseringen af virksomheder. For at anden rate af bistanden kunne 
udbetales, skulle undersøgelsen af, hvilke fremskridt der var opnået i 
forbindelse med den økonomiske stabilisering og reform, herunder over­
holdelsen af præstationskriterierne, give et positivt resultat. 
- 59 -
Undersøgelsen af, hvorvidt IMF's betingelser var opfyldt, blev afsluttet i 
marts 1993 og indeholdt en konklusion om, at de kvantitative præstations­
kriterier var opfyldt, og at reformprogrammet stadig var på rette vej, 
hvorfor der ikke var behov for en justering heraf. Det betyder i lyset af 
manglen på udenlandsk bistand, at Albanien har ført en strammere indenlandsk 
politik end forudset i det program, som skulle sikre den ønskede stilling 
over for udlandet. Præstationskriterierne på strukturområdet blev i store 
træk også opfyldt. Prisreformen skred hurtigt frem, udenrigshandelen blev 
liberaliseret, og valutakursen fastsættes frit på et ensartet valutamarked. 
Væsentlige dele af den lovgivningsmæssige ramme for markedsøkonomi er blevet 
gennemført. Privatiseringen af landbruget og små virksomheder inden for 
servicesektoren er skredet hurtigt frem. 
Da alle de kriterier, der var knyttet til EF-lånet, i store træk var op­
fyldt, blev anden rate af EF-bistanden udbetalt i august 1993. 
5. Vurdering og fremtidsudsigter 
Den albanske regering tilstræber nu at holde fart i stabiliseringsprocessen, 
fremme væksten og forbedre landets position i forhold til udlandet. Med 
henblik herpå har regeringen lagt en omfattende mellemfristet økonomisk 
strategi for 1993-96 og udformet et detaljeret program for denne strategiske 
plans første år (fra midt i 1993 til midt i 1994). 
De væsentligste makroøkonomiske mål med programmet for 1993/94 er følgende: 
en realvækst på 3-4%, en reduktion af inflationen over tolv måneder til 33% 
ved midten af 1994 samt en yderligere styrkelse af stillingen over for 
udlandet, herunder en forhøjelse af de officielle reserver, så de midt i 
1994 svarer til tre måneders import. Tilpasningsstrategien vil fortsat 
fokusere på en stram efterspørgsel, understøttet af adækvat støtte fra 
udlandet og en hurtig løsning på restanceproblemet. 
Med henblik på at reducere de makroøkonomiske uligevægte vil man fastholde 
en budgettilpasning som centralt element i programmet og samtidig fortsætte 
både den stramme pengepolitik og den stramme indkomstpolitik i stats­
sektoren. Da salgsprovenuet fra fødevarehjælpen (counterpart funds) 
forventes at falde, og en række vigtige udgifter, som ikke længere kan 
udsættes (herunder investerings- og strukturreformer), nødvendigvis må 
afholdes, vil forpligtelsen til at reducere den indenlandske finansiering af 
budgettet til 7% af BNP være en stor udfordring. Som støtte til det albanske 
program godkendte IMF i juli 1993 en aftale under strukturtilpasnings-
faciliteten (ESAF). De albanske myndigheder har tillige anmodet om en 
supplerende bistand fra EF/G-24 på 72 mio. USD for programmets første år. 
- 60 -
VII. DE BALTISKE STATER 
1. Indledning 
Efter Sovjetunionens annektering af Estland, Letland og Litauen i 1940 
gennemgik de tre landes økonomier en hurtig industrialisering som følge af 
massive investeringer og arbejdskraftbevægelser (både fra landbruget til 
industrien og fra andre dele af Sovjetunionen til Estland, Letland og 
Litauen). De fastholdt dog en stærk konkurrencemæssig stilling inden for 
landbrugsproduktionen og forsynede andre (tidligere) sovjetrepublikker med 
kød-, mejeri- og fiskeprodukter, som førhen blev eksporteret til Vesten. På 
grund af de tre landes større økonomiske effektivitet som følge af en 
veluddannet arbejdsstyrke og en forholdsvis veludbygget infrastruktur var 
deres indkomst pr. indbygger betydeligt højere end gennemsnittet i Sovjet­
unionen. Der var dog en stigende fornemmelse af, at det sovjetiske plan­
økonomiske system var en hæmsko for de tre landes økonomiske udviklings-
potentiel. I november 1989 opnåede Estland, Letland og Litauen at få ved­
taget loven om økonomisk uafhængighed af Den Øverste Sovjet i Sovjetunionen, 
hvilket banede vej for økonomiske reformer på en lang række områder, 
herunder pris- og lønfastsættelsen, finanspolitikken og politikken for den 
finansielle sektor. Da de baltiske stater i august 1991 formelt genvandt 
deres uafhængighed fra (det tidligere) Sovjetunionen, havde de allerede 
taget de første skridt til at reformere deres økonomi og via en reorien­
tering mod de vestlige markeder løsrive den fra den stærkt integrerede 
sovjetiske økonomiske struktur, der havde tegnet sig for over 90% af deres 
import. Da de tre lande i 1992 skulle betale importen fra Rusland til 
verdensmarkedspriser i stedet for til de tidligere kraftigt subsidierede 
priser, oplevede de et alvorligt bytteforholdschok. 
Efter at de baltiske stater i foråret 1991 var blevet medlemmer af Den 
Internationale Valutafond (IMF), lagde de i nært samarbejde med IMF sidste 
hånd på deres stabiliserings- og reformprogrammer for perioden fra medio 
1992 til medio 1993. Til støtte for disse programmer anmodede myndighederne 
fra de tre lande om supplerende makrofinansiel bistand fra EF/G-24 til 
dækning af anslåede finansieringsgab på henholdsvis 105 mio. USD for 
Estlands vedkommende, 210 mio. USD for Letlands vedkommende og 285 mio. USD 
for Litauens vedkommende. Efter at have modtaget positive tilkendegivelser 
fra en række G-24-lande om deltagelse i støtteordningen godkendte IMF's 
bestyrelse et stand by-arrangement til Letland den 14. september 1992, et 
stand by-arrangement til Estland den 16. september 1992 og et stand by-
arrangement til Litauen den 21. oktober 1992. 
I november 1992 besluttede EF's Ministerråd (Rådets afgørelse 92/542/EF af 
23. november 1992) at yde de baltiske stater et lån på højst 220 mio. ECU 
(40 mio. ECU til Estland, 80 mio. ECU til Letland og 100 mio. ECU til 
Litauen) svarende til omtrent halvdelen af det af IMF anslåede betalings­
balancegab til imødekommelse af landenes generelle betalingsbalancestøtte­
behov; EFTA-landene og Japan ydede et næsten lige så stort bidrag til den 
finansielle bistand. EF-låneaftalerne og tilhørende aftalememoranda blev 
undertegnet med Estland og Letland den 8. januar 1993 og med Litauen den 1. 
marts 1993. Kommissionen udbetalte de første rater af lånene til Estland og 
Letland den 31. marts 1993 og til Litauen den 27. juli 1993. Udbetalingen af 
anden rate var betinget af, at der blev foretaget en positiv vurdering af 
fremskridtene inden for økonomisk stabilisering og reform, herunder at en 
række præstationskriterier aftalt med de respektive parter blev overholdt. 
Efter en positiv vurdering og indgåelsen af en supplerende aftale om 
anvendelsen af bistanden i oktober ventes Kommissionen at udbetale anden 
rate til Estland i foråret 1994. Efter lignende vurderinger og indgåelse af 
tilsvarende aftaler ventes udbetalingen af de resterende rater til Letland 
og Litauen at kunne ske i samme periode. 
- 61 -
2. Estland 
2.1. Økonomiske reformer fra medio 1992 til medio 1993 
2.1.1. Baggrund 
I løbet af 1990 og 1991 blev priserne på en række varer enten liberaliseret 
eller administrativt hævet, og pristilskuddene på energi, telekommunikation 
og transport blev beskåret. Efter vedtagelsen af selskabsloven i 1989 steg 
antallet af estiske virksomheder med mindre end 100 ansatte fra 34 til over 
20 000 ved udgangen af 1991. Efter vedtagelsen af loven om privatisering af 
statsejede handels- og servicevirksomheder i 1991 blev der gjort store frem­
skridt med privatiseringen af mindre virksomheder. Reformen af de større 
virksomheder kom langsomt ud af starthullerne. Efter begyndende reformer af 
den finansielle sektor fra de sovjetiske myndigheders side i 1988 med det 
formål at etablere et todelt banksystem begyndte nationaliseringen af det 
estiske finansielle system. I 1990 genetablerede de estiske myndigheder den 
estiske nationalbank, men det var ikke før den 1. januar 1992, at den regio­
nale afdeling af Gosbank blev likvideret og inkorporeret i den estiske 
nationalbank. I begyndelsen af 1992 var der 40 licensbesiddende forretnings­
banker og 4 statsejede banker. Efter at Estland genvandt sin uafhængighed 
fra (det tidligere) Sovjetunionen, brød samhandelen med dette område, og 
navnlig med Rusland, fuldstændig sammen. For at dæmme op for denne udvik­
ling indgik Estland en række bilaterale aftaler med tidligere sovjetrepu­
blikker i et håb om at få genoptaget importen, især af energi, fra Rusland. 
Dette lykkedes kun delvis. Samhandelen med Vesten steg kraftigt, dog fra et 
lavt niveau. Dette var muligt på grund af Estlands forholdsvis liberale 
handelssystem. Siden begyndelsen af 1991 har den estiske regering gennemført 
en tilpasning af budgetprocessen og skattesystemet til markedsøkonomi. 
Efter en forværring i den estiske økonomi i 1980'erne i takt med det 
gradvise sammenbrud i det sovjetiske planøkonomiske system indtraf en 
kraftig produktionsnedgang i 1991 (-11% sammenlignet med -4% i 1990) på 
grund af forstyrrelserne i samhandelen med andre sovjetrepublikker. Ledig­
heden var dog meget lav i denne periode (under 1%). På grund af likviditets-
overhænget førte prisliberaliseringen til høj inflation. 
2.1.2. Målsætningerne for og hovedindholdet i regeringens reformprogram fra 
medio 1992 
De to hovedmålsætninger for regeringens økonomisk-politiske program for 
perioden fra medio 1992 til medio 1993 var makroøkonomisk stabilisering og 
strukturreformer. Med hensyn til stabiliseringen var hovedindholdet en fuld­
endelse af prisliberaliseringen, en stram finanspolitik, pengepolitisk dis­
ciplin under valutakommissionssystemet, en skrap indkomstpolitik og yderli­
gere liberalisering af valuta- og handelssystemet. Hvad strukturreformer 
angår, omfattede programmet en fremskyndelse af privatiseringsprocessen, 
afslutning af restitutionsprocessen, reform af den finansielle sektor, 
forbedring af det sociale sikkerhedsnet, omstrukturering eller lukning af 
ikke-levedygtige virksomheder og banker og etablering af lovgrundlaget for 
overgang til markedsøkonomi. Programmet regnede med en produktionsnedgang i 
programperioden på 15% og en opbremsning i den årlige inflationsrate til 6% 
ved programperiodens udløb. 
- 62 -
2.1.3. Prisliberalisering 
Omkring midten af 1992 var*de fleste priskontroller blevet afskaffet, og kun 
nogle få priser var underlagt regulering, nemlig de priser, der opkrævedes 
af visse statsejede virksomheder, der blev betragtet som værende af særlig 
stor betydning; varer og tjenesteydelser produceret i den private sektor var 
ikke underlagt nogen kontroller. Der blev gjort yderligere fremskridt på 
dette område i anden halvdel af 1992. Regeringen fratog de lokale myndig­
heder deres beføjelser til at regulere priserne for de statsvirksomheder, 
der udøvede virksomhed på deres område. Derudover blev en række artikler, 
bl.a. brød, mel, kornprodukter og sukker, frigjort fra priskontrol. Endelig 
blev tilpasningen af energipriserne til verdensmarkedsniveauet videreført 
gennem yderligere stigninger i priserne på naturgas og brændselsolie. Ved 
udgangen af 1992 var prisliberaliseringen stort set tilendebragt. 
2.1.4. Reform af virksomhedssektoren 
Privatiseringen af de mindre virksomheder er fortsat. Omkring midten af 1993 
oversteg andelen af privatiserede mindre virksomheder 50%. Privatiseringen 
af mellemstore og store virksomheder har imidlertid vist sig at være 
vanskeligere end ventet. De problemer, der er opstået, har drejet sig om 
uenighed om privatiseringsmekanismerne -og uløste spørgsmål vedrørende 
restitutionen. (Regeringen er fast besluttet på at tilbagegive fast ejendom 
eller yde erstatning til alle ejere af fast ejendom i Estland før 1940 eller 
deres efterkommere). Én hindring for fremskridt i privatiseringen blev 
endelig fjernet, da regeringen satte den 1. april 1993 som sidste frist for 
fremsættelse af restitutionskrav. I august 1992 vedtog regeringen en 
omfattende lov, hvorved der blev etableret metoder for salg af virksomheder 
til en værdi på over 600 000 EEK. Samtidig oprettedes det estiske privati-
seringskontor (EPO) for at forestå privatiseringsprocessen. Ud af den første 
liste på 38 virksomheder, som blev udbudt til salg sidst i 1992, blev 25 
privatiseret. Omkring midten af 1993 var yderligere 52 virksomheder blevet 
udbudt til privatisering. Provenuet ved salget fordeles mellem en erstat-
ningsfond til dækning af restitutionskravene, statskassen og den estiske 
nationalbank. Myndigheder har desuden gjort en indsats for at forbedre 
effektiviteten i de virksomheder, der fortsat er under statskontrol. Disse 
virksomheder blev udsat for et kraftigt pres om at omstrukturere som følge 
af skrappe budgetkrav, som til dels blev opretholdt via anvendelsen af den 
konkurslov, der blev vedtaget i september 1992. 
2.1.5. Reform af den finansielle sektor og valutasystemet 
Den estiske nationalbank, der blev genindført i 1990, er ansvarlig for 
pengepolitikken, forvalter betalingssystemet og overvåger banksystemet. Frem 
til midten af 1992 havde den også visse kommercielle aktiviteter, der var 
gået i arv fra de tidligere afdelinger af Gosbank og Vnesheconombank. 
Efter Estlands uafhængighed fra (det tidligere) Sovjetunionen i august 1991 
stod landet over for en mangel på kontante rubler, som traditionelt var 
blevet leveret af Gosbank i Moskva. Dette skabte forstyrrelser i bestemte 
former for betalinger og begrænsninger i adgangen til bankindlån for 
privatpersoner. De estiske myndigheder gennemførte en valutareform den 20. 
juni 1992, hvorved Estlands tilhørsforhold til rubelzonen ophørte (landet 
var den første republik, der forlod rubelzonen). Reformen omfattede genind­
førelse af den estiske kroon (EEK) som national valuta under et valutakom-
missionssystem, der yder 100% reservedækning for alle pengeudstedelser. 
Kursen for den estiske kroon blev ved lov fastsat til 8 EEK « 1 DM. Kroon 
blev hurtigt accepteret som eneste lovlige betalingsmiddel, og den estiske 
nationalbanks internationale reserver øgedes efter reformen. 
- 63 -
I tidsrummet umiddelbart efter valutareformen opstod der forstyrrelser i 
banksystemet. Der var generelt tale om forsinkelser i kundeadgangen til 
indeståender i forretningsbankerne på fra nogle få dage til op til adskil­
lige uger. Da dette var et symptom på likviditetsproblemer, specielt i tre 
store banker, blev det i begyndelsen af 1993 besluttet at omlægge kapitalen 
og fusionere to af dem og bringe den fusionerede bank under statskontrol 
s amt at likvidere den tredje. Dette medvirkede til at genoprette mere 
normale forhold i banksektoren. Samtidig hævede nationalbanken minimumskapi­
tal ekr avet fra 500 000 EEK til 6 mio. EEK, hvilket bl.a. medførte, at 
antallet af forretningsbanker i Estland faldt fra 40 til 24 omkring midten 
af 1993. 
2.1.6. Politik over for udlandet 
I marts 1992 havde Estland stort set afskaffet al importtold, der havde 
været i kraft under det sovjetiske system, hvorved Estlands samhandel var 
helt fri for toldafgifter bortset fra nogle få stykker (importtold på 
alkohol, tobak, pelsværk og personbiler; eksporttold på kunstværker, 
rapsolie og metaller) og en 0,5% administrationsafgift på importen. Siden 
november 1992 har importen også været underlagt en 18% moms. Sideløbende med 
den generelle afskaffelse af toldafgifter er de resterende kontingent- og 
licenskrav for importen også i vid udstrækning blevet afskaffet. Den 
1. januar 1993 blev listen over varer yderligere beskåret (fjernelse af 
f.eks. alkohol, tobak, kornprodukter, huder samt jernholdige og ikke-
jernholdige metaller), så den kun omfattede skiferolie, 1er og kvarts. I 
februar 1993 lagde regeringen handelen med ikke-jernholdige metaller under 
direkte statskontrol (statsmonopol) for at afskaffe den illegale reeksport. 
Alt i alt må Estlands handelssystem og system for udenlandske investeringer 
betragtes som liberalt. 
Når bortses fra handelsaftalen med Rusland indgået i februar 1992, der 
opererede med en samhandel i mængder, der var garanteret af begge regerin­
ger, har de aftaler, der er blevet indgået med de fleste andre sovjetrepu­
blikker fra december 1991 til juli 1992, opereret med direkte samhandel 
mellem virksomheder. Aftalerne opfyldte dog generelt ikke deres formål om at 
råde bod på de alvorlige forstyrrelser i samhandelen med de tidligere 
handelspartnere, navnlig Rusland. Derimod bidrog handelsaftalerne med 
Finland, Sverige og Norge (fri handel bortset fra landbrug) og med EF-
landene i høj grad til at dynamisere samhandelen med disse lande. 
Efter valutareformen garanterer den estiske nationalbank konvertibilitet for 
kroonen for lovlige løbende betalinger i ubegrænset omfang og til en kurs på 
8 EEK for 1 DM. Valutaindlændinges (privatpersoner og virksomheder) konti i 
fremmed valuta i de indenlandske banker fik lov til at blive bibeholdt efter 
valutareformen, men indeståender måtte ikke forhøjes. I januar 1993 blev 
loven om fremmed valuta vedtaget, hvorunder den estiske nationalbank kunne 
udstede licens til virksomheder, der er involveret i import eller eksport, 
til at beholde transaktionskapital på konti i udenlandske banker. Generelt 
var der krav om, at eksportindtægter 100% skulle overgives til en forret­
ningsbank i Estland. Transaktioner, der berører kapitalposterne, skal 
godkendes af den estiske nationalbank. Dette gælder dog ikke for udenlandske 
investorers hjemtagning af kapital. 
- 64 -
2.2. Den makroøkonomiske udvikling 
2.2.1. Produktion og beskæftigelse 
Fra medio 1992 til medio 1993 faldt Estlands BNP med skønsmæssigt 18%. Dette 
afspejler primært det bytteforholdschok, Estland oplevede efter Ruslands 
skridt i begyndelsen af 1992 til at gå over til verdensmarkedspriser for 
energiprodukter, og generelle forstyrrelser i samhandelen med (det tid­
ligere) Sovjetunionen. Derudover signalerer det et sammenbrud i produk­
tionen af visse varer, som ikke længere er konkurrencedygtige efter at være 
blevet udsat for international konkurrence. Endelig led landbrugsproduk­
tionen under tørken i sommeren 1992. Omkring midten af 1993 havde den 
økonomiske situation dog stabiliseret sig så nogenlunde, og de første tegn 
på en stigende industriproduktion viste sig. 
Sammenholdt med den kraftige produktionsnedgang i Estland i perioden 1990-
1992 var ledigheden lav frem til midten af 1992. I den efterfølgende 12-
måneders periode steg den dog til ca. 4% af arbejdsstyrken. Derudover ses 
med stigende hyppighed korttidsledighed, orlov uden løn og en kortere 
arbejdsuge. 
2.2.2. Inflation og lønudvikling 
Omkring midten af 1992 var stigningen fra år til år i forbrugerpriserne nået 
op på 1080%. Dette var først og fremmest et resultat af prisliberaliseringen 
og stigningen i importpriserne. Disse faktorer spillede fortsat en rolle 
frem til udgangen af 1992, men i løbet af første halvår af 1993 faldt 
inflationen kraftigt til 2-3% om måneden i midten af 1993. Ud over at 
prisliberaliseringen praktisk taget var tilendebragt på det tidspunkt, har 
denne gunstige udvikling hen imod en stabilisering sin forklaring i den 
stramme pengepolitik, valutakommissionssystemet indebærer, og i den skrappe 
indkomstpolitik, regeringen har ført siden september 1992. Lønstigningerne 
lå stort set på linje med prisudviklingen i programperioden, og reallønnen 
faldt med ca. 45% i første halvår af 1992. 
2.2.3. De offentlige finanser 
Mens Estland under det sovjetiske system ikke måtte optage lån for at 
finansiere underskud, gjaldt denne regel ikke efter uafhængigheden. 
Regeringen holdt dog udgifterne i stramt tøjr og øgede indtægterne via en 
række skattejusteringer efter uafhængigheden, så det samlede budget var £ 
overskud i 1991 og, takket være kriseforanstaltninger, også i første halvår 
af 1992. Den statsfinansielle stilling blev stort set fastholdt i den efter­
følgende 12-måneders periode med støtte fra indtægtsforøgende skatteforan­
staltninger i forbindelse med valutareformer, afskaffelsen af pristilskud og 
en nedsættelse af skatterestancer på grund af gennemførelsen af 
konkursloven. I andet halvår af 1992 lå budgetoverskuddet på 1,5% af BNP og 
i første halvår af 1993 på 1% af BNP. Hvis regeringens brug af udenlandsk 
låntagning i første halvår af 1993 medregnes, var den offentlige sektors 
samlede finansieringsbehov dog på 2,2% af BNP i denne periode. Disse lån 
blev brugt til at finansiere kritisk import og yde lån til den ikke-
statslige sektor til investeringer i energi og infrastruktur. 
2.2.4. Den interne pengepolitiske situation 
Inden Estland forlod rubelzonen i juni 1992, var dets frihed til at føre en 
uafhængig pengepolitik stærkt begrænset. På grund af valutakommissionssy­
stemet er dette stadig til en vis grad tilfældet efter valutareformen, men 
Estland er nu effektivt afskærmet fra virkningerne af den russiske penge­
politik. Tilknytningen til DM og valutakommissionssystemet har styrket 
tilliden til kroonen. 
- 65 -
Udlånspolitikken, som i forvejen var stram i første halvår af 1992, blev 
yderligere strammet efter valutareformen. På trods af en tilstrømning af 
fremmed valuta afholdt bankerne sig i stigende grad fra at yde kreditter, 
fordi de blev klar over risikoen i forbindelse med, at myndighederne 
nedsatte eller helt indstillede støtten til kriseramte virksomheder, og at 
fast ejendom og andre aktiver ikke lovligt kunne accepteres som sikkerhed. 
Følgen heraf var, at der næsten udelukkende blev ydet lån på kortsigtet 
basis og generelt til forretningstransaktioner. 
Den reale pengeforsyning fortsatte med at falde i andet halvår af 1992, og 
.det var først i andet kvartal af 1993, at pengemængden i bred forstand på ny 
voksede såvel nominelt som reelt, sidstnævnte dog i mindre grad. Sammensæt­
ningen af pengemængden i bred forstand ændrede sig dramatisk efter midten af 
1992, efterhånden som der blev en øget bevidsthed om risikoen ved bankerne i 
takt med forværringen af bankkrisen. Som følge heraf steg valutabeholdningen 
fra 7,4% i midten af 1992 til 26,5% ved samme års udgang. 
Renten, som var i størrelsesordenen 80-100% for lån (20-40% for indlån) i 
midten af 1992, steg efter valutareformen og i takt med forværringen af 
bankkrisen. Men da krisen var løst, faldt renten til 25-30% i midten af 
1993. Eftersom denne udvikling blev ledsaget af en hurtig opbremsning i 
inflationen, blev realrenten, som tidligere havde været negativ, positiv i 
løbet af denne periode. 
2.2.5. Ekstern udvikling 
For perioden 1. juli 1992 - 30. juni 1993 udviste den estiske løbende 
betalingsbalance et overskud på 61 mio. USD (4,3% af BNP) sammenlignet med 
et af IMF forventet underskud på 213 mio. USD. Dette skyldtes i høj grad et 
bedre resultat i eksporten og "non-factor services" end ventet. Import­
udvidelsen kan også til en vis grad være blevet begrænset af forsinkelser i 
udbetalingen af udenlandske lån. 
Efter sammenbruddet i samhandelen med det tidligere Sovjetunionen i første 
halvår af 1992, var samhandelen med dette område mængdemæssigt set ringe 
(42% af importniveauet i 1990, 34% af eksportniveauet i 1990). Samtidig 
øgedes samhandelen med de vestlige lande dynamisk, så eksporten til Vesten i 
første halvår af 1993 tegnede sig for næsten to tredjedele af Estlands 
eksport sammenlignet med under 10%, inden Estland opnåede uafhængighed fra 
Sovjetunionen. Denne omlægning i handelen er en naturlig følge af Estlands 
udsættelse for international konkurrence. 
Estlands udlandsgæld lå på ca. 6,5% af BNP svarende til 86 mio. USD i midten 
af 1993. Takket være sin liberale politik over for udenlandske investeringer 
og troværdigheden i valutasystemet opnåede Estland direkte udenlandske inve­
steringer til et beløb af 102 mio. USD fra medio 1992 til medio 1993, 
hvilket var betydeligt mere end ventet. Omkring midten af 1993 lå den 
estiske nationalbanks internationale bruttoreservebeholdning på 275 mio. USD 
(svarende til 4,3 måneders import) sammenlignet med 62 mio. USD året før. 
Nettoreservebeholdningen steg med 224 mio. USD, hvilket var væsentligt mere 
end ventet under det oprindelige IMF-program (91 mio. USD). 
- 66 -
2.3. Vurdering af præstationskriterierne 1 tilknytning til EF-lånet 
Det aftalememorandum, der er blevet indgået mellem Kommissionen og Estland 
efter høring af Det Monetære Udvalg, fastsætter, at der regelmæssigt skal 
foretages en evaluering af fremskridtene med stabiliserings- og struktur­
tilpasningspolitikken. De kvantificerede makroøkonomiske præstationskri­
terier var identiske med dem, der var indeholdt i stand by-arrangementet med 
IMF, og strukturtilpaBningskriterierne havde til formål at vurdere frem­
skridtet med reformerne i virksomhedssektorén, herunder privatiseringerne, 
reformerne i banksektoren, udenrigshandelen og de direkte udenlandske 
investeringer. Det var en forudsætning for udbetaling af anden rate af 
lånet, at der skete en positiv vurdering af fremskridtene i den økonomiske 
stabiliserings- og reformproces, herunder overholdelsen af præstations­
kriterierne. 
Evalueringen af betingelserne i tilknytning til IMF-arrangementet 
konkluderede, at stabiliseringsprogrammet var blevet gennemført med held, og 
at præstationskriterierne var overholdt til IMF-bestyrelsens tilfredshed. 
Konklusionen på en EF-delegations besøg i Estland i september 1993 var, at 
strukturtilpaBningskriterierne i forbindelse med EF-lånet stort set var 
opfyldt: privatiseringen af mindre virksomheder fortsatte, hindringerne i 
forbindelse med ejendomstilbagegivelse var fjernet, og der var taget eller 
planlagt nye initiativer og foranstaltninger for at fremskynde 
privatiseringsprocessen, den generelt liberale handelspolitik og liberale 
politik over for udenlandske investeringer var blevet fastholdt, og investe-
ringsgarantiaftaler er blevet indgået med en række EF-lande eller vil snart 
blive indgået, og der blev gjort en indsats for at omstrukturere bank­
sektoren og derved gøre noget ved bankkrisen. I et supplerende aftalememo­
randum mellem Estland og Kommissionen indvilligede de estiske myndigheder i 
at tillægge banksystemet særlig opmærksomhed, fortsætte omstruktureringen af 
banksektoren og forbedre dens evne til at udføre normale lånetransaktioner 
for derved også på rette vis at kunne kanalisere den eksterne makrofinan­
sielle bistand til den indenlandske økonomi. For at begrænse regeringens 
rolle i fordelingsprocessen blev det endvidere aftalt, at hele beløbet i 
anden rate af betalingsbalancestøtten fra EF i princippet skulle kanaliseres 
gennem banksystemet. Eftersom alle kriterier i tilknytning til EF-lånet 
stort set er opfyldt, og det supplerende aftalememorandum er undertegnet, 
ventes anden rate af det mellemfristede lån fra EF at blive udbetalt i 
foråret 1994. 
2.4. Den seneste udvikling og udsigter 
I løbet af andet halvår af 1993 synes produktionsnedgangen at være standset, 
og industriproduktionen er begyndt at gå op på ny. Ledigheden fortsatte kun 
langsomt med at stige, fordi virksomhederne var tilbageholdende med at 
gennemføre afskedigelser, idet dette ville tvinge dem til at betale en 
fratrædelsesgodtgørelse på op til 8 måneders løn. Inflationen, som blev 
reduceret drastisk i første halvår af 1993 til en månedlig takt på 2-3%, 
fortsatte ikke med at falde i årets anden halvdel. Med fornyet fremgang i 
økonomien synes importvæksten at være forstærket yderligere, så det er ikke 
særligt sandsynligt, at den løbende betalingsbalance fortsat er i overskud £ 
andet halvår af 1993. 
- 67 -
Estland har modtaget ekstern finansiel bistand i andet halvår af 1993 og i 
1994, bl.a. fra G-24-landene (de resterende 56 mio. USD var dog endnu ikke 
udbetalt ved midten af 1993) og Verdensbanken. I september købte landet de 
resterende tre rater (ca. 20 mio. USD) under det første stand by-arrange­
ment med IMF. Estland har indgået arrangement nr. 2 med IMF for ' perioden 
medio 1993 - medio 1994 (en kombination af en stand by-aftale og en system-
transformationsfacilitet). Dette vil give landet adgang til køb fra IMF i 
størrelsesordenen 40 mio. USD gennem den pågældende 18-måneders periode. 
Dette arrangement tjener til støtte for de estiske myndigheders omfattende 
program for omstilling af økonomien sammenholdt med fastholdelse af makro­
økonomisk stabilitet. Der vil blive lagt vægt på at øge investeringerne i 
infrastruktur, gennemføre en strukturpolitik med sigte på at styrke den 
finansielle sektor og virksomhedssektoren og forbedre effektiviteten på 
markederne, ikke mindst arbejdsmarkedet. Samtidig agter myndighederne at 
føre en forsigtig finanspolitik og at bevare valutakommissionssystemet. 
3. Letland 
3.1. Økonomiske reformer fra medio 1992 til medio 1993 
3.1.1. Baggrund 
I 1991 indledte de lettiske myndigheder omfattende prisreformer, som 
omfattede administrative prisjusteringer kombineret med en liberalisering af 
en stigende del af varerne i forbrugernes indkøbskurv. I forbindelse med 
disse reformer blev pristilskuddene nedsat fra 13,7% af BNP i 1990 til 1,3% 
i 1991. De lettiske myndigheder tog også en række initiativer med henblik på 
at nationalisere og reformere det finansielle system. Den lettiske 
nationalbank overtog den tidligere nationaliserede Gosbanks og fire andre 
statsejede bankers aktiviteter (industribanken, landbrugsbanken og 
socialbanken, som blev oprettet i forbindelse med de sovjetiske reformer i 
begyndelsen af 1988, og udenrigshandelsbanken). Dette bevirkede, at den 
lettiske nationalbank ikke blot varetog centralbankmæssige aktiviteter, men 
også kommercielle aktiviteter og besad aktiver til en værdi af 65% af de 
samlede aktiver i banksystemet. Derudover blev der oprettet 30 forretnings­
banker i tiden fra 1988 til begyndelsen af 1992, hvoraf nogle dog var 
forholdsvis små. I juni 1992 vedtog parlamentet lovgivning, der gav den 
lettiske nationalbank mulighed for at udskille sine kommercielle bankfunk­
tioner ved udgangen af 1992. Der blev desuden taget de første initiativer 
til at reformere virksomhedssektoren og navnlig privatisere. Der blev 
vedtaget en lov om privatisering af små kommunale virksomheder i november 
1991, en lov, der blev ændret i 1992. Det lettiske program vedrørende 
ejerskab til virksomhederne omfatter tre faser: kommunalisering, 
denationalisering (eller restitution) og privatisering. Omkring midten af 
1992 var første fase stort set afsluttet, men fremskridtet med de to næste 
faser blev bremset af uløste problemer vedrørende statsborgerskab, 
restitution og mangelen på et sammenhængende lovgrundlag og institutionelle 
rammer. Den private sektor voksede alligevel ret hurtigt, navnlig inden for 
handel og tjenesteydelser, efterhånden som nye mindre virksomheder blev 
oprettet eller privatiseret af kommunerne. 
3.1.2. Målsætningerne for og hovedindholdet i regeringens reformprogram fra 
medio 1992 
De to hovedmålsætninger for regeringens økonomiske program for perioden fra 
midten af 1992 til midten af 1993 var makroøkonomisk stabilisering og 
strukturreformer. Hovedelementerne i programmet var en fortsat prisliberali­
sering og liberalisering af valuta- og handelssystemet samt en række 
- 68 -
systemiske ændringer, herunder fremskyndelse af privatiseringsprocessen. 
Disse foranstaltninger skulle understøttes af en stram finans-, penge- og 
indkomstpolitik, som blev betragtet som afgørende for at skabe stabile 
forudsætninger for en vellykket udtræden af rubelzonen og efterfølgende 
udskiftning af overgangsvalutaen. Programmet havde som mål en produktions­
nedgang på ca. 18% og en månedlig inflationsrate på 1 1/2% senest i juni 
1993. 
3.1.3. Prisreform 
I juli 1992 fortsatte de lettiske myndigheder med prisliberaliseringen. 
Restriktionerne på avancen i forarbejdningserhvervene for landbrugsvarer 
blev fjernet, og de garanterede mindstepriser for landbrugsvarer (undtagen 
korn) blev afskaffet. Samtidig blev prisrestriktionerne på brændselsolie, 
flydende gas og kul til industrielle formål fjernet (men opretholdt ved brug 
i husholdningerne), hvilket ligeledes var tilfældet med prisrestriktionerne 
på international turisme og al godstransport, undtagen pr. jernbane. Som 
følge af disse foranstaltninger faldt vægtningen af varer og tjeneste­
ydelser, der er underlagt prisregulering, i forbrugerprisindekset til under 
8%. I oktober 1992 blev priserne på alkohol også liberaliseret. Ved udgangen 
af 1992 var prisliberaliseringsprocessen næsten overstået. Blandt det mindre 
antal varer og tjenesteydelser, der fortsat var underlagt priskontrol, var 
de offentlige værkers forsyninger samt lejer, som blev justeret opad i 
efteråret 1992 som reaktion på den kraftige stigning i udgifterne til 
importeret energi. 
3.1.4. Reform af virksomhedssektoren 
Fra midten af 1992 til midten af 1993 gjorde Letland betydelige fremskridt 
med privatiseringen af mindre virksomheder, som kommunerne var ansvarlige 
for. Privatiseringen af større virksomheder lå derimod på det nærmeste 
stille, selv om omkring 700 virksomheder var blevet udpeget til privati­
sering i 1993. Ud over uløste problemer i forbindelse med restitution (især 
lange frister for indgivelse af krav og uklare erstatningsalternativer) blev 
processen bremset af mangelen på en centraliseret og sammenhængende 
privatiseringestrategi og på institutionelle rammer. Navnlig fagministe­
rierne var tilbøjelige til at foreslå privatiseringsemner, som ville 
indebære, at kontrollen med disse virksomheder ville gå tabt. De virksom­
heder, der efter al sandsynlighed ikke ville blive privatiseret inden for 
kort frist, blev omdannet til aktieselskaber. Kun ét selskab var blevet 
likvideret sidst i 1993, hvilket synes at kunne tilskrives dels den kompli­
cerede konkurslov fra november 1991 og dels frygten for at ødelægge en lang 
række virksomheder, der var indbyrdes forbundne via gensidige gældsforplig­
telser. 
3.1.5. Reform af den finansielle sektor og valutareform 
Den 20. juli 1992 besluttede de lettiske myndigheder at omveksle de 
resterende russiske rubler i omløb med lettiske rubler, efter at der i maj 
1992 var sket en delvis indførelse af lettiske rubler, da der opstod en 
alvorlig mangel på kontante rubler. Reformen i juli blev fremskyndet af 
tilstrømningen af rubler i forbindelse med Estlands udtræden af rubelzonen i 
juni og gav startskuddet til en ny, stram pengepolitik. Det var dog først, 
da lats blev indført i sommeren 1993, at der blev indført en ny permanent 
valuta (lat). 
Efter vedtagelsen af loven om den lettiske nationalbank i maj 1992 udstedte 
den lettiske nationalbank instruks om, at dens kommercielle afdelinger 
skulle underlægges alle de bestemmelser i bankloven, der gjaldt for 
forretningsbankerne, og gav dem en høj grad af operationel uafhængighed. I 
- 69 -
begyndelsen af 1993 overtog en privatiseringskommission udpeget af 
parlamentet kontrollen med de 49 afdelinger fra nationalbanken. Derefter 
blev 21 af disse samlet i en storbank (universalbanken), der vil blive bragt 
på fode og privatiseret, og alle andre afdelinger blev privatiseret med 
undtagelse af én, der blev likvideret. Den lettiske nationalbank besluttede 
også at forhøje kapitalkravet fra 25 000 lats til 100 000 lats (ca. 165 000 
USD) fra januar 1994 for at styrke banksektoren. Desuden er der taget skridt 
til at styrke banktilsynet. Bl.a. er der blevet etableret nye regulerings­
mæssige standarder og regnskabsformater, der er i overensstemmelse med de 
relevante EF-direktiver. Likvideringen af de første to banker skete ikke før 
i efteråret 1993. 
3.1.6. Ekstern politik 
Letland har et forholdsvis liberalt handelssystem. I juni 1992 blev alle 
eksportkontingenter og -licenser afskaffet og erstattet med et system af 
eksportafgifter. Regeringen besluttede også at afskaffe eksporttolden på de 
fleste varer med virkning fra den 1. september 1993. Der er ingen licenskrav 
for import. Men der er dog blevet opkrævet nye importtoldafgifter på 
udvalgte forbrugsgoder siden midten af 1992. Toldafgiftsrådet, som 
regeringen oprettede i maj 1992 med den opgave at vurdere toldtariffer og 
handelsafgifter med jævne mellemrum, har i en række sager besluttet at hæve 
specifikke importtoldafgifter for at beskytte lokale producenter, navnlig 
inden for landbruget. Dette har gjort den lettiske importtoldafgiftsstruktur 
yderst kompliceret. Det ventes dog, at en foreløbig toldafgiftslov, der er 
blevet forelagt parlamentet, til en vis grad vil råde bod på denne 
situation. Lovforslaget opererer ikke blot med en betragtelig nedsættelse af 
de tidligere forhøjede afgifter, men også med indførelsen af (moderate) 
toldafgifter på råvarer, bl.a. energi. 
Letlands lov om udenlandske investeringer tillader uhindret hjemtagning af 
kapital og overførsel af aktier i tilfælde af realisering af aktiver. Det er 
tilladt valutaindlændinge (privatpersoner og virksomheder) at besidde 
fremmed valuta i kontanter, på indenlandske bankkonti eller i udlandet. 
Virksomhederne kan enten effektuere deres valutatransaktioner via deres bank 
eller via private valutahandlere. Hverken regeringen eller nationalbanken 
blander sig i tildelingen af fremmed valuta. Nationalbanken sørger for, at 
valutamarkedet fungerer gnidningsløst. 
3.2. Makroøkonomisk udvikling 
3.2.1. Produktion og beskæftigelse 
Den økonomiske aktivitet i Letland led et voldsomt tilbageslag i forbindelse 
med det bytteforholdschok, landet oplevede i begyndelsen af 1992, da Rusland 
besluttede at liberalisere sine priser og afregne sin eksport til Letland i 
hård valuta og til (noget nær) markedspriser. Produktionsnedgangen blev 
yderligere forværret af forstyrrelser i samhandelen med det tidligere 
Sovjetunionen, hvilket samlet medførte i fald i BNP på 34% i 1992 (efter et 
fald på 8% i 1991). Men i første halvår af 1993 aftog produktionsnedgangen. 
Letlands officielle ledighed steg til ca. 5% af arbejdsstyrken i midten af 
1993, og et voksende antal beskæftigede accepterede nedsat arbejdstid eller 
nedsat løn. 
3.2.2. Inflation og lønudvikling 
Efter at prisliberaliseringen næsten var tilendebragt ved udgangen af 1992, 
aftog inflationen også hurtigt. Omkring midten af 1993 var stigningen fra år 
til år i forbrugerpriserne blevet reduceret til 152% mod 959% ved udgangen 
af 1992. Samtidig var den månedlige inflationsrate faldet til omkring 1/2%. 
- 70 -
Dette drastiske fald muliggjordes af en stram pengepolitik fra den lettiske 
nationalbanks side efter valutareformen i juli 1992 suppleret med et på det 
nærmeste afbalanceret statsbudget og en skattebaseret indkomstpolitik. 
Lønstigningerne i andet halvår af 1992 lå fortsat under inflationstakten. I 
den budgetmæssige statslige sektor blev dette opnået gennem regeringens 
beslutning i juni 1992 om at fastholde minimumslønnen uændret på LVL 1500, 
som er den lønsats, alle lønninger beregnes efter, og der blev ydet en fast 
skattepligtig månedlig godtgørelse på LVL 400. Denne godtgørelse blev 
forhøjet i oktober og november som kompensation for prisstigninger. Hvad 
angår de ikke-budgetmæssige statsvirksomheder, førte myndighederne en 
skattebaseret indkomstpolitik, hvorunder for store lønstigninger blev 
beskattet med høje og stærkt progressive skattesatser. Med denne politik, 
som vedblev at være i kraft frem til midten af 1993, var reallønnen i første 
halvår af 1993 8,5% lavere end året før (efter reallønsfald på henholdsvis 
14% og 16% i 1991 og 1992). 
3.2.3. De offentlige finanser 
Det lykkedes den lettiske regering at få styr på budgetudgifterne og øge 
indtægterne i 1992, så underskuddet på statsfinanserne holdt sig under 1% 
(inklusive statens nettolåntagning i størrelsesordenen 0,8% af BNP), og der 
opnåedes et mindre overskud i første halvår af 1993. Ud over en stram 
budgetkontrol kan de gode resultater i 1993 også tilskrives bedre resultater 
end ventet på en række områder. For det første blev avanceskatterne meget 
højere end anslået, hvilket synes at have forbindelse med den yderst 
profitable reeksport af (de ofte subsidierede) varer fra de tidligere 
sovjetrepublikker. Desuden øgedes momsprovenuet betragteligt på grund af en 
forbedret skatteopkrævning og en ændring i regnskabsloven fra opgørelse 
efter kasseprincippet til opgørelse efter periodiseringsprincippet. Endelig 
blev udgifterne til arbejdsløshedsdagpenge meget lavere end ventet på grund 
af den forholdsvis langsomme stigning i ledigheden. 
3.2.4. Interne monetære forhold 
Efter Letlands udtræden af rubelzonen i juli 1992 førte den lettiske 
nationalbank en uafhængig pengepolitik, der sigtede mod at stabilisere 
økonomien og nedsætte inflationen. Den førte kreditpolitik var meget stram 
omfattende en reel nedsættelse af långivningen til bankerne, hvilket skete 
dels for at imødegå en kraftig tilstrømning af rubler fra nabolandene og 
dels for at opveje den pengepolitiske virkning af den statslige låntagning i 
hård valuta fra statsvirksomhederne, som blev solgt til den lettiske 
nationalbank for lettisk valuta og derefter benyttet til at yde bistand til 
det tørkeramte landbrug. Nationalbankens refinansieringssats blev forhøjet i 
flere tempi fra årligt 15% til 120% i oktober 1992. Realrenten på bankindlån 
reagerede dog kun langsomt på disse ændringer. Nationalbankens stramme 
pengepolitik resulterede i en tilstrømning af konvertibel valuta, som blev 
styrket i første halvår af 1993. Den lettiske nationalbank lod den nominelle 
og reelle kurs på den lettiske rubel (fra marts 1993 lats) stige betydeligt 
i værdi for delvis at modsvare den højere efterspørgsel efter indenlandsk 
valuta, men den akkumulerede også en betydelig reservebeholdning for at 
forhindre en stigning, som potentielt kunne skade Letlands konkurrenceevne 
over for udlandet. For at dæmme op for en yderligere valutatilstrømning via 
et nedadgående pres på markedsrenten blev refinansieringssatsen gradvis 
nedsat igen i 1993; mens debetrenten er fortsat med at stige, er 
kreditrenten langsomt begyndt at falde. 
- 71 -
3.2.5. Ekstern udvikling 
Udviklingen i den løbende betalingsbalance for perioden 1. juli 1992 - 30. 
juni 1993 afveg betydeligt fra den oprindeligt ventede udvikling. I stedet 
for det forventede underskud på næsten 300 mio. USD blev der et overskud på 
den løbende betalingsbalance i størrelsesordenen 70 mio. USD svarende til 
ca. 4% af BNP. Der registreres formentlig stadig til en vis grad en for 
lille importmængde fra de tidligere sovjetrepublikker, som efterfølgende 
reeksporteres med stor fortjeneste til lande i Vesten. Men denne situation 
afspejler dog også en bedre balance på tjenestekontoen end ventet (et 
.overskud på ca. 200 mio. USD i stedet for ca. 80 mio. USD), hvilket skyldes 
gode resultater inden for transportsektoren. 
Omlægningen af Letlands eksport hen imod de vestlige lande fortsatte med 
uformindsket styrke. Eksportmængden til SNG og de øvrige baltiske lande 
faldt med 19% i 1992 og med 51% i første halvår af 1993 i forhold til det 
foregående år. Samtidig øgedes eksporten til de andre lande med henholdsvis 
107% og 13%. Siden 1992 har deres andel af Letlands eksportindtægter udgjort 
mere end halvdelen. Derimod skete der en brat opbremsning i faldet i ikke-
energ i importen fra SNG og de øvrige baltiske lande (55% i 1992), som i 
første halvår af 1993 kun faldt med 5%. Der var også en mindre opbremsning i 
reduktionen i ikke-energiimporten fra andre lande (et 35% fald i 1992 fulgt 
af et 24% fald i første halvår af 1993). 
Ved udgangen af 1992 lå Letlands udlandsgæld på 4% af BNP svarende til ca. 
55 mio. USD. Fra medio 1992 til medio 1993 opnåede Letland direkte uden­
landske investeringer på 50 mio. USD. Af afgørende betydning for dette høje 
udenlandske investeringsniveau har været den liberale lov om udenlandske 
investeringer, der tillader hjemtagning af kapital og hjemføring af aktier i 
tilfælde af likvidation. Dog er der fortsat uløste problemer i forbindelse 
med tilbagegiveise af fast ejendom og ejendomsrettigheder samt den manglende 
mulighed for udlændinge til at købe jord i Letland, hvilket har sat en 
stopper for en mere dynamisk udvikling. Fra medio 1992 til medio 1993 øgedes 
centralbankens bruttoreserver af konvertibel valuta fra ca. 100 mio. USD til 
næsten 300 mio. USD, hvilket svarer til mere end tre måneders import. Denne 
forøgelse af reserverne på 200 mio. USD skal sammenlignes med den oprinde­
lige IMF-målsætning om en forøgelse på 50 mio. USD i samme periode. 
3.3. Vurdering af præstationskriterierne i tilknytning til EF-lånet 
Det aftalememorandum, der er blevet indgået mellem Kommissionen og Letland 
efter høring af Det Monetære Udvalg, fastsætter, at der regelmæssigt skal 
foretages en evaluering af fremskridtene med stabiliserings- og struktur­
tilpasningspolitikken. De kvantificerede makroøkonomiske præstationskri­
terier i memorandummet er identiske med dem, der var indeholdt i stand by-
arrangementet med IMF, og strukturtilpasningskriterierne i aftalememoran­
dummet havde til formål at vurdere fremskridtet med reformerne inden for 
privatisering og omstrukturering i virksomhedssektoren, reformerne i 
banksektoren, valutasystemet, udenrigshandelen og investeringsordningerne. 
Det er en forudsætning for udbetaling af anden rate af lånet, at der sker en 
positiv vurdering af fremskridtene i den økonomiske stabiliserings- og 
reformproces, herunder overholdelsen af præstationskriterierne. 
Evalueringen af betingelserne i tilknytning til IMF-arrangeméntet konklude­
rede, at stabiliseringsprogrammet var blevet gennemført med held, og at alle 
præstationskriterierne var overholdt til IMF-bestyrelsens tilfredshed. En 
EF-delegation besøgte Letland i november 1993 for at vurdere, om struktur­
tilpasningskriterierne i forbindelse med EF-lånet var opfyldt. Den kon­
kluderede, at de fleste kriterier var opfyldt. Reformen af banksektoren 
havde gjort gode fremskridt, og banktilsynet var blevet styrket. Letland 
- 72 -
fastholdt sit liberale handelssystem og valutasystem og de liberale 
investeringsordninger; det blev udtrykt forventning om, at de investerings-
garantiaftaler, der endnu ikke var indgået med EF, ville blive det snarest 
efter. Inden for privatisering blev der gjort mindre overbevisende frem­
skridt. Privatiseringen af mindre virksomheder fortsatte, men privatise­
ringen af større virksomheder var hæmmet af mangelen på et omfattende 
lovgrundlag og centralisering samt uløste problemer i forbindelse med 
ejendomstilbagegivel8e og ejendomsrettigheder. Der blev indgået et 
supplerende aftalememorandum mellem de lettiske myndigheder og Kommissionen, 
ifølge hvilket udbetalingen af anden rate ville være betinget af, at der 
skete fremskridt på en række af disse områder. For at begrænse regeringens 
rolle i fordelingsprocessen blev det endvidere aftalt, at hele beløbet i 
anden rate af betalingsbalancestøtten fra EF i princippet skulle kanaliseres 
gennem banksystemet, og at den statsgaranti, der blev stillet for disse lån, 
blev underlagt en streng kontrol. Det supplerende aftalememorandum ventes 
undertegnet og anden rate af det mellemfristede lån fra EF ventes udbetalt i 
foråret 1994. 
3.4. Den seneste udvikling og udsigter 
Produktionsnedgangen synes at være blevet bragt til ophør i andet halvår af 
1993, og BNP ventes at stige i 1994. Ledigheden steg langsomt til næsten 6% 
i december 1993, og de budgetbegrænsninger, virksomhederne er underlagt, 
blev løbende opstrammet. Det ventes, at den fortsatte privatiseringsproces 
yderligere vil forøge ledigheden i løbet af i år. Inflationen, som blev 
bragt drastisk ned i løbet af første halvår af 1993, steg til ca. 2% pr. 
måned i årets andet halvår, men dette skyldes sæsonbetingede faktorer og 
skattestigninger og afspejler ikke et brud med den strenge pengepolitik. I 
oktober 1993 vedtog parlamentet et tillægsbudget, der gav bemyndigelse til 
udgiftsforhøjelser, herunder til pensioner og lønninger til offentligt 
ansatte. Selv om der samtidig blev gennemført en skatteforhøjelse, 
registreredes et underskud på budgettet i fjerde kvartal af 1993, efter at 
der havde været overskud gennem de første tre kvartaler. Med et fornyet 
opsving i den økonomiske vækst og importen i løbet af andet halvår af 1993 
vil overskuddet på den løbende betalingsbalance efter al sandsynlighed være 
forsvundet ved årets udgang. 
Den modtagne eksterne finansielle bistand i andet halvår af 1993 og den 
forventede bistand i 1994 omfatter lån fra G-24-landene (de resterende 136 
mio. USD endnu ikke udbetalt i midten af 1993), Verdensbanken og IMF. 
Letland har indgået arrangement nr. 2 med IMF for perioden 1. oktober 1993 -
31. december 1994 (en kombination af en stand by-aftale og en systemtrans-
format ionsfacilitet) , som skulle give Letland adgang til yderligere køb fra 
IMF til et beløb af 68 mio. SDR (ca. 95 mio. USD). Dette arrangement tjener 
til støtte for myndighedernes omfattende program til fastholdelse af makro­
økonomisk stabilitet og fremskyndelse af omstillingen af den lettiske 
økonomi. Programmet omfatter en videreførelse af den stramme finans- og 
pengepolitik, rationalisering af handelssystemet og fremskyndelse af 
strukturreformbestræbelserne, navnlig inden for privatisering. 
4. Litauen 
4.1. Økonomiske reformer fra medio 1992 til medio 1993 
4.1.1. Baggrund 
Efter vedtagelsen af loven om økonomisk uafhængighed sidst i 1989 påbegyndte 
Litauen udarbejdelsen af lovgrundlaget for afskaffelse af priskontrollerne, 
og i februar 1991 gav den litauiske regering virksomhederne tilladelse til 
- 73 -
at hæve priserne uden Moskvas godkendelse på betingelse af overholdelse af 
en "rentabilitetenorm". Prisliberaliseringen skete i flere tempi, og i 
begyndelsen af 1992 var de fleste priser liberaliseret. Lige fra begyndelsen 
af den økonomiske reformproces har regeringen understreget betydningen af at 
opbygge en stærk privat sektor til støtte for omstillingen til ' markeds­
økonomi. Privatiseringerne skete ved en kombination af kuponsystem og 
kontantsalg. Kuponuddelingen til alle berettigede borgere fandt sted i april 
1991, og salget begyndte i september 1991. Omkring midten af 1992 var næsten 
80% af de mindre virksomheder blevet privatiseret ved auktioner. Hvad angår 
privatiseringen af store virksomheder, var 600 af de 1 100 større 
virksomheder, der var blevet udpeget til privatisering i første fase, blevet 
privatiseret i midten af 1992, hvilket betød, at gennemsnitligt 70% af 
ejerskabet til disse virksomheder var privat. 
4.1.2. Målsætningerne for og hovedindholdet i regeringens reformprogram fra 
medio 1992 
De to hovedmålsætninger for regeringens økonomiske program for perioden 
medio 1992 - medio 1993 var at stabilisere økonomien gennem en hurtig til­
pasning til bytteforholdschokket og opnå fremskridt i strukturreformpro­
cessen. Dele af den makroøkonomiske stabiliseringsplan omfattede indførelse 
af en ny valuta og udtræden af rubelzonen samt gennemførelse af en sund 
finans-, penge- og indkomstpolitik. Dele af strukturplanen omfattede 
fremskridt med opbygningen af et socialt sikkerhedsnet, gennemførelse af 
monopollovgivning, privatisering, reform af virksomhedssektoren samt 
udbygning af retsgrundlaget og de institutionelle rammer for erhvervs­
udøvelse. Programmet sigtede mod et fald i BNP på ca. 22% i løbet af 
programperioden og nedsættelse af inflationen til ca. 2% ved udgangen af 
første kvartal af 1993. 
4.1.3. Prisliberalisering 
I sommeren 1992 var priserne på de fleste varer allerede blevet liberali­
seret. De vigtigste undtagelser herfra var energiprodukter, lejer, kommunale 
serviceydelser og serviceydelser præsteret af forsyningsværkerne, kommuni­
kation, alkohol og tobak. Mindstepriserne inden for landbrug var blevet 
fjernet, og landbrugstilskuddene blev begrænset for at holde budgettet under 
kontrol. Energipriserne blev justeret til stigningen i importpriserne, der 
tog til i efteråret 1992, hvor Rusland ophørte med at levere energi til 
Litauen til fordelagtige priser. Efter ikrafttrædelsen af lovgivning om 
illoyal konkurrence og monopollovgivning i november 1992 blev pris- og 
konkurrencenævnet oprettet. Det har beføjelse til at indlede undersøgelser 
af de priser, dominerende virksomheder (med en markedsandel på over 40%) 
forlanger, og fastfryse dem i op til 6 måneder, men det har ikke beføjelse 
til at bryde monopoler. I foråret 1993 blev profitmargenerne ophævet, og 
priskontrollen på benzin, dieselolie, flydende gas og kul blev afskaffet. 
4.1.4. Privatisering 
Privatiseringsprocessen fortsatte i andet halvår af 1992. Omkring midten af 
december 1992 var mere end 1 000 mellemstore og store virksomheder, 
heriblandt næsten 350 industrivirksomheder, blevet privatiseret via 
aktietegning i offentligheden. Men efter påstande om uregelmæssigheder i 
aktietegningen blev denne stoppet af parlamentet og derefter genoptaget, 
hvorimod auktionssalget af de mindre virksomheder var afbrudt frem til 
udgangen af marts 1.993. Auktionsproceduren blev ændret for at give mulighed 
for at afgive hemmelige bud pr. rekommanderet brev og for at overdrage 
kuponer. Ifølge de nye regler for privatisering af mellemstore og store 
virksomheder skulle 50% af aktierne i en virksomhed, der privatiseres, 
sælges til de ansatte (i forhold til tidligere 30%). Privatiseringen af 
- 74 -
landbrugsbedrifter skred hastigt fremad; i april 1993 blev der udstedt et 
dekret, hvorved ellers usælgelige virksomheder kunne privatiseres til stærkt 
nedsatte priser. Omkring midten af 1993 var næsten 90% af kapitalen i 
landbrugsbedrifter (blandt dem, der skulle privatiseres) blevet privati­
seret. Der skete dog ringe fremskridt med privatiseringen af jordarealer. 
Tilbagegivelsen af landbrugsjord til de tidligere ejere var problematisk, 
fordi de tilbagegivne jordlodder var små, og fordi kravene om tilbagegiveise 
af jord oversteg de landbrugsarealer, der var til rådighed til formålet. 
Privatiseringen af jordarealer, der ikke er landbrugsjord, er endnu ikke 
påbegyndt. 
4.1.5. Den finansielle sektor og monetær reform 
I september 1992 blev den litauiske banks aktiviteter opdelt i to juridisk 
adskilte aktivitetsområder, centralbankmæssige opgaver og forretningsbank-
mæssige opgaver. Den nye litauiske centralbank var herefter ansvarlig for 
pengepolitikken, forvaltningen af betalingssystemet og de tilsyns- og 
reguleringsmæssige opgaver; frem til oktober 1992 havde den desuden monopol 
på valutatransaktioner, et monopol, der senere blev ophævet. En nyoprettet 
statslig litauisk forretningsbank overtog alle den tidligere litauiske banks 
kommercielle opgaver, som i 1990 og 1991 var gået i arv fra den tidligere 
Godbank, industri- og byggebanken og soci'albanken. Dens aktiver tegner sig 
for omtrent en tredjedel af de samlede aktiver i banksystemet. Ud over 
forretningsbankerne findes også sparebanken, som har størstedelen af de 
private husholdningers opsparing, og landbrugsbanken, hvis store udlåns-
aktiviteter primært er rettet mod de kollektive bedrifter og statsbrugene og 
i nogle tilfælde også mod finansiering af statstilskuddene til landbrugs­
sektoren. Disse to statsbanker har udestående fordringer i forhold til 
Gosbank i Moskva, hvilket gør deres finansielle situation sårbar. 
Efter uafhængigheden, hvor de russiske forsyninger af pengesedler ikke var 
store nok til at dække den stigende efterspørgsel som følge af den høje 
inflation, besluttede de litauiske myndigheder at udstede særlige kuponer 
(litauiske pengerepræsentativer benævnt talonas) for at supplere forsy­
ningen af rubelsedler fra den 1. maj 1992. Som reaktion på rubeltil­
strømningen annoncerede myndighederne, at fra den 1. oktober 1992 ville 
talonas være det eneste gyldige betalingsmiddel, og udstedte talonas i 
forholdet 1:1 mod rubler, hvilket var første skridt i pengereformen. Den 17. 
juni 1993 blev den litauiske nationale valuta, litas, indført og erstattede 
talonas gennem de efterfølgende uger. Inden dette andet skridt i penge­
reformen var kursen på talonas blevet stabiliseret for at sikre, at reformen 
blev en succes. Litas' værdi holdes stabil i forhold til en kurv af de 
vigtigste vestlige valutaer. 
4.1.6. Den eksterne økonomiske politik 
Litauen har gjort en indsats for at skabe liberale importvilkår. Fra 
efteråret 1992 var der hverken krav om kontrol af eller licens på importen 
fra noget land. Dog var der stadig eksportkontingenter og -licenser, selv om 
der i løbet af 1992 blev taget intiativ til at fjerne en del af dem. I juni 
1993 indførte de litauiske myndigheder et nyt handelssystem, hvorved de 
kvantitative eksportrestriktioner blev afskaffet, samtidig med at der 
midlertidigt blev indført eksportafgifter på en række varer, der tidligere 
var underlagt restritkioner. Et eksportforbud gældende for de fleste 
fødevarer og visse input til landbrugsproduktionen var dog fortsat i kraft 
indtil den 1. oktober 1993. Under det nye system gælder der endvidere 
toldafgifter på de fleste varer på mellem 5 og 15%, men mange varer er ikke 
underlagt toldafgifter, og nogle få undtagelser er underlagt højere 
toldafgifter (f.eks. æg, sukker, smør, olie og en række industrivarer med 
20-30% og alkohol, tobak og ædle metaller med helt op til 100%). 
- 75 -
Efter udskiftningen af rubler med talonas i oktober 1992 har Litauen haft et 
forholdsvis liberalt betalingssystem med en høj grad af konvertibilitet i de 
løbende internationale transaktioner. Alle anmodninger, der i god tro 
afgives om overførsler og betalinger for import af varer og tjenesteydelser, 
imødekommes. I begyndelsen af 1993 besluttede regeringen at stille krav om, 
at 25% af statsvirksomhedernes eksportindtægter overgives i konvertibel 
valuta til den litauiske nationalbank. Forretningsbankerne har tilladelse 
til optage lån i udlandet og yde lån i fremmed valuta til valutaudlændinge 
og valutaindlændinge. Valutaindlændinge (virksomheder) har tilladelse til at 
låne fremmed valuta i udlandet eller fra de litauiske forretningsbanker. De 
private husholdninger og de private virksomheder har tilladelse til at have 
opsparingskonti i form af bankindlån i fremmed valuta. Der .er ingen 
restriktioner på privatpersoners eller virksomheders overførsler af midler 
på konti i fremmed valuta ind og ud af Litauen. 
4.2. Den makroøkonomiske udvikling 
4.2.1. Produktion og beskæftigelse 
I midten af 1992 bidrog sammenbruddet i Litauens økonomiske forbindelser med 
(det tidligere) Sovjetunionen til en kraftig produktionsnedgang. Efter BNP-
faldet på 13% i 1991 accelererede produktionstilbagegangen igennem 1992, 
fordi produktionsinput blev vanskeligere at få anskaffet og efter prislibe­
raliseringen i Rusland til betydeligt højere priser. I tilgift blev land­
brugsproduktionen negativt påvirket af en alvorlig tørke i sommeren 1992. 
For året som helhed skønnes BNP at være faldet med 38%. I første halvår af 
1993 rettede industriproduktionen sig op, og produktionsnedgangen blev 
bremset, hvilket holdt produktionsnedgangen for perioden fra midten af 1992 
til midten af 1993 nede på ca. 30%. 
Frem til midten af 1992 sås produktionsnedgangen på det nærmeste ikke af­
spejlet i de officielle ledighedstal, der lå på under 1%. Gennem de efter­
følgende 12 måneder steg ledighedsprocenten endog kun med under 1/2 procent­
point. Den skjulte ledighed skønnedes dog at ligge i størrelsesordenen 7%, 
hvilket dog er forholdsvis lavt i betragtning af den alvorlige produktions­
nedgang i løbet af det foregående år. 
4.2.2. Inflation og lønudvikling 
På grund af likviditetsoverhænget førte Litauens prisliberalisering sammen­
holdt med højere importpriser til bratte prisstigninger. Omkring midten af 
1992 lå stigningen i forbrugerpriserne fra år til år på 865%. Den månedlige 
inflationsrate steg noget hen imod slutningen af 1992, da en præference­
aftale med Rusland om olieforsyninger udløb, og de højere importpriser blev 
lagt over på forbrugerne. Derudover kan prisudviklingen i vinteren 1992 have 
været en afspejling af de ekspansionistiske pengemæssige følgevirkninger af 
pengereformen pr. 1. oktober 1992 i forbindelse med omvekslingen til pari­
kurs af rubler på korrespondancekonti med talonas som aftalt med Rusland. I 
løbet af første halvår af 1993 aftog den månedlige inflation betydeligt som 
følge af en kraftig stramning af pengepolitikken i foråret og videreførelsen 
af den finanspolitiske disciplin. I juli 1993 var den månedlige inflations­
rate, der i gennemsnit lå på 14% i årets første halvdel, faldet til 3%. 
Litauen har ført en stram indkomstpolitik. I andet halvår af 1992 faldt 
reallønnen med mere end halvdelen og har været holdt stabil i løbet af 
første halvår af 1993. 
- 76 -
4.2.3. De offentlige finanser 
De litauiske myndigheder har lagt stor vægt på at opretholde finanspolitisk 
disciplin og har sat sig den målsætning at bringe balance i statsbudgettet i 
løbet af den periode, IMF-arrangementet dækker (medio 1992 - medio 1993). 
Litauen holdt de offentlige udgifter i et stramt tøjr i denne periode, 
hvilket faktisk resulterede i et mindre overskud på statsbudgettet. Frigi­
velsen af midler til ministerierne blev gjort betinget af, at tilsvarende 
beløb var gået ind på statsbudgettets indtægtsside. Dette medførte et 
kraftigt fald i reallønnen og andre goder for de offentligt ansatte. I 1993 
blev indtægtssiden styrket gennem handelsreformer og en forhøjelse af den 
generelle omsætningsafgift fra 15 til 18%. 
4.2.4. Interne monetære forhold 
Frem til Litauens udtræden af rubelzonen var mulighederne for uafhængigt at 
træffe pengepolitiske dispositioner meget begrænsede. De pengepolitiske 
aggregater øgedes hurtigt igennem 1991 og 1992. På grund af de kraftige 
prisstigninger igennem disse to år og den begrænsede forsyning af penge­
sedler faldt den reale pengemængde brat, inden talonas for første gang blev 
indført i foråret 1992. Efter den fulde indførelse af talonas i efteråret 
1992 førte de litauiske myndigheder en uafhængig pengepolitik, som 
resulterede i en appreciering af kursen på talonas i forhold til rublen. 
Igennem de første fire måneder af 1993 faldt talonas dog med 30% i forhold 
til dollaren, hvilket til en vis grad også afspejlede de ekspansionistiske 
pengepolitiske følgevirkninger af pengereformen i forbindelse med 1:1 
omvekslingen af midler på korrespondancekonti mellem rubel og talonas. Et 
tegn på den manglende tillid til talonas var også de store åbne positioner i 
fremmed valuta, de litauiske forretningsbanker opererede med. 
Pengepolitikken blev strammet kraftigt i foråret 1993. I begyndelse af april 
bebudede den litauiske nationalbank noget nær en tredobling af reserve­
kravene for den efterfølgende måned og indførelsen af auktioner for central­
bankrefinansiering. Disse foranstaltninger kombineret med en fortsat stram 
finans- og lønpolitik affødte en 25% opskrivning af kursen på talonas i 
forhold til dollaren i maj og juni. Denne nye politik var en forløber for 
indførelsen af Litauens nationale valuta, litas, den 25. juni 1993. Efter at 
regeringen i stedet for et renteloft (årlig udlånsrente på 25%) indførte en 
minimumsrente på indlån, som skulle anvendes i såvel de statslige banker som 
forretningsbankerne (20-26%), steg renten, men realrenten var fortsat 
negativ. Dette skyldtes primært, at de statslige banker, som sidder på den 
største markedsandel, fastsatte forholdsvis lave rentesatser sammenlignet 
med forretningsbankerne. 
4.2.5. Ekstern udvikling 
Efter et betalingsbalanceoverskud i 1991 og første halvår af 1992 regi­
streredes et underskud på Litauens løbende betalingsbalance i størrelses­
ordenen 150 mio. USD (ca. 6% af BNP) fra midten af 1992 til midten af 1993. 
Dette er betydeligt lavere end det oprindelige skøn fra IMF om et underskud 
på omtrent 500 mio. USD, som overvejende skyldes en nedgang i samhandelen 
mellem sovjetrepublikkerne og til en vis grad forsinkelser med udbetalingen 
af den eksterne finansielle bistand. 
- 77 -
Efter et fald i eksportmængden på 38% i 1992 (fremkaldt af et 62% fald i 
samhandelen mellem sovjetrepublikkerne) stabiliserede eksporten sig stort 
set i første halvår af 1993 i forhold til første halvår af 1992 (et 22% fald 
i samhandelen mellem sovjetrepublikkerne sammenholdt med en 18% stigning i 
den øvrige samhandel). Importmængden, som var faldet med 57% i 1992, 
fortsatte med at falde i første halvår af 1993, men dog betydeligt lang­
sommere (16%, hvilket kunne tilskrives en 30% nedgang i importen fra de 
tidligere sovjetrepublikker). Dette demonstrerer klart og tydeligt, at 
omstillingen i Litauens samhandel fortsatte i takt med, at landet blev udsat 
for verdensmarkedspriser. 
Omkring midten af 1993 lå Litauens udlandsgæld på 250 mio. USD svarende til 
ca. 8% af BNP. 
4.3. Vurdering af præstationskriterierne i tilknytning til EF-lånet 
Det aftalememorandum, der er blevet indgået mellem Kommissionen og Litauen 
efter høring af Det Monetære Udvalg, fastsætter, at der regelmæssigt skal 
foretages en evaluering af fremskridtene med stabiliserings- og struktur­
tilpasningspolitikken. De kvantificerede makroøkonomiske præstationskri­
terier i aftalememorandummet er identiske med dem, der var indeholdt i 11-
måneders stand by-arrangementet med IMF, og strukturtilpasningskriterierne i 
aftalememorandummet havde til formål at vurdere fremskridtet med prislibera­
liseringen, reformerne i virksomhedssektoren, herunder privatiseringerne, 
reformerne i banksektoren, valutasystemet, udenrigshandelen og de direkte 
udenlandske investeringer. Det er en forudsætning for udbetaling af anden 
rate af lånet, at der sker en positiv vurdering af fremskridtene i den 
økonomiske stabiliserings- og reformproces, herunder overholdelsen af 
præstationskriterierne. 
Evalueringen af betingelserne i tilknytning til IMF-arrangementet konklude­
rede, at alle præstationskriterier var overholdt. Konklusionen på en EF-
delegations besøg i litauen i januar 1994 var, at strukturtilpasnings­
kriterierne i forbindelse med EF-lånet også var opfyldt: statens rolle i 
prisfastsættelsen var blevet formindsket, banktilsynet var blevet skærpet, 
privatiseringen og ejendomstilbagegivelsen var videreført, og der blev ført 
en liberal valutapolitik og handelspolitik. Der var dog sket færre 
fremskridt inden for andre områder som omstruktureringen og privatiseringen 
af banksystemet, ajourføringen og gennemførelsen af konkurslovgivning, 
ajourføringen af banklovgivningen for centralbanken og forretningsbankerne 
og indgåelsen af dobbeltbeskatningsoverenskomster med EF-medlemsstaterne. 
Der er blevet forhandlet et supplerende aftalememorandum, der ventes indgået 
inden for kort tid, hvorefter udbetalingen af anden rate vil være betinget 
af, at der sker fremskridt på en række områder. Det indeholder ligeledes en 
række betingelser, der skal gøre det muligt på rette vis at kanalisere anden 
rate gennem banksystemet, herunder at forbedre absorberingen af den tekniske 
bistand. Det supplerende aftalememorandum ventes undertegnet i foråret 1994, 
hvorefter anden rate af lånet fra EF vil kunne udbetales kort efter. 
4.4. Den seneste udvikling og udsigter 
Der er tegn på, at produktionen blev stabiliseret i andet halvår af 1993. 
Ledigheden er forholdsvis lav på grund af den lavere produktion. Efter 
faldet i første halvår af 1993 er inflationen på ny taget til i årets anden 
halvdel til en månedlig inflationstakt på 4,5%. Dette skyldes først og 
fremmest, at centralbanken udvidede pengemængden mere end ventet for at 
forhindre en opskrivning af litas på grund af kapitaltilstrømningen. Den 
løbende betalingsbalance synes at være blevet forværret yderligere i andet 
halvår af 1993. 
- 78 -
I september 1993 købte Litauen den resterende tranche (ca. 18 mio. USD) 
under det første stand by-arrangement med IMF. Litauen har indgået endnu et 
arrangement med IMF for perioden frem til udgangen af 1994 (en kombination 
af et stand by-arrangement og en systemtransformationsfacilitet). Dette vil 
give landet adgang til køb fra IMF på 107 mio. USD gennem en periode på 17 
måneder. Arrangementet tjener til støtte for myndighedernes omfattende 
program for konsolidering af de opnåede resultater inden for stabilisering 
og strukturtilpasning. De vigtigste programmålsætninger er at øge den reale 
vækst til et bæredygtigt niveau, samtidig med at inflationen ved udgangen af 
1994 nedsættes til et enciffertal på årsbasis. Programmets sigte er et opnå 
dette ved at fastholde makroøkonomisk balance og skabe tillid til de økono­
miske beslutninger, ved at forbedre økonomiens udbudssidereaktioner gennem 
fortsatte strukturreformer, ved at dirigere den udenlandske finansiering til 
de mest produktive anvendelser og ved via denne politik at tiltrække 
udenlandske investeringer. 
- 79 -
VIII. ALGERIET 
1. Indledning 
Den 28. og 29. juni opnåede man i Det Europæiske Råd i princippet enighed om 
at yde Algeriet en mellemfristet makrofinansiel bistand som støtte til et 
ambitiøst makroøkonomisk reformprogram i forbindelse med en politisk 
liberalisering. På grundlag af et forslag fra Kommissionen og efter Europa­
parlamentets positive udtalelse vedtog Rådet i september 1993 som følge 
heraf at yde Algeriet et lån på 400 mio. ECU, som skulle udbetales i to 
rater (afgørelse 91/510/EØF af 23. september 1991). 
Låneaftalen og det dertil knyttede aftalememorandum, hvori de makroøkono­
miske betingelser for udbetaling af de to rater specificeres, blev under­
skrevet i Algier den 5. december 1991. 
Udbetalingen af første rate (på 250 mio. ECU) var gjort betinget af følgende 
to forhold: 
Indgåelse af en aftale om en standby-aftale med IMF og et struktur-
tilpasningslån med Verdensbanken, 
Indgåelse af en aftale mellem Algeriet og dets kreditorer blandt 
forretningsbankerne om forbedring af forrentnings- og tilbagebetalings-
profilen for landets gæld gennem nye lån og/eller refinansierinsaftaler. 
Algeriet indgik i maj 1993 en aftale med IMF om en standby-facilitet på 
300 mio. SDR (430 mio. USD) og i juni 1991 en aftale med Verdensbanken om et 
lån til gennemførelse af tilpasninger i virksomheds- og finanssektoren 
(EFSAL) på 350 mio. USD. 
I oktober 1991 indgik Algeriets nationalbank tillige en aftale med et 
konsortium af forretningsbanker under Credit Lyonnais' ledelse om et 
syndikeret lån på 1 454 mio. USD. Dette lån gav mulighed for, at gælden til 
forretningsbankerne kunne omlægges effektivt over en længere periode. Et 
væsentligt element i denne låneaftale var byrdefordelingen i forhold til 
private kreditorer. Der var andre aftaler, der også bidrog til en effektiv 
refinansiering af Algeriets udenlandsgæld, herunder lånet på 147 mio. USD 
fra den japanske EXIM-bank (april 1991) og den statsgaranterede interbank-
lånefacilitet på 7,2 mia. USD fra den italienske regering (maj 1991). 
Under disse omstændigheder mente Kommissionen, at betingelserne for 
udbetaling af første rate var opfyldt, hvorfor midlerne blev frigivet i 
januar 1992. 
I henhold til aftalememorandummet var frigivelsen af anden rate betinget af 
to forhold: 
Opfyldelsen af de kvantitative makroøkonomiske præstationskriterier, der 
var indgået aftale om i forbindelse med IMF-programmet, 
Kommissionens positive bedømmelse af udviklingen i strukturreformpro­
grammerne, herunder dinarens konvertibilitet, pris- og importliberali­
seringen, vedtagelsen af lovgivning vedrørende handelsret, konkurs­
procedurer, oprettelsen af en børs og en yderligere liberalisering af 
direkte udenlandske investeringer. Disse betingelser lå på linje med det 
program for økonomisk tilpasning, som blev aftalt mellem de algierske 
myndigheder samt IMF og Verdensbanken. 
- 80 -
Den anden rate er endnu ikke blevet frigivet, idet de makroøkonomiske 
præstationskriterier ikke er opfyldt, og idet der ikke er opnået til­
strækkelige fremskridt med*hensyn til strukturreformer. 
Der foretages i det følgende en vurdering af fremskridtene i forbindelse med 
de økonomiske programmer. 
2. Den økonomiske udvikling i 1992-1993 
Algeriets tilpasnings- og reformprogram, som blev indledt i 1991, skulle 
skabe vækst ved gennemførelse af liberaliseringsforanstaltninger og reducere 
inflationen ved hjælp af en stram penge- og finanspolitik samt skabe en 
bæredygtig position i forhold til udlandet. Målet for 1991 var at øge det 
reelle BNP med 4,5% (i forhold til et fald på 1,5% i 1990). Den årlige 
inflation skulle reduceres til 35%, og budgettet skulle gradvis nå op på et 
overskud på 4,8% af BNP, hvilket primært skulle ske ved en forøgelse af 
indtægterne fra kulbrintesektoren, som tegner sig for to tredjedele af 
statens samlede indtægter. Med hensyn til positionen over for udlandet 
ønskede regeringen på mellemlang sigt at fastholde et markant overskud på 
betalingsbalancens løbende poster, så man kunne nedbringe Algeriets meget 
store udlandsgæld. Andre centrale elementer i denne forbindelse var en øget 
tilgang af udenlandske finansielle ressourcer samt en reduktion af gælds-
betjeningen over for udlandet. 
Målsætningerne i dette IMF-støttede program var opfyldt indtil udgangen af 
1991, men programmet blev afsporet i begyndelsen af 1992. Socialpolitiske 
spændinger resulterede i en opblødning af indkomstpolitikken, skatte­
politikken samt pengepolitikken og resulterede i en stigning i udlånene til 
offentlige virksomheder. Disse faktorer satte skub i inflationen, som lå på 
et højt niveau i hele 1992 og forventes at stige i 1993. 
Den konstante appreciering af den reelle valutakurs i hele 1992 samt den 
kraftige gældsbetjening har skabt en anstrengt situation på valutamarkedet 
og forsinket de påkrævede tiltag, der skulle gøre den nationale valuta 
konvertibel. Dertil kommer, at en gradvis faldende verdensmarkedspris på 
kulbrinte fra sidst i 1990 og frem har haft alvorlige negative konsekvenser 
for betalingsbalancen og de offentlige finanser, idet over 90% af Algeriets 
udenlandske indtægter hidrører fra eksport af olie og gas, som også udgør 
hovedkilden for indtægter på budgettet. 
2.1. Indenlandsk produktion og efterspørgsel 
Den reelle vækst i BNP var i 1992 begrænset til ca. 2,8%. Ved udgangen ef 
samme år blev der indført restriktive valutaallokeringsprocedurer, hvilket 
må forventes at øge mangelen på importerede dele og materialer til frem— 
stillingssektoren og byggesektoren samt at få alvorlige negative konse­
kvenser for væksten i BNP i 1993 og dermed for arbejdsmarkedet. 
Væksten i landbrugssektoren nåede op på 4,8% i 1992, primært på grund af 
gode vejrforhold, men da omstændighederne er forværret i 1993, kan der 
fremkomme et mindre fordelagtigt resultat. Værditilvæksten i kulbrinte­
industrien var konstant for opadgående i 1992, selv om produktionen faldt 
svagt fra 108 mio. tønder i 1991 til 106,5 mio. tønder i 1992. En række 
usikkerhedsmomenter i forbindelse med verdensmarkedsprisen kan påvirke 
udviklingen i denne sektor i 1993. 
- 81 -
2.2. Budgettet 
Der blev slækket markant på finanspolitikken i 1992. Statens løbende 
udgifter steg nominelt med 50%, hvilket primært skyldtes en stærk stigning i 
lønomkostningerne (22% i faste priser) og overførselsindkomsterne (50% i 
faste priser). Indtægterne steg kun med 25%, hvilket skyldtes apprécieringen 
af den effektive valutakurs og den deraf følgende mangel på vækst i 
kulbrinteindtægterne, som tegner sig for omkring to tredjedele af alle 
budgetindtægter. 
Udsigterne til en forbedring af den budgetmæssige situation er dystre, 
hvilket skyldes opbremsningen af reformprogrammet for offentlige, virksom­
heder og apprecieringen af den effektive valutakurs. Dertil kommer, at 
stigningen i budgetindtægterne fra kulbrinteeksport (som udgør to tredjedele 
af de samlede indtægter) er udeblevet som følge af apprecieringen af 
dinaren, hvilket har medført en alvorlig forværring af det samlede stats­
budget, som i 1992 udviste et underskud på 0,6% mod et overskud på 4,3% i 
1991, og som forventes at udvise et underskud på omkring 9% af BNP i 1993. 
2.3. Handelsbalancen, valutakursudviklingen og udlandsgælden 
Eksporten er faldet fra 12,6 mia. USD i 1991 til 11,6 mia. USD i 1992. 
Eksporten forventes ikke at stige i 1993, hvilket primært skyldes en 
stagnation i kulbrinteeksporten. Importen steg fra 7,8 mia. USD i 1991 til 
8,2 mia. USD i 1992 og forventes at nå op på 8,4 mia. USD i 1993. Som følge 
heraf faldt overskuddet på handelsbalancen fra 11% af BNP i 1991 til 8% i 
1992. Det forventes at falde yderligere til 6% af BNP i 1993. Et svagt fald 
i rentebetalingerne til udlandet, som forventes at udgøre 2,2 mia. USD i 
1993 mod 2,4 mia. USD i 1991, skulle resultere i en vis begrænsning af de 
negative konsekvenser for de løbende poster, som forventes at bevæge sig fra 
et overskud på 2,6 mia. USD i 1991 til et underskud på 1,1 mia. USD i 1993. 
Siden midten af 80'erne har myndighederne fulgt en politik, som skulle 
medføre en gradvis depreciering af dinaren (mere end 70% mellem 1985 og 
1992) med henblik på at reducere forskellen mellem den officielle kurs og 
den parallelt fungerende markedskurs for således langsomt at opnå konver­
tibilitet i de løbende betalinger. I 1992 ændrede regeringen denne politik 
og gjorde stabiliseringen af den nominelle valutakurs til målet for den nye 
politik. Dette medførte en 22% stigning i den reelle effektive valutakurs. 
Apprecieringen må formodes at fortsætte i 1993. 
Udlandsgælden er faldet svagt fra et maksimum på 27,2 mia. USD i 1991 til 
26,2 mia. USD i 1992 og forventes at falde yderligere i 1993 til 25,7 mia. 
USD. Den samlede betjening af udlandsgælden vil falde langsomt fra et 
maksimum på 9,6 mia. USD i 1991 (76% af eksporten) til ca. 9 mia. i 1993. 
Udtrykt i forhold til eksporten vil gældsbetjeningen imidlertid stige noget, 
nemlig fra 76% af eksporten i 1991 til formodentlig 80% i 1993, hvorefter 
den forventes at falde på ny. 
Den parallelle markedskurs var på ca. 60 dinarer pr. USD i juni 1993 
sammenlignet med en officiel kurs på 22,5 dinarer pr. USD, som helt klart 
ikke er en markedsrelateret kurs. Afstanden mellem den officielle kurs og 
den parallelle markedskurs er blevet større, idet forholdet således er øget 
fra 1:2 ved udgangen af 1991 til næsten 1:2,7 på nuværende tidspunkt. 
- 82 -
2.4. Penge og udlån 
Pengepolitikken var lempelig i første halvdel af 1991 og blev først strammet 
op i juli samme år. På grund af den store stigning i udlån i første halvår 
fremviste det samlede resultat for 1991 en stigning på 20,9% i pengemængden 
i bred forstand, hvilket var lidt højere end det i programmet fastsatte mål 
på 18,8%. Stigningen i udlånene kunne imidlertid udelukkende henføres til 
husholdningerne og virksomhederne (+ 21,1%), mens udlånet til staten blev 
reduceret (-2,1%). 
Pengepolitikken blev lempet yderligere i 1992. De indenlandske udlån steg 
til 26,1% af pengemængden. Også denne gang kunne størstedelen af stigningen 
tilskrives husholdningerne og virksomhederne (23,3%), men udlån til staten 
fik også lov at vokse svagt (2,8%) med henblik på den delvise finansiering 
af det voksende budgetunderskud. Væksten i udlån forventes at holde sig på 
ca. samme niveau i 1993. 
Realrenten var fortsat negativ i 1991 og 1992, hvilket virker særdeles 
opsparingshæmmende. Inflationen var på over 32% i 1992, mens renten var 8% 
på indlån og 10% på etårige statsobligationer. 
3. Status over reformprocessen 
Den økonomiske reform har fundet sted under vanskelige politiske forhold. 
Efter en række protester i oktober 1988 blev der i 1989 vedtaget en ny 
flerpartiforfatning. Det islamiske parti FIS vandt en overvældende sejr ved 
lokal- og kommunalvalgene i juni 1990 samt i første runde af valget til den 
nationale lovgivende forsamling i december 1991. Anden runde, som skulle 
have fundet sted i januar 1992, blev suspenderet, og præsident Chadli trådte 
tilbage. Han blev erstattet af et "Haut Conseil d'Etat" under M. Boudiafs 
forsæde. Der fulgte derefter en periode med voldsomme konfrontationer med 
FIS, der endte med en opløsning af dette parti og mordet på Boudiaf i juni 
1992. Han blev efterfulgt af A. Kafi, og premierminister B. Abdesselam 
dannede en ny regering, hvis politik byggede på et spareprogram og militære 
konfrontationer med FIS. Mangelen på fremskridt i forbindelse med løsningen 
af de politiske og socio-økonomiske problemer førte til, at Abdesselam i 
august 1993 blev erstattet af en ny premierminister, R. Malek. 
Abdesselams regering fremlagde i september 1992 et "arbejdsprogram", hvori 
man på ny forpligtede sig til at indføre økonomiske reformer og en mere 
liberal markedsbaseret økonomi. Regeringen understregede imidlertid tillige, 
at den sociale og politiske situation i landet krævede kraftige regerings­
indgreb og omfattende spareprogrammer, som ikke kunne overlades til 
markedet. De økonomiske reformer ville blive genoptaget, når de interne 
politiske problemer og gældskrisen i forhold til udlandet var overvundet, 
dvs. efter en periode på 3-5 år. 
Kraftige lønforhøjelser i den offentlige sektor samt de negative virkninger 
heraf på budgettet og inflationen fik i 1992 regeringen og fagforeningerne 
til at indgå en "socialpagt", som skulle give jobsikkerhed til gengæld for 
en fastfrysning af lønninger og begrænsede prisstigninger. 
De økonomiske reformer, især den liberalisering af import og valutaforhold, 
som blev indført under præsident Chadli, gennemføres nu langsommere. Der 
fokuseres på økonomiske besparelser, og den konvertible valuta skal primært 
anvendes til betjening af udlandsgælden, der ikke skal omlægges. En yder­
ligere depreciering af dinaren udelukkes. 
- 83 -
Der blev i oktober 1992 indført importkontrol, som må forventes at reducere 
den økonomiske vækst og forstærke nedgangskonjunkturerne på grund af 
mangelen på importerede varer. Udenlandsk valuta tildeles bankerne til 
transaktioner på ikke over 100 000 USD. Et tværministerielt ad hoc-udvalg 
træffer i de enkelte tilfælde afgørelse om, hvorvidt transaktioner, der 
overstiger dette beløb, eller "strategisk" import kan godkendes. Det nye 
rationeringssystem opdeler import i fire kategorier: 
a) "Strategisk" import (varer til kulbrinteproduktion, vigtige forbrugs­
varer som kornprodukter, landbrugsinputter, medicin, osv.). Det 
tværministerielle ad hoc-udvalg træffer afgørelse om disse import­
transaktioner, som der er afsat officielle valutareserver til. 
b) Import, som skal styrke produktions- og investeringsaktiviteter, hvortil 
der er afsat valutareserver. Det tværministerielle ad hoc-udvalg træffer 
afgørelse om sådanne transaktioner, hvis de overstiger 100 000 USD, 
hvorimod forretningsbankerne træffer afgørelse, når det drejer sig om 
mindre beløb. 
c) "Tilladt" import, hvortil der ikke er afsat officielle valutamidler i 
form af kontanter eller kreditter. Sådanne transaktioner kan imidlertid 
finansieres via private valutakonti. 
d) Import af "luksusvarer" er "suspenderet", og der må hverken anvendes 
officielle eller private valutareserver hertil. Byttehandler er lige­
ledes forbudt. 
I juni 1993 foreslog regeringen en delvis liberalisering af valutakursen ved 
indførelse af en todelt valutakursmekanisme: en officiel (fast) kurs ved 
eksport af olieprodukter, gældsbetjening og import af væsentlige produkter 
samt en (flydende) fri markedskurs ved alle andre transaktioner (anden 
eksport, indvandreres overførsler, transaktioner på valutaindlændinges 
valutakonti). 
Med hensyn til reformerne i den finansielle sektor og virksomhedssektoren 
forelagde regeringen et program for økonomisk og finansiel struktur­
tilpasning, som blev understøttet af et lån i Verdensbanken (EFSAL). 
Programmet tilsigtede en forbedring af effektiviteten i banksystemet (nye 
kapitaldækningskrav, udenlandske bankers adgang til det indenlandske marked) 
samt en reformering af statsvirksomhedssektoren. Regeringen har givet eller 
er ved at give 363 statsvirksomheder finansiel autonomi, men den hastighed, 
hvormed de (delvis) privatiseres og omstruktureres finansielt, er faldet 
siden begyndelsen af 1992» For de resterende 22 offentlige virksomheder uden 
autonomi er man ved at forberede en revison samt indarbejde planer for en 
finansiel omstrukturering. 
Der blev i 1993 indført et reformprogram for den meget betydningsfulde 
boligsektor, hvori man fokuserer på at øge den private sektors deltagelse i 
boligbyggeriet, fjerne lejelofter, reorganisere boligbelåningssystemet, 
erstatte generelle rentetilskud med et målrettet bolighjælpsprogram, 
foretage en omlægning af offentlige byggevirksomheder og leverandører af 
byggematerialer fra den offentlige sektor. 
- 84 -
I juli 1993 stillede Kommissionen inden for rammerne af IV. protokol om 
teknisk og finansiel samarbejde mellem EF og Algeriet en gavebistand på 
70 mio. ECU til rådighed som et bidrag til dette reformprogram. Denne 
gavebistand skal finansiere et program omfattende import af byggematerialer 
til færdigopførelse af ca. 100 000 boligenheder, counterpart-midler fra 
importprogrammet vil blive anvendt til at finansiere bygning og sanering af 
boligenheder. Dette program blev udarbejdet i nært samarbejde med Verdens­
banken, som også har stillet et boligbyggeriløn til rådighed i forbindelse 
med et program for import af byggematerialer (marts 1993). 
4. Opfyldelse af makroøkonomiske præstations- og strukturreform­
kriterier 
I det aftalememorandum, som EF og Algeriet har undertegnet, blev der fastsat 
to sæt betingelser for, at anden rate (150 mio. ECU) kunne frigives. Det 
første sæt omhandlede de kvantitative kriterier i standby-aftalen mellem 
Algeriet og IMF og skulle sikre kompatibilitet mellem denne aftale om EF's 
betalingsbalancestøtte. Det andet sæt betingelser omhandlede en række 
specifikke økonomiske reformforanstaltninger, som regeringen skulle gennem­
føre. 
4.1. Præstationskriterier, der er aftalt med IMF 
Den 3. juni 1991 indgik Algeriet en aftale med IMF om en 10-måneders 
standby-facilitet på 300 mio. SDR. Første rate blev udbetalt straks. Denne 
facilitet blev suppleret med en beredskabsmekanisme i forhold til udlandet 
på 210 mio. SDR under CCFF-faciliteten (Contingency and Compensatory 
Financing Facility). Præstationskriterierne og de indikative mål i program­
met omfattede kvantitative mål for ændringer i den indenlandske nettoformue, 
for en reduktion af statsgælden, udlån til offentlige virksomheder, op­
tagelse af udlandslån og for de internationale reserver. 
Den første undersøgelse af, hvorvidt præstationskriterierne var opfyldt, 
blev afsluttet i november 1991. Den baseredes på præstationerne til og med 
september 1991 og førte til en frigivelse af anden rate. Præstations­
kriterierne blev faktisk opfyldt frem til december 1991, når man inddrager 
de supplerende foranstaltninger, som regeringen traf ved udgangen af 
finansåret 1991. Det samlede køb beløb sig ved udgangen af 1991 til 225 mio. 
SDR. 
I begyndelsen af 1992 kørte programmet af sporet og de pengepolitiske og 
budgetmæssige præstationskriterier blev ikke længere opfyldt. Den anden 
undersøgelse, som skulle foretages i marts 1993, blev aldrig gennemført, og 
det endelige køb blev aldrig foretaget. Siden da har man ikke opnået enighed 
om et nyt program. 
4.2. Strukturreformkriterier 
I aftalememorandummet vedrørende EF-lånet har man sat fokus på fem 
økonomiske reformforanetaltninger: dinarens konvertibilitet i de løbende 
betalinger, liberalisering af priser, liberalisering af import, lovgiv­
ningstiltag og beskyttelse af direkte udenlandske investeringer. 
Der er sket opmuntrende fremskridt i forbindelse med liberaliseringen ef 
priser, hvor man gradvist er gået fra faste priser til styrede udsvings­
margener for de fleste konsumvarers vedkommende og samtidig har gennemført 
- 85 -
en fuldstændig liberalisering af priserne på landbrugsprodukter. Ved 
udgangen af juni 1993 blev kun tre basisfødevarer subventioneret. Priserne 
på leverancer fra offentlige forsyningsvirksomheder, transport og brændstof 
skal stige yderligere for at afspejle de effektive omkostninger. 
Der er gjort visse fremskridt med hensyn til de lovgivningstiltag, der 
anføres i aftalememorandummet. Regeringen har fået vedtaget en investerings-
lovgivning og en handelsret, som vil forbedre private og offentlige virk­
somheders juridiske forhold i betragtelig grad og samtidig beskytte samt 
liberalisere direkte udenlandske investeringer. Begge disse regelsæt er 
allerede trådt i kraft. Man har ligeledes liberaliseret lovbestemmelserne om 
etablering af udenlandske banker i Algeriet. 
Der er imidlertid stadig store problemer forbundet med udviklingen hen imod 
dinarens konvertibilitet i de løbende betalinger og liberaliseringen af 
importen. I september 1992 slog regeringen pludselig bak med hensyn til 
valutakursliberaliseringen og indførte en restriktiv valutarationering 
kombineret med en stram importkontrol. Det bremsede den udvikling i retning 
af en gradvis deprecisering af dinaren, som blev indledt i 1985, og resul­
terede faktisk i en appreciering af den effektive realkurs, således at den 
algeriske økonomi blev mindre konkurrencedygtig, og der opstod prisforvrid­
ninger på det indenlandske marked. Den påtænkte indførelse af et todelt 
valutamarked i 1993 er et positivt skridt i den rigtige retning, men der 
synes at være behov for yderligere fremskridt. 
5. Vurdering og udsigter 
Regeringen har i løbet af de sidste to år gjort visse fremskridt med hensyn 
til gennemførelsen af strukturreformforanstaltninger. I princippet er 
priserne på de fleste varer blevet liberaliseret, selv om der tilsyneladende 
stadig eksisterer visse former for administrativ kontrol. Der er også 
truffet lovgivningsmæssige foranstaltninger til forbedring af de juridiske 
forhold, der gælder for kommercielle virksomheder og udenlandske investe­
ringer. 
Der er imidlertid store problemer i forbindelse med indførelsen af dinarens 
konvertibilitet i de løbende betalinger og liberaliseringen af importen. 
Fastkurspolitikken har resulteret i en betydelig appreciering af dinaren og 
voksende budgetunderskud, som udsætter økonomien for et konstant inflations­
pres. Indførelsen af et mere fleksibelt todelt valutasystem kan betragtes 
som den "næstbedste" løsning i en kort overgangsperiode på vejen til fuld 
konvertibilitet. Kombinationen af en opbremsning i reformprocessen og en 
restriktiv importpolitik har reelt sat den økonomiske vækst i stå, samtidig 
med at man ikke har fået stabiliseret inflationspresset. 
Da det med IMF aftalte makroøkonomiske stabiliseringsprogram ikke er blevet 
videreført, og da der ikke er sket fremskridt med hensyn til centrale 
økonomiske reformer, er betingelserne for frigivelsen af anden rate 
(150 mio. ECU) af EF-lånet ikke opfyldt. 
Da Algeriet står i en særdeles vanskelig politisk og økonomisk situation, 
har landet for nylig genoptaget drøftelserne med IMF om et nyt program, der 
skal støttes af en standby-aftale. De centrale politiske foranstaltninger, 
der vil være knyttet til det nye program, omfatter følgende elementer: en 
liberalisering af valutasystemet og af udenrigshandelen, en stram finans- og 
pengepolitik, en reform af offentlige virksomheder og en liberalisering af 
indenlandske priser. Som en følge primært af det fald i energipriserne, som 
har fundet sted i den seneste tid, må man forvente, at Algeriet vil stå over 
- 86 -
for et stort finansieringsbehov over for udlandet i 1994/95, og at det nye 
program, der føres forhandlinger om med IMF, ikke vil kunne gennemføres uden 
en betydelig officiel bistand fra udlandet. 
I så henseende har EF for nylig ladet forstå, at det makroøkonomiske 
samarbejde med Algeriet, som blev indledt med første rate af betalings­
balancelånet fra 1991, vil blive fortsat - og eventuelt kunne omfatte nye 
initiativer - på grundlag af de resultater, man når frem til i drøftelserne 
med IMF. 
- 87 -
IX. ISRAEL 
1. Indledning 
I lyset af de negative økonomiske konsekvenser, som konflikten i Golf-
området havde, og på baggrund af Kommissionens forslag samt efter Europa-
Parlamentets positive udtalelse besluttede Det Europæiske Råd den 22. juli 
1991 at yde Israel et lån på 160 mio. ECU samt en dertil knyttet rente­
godtgørelse på 27,5 mio. ECU og den palæstinensiske befolkning i de besatte 
områder en gavebistand på 60 mio. ECU. Det Europæiske Råd bemyndigede 
samtidig Kommissionen til at føre forhandlinger med modtagerne om vilkårene 
(afgørelse 91/408/EØF af 22. juli 1991)4). 
Låneaftalen mellem EF og Israel og det dertil knyttede aftalememorandum blev 
underskrevet den 16. december 1991. Følgende bestemmelser fastsættes i 
aftalememorandummet: 
i) lånet udbetales i én enkelt rate efter de i låneaftalen fastsatte 
modaliteter; 
ii) rentegodtgørelsen udbetales succesivt i rater i overensstemmelse med 
de i låneaftalen fastsatte bestemmelser; 
iii) midlerne stilles til rådighed med henblik på en finansiering af den 
israelske befolknings væsentligste importbehov; 
iv) seneste et år efter udbetalingen af støtten forelægger den israelske 
regering Kommissionen en rapport om anvendelsen af midlerne. 
Lånet, som har en maksimal løbetid på syv år, blev frigivet i januar 1992. 
Samtidig blev rentegodtgørelsen indsat på en konto i Den Internationale 
Betalingsbank med henblik på en succesiv udbetaling i rater til Israels 
nationalbank, efterhånden som rentebeløbene forfalder. I overensstemmelse 
med stk. 2, punkt iv), i aftalememorandummet informerede den israelske 
regering den 26. oktober 1992 Kommissionen om, at midlerne var opbrugt til 
køb af importeret brændstof. 
Kommissionen noterede sig i aftalememorandummet, at den israelske regering 
havde faste intentioner om at sikre en bæredygtig finansiel situation i 
forhold til udlandet, dæmme op for budgetunderskuddet, fortsætte liberali­
seringen af økonomien og skabe de nødvendige betingelser for en konstant 
udvikling i direkte udenlandske investeringer i Israel. 
I det følgende foretages en vurdering af den økonomiske politik og udvikling 
i det israelske samfund. 
2. Den seneste økonomiske udvikling 
Den israelske økonomi har siden 1989 været rystet af to større økonomiske 
chock. For det første skabte Golf-krigen et kraftigt fald i eksporten og 
turistindustrien, hvormed underskuddet på handelsbalancen steg. Golf-krigens 
negative konsekvenser for positionen over for udlandet fik EF til at bevilge 
et lån til landet på 160 mio. ECU, og IMF til at bevilge 266 mio. SDR under 
CCFF (Compensatory and Contingency Financing Facility) i marts 1992. 
4) Anvendelsen af gavebistanden til den palæstinensiske befolkning i de 
besatte områder på 60 mio. ECU er blevet behandlet i en særskilt beret­
ning. 
- 88 -
For det andet skyllede en kraftig indvandringsbølge ind over landet -
primært fra det tidligere Sovjetunionen - og øgede befolkningen med ca. 10%. 
Der måtte gøres en ekstraordinær indsats inden for boligsektoren og på 
arbejdsmarkedet for at opsuge denne tilgang. Myndighedernes strategi er gået 
ud på at give indvandrene kostpenge, bolig og uddannelse, uden direkte at 
gribe ind på arbejdsmarkedet, hvilket på lang sigt kunne give bagslag. Der 
blev lagt særlig vægt på en forbedring af erhvervslivets forhold, hvilket 
skulle skabe grundlaget for, at arbejdsmarkedet gradvist kunne opsuge 
indvandrerne. 
2.1. Indlandsk produktion, prisudvikling og beskæftigelse 
Den reelle vækst i BNP steg gradvist i perioden fra 1990-1992 fra 5,4% i 
1990 til 5,9% i 1991 og 6,5% i 1992. Tilstrømningen af indvandrere bidrog 
ganske betydeligt til denne efterspørgselsstyrede vækst. De private 
husholdningers samlede efterspørgsel efter forbrugsvarer steg med 12,4% i 
1991 og udgifterne til boliger samme år med 76%. Fra 1992 faldt antallet af 
nye indvandrere fra over 20 000 i gennemsnit om måneden i 1990-1991 til ca. 
7 000 i 1992, hvilket resulterede i en ophobning af usolgte boligenheder 
(20 000 ved udgangen af 1992). Som følge heraf faldt byggeaktiviteten 
(+ 4,5%). Efter Golf-krigen blev en kraftig eksportindsats den væsentligste 
drivkraft bag økonomisk vækst. Lukningen af grænserne til de besatte områder 
i marts 1993 medførte et fald i den økonomiske aktivitet. Denne udvikling 
formodes imidlertid at vende efter underskrivelsen af fredsaftalen med 
palæstinenserne. 
På trods af den kraftige økonomiske indsats og en årlig gennemsnitlig vækst 
i beskæftigelsen inden for de sidste tre år på 4% førte den kraftig vækst i 
arbejdsstyrken til en generel stigning i arbejdsløsheden, der nåede op på 
11,2% i 1992 mod 8,9% i 1989. De nye jobs blev primært skabt inden for 
byggeindustrien, og knap to tredjedele af disse jobs blev besat med 
indvandrere. Som følge heraf faldt arbejdsløsheden blandt indvandrere fra 
38% i 1991 til 28% ved udgangen af 1992. I første halvdel af 1993 faldt 
arbejdsløsheden fortsat, idet palæstinensisk arbejdskraft som følge af 
lukningen af grænserne til de besatte områder delvis blev erstattet med 
israelsk arbejdskraft. 
Den meget kraftige stigning i arbejdsstyrken resulterede i, at de nominelle 
lønninger steg mindre end inflationen. I 1991 faldt reallønnen med 3,2%, 
mens produktiviteten steg med 2,5%. I 1992 blev denne udvikling delvis 
vendt, idet reallønnen steg med 0,9%, hvilket blot afspejlede, at visse 
lønaftaler var blevet indgået på grundlag af en forventning om højere 
inflationstal, og produktiviteten faldt med 1,5%. 
Inflationen i forbrugerpriserne lå på mellem 18 og 20% pro anno i perioden 
1989-91. I 1992 faldt den til 9,4%, hvilket er det laveste niveau i det 
sidste årti. Dette resultat er bl.a. opnået på grund af et fald i budget­
underskuddet, et mere fleksibelt arbejdsmarked med lave reallønninger samt 
et fald i boligpriserne. I første halvdel af 1993 steg inflationen til 
ca. 12% på årsplan, hvilket primært skyldtes, at boligpriserne igen steg 
efter faldet i anden halvdel af 1992. Midt i 1993 var den imidlertid igen 
for nedadgående. 
- 89 -
Finanspolitik 
Hvor statens samlede indtægter og udgifter udgjorde ca. 70% af BNI i 1985, 
var dette forhold i 1992 faldet til 53,7% for indtægternes vedkommende og 
58% for udgifternes. Skatte- og afgiftspolitikken tog en drejning væk fra 
direkte skatter over mod indirekte (momsen steg fra 16 til 18%). I 1992 
nedsatte man marginalbeskatningen for de højeste indtægter (fra 60 til 48%, 
som dog blev hævet til 50% i august 1993) og selskabsbeskatningen (fra 61 
til 41%). 
På udgiftssiden blev forsvarsudgifterne reduceret fra 12,75% af BNI i 1985 
til 8,75% i 1992. Importen af militært udstyr, som primært blev finansieret 
ved hjælp af udenlandsk bistand, faldt ligeledes i samme periode fra 6 til 
2,75% af BNI. Derimod steg udgifterne til sociale ydelser, herunder over­
førsler til indvandrere, fra 10 til 15% af BNI i perioden fra 1985 til 1992. 
Siden 1990 er budgetpolitikken blev påvirket grundlæggende af ønsket om at 
opsuge indvandrerbølgen ved at udbetale kostpenge, dække boligbehov og 
indføre en række forskellige beskæftigelses- og investeringsincitamenter. 
Den kontanthjælp, der indledningsvis blev udbetalt til indvandrerne, samt 
udgifterne til deres sygeforsikring og arbejdsløshedsunderstøttelse udgjorde 
sammenlagt i gennemsnit 10 000 USD pr. år pr. indvandrer. I juli 1991 blev 
der indført løntilskud ved ansættelse af indvandrere på op til en tredjedel 
af lønnen og for en periode på op til to år. Henved 30 000 ansatte har 
hidtil deltaget i ordningen. 
Fra det tidspunkt i 1990, hvor indvandringen tog fart, og frem til midten af 
1992, byggede myndighedernes boligstrategi på opfattelsen af, at bolig­
markedet ville reagere for langsomt, og at der derfor var behov for yder­
ligere incitamenter. Der blev kanaliseret offentlige midler til indvandrer­
boliger direkte over i byggeri, salgsgarantier for huse bygget af private 
entreprenører og lånetilskud. For at undgå en forværring af budgetunder­
skuddet måtte disse incitamenter i boligsektoren finansieres ved en kraftig 
reduktion i de offentlige forsvarsudgifter, ved indførelse af en midlertid 
ekstraskat på indtægter på 5% (annulleret i august 1993) og en forhøjelse af 
momsen. Efter at indvandringen var begyndt at aftage, reducerede den ny­
valgte regering i anden halvdel af 1992 udgifterne til boligsektoren, idet 
den annullerede 12 000 planlagte boligenheder og afskaffede boligsalgs-
garantien til private entreprenører. 
Det offentliges infrastrukturomkostninger har i de senere år ligget stabilt 
på et meget lavt niveau, nemlig 2% af BNI, og dermed ydet et bidrag til den 
alt for høje trafiktæthed, som nu er en flaskehals i den økonomiske vækst. I 
henhold til budgettet er der planlagt en forøgelse af infrastrukturinveste­
ringerne på 30% i 1993. 
Det samlede budgetunderskud faldt fra 4,25% af BNI i 1991 til 2,75% i 1992 
på trods af de øgede sociale udgifter til indvandrerne. 
Den offentlige gæld er faldet fra 154% til 129% af BNI mellem 1987 og 1992, 
men ligger stadig på et meget højt niveau. Renteudgifterne udgjorde 8% af 
BNI og 14% af statsudgifterne i 1992. 
2.3. Handelsbalance og udlandsgæld 
Efter Golf-krigen lå eksporten stabilt på ca. 12,2 mia. USD i 1990 og 1991. 
Den øgede efterspørgsel, der hidrørte fra tilstrømningen af indvandrere, 
satte imidlertid skub i importen, der fortsatte med at vokse. Som følge 
heraf voksede underskuddet på handelsbalancen fra 2,8 mia. USD i 1990 til 
- 90 -
4,8 mia. USD i 1991. I 1992 forværredes handelsbalanceunderskuddet yder­
ligere til 5,4 mia. USD. Underskuddet forventes at ligge på nogenlunde samme 
niveau i 1993. 
Tjenestebalancen blev forbedret væsentligt som følge af et økonomisk 
genopsving i turismen efter krigen, idet underskuddet således blev reduceret 
fra 2,5 mia. USD i 1991 til 1,8 mia. 1992. Derimod faldt de mellemstatslige 
overførsler tilbage til førkrigsniveauet, dvs. fra et maksimum på 3,8 mia. 
USD til ca. 3 mia. USD. 
Da både private og offentlige ensidige overførsler steg markant fra 5,3 mia. 
USD i 1990 til 6,7 mia. USD i 1991 og 6,9 mia. USD i 1992, var der fortsat 
stort set balance på de løbende poster. 
Efter Golf-krigen har man kunnet registrere en nettoudstrømning af direkte 
investeringer og anden langfristet kapital. Den samlede balance har udvist 
et marginalt overskud som følge af bevægelser i den kortfristede kapital. I 
1992 opstod der imidlertid for første gang siden 1988 et underskud på 
1,2 mia. USD (1,8% af BNP), hvilket primært skyldtes en udstrømning af 
kortfristet kapital (1,7 mia. USD). 
De lånegarantier, som den amerikanske regering stillede til rådighed ved 
udgangen af 1992 (10 mia. USD over 5 år eller 2 mia. USD pr. år), vil give 
myndighederne mulighed for at fremme produktive investeringer i den 
indenlandske økonomi, samtidig med at der opbygges reserver. 
Den samlede udlandsgæld udgjorde ved udgangen af 1992 23,5 mia. USD. Udtrykt 
i bruttotal faldt gældsbetjeningskvoten for udlandsgælden markant fra 36,8% 
af den samlede eksport i 1990 til 29,2% i 1992. I samme periode faldt gælds­
bet jeningskvoten ligeledes udtrykt i nettotal fra 29,1% til 22,3%. 
2.4. Valutakurs, penge og udlån 
Frem til 1991 opretholdt Israel en relativ fast vekselkurs, der var fikseret 
i forhold til en valutakurv og flød inden for et bånd med en centralkurs. 
Der blev periodisk foretaget tilpasninger, som skulle kompensere for fald i 
konkurrenceevnen, som hidrørte fra en høj indenlandsk inflation. I december 
1991 blev der indført et mere fleksibelt valutakurssystem med et "diagonalt 
bånd", hvor centralkursen blev devalueret dagligt i forhold til en valuta­
kurv og med en på forhånd oplyst sats, samtidig med at valutakursen flød 
frit omkring denne variable centralkurs inden for et fastsat bånd. Dermed 
kunne man undgå, at der i forventning om devalueringer ville blive spekule­
ret mod den nationale valuta Shekelen, samtidig med at man kunne sikre 
konkurrenceevnen ved at fastsætte devalueringssatsen i overensstemmelse med 
den forventede indenlandske inflationsrate. 
Den gradvise deprecieringsnedsættelse blev fastsat til 9% for 1992, hvilket 
skulle modsvares af en forventet inflation på 14%. Inflationen viste sig 
imidlertid at være lavere end forventet (9,4%), hvorfor den reelle depre­
ciering af Shekelen kom til at udgøre 6%. Den gradvise nedsættelse blev 
fastsat til 8% for 1993 set i forhold til en forventet inflation på ikke 
over 10%. I juni 1993 blev den forventede årlige inflation nedjusteret til 
8% og den gradvise nedsættelse reduceret til 6%. 
I begyndelsen af 1991 blev rentesatserne holdt nede for at stimulere 
investeringerne. Efter en uventet 3% devaluering i marts 1991, som markedet 
opfattede som en ændring i valutakurspolitikken, måtte renten øges for at 
gendrive denne opfattelse. Da kapitaltilstrømningen fortsatte i 1992, 
sænkede man på baggrund af faldende inflation og økonomisk vækst igen den 
- 91 -
indenlandske rente. Da Israels nationalbank lagde pres på forretnings­
bankerne for at få dem til at reducere rentemarginalen, og da konkurrencen 
på finansmarkederne tog til, blev udlånsrenten sat yderligere ned. På grund 
af en mindre stigning i inflationen steg renten midlertidigt midt i 1993. 
Realrenten var positiv i hele perioden 1991-1993. 
Frem til midt i 80'erne blev udlånsmarkedet domineret af statens behov for 
at finansiere store konstante budgetunderskud. Nedbringelsen af dette 
underskud og dereguleringen af finansmarkederne stimulerede til en øget 
vækst i uregulerede udlån til den private sektor, som øgede sin andel heraf. 
Bankernes udlån af kortfristet kapital steg i grove tal med 27% i både 1991 
og 1992. 
3. Status over reformprocessen 
De israelske myndigheder har i deres strategi til fremme af investeringer og 
økonomisk vækst kraftigt understreget, at strukturreformer, som skal 
forbedre konkurrenceevnen og effektiviteten, spiller en afgørende rolle. 
Da reformprocessen blev indledt, ejede staten ca. 85 erhvervsvirksomheder, 
der havde en samlet vurderingsværdi på 17 mia. USD svarende til over 25% af 
BNP og spillede en strategisk rolle i bank-, kommunikations-, bygge-, 
energi-, transport- og forsvarssektoren. Regeringen planlagde at sælge 
20 selskaber i 1991 og 1992, men solgte faktisk blot 7, som i alt tegnede 
sig for blot 250 mio. USD i statsindtægter. Samlet udgjorde behovet for en 
strukturreform forud for privatiseringen, en række juridiske problemer og 
forskellige kapitalinteresser en hindring for, at privatiseringsprogrammet 
kunne gennemføres med held. Der budgetteres for 1993 med indtægter på 
400 mio. USD under privatiseringsprogrammet, hvilket i sammenligning med 
nettoværdien af statsvirksomhederne er for lidt til, at det kan betragtes 
som en betydelig reform af økonomien. Finansministeriet bekendtgjorde 
imidlertid i august 1993, at privatiseringsprogrammet ville blive frem­
skyndet, og at der ville blive lagt særlig vægt på banksektoren. 
Reallønnen i den offentlige sektor har været noget nær konstant i de sidste 
tre år, mens den i den private sektor er faldet med 7% i samme periode. Der 
blev i 1992 gennemført lønforhandlinger i den offentlige sektor, hvor målet 
var, at lade lønstrukturen afspejle produktivitetsforskelle og bryde 
forbindelsen mellem lønningerne i offentlige virksomheder og lønningerne i 
den offentlige servicesektor. Selv om det private arbejdsmarked allerede 
havde kunnet absorbere en stor andel af den indvandrede arbejdskraft, kunne 
en øget fleksibilitet øge absorberingskapaciteten yderligere. Der er behov 
for en reform af lovgivningen om mindsteløn og skifteholdsarbejde samt en 
godkendelse af private arbejdsformidlinger, men der er endnu ikke fremsat 
forslag om grundlæggende reformer. 
Israel indgik frihandelsaftaler med De Forenede Stater, EF (som nu er under 
genforhandling) samt EFTA-landene og har gennemført et program til liberali­
sering af handelen med "tredjelande". Alle kvantitative importrestriktioner 
er blevet erstattet med tilsvarende toldtariffer. Disse tariffer vil i løbet 
af 5-7 år blive reduceret til højst 8-12%. Afgifter på importerede turist­
tjenester og på rejser i udlandet er blevet afskaffet. Et 2% importafgifts-
tillæg og en 2% eksportstøtte, som begge i henhold til GATT-bestemmelserne 
var handelsrestriktioner, blev afskaffet i juli 1993. Som følge heraf har 
Israel nu for første gang i landets historie én enkelt valutakurs for alle 
transaktioner. 
Valutarestriktionerne er blevet liberaliseret med henblik på at få etableret 
en fuld konvertibilitet i de løbende betalinger. Israel accepterede den 
21. september 1993 de i artikel VIII i IMF's aftalebestemmelser fastsatte 
forpligtelser. 
- 92 -
4. Vurdering 
Siden indførelsen af strukturreformprogrammet i midten af 80'erne er den 
israelske økonomi blevet liberaliseret betydeligt, især inden for finans­
sektoren og udenrigshandelen. Selv om privatiseringsprogrammet hidtil ikke 
har udvist de forventede resultater, er statens engagementer i økonomien 
blevet reduceret. Faldet i underskuddet på statsbudgettet samt regeringens 
penge- og valutakurspolitik, der har haft en nominel stabilisering som mål, 
har reduceret inflationspresset betydeligt. 
Til disse strukturændringer kommer, at myndighederne har haft held til at 
takle de økonomiske konsekvenser af Golf-krigen og den massive indvandrer­
strøm. En forsigtig budgetpolitik, som tog sigte på at dække indvandrernes 
eksistensbehov, kombineret med midlertidige skatte- og afgiftsforanstalt­
ninger har forhindret en forværring af budgetunderskuddet. Den relativt 
langsomme privatiseringsproces og den fortsat høje offentlige gældskvote 
(gæld/BNI) vejer stadig tungt på det offentlige underskud og giver ikke 
store muligheder for en - særdeles ønskelig - forhøjelse af de offentlige 
investeringer i den grundlæggende infrastruktur, som så igen kunne blive en 
drivkraft bag fortsat økonomisk vækst i de næste par år. 
EF's betalingsbalancelån har bidraget til en stabilisering af Israels 
finansielle stilling i forhold til udlandet efter Golf-krigen og gjort det 
muligt for landet at fortsætte en forsigtig pengepolitik, som til sidst, i 
september 1993, resulterede i fuld konvertibilitet i de løbende betalinger 
samt i, at de israelske myndigheder accepterede de i artikel VIII i IMF's 
aftalebestemmelser fastsatte forpligtelser. 
S3 
BSN 0254-1459 
KOM(94) 229 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 il 
Katalognummer : CB-CO-94-242-DA-C 
ISBN 92-77-69564-1 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Offîcielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg