ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE

RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN

Ledsagedokument til

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet

Opbygning af det indre marked for grønne produkter: Fremme af bedre oplysning om produkters og organisationers miljøpræstationer

1. Problemdefinition

1.1. Det underliggende problem: mangfoldigheden af metoder gør det indre marked for grønne produkter mindre velfungerende

Der findes og anvendes mange metoder til at vurdere og oplyse om produkters og organisationers miljøfodaftryk[1]. Antallet af metoder er i hastig vækst, hvilket fører til en mangfoldighed af initiativer i den nationale[2] og private sektor[3]. Virksomheder kan i princippet frit vælge, hvilken metode der skal anvendes, men de er ofte forpligtet til at bruge en bestemt metode, som pålægges enten af en national myndighed eller af kunder i efterfølgende led af forsyningskæden. Hvis en virksomhed leverer til flere andre virksomheder, kan den blive anmodet om at fremlægge miljøoplysninger på flere måder, hvilket indebærer, at den skal anvende flere forskellige metoder. Samtidig kan der ikke konstateres nogen naturlig konvergens omkring en enkelt specifik metode.

Mange opfordringer er kommet fra erhvervslivet til at harmonisere metoder til vurdering af produkters miljøpræstationer for at skabe lige konkurrencevilkår, mindske omkostninger og forhindre, at nogen kører på frihjul. Respondenterne i den offentlige høring anså manglende sammenhæng for en af de betydeligste hindringer for præsentation og benchmarking af miljøpræstationer (72,5 % var enige). På spørgsmålet om, hvad der var hoveddrivkraften bag hindringerne, opnåede mangfoldigheden af initiativer i EU (med 70,8 %) og mangfoldigheden af rapporteringsmåder (med 76,3 %) den højeste grad af samtykke blandt de berørte parter.

1.2. Problemets rækkevidde og omfang

(a) Yderligere omkostninger for virksomhederne

Sameksistensen af uensartede metoder indebærer en direkte stigning i omkostninger for dem, der ønsker at vurdere og oplyse om deres produkters eller organisationers miljøfodaftryk. De stigende omkostninger skyldes: 1) stigende uddannelsesomkostninger med henblik på at kunne opfylde kravene i de uensartede metoder; 2) stigende omkostninger til indsamling af forskellige oplysninger; 3) uensartede mærkningsordninger; 4) uensartede verifikationskrav.

(b) Begrænsede muligheder for handel med grønne produkter på tværs af landegrænser

I mangel af en i fællesskab aftalt definition af grønne produkter er det vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang handel i EU og med tredjelande berøres af dette spørgsmål. Men undersøgelser viser, at 90 % af forbrugerne i hvert fald af og til køber grønne produkter, og en del heraf er eksporterede produkter. Generelt står det klart, at handlen med grønne produkter er betydelig, og den vil sandsynligvis være stigende. Men mangfoldigheden af metoder kan hæmme denne positive tendens ved at begrænse muligheden for handel med grønne produkter på tværs af landegrænser, fordi virksomhederne konstaterer, at der gælder andre krav til miljøoplysninger for de produkter, de agter at sælge, på den anden side af disse grænser. De nationale myndigheder anmoder stadig oftere om forskellige miljøoplysninger i forbindelse med offentlige indkøb, rapporteringskrav eller mærkningskrav; det samme gælder private initiativer, f.eks. kan en detailhandlende anmode om miljøoplysninger, inden han udstiller produktet i forretninger.

(c) Manglende informationsgrundlag til støtte for forbrugernes valg

På nuværende tidspunkt råder forbrugerne kun over mangelfulde oplysninger om, hvad der i virkeligheden er grønt. Tilvejebringes disse oplysninger ikke på en pålidelig måde, træffes indkøbsbeslutninger ikke på et velinformeret grundlag, og mange forbrugere ender med ikke at købe grønne produkter på trods af deres erklærede hensigt at gøre det. Dette fremgår af en Eurobarometer-undersøgelse: 75 % af respondenterne svarer, at de er parate til at købe miljøvenlige produkter, men kun 17 % har rent faktisk gjort det i løbet af den måned, der gik forud for undersøgelsen[4].

Antallet af miljøanprisninger vokser, men de bliver mere overfladiske og vage i deres brug af terminologien, hvilket yderligere forringer forbrugernes tillid: 48 % af forbrugerne har ikke tillid til miljøoplysninger anbragt på produkter[5]. Mange mennesker nærer mistillid til miljøanprisninger, både dem, der er tilknyttet produkter, og dem, der indgår i rapporter om virksomhedernes sociale ansvar (VSA) eller andre miljørapporter[6]. Denne situation er til skade for de virksomheder, som har investeret meget i at forbedre deres præstationer og gøre deres forretningsmodeller grønnere. Der hersker en opfattelse af, at virksomheder konkurrerer på grundlag af deres anprisninger snarere end på grundlag af den underliggende miljøpræstation.

(d) Forsømte muligheder for at effektivisere ressourceudnyttelsen

De mere proaktive virksomheder har fået øje på det store råderum for yderligere effektivisering i deres forsyningskæde, og for at udnytte dette anvender de stadig oftere livscyklusstyringstilgange[7]. De, der anvender livscyklustilgange til at forbedre deres ressourceeffektivitet, kan også nyde godt af andre fordele, såsom et bedre afkast af investeringer, udvikling af nye markeder, bedre virksomhedsimage, øget kundeloyalitet, en bedre forståelse af risici langs hele deres forsyningskæde og bedre produktdifferentiering.

Hvis flere grønne produkter sælges på markedet, og flere organisationer bliver mere grønne, bidrager dette til at opfylde målsætningerne i flagskibsinitiativet om ressourceeffektivitet og EU's 2020-strategi. Selv om miljørapportering ikke i sig selv indebærer en forbedring af præstationerne, fastsætter mange af de virksomheder, som måler deres præstationer, mål og foranstaltninger. Den lave ibrugtagning af grønne produkter påvirker ligeledes ibrugtagningen af økoinnovation, hvilket skaber en risiko for at miste EU's konkurrencemæssige forspring inden for økoindustrier, som stadig er i vækst og førende på verdensplan. Grønne teknologier er blevet udpeget som en vigtig kilde til vækst i den industripolitiske opdatering[8].

2. Subsidiaritetsanalyse

Mangfoldigheden af metoder, de dermed forbundne problemer og de øgede omkostninger kræver samordnet handling fra EU's side, fordi de direkte påvirker den måde, som det indre marked fungerer på. Hvis EU vælger at gribe ind på et senere tidspunkt, vil virksomhederne i mellemtiden skulle overholde kravene i adskillige metoder og bære udgifterne til kravopfyldelsen; de nationale myndigheder vil i mellemtiden skulle opbygge deres egne politiske gennemførelsesstrukturer – omkostninger, som kunne afværges med en hurtigere EU-indsats. Derfor er en indsats på EU-niveau berettiget på nuværende tidspunkt.

EU er ideelt placeret til at fremme harmoniseringen af metoder i hele det indre marked på grundlag af erfaringer fra medlemsstaterne og private initiativer på dette område og i samråd med de berørte parter. EU kan tilføre en betydelig merværdi, fordi yderligere samordning indebærer betydelige omkostningsbesparelser for de nationale myndigheder og den private sektor[9].

2.1. Princippet om gensidig anerkendelse er uanvendeligt

I mangel af regler på EU-plan kan private økonomiske aktører og offentlige myndigheder frit vedtage og anvende den foretrukne ordning til at beregne og oplyse om miljøpræstationer. For medlemsstaternes vedkommende begrænses det reguleringsmæssige råderum af kravet om, at tekniske forskrifter ikke udarbejdes, vedtages eller anvendes i den hensigt eller med den virkning at skabe unødvendige hindringer for handelen. For nationale forskrifters vedkommende er princippet om gensidig anerkendelse ofte den bedste vej til at sikre den frie bevægelighed for varer i det indre marked. Den forekommer dog ikke at være nyttig i sammenhængen, fordi nogle medlemsstater for øjeblikket end ikke har metoder til at beregne og oplyse om miljøpræstationer, og i andre medlemsstater rummer de anvendte metoder uensartede anvendelsesområder, ambitioner og regler. Det er derfor ikke på nuværende tidspunkt muligt at fastslå ækvivalens mellem dem.

Hertil kommer, at gensidig anerkendelse ikke ville fjerne andre ikke-tekniske hindringer for handlen i EU: selv uden lovkrav vil eksportører skulle anvende de kommunikationsmetoder, som forbrugerne på det udenlandske marked er bekendt med, for ikke at være stillet ringere end lokale producenter.

3. Målsætninger

Den overordnede målsætning for EU's indsats er at forbedre adgangen til pålidelig information om produkters og organisationers miljøpræstationer.

3.1. Specifikke målsætninger

Der tilskyndes til at anvende en fælles metode til at vurdere og oplyse om produkters og organisationers miljøpræstationer.

3.2. Operationelle målsætninger

Ovennævnte specifikke målsætning kan opdeles i operationelle målsætninger på følgende måde:

Tabel 1 - operationelle målsætninger

Specifik målsætning || Operationelle målsætninger

Der tilskyndes til at anvende en fælles metode til at vurdere og oplyse om produkters og organisationers miljøpræstationer || 1. Der iværksættes to metoder, der er forholdsvis letanvendelige, men også robuste; én til måling af produkters miljøpræstationer og en anden til måling af organisationers miljøpræstationer

2. Der tilskyndes til at ibrugtage metoderne i medlemsstaterne og blandt private aktører

3. Der opstilles produkt- og sektorspecifikke regler for kategorier af miljøfodaftryk gennem en åben og gennemsigtig proces med deltagelse af mange berørte parter

4. Politiske løsningsmodeller

4.1. Løsningsmodel 1. Referencescenariet – ingen ændring

Uden en yderligere EU-indsats vil mangfoldigheden af private og offentlige initiativer fortsat øges. Selv om en spontan tilnærmelse af metoder forventes at ville finde sted på brede områder såsom drivhusgasser, må virksomhederne fortsat imødese uensartede krav på markederne. Dette udgør en særlig tung byrde for SMV'er. Med en forvirrende stor mængde af tilgængelige oplysninger vil private forbrugere og forbrugere i den offentlige sektor og i erhvervslivet fortsat nære mistillid grønne anprisninger om miljøpræstationer.

4.2. Løsningsmodel 2. En ny, bindende ramme for produktpolitik

En ny EU-retsramme for bæredygtige produkter vil erstatte og konsolidere de eksisterende produktorienterede politiske virkemidler, som er omfattet af handlingsplanen for bæredygtigt forbrug, bæredygtig produktion og en bæredygtig industripolitik af 2008 (f.eks. miljøvenligt design og miljømærket). I praksis vil dette styrke sammenhængen mellem kravene til produktrelaterede miljøpræstationer, ved at fælles dokumentation anvendes for at forbedre koordineringen i forbindelse med fastlæggelse af standarder[10]; ved at der oprettes en fælles, strømlinet (og billigere) "kriteriefastlæggelsesproces" for de samme produktkategorier[11]; og ved at anvende en fælles procedure for udarbejdelse og godkendelse af krav til de samme produktkategorier tillige med ensartede prøvnings- og kontrolmetoder.

4.3. Løsningsmodel 3. En bindende ramme for rapportering af organisationers miljøfodaftryk (OEF)

I forbindelse med denne løsningsmodel gøres anvendelsen af OEF-metoden bindende for store organisationer i prioriterede sektorer med henblik på rapportering og oplysningskampagner[12]. Med henblik på at udløse en løbende forbedring vil kravet blive kombineret med incitamenter angående anvendelse og benchmarking. I samarbejde med de berørte parter vil Kommissionen med tiden udvikle OEF-sektorspecifikke regler (OEFSR)[13], styrke sammenhængen i deres miljørapportering og tillige i et vist omfang sammenligneligheden af deres miljøpræstationer generelt set. Der åbnes således mulighed for, at en organisation kan forelægge OEF-baserede oplysninger med henblik på at oplyse om sine miljøpræstationer og påvise fremskridt i årenes løb; men for at deltage i benchmarking eller sektorbaserede hitlister, skal en organisation aflægge rapport på grundlag af de fastlagte sektorspecifikke regler (OEFSR).

4.4. Løsningsmodel 4. Integration af metoderne for produkters miljøfodaftryk (PEF) og organisationers miljøfodaftryk (OEF) i relevante politiske instrumenter

Inden for rammerne af denne løsningsmodel integreres PEF- og OEF-metoderne i eksisterende frivillige og bindende instrumenter, når dette er relevant og teknisk gennemførligt[14]. Eksempelvis kan PEF og OEF uden videre anvendes i instrumenter såsom miljømærket, offentlige grønne indkøb og EMAS som grundlag for kriterieudviklingsprocessen[15] og udarbejdelsen af sektorspecifikke referencedokumenter[16] med henblik på at fastlægge relevante miljøpåvirkninger samt centrale præstationsindikatorer på grundlag af livscyklustankegangen. Med denne løsningsmodel vil der også være behov for at fastlægge en række incitamenter, både inden for den offentlige og private sektor, som vil belønne virksomheder og styrke de gunstige virkninger med hensyn til miljøforbedringer[17].

4.5. Løsningsmodel 5. Henstilling om at anvende PEF og OEF på et frivilligt grundlag

Kommissionens henstilling vil være rettet til medlemsstaterne for at henstille, at når en medlemsstat agter at indføre en frivillig ordning eller krav til måling, verifikation, rapportering, benchmarking og oplysning af produkters og organisationers miljøpræstationer, bør medlemsstaten anvende PEF- hhv. OEF-metoden[18].

Henstillingen vil også blive rettet til erhvervslivet. Der vil blive henstillet til at anvende PEF- og OEF-metoder til at beregne produkters miljøfodaftryk eller en virksomheds samlede fodaftryk, når en sådan beregning foretages. Det ville også tilskynde finanskredse (investorer, forsikringsselskaber og banker) til at anvende oplysninger om miljøpræstationer hidrørende fra anvendelsen af OEF og/eller OEFSR ved vurdering af miljørisici.

5. Konsekvensanalyse og sammenligning af løsningsmodeller

Med henblik på denne vurdering og sammenligning samt at oprette grupper af løsningsmodeller, der gensidigt udelukker hinanden, er de ovennævnte politiske løsningsmodeller opdelt efter, om de vedrører produkters eller organisationers miljøpræstationer. En udførlig analyse af de økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser af hver enkelt løsningsmodel findes i konsekvensanalysen.

5.1. Sammenligning af løsningsmodellerne vedrørende produkters miljøpræstationer

Tabel 2 - Sammenligning af konsekvenser af løsningsmodeller vedrørende produkters miljøpræstationer

Politisk løsningsmodel Kategori af konsekvenser || 2. En ny, bindende ramme for pro­duktpolitik || 4. Integration af PEF og OEF i relevante politiske instrumenter || 5. Henstilling om at anvende PEF og OEF på et frivilligt grundlag

Det indre markeds funktion og konkurrence || +++ || ++ || ++

Konkurrenceevne, handel og investeringsstrømme || ++ || ++ || +

Driftsomkostninger og god forretningsskik || - || 0 || +

Konsekvenserne for små og mellemstore virksomheder || - || 0 || +

Administrative byrder for virksomhederne || + || 0 || 0

Byrde for offentlige forvaltninger og forenklingspotentiale || - || + || +

Innovation og forskning || ++ || ++ || ++

Forbrugere og husholdninger || + || + || +

Overordnet økonomisk virkning || 0 || 0 || +

Beskæftigelse og arbejdsmarkeder || ++ || ++ || ++

Social inklusion og beskyttelse af særlige grupper || + || 0 || 0

Folkesundhed || + || + || +

Overordnet social virkning || + || + || +

Overordnet miljøpåvirkning || +++ || ++ || ++

5.2. Sammenligning af løsningsmodellerne vedrørende organisationers miljøpræstationer

Tabel 3 - Sammenligning af konsekvenser af løsningsmodeller vedrørende organisationers miljøpræstationer

Politisk løsningsmodel Kategori af konsekvenser || 3. Bindende ramme for rapportering af organisa­tioners miljø­fodaftryk (OEF) || 4. Integration af PEF og OEF i relevante politiske instrumenter || 5. Henstilling om at anvende PEF og OEF på et frivilligt grundlag

Det indre markeds funktion og konkurrence || +++ || ++ || ++

Konkurrenceevne, handel og investeringsstrømme || ++ || ++ || +

Driftsomkostninger og god forretningsskik || - || 0 || +

Konsekvenserne for små og mellemstore virksomheder || - || 0 || +

Administrative byrder for virksomhederne || - || 0 || 0

Byrde for offentlige forvaltninger og forenklingspotentiale || - || + || +

Innovation og forskning || ++ || ++ || ++

Forbrugere og husholdninger || 0 || + || +

Overordnet økonomisk virkning || 0 || 0 || +

Beskæftigelse og arbejdsmarkeder || ++ || ++ || ++

Social inklusion og beskyttelse af særlige grupper || 0 || 0 || 0

Folkesundhed || + || + || +

Overordnet social virkning || + || + || +

Overordnet miljøpåvirkning || +++ || ++ || ++

5.3. Sammenligning af løsningsmodeller i forhold til omkostningseffektivitet, effektivitet og sammenhæng

Pointsystemet, som anvendes til sammenligningen i tabel 2 og 3, bidrager til at vurdere de alternative løsningsmodellers relative stærke sider inden for hver kategori af konsekvenser, men det giver ikke et billede af hver kategoris relative vægt. Derfor suppleres denne analyse med en sammenligning af løsningsmodellerne med hensyn til deres omkostningseffektivitet, effektivitet og sammenhæng[19]. Sammenligningen viser, at selv om de bindende løsningsmodeller (2 og 3) bidrager til at opfylde målsætningerne og desuden rummer det største miljøforbedringspotentiale, er de ligeledes forbundet med større startomkostninger for erhvervslivet og offentlige myndigheder, hvilket gør løsningsmodellerne mindre attraktive i de nuværende økonomiske krisetider. EU's tidligere erfaringer på lovgivningsområdet har vist, at tilpasnings- og transaktionsomkostninger for virksomheder og den offentlige forvaltning ikke bliver så betydelige, hvis en periode med frivillig anvendelse går forud for indførelsen af en retsakt. På grundlag af analysen i denne rapport synes dette også at være tilfældet for løsningsmodel 2 og 3, som kan blive mere omkostningseffektive, hvis PEF og OEF først anvendes i form af et pilotprojekt, jf. løsningsmodel 5. Løsningsmodel 1 vil kun marginalt bidrage til at opfylde målsætningerne, og den vil heller ikke skabe miljømæssige og ressourcerelaterede effektivitetsforbedringer i tilstrækkelig grad. Udbyttet af løsningsmodel 4 afhænger af, i hvilket instrument PEF og OEF integreres.

5.4. Den valgte løsningsmodel

Løsningsmodel 5 "Henstilling om at anvende PEF og OEF på et frivilligt grundlag" foretrækkes af følgende grunde:

· Løsningsmodel 5 indebærer fordele i alle relevante aspekter sammenholdt med referencescenariet, og overordnet set scorer den flere point end de alternative løsningsmodeller.

· Med en frivillig anvendelse åbnes mulighed for gradvist at videreudvikle PEF- og OEF-metoden i en pilotproces med inddragelse af medlemsstaterne og et bredt udvalg af berørte parter, således at metoden når sit fulde potentiale i de følgende år (f.eks. ved hjælp af en bindende anvendelse eller gennem bred ibrugtagning).

· Dermed kan vigtige muligheder udnyttes for at opnå omkostningseffektivitet fra såvel en økonomisk som en miljømæssig betragtning.

· Trods nogle væsentlige fordele i alle tre søjler ville løsningsmodel 2 og 3 indebære højere omkostninger i betragtning af metodernes nuværende udviklingsniveau. Der er endvidere en risiko for, at opbakningen fra de berørte parter ville være lavere, hvilket påvirker accept af instrumentet såvel som dets effektivitet.

· Alle berørte parter så generelt velvilligt på at indføre en frivillig ordning baseret på en PEF-metode undtagen NGO'er (50 % var uenige). De berørte parter havde delte holdninger til at integrere PEF-metoden i EU's lovgivningsmæssige instrumenter i henseende til bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion og politiske foranstaltninger, og de var overvejende imod en ny bindende foranstaltning (60 % var uenige).

· De berørte parter gav deres næsthøjeste tilslutning til løsningsmodel 5 (41 % var meget enige eller enige). Flertallet var imod de politiske løsningsmodeller vedrørende bindende værktøjer i prioriterede sektorer (43 %) eller alle sektorer (52,8 %) og i at integrere OEF i de eksisterende bindende instrumenter (44 %).

6. Overvågning og evaluering

Konsekvensanalysen indeholder en række specifikke, målelige, acceptable, relevante og tidsbundne indikatorer for ibrugtagning og gennemførelse af den foretrukne løsningsmodel grupperet efter de relevante målsætninger. Disse gennemgås nærmere i konsekvensanalysen.

En overordnet revision af de politikker, der indføres i kraft af det politiske initiativ, som behandles i denne konsekvensanalyse, påtænkes gennemført i 2015 i tilknytning til revisionen af nogle centrale politiske instrumenter i henseende til bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion.

[1] Bilag 17, 18 og 19 indeholder en liste over de vigtigste (afvigende) initiativer i henseende til vurdering af produkters og organisationers miljøfodaftryk.

[2] Eksempelvis evaluerer Frankrig for øjeblikket et pilotprogram om miljømærkning af produkter. Siden 2008 er private virksomheder blevet opfordret til at deltage i programmet for at demonstrere og afprøve konkrete eksempler på miljømærkning baseret på flere kriterier. En foreløbig evaluering af landbrugsfødevarer viser, at 75 % af de virksomheder, der deltog i pilotprogrammet, påtænker at fortsætte med miljømærkning, og ca. 64 % ser positivt på en EU-harmoniseret fremgangsmåde. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf) Der findes andre initiativer i Det Forenede Kongerige, Schweiz og på internationalt plan i Japan, Australien og Canada. Se nærmere herom i bilag 19.

[3] F.eks. Sustainability Consortium, Envifood Protocol, GHG Product Protocol, forskellige mærker og standarder (CO2-fodaftryk, livscyklusanalyse og vandfodaftryk); Carbon Disclosure Project, bæredygtighedsindekser og Global Reporting Initiative m.v. I bilag 18 og 19 findes flere oplysninger.

[4] Eurobarometer-undersøgelse: europæiske borgeres holdninger til miljøet, 2008.

[5] Jf. Flash Eurobarometer 332 .

[6] Den anden Eurobarometer-undersøgelse om EU-borgernes holdninger til miljøet (2011) viste et fald i antallet af adspurgte, som tror på, at produktmærkningen gør det muligt at udpege miljøvenlige produkter (47 % mod 52 % i 2008).

[7] En oversigt over undersøgelser til støtte for denne påstand findes i bilag 21.

[8] COM(2012) 582 final, En stærkere europæisk industripolitik for vækst og økonomisk genopretning – ajourføring af meddelelsen om industripolitikken.

[9] Det er interessant at bemærke, at de britiske og franske ordninger allerede i høj grad gør brug af krydshenvisninger til udviklingen i EU, og Italien forventer ligeledes at skabe en solid forbindelse. Medlemsstaterne opfordrer tilsyneladende til, at der indføres en harmoniseret EU-vejledning/støtte angående vurdering af miljøfodaftryk. Jf. endvidere Rådets konklusioner af 20. december 2010, hvori Kommissionen blev opfordret til at udvikle en fælles metode for kvantitativ vurdering af produkters miljøpåvirkninger i hele deres livscyklus.

[10] Kriterierne for EU's produktorienterede politiske virkemidler fastsættes normalt på grundlag af tekniske oplysninger og markedsoplysninger, der indsamles via særlige forberedende undersøgelser. Hvis sådanne oplysninger er entydige for alle EU's instrumenter i henseende til bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion, vil antagelser om nye kriteriers miljømæssige og økonomiske/konkurrencemæssige virkninger være sammenfaldende, og resultatet kan blive en højere grad af ensartethed.

[11] Hvis kriterier fastsættes på grundlag af en fælles proces for forskellige “anvendelser” under hensyn til de forskellige målsætninger for EU's produktorienterede politiske virkemidler, kan en større sammenhæng sikres (f.eks. i fastlæggelsen af tærsklerne for miljømærket og energimærkning).

[12] Siden 2010 har EU's Fælles Forskningscenter udviklet metoderne produkters miljøfodaftryk (PEF) og organisationers miljøfodaftryk (OEF) (overordnede metoder). Både PEF og OEF er metoder, som bygger på livscyklusanalyser for at afdække og kvantificere de mest relevante miljøpåvirkninger af et produkt (både varer og tjenester) eller en portefølje bestående af produkter og tjenester (organisation). De bygger på eksisterende fremgangsmåder og internationale standarder, selv om det at anvende livscyklusanalyse til vurdering af organisationer udgør en forholdsvis ny fremgangsmåde. En mere fuldstændig beskrivelse af særtræk ved PEF og OEF findes i bilag 9.

[13] De sektorspecifikke bestemmelser for organisationers miljøfodaftryk er et sæt skræddersyede metodologiske specifikationer og instruktioner, der skal anvendes i en bestemt sektor. Se bilag 9.

[14] Løsningsmodellen med hensyn til integration og den tekniske gennemførlighed heraf vil skulle vurderes nærmere fra sag til sag. I bilag 9 findes yderligere oplysninger om den metodologiske udvikling, der er nødvendig for i fuldt omfang at gennemføre PEF og OEF i de eksisterende politiske instrumenter.

[15] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html.

[16] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html.

[17] Yderligere oplysninger om incitamenter findes i bilag 20 og bilag 14.

[18] For nationale ordninger eller krav til ikke-finansiel rapportering eller fremme af anvendelsen af miljøpræstationsindikatorer i risikovurderinger af investeringer ville referencemetoden eksempelvis være OEF kombineret med OEFSR.

[19] Effektivitet defineres som den grad, hvori løsningsmodellen kan opfylde målsætningerne. Omkostningseffektivitet defineres som den grad, hvori målene kan opfyldes til rimelige omkostninger. Sammenhæng defineres som den grad, i hvilken løsningsmodellerne er i overensstemmelse med målsætningerne i EU's politikker, og i hvilken grad de kan begrænse kompromiser mellem miljømæssige, sociale og økonomiske områder. Se tabel 6 i konsekvensanalysen.