Nr. C 339/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
November 1990: Europa-Parlamentet vedtager den pakke af foranstaltninger, der tager sigte på at integrere 
de fem nye tyske delstater i EF. 
December 1990: Ministerrådet godkender den pakke af EF-foranstaltninger, der tager sigte på at integrere de 
fem nye tyske delstater i EF. 
December 1990: Det europæiske Råd beslutter på sit møde i Rom at yde fødevarehjælp for 750 millioner 
ECU til Sovjetunionen. Endvidere beslutter man at udbygge de allerede iværksatte hjælpeforanstaltninger 
over for de central- og østeuropæiske lande. 
December 1990: Ministerrådet giver Kommissionen mandat til at føre associeringsforhandlinger med Polen, 
Ungarn og Tjekkoslovakiet. Forhandlingerne begynder i februar 1991. 
Januar 1991: Kommissionen meddeler, at også Rumænien nu omfattes af de 24-industrilandes bistandsprogram 
for de reformvillige østeuropæiske lande. 
Marts 1991: Kommissionen træffer beslutning om det fælles støtteprogram for de nye delstater, som i perioden 
1991-1993 vil modtage i alt 6 milliarder D-mark i hjælp fra EF-kassen. 
Juni 1991: Rådet for gensidig økonomisk Bistand (RGØB) opløses. 
August 1991: Mislykket kup i Sovjetunionen, der resulterer i, at USSR's udvikling hen imod et Forbund af 
Demokratiske Stater fremskyndes. 
Udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet medio 1991 
(91/C 339/13) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 26. februar 1991, i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at afgive udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet 
medio 1991. 
Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede B.N.J. Pompen til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
10. september 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 289. plenarforsamling af 25. og 26. september 
1991, mødet den 26. september 1991, med et flertal af stemmer for, 6 imod og 15 hverken 
for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Generelle trends 
På basis af nogle hovedindikatorer gives der i dette 
afsnit et billede af den økonomiske udvikling i løbet af 
seksårsperioden 1989-1994 (se tabel 1} (1). Prognoserne for årene 1991 og 1992 er udarbejdet af EF-Kommissio-
nen. Disse prognoser er kompletteret med prognoser 
for 1993/1994 udarbejdet af Nederlands Centraal Plan-
bureau, således at der kan anstilles politik-overvejelser 
over en længere tidshorisont. Prognoserne er selvsagt 
forbundet med stor usikkerhed. I punkt 1.4 ses der 
nærmere på nogle af usikkerhedsmomenterne. 
(*) Af statistisk-tekniske grunde dækker de økonomiske data for 
EF og Tyskland ikke det tidligere DDR. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/65 
Tabel 1: Internationale i 
BNP i faste priser 
(ændringer i %) 
USA 
Japan 
EF 
Indenlandsk efterspørgsel 
(ændringer i %) 
USA 
Japan 
EF 
Inflation 
(ændringer i %,BNP) 
USA 
Japan 
EF 
Arbejdsløshed 
(niveau i %) 
USA 
Japan 
EF 
Det offentliges budgetsaldo (d) 
(niveau i %) 
USA 
Japan 
EF 
Saldo på betalingsbalancens 
løbende poster 
(niveau i %) 
USA 
Japan 
EF 
Den lange rente 
(niveau i %) 
USA 
Japan 
Tyskland 1989 
2,8 
4,9 
3,3 
2,2 
5,7 
3,7 
3,8 
1,5 
5,1 
5,3 
2,3 
8,9 
-1,7 
1,8 
-3,0 
-1,9 
2,1 
-0,1 
8,5 
5,1 
7,0 1990 
1,0 
5,6 
2,7 
0,5 
5,8 
2,8 
4,1 
1,9 
5,6 
5,4 
2,1 
8,2 
-2,4 
2,2 
-4,1 
-1,8 
1,2 
-0,2 
8,5 
7,4 
8,8 nøgletal 
1991 
(a) 
0,3 
4,2 
2,2 
-0,1 
4,2 
2,3 
5,5 
2,1 
5,5 
6,1 
2,2 
8,8 
-2,3 
2,5 
-4,1 
-1,8 
1,6 
-0,8 
— 
— L989-1994 
1991 
(b) 
0,1 
3,8 
1,4 
-0,5 
4,1 
1,4 
4,0 
2,3 
5,5 
6,6 
2,2 
8,7 
-1,8 
1,7 
-4,6 
-0,3 
0,9 
-0,6 
7,75 
6,75 
9,00 1992 
(a) 
1,0 
4,1 
2,5 
0,7 
4,3 
3,0 
5,7 
2,0 
4,8 
6,7 
2,3 
8,8 
-1,9 
2,2 
-3,6 
-1,4 
1,9 
-0,7 
_ 
— 1992 
(b) 
1,6 
4,1 
2,3 
1,4 
4,6 
2,7 
4,7 
2,0 
4,8 
6,6 
2,2 
9,2 
-2,4 
2,0 
-4,4 
-0,9 
1,0 
-0,8 
7,5 
6,5 
9,3 1993/1994 
3,75 
4,25 
3,25 
3,25 
4,25 
3,0 
3,75 
2,25 
4,25 
(c) 
5,75 
2,25 
8,75 
(c) 
-1,75 
3,25 
-3,5 
(c) 
-0,5 
1,0 
-0,5 
(c) 
7,5 
6,5 
8,0 
(a) prognose udarbejdet i november 1990. 
(b) prognose udarbejdet i maj 1991. 
(c) niveauet i 1994. 
(d) nettofordringserhvervelse. 
Kilder: — for årene 1989-1992: EF-Kommissionen, 
— for årene 1993/1994 samt for den lange rente: Centraal Planbureau, Nederlandene (marts 1991). 
I det forløbne år har det netop har vist sig, at den 
økonomiske situation og de forventninger, der knytter 
sig til denne, kan ændre sig mærkbart over et relativt 
kort tidsrum. Tabel 1 illustrerer dette: fra november 
1990 frem til maj 1991 er de af EF-Kommissionen 
offentliggjorte prognoser for årene 1991 og 1992 blevet 
revideret væsentligt på en række punkter. Ændringerne 
i prognosebilledet betyder for EF's vedkommende på 
det korte sigt mindre vækst og mere arbejdsløshed. På 
det mellemlange sigt bedømmes vækstforudsætningerne 
i EF imidlertid rimeligt positivt. Justeringerne af prognoserne har baggrund i nogle vigti­
ge udviklinger: 
— de afsvækkelser i væksttempoet uden for EF, men 
også inden for EF, som optrådte i 1990, er slået 
kraftigere igennem end forudset, 
— Golfkrisen førte til en midlertidig stigning i oliepri­
sen og til øget økonomisk usikkerhed; tilliden er 
først nu blevet delvis genoprettet, 
Nr. C 339/66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
— en mindre restriktiv udvikling i den amerikanske 
budgetpolitik, 
— en kraftig budgetekspansion i Tyskland som følge 
af Tysklands forening, 
— den møjsommelige overgang til en markedsøkono­
mi, eller endog politiske, økonomiske og sociale 
opløsningstendenser i Sovjetunionen og i de østeuro­
pæiske lande. 
1.2. Uden for EF 
EF-Kommissionen forventer, at den økonomiske vækst 
i Organisationen for økonomisk Samarhejde og Udvi­
kling (OECD) ekskl. EF i år kun vil udgøre 1 %. 11992 
skulle væksttempoet, som følge af lavere oliepriser og 
en vis genopretning af tilliden til fremtiden, kunne stige 
til 2-2,5%. For 1993 og 1994 forudses et yderligere 
genopsving i væksten. Den faktiske udvikling bestem­
mes selvsagt i al væsentlighed af USA og Japan. I OECD 
Economic Outlook nr. 49 fra juni 1991 er vækstfor­
ventningerne [bruttonationalprodukt (BNP) i faste pri­
ser] bedre for USA (3,1) og noget mere moderate for 
Japan (3,5). Inflationen (% BNP) i 1992 i USA anslås 
til 3,6 og i Japan til 1,9. Det er et gunstigt aspekt i 
prognosen, at forskellene i de store OECD-landes saldi 
på betalingsbalancens løbende poster bliver mindre. 
I USA forventes for 1991 som helhed atter et produk­
tionsfald, navnlig som følge af de udtalte usikkerheds­
momenter i 1990. Det er imidlertid muligt, at der kom­
mer et opsving i løbet af 1991. Et acceptabelt renteni­
veau og relativt moderate oliepriser er faktorer, som 
fremmer en udvikling i denne retning. En stigning i 
vareeksportvæksten og i det indenlandske forbrug af­
tegner sig i horisonten. Underskuddet på forbundsbud-
gettet forventes kun langsomt at blive reduceret og vil 
tidligst være ude af verden i 1996. Betalingsbalan­
ceunderskuddet vil i 1991 og de følgende år ligge under 
1 % af BNP. 
Kapitalmarkedsrenten formodes at ville ligge på ca. 
8,5 %. Dollaren vil formentligt følge en hævdet tendens 
på baggrund af den positive betalingsbalanceudvikling. 
For Japan er udsigterne for økonomien ligeledes gunsti­
ge for perioden 1992-1994, omend ikke så overvældende 
som i de forløbne år. På baggrund af disse forventninger 
forudses BNP-væksten at ville ligge på 4 %. Overskud­
det på de løbende poster stabiliserer sig på omkring 
1 % af BNP. Budgetoverskuddet vil blive liggende på 
ca. 2% af BNP, inflationen vil falde til 2%, medens 
kapitalmarkedsrenten vil blive liggende på et niveau 
omkring 6,5 %. 
1.3. Inden for EF 
Nedenfor skildres hovedtendenserne i Kommissionens 
prognoser for 1991 og 1992 for økonomisk vækst, infla­tion og lønomkostninger, arbejdsløshed, budgetsaldi og 
den løbende betalingsbalance. Prognosetallene for 1993 
og 1994 stammer fra en nyligt udsendt publikation fra 
Nederlands Centraal Planbureau. 
Den generelle økonomiske udvikling i EF dækker over 
såvel konvergerende som divergerende udviklinger i de 
enkelte medlemsstater. Under dette punkt ses der ikke 
kun på EF-gennemsnittet, men også på markante afvi­
gelser fra gennemsnittet. For en nøgtern vurdering bør 
der herudover også tages hensyn til forskelle i medlems­
staternes økonomiske struktur og udgangsposition. 
Sidstnævnte falder dog uden for rammerne af nærvæ­
rende udtalelse. Særtrækkene ved de enkelte medlems­
staters økonomi kommer til udtryk i de særlige lande­
rapporter. Med hensyn til udfyldelse af rådgivnings­
funktionen i forbindelse med disse landerapporter har 
ØSU udviklet en særlig procedure. 
BNP-væksten (i faste priser) 
For EF som helhed forventes BNP-væksten i 1991 ikke 
at nå over 1,4%, hvilket bl.a. skyldes lav vækst (0,8%) 
i første halvår. Det er specielt væksttempoet i de reale 
bruttoinvesteringer, som viser en faldende tendens: fra 
6,7% i 1989 og 4,3% i 1990 til 0,8% i 1991. Særlig 
markant er nedgangen i væksten i bruttoinvesteringerne 
i Det forenede Kongerige: -1,9% i 1990 og -10,4% i 
1991. Kommissionen finder i øvrigt, at de underliggende 
BNP-vækstforudsætninger i EF fundamentalt set er 
sunde. BNP-vækstraten vil rette sig op i andet halvår 
1991 og 1992, hvor den forventes at andrage 2,3%. For 
1993 og 1994 forventes en yderligere genopretning af 
væksten til 3,25 %. 
11991 er recessionen mest udtalt i Det forenede Kongeri­
ge (-2,2%), medens Tyskland, Spanien, Portugal og 
Benelux-landene forventer en vækst på over 2,5 %. For 
1992 forudses i alle lande atter en tilvækst i væksttem­
poet, med undtagelse af Tyskland og Nederlandene, 
hvor der forventes en afdæmpning i væksten. 
Inflation (BNP) og lønomkostninger 
Der forventes en nedgang i inflationen. Nedgangen, som 
har baggrund i et eksternt forhold, nemlig olieprisfaldet, 
bliver dog af begrænset omfang: fra 5,5% i 1990 til 
4,8% i 1992. Vækstrateafvigelserne mellem medlems­
staterne er i aftagende. Prisstigningstempoet stabiliserer 
sig eller stiger lidt, hvor det er lavt (2,5-4 %), eller falder 
lidt, hvor det i øjeblikket ligger på 6-7 %, og forventes 
at ville aftage i højinflationslandene. Tyskland afviger 
noget fra det generelle billede med en lav inflation, der 
tenderer mod en stigning. 
Ud fra en gennemsnitsbetragtning kan der i 1990 og 
1991 registreres en vis accelerering i lønstigningstempo-
et, hvorved de reale lønomkostninger pr. produceret 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/67 
enhed efter at være faldet kontinuerligt i en årrække 
atter udviser stigning (1% i 1990/1991). Der er i øvrigt 
store forskelle i lønomkostningsudviklingen fra den ene 
medlemsstat til den anden. 
Arbejdsløshed 
EF-Kommissionen forudser, at arbejdsløsheden i EF i 
1992 atter vil stige, nemlig til 9,2% af arbejdsstyrken. 
Set på baggrund af et kontinuerligt fald i de foregående 
år er denne fornyede stigning et alvorligt problem. 
Stigningen i arbejdsløsheden er kraftigst i Det forenede 
Kongerige: fra 5,7% i 1990 til 10,8% i 1992. I Spanien 
og Irland vedbliver den meget høje arbejdsløshed (15-
16%). I de øvrige medlemsstater er der tale om enten 
en stabilisering eller en lille stigning. 
Det offentliges budgetsaldo 
Italien og Grækenland vil fortsat stå over for et betyde­
ligt budgetunderskud på 10% af BNP eller mere. I 
Tyskland stiger underskuddet, som følge af om­
kostningerne ved foreningen, i indeværende år til 5% 
af BNP. I Det forenede Kongerige er der tale om en 
forværring af budgetsaldoen fra +1 % af BNP i 1989 
til-2% af BNP i 1991. 
Den løbende betalingsbalance 
De løbende poster på EF's betalingsbalance vil i 1991 
og 1992 udvise et lille underskud (-0,5% resp. -0,8% 
af EF's BNP). Hvad der vejer tungt, er det traditionelle 
tyske overskuds forsvinden. De største overskud skriver 
Luxembourg (25% af BNP) og Nederlandene (4% af 
BNP) sig for; det største underskud registreres i Græ­
kenland (-4% af BNP). 
1.4. Nogle usikkerhedsfaktorer 
Blandt faktorer, som fortjener særlig opmærksomhed, 
skal fremhæves olieprisen, dollarkursen og udviklingen 
i verdenshandelen, navnlig fordi effekten af disse usik­
kerhedsfaktorer kan være betydelig. Det antages, at 
olieprisen vil ligge på omkring 20 dollars pr. tønde. Der 
er imidlertid grund til at forvente, at udbuddet af olie 
vil blive større end forudset som følge af behovet for 
valuta i landene i Mellemøsten og som følge af Organi­
sationen af olieeksporterende Lande (OPEC)-landenes 
indbyrdes uenighed om, hvilken strategi der skal lægges. 
Olieprisen vil i så fald blive lavere og vil kunne falde 
til 15 dollars pr. tønde. For forbrugerlandene vil dette 
betyde en bytteforholdsgevinst, øget købekraft, lavere 
inflation og produktionsfremgang. 
Dollarkursen er endnu en usikkerhedsfaktor. En stig­
ning i dollarens værdi vil i USA føre til lavere inflation, 
lavere produktionsvækst og højere arbejdsløshed. Her­
ved vil budgetunderskuddet og underskuddet på beta­lingsbalancens løbende poster tage til. Dette betyder, at 
det såkaldte dobbeltunderskud atter vil træde ekstra 
skarpt frem. 
Væksten i verdenshandelen forventes i indeværende år 
at falde til 3,5 %. Det nederlandske Centraal Planbureau 
forventer, at væksten i verdenshandelen i 1993/1994 vil 
kunne stige til 1989-niveauet, dvs. til 7%. Uforudsete 
konjunkturforløb i industrilandene eller en mislykket 
Uruguay-runde kan imidlertid føre til en signifikant 
afvigende udvikling i verdenshandelen, hvilket på sin 
side mærkbart vil påvirke den økonomiske udvikling i 
EF. 
2. Det europæiske Fællesskab på tærsklen til 1993 
2.1. Kort historisk oversigt (1) 
Det endnu unge europæiske Fællesskab står på tærsklen 
til en ny fase. Et kort tilbageblik vil anbringe denne 
fase i et historisk perspektiv og kaste lys over dens 
betydning. 
Benelux, som på mange måder var en forløber for EF, 
blev oprettet i 1944 og repræsenterede 20 millioner 
indbyggere fordelt på 3 lande. 
Det europæiske Fællesskab blev til i 1957, hvor det 
omfattede 6 lande (Benelux-landene, Tyskland, Fran­
krig og Italien) og talte 180 millioner mennesker. 
I 1972 blev Fællesskabet udvidet med tre lande i Nord­
europa (Danmark, Irland og Det forenede Kongerige), 
hvorved EF nåede op på 260 millioner indbyggere. 
I 1981 tiltrådte Grækenland, og i 1986 fulgte endnu to 
sydeuropæiske lande, Spanien og Portugal. Indbygger­
tallet kom dermed op på 320 millioner, et tal, som i 
mellemtiden er steget til 336 millioner med Tysklands 
forening i 1990. 
Af lige så stor betydning er målsætningerne for EF. Fra 
begyndelsen af var sigtet et økonomisk samarbejde, 
som pegede frem mod realiseringen af et fælles marked. 
Med henblik herpå er en række instrumenter da også 
blevet udformet og sat i værk. I tidens løb har mål­
sætningen om en økonomisk og monetær union taget 
form. Sideløbende hermed er der kommet målsætninger 
af politisk tilsnit til, hvoraf nogle også er blevet foran­
kret i Traktaten. På det seneste har disse målsætninger 
dannet det konkrete udgangspunkt for en politisk 
union. Man kan nu tale om en form for europæisk 
retsorden med egne målsætninger, med egne beføjelser 
og beslutningsprocesser og med egne institutioner, som 
varetager administrative, kontrollerende og domstols-
mæssige opgaver. Fællesskabet bygger på menneskeret-
(') Kilde: Dataene i punkterne 2.1 og 2.2 stammer fra Economics 
of European Integration, Theory, Practice and Policy af 
W.T.M. Molle (Darmouth, Aldershot UK) samt fra Econo-
misch Statistische Berichten (December 1989 s. 1271-1273) 
Nederlands Economisch Instituut, Rotterdam. 
Nr. C 339/68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
tighederne, pluralitet, periodiske valg, markedsøkono­
mi som økonomisk hovedprincip og en fordeling af de 
fælles opgaver efter princippet om checks and balances. 
Med hensyn til grænsedragningen mellem EF's og med­
lemsstaternes beføjelser er det på de områder, som ikke 
eksklusivt hører ind under EF's beføjelser, subsidiari­
tetsprincippet (nærhedsprincippet), der er det ledende 
princip. 
Af det historiske rids fremgår det, at der er en påfalden­
de regelmæssighed med hensyn til tidsintervaller på 14 
år (1944, 1958, 1972 og 1986) mellem EF-udvidelserne. 
I henhold til EØF-traktatens artikel 237 kan enhver 
europæisk stat ansøge om at blive medlem af Fællesska­
bet. Det er ikke utænkeligt, at landene af Den europæi­
ske Frihandelssammenslutning (EFTA) med en samlet 
befolkning på 30 millioner var tiltrådt Fællesskabet 
inden dette årtis udgang. På længere sigt vil landene i 
Central- og Østeuropa (120 millioner indbyggere, ekskl. 
USSR) muligvis gøre deres entré. I forbindelse med 
Fællesskabets videre opbygning, som berører målsæt­
ninger, kompetencefordeling og institutionsstruktur, er 
det vigtigt at gøre sig klart, hvilket omfang EF skal 
antage på længere sigt. 
Denne kortfattede betragtning over Fællesskabets inter­
ne og eksterne udvikling kan suppleres med nogle inter­
essante resultater fra en undersøgelse gennemført af 
Eurodata Survey i marts 1991. Af europæerne 
(EF + EFTA) er 68 % tilhængere af en yderligere integra­
tion, 60% går ind for en fælles mønt og en fælles 
udenrigspolitik; kun 14% er imod en udvidelse med 
østeuropæiske lande. 
2.2. Fri bevægelighed 
Dersom målsætningerne i Traktaten om fri bevægelig­
hed for personer, varer, tjenesteydelser og kapital rea­
liseres pr. 1. januar 1993, må det forventes, at den 
frie bevægelighed i de kommende år vil tage ganske 
betydeligt til i omfang. 
Det forventes således, at den interne varesamhandel i 
EF vil stige fra 8 % af BNP i 1970 til 20% i år 2000. På 
tjenesteydelsesområdet forventes en tilvækst i samhan­
delen inden for EF fra 4% af BNP i 1970 til ligeledes 
20% i år 2000. 
Antallet af udenlandske arbejdstagere med oprindelse i 
et andet EF-land har ikke ændret sig gennem de sidste 
30 år og ligger på ca. 2 %. Der er ingen tydelige signaler 
i retningen af en større tilvækst i den frie bevægelighed 
af personer, som tager fast bopæl i en anden medlems­
stat. 
Derimod skal man hæfte sig ved, at der kan ske en 
udvikling i indvandringen fra tredjelande; dette spørgs­
mål behandles i en særskilt ØSU-udtalelse. EF-landenes tilbøjelighed til at foretage investeringer 
hos hinanden har hidtil været relativt ringe. I perioden 
1970-1985 androg andelen af udenlandske investeringer 
foretaget af EF-lande i andre EF-lande omkring 1 % af 
de totale investeringer. Indkomster fra investeringer i 
andre EF-lande har i de seneste år udgjort 2 % af EF's 
samlede BNP. Det forudses, at disse procenter vil blive 
mangedoblet i løbet af det næste tiår. 
En forudsætning for fremskridt i samkvemmet er, at 
de krævede forberedelser afsluttes til tiden. Konkret 
betyder dette, at ca. 280 forslag fra Cockfield-Hvidbo-
gen skal være konverteret til forordninger eller via 
direktiver være omsat til national lovgivning, således 
at de rent faktisk finder anvendelse i medlemsstaterne. 
Af de 283 forslag er 213 udmøntet i lovgivning på EF-
plan. De resterende 70 forslag venter på yderligere 
behandling eller endelig vedtagelse i Rådet. Dersom 
startskuddet som planlagt skal gives i 1993, må det nye 
EF-regelsæt ligge klar inden udgangen af 1991. 
ØSU skal i denne sammenhæng udtrykkeligt fremhæve 
udtalelsen fra Det europæiske Råds topmøde i Rom 
den 14. og 15. december 1990, hvorefter alt må sættes 
i værk for, at samtlige foranstaltninger vedrørende det 
indre marked træffes så betids, at de i praksis er sat i 
værk pr. 1. januar 1993. 
ØSU er særligt bekymret over de manglende fremskridt 
på områderne: 
— videre udformning af afgiftsharmoniseringstiltagene 
efter den principaftale ECOFIN-Rådet indgik den 
24. juni 1991, 
— fri bevægelighed for personer, 
— transport, 
— veterinære og fytosanitære foranstaltninger. 
Dersom der på ét af disse områder fortsat vil være tale 
om begrænsninger, som kræver kontrol mellem landene 
indbyrdes, vil det frie indre marked ikke være en rea­
litet. 
2.3. Den europæiske politiske Union 
2.3.1. Balance mellem økonomisk og poli­
tisk status 
Den europæiske politiske Union har betydning for, 
hvorledes Fællesskabet optræder som selvstændig 
enhed over for omverdenen. I takt med Fællesskabets 
voksende økonomiske betydning i internationale rela­
tioner og organisationer [Den almindelige overens­
komst om Told og Udenrigshandel (GATT), Den inter­
nationale Valutafond (IMF), Den internationale Ar­
bejdsorganisation (ILO)], øges også dets politiske vægt. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/69 
Under Golfkrisen og i forbindelse med indtagelsen af 
en holdning til landbrugspolitikken under Uruguay­
runden samt i forbindelse med de seneste begivenheder 
i Jugoslavien viste det sig, at der er behov for en 
forbedring af beslutningstagningen i EF. Derfor er en 
balance mellem Fællesskabet som økonomisk og som 
politisk enhed et absolut krav. 
Kravet om en sådan balance accentueres af, at der i 
øjeblikket sker gennemgribende ændringer i de politiske 
og økonomiske systemer i Europa i bredere forstand. 
Kun et synligt Europæisk Fællesskab, der udmærker sig 
ved sine målsætninger, kan på en klar og målbevidst 
måde bidrage til at vise, hvilken retning de fremtidige 
relationer i denne verdensdel skal bevæge sig i. 
2.3.2. Det økonomiske og sociale Udvalgs 
placering 
For ØSU er det af stor betydning, hvordan man giver 
en demokratisk fordeling af opgaver og ansvar inden 
for EF form og indhold. Ligeledes finder ØSU det 
vigtigt, at beslutningsstrukturen, navnlig inden for 
Rådet, er effektiv og gennemsigtig. Det er nødvendigt, 
at samfunds- og erhvervslivet ved, hvilke regler man 
har at holde sig til, og hvorledes disse regler er blevet 
til. 
ØSU's nuværende funktion er rådgivende. Det stræber 
ikke efter en udvidelse af denne funktion i retning af 
medbestemmelse. Det er af den opfattelse, at funktionen 
som medbestemmelsesorgan tilkommer Europa-Parla­
mentet i kraft af de historiske traditioner, der knytter 
sig til demokratierne i medlemsstaterne. 
Dog finder ØSU, at meget taler for også at give den 
rådgivende funktion en uafhængig og fuldgyldig place­
ring. Det støtter dette synspunkt på følgende: 
— gennem den rådgivende funktion inddrages de er­
hvervs- og samfundsgrupper, som berøres særligt af 
en given politik, i den pågældende politiks udform­
ning, 
— gennem den rådgivende funktion kan der trækkes 
på de berørte gruppers kendskab til og indsigt i den 
pågældende problematik, 
— gennem den rådgivende funktion opstår der et euro­
pæisk forum, hvor repræsentanter for de forskellige 
erhvervs- og samfundsgrupper regelmæssigt og 
systematisk kan udveksle synspunkter om sociale 
og økonomiske spørgsmål. 
Den rådgivende funktion forbedrer i praksis effektivite­
ten af den pågældende politik, giver denne politik en 
bredere europæisk basis og fremmer den gensidige for­
ståelse mellem de forskellige erhvervs- og samfunds­
grupper. ØSU skal i denne sammenhæng bemærke, at rådgiv­
ningsfunktionen på det økonomiske og sociale område 
i EF-regi antager en række forskellige former (ØSU, 
rådgivende udvalg, paritetisk sammensatte udvalg, et 
stående udvalg, direkte rådgivning gennem udvalget for 
repræsentative europæiske organisationer af arbejdsgi­
ver- og arbejdstagerorganisationer). Dette giver proble­
mer i form af mangel på sammenhæng og konsekvens, 
manglende indbyrdes afstemning og manglende proce­
duremæssig gennemsigtighed i procedurerne. ØSU ad­
varer mod en uhæmmet vækst i rådgivende organer og 
ser med bekymring på, at der på grund af denne mangel 
på helhedssyn og gennemsigtighed finder dubleringer 
sted, og at økonomiske og sociale konsultationsorganer 
i sidste ende bliver sat ud af spillet. 
2.4. Den økonomiske og monetære Union 
2.4.1. Den økonomiske og sociale politiks 
centrale målsætninger 
I sine udtalelser af 9. oktober 1989 (dok. ØSU 1135/89) 
og af 27. februar 1991 (dok. ØSU 273/91) har ØSU 
meget udførligt givet sit syn på Den økonomiske og 
monetære Union til kende. Det er ØSU's opfattelse, 
at alle medlemslande, bør deltage i det europæiske 
centralbanksystem, der skal have ansvaret for ECU-
pengemængden og den fælles valutapolitik, ligesom de 
bør deltage i koordineringen af den økonomiske politik 
og budgetpolitikken. Som det har været tilfældet siden 
1979 med valutakursmekanismen, skulle der dog kunne 
fastsættes undtagelsesordninger i begyndelsen af tredje 
etape for de medlemslande, der ikke har opnået en 
tilstrækkelig grad af konvergens, så de stadig kan ændre 
vekselkursforholdet mellem deres nationale valuta og 
ECU'en. 
ØSU ser virkeliggørelsen af det indre marked og den 
fuldstændige realisering af Den økonomiske og mone­
tære Union som to sider af samme sag og som betingel­
ser, der må opfyldes af Fællesskabet selv. 
Dog vil ØSU knytte en nærmere kommentar til en 
meget vigtig del af Den økonomiske og monetære 
Union, nemlig den indbyrdes samordning af den økono­
miske og sociale politik i medlemsstaterne, den såkaldte 
konvergens. 
I den økonomiske årsberetning 1990/1991 anfører Kom­
missionen, at konvergensen i de økonomiske resultater, 
som er blevet tydeligt forbedret siden begyndelsen af 
1980'erne, har udviklet sig ugunstigt i perioden 1988-
1990. Men ifølge Kommissionen vil konvergenskravene 
blive yderligere strammet i forbindelse med den multila­
terale overvågning. 
ØSU er fuldt opmærksom på de vanskeligheder, der 
knytter sig til opnåelsen af konvergens i den økonomi­
ske politik i de tolv medlemsstater, der hver især har 
deres egen historie og specifikke aktuelle situation. Her 
gælder det, at den nødvendige konvergens i EF desto 
lettere lader sig realisere, jo højere tempoet for en 
Nr. C 339/70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
varig økonomisk vækst er, forudsat at priserne samtidig 
holdes stabile. 
En utilstrækkelig fremgang i konvergensen kan have en 
forsinkende indvirkning på Den økonomiske og mone­
tære Unions gennemførelse, nærmere bestemt på timin­
gen af etaperne. 
ØSU vil gerne bidrage til, at den indbyrdes samordning 
af medlemsstaternes økonomiske og sociale politik 
gennemføres og fastholdes. 
ØSU gør dette ved at fremdrage hovedmålsætningerne 
i den økonomiske og sociale politik og ved at pege på 
det mulige bidrag, ØSU kan yde til deres virkeliggørelse. 
I ØSU's udtalelse af 27. februar 1991 er opregnet en 
lang række aspekter, som har relation til konvergensen 
i den økonomiske og sociale politik. Heri fremhæves 
som noget centralt, at der i de forskellige medlemsstater 
må være konsensus med hensyn til den økonomiske 
og sociale politiks hovedmålsætninger. ØSU anbefaler 
derfor, at de overordnede målsætninger for den økono­
miske og sociale politik, der skal føres, og deres indbyr­
des samspil formuleres klart på EF-plan. Målsætninger­
ne kan tjene som en retningsgivende EF-ramme. Yder­
mere kan de flerårige retningslinjer, som med regelmæs­
sige mellemrum skal udarbejdes af økonomi- og 
finansministrene, holdes op mod denne ramme. 
I EØF-traktaten står disse hovedmålsætninger spredt 
over et antal artikler. Artikel 2 taler således om en varig 
og afbalanceret ekspansion, en øget stabilitet og en 
hurtigere højnelse af levestandarden. Artikel 104 hand­
ler om ligevægt på den totale betalingsbalance, en høj 
beskæftigelsesgrad og et stabilt prisniveau. Artikel 130 
A og B drejer sig om økonomisk og social samhørighed, 
medens artikel 130 R handler om bevarelse, beskyttelse 
og forbedring af miljøet. 
Hvis man på en klar og overskuelig måde kan ordne 
disse målsætninger, der er spredt over Traktaten, og 
samtidig formidle dem ud til de europæiske borgere, 
eller i det mindste til erhvervs- og samfundslivets orga­
nisationer, som repræsenterer borgerne, skulle de cen­
trale målsætninger, EF står for, blive mere kendte uden 
for de kredse, som er direkte involveret i den politiske 
beslutningstagning. Dette vil også øge samfundets, dvs. 
borgernes accept af EF. 
Enighed om sådanne målsætninger er også af stor betyd­
ning for diskussionen af økonomisk-politiske spørgs­
mål, som kan flytte tyngdepunktet fra en uforsonlig 
strid om ideologi over imod en saglig undersøgelse af 
forskellige mulige foranstaltninger. 
Nedenfor giver ØSU en kort oversigt over disse centrale 
målsætninger. Til de centrale målsætninger i den økonomiske og socia­
le politik hører efter ØSU's opfattelse følgende: 
a) Varig og afbalanceret økonomisk vækst, dvs. en 
økonomisk vækst, som også sikrer bibeholdelse af 
livsbetingelserne og produktionsgrundlaget på 
denne klode. 
b) Fuld beskæftigelse, dvs. arbejde til alle, som er i 
stand til og villige til at arbejde. Denne målsætning 
skal ikke blot fremme muligheden for et individuelt 
kvantitativt bidrag til produktionen, men skal også 
være rettet mod at øge det enkelte menneskes mulig­
heder for at udfolde sig kvalitativt. 
c) Stabilt prisniveau. Sikringen af denne målsætning 
er den primære opgave for Det europæiske Central­
banksystem i Den økonomiske og monetære Union. 
I sin udtalelse af 27. februar 1991 præciserer ØSU 
denne målsætning yderligere ved at tale om »prisni­
veaustabilitet« eller »stabil pengeværdi«. 
d) Ligevægt på betalingsbalancen. For det Europæiske 
Fællesskab som helhed gælder dette krav om lige­
vægt for dets stilling over for tredjelande. 
e) Økonomisk og social samhørighed. Grundtanken 
bag denne målsætning er at give et europæisk bor­
gerskab i økonomisk og social forstand konkret 
indhold. I dette begreb indgår følgende elementer: 
— spredning af velfærden: i artiklerne 130 A til og 
med 130 E i Traktaten kommer dette i EF-
regi bl.a. til udtryk i den vægt, der lægges på 
udviklingen af de økonomisk tilbagestående re­
gioner, 
— inddragelse af den sociale dimension i det indre 
marked gennem 11 af de 12 medlemsstaters god­
kendelse af EF-pagten om arbejdstagernes fun­
damentale arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder samt dennes udmøntning i et hand­
lingsprogram, 
— udvikling af den sociale dialog, via hvilken ar­
bejdsgivernes og arbejdstagernes organisationer 
i overensstemmelse med deres vigtige position i 
samfundet kan yde deres bidrag til Fællesskabet. 
Aspektet, økonomisk og social samhørighed, er udfør­
ligt behandlet i ØSU's udtalelse om »Udviklingen i den 
sociale situation i Fællesskabet 1990«, afgivet i maj 
1991 f1). 
2.4.2. ØSU's rolle i konvergensprocessen 
Som allerede anført i punkt 2.4.1 er tilvejebringelsen af 
konvergens i den økonomiske og sociale politik i EF en 
(!) EFT nr. C 191 af 22. 7. 1991, s. 10. 
31. 12.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/71 
meget vanskelig proces. Her må der som det første tages 
udgangspunkt i de forskelle, der gør sig gældende med 
hensyn til de enkelte medlemsstaters historisk betingede 
økonomiske og sociale udgangsposition og konkrete 
situation. Ydermere vil der være tale om en omfordeling 
af beføjelserne mellem medlemsstaterne og Fællesskabet 
på det økonomiske og monetære område; på sigt må 
medlemsstaterne give afkald på et vigtigt virkemiddel, 
nemlig valutakursjusteringer. 
ØSU mener, at det har en rolle at udfylde i forbindelse 
med fremme af samordningen af den økonomiske og 
sociale politik. 
Som bekendt er ØSU sammensat af repræsentanter 
for en lang række forskellige organisationer inden for 
erhvervs- og samfundslivet i EF. For det første har 
ØSU i kraft heraf en række funktionelle kontakter 
til medlemsstaterne. For det andet har ØSU og dets 
medlemmer gennem deres virke i europæisk sammen­
hæng, på en række områder, hvor der er tale om økono­
miske og sociale spørgsmål, også indsigt i EF-aspekterne 
af den økonomiske og sociale politik. I sin dobbelte 
egenskab af repræsentant for erhvervs- og samfundsli­
vet i medlemsstaterne og rådgiver i EF-politik kan ØSU 
udfylde en rådgivende funktion i forbindelse med sam­
ordningen af den økonomiske og sociale politik. 
ØSU har i sin udtalelse om Den økonomiske og mone­
tære Union udtalt sig om dets inddragelse i samordnin­
gen af den økonomiske og sociale politik. Heri under­
streges bl.a. det ønskelige i, at ØSU høres om opstillin­
gen af de flerårige retningslinjer for den økonomiske 
politik og om de rapporter om de enkelte lande, der skal 
udarbejdes hvert andet år. Samme ønske fremsættes 
udtrykkeligt i udtalelsen om den økonomiske årsberet­
ning 1990-1991. ØSU anmoder kraftigt om, at dets 
funktionelle medinddragelse tillige anerkendes formelt 
i en ministerrådsbeslutning. I denne sammenhæng vil 
ØSU sætte ind på at yde et konkret bidrag i forbindelse 
med opfølgningen af rapporterne om den økonomiske 
situation i medlemsstaterne. 
ØSU ser det i denne forbindelse som sin opgave at 
drøfte landerapporterne med erhvervs- og samfundsli­
vets organisationer i de berørte lande. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vil inkorporere ud­
vekslingen af synspunkter med de nationale repræsen­
tanter i sine halvårlige udtalelser om den økonomiske 
og sociale situation i Fællesskabet. 
ØSU forventer, at disse periodiske kontakter vil have en 
positiv indflydelse på de implicerede parters opfattelse, 
ligesom det fæster lid til, at det herigennem vil kunne 
yde et bidrag til den indbyrdes afstemning af den økono­
miske og sociale politik i medlemsstaterne. 3. Særlige økonomiske og sociale spørgsmål 
3.1. Tysklands forening (!) 
I sin udtalelse af 20. november 1990 (dok. ØSU 1378/ 
90) gør ØSU udførligt rede for de økonomiske og sociale 
problemstillinger, som man på daværende tidspunkt 
forventede ville melde sig i forbindelse med Tysklands 
forening. Årsagerne til de problemer, der optræder nu, 
blev også opridset i nævnte udtalelse. 
Det tidligere DDR lider under et forældet produktions­
apparat og står med en katastrofal miljøarv; det har 
mistet en stor del af den eksport, der tidligere afsattes til 
Sovjetunionen og de østeuropæiske lande; befolkningen 
selv har præference for vestlige varer; infrastrukturstan­
darden er meget lav; såvel den offentlige som den priva­
te sektor er præget af manglende faglig indsigt i, hvor­
dan en social markedsøkonomi fungerer; ejendomsfor­
holdene er i visse henseender stadig uafklarede; arbejds-
produktiviteten er lav. 
Selvom der er en urovækkende tilvækst i arbejdsløshe­
den, som nu er oppe på 2 millioner, kan der dog også 
registreres positive tendenser. 
Således registreres der hver måned mange nyetablerede 
virksomheder. Siden 1. juli 1990 er der skabt mere 
end 1 million nye arbejdspladser. I løbet af 1991 vil 
erhvervslivet investere hele 26 milliarder DM i de pågæl­
dende delstater. I 1990 ydede forbundsregeringen støtte 
til et beløb af 50 milliarder DM, i 1991 vil denne støtte 
nå op på 100 milliarder DM, og det forudses, at den 
samlede støtte over perioden 1990-1994 vil beløbe sig 
til 400 milliarder DM. I tidsrummet frem til 1994 vil 
regeringen investere 50 milliarder DM i jernbanevejnet­
tet og et tilsvarende beløb i telekommunikationssekto­
ren. Der er afsat midler til 280 000 job i den offentlige 
social- og sundhedssektor, ligesom der ligger et om-
skolingsprogram for 550 000 personer. 
Den videre indsats i de nye delstater er Tysklands 
ansvarsområde. ØSU er kun beføjet til at tage stilling 
til tiltag, som udspringer af EF-politikken (f.eks. struk-
turfondspolitik). På den anden side er det klart, at 
foreningens følger for den politik, forbundsregeringen 
skal føre, også virker ind på den økonomiske situation 
i Fællesskabet. 
3.2. Det europæiske økonomiske Samarbejdsområde 
(EØS) 
Etableringen af et europæisk økonomisk Samarbejds­
område kan betragtes som et mål i sig selv, men også 
som en mellemliggende fase på vejen mod en EF-udvi-
delse med alle respektive nogle EFTA-lande (Østrig og 
Sverige har i mellemtiden indgivet deres ansøgning om 
EF-medlemskab). Begge aspekter af EØS fortjener støt­
te. EFTA-landene har samme politiske, økonomiske 
og sociale udgangspunkter som Fællesskabet. Som EF-
samhandelspartner indgår EFTA med lige så stor vægt 
som Japan og USA tilsammen. 
I1) Oplysningerne i punkt 3.1 stammer fra en pressekonference 
den 4. juni 1991 givet af den tyske statssekretær, A. Pfeifer. 
Nr. C 339/72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
ØSU er sig bevidst, at en række spørgsmål stadig står 
uløste hen. Det tænker her bl.a. på aspekterne omkring 
konkurrence- og landbrugspolitikken, beskyttelse af fi­
skebanker, transittransport, hjælp til mindre udviklede 
regioner og indflydelsen på beslutningstagningen i Fæl­
lesskabet. ØSU fæster lid til, at man, i betragtning af 
den fælles historie og de fælles interesser, vil kunne nå 
til enighed på disse punkter. 
3.3. Central- og Østeuropa i1) 
Efter drømmene og idealerne fra revolutionen i Central-
og Østeuropa i 1989 står man nu over for de hårde, 
ubønhørlige realiteter. Overgangen til markedsøkono­
mi går i øjeblikket hånd i hånd med en negativ økono­
misk vækst. Som følge af den finansielle og økonomiske 
krise i Sovjetunionen er landene i Central- og Østeuropa 
tvunget til, hurtigere end forudset, at søge nye eksport­
markeder. Ydermere er der vanskeligheder med at om­
danne statsforetagender til markedsorienterede virk­
somheder. Arbejdsløsheden tager kraftigt til, udenrigs­
handelen svinder, inflationen stiger, gælden vokser, 
produktiviteten falder, teknologien er forældet, infra­
strukturen forsømt og miljøet forurenet. Vanskelighe­
derne ved at fastholde den sociale stabilitet vækker stor 
bekymring. 
Landene bruger i deres omstillingsproces den vesteuro­
pæiske model og specielt EF-modellen som pejlemærke. 
De satser på en positiv reaktion og et konstruktivt 
bidrag fra den side. 
ØSU konstaterer med tilfredshed, at Fællesskabet har 
reageret hurtigt på hændelserne i Central- og Østeuropa 
med en række initiativer. ØSU tænker her navnlig på 
— Kommissionens koordinerende funktion i forbindel­
se med udformningen og iværksættelsen af hjælpe­
programmet, der involverer 24 lande, 
— oprettelsen i maj 1990 af en europæisk bank for 
genopbygning og udvikling af landene i Central- og 
Østeuropa, med en startkapital på 10 milliarder 
ECU, 
— udarbejdelsen af en handlingsplan til et beløb af 0,5 
milliarder ECU i 1990, 0,9 milliarder ECU i 1991 og 
over 1 milliard ECU i 1992, 
— oprettelsen af en europæisk erhvervsuddannelses-
fond, 
— fremskyndet indgåelse af handels- og samarbejdsaf­
taler og anvendelse af mestbegunstigelsesklausulen 
på de berørte lande, 
— indledning af samtaler om de såkaldte associerings­
aftaler, 
(]) Oplysningerne i punkt 3.3 stammer fra en redegørelse givet 
af næstformand for EF-Kommissionen, Frans Andriessen, i 
Haag den 21. marts 1991. — tilsagn om i alt (marts 1991) 27,5 milliarder ECU, 
heraf 5,7 milliarder som subsidier, 9 milliarder i 
form af lån samt tilførsel af 8 milliarder i form 
af kapital fra Den europæiske Investeringsbank, 
Verdensbanken og Det europæiske Kul- og Stålfæl­
lesskab, 
— lancering af tanken om et paneuropæisk energi­
charter. 
Det er ØSU's opfattelse, at Fællesskabet bør fortsætte 
i dette spor med positive reaktioner og konstruktive 
bidrag. Fællesskabets handlen bør bestå i at forbedre 
adgangen til de vestlige markeder, at understøtte en 
højnelse af uddannelsesniveauet samt at bidrage til en 
løsning af miljø- og infrastrukturproblemerne og til 
en omstilling af økonomien med markedsøkonomiens 
principper som referencepunkt. ØSU vil understrege, at 
man må hjælpe de central- og østeuropæiske lande til 
at styre udviklingen i denne retning og til at fastholde 
den afstukne kurs. 
Men frem for alt må det være meningen, at disse lande 
i sidste ende selv skal løse deres problemer; vigtigst af 
alt er, at de opbygger en tilfredsstillende infrastruktur 
og skaber retssikkerhed og politisk stabilitet. Da vil 
også de vestlige lande se perspektiver i at investere 
i disse lande. Med udsigten til en udvidelse af Det 
europæiske Fællesskab må der stilles den altafgørende 
betingelse, at menneskerettighederne respekteres, at 
retsstatens principper knæsættes, at der er tale om 
flerpartisystemer, at markedsøkonomien anerkendes, 
kort sagt, at alle de værdier, der hører til det demokrati­
ske samfunds arv, respekteres. ØSU har i øjeblikket en 
særlig udtalelse om relationerne mellem EF og landene 
i Central- og Østeuropa under forberedelse. 
Konsekvenserne af de seneste begivenheder i Unionen 
af Suveræne Republikker (USR) er ikke behandlet i 
nærværende udtalelse. Men de må nok vurderes derhen, 
at udviklingen hen imod demokrati og markedsøkono­
mi snarere er blevet forstærket end svækket, og at det 
fra EF-side vil være nødvendigt og rigtigt at sætte 
yderligere ind på at bidrage til at sikre varige fremskridt. 
3.4. GATT 
Af ganske særlig betydning for udsigterne for Fællesska­
bet på længere sigt er udfaldet af den ottende GATT-
runde. 
GATT sigter mod en reduktion af told og andre han­
delshindringer samt mod en afskaffelse af diskrimina­
tion i den internationale handel. 
Fællesskabet har stor interesse i en fri verdenshandel. 
Det må fortsat være aktiv deltager på verdensmarkedet, 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/73 
både hvad import og eksport angår. Fri handel med 
varer og tjenesteydelser er også en af dets interne mål­
sætninger. En fri varehandel tjener også velfærden i 
verden og gør det muligt også for mindre udviklede 
lande at udfolde sig internationalt. ØSU finder det 
derfor vigtigt, at den ottende GATT-runde fører til 
positive resultater. 
På den ottende GATT-runde står en række emner på 
dagsordenen. Udover virkeliggørelsen af de generelle 
målsætninger, såsom reduktion eller afskaffelse af told 
og ikke-toldmæssige barrierer og den videre liberalise­
ring af handelen, føres der også forhandlinger om at 
lægge tekstiler og beklædning ind under GATT-regler-
ne, om revision af reglerne om waiver, om forbedrede 
procedurer for bilæggelse af retstvister, om handelsa-
spekterne af intellektuel ejendomsret, om medtagelse af 
tjenesteydelser i GATT samt om gradvis afvikling af 
landbrugsstøtten i alle dens former. 
Drøftelserne er hidtil strandet på, at man ikke har 
kunnet finde sammen om løsninger for handelen med 
landbrugsprodukter, som hidtil kun i begrænset omfang 
er faldet ind under GATT-reglerne. 
Af dagsordenen fremgår det, at der står adskillige EF-
interesser på spil inden for en række sektorer. I denne 
almene udtalelse om den økonomiske situation skal 
ØSU kraftigt påpege, at følgerne for Fællesskabet af, 
om forhandlingerne bliver en succes eller ej, må anskues 
i denne brede kontekst. Landbrugspolitikken udgør en 
vigtig, men ikke altafgørende del af pakken. 
ØSU agter i øvrigt i særskilte udtalelser at behandle 
forløbet af den ottende GATT-runde og den landbrugs­
politik, der bør føres i og af EF. 
3.5. Udviklingslandene 
Mange (specielt de olieimporterende) udviklingslandes 
stilling i samkvemmet med udlandet er blevet afsvækket 
betydeligt siden 1990 som følge af en faldende efter­
spørgsel efter råstoffer og et forringet bytteforhold, som 
bl.a. skyldes olieprisstigningen og det høje internationa­
le renteniveau. Det forudses, at disse landes eksportind­
tægter i faste priser næppe heller vil stige i år, og der 
strømmer større pengebeløb fra udviklingslandene mod 
industrilandene end omvendt. I en række af disse lande 
bremser den meget høje udlandsgæld da også den øko­
nomiske og sociale udvikling. Specielt er udviklingen i 
Afrika bekymrende. 
Det forekommer stadig mere nødvendigt, at samarbejde 
med og bistand til udviklingslandene indgår som en del 
af EF's politik. Dette stiller krav om: — at Fællesskabets medansvar, hvad samarbejde med 
og bistand til udviklingslandene angår, anerkendes 
i Traktaten, 
— at medlemsstaternes politik over for udviklingslan­
dene koordineres, 
— at udviklingslande, som er beredt til at gennemføre 
økonomiske reformer og tilpasninger i deres politik, 
får deres gæld reduceret og om nødvendigt efter­
givet, 
— at udviklingslandene indrømmes vid adgang til det 
indre marked gennem en reform af den generelle 
præferenceordning. 
3.6. Demografiske trends 
Af stor betydning for den økonomiske og sociale udvi­
kling i Europa er befolkningsbevægelserne over de 
næste 20-30 år. 
I absolutte tal vokser verdens befolkning stadig. I 1950 
androg den således 2,5 milliarder, i 1990 5 milliarder 
og i 2020 forudses en samlet befolkning på 8 milliarder. 
Relativt betragtet er der, til trods for en stigning i 
middellevealderen, tale om en faldende væksttakt: fra 
1950 til 1985 fordobledes verdens befolkning, men fra 
1985 til 2020 forudses en tilvækst på 65%. Denne 
decelerering i væksttempoet præger befolkningsudvik­
lingen næsten over alt i verden og har baggrund i 
et faldende antal børn pr. kvinde. I Europa er der 
gennemsnitligt 1,5 børn pr. kvinde, i Østasien 2,2, i 
Sydamerika 3,5 samt i Sydasien 4,7. Det eneste sted, 
hvor denne trend endnu ikke er slået igennem, er i 
Afrika, hvor antal børn pr. kvinde ligger på ca. 6. 
Befolkningen i EF/USA/Japan udgjorde i 1950 35% af 
verdens befolkning, men vil i år 2010 kun repræsentere 
15 %. Afrika, der nu tæller en befolkning på 650 millio­
ner, vil på det tidspunkt være oppe på 1,25 milliarder, 
dvs. lige så stor en befolkning som Kina. 
Hovedkonsekvenserne af disse afgørende udviklingslin­
jer vil være: 
— vandringsstrømme; det, der vil berøre Europa, er 
specielt vandringer fra de nordafrikanske lande ved 
Middelhavet, 
— nye internationale magtcentres opståen, idet der 
navnlig tænkes på Kina, Indien, Indonesien, Brasili­
en og Mexico, 
— miljøtrussel som følge af tiltagende kuldioxidud­
ledninger, skovrydning og vandforurening. 
Inden for Fællesskabet vil befolkningsaldringsprocessen 
have vigtige implikationer; aldringstendensen kan regi­
streres i næsten alle medlemsstater, om end med tids­
mæssige forskydninger. 
Nr. C 339/74 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
Konsekvenserne heraf kommer navnlig til udtryk på: 
— Arbejdsmarkedet. Den beskæftigede befolknings 
andel af den samlede befolkning viser ganske vist 
endnu ikke nogen faldende tendens, men vil gøre 
det på sigt. De beskæftigedes gennemsnitsalder er 
allerede stigende. Dette stiller landene over for nød­
vendigheden af at træffe nye former for foran­
staltninger til sikring af opgavernes varetagelse, at 
holde de ældre længere i beskæftigelse, at finde nye 
arbejdskraftressourcer eller at substituere arbejds­
kraft med kapital. 
— Finansiering af pensioner. Ikke alene fordobles på 
længere sigt antallet af pensionister procentuelt, 
men den arbejdsstyrke, der skal bære samfundets 
finansielle byrder, svinder samtidig ind. 
— Andre forbrugsbehov. De ældres behovsmønster vil 
slå mere igennem. Der vil specielt blive tale om en 
øget efterspørgsel efter sundhedsydelser og tilpasse­
de boligformer. 
Den omstændighed, at Fællesskabets alderspyramide 
vil ændre form med færre unge og flere ældre, tvinger 
medlemsstaterne til at træffe en række økonomiske 
og sociale foranstaltninger, som så vidt muligt bør 
koordineres på EF-plan. 
4. Konklusioner og anbefalinger 
4.1. Konklusioner 
ØSU konstaterer, 
a) at udviklingen i økonomien, ifølge Kommissionens 
analyse, var præget af tydelig afmatning i andet 
halvår 1990 og første halvår 1991, men atter bevæger 
sig i opadgående retning, dog ikke i et omfang, så 
den kan holde trit med udviklingen i USA og Japan; 
b) at der er store forskelle i udviklingen fra land til 
land. Rapporterne vedrørende de enkelte lande er 
derfor fortsat af stor relevans; 
c) at ledigheden efter at have fulgt en faldende tendens 
i en årrække atter stiger i 1991/1992 til 9,2%. I sig 
selv, men også sammenlignet med USA {6,6%}, 
Japan (2,2%) og EFTA-landene (2,5%) er dette 
ledighedsniveau uacceptabelt højt; 
d) at de reale enhedslønomkostninger for EF som hel­
hed er steget med 1 % i perioden 1990/1991 efter at 
have fulgt en faldende tendens over perioden 1982-
1989; 
e) at væksten i investeringerne er faldende: 1989 
(6,7%), 1990 (4,3%) og 1991 (0,8%). 4.2. Anbefalinger 
ØSU anbefaler, 
4.2.1. hvad EF angår 
a) at de centrale målsætninger for den økonomiske og 
sociale politik i deres indbyrdes samspil formuleres 
som en retningsgivende ramme for medlemsstaterne 
i forbindelse med den stræben mod konvergens, der 
tilsigtes i Den økonomiske og monetære Union; 
b) at ØSU inddrages i udformningen af denne konver­
gens; 
c) at beskæftigelsen fremmes, og at bekæmpelse af 
ledigheden tildeles topprioritet i såvel EF's som i 
medlemsstaternes politik; 
d) at der sættes ind på inflationsbekæmpelse samt på at 
holde produktionsomkostningerne under kontrol. 
Samtidig må der udfoldes varige bestræbelser for at 
sikre investeringernes rentabilitet og vækst og for 
at forbedre produktiviteten; 
e) at der i EF's politik tages højde for konsekvenserne 
af den demografiske udvikling i Fællesskabet; 
4.2.2. hvad relationerne med tredjelande i 
Europa angår 
f) at Fællesskabet i princippet holdes åbent for nye 
landes tiltrædelse. Forud herfor må Fællesskabet 
udstyres med en demokratisk og effektiv beslut­
ningsprocedure, som også tager højde for et meget 
større antal lande. Endvidere må ansøgerlande ac­
ceptere de erhvervede rettigheder i det indre marked 
og resultaterne af de igangværende regeringskonfe­
rencer, ligesom de må være i stand til at medvirke 
til disses virkeliggørelse; 
g) at det europæiske økonomiske Samarbejdsområde 
betragtes som en form for samarbejde i sig selv, 
men samtidig som en mellemliggende fase på vejen 
mod et fuldstændigt Europæisk Fællesskab. Virke­
liggørelsen heraf på kort sigt bør støttes; 
h) at man til stadighed indtager en positiv holdning til 
landene i Central- og Østeuropa og sætter yderligere 
handling bag denne holdning. Udviklingerne i de 
forløbne år må understøttes; 
4.2.3. hvad angår tredjelande uden for Eu­
ropa 
i) at alt må sættes ind på, at GATT-forhandlingerne 
munder ud i en ny overenskomst. GATT spiller en 
meget stor rolle for EF, i og med at det er verdens 
førende handelsmagt; 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/75 
j) at EF's medansvar, hvad samarbejde med og hjælp 
til udviklingslandene angår, anerkendes i Traktaten; 
k) at der inden for de internationale valutainstanser 
(IMF, G7, o.a.) tages initiativ til en analyse og en 
eventuel reform af det nuværende internationale 
valutasystem, som efter manges mening er medan-
Bryssel, den 26. september 1991. 
I. PRÆAMBEL 
1. Positiv modtagelse med henblik på en global politik 
1.1. Tilpasning 
1.1.1. ØSU hilser den foreliggende meddelelse fra 
Kommissionen velkommen og glæder sig over Kommis­
sionens intention om at tilpasse fiskeripolitikken til den 
nye konjunktur. 
1.2. Høring 
1.2.1. ØSU understreger, at det drejer sig om en 
meddelelse, som vil blive efterfulgt af en rapport, som svarligt for de nuværende vanskeligheder, der præ­
ger den økonomiske udvikling i verden, herunder 
også i Fællesskabet; 
1) at man har opmærksomheden henledt på forudsete 
indvandringsstrømme, navnlig fra Central- og Øst­
europa, men også fra Nordafrika. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Kommissionen skal forelægge for Rådet inden den 31. 
december 1991, og som det ønsker at drøfte med med­
lemsstaternes administrationer og med de berørte er­
hvervskredse på nationalt- og EF-plan. 
1.3. Global politik 
1.3.1. Fiskeriet er, betragtet under ét, en yderst kom­
pleks aktivitet. Derfor bør begrebet global politik, som 
omfatter en lang række aspekter (ressourcer, priser og 
markeder, strukturer, arbejdsmarkedsspørgsmål), til­
lægges stor betydning. Udtalelse om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om den fælles 
fiskeripolitik 
(91/C 339/14) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 11. januar 1991 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om den fælles fiskeripolitik. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for landbrug og fiskeri, som udpegede 
Augusto Silva til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. september 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 289. plenarforsamling af 25.-26. september 
1991, mødet den 26. september, følgende udtalelse med et flertal af stemmer for, ingen imod 
og to hverken for eller imod.