KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 27.11.1996 
KOM(96) 608 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
om 
kriterier for vurdering af nationale ordninger til 
omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser inden for 
telekommunikation og retningslinjer for medlemsstaterne for driften af 
sådanne ordninger 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
1. INDLEDNING: FORMALET MED DENNE MEDDELELSE 1 
2. BAGGRUND 2 
2.1 Definition, omfang og finansiering af forsyningspligtydelser 2 
2.2 Politiske målsætninger bag finansieringen af forsyningspligtydelser 3 
2.3 Beslutning om, hvorvidt der skal etableres en national ordning til finansiering af 
nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser i en medlemsstat 3 
2.4 Relevant fællesskabslovgivning, der gælder for omkostningsberegning og finansie­
ring af forsyningspligtydelser 4 
3. VURDERINGSKRITERIER, DER SKAL BENYTTES VED GENNEMGANG AF 
NATIONALE ORDNINGER 6 
4. SPØRGSMÅL, DER SKAL FASTLÆGGES PÅ NATIONALT PLAN 10 
5. RETNINGSLINJER FOR DRIFTEN AF NATIONALE ORDNINGER 11 
6. KONKLUSION 19 
BILAG A : RELEVANTE BESTEMMELSER I FÆLLESSKABSLOVGIVNIN­
GEN GÆLDENDE FOR FORSYNINGSPLIGTYDELSER 20 
BILAG B : BIDRAGSORDNINGER I FORBINDELSE MED UNDERSKUD PÅ 
ABONNENTTILSLUTNINGEN 24 
BILAG C : KOMMISSIONENS UDTALELSE TIL REFERATET AF DET 1910. 
MØDE I RÅDET (TELEKOMMUNIKATIONSMINISTRENE) D. 27. 
MARTS 1996 OM, HVEM DER BIDRAGER TEL FORSYNINGS­
PLIGTYDELSER 26 
BILAG D: ASPEKTER VED DE NATIONALE ORDNINGER, DER ISÆR SKAL 
TAGES OP PÅ NATIONALT PLAN 27 
TEKNISK GLOSAR 30 
ii U 
1. INDLEDNING: FORMÅLET MED DENNE MEDDELELSE 
Denne meddelelse har til formål at oplyse medlemsstaterne om de kriterier, som Kommis­
sionen vil benytte i sin vurdering i henhold til fællesskabernes lovbestemmelser vedrørende 
omkostningerne ved og finansieringen af forsyningspligtydelser inden for de nationale 
ordninger for forsyningspligtydelser ("nationale ordninger"). 
Medlemsstaterne pålægges ingen krav om at oprette nationale ordninger med henblik på at 
fordele eventuelle finansieringsbyrder, der skyldes omkostningerne ved at udbyde forsy­
ningspligtydelser mellem markedsaktørerne. 
Hvor sådanne ordninger imidlertid gennemføres, skal de være forenelige med fællesskabs­
lovgivningen og navnlig med Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 som 
ændrer Kommissionens direktiv 90/388/EØF om gennemførelse af fri konkurrence på 
markedet for teletjenester (direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester) og 
med de af Rådet og Europa-Parlamentet vedtagne bestemmelser i forslaget til Rådets og 
Europa-Parlamentets samtrafik-direktiv'. 
Nationale ordninger skal nødvendigvis tilpasses til medlemsstaternes særlige vilkår, navnlig 
vilkårene i de mindre udviklede egne inden for Fællesskabet. Samtidig skal de underlig­
gende principper for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser inden 
for de nævnte ordninger være de samme overalt inden for Fællesskabet, selvom de om­
kostninger, der til sin tid beregnes, eventuelt hænger nøje sammen med de herskende øko­
nomiske, sociale og geografiske forhold. Denne meddelelse angiver også retningslinjer 
vedrørende principperne for driften af de nationale ordninger. 
Ifølge direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester skal de nationale ordnin­
ger forelægges Kommissionen. Denne meddelelse identificerer følgelig i afsnit 2 og 3 de 
juridiske principper og holdninger, som Kommissionen forventer at finde i de nationale 
ordninger, som bliver meddelt den for, at disse ordninger kan vurderes som værende for­
enelige med Fællesskabets lovgivningsmæssige rammer. I afsnit 4 undersøges de aspekter 
af forsyningspligten, der hovedsageligt behandles på nationalt plan. Afsnit 5 indeholder 
nærmere oplysninger i form af retningslinjer for de nationale lovgivende myndigheder med 
hensyn til driften af de nationale ordninger for forsyningspligt inden for telekommunika­
tion. 
Denne meddelelse skaber ikke rettigheder, som kan håndhæves. Den berører heller ikke 
den endelige vurdering af de nationale ordninger, der meddeles Kommissionen. Den vur­
dering vil nødvendigvis tage højde for den herskende situation på tidspunktet for meddelel­
sen af de nationale ordninger. 
FÆLLES HOLDNING (EF) nr. 34/96 vedtaget af Rådet d. 18. juni 1996 med henblik på vedtagelse af 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/.../EF af ... om samtrafik på teleområdet med henblik på at 
sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne. 
ifo 
2. BAGGRUND 
2.1 Definition, omfang og finansiering af forsyningspligtydelser 
Begrebet forsyningspligt vil komme til at spille en vigtig rolle i forbindelse med de 
udfordringer, som informationssamfundet frembyder2. Det hviler på principperne om 
almen gyldighed, lighed, kontinuitet og overkommelig pris. 
Forsyningspligtydelser er i samtrafik-direktivet defineret som: 
"et bestemt afgrænset sæt af tjenester af en given kvalitet, hvortil alle brugere 
uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale vilkår 
får en tilslutning til en overkommelig pris" 
I marts i år fastslog Kommissionen, at de således definerede tjenester svarer til 
"levering aftaletelefonitjenester via en fast tilslutning, som også giver mulig­
hedfor at bruge fax og modem samt levering af telefonistbistand, alarm- og 
oplysningstjenester (herunder levering af abonnentfortegnelser) samt tilrådig-
hedsstillelse af offentlige betalingstelefoner'". 
Den fastslog ligeledes, at i henhold til direktiv 95/62/EF4 (taletelefoni-direktivet) "skal 
brugerne også have adgang til offentliggjorte oplysninger om omkostningerne og 
priserne på tjenesterne, om deres kvalitet, samt hvorvidt målsætningerne for kvalitet 
er opfyldt. " 
Endelig understregede Kommissionen i denne meddelelse, at forsyningspligt er et dy­
namisk begreb under konstant udvikling, og at det ville blive taget op til regelmæssig 
vurdering, særlig med hensyn til dets omfang, niveau, kvalitet og overkommelighed i 
Den Europæiske Union. Kommissionen skal aflægge beretning første gang inden d. 1. 
januar 1998. I denne forbindelse kunne man også overveje spørgsmålet om mulig fi­
nansiering af præferentielle takster for skolers adgang til netværk af Internet-typen 
som nævnt i handlingsplanen om indlæring i informationssamfundet, som Kommissio­
nen vedtog i oktober. Et vigtigt skridt i udviklingen findes i det nye forslag til Europa-
Parlamentets og Rådets direktiv om tilpasning af taletelefoni-direktivet til konkurren­
ceforhold5. Dette forslag ligestiller f.eks. ikke længere forsyningspligt med adgang 
udelukkende via en fast forbindelse, men snarere med levering af en bestemt ydelse til 
et fast sted, idet der er mulighed for levering via en fast forbindelse eller via en trådløs 
Jf. Kommissionens meddelelse af 13. marts 1996 om det almene tjenesteudbud for telekommunikation i 
perspektivet af et fuldt liberaliseret marked, KOM (96) 73 og Kommissionens meddelelse af 11. septem-
berl996 om forsyningspligtydelser, KOM (96) 443. 
Jf. meddelelse af 13. marts 1996 om det almene tjenesteudbud for telekommunikation i perspektivet af et 
fuldt liberaliseret marked, KOM(96) 73. 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF af 13. december 1995 om anvendelse af ONP-
principperne på taletelefoni, EFT L321 af 30. december 1996. 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud 
af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold, KOM(96) 419 af 11. september 1996. 
forbindelse. Hermed anerkendes den trådløse levering i forbindelse med opfyldelse af 
forsyningspligten, hvor dette er den billigste teknologi. 
Nettoomkostningerne ved sådanne forsyningspligtydelser kan i de tilfælde, hvor de 
lægger en urimelig byrde på organisationen, der leverer de af pligten omfattede tjene­
ster, fordeles mellem de øvrige markedsaktører. Afsnit 2.3 nedenfor indeholder en 
oversigt over den fællesskabslovgivning, der gælder for omkostningsberegning og fi­
nansiering af forsyningspligtydelser. 
2.2 Politiske målsætninger bag finansieringen af forsyningspligtydelser 
Nationale ordninger til finansiering af forsyningspligtydelser skal være overensstem­
mende med visse grundlæggende politiske målsætninger på europæisk plan. Sådanne 
ordninger skal så vidt muligt: 
- mindske adgangsbarrierer for etablering på markedet, samtidig med at de giver pas­
sende garantier for finansieringen af forsyningspligtydelser; 
- respektere behovet for neutralitet {f.eks. mellem bestemte markedsaktører/bestemte 
teknologier eller mellem integreret eller adskilt tilrådighedsstillelse af tjenester) 
med henblik på at undgå en forvridning af etableringsmønsteret på markedet eller 
efterfølgende investeringsbeslutninger og/eller markedsaktivitet; 
- holde alle administrative byrder og de tilsvarende omkostninger på et minimum; 
- hvile på objektive, gennemskuelige, proportionale og ikke-diskriminerende frem­
gangsmåder; samt 
- skabe et miljø, der stimulerer til større effektivitet og nyskabelse med henblik på 
med tiden at sikre levering af forsyningspligtydelser til lavere omkostninger. 
Medens det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet står medlemsstaterne frit 
for at opstille yderligere forpligtelser, hvad angår bestemte teknologier og faciliteter, 
og/eller at fastsætte mål for tjenester eller dækningsområde (f.eks. for mobile tjenester 
eller for ISDN), må eventuelle økonomiske byrder i forbindelse med tilrådighedsstillel­
se af disse ikke finansieres over den ordning, der er oprettet til finansiering af forsy­
ningspligtydelser. 
2.3 Beslutning om, hvorvidt der skal etableres en national ordning til finan­
siering af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser i en medlems­
stat 
Ifølge subsidiaritetsprincippet kan den nationale regulatoriske tilsynsmyndighed på 
grundlag af de reviderede omkostninger ved forsyningspligtydelser fritafgøre at: 
- Der ikke er behov for finansiering af forsyningspligtydelser, enten fordi forsy­
ningspligten ikke medfører nettoomkostninger, eller fordi (i) den fastslåede netto-
omkostning ikke udgør en urimelig byrde for de(n) berørte operatør(er) eller (ii) 
byrdens størrelse ikke retfærdiggør de administrative omkostninger ved en særlig 
finansieringsordning. 
- Forsyningspligten udgør en byrde, men staten vælger at finansiere den direkte eller 
indirekte. 
- Forsyningspligten anses for værende byrdefuld, og der er behov for en særlig fi­
nansieringsordning for forsyningspligtydelser. I dette tilfælde skal de nationale 
ordninger være i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen. 
2.4 Relevant fællesskabslovgivning, der gælder for omkostningsberegning og 
finansiering af forsyningspligtydelser 
De ovenfor opstillede generelle principper og politiske målsætninger stammer fra de 
nuværende rammer for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser 
(se bilag A for lovreferencer). Disse rammer pålægger medlemsstaterne bestemte 
forpligtelser. 
2.4.1. Direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester 
Ifølge direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester skal medlemsstaterne 
senest den 1. januar 1997 underrette Kommissionen om eventuelle godkendelses- eller 
anmeldelsesordninger, som sigter mod en opfyldelse af "de finansielle forpligtelser 
med hensyn til forsyningspligtydelser"6. Disse ordninger skal offentliggøres af med­
lemsstaterne senest den 1. juli 1997, og inden de gennemføres "undersøger Kommis­
sionen, om de er forenelige med traktaten" (artikel 3). Denne verifikationsproces i 
Kommissionen vil derfor finde sted i begyndelsen af 1997. 
De kriterier, som sådanne ordninger skal følge, er fastlagt i direktivets artikel 4C. De 
tillader medlemsstaterne at gøre brug af enten en fond for forsyningspligtydelser eller 
et gebyr, som lægges oven i samtrafiktaksten. Den valgte fremgangsmåde kan kun 
finde anvendelse på virksomheder, der stiller offentlige telenet til rådighed, og skal 
"fordele de respektive andele blandt virksomhederne efter objektive og ikke-
diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet". 
Hvor ordninger for forsyningspligtydelser fastlægges på andre måder end via en godkendelses- eller an-
meldelsesprocedure, kræves det i direktivets artikel 4C, at medlemsstaterne meddeler en evt. national 
ordning om deling af nettoomkostningerne ved tilrådighedsstillelse af forsyningspligtydelserne til Kom­
missionen, så den kan undersøge, om ordningen er forenelig med traktaten. I så tilfælde skal sådanne 
ordninger forelægges senest den 11. januar 1997 i stedet for den lidt tidligere dato, der er fastsat for god­
kendelses- og anmeldelsesprocedurerne. 
Senere datoer for meddelelse gælder eventuelt for de medlemsstater, som Kommissionen indrømmer læn­
gere overgangsperioder med hensyn til åbning af deres markeder for konkurrence. Datoerne for meddelel­
se vil i disse tilfælde blive fastsat i beslutningen om indrømmelse af længere overgangsperioder. Opretter 
medlemsstaterne ikke umiddelbart, men først på et senere tidspunkt nationale ordninger for forsynings­
pligtydelser, forventer Kommissionen, at sådanne ordninger meddeles Kommissionen, så deres kompati­
bilitet med fællesskabslovgivningen kan vurderes i god tid inden deres ikraftræden. 
Endelig kræves det også, at Kommissionen gennemgår sådanne ordninger for forsy­
ningspligtydelser senest den 1. januar 2003 for at vurdere, hvorvidt de vedtagne ord­
ninger "begrænser adgangen til de pågældende markeder". 
2.4.2. Samtrafik-direktivet 
Det foreslåede samtrafik-direktiv vil fastlægge rammer, der går videre end de princip­
per, som findes i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. Hvor 
sidstnævnte direktiv identificerer forpligtelser i henhold til traktaten for så vidt angår 
forsyningspligtydelser, bygger samtrafik-direktivet på disse principper og foreslår fæl­
les harmoniserede rammer for omkostningberegning og finansiering af forsyningsplig­
tydelser inden for medlemstaterne. 
Ifølge artikel 5, stk. 1, i samtrafik-direktivet kan medlemsstaterne indføre ordninger 
for, hvordan nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligten skal fordeles 
blandt andre organisationer, "der driver offentlige telenet og/eller taletelefonitjene­
ster". Lige som i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester skal bi­
dragene fastlægges på en objektiv, gennemsigtig, ikke-diskriminerende og proportio­
nel måde. 
Artikel 5, stk. 2, forudser lige som direktivet om liberalisering af markederne for tele­
tjenester enten en uafhængig fond for forsyningspligtydelser på nationalt plan eller et 
system med tillægsafgifter til samtrafikbetalingerne. 
Kun de faste offentlige telefonnet samt de faste offentlige telefonitjenester som define­
ret i afsnit 2.1 ovenfor (dvs. Bilag I, del 1 til samtrafik-direktivet) kan finansieres via 
en finansieringsordning for forsyningspligtydelser7. 
Samtrafik-direktivet opstiller i artikel 5, stk. 3, og Bilag III principper for beregning af 
nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser. Nettoomkostningerne udgør 
"forskellen mellem de nettoomkostninger, en organisation har ved at drive virksom­
hed, når den er underlagt denne pligt, og de nettoomkostninger, den ville have haft, 
hvis dette ikke var tilfældet". Det kræves at denne beregning stilles til rådighed for de 
nationale regulatoriske tilsynsmyndigheder efter anmodning, at beregningen revideres 
af den nationale tilsynsmyndighed eller et andet kompetent organ, og resultaterne of­
fentliggøres. 
De nationale regulatoriske tilsynsmyndigheder skal vurdere, hvorvidt en bestemt fi­
nansieringsordning er berettiget, idet der tages hensyn til den markedsfordel, som op­
nås af den organisation, der udbyder forsyningspligtydelser (artikel 5, stk. 4). 
Endelig skal der være fuld offentlig indsigt i procedurerne for omkostningsdeling og i 
de anvendte ordninger. De nationale regulatoriske tilsynsmyndigheder skal ligeledes 
Som nævnt i punkt 2.1 ovenfor har Kommissionen fremsat forslag til en ændring af det nuværende talete­
lefoni-direktiv. Når dette vedtages, vil det nøjagtige omfang af forsyningspligtbegrebet i Den Europæiske 
Union blive udviklet yderligere, særlig med hensyn til kravet om en overkommelig pris. 
hvert år offentliggøre en rapport, hvori er anført omkostningerne i forbindelse med 
forsyningspligtydelser og de berørte parters bidrag hertil (artikel 5, stk. 5). 
2.4.3. Statsstøtteordningers rolle 
I tilfælde hvor medlemsstaterne beslutter at finansiere dele af eller hele nettoomkost­
ningen i forbindelse med forsyningspligtydelser inden for telesektoren direkte eller in­
direkte over statsbudgettet, skal sådanne interventioner foretages på en måde, der er 
overensstemmende med EU-traktatens bestemmelser om statsstøtte, der findes i arti­
kel 92 - 94 samt i artikel 90. En sådan finansiering skal være transparent og må ikke 
overstige nettoomkostningerne i forbindelse med forpligtelserne beregnet i henhold til 
retningslinjerne i denne meddelelse. I de tilfælde, hvor det klart kan fastslås, at der ik­
ke sker en overkompensering (f.eks. når der ikke sker en kompensering for omkost­
ninger, der normalt afholdes i forbindelse med den pågældende aktivitet) af omkost­
ningerne i forbindelse med forsyningspligten, er der normalt ikke tale om statsstøtte i 
henhold til artikel 92, stk. 1, i traktaten. Omvendt må Kommissionen, når de offentlige 
indgreb fører til en overkompensering, afgøre, hvorvidt den pågældende støtte kan ac­
cepteres i henhold til en af fravigelserne fra artikel 92, stk. 2 og 3. 
Eksempler på sådan direkte støtte kunne omfatte tildeling af støtte fra social sikrings-
budgettet til særlige operatører eller direkte til visse kunder til dækning af omkostnin­
gerne til særligt udstyr eller takstpakker til brugere med handicap. 
3. VURDERINGSKRITERIER, DER SKAL BENYTTES VED GENNEMGANG 
AF NATIONALE ORDNINGER 
Nedenstående fortegnelse identificerer den vurdering, som Kommissionen vil anlægge 
ved undersøgelsen af den nationale lovgivning til gennemførelse af de nationale ord­
ninger for forsyningspligtydelser. 
/ afsnit 5 nedenfor findes mere detaljerede retningslinjer for de nationale lovgivende 
myndigheder i medlemsstaterne i forbindelse med den praktiske drift af de nationale 
ordninger. Disse retningslinjer sigter på at udvikle den bedste praksis indenfor sek­
toren og trække på nedenstående principper. 
Medlemsstaterne skal sikre, at de nationale ordninger er i overensstemmelse med fæl­
lesskabslovgivningen. 
Kommissionen undersøger ved vurderingen af, hvorvidt de nationale ordninger, der er 
blevet meddelt den, er overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, følgende 
punkter: 
Kommissionen undersøger den nationale metode til beregning af omkostningerne ved 
forsyningspligtydelser og tager navnlig hensyn til følgende punkter: 
1. Nationale ordninger må kun dække "nettoomkostningerne" ved forsyningspligten, 
således som den er defineret i fællesskabslovgivningen (dvs. omkostningerne for­
bundet med udbydelsen af de faste offentlige telefonnet samt telefonitjenester på 
det faste offentlige telefonnet8). I beregningen skal indgå såvel omkostninger som 
indtægter. Omkostningsberegningen skal være fremadskuende og ikke baseret på 
principper for omkostningsberegning ud fra bogførte data, som er historisk tilbage­
skuende. 
For en forklaring på, hvad der menes med "nettoomkostning", og på den metodik, 
der er hensigtsmæssig ved beregning af nettoomkostningen ved forsyningspligten, 
henvises til retningslinjerne i afsnit 5 nedenfor. 
2. Nationale ordninger skal sikre, at nettoomkostningen ved forsyningspligtydelser 
bliver beregnet efter objektive, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og proportio­
nelle kriterier og procedurer. 
3 For at opfylde kravene til transparens og proportionalitet i direktivet om liberalise­
ring af markederne for teletjenester skal de nationale ordninger sikre, at en opera­
tør, der anmoder om finansiering i forbindelse med forsyningspligten, klart gør rede 
for (f.eks. i en formel erklæring), hvilke kunder eller grupper af kunder den formelt 
nægter at betjene, eller agter at frakoble, medmindre byrden forbundet med leve­
ring af ydelsen til dem deles via en national ordning. Det kræves ikke, at en opera­
tør skal identificere disse kunder individuelt, men han skal dog kunne opgive det 
antal kunder, der er tale om i forbindelse med bestemte grupper eller bestemte om­
råder. 
Kommissionen undersøger nationale ordninger for at sikre, at de ikke søger at inddri­
ve nettoomkostninger, der ikke kan henføres til forsyningspligten, og navnlig søger 
den at sikre, at nedennævnte ikke er omfattet af en eventuel beregning af omkostnin­
gerne ved forsyningspligten. 
Se bilag I, del 1 til samtrafik-direktivet. 
4. Nationale ordninger må ikke benyttes til at inddrive bidrag til underskud på abon­
nenttilslutningen, der skyldes ubalancer i de nationale takststrukturer9. Spørgsmålet 
om disse bidrag behandles i Bilag B. 
For at kunne vurdere hvorvidt de nationale ordninger er i overensstemmelse med 
fællesskabslovgivningen, skal de ordninger, der meddeles Kommissionen, inde­
holde en tidstabel over den fremtidige udfasning af de resterende ubalancer i tak­
sterne. En sådan regulering skal være færdig senest den 1. januar 2000, bortset 
fra i de tilfælde, hvor medlemsstaterne har fået indrømmet en ekstra periode til 
gennemførelse i ht. artikel 1, stk. 2, i direktivet om liberalisering af markederne for 
teletjenester. I sådanne tilfælde skal datoen for fuldendelse af denne regulering 
være den dato, hvor tillægsperioden for gennemførelse udløber. 
5. På grundlag af direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester vil det 
endvidere være urimeligt, hvis de nationale ordninger anvendes til dækning af om­
kostninger i forbindelse med aktiviteter, der ikke er omfattet af forsyningspligten, 
f.eks.: 
- udgifter til gennemførelse af bestemte foranstaltninger, der er nødvendige af 
hensyn til den offentlige sikkerhed; 
- udbydelsen af kommunikationstjenester, der ligger uden for omfanget af forsy­
ningspligtydelser, til skoler, hospitaler eller lignende institutioner; 
- kompensation og/eller refusionsbetalinger (eller administrative og øvrige om­
kostninger forbundet med sådanne betalinger) til brugere som følge af manglen­
de opfyldelse af det fastsatte kvalitetsniveau for tjenesten; 
- udskiftning og/eller opgradering af telekommunikationsudstyr i forbindelse med 
den almindelige modernisering af nettet. 
6. Ved beregning af omkostningerne ved forsyningspligtydelsen må omkostningerne i 
forbindelse med specifikation af regningerne samt andre faciliteter (f.eks. selektiv 
samtalespærring og identifikation af, hvem der ringer), hvor sådanne faciliteter er 
pålagt som en forpligtelse for alle taletelefonioperatører, ikke medregnes. 
I tilfælde hvor det ikke er muligt at fuldende en genbalanceret takststruktur inden den 1. januar 1998, må 
medlemsstaterne i overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester (se 
betragtning 20), fastlægge ordninger, der er adskilte fra de nationale ordninger for forsyningspligtydelser 
for at undgå, at de nuværende operatører etablerer "inefficient bypass" eller "cream skimming", hvilket 
der ville være risiko for, hvis de regulariske tilsynsmyndigheder forhindrer dem i at genbalancere deres 
takststruktur (dvs. konkurrende operatører (nytilkomne) er i stand til at underbyde den allerede etablerede 
operatørs taktster på de udenlandske samtaler og langdistancesamtalerne, uden at den allerede etablerede 
operatør er i stand til at reagere. Disse samtaler er attraktive for konkurrenterne, da den allerede etablere­
de operatør, der handler ud fra kommercielle principper, er nødt til at fastholde kunstigt høje priser på dis­
se samtaler for at krydssubsidiere sine regulerede tabsgivende takster for abonnenttilslutning og lokalsam­
taler). 
Kommissionen undersøger, hvorvidt eventuelle specifikke ordninger, der er skabt til at 
finansiere forsyningspligtydelser, fungerer på en objektiv, ikke-diskriminerende, gen­
nemsigtig og proportionel måde og navnlig: 
7. Hvor en særlig ordning anses for nødvendig for at dele nettoomkostningerne ved 
forsyningspligten mellem markedsaktørerne, kan nationale ordninger indsamle og 
fordele bidragene enten via (1) en fond for forsyningspligtydelser, der er oprettet 
på nationalt plan eller (ii) via et system med tillægsafgifter, som skal betales af de 
virksomheder, der har samtrafik med udbyderen af forsyningspligtydelser. 
Kommissionen undersøger, omfanget af organisationer, det er pålagt at bidrage til 
omkostningerne forbundet med forsyningspligten og navnlig: 
8. De nationale ordninger skal identificere de organisationer, som det er pålagt at bi­
drage til omkostningerne forbundet med forsyningspligten. Bidragene kan opkræ­
ves af udbydere af offentlige telenet og/eller offentligt tilgængelige taletelefonitje­
nester, men kun i overensstemmelse med principperne om ikke-diskrimination og 
proportionalitet og i overensstemmelse med Kommissionens udtalelse til referatet 
af telekommunikationsministrenes møde i Rådet d. 27. marts 199610. Dette betyder, 
at bidrag udelukkende pålægges udbydere af taletelefoni i forhold til deres brug af 
offentlige telenet. 
Kommissionen vil inden for rammerne af dens vurdering af godkendelses- og an-
meldelsesprocedurerne med hensyn til taletelefoni og tilrådighedsstillelse af offent­
lige telekommunikationsnetværk, som medlemsstaterne i henhold til direktiv 
96/19/EF skal meddele senest d. 1. januar 1997, i tilfælde af anvendelse/udvidelse 
af forpligtelserne på nye operatører og/eller på mobile operatører navnlig vurdere, 
om byrden fordeles i henhold til objektive og ikke-diskriminerende kriterier og i 
overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. De pågældende medlemsstater 
må derfor i tilstrækkelig grad gøre rede for de eventuelle begrundelser for en sådan 
anvendelse/ udvidelse, så Kommissionen kan foretage sin vurdering bl.a. af, i hvor 
vid udstrækning mobil telefoni og en fast taletelefonitjeneste kan erstatte hinanden. 
Kommissionen fastlægger sin holdning til disse finansieringsordninger i de formelle 
beslutninger, den træffer med hensyn til kompatibiliteten af den nationale erklæring 
eller de godkendelsesordninger, som medlemsstaterne meddeler den. 
Kommissionens udtalelse til referatet af det 1910. møde i Rådet (telekommunikationsministrene) d. 27. 
marts 1996. En kopi af denne udtalelse til referatet findes i bilag C. 
Kommissionen undersøger den metode, der er valgt til at identificere og fordele bidra­
gene til nettoomkostningerne ved forsyningspligten blandt markedsaktørerne og navn-
lig: 
9. De nationale ordninger skal fordele bidragene mellem de kvalificerede markedsak­
tører i henhold til deres aktivitet på det pågældende marked. For at opnå dette skal 
nationale ordninger indeholde procedurer for en klar identificering af markedet, 
hvorpå en sådan aktivitet måles, og fastlægge grundlaget for det bidrag, som hver 
kvalificeret organisation skal yde. 
Kommissionen undersøger ordningerne for udbetalinger fra de nationale ordninger og 
navnlig: 
10. Betalinger via nationale ordninger skal foretages på en forholdsmæssig, ikke-
diskriminerende og gennemsigtig måde til organisationer, der er underlagt forsy­
ningspligt. 
4. SPØRGSMÅL, DER SKAL FASTLÆGGES PÅ NATIONALT PLAN 
Vurderingen af nationale ordninger tager også nødvendigvis højde for hele en med­
lemsstats fremgangsmåde i forbindelse med forsyningspligtydelser. Medlemsstaterne 
skal derfor vurdere en række punkter, der i overensstemmelse med subsidiaritetsprin­
cippet hovedsagelig er et spørgsmål om fastlæggelse på nationalt plan. 
Disse punkter er: 
- Hvorvidt forpligtelserne i forbindelse med forsyningspligt specielt er pålagt mar­
kedsaktører, eller om man holder sig til markedskræfterne for at garantere den al­
mindelige tilgængelighed af en tjeneste til en overkommelig pris. 
- Hvorvidt der er pålagt konkrete prissætningsbegrænsninger (som f.eks. krav om 
prismæssig overkommelighed, omkostningsægthed, ensartet national prissætning) 
som del af en forpligtelse. I denne forbindelse fastslås det i Kommissionens medde­
lelse om forsyningspligt af 13. marts 1996, at "Prismæssigt overkommelige ydelser 
er kernen i rammerne for det almene tjenesteudbud for telekommunikation". I 
meddelelsen anføres det endvidere: "Samtidig skal medlemsstaterne sikre, at der 
indføres passende foranstaltninger (f.eks. prislofter, målrettede takstordninger), 
som er nødvendige for at opretholde prismæssigt overkommelige ydelser for alle 
brugere navnlig på tærsklen til fri konkurrence". 
10 
- Hvorvidt forpligtelserne er pålagt en eller flere markedsaktører, og hvordan sådan­
ne forpligtelser er pålagt (f.eks. licensordning/primært lovgivning/tidsbegrænsning). 
- Hvorvidt medlemsstaterne søge at franchise forsyningspligtydelser eller køre et 
"pay-or-play-system". 
En redegørelse for Kommissionens holdning til disse punkter på nationalt plan findes 
i bilag D. 
5. RETNINGSLINJER FOR DRIFTEN AF NATIONALE ORDNINGER 
I dette afsnit gøres der på baggrund af hovedpunkterne i ovennævnte retsgrundlag 
nærmere rede for retningslinjerne for sådanne nationale ordninger med henblik på ud­
vikling af den bedste praksis blandt de nationale lovgivende myndigheder. 
De nationale ordninger skal derfor fungere på en måde, der opfylder nedennævnte kri­
terier og betingelser. Disse kriterier vurderer tre hovedaspekter for de nationale ordnin­
ger: 
I. beregningen af nettoomkostningerne ved forsyningspligten 
II. ordningerne til finansiering af forsyningspligtydelser, samt 
III. beslutning om, hvem der yder bidrag, og hvordan omkostningerne fordeles mel­
lem bidragyderne. 
RETNINGSLINJER FOR NATIONALE LOVGIVNENDE MYNDIGHEDER 
1. Nationale ordninger må kun vedrøre de omkostninger, der er forbundet med udbydel­
sen af forsyningspligtydelser (dvs. omkostninger forbundet med udbydelsen af faste of­
fentlige telenet og offentligt tilgængelige faste telefontjenester, som anført i bilag I, del 1 til 
samtrafik-direktivet). 
Omkostningerne ved forsyningspligtydelser dækker de uundgåelige nettotab, som en effektiv 
operatør lider i forbindelse med, at forsyningspligtydelserne stilles til rådighed for kunder eller 
kundegrupper. 
Der er tale om kunder eller kundegrupper, hvor fordelene for operatøren ved at udbyde ydel­
serne til dem er mindre end de dermed forbundne omkostninger. 
Det er derfor disse kunder, som en operatør, der udelukkende handler ud fra kommercielle 
principper, ville vælge at afbryde, såfremt der ikke var nogen forsyningsforpligtelse, der kræ­
vede, at han skulle udbyde tjenesten til en overkommelig pris. I områder, hvor nettet endnu ik­
ke er udbygget, ville det være disse kunder, som operatøren ikke ville udbyde tjenesten til. 
Disse "nettoomkostningskunder" kan kaldes "uøkonomiske". 
11 
Omkostningerne ved forsyningspligten dækker også tilrådighedsstillelse af offentlige betalings­
telefoner, alarmcentre, der kan kaldes via alarmtelefonnumre, og levering af visse specialydel­
ser f.eks. til brugere med handicap. 
2. Enhver beregning af omkostningerne ved forsyningspligten skal fastslå nettoomkost­
ningerne ved sådanne forpligtelser. 
I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester er 
det kun nettoomkostningerne ved forsyningspligten, som må inddrives via de nationa­
le ordninger. 
I overensstemmelse med bilag III til samtrafik-direktivet skal nationale ordninger over­
holde følgende principper: 
2.1 Beregningen af nettoomkostningerne skal tage udgangspunkt i principperne om og 
kriterierne for objektivitet, gennemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet. 
2.2 Beregningen af nettoomkostningerne skal: 
(i) identificere omkostningerne, med fradrag af indtægter og afledte fordele ved at udbyde 
forsyningspligtydelser til en kunde eller gruppe af kunder; 
Hvis der er tale om gamle kunder, bør omkostningerne ved at udbyde tjenesten kun omfatte 
grænseomkostningerne minus afledte indtægter, dvs. den nettoomkostning, som operatøren 
kan undgå ved at trække tjenesten tilbage (dvs. afbryde) fra "uøkonomiske" kunder11. 
Hvis der er tale om nve kunder (uanset om det drejer sig om et område, hvor nettet allerede er 
opbygget, eller et område, hvortil tjenesten endnu ikke er udbudt) skal den samme metode i 
princippet anvendes12. 
Under alle omstændigheder skal det være tilladt at få et rimeligt13 afkast på de grænseom­
kostninger, der er investeret i tilrådighedsstillelse af tjenester til uøkonomiske kunder. 
Vurdering af grænseindtæater oa afledte fordele skal omfatte: 
Tilslutning (dvs. en engangsindtægt for installering), leje- og samtaleindtægter, som beta­
les af kunder eller kundegrupper (dvs. direkte indtægter). 
Samtaleindtægter, som betales af alle kommercielt rentable kunder, når de ringer til 
"uøkonomiske" kunder (dvs. indirekte indtægter, omfatter indtægter fra frikaldstjenester 
og tjenester, hvor omkostningerne deles). 
Indtægterne fra erstatningssamtaler, der skal vurderes og stilles op imod de grænse-
indtægter, der ville gå tabt, hvis tjenesten blev trukket tilbage fra uøkonomiske kunder.14 
En langsigtet metode til identificering af undgåelige omkostninger er den metode, der er mest overens­
stemmende med princippet om ikke-diskrimination. 
Beregningerne af de forventede indtægter fra nye kunder skal bygge på typiske indtægtsoplysninger fra 
gamle kunder i tilsvarende områder. 
Et "rimeligt" afkast på den anvendte kapital" er den mindste sats, der er nødvendig for fortsat at tiltrække 
de nødvendige midler fra investorerne. Som en tilnærmelse har afkastet på den anvendte kapital for nuvæ­
rende operatører (ved anvendelse af de tidligere omkostninger), en tendens til at falde omkring 13-19 
procent i forhold til 6 - 9 procent, hvis man anvender nuværdiomkostningerne. 
12 
(ii) Ved beregning af nettoomkostningerne skal en kvantificering af de immaterielle fordele 
ved at være udbyder af forsyningspligtydelser lægges til på fordelssiden. 
Der bør foretages en værdisætteise af de immaterielle fordele for den pågældende operatør 
ved at være udbyder af forsyningspligtydelser. Selv om alle fordelene ved at være udbyder af 
forsyningspligtydelserikke kan kvantificeres nøjagtigt, bør det være muligt at foretage skøn for 
nedenstående kategorier, da sådanne skøn ikke er ualmindelige i forretningsvurderinger. Be­
regningsgrundlaget og eventuelle antagelser, man har foretaget, skal dog klart fremgå af så­
danne vurderinger. Disse fordele omfatter: 
Øget mærkegenkendelse (i forhold til konkurrenterne). 
Almindelig dækning i området med allestedsnærværende drift (dvs. forholdsvis lavere 
omkostninger end konkurrenterne i forbindelse med udbygning af nettet til nye kunder). 
Livscyklusværdien af bestemte kunder eller kundegrupper (livscyklusværdien 
henviser til det faktum, at en kunde, der i dag er uøkonomisk, kan blive rentabel 
senere, f.eks. kan det med tiden blive rentabelt at betjene en "uøkonomisk" ung 
familie, når familieindkomsten begynder at stige, og børnene begynder at bruge 
telefonen). Dette betyder, at det har en vis værdi for en operatør at udbyde en tje­
neste til denne kunde på kort sigt på grund af de indtægter, operatøren får i hele 
kundens levetid. 
Markedsføringsfordele ved at have adgang til alle data over telefonafbenyttelse. 
(iii) særskilt identifikation af nettoomkostningerne ved offentlige betalingstelefoner, 
alarmtjenester og tilrådighedsstillelse af særudstyr eller -tjenester (f.eks. til handicap­
pede brugere). 
De således identificerede tjenester adskiller sig fra tilrådighedsstillelse af den grundlæggende 
telefontjeneste og skal derfor identificeres særskilt i alle medlemsstaternes omkostningsbe­
regninger. De omfatter de bestemte tjenester, som operatøren skal udbyde til takster, der ikke 
tilsammen giver tilstrækkelige direkte eller afledte fordele til dækning af de samlede inkremen-
telle omkostninger ved at udbyde dem. Disse tjenester omtales til tider som "uøkonomiske tje­
nester". Der er tale om de tjenester, der ikke ville blive udbudt, hvis man fulgte normale kom­
mercielle principper, og hvis de ikke blev påbudt ved lov. 
I forbindelse med alarmtjenester må der skelnes mellem forpligtelsen til at levere gratis alar­
mopkald, der normalt pålægges alle operatører (således at hver enkelt operatør afholder sine 
egne udgifter i forbindelse hermed), og forpligtelsen for en enkelt operatør til at stille et alarm­
center med uddannet personale, der kan tage imod alarmopkald på nationalt eller regionalt 
plan, til rådighed. Nettoomkostningerne ved et sådant alarmcenter vil kunne inddrives via en 
national ordning vedrørende forsyningspligt. 
Offentlige betalingstelefoner kan også påføre operatøren et tab, og hvor dette er resultatet af 
en reguleret gennemsnitssamtalepris, er det tilladt at lægge operatørenes samlede inkremen-
telle nettoomkostninger ved at stille betalingstelefoner til rådighed (dvs. grænseomkostninger 
minus alle afledte indtægter) til omkostningerne ved forsyningspligtydelser. 
Ved beregning af de mistede indtægter skal der foretages en vurdering af de indtægter, som en kunde, der 
er blevet frakoblet, stadig ville have givet operatøren via "erstatningsopkald", dvs. brug af telefonen hos 
familie, venner, arbejdsplads eller offentlig betalingstelefon. 
13 
Hvis sådanne tjenester udbydes til priser, der medfører, at de eventuelle samlede inkrementel-
le indtægter ikke dækker de samlede langsigtede inkrementelle omkostninger ved at udbyde 
tjenesten, skal nettoomkostningerne lægges til omkostningerne ved forsyningspligtydelser. 
2.3 Nationale ordninger skal beregne omkostningerne under 2.1 og 2.2 på grundlag af in­
vesteringer og driftsomkostninger, som kunne undgås, såfremt operatøren holdt op 
med at udbyde tjenesten til "uøkonomiske" kunder eller kundegrupper. "Uøkonomisk" 
refererer til kunder, hvor de samlede direkte og indirekte indtægter for operatøren 
(beregnet i henhold til retningslinjerne i punkt 2.2 ovenfor) er lavere end omkostnin­
gerne ved at udbyde tjenesten til denne kunde. 
Princippet om "undgåelige omkostninger", der er fulgt i disse beregninger af omkostningerne, 
gælder både for driftsomkostninger og de faste omkostninger forbundet med kapitaludstyr. 
Hvis der er tale om inreversible investeringer (dvs. investeringer, der, når de én gang er fore­
taget, ikke kan geninddrives fuldstændigt), der kunne være undgået, hvis der ikke havde væ­
ret tale om en forsyningspligt, skal en passende forrentning af den anvendte kapital medreg­
nes som et element i beregningerne af de inkrementelle omkostninger. 
Værdien af eventuelle faste investeringer skal ikke være den, der fremgår af operatørens 
regnskaber, men nuværdiomkostningerne af den kapitalinvestering, der kræves for at yde en 
tilsvarende tjeneste i dag15. 
2.4 Den egentlige proces med at kvantificere omkostningerne ved forsyningspligtydelser i 
en medlemsstat kræver formentlig en vurdering af trolige nettoomkostningsområder, 
som kan forklares ved en række faktorer som f.eks. abonnenternes sociale/økonomiske 
sammensætning, abonnenttætheden, og landskabstopografien. 
Den i 2.2 og 2.3 foreslåede metodik vil også tage højde for nettoomkostningerne ved at betje­
ne "uøkonomiske" kunder i såkaldte "højomkostningsområder". Det er ikke tilladt at foretage 
yderligere beregning for højomkostningsområder, hvis dette medfører, at omkostningen ved at 
betjene "uøkonomiske" kunder regnes med to gange. 
2.5 Nationale ordninger bør kun vedrøre finansieringen af nettoomkostningerne ved for­
syningspligten, i forbindelse med hvilken operatøren, som er pålagt den pågældende 
forsyningspligt, udtrykkeligt har erklæret, at han kun er i stand til at udbyde tjenesten 
med en nettoomkostning for ham selv. 
En sådan erklæring skal afgives til den nationale tilsynsmyndighed og skal identificere de kun­
der eller kundegrupper eller de tjenester, som den berørte operatør ikke ville betjene, hvis der 
ikke havde været tale om en forsyningspligt, eller hvis der er tale om at forsyne nye kunder 
eller nye områder, ikke ville være villig til at betjene efter anmodning. 
3. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester må 
nationale ordninger for beregning af omkostningerne ved forsyningspligterne ikke om­
fatte et bidrag til underskud på abonnenttilslutningen, der skyldes ubalance mellem de 
nationale takststrukturer. 
Det gældende princip er at konkurrenter kun skal betale for tilrådighcdsstillclscn af forsyningspligtydel­
sen i overensstemmelse med de minimumsomkostninger, som en effektiv operatør har ved at udbyde den 
pågældende tjeneste i dag. Samtidig bør der ved identificeringen af disse omkostninger tages hensyn til 
eventuelle administrate begrænsninger, der kan forhindre en udbyder af forsyningspligtydelser i at an­
vende den mest effektive teknologi (f.eks. begrænsninger, der pålægges netværksoperatører med forsy­
ningspligt, og som forhindrer dem i at anvende trådløse løsninger i landområder eller i fjernere beliggende 
områder). 
14 
Der er tradition for, at operatører ofte har sikret billig tilslutning og lave abonnementsafgifter 
(og til tider lave lokalsamtaletakster) via krydssubsidier fra samtaleindtægterne fra langdistan­
cesamtaler og internationale samtaler. Dette har ofte medført, at tilslutningsafgiften og abon-
nementsafgiften ikke har givet et rimeligt afkast af den kapital, som operatørerne har investe­
ret ved at udbyde den pågældende tilslutning. 
Hvis en operatør, der ikke udsættes for konkurrence, har "underskud på abonnenttilslutnin­
gen", får operatøren typisk kompensation fra de meget høje overskud, der skabes af andre 
tjenester som f.eks. internationale samtaler og langdistancesamtaler. Hvor dette forhold gør 
sig gældende, er operatørens takster "ikke i balance" med omkostningerne derved16. På et 
marked, der er præget af konkurrence, skal en operatør ikke tvinges til at fastholde sådanne 
takstmæssige ubalancer. 
4. Nationale ordninger, som er meddelt Kommissionen, skal indeholde en tidsplan for 
den fremtidige udligning af de resterende takstmæssige ubalancer. En sådan udligning 
skal være færdig senest den 1. januar 2000, bortset fra de tilfælde, hvor medlemssta­
terne er blevet indrømmet en ekstra gennemførelsesperiode i henhold til artikel 1, stk. 
2, i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. I disse tilfælde skal da­
toen for afslutningen af en sådan udligning være den dato, hvor den ekstra gennemfø­
relsesperiode udløber. 
5. Hvis det ikke har været muligt at afslutte udligningen af taksterne inden 1. januar 1998, 
må medlemsstaterne i overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markeder­
ne for teletjenester17 fastlægge ordninger, der adskiller sig fra de nationale ordninger 
for forsyningspligtydelser for at forhindre nytilkomne i at drage urimelig fordel af pris­
strukturen (dvs. høje afgifter på internationale tjenester og langdistancetjenester, der 
ikke er omkostningsorienterede), der er skabt ved regulering af den allerede etablerede 
operatørs priser. 
Sådanne mekanismer skal baseres på principperne og kriterierne for objektivitet, gen­
nemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet. 
Principperne for sådanne ordninger vedrørende underskud på abonnenttilslutningen omtales 
nærmere i bilag B. 
6. Ved beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligten må forpligtelser, der 
ligger uden for forsyningspligten, ikke medtages, f.eks.: 
6.1 omkostninger ved gennemførelsen af bestemte foranstaltninger, der er nødvendige af 
hensyn til den offentlige sikkerhed; 
6.2 omkostninger ved udbydelsen af kommunikationstjenester, der ligger uden for omfan­
get af forsyningspligtydelser til skoler, hospitaler eller biblioteker; 
6.3 kompensation og/eller refusionsbetalinger (eller administrative og øvrige omkostnin­
ger forbundet med sådanne betalinger) til brugere som følge af manglende opfyldelse 
af det fastsatte kvalitetsniveau for den specifikke tjeneste; 
Ubalancerede takster, eller den naturlige følge deraf, og underskud på abonnenttilslutningen fører ikke til, 
at operatøren lider et ægte "nettotab", da operatøren normalt bliver kompenseret ved de store overskud fra 
øvrige aktiviteter, som f.eks. langdistancesamtaler og internationale samtaler. Der er endog sandsynligt, at 
det stadigvæk vil kunne betale sig for operatøren at betjene de fleste kunder, der modtager subsidieret til­
slutning, som følge af de grænseindtægter, de medfører. De kunder, der påfører operatøren en nettoom­
kostning, vil blive opfanget i nettoomkostningsøvelsen, der er beskrevet i afsnit 2.2 ovenfor. 
Se navnlig betragtning nr. 20 i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. 
15 
6.4 ved udskiftning og/eller opgradering af telekommunikationsudstyr i forbindelse med 
den almindelige modernisering af nettet; 
7. Ved beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligten må udgifterne til specifi­
kation af regningerne samt andre faciliteter (f.eks. selektiv samtalespærring og identifi­
kation af hvem, der ringer), hvor sådanne faciliteter er pålagt som en forpligtelse for 
alle taletelefonioperatører, ikke medregnes. 
8. Ordninger for finansiering af forsyningspligten inden for de nationale ordninger skal 
bygge på principperne om og kriterierne for objektivitet, gennemsigtighed, ikke-
diskrimination og proportionalitet. Hertil hører situationer, hvor der ikke er oprettet en 
særlig finansieringsordning, eller hvor staten finansierer omkostningerne ved visse 
eller alle elementerne i forsyningspligtydelserne direkte eller indirekte. 
9. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester og 
samtrafik-direktivet kan de nationale ordninger omfatte en mekanisme til fordeling af 
eventuelle urimelige byrder som følge af de nettoomkostninger, der er forbundet med 
at udbyde forsyningspligten blandt andre markedsaktører. 
10. Sådanne mekanismer inden for de nationale ordninger kan tage form af enten en for­
syningspligtfond etableret på nationalt plan eller et system af tillægsafgifter. 
Reglerne for beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligten, som anført ovenfor, er 
de samme for begge finansieringsordninger. Kun inddrivelsen af forsyningspligtbidragene fra 
de pågældende markedsaktører er forskellige under de to ordninger. 
11. Nationale ordninger kan kombinere elementer fra begge ordninger med henblik på at 
sikre at eventuelle urimelige byrder forbundet med nettoomkostningerne ved forsy­
ningspligten bliver delt mellem andre markedsaktører, forudsat der ikke finder nogen 
utilbørlig diskrimination sted, og at det ikke bliver krævet af nogen organisation, at den 
direkte eller indirekte skal bidrage mere end en gang til nettoomkostningerne ved en 
bestemt forsyningspligt. 
12. Forsvninaspliatfonde 
12.1 Hvis de nationale ordninger omfatter en forsyningspligtfond, skal det organ, der ad­
ministrerer fonden, opfylde følgende kriterier: 
a) Fonden skal administreres af et organ, der er uafhængigt af de bidragydende og de 
modtagende virksomheder. 
b) Dette organ skal være ansvarligt for at opkræve bidrag fra operatører og tjenesteudby­
dere, der er forpligtiget til at bidrage til omkostningerne ved forsyningspligten i den 
pågældende medlemsstat, og det skal kontrollere overførslen af forfaldne beløb 
og/eller administrere udbetalinger til de personer og/eller organisationer, der er beret­
tiget til at modtage betalinger fra fonden. 
Ved administrationen af de finansielle arrangementer for forsyningspligtydelser, skal de natio­
nale ordninger tilstræbe at minimere den pålagte administrative byrde og de afledte omkost­
ninger. Derfor må det organ, der administrerer en fond handle som "revisor" og "clearing 
house" for betalinger, eller det kan blot føre tilsyn med de direkte betalingerne mellem de be­
rørte organisationer. 
16 
c) Ansvaret for at verificere nettoomkostningerne ved forsyningspligten skal forblive hos 
den pågældende nationale tilsynsmyndighed. 
12.2 Udbetalinger fra fonden til de organisationer, der påføres nettoomkostninger, som hid­
rører fra forsyningspligten, skal foretages under iagttagelse af kriterierne for proporti­
onalitet, ikke-diskrimination og gennemsigtighed. 
13. Et tillæasafaiftsvstem 
13.1 Nationale ordninger, der giver mulighed for et tillægsafgiftsystem skal sikre, at de(n) 
berørte operatør(er) fastlægger nettoomkostningerne ved forsyningspligten samt de 
konkrete bidrag, der skal opkræves via tillægstakssystemet på en gennemsigtig, ikke-
diskriminerende og proportionel måde samt underkaster sig den nationale regulatori­
ske tilsynsmyndigheds eftersyn. 
Nationale ordninger skal navnlig sikre, at der ikke er interessekonflikt mellem en opera­
tørs kommercielle aktiviteter og dennes rolle i forbindelse med opkrævningen af indbe­
talinger fra konkurrenterne. 
Ethvert bidrag, der skal betales via et tillægsafgiftsystem, skal beregnes på årsbasis på 
grundlag af en årlig beregning af omkostningerne ved forsyningspligten18. 
13.2 Det forfaldne beløb skal opkræves fra de berørte organisationer inden for en rimelig 
tidsperiode. Betalingerne kan opkræves som en engangsbetaling på årsbasis eller med 
et hvilket som helst interval, som fastlægges af den pågældende nationale tilsyns­
myndighed. 
13.3 Nationale ordninger skal sikre, at ethvert tillægsafgiftsystem er gennemsigtigt. 
Dette kræver adskillelse af trafiktaksterne for samtrafik fra eventuelle bidrag til omkostninger­
ne fra forsyningspligten. Udbyderen af forsyningspligtydelser skal desuden selv foretage en 
særskilt redegørelse for omfanget af egne bidrag til omkostningerne ved forsyningspligtydel­
ser. 
14. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester og 
samtrafik-direktivet kan det under de nationale ordninger kun kræves, at organisatio­
ner, der stiller offentlige telenet og/eller taletelefonitjenester til rådighed, bidrager til en 
forsyningspligtfond eller til et tillægsafgiftsystem. Ethvert krav om bidrag skal dog væ­
re i overensstemmelse med principperne om ikke-diskriminering og proportionalitet og 
med Kommissionens erklæring om spørgsmålet på mødet mellem telekommunikati­
onsministrene forsamlet i Rådet i marts 1996 (jf. bilag C). Dette betyder, at bidrag kun 
kan pålægges taletelefonioperatører i forhold til deres brug af offentlige telenet. 
Kommissionen vil inden for rammerne af dens vurdering af godkendelses- og anmeldel-
sesprocedure med hensyn til taletelefoni og tilrådighedsstillelse af offentlige telekom­
munikationsnetværk, som medlemsstaterne i henhold til direktiv 96/19/EF skal meddele 
den senest d. 1. januar 1997, i forbindelse med anvendelse/udvidelse af forpligtelserne 
på nye operatører på markedet og/eller mobile operatører navnlig vurdere, om byrden 
fordeles i henhold til objektive og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse 
18 Se artikel 5, stk. 5, i samtrafik-direktivet. 
17 
med proportionalitetsprincippet. De pågældende medlemsstater må derfor i tilstrækkelig 
grad gøre rede for de eventuelle begrundelser for en sådan anvendelse/udvidelse, så 
Kommissionen kan foretage sin vurdering bl.a. af, i hvor vid udstrækning mobil telefoni 
og en fast taletelefonitjeneste kan substituere hinanden. 
Kommissionen fastlægger sin holdning til disse finansieringsordninger i rammerne af de 
formelle beslutninger, den træffer med hensyn til kompatibiliteten af de nationale erklæ­
ring eller de godkendelsesordninger, som medlemsstaterne meddeler den. 
15. Som eksempel på organisationer, der ikke er pligtige at bidrage til finansieringen af 
forsyningspligtydelser kan nævnes (i) private netoperatører, der udbyder netværks­
løsninger til virksomheder eller lukkede brugergruppetjenester, (ii) tjenesteudbydere, 
der tilbyder datakommunikation eller tillægsdatatjenester (som f.eks. e-mail), (iii) tjene­
steudbydere, der tilbyder udvidede taletelefonitjenester19 som f.eks. videokonferencer, 
taleposttjenester og taleforespørgsels- og svartjenester som f.eks. "home-banking" 
eller "tele-shopping". 
Omfanget af bidragsgrundlaget for forsyningspligten kan udvikle sig med tiden i over­
ensstemmelse med ændringerne i teknologi og markedsstruktur. 
16. Nationale ordninger skal fordele bidragene mellem kvalificerede markedsaktører i for­
hold til disses aktivitet på det pågældende marked. Med henblik herpå skal de nationa­
le ordninger opstille procedurer for en tydelig identificering af det marked, hvor aktivi­
teten måles, og de skal fastlægge grundlaget for bidraget på en gennemsigtig måde for 
hver kvalificeret organisation, der skal bidrage. 
17. Nationale ordninger skal sikre, at det bidragsniveau, som kræves hos de i punkt 14 
ovenfor identificerede og kvalificerede organisationer, beregnes på en objektiv, gen­
nemsigtig, ikke-diskriminerende og proportionel måde. Med henblik på at sikre dette, 
skal de nationale ordninger opfylde følgende principper: 
17.1 I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet kan medlemsstaterne fastlægge de 
konkrete kriterier inden for de nationale ordninger for fordeling af bidragene blandt de 
kvalificerede markedsaktører, forudsat sådanne kriterier opfylder de i punkt 16 opstil­
lede krav. 
17.2 Nationale ordninger skal sikre, at fordelingen af bidragene ikke urimeligt forvrider inci­
tamenterne til investering og den økonomiske effektivitet. 
17.3 Nationale ordninger bør sikre, at de valgte kriterier til fastlæggelse af de kvalificerede 
organisationers bidragsandel ikke får en uforholdsmæssig eller diskriminerende virk­
ning på bestemte aktører. 
En række indikatorer så som indtægter før skat, samtaleminutter, antal abonnenter og samlet 
overskud kan bruges til at måle kvalificerede organisationers aktivitet. Uanset den valgte me­
tode skal den fastlægges efter principperne om proportionalitet, ikke-diskrimination og gen­
nemsigtighed, og den bør tilskynde til konkurrence samtidig med, at urimelige administrative 
eller regnskabsmæssige byrder undgås for de berørte aktører. F.eks. bør medlemsstaterne 
Med hensyn til tilrådighedsstillelsen af taletelefonitjenester via Internet anses dette ikke i øjeblikket for at 
være en offentligt tilgængelig taletelefonitjeneste, (se Kommissionens notits [..] om taletelefoniens status 
på Internet ifølge direktiv 90/388/EØF). Der kan derfor ikke kræves bidrag fra udbyderne af tilslutning til 
Internet. Organisationer, der udbyder Internettilslutning via deres egne net ville derfor normalt have bi­
draget på grundlag af deres drift af et offentligt net. 
18 
undgå kriterier, der urimeligt forvrider mønstret for markedsaktørernes adgang til markedet, 
aktivitet eller investering. 
17.4 Nationale ordninger bør sikre, at opkrævningsordningen forhindrer "dobbeltbidrag". 
Et eksempel på dobbeltbidrag kunne være en tjenesteudbyder, der stiller tjenester til rådighed 
via lejede kredsløb, og som kræves at bidrage direkte til en forsyningspligtfond i forhold til sit 
aktivitetsniveau (f.eks. bruttoindtægter), selvom taksten for de leje er blevet fastlagt af netope­
ratøren til dækning af denne operatørs bidrag til forsyningspligtydelser som udbyder af et of­
fentligt telenet. I sådan en situation ville det direkte eller indirekte bidrag betyde, at tjenesteud­
byderen betalte dobbelt til omkostningerne vedrørende forsyningspligten. 
6. KONKLUSION 
Denne meddelelse har identificeret de kriterier, som Kommissionen vil benytte i sin 
vurdering af den del af de nationale ordninger, der drejer sig om omkostningsbereg­
ning og finansiering af forsyningspligtydelser, som skal meddeles Kommissionen i 
overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. 
Kommissionen agter at gennemgå de således meddelte ordninger i løbet af det første 
halvår af 1997, således at medlemsstaterne i god tid kan foretage det nødvendige for 
at tilpasse disse ordninger til fællesskabsrettens krav om gennemførelse af fuld liberali­
sering på telemarkedet inden 1. januar 1998. 
Kommissionen agter i lyset af dens erfaringer med at vurdere de ordninger, der med­
deles den, samt i lyset af resultaterne af en omfattende undersøgelse af de praktiske si­
der ved omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser i et konkur­
rencedygtigt miljø, at drage sine konklusioner i form af praktiske retningslinjer for te­
lekommunikationssektoren, for de tilsynsførende og for brugerne for at udvikle den 
bedste praksis inden for EU. 
Denne meddelelse fremsendes hermed til medlemsstaterne som en hjælp ved udform­
ningen af deres nationale ordninger. 
19 
BILAG A: RELEVANTE BESTEMMELSER I FÆLLESSKABSLOVGIVNINGEN 
GÆLDENDE FOR FORSYNINGSPLIGTYDELSER 
Uden at foregribe Europa-Parlamentets og Rådets harmonisering i forbindelse med ONP, skal en­
hver national ordning, der er påkrævet for at fordele nettoomkostningerne ved opfyldelsen af tele­
selskabernes forpligtelser om alment tjenesteudbud, blandt alle selskaber, uanset om de består af et 
system af tillægafgifter eller en samlet tjenestefond: 
a) kun gælde virksomheder, der stiller offentlige telenet til rådighed 
b) fordele de respektive andele blandt virksomhederne efter objektive og ikke-diskriminerende kri­
terier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. 
Medlemsstaterne anmelder enhver sådan ordning til Kommissionen, så den kan undersøge, om 
ordningen er forenelig med traktaten. 
Medlemsstaterne skal tillade deres teleselskaber at udligne taksterne under hensyntagen tii specifik­
ke markedsvilkår og behovet for at sikre alment tjenesteudbud til en overkommelig pris, og med­
lemsstaterne skal især tillade dem at tilpasse nuværende takster, der ikke er baseret på omkostnin­
ger, og som forøger byrden ved at sørge for alment tjenesteudbud, for at nå frem til takster baseret 
på faktiske omkostninger. Kan en sådan udligning ikke afsluttes inden den 1. januar 1998, skal de 
pågældende medlemsstater underrette Kommissionen om den kommende gradvise udligning af de 
resterende takstforskelle. Heri skal indgå en detaljeret tidsplan for gennemførelsen. 
Under alle omstændigheder vil Kommissionen senest tre måneder efter, at Europa-Parlamentet og 
Rådet har vedtaget et direktiv om harmonisering af sammenkoblingsvilkår, vurdere, om der er be­
hov for yderligere initiativer for at sikre overensstemmelsen mellem de to direktiver, og træffe de 
nødvendige forholdsregler. 
Kommissionen foretager desuden senest den 1. januar 2003 en vurdering af situationen i medlems­
staterne, og vurderer navnlig, om de gældende finansieringsordninger ikke begrænser adgangen til 
de pågældende markeder. I så tilfælde vil Kommissionen undersøge, om der findes andre metoder 
og eventuelt fremsætte passende forslag. 
Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår 
gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester (direktiv om liberalisering af markederne 
for teletjenester). 
20 
(g) "forsyningspligtydelser": et bestemt, begrænset sæt af tjenester af en given kvalitet, hvortil alle 
brugere uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale betingelser 
får en tilslutning til en overkommelig pris. 
Samtrafik og bidrag til dækning af forsyningspligtydelser 
1. Hvis en medlemsstat i henhold til denne artikel skønner det urimeligt, at en enkelt virksomhed 
alene skal opfylde pligten til at udbyde forsyningspligtydelser, kan den indføre ordninger for, 
hvordan nettoomkostningerne i forbindelse med denne pligt skal fordeles blandt de organisatio­
ner, der driver offentlige telenet og/eller telefontjenester. Medlemsstaterne tager hensyn til prin­
cipperne om gennemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet, når de fastlægger, hvilke 
bidrag der skal betales. Denne type finansiering vedrører kun offentlige telenet og -tjenester som 
angivet i bilag I, del 1. 
2. Bidrag til dækning af eventuelle omkostninger ved pligten til at udbyde forsyningspligtydelser kan 
indhentes via en ordning, der specifikt indføres med dette formål og administreres af en instans, 
som er uafhængig af de organisationer, der modtager godtgørelse og/eller via et gebyr, som 
lægges oveni samtrafiktaksten. 
3. Når det skal opgøres, hvilke eventuelle omkostninger pligten til at udbyde forsyningspligtydelser 
medfører, beregner de organisationer, som skal opfylde den, efter anmodning fra den nationale 
tilsynsmyndighed de pågældende nettoomkostninger efter proceduren i bilag III. Beregningen af 
disse nettoomkostninger revideres af den nationale tilsynsmyndighed eller en anden virksomhed, 
der er uafhængig af televirksomhederne, og som er godkendt af den nationale tilsynsmyndighed. 
Der skal være fuld offentlig indsigt i resultaterne af beregningen af disse omkostninger og i revi-
sionsrapporten i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2. 
4. Hvis det er berettiget ud fra den i stk. 3 omhandlede beregning af nettoomkostningerne og ud fra 
en vurdering af den eventuelle markedsfordel, som opnås af den virksomhed, der udbyder for­
syningspligtydelser, træffer de nationale tilsynsmyndigheder beslutning om, hvorvidt der skal 
indføres en ordning til fordeling af nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligtydelser. 
5. Hvis der indføres ordninger som omhandlet i stk. 4, sikrer de nationale tilsynsmyndigheder, at 
der er fuld offentlig indsigt i principperne for omkostningsdelingen, herunder i de nærmere for­
hold i den anvendte ordning, jf. artikel 14, stk. 2. 
De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at der offentliggøres en årlig rapport med anførelse af de 
beregnede omkostninger i forbindelse med pligten til at udbyde forsyningspligtydelser, og af de 
forskellige berørte parters bidrag til dækningen af disse omkostninger. 
FÆLLES HOLDNING (EF) nr. 34/96 vedtaget af Rådet d. 18. juni 1996 med henblik på vedtagelse af 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/..../EF af ... om samtrafik på teleområdet med henblik på at 
sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne. 
21 
Indtil proceduren i stk. 3, 4 og 5 er gennemført, skal den nationale tilsynsmyndighed og Kom­
missionen underrettes, inden der opkræves afgifter fra sammenkoblede virksomheder til dæk­
ning af omkostninger i forbindelse med pligten til at udbyde forsyningspligtydelser. Hvis den nati­
onale tilsynsmyndighed på eget initiativ eller efter begrundet anmodning fra de berørte parter 
fastslår, at taksterne er for høje, skal den pågældende organisation nedsætte dem. Nedsættelsen 
gælder med tilbagevirkende kraft fra den dato, hvor afgifterne blev opkrævet, men tidligst fra 
den 1. januar 1998. 
IllåÉiiÉIII^ 
Det faste offentlige telefonnet 
Ved "det faste offentlige telefonnet" forstås det offentlige koblede telenet, som er beregnet til frem­
føring aftaleinformation og audioinformation (3,1 kHz båndbredde), f.eks.: 
- taletelefoni 
- telefaxmeddelelser (gruppe III), jf. ITU-T-rekommendationeme i "T-serien" 
- datatransmission i talebåndet via modemer med overførselshastighed på mindst 2 400 bits/s, jf. 
ITU-T-rekommendationeme i "V-serien". 
Adgang til slutbrugerens nettermineringspunkt sker via et eller flere numre, som indgår i den natio­
nale nummereringsplan. 
Telefonitjenester på det offentlige fastnet i overensstemmelse med Europa-Parlamentet og 
Rådets direktiv 95/62/EF af 13. december 1995 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten^2) 
Ved "telefonitjenester på det faste offentlige telefonnet" forstås, at der til abonnenter på det faste net 
udbydes en tjeneste bestående i etablering eller modtagelse af nationale og internationale opkald, 
herunder tilslutning til alarmtjenester (112-tjenester), telefonistekspedition, oplysningstjenester, of­
fentlige betalingstelefoner, udbud af tjenester på særlige vilkår og/eller udbud af særlige faciliteter 
for handicappede eller abonnenter med særlige sociale behov. 
Adgang til slutbrugerens nettermineringspunkt sker via et eller flere numre, som indgår i den natio­
nale nummereringsplan. 
EFTnr. L321 af 30.12.1995, s. 6. 
22 
BEREGNING AF OMKOSTNINGERNE VED FORSYNINGSPLIGT PÂ TALETELEFONIYDELSER 
som omhandlet i artikel 5, stk. 3 
Ved "forsyningspligt" forstås den pligt, som en medlemsstat pålægger en organisation til at udbyde 
net og tjenester overalt inden for et givet geografisk område samt - om nødvendigt - til at udbyde 
tjenesten til den samme pris inden for hele det pågældende område. 
Omkostningerne ved forsyningspligten beregnes som forskellen mellem de nettoomkostninger, en 
organisation har ved at drive virksomhed, når den er underlagt denne, pligt, og de nettoomkostnin­
ger, den ville have haft, hvis dette ikke var tilfældet. 
Dette gælder uanset om medlemsstatens net er fuldt udbygget eller stadig under etablering eller 
udbygning. 
Beregningen baseres på de omkostninger, der følger af: 
(i) Elementer af de pågældende tjenester, som kun kan udbydes med tab eller med omkostninger, 
der overstiger almindelige kommercielle standardomkostninger. 
Dette omfatter f.eks. tilslutning til alarmtjenester, visse betalingstelefoner, bestemte tjenester 
eller udstyr til handicappede mv. 
(ii) Bestemte slutbrugere eller grupper af slutbrugere, som, under hensyntagen til omkostningerne og 
indtægten ved bestemte net- og tjenesteudbud samt medlemsstatens foreskrevne, geografik be­
stemte gennemsnitstakster for tjenesten, kun kan betjenes med tab eller med omkostninger, der 
overstiger almindelige kommercielle standardomkostninger. 
Dette omfatter f.eks. slutbrugere eller grupper af slutbrugere, som ikke ville blive betjent af en 
kommercielt orienteret operatør uden forsyningspligt. 
I randområder med net, som er under udbygning, skal omkostningsberegningen baseres på den 
meromkostning, det ville medføre at betjene de slutbrugere eller grupper af slutbrugere, som ikke 
ville blive betjent af en operatør, der i et konkurrencebaseret miljø gik ud fra almindelige kommer­
cielle principper. 
Ved beregningen af nettoomkostningerne indregnes også indtægterne. Der regnes med prognose-
baserede omkostninger og indtægter. 
23 
BILAG B: BIDRAGSORDNINGER I FORBINDELSE MED UNDERSKUD PÅ 
ABONNENTTILSLUTNINGEN 
Kriterier for vurdering af ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslut­
ningen 
Som anført ovenfor under vurderingskriterierne for nationale ordninger kan medlemsstaterne 
etablere separate ordninger som adresserer de virkninger, som de lovgivningsmæssige be­
grænsninger af takststrukturene har for de allerede etablerede operatører, dvs. regulering af 
den hastighed, hvormed operatørerne må udligne taksterne med henblik på at opfylde kravet 
om udligning i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. 
Sådanne ordninger bør være adskilt fra den nationale ordning til omkostningsberegning og 
finansiering af nettoomkostningerne ved forsyningspligten i en medlemsstat. 
Sådanne ordninger bør hvile på principperne om og kriterierne for objektivitet, gennemsigtig­
hed, ikke-diskrimination og proportionalitet og bør kun oprettes som en midlertidig foran­
staltning. 
Med henblik på at opfylde disse betingelser bør sådanne ordninger være i overensstemmelse 
med nedenstående principper: 
1. Efter den 1. januar 1998 bibeholder de berørte operatører betydelige krydssubsidier til 
private tilslutninger, der ligger ud over det forventede i forhold til normal kommerciel 
sædvane (dvs. disse operatører er underlagt lovmæssige begrænsninger, der har forhin­
dret dem i at fuldende takstudligningsprocessen, og dette har medført takststrukturer, 
der er meget ude af trit med den kapital, der er investeret i at stille lokaltilslutning til 
rådighed). 
2. Ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen bør kun gennemføres 
som midlertidige foranstaltninger og kun frem til 1. januar 2000. 
/ princippet tager ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen 
udgangspunkt i den allerede etablerede operators detailprisstruktur (eller de forskelli­
ge erhvervsområders rentabilitet) ved beregning af samtrafikpriser, og de tillader en 
reduktion af priser for at finde frem til samtrafikprisen for en bestemt type opkald eller 
tjeneste. Beregningen sker derfor fra toppen og ned og ikke fra bunden og op på 
gpmdlag af de faktisk afholdte omkostninger. 
Som følge heraf vil enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslut­
ningen forhindre indførelsen af effektiv konkurrence, eftersom konkurrenterne (de ny­
tilkomne) vil blive tvunget til at forlange højere priser for de tjenester, som bidrager 
til den allerede etablerede operatørs underskud på abonnenttilslutningen. Denne form 
for prissætningssystem for samtrafikken underminerer den allerede etablerede opera­
tørs incitament til at gøre sine priser omkostningsægte. Disse virkninger forvrider in­
vesteringerne indenfor branchen og kan kun anses for at være en midlertidig undta­
gelse til traktatens konkurrenceregler. 
24 
3. Enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen bør kræve en 
tydelig identifikation af ethvert påberåbt "underskud" beregnet på en proportionel, ikke-
diskriminerende og gennemsigtig måde. Der bør foretages en uafhængig verifikation af 
beregningen. Beregningen bør identificere fordelingen af den kapital, der er anvendt til 
at skaffe tilslutning samt angive alle almindelige og fælles omkostninger, der bør forde­
les efter principperne om proportionalitet og ikke-diskrimination. 
4. Foranstaltninger til sikring af gennemsigtigheden af enhver ordning i forbindelse med 
underskud på abonnenttilslutningen er særligt vigtige i betragtning af det store skøn, 
som en allerede etableret operatør kan udøve med hensyn til fordeling af de almindeli­
ge/fælles omkostninger inden for sin virksomhed. Ordninger i forbindelse med under­
skud på abonnenttilslutningen bør ikke benyttes til blot at finansiere de ineffektive ak­
tiviteter, der måtte være blandt en allerede etableret operatørs aktiviteter. 
5. Oplysninger vedrørende gennemførelsen af sådanne ordninger samt tidsplanen for deres 
afVikling bør indberettes til Kommissionen sideløbende med indberetningen af de natio­
nale ordninger for forsyningspligtydelser (dvs. senest 11. januar 1997). 
Såfremt der ikke foreligger sådanne oplysninger, vil Kommissionen ikke være i stand 
til at vurdere de nationale ordningers overensstemmelse med EF-traktaten. 
6. Enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen bør være struktu­
relt adskilt fra enhver national ordning vedrørende forsyningspligtydelser. 
Formålet med en ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen er at 
takle virkningerne af en ineffektiv omgåelse og skumning af fløden som følge af de 
lovmæssige begrænsninger, som den allerede etablerede operatørs takststruktur er un­
derlagt. Dette "underskud" udgør ikke et reelt tab for den pågældende operatør. Det er 
derfor ikke en del af nettoomkostningerne ved at udbyde elementer af forsyningsplig­
tydelser. 
7. De nationale tilsynsmyndigheder bør sikre, at andre markedsaktører kun bidrager til et 
eventuelt underskud på abonnenttilslutningen der, hvor konkurrenten benytter (dvs. 
sammenkobler sig med) en del af den allerede etablerede operatørs net til overførsel af 
en samtale. 
Hvis konkurrenten er i stand til at tilbyde kunder en slutbruger-til-slutbruger tjeneste, 
der ikke gør brug af eller har samtrafik med den allerede etablerede operatørs net, bør 
der ikke betales noget bidrag til underskuddet på abonnenttilslutningen. 
8. Bidrag til underskud på abonnenttilslutningen bør beregnes på grundlag af det bidrag til 
underskuddet, som den allerede etablerede operatør mister, når den indtægt (takst), der 
ville være tilflydt den allerede etablerede operatør, i stedet betales til en konkurrent, 
selv om samtalen delvis blev overført via den allerede etablerede operatørs net23. Bidra-
Hvor der ikke foregår nogen samtrafik, bor der ikke ydes noget bidrag til underskuddet på abonnenttil­
slutningen. 
25 
get til underskuddet på abonnenttilslutningen bliver mindre end det fulde bidrag til det 
underskud, som den allerede etablerede operatør ville have tjent, hvis denne havde 
overført hele samtalen, som følge af konkurrencens virkninger i forbindelse med udvi­
delsen af markedet. En del af samtrafikken bør anses for at være ny trafik, hvor den al­
lerede etablerede operatør ikke kan have givet afkald på noget bidrag. 
BILAG C: KOMMISSIONENS UDTALELSE TIL REFERATET AF DET 1910. 
MØDE I RÅDET (TELEKOMMUNIKATIONSMINISTRENE) D. 27. 
MARTS 1996 OM, HVEM DER BIDRAGER TIL FORSYNINGSPLIG­
TYDELSER 
"I forbindelse med artikel 5, stk 1, i den fælles holdning til forslaget til et direktiv om samtra­
fik på teleområdet minder Kommissionen om, at artikel 4c i Kommissionens direktiv 
96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemfø­
relse af liberaliseringen af markederne for teletjenester bestemmer, at såfremt medlemsstater­
ne opretter ordninger til fordeling af nettoomkostningerne ved forsyningspligten, bør de be­
nytte disse ordninger over for virksomheder, der stiller offentlige telenet til rådighed. Direkti­
vet anfører desuden, at den respektive byrde skal fordeles efter objektive og ikke-
diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Ifølge sidst­
nævnte bør bidragene som understreget i betragtning nr. 19 i Kommissionens direktiv kun 
søge at sikre, at markedsdeltagerne bidrager til finansieringen af forsyningspligtydelser. 
Kommissionen bemærker, at Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF om anvendel­
sen af ONP på taletelefoni definerer omfanget af forsyningspligten, der kan finansieres gen­
nem forsyningspligtordninger. Princippet om ikke-diskrimination taler desuden imod finansie­
ringsordninger for forsyningspligten, som fører enten til dobbeltbidrag til omkostningerne ved 
forsyningspligtydelserne i den samme medlemsstat eller til, at alle virksomheder på markeder­
ne for teletjenester subsidierer taletelefonioperatørerne. Som følge heraf bør bidragene be­
grænses til tjenester inden for omfanget af det, der er defineret som forsyningspligtydelser. 
Kommissionen fortolker derfor både artikel 4c i Kommissionens direktiv samt artikel 5, stk. 
1, i denne fælles holdning således, at de kun tillader, at leverandørerne bliver pålagt bidrag i 
forhold til den brug, de gør af det offentlige telenet." 
26 
BILAG D: ASPEKTER VED DE NATIONALE ORDNINGER, DER ISÆR SKAL 
TAGES OP PÅ NATIONALT PLAN 
Selvom det indre markeds behov og målsætning om at sikre en høj forbrugerbeskyttelse bety­
der, at der er brug for et fællesbegreb for forsyningspligtydelser på fællesskabsplan, hænger 
mange af aspekterne tæt sammen med den konkrete situation i de enkelte medlemsstater. Som 
følge heraf er der lagt et betydeligt dagligt ansvar over på de nationale tilsynsmyndigheder 
f.eks. i forbindelse med fastlæggelsen af, hvad der er "overkommelige" tjenester i en bestemt 
medlemsstat. 
I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet skal en række emner tages op hovedsageligt 
på nationalt plan vedrørende forvaltningen af forsyningspligten. Disse holdninger skaber 
overordnede rammer, inden for hvilke de nationale ordninger skal fungere. Nationale holdnin­
ger på disse områder skal forblive i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, og skal 
navnlig følge principperne og kriterierne om proportionalitet, ikke-diskrimination, gennem­
sigtighed og objektivitet. Selv om denne meddelelse ikke primært fokuserer på disse spørgs­
mål, vil Kommissionen nødvendigvis undersøge den valgte holdning med henblik på at vurde­
re de meddelte nationale ordninger på behørig måde. 
Behovet for at pålægge konkrete forpligtelser for at garantere forsyningspligtydelser 
- Det første spørgsmål drejer sig om, hvorvidt der er behov for at lægge konkrete for­
pligtelser over på bestemte operatører for at udbyde forsyningspligtydelser, eller om 
operatørernes frivillige brug af særlige og/eller kundeorienterede takstordninger 
opfylder det overordnede mål om at sikre tjenester til en overkommelig pris. 
Proportionalitetsprincippet betyder at forpligtelserne kun bør pålægges i forhold til forsy­
ningspligtydelserne, hvis der er risiko for, at målet om at sikre tilslutning til en overkommelig 
pris til et defineret forsyningspligtniveau i hele et givent område ikke kan nås i et konkurren­
cedygtigt miljø, uden at der oprettes konkrete ordninger for rimelig fordeling af alle identifi­
cerede omkostninger, der hidrører fra de forpligtelser, som udbyderen af forsyningspligtydel­
ser har haft, blandt markedsaktørerne. 
Prisaftaler som en del af forsyningspligten 
- Et andet spørgsmål er aftalen om prissætningspolitikker (f.eks. nationale beslutninger 
om at anvende en ensartet national takst eller give mulighed for, at taksterne i nogen grad 
ikke længere er gennemsnitlige (deaveraging)/fastlæggelse af overkommelige priser/brug af 
mekanismer til styring af reguleringshastigheden). 
- Fællesskabets politik vedrørende prissætning er begrænset til konkrete forpligtelser vedrø­
rende omkostningsorientering af taksterne for visse tjenester (f.eks. leasede linier, samtra-
27 
fik-takster) samt en forpligtelse til overkommelige priser, hvad angår leveringen af forsy­
ningspligtydelser14. 
Fællesskabspolitikken kræver ikke og forhindrer heller ikke beslutning på det natio­
nale plan, f.eks. om at fastholde ensartede nationale priser eller give mulighed for 
deaveraging. forudsat tjenestens overkommelige pris ikke drages i tvivl. 
Samtidig gjorde Kommissionen det i sin meddelelse om forsyningspligtydelser klart at 
"større [takst] fleksibilitet må være betinget af de lovgivningsmæssige rammer (i) herun­
der passende ordninger til sikring af overkommelige priser; (ii) sikring af, at prisstignin­
ger for brugere i fjernere liggende områder samt landområderne bortset fra justeringer 
for at opnå omkostningsægthed ikke benyttes til at kompensere operatørerne for indtægts­
tab som følge af prisfald på andre områder og (iii) sikring af, at evt. forskelle i prissæt­
ningen mellem områder med høje omkostninger og dem med lave omkostninger ikke sæt­
ter den overkommelige pris for forsyningspligtydelserne over styr. " 
Organisering af forsyningspligten på det nationale plan 
Når afgørelsen en gang er truffet om at overgive udbydelsen af forsyningspligtydelser til en 
eller flere organisationer, vil de nationale tilsynsmyndigheder sandsynligvis fastlægge en ræk­
ke yderligere spørgsmål, der far indflydelse på, hvordan de nationale ordninger fungerer: 
- Hvorvidt der skal være en eller adskillige udbydere med forsyningspligt i en medlemsstat 
eller bestemte områder inden for en medlemsstat. 
- Hvorvidt forsyningspligten skal pålægges i for geografiske områder (f.eks. hele landet eller 
egn for egn) eller efter tjenestekategori (f.eks. tilrådighedsstillelsen af offentlig taletelefoni, 
tilrådighedsstillelsen af betalingstelefoner). 
- Principper for, hvordan forsyningspligten skal pålægges (f.eks. pålæggelse via lovgiv­
ningsmæssige instrumenter/brug af udbudsprocedurer/tidsplan for nyvurdering af forplig­
telserne). 
- Administrative aspekter (f.eks. forsyningspligtfondens struktur og ledelse/betalings­
ordninger for forsyningspligtydelser (f.eks. ud af en fond/direkte statsfinansiering/brug af 
kuponer til betaling af støtte direkte til trængende kunder/værdisættelse af bidragene i na­
turalier). 
Bidrag til forsyningspligtydelserne via 'Pay or Play* ordninger 
Et af de nøgleemner, der skal tages op, er det grundlæggende valg af, hvem der skal levere 
forsyningspligtydelser, og hvordan den eller de leverandør(er) skal udvælges. Endnu engang 
er den afgørelse først og fremmest et spørgsmål om subsidiaritet, hvor det forudsættes, at de 
Se KOM(96) 419 af 11. september 1996. Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ONP-
vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrence­
forhold (erstatter Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF). 
28 
almindelige principper for objektivitet, proportionalitet, ikke-diskrimination og gennemsigtig­
hed følges. 
Samtidig bør det ikke automatisk antages, at den nuværende leverandør af forsyningspligty­
delser skal fortsætte med at levere forsyningspligtydelser eller være den eneste leverandør, 
eller tilsvarende at forsyningspligten skal opretholdes som et enkelt samlet udbud. Det vil 
fortsat være vigtigt inden for enhver ordning at sikre, at der er tilstrækkelig incitament til at 
tilskynde til en omkostningseffektiv levering af forsyningspligtydelserne. Dette vil begrænse 
den mulige forvridning af adgangen til markedet og investeringerne, som det ville have, hvis 
omkostningerne ved forsyningspligtydelserne var højere end nødvendigt. 
Et middel til at opnå dette kan være at lægge elementer af forsyningspligtydelserne ud til ud­
bud enten på et geografisk grundlag eller for bestemte tjenesteelementer, som f.eks. tilrådig­
hedsstillelsen af offentlige betalingstelefoner. Dette ville gøre det muligt for konkurrenterne at 
tilbyde levering af elementer af forsyningspligtydelserne i en tilsvarende eller forbedret kvali­
tet, hvor kontrakten tildeles den organisation, der tilbyder at levere en tjeneste af den fastsatte 
kvalitet til det laveste subsidieniveau. Hvis der ikke kom tilbud på at levere tjenesten, ville de 
nationale tilsynsmyndigheder bevare en beføjelse til at pålægge forsyningspligtydelser. 
Et andet middel ville være at invitere konkurrenterne til at afgive tilbud, som nævnt ovenfor, 
men på franchising-betingelser (dvs. specificerede tjenester, kvalitet og slutbrugerpriser), der 
overgiver forsyningspligten til den tjenesteudbyder, der forlanger den mindste støtte for at 
levere forsyningspligtelementet i et uøkonomisk område. Denne fremgangsmåde kan være 
særdeles væsentlig i de medlemsstater, hvor processen med opbygning af nettet ikke er fuldt 
udbygget til alle områder. 
Forholdet mellem dem, der udbyder forsyningspligtydelser, og dem der bidrager til omkost­
ningerne, hænger sammen med franchisingspørgsmålet. Almindeligvis bør leverandørerne af 
elementer af forsyningspligtydelser være i stand til at dække nettoomkostninger ved tilrådig­
hedsstillelsen via de bidrag, som de ellers ville blive pålagt at foretage gennem en finansie­
ringsordning. En vurdering af disse omkostninger bør tage højde for de markedsføringsmæs­
sige og kommercielle fordele, som kan skyldes, at vedkommende er leverandør af forsy­
ningspligtydelser. Denne fremgangsmåde betegnes ofte som "pay or play", selvom det i virke­
ligheden er mere sandsynligt, at det er "pay and play". 
29 
TEKNISK GLOSAR 
Abonnement 
Abonnenttilslutningens kapitalin­
vestering 
Anvendt kapital 
Brugere 
Forrentning af anvendt 
kapital 
Franchising 
Inkrementelle indtægter 
Inkrementelle netto omkostninger 
Inkrementelle omkostninger 
Inkrementelle omkostninger på 
lang sigt 
Inkrementel værdi for 
anvendt kapital 
Irreversible investeringer 
Udligning af takster En fast periodisk afgift tilknyttet en given tjeneste og de af bruge­
ren valgte faciliteter. 
Den kapital, der bruges til at give kunden lokal tilslutning til det 
offentlige telefonnet. 
De kapitalgoder der kan henføres til frembringelsen af en særlig 
tjenesteydelse eller til en sektor (f.eks. en lokal tilslutning, inter­
nationale samtaler, betalingstelefontjenesten, osv.) 
Brugere vil i denne forbindelse sige slutbrugere, inklusive forbru­
gere (f.eks. private slutbrugere) og tjenesteleverandører, inkl. te­
letjenesteorganisationerne, hvor sidstnævnte leverer tjenester, der 
allerede bliver eller eventuelt vil blive leveret af andre, 
eller "regnskabsmæssig forrentning" er forholdet mellem det 
regnskabsmæssige overskud og den kapital, der er anvendt i 
regnskabsmæssig henseende. 
Periodebestemt overdragelse af en rettighed eller forpligtelse, der 
tjener et "offentligt" formål. Franchising indebærer, at aktiviteten 
udoves i kommercielt øjemed. 
Dækker de samlede ændringer i indtægter som følge af formid­
lingen af en bestemt aktivitet (eller formidlingen af en aktivitets­
stigning). 
Inkrementelle omkostninger minus alle de tilsvarende inkremen­
telle indtægter. 
Er en omkostningsstandard, der måler ændringen i de samlede 
omkostninger som følge af en mindre eller større stig­
ning/nedgang i outputtet (dvs. formidling af en tjenesteydelse). 
Se under 'undgåelige omkostninger på lang sigt'. 
Den ekstra kapital, som en operatør har brug for til at udføre en 
bestemt aktivitet. Aktiviteten (eller aktivitetsstigningen) kan 
f.eks. henføres til en kunde, en gruppe af kunder eller til en be­
stemt type tjeneste. 
Investeringer, der, når de én gang er afholdt, ikke kan inddrives i 
fuldt omfang. 
Processen, hvor priserne for de enkelte forsyningspligtydelser til­
passes indbyrdes (f.eks. ved indførelse af omkostningsrelaterede 
priser). 
30 
Undgåelige (dekrementelle-) om­
kostninger 
Undgåelige omkostninger på lang 
sigt 
Underskud på abonnent­
tilslutningen 
Uundgåelige nettotab 
Uøkonomisk kunde Svarer til de inkrementelle omkostninger, bortset fra at der i ste­
det for omkostninger i forbindelse med en "udadrettet" stigning i 
outputtet fokuseres på de indre omkostninger, der kan undgås, 
ved en (dekrcmental) nedsættelse af output. 
Dækker de omkostninger, som en operator kunne undgå på læn­
gere sigt, hvis denne skulle ophøre med en bestemt aktivitet (eller 
undlade en inkrementel aktivitetsstigning). 
"Underskud på abonnenttilslutningen" vil sige en tilslutning, 
hvor indtægterne, som en operatør har fra afgiften for tilslutning 
og leje af tilslutningen (abonnement), ikke giver ham et rimeligt 
afkast på den kapital, der bruges til at udbyde tilslutningen. 
Det nettotab, som en operatør ikke kan undgå som følge af sin 
forpligtelse til at levere uøkonomiske forsyningspligtydelser eller 
levere tjenester til uøkonomiske kunder. 
En kunde siges at være uøkonomisk, hvis de samlede indtægter, 
der er forbundet med kunden, er mindre end de inkrementelle 
omkostninger, som operatøren har ved at betjene den pågældende 
kunde. 
Uøkonomiske tjenester Tjenester, for hvilke de inkrementelle omkostningerne ved at yde 
dem overstiger de evt. tilsvarende inkrementelle indtægter, som 
operatoren får fra disse tjenester. 
31 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 608 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 15 08 
Katalognummer : CB-CO-96-639-DA-C 
ISBN 92-78-12984-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
31