•U -tr 
it it 
il à KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 18.09.1996 
KOM(96) 448 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN OM 
UDVIKLINGEN AF DEN SOCIALE DIALOG PÅ 
FÆLLESSKABSPLAN 

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN OM UDVIKLINGEN AF DEN SOCIALE 
DIALOG PÀ FÆLLESSKABSPLAN 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Side 
1 FORMÅLET MED DENNE MEDDELELSE 1 
2. EN VURDERING AF DIALOGEN OG PERSPEKTIVERNE 
FOR DENS UDVIKLING 2 
A. DEN TVÆRFAGLIGE SOCIALE DIALOG 3 
A.I VAL DUCHESSE-DIALOGEN 3 
A.II TVÆRFAGLIGE RÅDGIVENDE UDVALG 4 
B. DEN SEKTORIELLE SOCIALE DIALOG 6 
C. DET STÅENDE UDVALG FOR BESKÆFTIGELSE 9 
D. DEN SOCIALE DIALOG I HENHOLD TIL AFTALEN OM 
SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 12 
Dl HØRING AF ARBEJDSMARKEDETS PARTER 12 
D.II FORHANDLINGER I HENHOLD TIL AFTALEN 
OM SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 14 
E. MERE GENERELLE SPØRGSMÅL I RELATION 
TIL UDVIKLINGEN AF DEN SOCIALE DIALOG 16 
3. KONKLUSIONER 18 
BILAG 
Bilag I Hvordan fungerer den sociale dialog? 21 
Bilag II Den institutionelle ramme for den sociale dialog på fællesskabsplan 27 
Bilag III Fortegnelse over de europæiske arbejdsmarkedsorganisationer, 
der på nuværende tidspunkt konsulteres i henhold til artikel 3 i a 
talen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 30 
J O-
1. FORMÅLET MED DENNE MEDDELELSE 
1. Kommissionen mente, at del i lyset af de omfattende politiske ændringer, der er i vente 
for Den Europæiske Union, er på tide at tage hele rammen omkring den sociale dialog på 
fællesskabsplan op til overvejelse. Kommissionen er ifølge traktaten (artikel 118 B) formelt 
forpligtet til at arbejde for at udvikle den sociale dialog mellem arbejdsgivere og arbejdstagere 
(arbejdsmarkedets parter) på europæisk plan, og i henhold til den aftale, der er knyttet som 
bilag til protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken i traktaten om Den Europæiske 
Union (aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken) har Kommissionen "til opgave at 
fremme konsultationen af arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan og træffe alle 
nødvendige foranstaltninger med henblik på at lette dialogen mellem dem". Sigtet med denne 
meddelelse er derfor at pege på, hvordan den sociale dialog kan styrkes og gøres mere 
fleksibel, og hvordan arbejdsmarkedsparterne i højere grad kan inddrages i formuleringen og 
gennemførelsen af EU-politikkerne, især i relation til beskæftigelse og økonomisk vækst. 
2. 1 det sociale handlingsprogram på mellemlang sigt1 forpligtede Kommissionen sig til 
at fremlægge en række forskellige dokumenter i tilknytning til den sociale dialog og 
omhandlende Det Stående Udvalg for Beskæftigelse, den sektorielle sociale dialog og 
udviklingen af den sociale dialog generelt. Kommissionen har besluttet at samle alle tre emner 
i den foreliggende meddelelse, som er en form for høringsoplæg, der giver mulighed for at 
behandle problemerne og pege på mulige løsninger i en samlet kontekst. Meddelelsen opfylder 
samtidig det tilsagn, der blev givet i meddelelsen fra 1993 om gennemførelsen af protokollen 
om social- og arbejdsmarkedspolitikken2, og som gik ud på at fastlægge en tidsplan for 
jævnlige evalueringer og drøftelser af, hvordan den sociale dialog fungerer. 
3. Den sociale dialog på europæisk plan omfatter drøftelser mellem de europæiske 
arbejdsmarkedsparter, fælles aktioner og eventuelt forhandlinger mellem parterne samt 
drøftelser mellem arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Unions institutioner. Den 
sociale dialog har spillet en vigtig rolle for formuleringen og gennemførelsen af social- og 
arbejdsmarkedspolitikken lige siden oprettelsen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. 
Den har givet arbejdsmarkedets parter mulighed for at meddele deres synspunkter til EU-
institutionerne og samtidig holde deres medlemmer underrettet om initiativer af direkte 
interesse for dem. Det har højnet kvaliteten af de politiske beslutninger og lettet gennem­
førelsen af politiske tiltag på det økonomiske og det sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
område. 
4. Beskæftigelsen er et af de vigtigste emner i EU i dag, og her er der i flere henseender 
gjort en betydningsfuld indsats i de seneste år, især med Kommissionens hvidbog Vækst, 
Konkurrenceevne, Beskæftigelse1 og de handlingspunkter om beskæftigelsen, der blev vedtaget 
på Det Europæiske Råd i Essen. Det har ført til en mere effektiv samordning af 
beskæftigelsespolitiske tiltag og har banet vejen for at lade arbejdsmarkedets parter spille en 
langt større rolle med hensyn til at støtte, supplere og eventuelt korrigere fællesskabsindsatsen 
på dette område. Betydningen heraf afspejles i Kommissionens forslag til en europæisk 
tillidspagt om beskæftigelsen, og resultatet vil helt givet blive, at den sociale dialog, herunder 
også den sektorielle dialog, i højere grad kommer til at fokusere på beskæftigelsen. En 
KOM(95) 134 endelig udg. af 12. april 1995. 
KOM(93) 600 endelig udg. af 14. december 1993, især afsnit 21 og 49. 
K()M(93) 700 endelige udg. af 5. december 1993. 
J^ 
tilpasning af strukturerne i forbindelse med den sociale dialog, hvoraf nogle ikke oprindeligt 
er skabt til at klare denne opgave, er et væsentligt emne i den foreliggende meddelelse. 
5. Kommissionens strategi er baseret på det synspunkt, som også er forklaret nærmere 
i Kommissionens udtalelse om regeringskonferencen, at aftalen om social- og arbejds­
markedspolitikken bør integreres i traktaten. Dette synspunkt støttes af alle medlemsstaterne 
undtagen én samt af Europa-Parlamentet, ECOSOC og Regionsudvalget. Et sådant skridt ville 
give EU større autoritet til at tage de sociale og arbejdsmarkedsmæssige udfordringer op og 
ville samtidig betyde, at den sociale dialog fik en central placering i arbejdet med at forberede 
EU's svar på disse udfordringer. 
6. Kommissionen er naturligvis klar over, at det er vigtigt at få etableret et bredere 
samarbejde og få inddraget andre interessegrupper i en mere omfattende dialog i befolkningen, 
især i relation til spørgsmålene om beskæftigelse og social samhørighed, hvilket fremgår af 
deltagelsen i det "Forum for Social- og Arbejdsmarkedspolitikken", som Kommissionen 
arrangerede i marts 1996. Kommissionen agter også i fremtiden at konsultere ikke-statslige 
organisationer om en bred vifte af sociale og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål. Denne 
meddelelse er dog centreret omkring den dialog, der omfatter repræsentanter for arbejdsgivere 
og arbejdstagere, og som drejer sig om beskæftigelse, arbejdsmarkedsrelationer og 
arbejdsvilkår, for hvilke Kommissionen har et udtrykkeligt ansvar i henhold til traktaten, og 
som er baseret på de nationale traditioner for arbejdsmarkedsforhandlinger. 
7. Den foreliggende meddelelse indeholder en analyse af de muligheder, der ligger i den 
sociale dialog i form af en objektiv vurdering af effektiviteten og virkningerne af de 
nuværende strukturer. Kommissionen stiller en række spørgsmål om, hvordan den sociale 
dialog kan udvikles, og redegør, hvor det er relevant, for sine egne synspunkter på nogle 
områder, hvor der er behov for ændringer. På dette grundlag ønsker Kommissionen at lægge 
op til en debat med arbejdsmarkedsorganisationerne og EU-institutionerne for derefter at 
indarbejde de mest hensigtsmæssige løsningsforslag til en udvikling af den sociale dialog i en 
ny meddelelse i 1997. Derfor opfordrer Kommissionen alle interesserede parter til at frem­
komme med deres synspunkter om de spørgsmål, der behandles i denne meddelelse, senest 
den 31. december 1996. 
2. EN VURDERING AF DIALOGEN OG PERSPEKTIVERNE FOR 
DENS UDVIKLING 
8. Den sociale dialog forløber under forskellige former og med forskellige deltagende 
organisationer. Kommissionen har bevidst holdt beskrivelsen af disse aspekter på et minimum, 
idet man foretrækker at koncentrere sig om at afdække stærke og svage punkter og foreslå 
muligheder for reformer og videreudvikling. De organisationer og organer, der deltager i den 
sociale dialog, analyseres hver for sig; derudover behandles nogle få mere generelle 
spørgsmål, og der redegøres sideløbende for Kommissionens forslag til ændringer eller peges 
på spørgsmål til videre debat. En mere detaljeret redegørelse for resultaterne af den sociale 
dialog findes i bilag I, mens bilag II indeholder en fortegnelse over de forskellige strukturer 
og udvalg. 
A. DEN TVÆRFAGLIGE SOCIALE DIALOG 
A.I Val Duchesse-dialogen 
Baggrund 
9. Val Duchesse-dialogen, som er opkaldt efter det sted, hvor det første møde afholdtes 
i 1985, omfatter de tre europæiske organisationer, som repræsenterer de største nationale tvær­
faglige arbejdsgiver- og arbejdstagerforbund. Der har været afholdt møder med forskellige 
betegnelser, herunder "topmøder om den sociale dialog" og siden 1992 møder i "Udvalget for 
den Sociale Dialog", men Val Duchesse-dialogen er uformel og frivillig. 
10. Arbejdsmarkedets parter har under det uformelle Val Duchesse-system forhandlet sig 
frem til en række fælles udtalelser om vigtige politiske spørgsmål, som er blevet forelagt 
Kommissionen og Rådet. Lige så vigtige er de fælles erklæringer om makroøkonomiske, 
arbejdsmarkedsmæssige og uddannelsesmæssige spørgsmål og drøftelserne på højt niveau 
under en række topmøder i perioden 1985-1995. Der er i alt vedtaget 21 fælles udtalelser og 
erklæringer, indgået to vigtige aftaler og afholdt syv topmøder med deltagelse af formanden 
for Kommissionen og ledende repræsentanter for de nationale og europæiske 
arbejdsmarkedsorganisationer. 
11. Denne tværfaglige sociale dialog har således i over 10 år bidraget positivt til 
relationerne på arbejdsmarkedet og givet parterne mulighed for at fremkomme med deres 
synspunkter om forhold vedrørende den europæiske social- og arbejdsmarkedspolitik og selv 
tage initiativer på delte område. Arbejdsmarkedets parter har via de foranstaltninger, de har 
truffet, været med til at tilskynde til og præge fællesskabsinitiativer inden for beskæftigelse, 
makroøkonomisk politik og erhvervsuddannelse og havde i forbindelse med 
regeringskonferencen i 1991 også indflydelse på ændringen af ordlyden af traktatens artikel 
118 B. 
12. I de seneste måneder har der været tale om betydningsfulde politiske tiltag, som viser, 
hvor vigtig den sociale dialog er. Den fælles erklæring om Essen-beslutningerne om beskæf-
tigelsesprocessen, som blev forelagt for Det Europæiske Råd i Madrid, var i høj grad med til 
at styrke EU's centrale politiske målsætninger. Desuden var den første europæiske aftale 
(aftalen om forældreorlov) et betydningsfuldt skridt, som viser, at arbejdsmarkedets parter er 
villige til at påtage sig det ansvar, der er dem pålagt i henhold til unionstraktaten, og dermed 
også rede til sammen med EU-institutionerne at medvirke direkte ved formuleringen af Den 
Europæiske Unions politik. Endelig er oprettelsen af Det Europæiske Center for Uddannelse 
inden for Arbejdsmarkedsrelationer (CERI) og indførelsen af støtteordningen for nyskabende 
initiativer i virksomhedernes uddannelsesaktiviteter, som er blevet til i et samarbejde mellem 
de europæiske arbejdsmarkedsparter, en tydelig illustration af, at det er muligt at samarbejde 
effektivt om konkrete emner på fællesskabsplan. 
Hidtidige erfaringer 
13. Lanceringen af den sociale dialog i Val Duchesse i 1985 var en afgørende udvikling 
i bestræbelserne på at skabe nyt liv i EØF og gøre fri bevægelighed for personer, varer og 
tjenesteydelser til en realitet. I betragtning af, hvor lidet lovende situationen var, da Val 
Duchesse-forsøget blev iværksat i 1985, må den kendsgerning, at der overhovedet er etableret 
en direkte dialog mellem arbejdsmarkedets parter, betragtes som et flot resultat i sig selv. 
14. I de seneste år har det helt sikkert ført til bedre gensidig forståelse mellem 
arbejdsmarkedets parter på både europæisk og nationalt plan. Men den sociale dialog var ikke 
3 
et mål i sig selv, den skulle samtidig bidrage til at legitimere den social- og 
arbejdsmarkedspolitik og den økonomiske politik, der blev iværksat på europæisk plan. Det 
er et ambitiøst mål, når man betænker, at de nationale organisationer varierer ganske 
betydeligt fra land til land med hensyn til både karakter og vilkår. 
15. Resultaterne af den sociale dialog fortjener langt større opmærksomhed. De forklares 
ikke tilstrækkeligt tydeligt for arbejdsmarkedsorganisationernes "græsrødder". Det er derfor 
nødvendigt at sikre større gennemsigtighed i de forskellige aktiviteter i relation til den sociale 
dialog og sørge for, at alle interesserede parter bliver bedre informeret om, hvad der foregår. 
Det er en forudsætning for den sociale dialogs succes, at arbejdsmarkedets parter inddrages 
på både lokalt, regionalt og nationalt niveau. 
Perspektiver for den fremtidige udvikling 
Videreførelse af Val Duchesse-modellen 
16. Val Duchesse-dialogen har opnået markante resultater og har alle muligheder for at 
kunne udvikle sig til en, samarbejdsmodel inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken, som 
kan få stor betydning for bestræbelserne på at skabe øget europæisk integration. Derfor vil 
Kommissionen fortsat give Val Duchesse-dialogen sin fulde opbakning helt efter ånden i 
traktatens artikel 118 B. 
Deltagere 
17. Det er ikke Kommissionen, der afgør, hvem der skal deltage i Val Duchesse-dialogen. 
Kommissionen har dog modtaget en række anmodninger fra organisationer, som ikke deltog 
i det oprindelige initiativ, om at måtte være med i den tværfaglige sociale dialog. 
18. Spørgsmålet om, hvem der kan deltage i dialogen, behandles mere detaljeret i det 
afsnit, der omhandler konsultations- og forhandlingsprocedurerne i henhold til aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken. Kommissionen er klar over, at det vil medføre praktiske 
problemer, hvis det potentielle deltagerantal øges kraftigt; det er Kommissionens 
overbevisning, at kun arbejdsmarkedets parter selv kan udvikle deres egen dialog og 
forhandlingsstrukturer. Der er dog stadig en del uløste problemer omkring visse 
organisationers deltagelse og repræsentation i processen. Kommissionen kan ikke udpege 
medlemmerne af Udvalget for den Sociale Dialog og opfordrer arbejdsmarkedets parter til selv 
at styrke den sociale dialog ved at sikre alle interesserede parter en rimelig repræsentation. 
A.II Tværfaglige rådgivende udvalg 
Baggrund 
19. De tværfaglige rådgivende udvalg har til opgave at rådgive Kommissionen ved 
formuleringen af specifikke politiske tiltag og bistå Kommissionen med deres gennemførelse, 
og de har en vigtig funktion som formidlere af synspunkter fra de kredse, der berøres direkte 
af fællesskabspolitikken. Der findes desuden en række andre rådgivende fora, hvori 
arbejdsmarkedets parter deltager (f.eks. LEONARDO-udvalget eller den årlige høring om 
strukturfondene). 
20. Også EKSF-traktaten (artikel 18) anerkendte arbejdsmarkedets parters rolle med 
nedsættelsen af el rådgivende udvalg, der omfattede repræsentanter for de nationale 
myndigheder og for arbejdsmarkedets parter. Ud over dette udvalg findes der seks rådgivende 
udvalg inden for det social- og arbejdsmarkedspolitiske område4, der er udpeget af 
Kommissionen på grundlag af indstillinger fra medlemsstaterne, og hvori der sidder 
repræsentanter for de nationale myndigheder, fagbevægelsen og arbejdsgiverorganisationerne. 
Kommissionen konsulterer med jævne mellemrum disse udvalg om tekniske og politiske 
spørgsmål (f.eks. erhvervsuddannelse, gennemførelsen af forordningerne om Socialfonden, 
udarbejdelse af tekniske arbejdsmiljøregler i forbindelse med rammedirektivet om sundhed og 
sikkerhed på arbejdspladsen osv.). 
Hidtidige erfaringer 
21. Det er ikke altid, Kommissionen forelægger sine forslag til systematisk høring i de 
rådgivende udvalg på et tilstrækkeligt tidligt tidspunkt. De rådgivende udvalg inddrages ikke 
aktivt i gennemførelsen af de relevante politikker. Som eksempel kan nævnes, at Udvalget for 
Den Europæiske Socialfond i øjeblikket fungerer utilfredsstillende på trods af dets vigtige 
placering i forhold til et helt centralt strukturinstrument for EU. 
22. Arbejdsmarkedets parter oplever ofte, at de må benytte sig af andre midler end de råd­
givende udvalg for at få reel indflydelse på politikken. I juni 1993 vedtog de tværfaglige 
arbejdsmarkedsparter en henstilling om de rådgivende udvalg, som støttede princippet om 
sådanne udvalg, men var kritisk over for deres virke og nogle af deres strukturer, f.eks. de 
særskilte udvalg for henholdsvis vandrende arbejdstageres sociale sikring og arbejdskraftens 
frie bevægelighed. Der er også problemer, når arbejdsmarkedsparterne forsøger at komme til 
at spille en aktiv rolle i strukturfondenes aktiviteter via de eksisterende ordninger. 
23. Som et resultat af den seneste udvikling er de europæiske arbejdsmarkedsorganisationer 
nu fuldgyldige medlemmer af Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og 
Kvinder5. Men i de øvrige udvalg er de europæiske arbejdsmarkedsparter enten ikke 
repræsenteret eller har kun observatørstatus. Dertil kommer, at de nationale arbejdsmarkeds-
repræsentanter i udvalgene udpeges efter meget forskellige procedurer og kriterier i de enkelte 
medlemsstater, og det betyder, at arbejdsmarkedets parters holdninger ikke altid er samordnet 
med de synspunkter, der kommer til udtryk i andre fora. 
24. Det fremgår tydeligt efter indførelsen af de nye konsultationsprocedurer i henhold til 
artikel 3 i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, hvor tilstedeværelsen af de 
tværfaglige rådgivende udvalg betyder, at der i visse tilfælde er tale om to sideløbende 
procedurer: høring af de europæiske arbejdsmarkedsparter ved skriftlig procedure og høring 
af de enkelte arbejdsmarkedsrepræsentanter i de rådgivende udvalg. 
Perspektiver for den fremtidige udvikling 
Revision af strukturer oz opgaver 
25. Eftersom de rådgivende udvalgs funktioner og arbejdsmetoder fortsat er problematiske, 
vil deres videreførelse i den nuværende form blive taget op til overvejelse. Det er også 
nødvendigt at definere de forskellige opgaver og mål for de rådgivende udvalg om 
Det er Udvalget for den Europæiske Socialfond samt De Rådgivende Udvalg for henholdsvis 
Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring, Arbejdskraftens Frie Bevægelighed, Erhvervsud­
dannelse, Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen og Ligestilling fnellem 
Mænd og Kvinder. 
1 henhold til en kommissionsafgørelse af 19. juli 1995 er ti repræsentanter for europæiske arbejds­
markedsorganisationer medlemmer af Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og 
Kvinder. 
henholdsvis social- og arbejdsmarkedspolitikken og om erhvervsuddannelse og for de 
høringsudvalg, der virker i forbindelse med sektorpolitikken. 
26. I visse tilfælde kan de rådgivende udvalgs opgaver forenkles noget. F.eks. har Det 
Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen for 
nylig besluttet at revidere sine arbejdsmetoder ved at indskrænke antallet af plenarmøder og 
nedsætte et programudvalg. Et andet forslag går ud på, at Det Rådgivende Udvalg for 
Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring og Det Rådgivende Udvalg for Arbejds­
kraftens Frie Bevægelighed slås sammen og dækker alle problemer i forbindelse med 
arbejdstagernes frie bevægelighed og spørgsmål i relation til indvandring fra tredjelande, 
således som det blev foreslået af arbejdsmarkedets parter i en fælles erklæring fra juni 1993. 
Dette vil naturligvis kræve en nøje gennemgang af de eksisterende forordninger. 
Bør der overvejes andre reformer med henblik på at få udvalgene til at fungere bedre? 
Ændr ins af medlemsstatus 
27. Kommissionen mener, at det er nødvendigt at revidere de europæiske 
arbejdsmarkedsorganisationers status i de rådgivende udvalg dels for at sikre 
arbejdsmarkedets parters autonomi, dels for at tilstræbe større kontinuitet i forbindelse med 
alle bilaterale konsultationer, der måtte finde sted i henhold til aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken. 
B. DEN SEKTORIELLE SOCIALE DIALOG 
Baggrund 
28. Nogle af de tidligste strukturer i forbindelse med den sociale dialog var relateret til de 
enkelte sektorer, og det var i mange tilfælde sektorer af særlig betydning for den økonomiske 
politik eller beskæftigelsespolitikken. De er organiseret enten som paritetiske udvalg, der er 
udpeget af Kommissionen - normalt inden for sektorer, som svarer til én af de fælles 
politikker - eller som uformelle arbejdsgrupper, der er oprettet efter fælles anmodning fra 
arbejdsmarkedets parter. I begge tilfælde er det Kommissionen, der afgør, hvilke 
organisationer der på europæisk plan repræsenterer de nationale forbund i de pågældende 
sektorer, mens medlemmerne af de paritetiske udvalg og uformelle arbejdsgrupper indstilles 
direkte af arbejdsmarkedets parter. 
29. Der findes ti paritetiske udvalg og ti uformelle arbejdsgrupper inden for 16 centrale 
sektorer. Både de paritetiske udvalg og de uformelle arbejdsgrupper har siden deres oprettelse 
afgivet næsten 100 udtalelser og henstillinger, først og fremmest om forslag til fællesskabs­
lovgivning eller -forskrifter, der har sociale og arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser for netop 
deres sektor. 
Hidtidige erfaringer 
30. Kommissionen har takket været disse udtalelser og henstillinger været velinformeret 
om parternes holdninger til målsætningerne for og indholdet af dens forslag. Processen har 
i de fleste tilfælde vist, at arbejdsmarkedets parter er i stand til at reagere forholdsvis hurtigt 
og fremkomme med relevante synspunkter om den mulige rækkevidde af en fællesskabs­
foranstaltning eller et nyt forslag, og at der er tale om et ganske tæt samarbejde6. 
Der er i bilag I redegjort for, hvordan konsultationerne og dialogen har fungeret i sektorerne. 
6 
31. Selv om konsultationerne har været nyttige, må det understreges, at Kommissionen 
normalt ikke er forpligtet til at gennemføre konsultationer forud for den formelle vedtagelse 
af en tekst (den eneste undtagelse er social- og arbejdsmarkedspolitikken, hvor der opereres 
med formelle procedurer i henhold til artikel 3 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken). De paritetiske udvalg og de uformelle arbejdsgruppers potentiale 
som høringsorganer er derfor ikke blevet udnyttet fuldt ud i forbindelse med påtænkte forslag 
med konsekvenser på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område. Hidtil er de paritetiske 
udvalg og de uformelle arbejdsgrupper kun ved ganske få lejligheder blevet opfordret til at 
afgive udtalelse om planlagte forslag, og sektororganerne har i mange tilfælde først kunnet 
afgive deres udtalelse efter, at Kommissionen har vedtaget den pågældende tekst. 
32. En anden ting er, at de paritetiske udvalgs kommissorium (og det gælder i et vist 
omfang også de uformelle arbejdsgruppers) er begrænset til fællesskabspolitikkernes sociale 
og arbejdsmarkedsmæssige aspekter. Opdelingen mellem på den ene side de sociale og 
arbejdsmarkedsmæssige aspekter og på den anden side de økonomiske aspekter er kunstig, og 
det er normalt til skade for de social- og arbejdsmarkedspolitiske hensyn, som til en vis grad 
forsømmes. Desuden har Kommissionen i årenes løb ud over de paritetiske udvalg og de 
uformelle arbejdsgrupper nedsat forskellige tekniske og rådgivende udvalg, hvori arbejds­
markedets parter ikke er paritetisk repræsenteret. 
33. Nok har der været en udpræget kontinuitet i den sociale dialog i årenes løb, men det 
er uheldigt, at nogle af de paritetiske udvalg og uformelle arbejdsgrupper har haft tendens til 
at blive overinstitutionaliserede eller bibeholde strukturer, som i realiteten ikke længere er 
anvendelige. Med over 130 møder om året (i 1994) og mange deltagere i hvert møde (mellem 
24 og 50) er disse organer en stor budgetmæssig og administrativ belastning. Man skal i denne 
forbindelse i særlig grad være opmærksom på den specifikke arbejdsbyrde i forbindelse med 
de paritetiske udvalgs plenarmøder (normalt et eller to om året), forretningsudvalgsmøderne 
(op til fire om året) plus møderne i de forskellige arbejdsgrupper. Arbejdsmarkedets parter har 
hidtil på grund af den status, de paritetiske udvalg giver, foretrukket, at der oprettes endnu 
flere paritetiske udvalg (f.eks. om postvæsenet) på trods af, at det medfører en stor 
arbejdsbyrde for Kommissionen, og at der findes mere effektive instrumenter. 
34. De paritetiske udvalg og arbejdsgrupperne fokuserer på helt specifikke politiske 
områder, som i mange tilfælde svarer til fagforbundenes og brancheorganisationernes (arbejds­
givernes) interesser. Det betyder, at informationer om den sektorielle sociale dialogs resultater 
og aktiviteter generelt ikke formidles bredt uden for de direkte berørte grupper, og der har 
været tale om meget begrænset kontakt mellem de forskellige sektorer og med den tværfaglige 
dialog. Dette problem vedrørende manglende kommunikation og information må løses, så de 
enkelte sektorer kan lære af erfaringerne på andre områder og tilgodese de mere tværgående 
politiske hensyn, der drøftes i forbindelse med den tværfaglige dialog, hvis deltagere til 
gengæld også bør have kendskab til de spørgsmål, der især optager de enkelte sektorer. 
35. I lyset af den igangværende vurdering af den sociale dialog udskød Kommissionen 
fornyelsen af mandatet for nogle af de paritetiske udvalg og mangler endnu at ændre deres 
vedtægter i forbindelse med udpegelsen af repræsentanter for de tre nyeste medlemsstater. Der 
vil dog snarest muligt ske formel udnævnelse af repræsentanter fra Sverige, Finland og Østrig. 
Perspektiver for den fremtidige udvikling 
Revision af strukturerne 
36. Strukturerne for den sociale dialog er udviklet som ad hoc-foranstaltninger, der i vidt 
omfang afspejler den historiske betydning, den sektoropdelte politik har haft frem for en 
overordnet strategi for dialog mellem sektorerne. Denne omstændighed har medført en 
skævvridning af den sektorielle dialog. Den sociale dialog kan få større vægt på 
sektorniveau, hvis den centreres omkring strategiske emner og sektorer, især de emner 
og sektorer, hvor arbejdsmarkedets parter er klart aktive. Sådanne prioriterede emner skal 
omfatte de sociale og arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser af den givne social- og 
arbejdsmarkedspolitik samt spørgsmål af almen interesse for arbejdsmarkedets parter, fra 
beskæftigelse over tilrettelæggelse af arbejdet og forbedring af arbejdsvilkårene til 
erhvervsuddannelse og andre kompetencegivende tiltag. 
Kommissionen vil gerne vide, hvordan de berørte parler mener, man kan udvikle en mere 
effektiv og relevant sektoriel social dialog. 
Tilrettelæggelse af konsultationer 
37. Kommissionen vil styrke samarbejdet og samordningen inden for sine 
tjenestegrene omkring konsultationsprocedurerne, som fastsætter, hvad disse tjenestegrene 
skal foretage sig forud for udarbejdelsen af officielle forslag for Kommissionen, og forpligter 
generaldirektoraterne til at gennemføre sektorielle konsultationer, mens Kommissionens 
initiativer endnu er på det forberedende stadium. Det vil også sætte visse grænser for antallet 
af møder og deltagere i sådanne konsultationer og sikre, at alle sektorudvalg behandles ens. 
38. Et andet forslag går ud på, at Kommissionen skal flytte nogle af de paritetiske udvalgs 
og de uformelle arbejdsgruppers opgaver fra GD V over til de for de pågældende sektorer 
relevante generaldirektorater. Ud fra den opfattelse, at de paritetiske udvalg og de uformelle 
arbejdsgrupper for de enkelte sektorer er det forum, hvor arbejdsmarkedets parter kan give 
udtryk for deres synspunkter om alle påtænkte foranstaltninger af betydning for deres sektor, 
ville det kunne udviske skellet mellem på den ene side social- og arbejdsmarkedspolitikken 
og på den anden side sektorpolitikkernes sociale og arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser. 
Med en sådan ordning, der tager sigte på at rationalisere de rådgivende organer, ville ansvaret 
og den administrative struktur - i hvert fald for så vidt angår de paritetiske udvalg, der dækker 
en egentlig fælles EU-politik - involvere det relevante generaldirektorat mere direkte, mens 
GD V fortsat skulle stå for den overordnede koordinering, dialogen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken og tilsynet med den konkrete gennemførelse af den sociale dialog 
og dens bidrag til de beskæftigelsespolitiske tiltag. 
Hvad mener De om placeringen af det praktiske ansvar for den sektorielle dialog? Hvad 
mener De om det alternative forslag til styring af konsultationerne? 
Undersøgelse af arbejdsmarkedsorganisationers repræsentative status 
39. Kommissionen har ikke noget helhedsindtryk af de sektorielle arbejdsmarkedsorganisa­
tioners virke og medlemsskare, hvilket er uheldigt, især fordi ændringer i prioriteringen af 
EU's sociale, arbejdsmarkedsmæssige og økonomiske målsætninger har indvirkning på de 
forskellige sektorers vægt og på forholdet mellem partnerne inden for de pågældende sektorer. 
Der vil i 1996 bliver iværksat en undersøgelse af, hvilke arbejdsmarkedsorganisationer 
der er mest repræsentative i de enkelte sektorer, og denne undersøgelse skal samtidig 
ajourføre de data, der blev indsamlet ved en lignende undersøgelse i 1992 om de tværfaglige 
organisationers repræsentative status. 
Ændring af antallet af medlemmer 
40. De paritetiske udvalg for de enkelte sektorer kan ikke fortsat udvides eksponentielt 
med hver ny udvidelse af Fællesskabet, og derfor mener Kommissionen - uden dog at 
foregribe resultaterne af den ovennævnte samlede gennemgang af strukturerne - at antallet 
af medlemmer i de paritetiske udvalg bør reduceres af hensyn til effektiviteten. Ved 
ændringen af de afgørelser, der ligger til grund for nedsættelsen af de paritetiske udvalg, vil 
Kommissionen tage hensyn til særlige omstændigheder i relation til arbejdsmarkedets parters 
repræsentation med udgangspunkt i ovennævnte undersøgelse, herunder også det problem, at 
visse sektororganisationer ikke er repræsenteret i bestemte paritetiske udvalg. 
Praktiske reformer 
41. Kommissionen vil fortsat gennemføre praktiske reformer af den sektorielle dialog, idet 
man i særlig grad er opmærksom på problemet omkring det støt voksende behov for flere 
møder og de dermed forbundne problemer i relation til tolke- og oversættelsesressourcer. De 
sektorielle paritetiske udvalg og uformelle arbejdsgrupper burde kunne fungere mere fleksibelt 
og med brug af færre arbejdssprog for at gøre det lettere at gennemføre konsultationer på 
forhånd. Det bør overvejes at anvende ny teknologi til at sætte de europæiske arbejds­
markedsparter bedre i stand til at kommunikere med deres nationale medlemmer. F.eks. ville 
man ved at udstyre dem med kommunikationsteknologi skabe mulighed for hurtig og fleksibel 
formidling af informationer, og det ville også give mulighed for hurtigere tilbagemeldinger 
ved konsultationer. 
Hvordan kan den sektorielle dialog komme til at fungere mere effektivt og med en bedre 
udnyttelse af resso ur cerne ? 
Forbedret information og koordinering 
42. Under alle omstændigheder foreslås det at styrke koordineringen mellem sektorerne 
og samle repræsentanter for de forskellige sektorielle dialoger, så Kommissionen kan 
informere dem om initiativer, der må forventes at være af interesse for dem, samt sikre 
udvekslingen af informationer mellem de sektorielle arbejdsmarkedsparter indbyrdes om, 
hvordan deres drøftelser forløber. Det ville effektivisere informationsformidlingen til 
arbejdsmarkedets parter, så man undgår overlapninger og gentagelser, men alligevel sikrer, 
at vigtige informationer kommer ud til alle sektorer. 
Hvad mener De om koordineringen af den sektorielle sociale dialog og formidlingen af 
resultaterne? 
C. DET STÅENDE UDVALG FOR BESKÆFTIGELSE 
Baggrund 
43. Det Stående Udvalg for Beskæftigelse blev nedsat ved en rådsafgørelse i december 
1970, og udvalgets sammensætning blev ændret i januar 19757. Det er et rådgivende treparts-
organ, hvori der sidder repræsentanter for Rådet, Kommissionen og arbejdsmarkedets parter. 
44. Udvalgets opgaver er fastsat i artikel 2 i rådsafgørelsen om nedsættelse af udvalget: 
"Med respekt af traktaterne og de beføjelser, der er tillagt Fællesskabernes institutioner og 
Rådets afgørelse af 14. december 1970 (EFT nr. L 273 af 17.12.70), ændret ved Rådets afgørelse 
af 20. januar 1975 (F.FT nr. L 21 af 28.1.1975). 
organer, har l Jdvalget til opgave, vedvarende at sikre dialogen, samspillet og konsultationen 
mellem Rådet - eller efter omstændighederne medlemsstaternes regeringsrepræsentanter -
Kommissionen og arbejdsmarkedets parter med henblik på at lette samordningen af medlems­
staternes beskæftigelsespolitik i overensstemmelse med Fællesskabets målsætninger. Udvalget 
varetager sin opgave, inden de kompetente institutioner træffer eventuelle afgørelser. " 
45. Mellem 1971 og 1995 afholdt udvalget 49 møder. Det trådte ikke sammen mellem 
oktober 1972 og februar 1975 og heller ikke i andet halvår af 1992. Drøftelser mellem 
arbejdsmarkedets parter, Rådet og Kommissionen er også foregået i andre fora. For eksempel 
har repræsentanter for arbejdsmarkedets parter i de seneste år været indbudt til at deltage i 
en udveksling af synspunkter med ministrene om spørgsmål vedrørende beskæftigelse og 
social- og arbejdsmarkedspolitik umiddelbart forud for social- og arbejdsministrenes uformelle 
møder i Rådet. Desuden besluttede det franske formandskab at afholde et uformelt møde i 
udvalget den 30. marts 1996 i form af en "socialkonference". 
46. Her senest fremlagde det uformelle Europæiske Råd i Torino idéen om en treparts­
konference om beskæftigelse og vækst med deltagelse af medlemmer af Det Stående Udvalg 
for Beskæftigelse; denne trepartskonference fandt sted i Rom den 14. og 15. juni 1996. På 
konferencen fremhævedes nytten og relevansen af "trepartsmodellen" (som dog ikke svarer 
helt til den trepartsmodel, der anvendes i medlemsstaterne), især i forbindelse med tiltag på 
beskæftigelsesområdet, som berører medlemsstaterne, EU-institutionerne og arbejdsmarkedets 
parter. 
Hidtidige erfaringer 
47. I årenes løb har man på møderne i det stående udvalg drøftet en lang række forskellige 
spørgsmål i relation til beskæftigelse: hvordan arbejdsmarkedet fungerer, nye former for 
tilrettelæggelse af arbejdet, de unges beskæftigelsesmuligheder, teknologiske ændringer, 
langtidsledighed, kvindernes beskæftigelsessituation, indvandring samt erhvervsfaglig efter-
og videreuddannelse. På trods af de mange emner er disse møder kun sjældent resulteret i 
reelle høringer. 
48. Ambitionerne om en fælles indsats, som lå til grund for nedsættelsen af Det Stående 
Udvalg for Beskæftigelse, er kun blevet opfyldt i meget beskedent omfang. Drøftelserne i 
udvalget er for det meste begrænset til en række af indlæg, hvori de enkelte medlemmer 
redegør for deres holdning; det har ikke megen lighed med en debat, for slet ikke at tale om 
en fælles indsats. Som et ritual uden nogen forpligtelse til at opnå et resultat kan udvalget 
ikke længere tiltrække sig de ledende aktørers interesse. Det store antal deltagere resulterer 
ofte i mange overflødige gentagelser. 
49. Selv om man på forhånd kender parternes holdninger, er det kun formandskabet, der 
kan formulere konklusionerne fra det stående udvalgs møder. Disse konklusioner varierer i 
indhold og bruges kun lidt. Den måde, hvorpå det stående udvalg fungerer i dag, tilskynder 
derfor ikke de involverede parter til at arbejde for en fælles indsats på beskæftigelsesområdet. 
Perspektiver for den fremtidige udvikling 
Bibeholdelse af målsætningerne 
50. De opgaver, der er omtalt i afgørelsen fra 1970 om nedsættelsen af det stående udvalg, 
har fortsat gyldighed. Udvalgets rolle og målsætninger er stadig relevante, især med hensyn 
til iværksættelsen af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Essen. Det Europæiske Råd 
i Madrid besluttede at etablere en mere fast og varig struktur for beskæftigelsespolitikken, 
10 
herunder også et beskæftigelsesudvalg bestående af ledende repræsentanter for medlems­
staterne, og sikre en snæver samordning af beskæftigelsespolitikken og den økonomiske 
politik. Det er Kommissionens opfattelse, at reformen af Det Stående Udvalg for Beskæf­
tigelse bør knyttes sammen med iværksættelsen af denne beslutning fra Det Europæiske 
Råd om en varig struktur på beskæftigelsesområdet, eftersom den indebærer en ny 
procedure for forberedelsen af beskæftigelsespolitiske initiativer og får indvirkning på det 
stående udvalgs rolle. Resultaterne af regeringskonferencen på dette område vil naturligvis 
også skulle tages i betragtning. 
Ændring af arbejdsmetoderne 
51. Som anført i afgørelsen fra 1970 bør kontinuiteten i udvalgets arbejde prioriteres højt. 
Det er afgørende for et positivt resultat og giver udvalget mulighed for at gennemføre de 
nødvendige analyser og udnytte de hidtidige erfaringer på området. En sådan kontinuitet bør 
tilstræbes i de organisatoriske procedurer og i valget af emner og opfølgningen af disse emner, 
Det Stående Udvalg for Beskæftigelse bør formulere et arbejdsprogram, der fastlægger 
dets virke i en langsigtet kontekst. Kommissionen bør også oprette et sekretariat, der kan 
forberede drøftelserne i Det Stående Udvalg for Beskæftigelse. 
Effektive bidrag fra Det Slående Udvalg for Beskæftigelse 
52. Et effektivt udvalg, der tilfører debatten en ægte fællesskabsmerværdi, er en 
forudsætning for en succesrig fælles indsats. Udvalgsmøderne skal give Rådet mulighed for 
at få bedre kendskab til, hvad der optager arbejdsmarkedets parter. I tråd hermed ville 
udvalgets konklusioner blive mere gennemsigtige og effektive, hvis de var regulære fælles 
konklusioner. De bør offentliggøres via officielle kanaler og systematisk fremsendes til Det 
Europæiske Råd, om nødvendigt med en klar angivelse af, på hvilke punkter der er 
divergerende opfattelser dels mellem arbejdsmarkedets parter indbyrdes, dels mellem arbejds­
markedets parter og Rådet og eventuelt også mellem medlemsstaterne indbyrdes. 
Støtter De tanken om, at konklusionerne fra møderne i Det Stående Udvalg for Beskæftigelse 
bør profileres skarpere? 
Ændring af udvalgets sammensætning 
53. Udvalgets nuværende sammensætning bør ændres og gøres mere rationel. Den 
relevante rådsafgørelse, der stammer fra 1975, er ikke blevet revideret for at tage højde for 
Fællesskabets successive udvidelser og forskellige andre forhold, der har indvirket på de 
repræsentative organisationer. Eftersom udvalget har til opgave at drøfte spørgsmål, der 
vedrører udviklingen i beskæftigelsen, samt oplæg til forhandlingerne i Rådet (social- og 
arbejdsministrene), er det netop det forum, hvor hele erhvervslivets generelle problemer, 
interesser og solidaritet kan komme til udtryk. Udvalgets sammensætning bør afspejle dette 
og koncentreres omkring tværfaglige organisationer på europæisk plan, især fordi der i 
forvejen eksisterer sektorielle konsultationsorganer. 
Kontaktudvalg 
54. Kommissionen foreslår, at man for at skabe klarhed i debatten og undgå alt for mange 
erklæringer og indlæg opfordrer de forskellige arbejdsmarkedsorganisationer til at give 
udtryk for deres synspunkter via et kontaktudvalg. 
11 
D. DEN SOCIALE DIALOG I HENHOLD TIL AFTALEN OM SOCIAL- OG 
ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
55. Den mest markante ændring i den europæiske sociale dialog i de seneste år har været 
indførelsen af den nye konsultations- og forhandlingsprocedure i henhold til den protokol om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske 
Union. Anvendelsen af disse procedurer, og her tænkes især på den succesrige afslutning på 
forhandlingerne om den første europæiske aftale mellem arbejdsmarkedets parter og denne 
aftales efterfølgende vedtagelse af Rådet, var en helt ny udfordring for såvel arbejdsmarkedets 
parter som for EU-institutioneme. 
D.I Høring af arbejdsmarkedets parter 
Baggrund 
56. Kommissionen har konsulteret arbejdsmarkedets parter mere uformelt i mange år, men 
aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken indebærer en formel forpligtelse til på forhånd 
at gennemføre konsultationer om social- og arbejdsmarkedspolitiske initiativer; denne nye 
høringsproces er nærmere forklaret i bilag I. 
57. Det er ikke i aftalen specificeret, hvilke arbejdsmarkedsorganisationer der skal deltage 
i den sociale dialog på fællesskabsplan. Kommissionen opstillede i sin meddelelse om 
gennemførelsen af protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken en række kriterier til 
afgørelse af det helt centrale spørgsmål om, hvilke organisationer der kan betragtes som 
arbejdsmarkedets parter med henblik på konsultationer på fællesskabsplan. 
58. En fortegnelse over de arbejdsmarkedsorganisationer, som opfylder disse kriterier, blev 
udarbejdet på grundlag af en undersøgelse af, hvor repræsentative de forskellige organisationer 
var; denne undersøgelse blev gennemført i samarbejde med medlemsstaterne. Ud over de 
største tværfaglige paraplyorganisationer, UNICE, CEEP og EFS, omfattede den oprindelige 
fortegnelse på 28 organisationer en række europæiske organisationer, der repræsenterer 
bestemte kategorier af arbejdstagere eller virksomheder såsom UEAPME8 og CEC9, samt en 
række sektorbestemte arbejdsgiverorganisationer (f.eks. inden for distribution og handel, 
bankvæsen, forsikring og transport)10. 
59. Desuden fortsætter Kommissionen med at gennemføre mere bredt dækkende høringer, 
der dækker alle europæiske og i givet fald også nationale organisationer, der måtte blive berørt 
af Fællesskabets social- og arbejdsmarkedspolitik. Denne bredere konsultation dækker derfor 
også de organisationer, som har et europæisk sigte, men som kun er repræsenteret i de 
færreste medlemsstater, og som blev slettet af den liste, der er vedføjet som bilag til 
Kommissionens meddelelse af 1993. 
Hidtidige erfaringer 
60. Konsultationerne har hidtil fungeret udmærket, og Kommissionen er generelt også 
tilfreds med de procedurer, der blev fastsat i dens meddelelse fra 1993. Høringen af arbejds­
markedets parter indebærer dog ikke i sig selv adgang til forhandlinger, og Kommissionen 
Den Kuropæiske Sammenslutning af Håndværk og Små og Mellemstore Virksomheder. 
Den Huiopæi.ske Sammenslutning af Virksomhedsledere. 
Den komplette fortegnelse er gengivet i bilag 111. 
12 
tilstræber at gennemføre mere bredt dækkende høringer af alle europæiske arbejdsmarkeds­
organisationer. Alle modtagne bidrag indgår i Kommissionens overvejelser. De første 
erfaringer med de nye procedurer har dog vist, at det i visse tilfælde kan være vanskeligt for 
arbejdsmarkedets parter at komme med tilbagemeldinger, men der er også visse 
proceduremæssige problemer. 
61. Kommissionen gennemgår jævnligt listen over de organisationer, der opfylder 
kriterierne, men forskellige problemer, der har gjort sig gældende siden 1993, tyder på, at 
Kommissionen bør tage disse kriteriers hensigtsmæssighed op til fornyet vurdering og sikre, 
at de organisationer, der deltager i høringerne, også har mandat til at gøre det, og at de 
synspunkter, der fremsættes under de af Kommissionen organiserede høringer, også er 
repræsentative. 
Perspektiver for den fremtidige udvikling 
Revision af kriterierne for, hvilke organisationer der skal høres 
62. Europa-Parlamentet har foreslået at skærpe de i Kommissionens meddelelse fastsatte 
kriterier for, hvilke organisationer der officielt skal høres i henhold til aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, ved at føje yderligere to krav til listen: 
høringsberettigede organisationer skal være organisationer, der repræsenterer arbejds­
givere eller arbejdstagere, men dog således, at medlemskab er frivilligt både på 
nationalt og europæisk plan; 
de skal have et mandat fra deres medlemmer til at repræsentere dem i forbindelse med 
den sociale dialog på fællesskabsplan, og de skal kunne påvise, at de er repræsentative. 
Er De enig i, at kriterierne for, hvilke organisationer der er tilstrækkeligt repræsentative til 
at kunne deltage i konsultationerne, bør justeres? 
Revision af fortegnelsen over høringsberettigede organisationer 
63. Kommissionen vil på grundlag af de gældende kriterier og for at sikre, at de 
synspunkter, der fremsættes, nu også er repræsentative, løbende tage fortegnelsen over 
europæiske organisationer, der skal konsulteres på tværfagligt niveau og sektorniveau, 
op til nyvurdering. Det er i overensstemmelse med løftet i Kommissionens meddelelse fra 
1993 om, at den fortegnelse, der var knyttet til den pågældende meddelelse som bilag, skulle 
revideres i lyset af de indhøstede erfaringer. 
64. Samtidig vil Kommissionen, som den også foreslog i 1993, arbejde for at få etableret 
strukturer til at sikre kontakten mellem alle arbejdsmarkedets parter. Man vil i denne 
sammenhæng være særligt opmærksom på, at små og mellemstore virksomheder bliver 
behørigt repræsenteret. Kommissionen vil således jævnligt afholde møder med alle 
relevante arbejdsmarkedsorganisationer for at informere om og drøfte den seneste 
udvikling omkring konsultationerne og social- og arbejdsmarkedspolitikken generelt. 
Hvad mener arbejdsmarkedets parter, der skal gøres for at udvikle de nødvendige 
kontaktstrukturer? 
13 
Ændring af konsultationsprocedurerne 
65. I lyset af de første erfaringer med konsultationer på grundlag af artikel 3 i aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken mener Kommissionen, at de procedurer vedrørende 
forhandlinger, der er fastsat i meddelelsen fra 1993, nok bør ændres. Tidsfristen for første 
fase af konsultationerne bør tages op til fornyet vurdering. Kommissionen foreslår at den 
generelle seksugers frist bevares, samtidig med at tidsfristen for konsultationerne gøres mere 
fleksibel og fastsættes af Kommissionen sag for sag afhængigt af emnets karakter og 
kompleksitet. 
Bør der overvejes andre proceduremæssige ændringer? , 
D.H Forhandlinger i henhold til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
Baggrund 
66. Forhandlingsprocedurerne er stadigvæk forholdsvis uprøvede, men de første officielle 
forhandlinger resulterede med stor succes i den første europæiske aftale mellem arbejds­
markedets parter, aftalen om forældreorlov, som blev undertegnet den 14. december 1995 og 
vedtaget af Rådet som et direktiv den 3. juni 1996. Forhandlingsprocedurerne er nærmere 
beskrevet i bilag I. 
67. Forhandlingsmulighederne vokser i takt med, at Kommissionen i stigende grad benytter 
konsultationsprocedurerne. Visse spørgsmål er helt klart ikke egnet til forhandling, således 
som det f.eks. var tilfældet ved konsultationerne for nylig om et eventuelt initiativ vedrørende 
omvendt bevisbyrde ved påstået kønsdiskrimination. Arbejdsmarkedets parter har dog for nylig 
vedlaget at indlede officielle forhandlinger om det meget vigtige spørgsmål omkring mere 
fleksibel arbejdstid (tidsbegrænset ansættelse, deltidsarbejde og midlertidigt arbejde) og 
arbejdstagernes sikkerhed. 
Hidtidige erfaringer 
68. Erfaringerne med forhandlingerne om og indgåelsen af aftalen om forældreorlov bragte 
procedurerne i aftalens artikel 3 og 4 i fokus og bekræftede Kommissionens analyse i med­
delelsen om gennemførelsen af protokollen [KOM(93) 600 af 14. december 1993]. Bilag I 
indeholder en nærmere beskrivelse af de begivenheder, der førte til arbejdsmarkedets parters 
undertegnelse af aftalen og dens senere vedtagelse som et direktiv. Der er følgende 
bemærkninger til demie erfaring med formelle forhandlinger: 
der gik kun meget kort tid mellem rammeaftalens undertegnelse og direktivets ved­
tagelse; 
denne erfaring har gjort det klart, at valget af retsinstrument må afhænge af den 
pågældende aftales indhold, når de underskrivende parter anmoder om, at aftalen 
implementeres gennem en rådsafgørelse; 
Europa-Parlamentet reagerede kritisk over for det forhold, at Parlamentet ikke er 
involveret i denne beslutningsprocedure (det fremgik af Parlamentets udtalelse af 
15. marts 1996); 
Rådet accepterede, at det ikke kunne ændre aftalen, men udtrykte dog en vis skepsis 
over for visse elementer i indholdet, som af nogle medlemsstater blev betragtet som 
værende de nationale myndigheders ansvarsområde eller vedrørte proceduremæssige 
og institutionelle spørgsmål. 
14 
Visse arbejdsmarkedsorganisationer har kritiseret, at de ikke måtte deltage i forhand­
lingerne, og har stillet spørgsmålstegn ved, hvorvidt aftalen om forældreorlov også er 
gældende for dem. UEAPME vil efter eget udsagn indbringe dette spørgsmål for 
Domstolen. Før Kommissionen forelagde aftalen til vedtagelse i Rådet, undersøgte den 
dette spørgsmål omhyggeligt og konkluderede, at de tre involverede organisationer 
opfyldte de kriterier for repræsentativitet, som var nødvendige for at gøre aftalen 
gyldig. Kommissionen afholdt også et møde med alle de organisationer, som var blevet 
konsulteret om initiativet, men som ikke havde deltaget i forhandlingerne, for at 
informere dem mere fuldstændigt om aftalen. 
Perspektiver for den fremtidige udvikling 
Revision af procedurerne 
69. Med hensyn til forhandlinger vil Kommissionen meget gerne høre alle interesserede 
parters synspunkter om, hvilke erfaringer man kan drage af den første forhandling (om 
forældreorlov), især med hensyn til de proceduremæssige aspekter. Det vil gøre det lettere at 
afklare, hvordan man skal forholde sig ved fremtidige forhandlinger for at undgå så mange 
problemer som muligt. 
Hvad mener De om de første erfaringer med forhandling af en aftale? 
De kontraherende parters repræsentative status 
70. Spørgsmålet om deltagelse i forhandlinger i henhold til aftalen om social- og arbejds­
markedspolitikken har helt klart vist sig at være et følsomt og kontroversielt emne. 
Kommissionen mener fortsat, at det må være helt op til arbejdsmarkedets parter selv at 
udvikle deres egen dialog og forhandlingsstrukturer, og at den ikke kan bestemme, hvem der 
skal deltage i en forhandling, der er indledt helt frivilligt. 
71. I de tilfælde, hvor art. 3, stk. 2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken finder 
anvendelse, er det dog Kommissionens ansvar at vurdere en aftales gyldighed på grundlag af 
dens indhold, hvilket indebærer en vurdering af, hvorvidt de parter, der berøres af aftalen, har 
været repræsenteret. Det er Kommissionens opfattelse, at spørgsmålet om forhandlings­
parternes repræsentative status bør undersøges sag for sag, eftersom forholdene vil variere 
afhængigt af forhandlingsemnet. Kommissionen må derfor undersøge, hvorvidt de i 
forhandlingerne deltagende parter har en legitim interesse i sagen og kan dokumentere, at de 
i væsentlig grad repræsenterer de berørte kredse. 
72. Kommissionen vil gerne opfordre de europæiske arbejdsmarkedsparter til at finde 
sammen i et tættere samarbejde for at finde en løsning på dette spørgsmål. Den henstiller til 
de europæiske arbejdsmarkedsorganisationer at være åbne og fleksible i denne sag for at sikre 
korrekt deltagelse i forhandlingerne. Kommissionen er rede til at hjælpe og støtte alle positive 
bestræbelser fra arbejdsmarkedets parters side i så henseende. 
Hvad kan arbejdsmarkedets parter gøre for at sikre, at en forhandlet aftale kan accepteres af 
alle interesserede parler, herunder også de arbejdsmarkedsorganisationer, som ikke selv har 
deltaget i forhandlingerne, samt Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet? 
15 
E. MERE GENERELLE SPØRGSMÅL I RELATION TIL UDVIKLINGEN AF 
DEN SOCIALE DIALOG 
E.I Beskæftigelsen og ændringer i det politiske klima 
73. Øget beskæftigelse er EU's vigtigste økonomiske, sociale og politiske målsætning. 
Hvidbogen Vækst, Konkurrenceevne, Beskæftigelse samt De Europæiske Råd i Essen, Cannes 
og Madrid gav klare indikationer af, hvordan man ønsker arbejdsmarkedets parter inddraget 
i gennemførelsen af beskæftigelsesforanstaltninger. Det Europæiske Råd i Madrid udtrykte 
tilfredshed med, at arbejdsmarkedets parter på europæisk plan var nået frem til et fælles 
kriterium for beskæftigelsesfremmende foranstaltninger "Fælleserklæringen", og at der i vidt 
omfang var overensstemmelse mellem enigheden på dette punkt og den fælles rapport om 
beskæftigelse, som blev forelagt på topmødet. Kommissionen mødtes efterfølgende med de 
europæiske arbejdsmarkedsparter ved en rundbordsdebat om beskæftigelse for at drøfte 
Kommissionens forslag til en europæisk tillidspagt om beskæftigelse. I juni udsendte 
Kommissionen en officiel meddelelse om pagten, som har tre målsætninger: at mobilisere alle 
aktører i en helhedsstrategi for beskæftigelsen, at udnytte Fællesskabets multiplikatorvirkning 
bedre og at indarbejde bekæmpelse af arbejdsløsheden i et mere langsigtet samfundsbillede. 
74. Det vil nu være naturligt i højere grad at lade den sociale dialog både på 
tværfagligt og sektorielt niveau fokusere på beskæftigelsen, samtidig med at drøftelserne 
om erhvervs- og sektorpolitikkernes sociale og arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser 
videreføres, og arbejdsmarkedsparterne fortsætter deres bidrag til virkeliggørelsen af 
økonomisk og social samhørighed. Arbejdsmarkedets parter har en stor opgave med at 
udbygge og supplere beskæftigelsesindsatsen på fællesskabsplan, især på baggrund af parternes 
ansvar for fastlæggelse af arbejdsvilkår og arbejdsmarkedsregler om fleksibilitet, arbejdstid, 
adgang til erhvervsuddannelse og andre kompetencegivende tiltag samt indpasning af unge i 
erhvervslivet. Udvalget for Den Sociale Dialog og sektorudvalgene må derfor forventes at 
være de drivende kræfter bag udviklingen af en social dialog om en samordnet 
beskæftigelsespolitik. 
E.H Den sociale dialog og udvidelsen af EU 
75. Det er afgørende nødvendigt at bistå de central- og østeuropæiske lande med at udvikle 
et hensigtsmæssigt system for en social dialog som led i deres samfundsmæssige og 
økonomiske udvikling. I forbindelse med den fremtidige udvidelse af EU med en række 
central- og østeuropæiske lande er det helt nødvendigt at få udviklet en dialog med 
arbejdsmarkedets parter i de lande, der ansøger om optagelse, og mellem parterne indbyrdes; 
disse lande har fundamentalt forskellige traditioner for arbejdsmarkedsrelationer og 
forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter, og derfor skal de have hjælp til at kunne 
udfylde den rolle, der tilkommer dem, både under forberedelserne af tiltrædelsen, og når først 
landene er blevet medlemmer af EU. 
76. I tilfælde hvor central- eller østeuropæiske arbejdsmarkedsparter anmoder tilsvarende 
organisationer i EU om hjælp til udvikling af deres strukturer og deres sociale dialog, er 
Kommissionen parat til at assistere de pågældende arbejdsmarkedsparter i EU både med at 
etablere kontakter og i det praktiske samarbejde. 
77. I lande, som har ansøgt om medlemskab af EU, kan Kommissionen som et supplement 
lil de projekter, der finansieres via PHARE-programmet (f.eks. 10 mio. ECU til 
fagforeningsakliviteter), tilskynde til reformforanstaltninger med det formål at sætte 
arbejdsmarkedets parter i de pågældende lande i stand til at udfylde deres rolle både før og 
efter tiltrædelsen. Den begrænsede adgang, som Europa-Parlamentet har givet de central- og 
østeuropæiske lande til budgetposter, der har tilknytning til den sociale dialog, kan også 
udnyttes til at udvikle den sociale dialog i de central- og østeuropæiske lande, og her har de 
europæiske arbejdsmarkedsparter en særdeles vigtig funktion. 
E.III Information og kommunikation 
78. Det foreslås, at der regelmæssigt afholdes møder, hvor der udveksles informationer 
mellem repræsentanter for den tværfaglige sociale dialog og repræsentanter for den 
sektorielle sociale dialog. Disse møder skal ikke erstatte de eksisterende dialogstrukturer, og 
blandt deltagerne skal også være de europæiske organisationer, som ikke i øjeblikket er 
inddraget i dialogstrukturerne. 
79. Arbejdstagerne og arbejdsgiverne i medlemsstaterne ved ikke nok om arbejdet i og 
resultaterne af den europæiske sociale dialog, også selv om disse resultater er af direkte 
betydning for deres interesser. Et bevis herfor er, at der hverken på nationalt eller regionalt 
niveau foregår nogen aktiviteter i forlængelse af den sociale dialog. Derfor vil Kommissionen 
varetage udbredelsen af oplysninger om den sociale dialog og tilskynde de europæiske 
arbejdsmarkedsorganisationer til at informere deres medlemmer om aktiviteterne i 
forbindelse med den sociale dialog og de opnåede resultater samt om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken generelt. Hensigten er på denne måde at stimulere den nationale og 
regionale opfølgning og sikre effektiv deltagelse og feedback i denne repræsentative proces. 
Hvordan skal sagen gribes an rent praktisk for at udvikle en effektiv politik for udbredelse af 
oplysninger om den sociale dialog? 
80. Eftersom mange af de drøftelser, der foregår i dialogstrukturerne, drejer sig om politiske 
tiltag, hvori institutionerne spiller en formel rolle, vil Kommissionen løbende informere EU-
institutionerne om udviklingen af den sociale dialog. Aftalen om forældreorlov fremhævede 
behovet for regelmæssig informering af Rådet og Europa-Parlamentet om, hvad der foregår, 
især hvis de institutionelle og proceduremæssige prærogativer ikke skal blive en hæmsko for 
udviklingen af dialogen. Kommissionen vil i overensstemmelse med de forpligtelser, der er 
den pålagt i henhold til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, også udsende 
årsberetninger om den afbalancerede støtte til de parter, der medvirker i den sociale dialog. 
E.IV Støtteforanstaltninger til fordel for fælles initiativer 
81. Det er Kommissionens opfattelse, at EU kan gøre mere for at støtte parternes 
samarbejdsaktiviteter, og det gælder såvel de samarbejdsaktiviteter, der foregår som led i 
Fællesskabets handlingsprogrammer, eller som er kommet i stand på selvstændigt initiativ. 
Organer, der er oprettet af anerkendte europæiske arbejdsmarkedsparter med det formål at 
fremme målene for den europæiske sociale dialog, som f.eks. uddannelses- og 
forskningsinstitutter, har behov for finansiel støtte fra EU på grund af deres betydningsfulde 
rolle for formidlingen af oplysning og viden til vigtige græsrodsorganisationer og til den brede 
offentlighed. 
82. Det foreslås at styrke og støtte konkrete fælles initiativer i forbindelse med den 
sociale dialog, at reagere hurtigt på anmodninger om finansiering af sådanne initiativer og at 
gøre mere effektiv brug af de eksisterende organer — såvel de trepartsorganer, der er oprettet 
ved en råd sved tage Ise (f.eks. Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og 
17 
Arbejdsvilkårene og Cedefop), som dem, der er blevet skabt på fælles initiativ af de 
europæiske arbejdsmarkedsorganisationer (CERI m.fl.). 
E.V Social dialog nå flere niveauer 
83. De vigtigste niveauer for den sociale dialog i Fællesskabet er henholdsvis den 
tværfaglige og den sektorielle dialog, der organiseres centralt, men der er et voksende behov 
for at udvikle nye niveauer for dialogen i lyset af de udfordringer, EU står over for. 
Disse niveauer er følgende: 
dialog mellem arbejdsmarkedets parter i de voksende transnationale industrier. Rådets 
direktiv om fællesskabsvirksomheder har allerede i høj grad tilskyndet til en mere 
omfattende dialog, men har samtidig vist, at nationalt baserede systemer til organisering 
af arbejdsmarkedsrelationerne ikke længere er tilstrækkelige; 
den sociale dialog på regionalt plan, især i grænseregioner, hvor det indre marked og 
andre EU-politikker har store konsekvenser, og i lyset af decentraliseringen af de 
kollektive forhandlinger: Igangværende pilotprojekter på dette område skal vise, hvordan 
EU kan bidrage. 
3. KONKLUSIONER 
84. Kommissionen har for at styrke den sociale dialog planlagt en række foranstaltninger, 
som den finder afgørende for reformprocessen, og som vil blive iværksat omgående. I 
meddelelsen peges der også på en række spørgsmål i tilknytning til vigtige og i visse tilfælde 
følsomme emner, hvor der er behov for en debat for at finde frem til de bedste løsninger. 
Arbejdsmarkedets parter, medlemsstaterne og EU-institutionerne opfordres til at overveje disse 
spørgsmål og forelægge deres synspunkter for Kommissionen. Den næste meddelelse fra 
Kommissionen, der efter planen skal udsendes i det nye år, vil blive udarbejdet under 
hensyntagen til de holdninger, der gives udtryk for i denne forbindelse. 
85. Kommissionen ønsker at høre alle interesserede parters synspunkter om følgende forslag 
og spørgsmål: 
VAL DUCHESSE-DIALOGEN 
Kommissionen vil fortsat give sin fulde støtte til Val Duchesse-dialogen. 
Kommissionen opfordrer arbejdsmarkedets parter til selv at styrke den sociale dialog 
ved at sikre alle interesserede parter en rimelig repræsentation. 
TVÆRFAGLIGE RÅDGIVENDE UDVALG 
Det skal undersøges, om udvalgene bør videreføres i deres nuværende form. 
Det Rådgivende Udvalg for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring og Det 
Rådgivende Udvalg for Arbejdskraftens Frie Bevægelighed kan eventuelt slås sammen. 
Bør der overvejes andre reformer med henblik på at få udvalgene til at Jungere bedre? 
De europæiske arbejdsmarkedsorganisationers status i udvalgene skal tages op til 
revision. 
DEN SEKTORIELLE SOCIALE DIALOG 
Den sociale dialog kan få større vægt på sektorniveau, hvis den centreres omkring 
strategiske emner og sektorer. 
Kommissionen vil gerne vide, hvordan de berørte parter mener, man kan udvikle en mere 
effektiv og relevant sektoriel social dialog. 
Kommissionen vil styrke samarbejdet og samordningen inden for sine egne tjenestegrene 
omkring konsultationsprocedurerne. 
Hvad mener De om placeringen af det praktiske ansvar for den sektorielle dialog? Hvad 
mener De om det alternative forslag til styring af konsultationerne? 
Der skal iværksættes en undersøgelse af, hvilke arbejdsmarkedsorganisationer der er 
mest repræsentative i de enkelte sektorer. 
Det er Kommissionens opfattelse, at antallet af medlemmer i de paritetiske udvalg bør 
reduceres af hensyn til effektiviteten. 
Hvordan kan den sektorielle dialog komme til at fungere mere effektivt og med en bedre 
udnyttelse af ressourcerne ? 
Hvad mener De om koordineringen af den sektorielle sociale dialog og formidlingen af 
resultaterne? 
DET STÅENDE UDVALG FOR BESKÆFTIGELSE 
Reformen af Det Stående Udvalg for Beskæftigelse bør knyttes sammen med 
iværksættelsen af Det Europæiske Råds beslutning om at etablere en varig struktur på 
beskæftigelsesom rådet. 
Det stående udvalg bør formulere et arbejdsprogram. 
Støtter De tanken om, at konklusionerne fra møderne i Det Stående Udvalg for Beskæftigelse 
bør profileres skarpere? 
Udvalgets nuværende sammensætning bør ændres og gøres mere rationel. 
De forskellige arbejdsmarkedsorganisationer bør opfordres til at give udtryk for deres 
synspunkter via et kontaktudvalg. 
KONSULTATIONER I HENHOLD TIL AFTALEN OM SOCIAL- OG 
ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
Er De enig i, at kriterierne for, hvilke organisationer der er tilstrækkeligt repræsentative til 
at kunne deltage i konsultationerne, bør justeres? 
Kommissionen vil løbende tage fortegnelsen over europæiske organisationer, der skal 
konsulteres, op til nyvurdering i overensstemmelse med løftet i meddelelsen fra 1993. 
Kommissionen vil jævnligt afholde informations- og debatmøder med deltagelse af alle 
interesserede arbejdsmarkedsorganisationer. 
Hvad mener arbejdsmarkedets parter, der skal gøres for at udvikle de nødvendige 
kontaktstrukturer? 
Tidsfristen for første fase af konsultationerne bør tages op til fornyet overvejelse. 
Bør der overvejes andre proceduremæssige ændringer? 
FORHANDLINGER I HENHOLD TIL AFTALEN OM SOCIAL- OG 
ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
Hvad mener De om de første erfaringer med forhandling af en aftale? 
Hvad kan arbejdsmarkedets parter gøre for at sikre, at en forhandlet aftale kan accepteres af 
alle berørte parter? 
MERE GENERELLE SPØRGSMÅL 1 RELATION TIL UDVIKLINGEN AF DEN 
SOCIALE DIALOG 
Den sociale dialog skal i højere grad fokusere på beskæftigelsen. 
Arbejdsmarkedets parter i EU skal tilskyndes til at engagere sig i arbejdet med at 
udvikle arbejdsmarkedsorganisationerne i de central- og østeuropæiske lande. 
Der skal regelmæssigt afholdes møder, hvor der udveksles informationer mellem 
repræsentanter for den tværfaglige sociale dialog og repræsentanter for den sektorielle 
sociale dialog. 
Kommissionen varetager udbredelsen af oplysninger om den sociale dialog og tilskynder 
De europæiske arbejdsmarkedsorganisationer til at informere deres medlemmer om 
aktiviteterne i forbindelse med den sociale dialog og de opnåede resultater. 
Hvordan skal sagen gribes an rent praktisk for at udvikle en effektiv politik for udbredelse af 
oplysninger om den sociale dialog? 
EU-institutionerne skal løbende informeres om udviklingen af den sociale dialog. 
Konkrete fælles initiativer i forbindelse med den sociale dialog skal styrkes og støttes. 
Der skal udvikles nye niveauer for dialogen i lyset af de udfordringer, EU står over for. 
20 ' 
BILAG I 
HVORDAN FUNGERER DEN SOCIALE DIALOG? 
Val Duchesse: Tværfaglig dialog 
I den indledende fase (1985-1988) var formålet med Val Duchesse-dialogen at inddrage 
arbejdsmarkedets parter i planerne for gennemførelsen af det indre marked, som gjorde et 
samarbejde mellem fællesskabsinstitutionerne og arbejdsmarkedets parter vigtigere end nogen 
sinde. Derfor tog Kommissionen initiativ til denne nye form for social dialog, hvor de 
organisationer, der var rede til at indlede en dialog på EU-plan, deltog i "Val Duchesse"-
møderne(l). Der var skabt et forum, der kunne bidrage til debatten om det indre markeds 
sociale og arbejdsmarkedsmæssige aspekter, og samtidig blev der nedsat to arbejdsgrupper, 
én om makroøkonomiske spørgsmål og én om mikroøkonomiske spørgsmål. 
Val Duchesse-møderne mellem Sammenslutningen af Industri- og Arbejdsgiverorganisationer 
i Europa (UNICE), Det Europæiske Center for Offentlige Virksomheder (CEEP) og Den 
Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS) har lige fra begyndelsen været af uformel 
karakter og baseret på de involverede parters gensidige anerkendelse. 
Da den europæiske fælles akt i 1986 indføjede artikel 118 B i EØF-traktaten, blev det en af 
Kommissionens officielle opgaver at fremme den sociale dialog på fællesskabsplan: "Kommis­
sionen bestræber sig på at udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk 
plan, idet denne dialog, hvis parterne finder det ønskeligt, kan føre til, at der knyttes 
aftalemæssige forbindelser". Denne forpligtelse blev yderligere skærpet ved, at 
fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder, der blev vedtaget i 1989, indebar politisk anerkendelse af EU-politikkernes sociale 
dimension med kravet om øget inddragelse af arbejdsmarkedets parter og fremme af dialogen 
mellem dem. 
Samtidig blev dialogen styrket med oprettelsen af en politisk styringsgruppe med deltagelse 
af højtstående repræsentanter for de tre europæiske paraplyorganisationer og deres nationale 
medlemsorganisationer. Også vedtagelsen af Kommissionens sociale handlingsprogram bidrog 
aktivt til at fremme den sociale dialog med kravet om, at arbejdsmarkedets parters paraply­
organisationer skulle konsulteres om kommissionsforslag på områder, hvor der ikke fandtes 
rådgivende udvalg (f.eks. arbejdsret). 
Forhandlingerne i 1991 på den regeringskonference, der mundede ud i traktaten om Den 
Europæiske Union, viste, at de fleste medlemsstater var villige til at anvende flertals­
afstemninger på afgørelser i Rådet om social- og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål for at 
overvinde vanskelighederne ved at få gennemført det sociale handlingsprogram. Efter at have 
drøftet, hvordan arbejdsmarkedets parter kunne få øget indflydelse på dette område, vedtog 
UNICE, CEEP og EFS den 31. oktober 1991 en fælles aftale stilet til regeringskonferencen; 
denne aftale indeholdt krav om, at arbejdsmarkedets parter skulle konsulteres om 
kommissionsforslag vedrørende social- og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål, og at 
arbejdsmarkedets parter skulle have mulighed for selv at føre forhandlinger, som eventuelt 
kunne munde ud i rammeaftaler. 
(1) Opkaldt efter det sted, hvor det første møde blev afholdt den 31. januar 1985 i Bruxelles. 
21 
Denne fælles aftale blev overtaget næsten ordret i de 11 medlemsstaters aftale om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken og blev dermed en integreret del af EU-traktaten; der var nu skabt 
mulighed for (artikel 4), at aftaler mellem arbejdsmarkedets parter kunne iværksættes enten 
af arbejdsmarkedets parter selv i de enkelte lande eller ved en afgørelse, som Rådet træffer 
på grundlag af et forslag fra Kommissionen. 
Efter undertegnelsen af traktaten om Den Europæiske Union dannede UNICE, CEEP og EFS 
i oktober 1992 et nyt udvalg for den sociale dialog, som på grundlag af de nye bestemmelser 
skulle fungere som styrende forum for dialogen(2). Dette udvalg har fastlagt kommissorier for 
yderligere arbejdsgrupper: Arbejdsgruppen om Almen og Erhvervsfaglig Uddannelse, der har 
eksisteret siden 1989, og Arbejdsgruppen om Makroøkonomiske Spørgsmål, som nu atter er 
aktiv og især beskæftiger sig med samarbejdsbaseret vækststrategi og opfølgning af hvidbogen 
Vækst, Konkurrenceevne, Beskæftigelse. Udvalget for Den Sociale Dialog konsulteres desuden 
om bredere social- og arbejdsmarkedspolitiske, makroøkonomiske og beskæftigelsesmæssige 
spørgsmål samt om erhvervsuddannelsespolitikken og andre tiltag af interesse for arbejds­
markedets parter. 
Tværfaglige rådgivende udvalg 
Der findes seks tværfaglige rådgivende udvalg på forskellige områder af Fællesskabets social-
og arbejdsmarkedspolitik. Det er Udvalget for Den Europæiske Socialfond og de Rådgivende 
Udvalg for henholdsvis Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring, Arbejdskraftens Frie 
Bevægelighed, Erhvervsuddannelse, Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på 
Arbejdspladsen og Ligestilling mellem Mænd og Kvinder. 
De rådgivende udvalg hører under Kommissionen, men består af nationale trepartsdelegationer 
(arbejdsgivere, arbejdstagere og regeringsrepræsentanter), som indstilles af medlemsstaterne 
og udpeges af Rådet. Udvalgene har til opgave at rådgive og bistå Kommissionen med 
gennemførelsen af specifikke social- og arbejdsmarkedspolitiske tiltag og er ikke et forum for 
dialog med arbejdsmarkedets parter i generel forstand, men en officiel del af retsgrundlaget 
for visse social- og arbejdsmarkedspolitiske tiltag, og det er derfor vigtigt, at arbejdsmarkedets 
parter har sæde i dem. 
Den sektorielle dialog 
På sektorplan har dialogen mellem arbejdsmarkedets parter eksisteret i nogle år med 
paritetiske udvalg og uformelle arbejdsgrupper, der fungerer som konsultations-,, dialog- og 
i visse tilfælde også forhandlingsorganer. De fremkommer med deres synspunkter om 
formuleringen og gennemførelsen af de sektorpolitikker i Fællesskabet, der tager sigte på at 
forbedre og harmonisere leve- og arbejdsvilkårene og i visse tilfælde også forbedre den 
pågældende sektors økonomiske og konkurrencemæssige stilling. Denne dialog har normalt 
form af drøftelser af de pågældende politiske tiltag som udgangspunkt for formulering af 
fælles udtalelser. 
Formen for og resultaterne af denne dialog varierer ganske meget fra sektor til sektor. Nogle 
gange giver den blot arbejdsmarkedets parter bedre forståelse af de pågældende EU-tiltag. 
(2) Dette udvalg består i øjeblikket af i alt 45 medlemmer samt to observatører fra EFTA-landene. Fra 
arbejdsgiverside: UNICE's sekretariat (3), UNICE's nationale medlemsorganisationer (15 fra EU og 1 
fra EØS=16), CEEP (4) og én EFTA-observatør. Fra arbejdstagerside: EFS' sekretariat (3), EFS' 
nationale medlemsorganisationer (15 fra EU og 1 fra EØS-16), europæiske industriudvalg (3) og én 
EFTA-observatør. 
22 
Erfaringen viser dog, at dialogen også kan give mere konkrete resultater. Ud over lejligheden 
til at mødes og udveksle idéer og oplysninger ved sådanne dialog-arrangementer, har der også 
været tale om en række specifikke initiativer, f.eks. har arbejdsmarkedets parter sammen 
deltaget i EU-erhvervsuddannelsesprogrammer, som er gennemført efter vedtagelsen af en 
fælles holdning, eller de har medvirket ved oprettelsen af databaser og gennemførelsen af 
undersøgelser omkring beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. 
Allerede i 1978 vedtog arbejdsmarkedets parter i Det Paritetiske Udvalg for Sociale Problemer 
for Arbejdstagere i Landbruget en første henstilling om fastsættelse af den ugentlige arbejdstid 
for arbejdstagere med fast beskæftigelse ved landbruget. 11981 blev denne henstilling udvidet 
til at omfatte alle arbejdstagere i landbruget. 
I forbindelse med det indre marked vedtog arbejdsmarkedets parter i Den Uformelle Arbejds­
gruppe for Detailhandelen i 1988 et memorandum, hvori man pegede på mangelen på 
erhvervsuddannelsesstrukturer inden for detailhandelen og henstillede, at Kommissionen 
fastsatte nogle mindstekrav på fællesskabsplan vedrørende den faglige uddannelse. Dette 
memorandum resulterede også i andre initiativer: et europæisk forum for detailhandelens 
sociale og arbejdsmarkedsmæssige aspekter samt et første tværnationalt projekt på 
erhvervsuddannelsesområdet (ASSIST), som er et første forsøg på i praksis at anvende de 
generelle principper, der er fastsat i memorandummet fra 1988. 
I 1995 vedtog arbejdsmarkedets parter i Den Uformelle Arbejdsgruppe for 
Rengøringsindustrien fælles retningslinjer for anvendelsen af direktivet om tilrettelæggelse af 
arbejdstiden i deres sektor. 
Med hensyn til Fællesskabets social- og arbejdsmarkedspolitik er arbejdsmarkedets parters 
sektororganisationer især blevet konsulteret i forbindelse med de initiativer, som 
Kommissionen foreslog i forbindelse med sit handlingsprogram fra 1989 om gennemførelse 
af fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder. Siden 1993 er de arbejdsmarkedsorganisationer, der er repræsenteret i de 
paritetiske udvalg og de uformelle arbejdsgrupper, blevet formelt konsulteret om alle social-
og arbejdsmarkedspolitiske initiativer i overensstemmelse med artikel 3 i aftalen om social-
og arbejdsmarkedspolitikken. I visse tilfælde er de også blevet konsulteret om 
erhvervspolitiske initiativer med sociale og arbejdsmarkedsmæssige virkninger for sektoren 
(f.eks. har GD III i 1996 konsulteret Den Uformelle Arbejdsgruppe for Tekstiler og 
Beklædning om udkastet til meddelelse om underentrepriser). 
Det Stående Udvalg for Beskæftigelse 
Det Stående Udvalg for Beskæftigelse blev nedsat i 1970 ved en rådsafgørelse og er et formelt 
forum for en fælles optræden fra arbejdsmarkedets parters side, som dog også kommer til 
udtryk på de ad hoc-trepartskonferencer, der afholdes under rådsformandskabets auspicier, og 
i mindre omfang i de tværfaglige rådgivende udvalg. Det Stående Udvalg for Beskæftigelse, 
der består af repræsentanter for arbejdsmarkedets parter, Kommissionen og Ministerrådet, har 
til opgave "vedvarende at sikre dialogen, samspillet og konsultationen mellem Rådet ( ), 
Kommissionen og arbejdsmarkedets parter med henblik på at lette samordningen af 
medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i overensstemmelse med Fællesskabets målsætninger"(3). 
Artikel 2 i Rådets afgørelse (70/532/EØF) i EFT nr. L 275 af 17.12.1970. I forbindelse med 
nedsættelsen af Det Stående Udvalg for Beskæftigelse som et organ for en fælles indsats blev der rent 
faktisk også søgt etableret en dialog på fællesskabsplan med arbejdsmarkedets parters vigtigste 
23 
'V Siden 1974 har der gennemsnitligt været afholdt ét møde under hvert formandskab i Rådet. 
Forberedelserne til hvert møde begynder med, at Kommissionen indkalder en 
"styringsgruppe", der består af repræsentanter for formandskabet, Kommissionen og 
arbejdsmarkedets parter, og som skal fastlægge, hvilket emne der skal drøftes. Derefter 
udarbejder Kommissionen et oplæg, og på grundlag af dette udarbejder formandskabet udkast 
til konklusioner i samråd med arbejdsmarkedets parter. Under en "minidebat" umiddelbart før 
mødet formuleres disse konklusionsudkast endeligt, men det giver generelt meget begrænset 
mulighed for en egentlig debat og udveksling af synspunkter på selve mødet. Selve mødet 
indledes med et ministermøde med begrænset deltagelse, hvorefter der afholdes plenarmøde 
med en række indlæg fra arbejdsmarkedets parter og medlemmerne af Rådet. Formandskabet 
er eneansvarlig for formuleringen af konklusionerne fra mødet. 
Konsultationer i henhold til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
På regeringskonferencen i 1991 blev der taget et vigtigt skridt i retning af en styrkelse af 
arbejdsmarkedets parters rolle i den europæiske beslutningsproces. Artikel 3 og 4 i aftalen om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken var en væsentlig udvidelse af artikel 118 B i EØF-
traktaten. I artikel 3, stk. 1, står der: "Kommissionen har til opgave at fremme konsultationen 
af arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan og træffer alle nødvendige foranstaltninger med 
henblik på at lette dialogen mellem dem, idet den samtidig sørger for en afbalanceret støtte 
til begge parter." I henhold til artikel 3, stk. 2 og 3, er Kommissionen forpligtet til at 
konsultere både arbejdsgivere og arbejdstagere, før den fremsætter forslag på det sociale og 
arbejdsmarkedspolitiske område. Desuden blev der åbnet for nye muligheder i dialogen 
mellem arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan, idet de kan indgå aftaler, som i henhold 
til aftalens artikel 4 kan iværksættes enten ved en afgørelse, som Rådet træffer på forslag af 
Kommissionen, eller efter de fremgangsmåder og den praksis, arbejdsmarkedets parter og 
medlemsstaterne normalt anvender. 
De konsultationsprocedurer, der er fastsat i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, 
opererer med en totrinskonsultation, før Kommissionen fremsætter forslag til fællesskabs­
lovgivning. På første trin underretter Kommissionen arbejdsmarkedets parter om, at den 
påtænker et initiativ vedrørende et bestemt emne og anmoder dem om at fremkomme med 
deres synspunkter om de mulige retningslinjer for en fællesskabsindsats (artikel 3, stk. 2). 
Parterne kan svare Kommissionen enten hver for sig eller samlet. Det betyder, at 
Kommissionen får et klart indtryk af problemstillingen, før den beslutter sig for, om den skal 
gå videre med sagen. 
Procedurens andet trin iværksættes, "hvis Kommissionen efter denne konsultation finder en 
fællesskabsindsats hensigtsmæssig, konsulterer den arbejdsmarkedets parter om indholdet af 
det påtænkte forslag. Arbejdsmarkedets parter afgiver en udtalelse eller om nødvendigt en 
henstilling til Kommissionen (artikel 3, stk. 3). Det giver Kommissionen et direkte 
forhåndsbidrag til dens overvejelser omkring, hvilke foranstaltninger der skal foreslås. Den 
nye konsultationsprocedure er kun obligatorisk i relation til aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken. Kommissionen har dog med henblik på at gøre fremgangsmåden 
mere ensartet forpligtet sig til at anvende procedurerne fra artikel 3 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken på alle social- og arbejdsmarkedspolitiske initiativer, uanset 
retsgrundlaget (EF-traktaten eller protokollen). Desuden har Kommissionen bebudet, at der 
skal være mulighed for at gennemføre formelle konsultationer om planlagte lovgivningsforslag 
paraplyorganisationer i form af "trepartskonferencer". Af forskellige grunde stoppede dette forste forsøg 
på en social dialog med og mellem arbejdsmarkedets parter i 1978. 
24 
af tværgående eller specifik sektorbestemt karakter, som har sociale og 
arbejdsmarkedsmæssige konsekvenser. Her forbeholder Kommissionen sig dog ret til selv at 
træffe beslutning om, hvorvidt og hvordan en sådan konsultation skal gennemføres. 
Forhandlinger i henhold til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
På andet trin i konsultationerne på grundlag af artikel 3 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken kan arbejdsmarkedets parter beslutte at forhandle sig til en aftale om 
det pågældende spørgsmål. I så tilfælde indstiller Kommissionen midlertidigt sine 
forberedelser, og arbejdsmarkedets parter har op til ni måneder til at forhandle sig frem til en 
aftale eller endnu længere, hvis begge parter og Kommissionen er enige derom. Hvis der 
indgås en aftale, kan denne iværksættes af arbejdsmarkedets parter selv efter de normale 
fremgangsmåder og praksis i medlemsstaterne. Som alternativ hertil kan parterne anmode 
Kommissionen om at fremsende aftalen til Rådet for at få den vedtaget som en afgørelse, 
hvilket vil give den status som EU-lovgivning. Også selv om sådanne forhandlinger ikke 
resulterer i en egentlig aftale, vil formuleringen af arbejdsmarkedets parters holdninger og de 
problemer, der har været drøftet undervejs, være meget nyttige for Kommissionen, når den 
skal udarbejde sit eget forslag. 
Så snart Maastricht-traktaten trådte i kraft i 1993, besluttede Kommissionen at konsultere 
arbejdsmarkedets parter om de mulige retningslinjer for en fællesskabsindsats om 
informations- og høringsprocedurer i fællesskabsvirksomheder i overensstemmelse med 
proceduren i artikel 3 i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken. Efter en anden høring 
i februar 1994 om indholdet af det påtænkte forslag og på trods af en række uformelle møder, 
hvor man sonderede mulighederne for egentlige forhandlinger, besluttede arbejdsmarkedets 
parter sig for ikke at indlede forhandlinger. Det første forsøg med de nye procedurer 
resulterede således i et rådsdirektiv om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en 
procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og 
høre arbejdstagerne; dette direktiv blev vedtaget i september 1994 (94/45/EF). 
Bestræbelserne på at forene arbejdslivet og familielivet er et centralt element i ligestillings­
politikken, og i 1983 fremsatte Kommissionen et forslag til rådsdirektiv om forældreorlov og 
orlov af familiemæssige hensyn(4). Da der efter elleve års forløb ikke var gjort nogen 
fremskridt i Rådet, besluttede Kommissionen at benytte sig af de nye procedurer i henhold 
til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken og indledte proceduren i artikel 3. Den 22. 
februar 1995 gav Kommissionen derfor sin godkendelse til at konsultere arbejdsmarkedets 
parter i henhold til artikel 3, stk. 2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken på 
grundlag af en tekst, som redegjorde for udviklingen af Kommissionens politik med henblik 
på at forene arbejds- og familielivet og gennemgik problemstillingen ud fra flere forskellige 
synsvinkler. Da de seks ugers konsultationer var slut, havde Kommissionen modtaget 17 svar. 
Arbejdsmarkedets parters reaktioner viste, at der var enighed om behovet for en indsats på 
dette område i den ene eller anden form i overensstemmelse med retningslinjerne i 
Kommissionens første oplæg. Arbejdsmarkedets parter udtalte sig klart til støtte for fremme 
af lige muligheder for mænd og kvinder. Med hensyn til, hvilken form indsatsen på dette 
område skulle have, og på hvilket niveau den skulle gennemføres, var der bred enighed om, 
at et fællesskabsinitiativ nok var det mest hensigtsmæssige. En fællesskabstekst kunne i hvert 
fald anbefale forskellige foranstaltninger og mindstekrav, og der blev også foreslået en 
bindende fællesskabsrammelovgivning, der kunne fastlægge nogle retningslinjer, som derefter 
{4) KOM(83) 686 endelig udg. 
25 
kunne iværksættes på nationalt eller lokalt plan eller på virksomhedsplan. I mange af svarene 
henstilledes det også, at arbejdsmarkedets parter blev inddraget i formuleringen af 
principperne og deres iværksættelse i praksis gennem kollektive forhandlinger. 
Kommissionen besluttede efter at have analyseret reaktionerne på sit oplæg at indlede anden 
runde af konsultationen i henhold til artikel 3, stk. 3, i aftalen af social- og arbejdsmarkeds­
politikken. Den 5. juni bebudede tre organisationer (UNICE, CEEP og EFS), at de havde til 
hensigt at indlede forhandlinger om spørgsmålet, især om forældreorlov. Efter afslutningen 
af disse forhandlinger indgik de tre organisationer den 14. december en rammeaftale. Samtidig 
fremsendte de aftalen til Kommissionen med anmodning om, at den blev iværksat ved en 
afgørelse, truffet af Rådet på forslag af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4, stk. 
2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken. 
Kommissionen vedtog sit forslag til direktiv(5) den 31. januar 1996.1 dette forslag er der taget 
hensyn til de underskrivende parters repræsentative status, lovformeligheden af rammeaftalens 
bestemmelser og overholdelse af de gældende bestemmelser vedrørende små og mellemstore 
virksomheder. Selv om det i henhold til retsgrundlaget ikke var nødvendigt at inddrage 
Europa-Parlamentet i lovgivningsprocessen, fremsendte Kommissionen sit forslag til 
underretning. Det gav Europa-Parlamentet lejlighed til den 15. marts 1996 at afgive en 
udtalelse om spørgsmålet. Direktivet blev godkendt af Rådet den 29. marts 1996 og officielt 
vedtaget den 3. juni. 
Den 5. juli 1995 iværksatte Kommissionen første fase af en konsultation om bevisbyrden i. 
tilfælde af kønsdiskrimination. Arbejdsmarkedets parter afgav deres udtalelser, men angav 
klart, at de ikke havde til hensigt at indlede forhandlinger om spørgsmålet. Derefter besluttede 
Kommissionen at konsultere arbejdsmarkedets parter om indholdet af et påtænkt forslag på 
dette område. Den 27. september 1995 iværksatte Kommissionen også første fase af en 
konsultation om fleksibel arbejdstid og arbejdstagernes sikkerhed. I betragtning af 
spørgsmålenes komplicerede karakter mente Kommissionen ikke, at en seksugers frist var 
tilstrækkeligt for arbejdsmarkedets parter til at fremkomme med deres synspunkter. 
Først i april 1996 besluttede Kommissionen efter at have overvejet alle reaktionerne på 
konsultationen, at det var hensigtsmæssigt at gå videre med spørgsmålet, hvorefter den iværk­
satte andet trin af konsultationen af arbejdsmarkedets parter om forslagets indhold. I 19. juni 
meddelte arbejdsmarkedets parter officielt Kommissionen, at de ønskede at indlede 
forhandlinger i henhold til artikel 3 i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken. 
Den 14. november 1995 vedtog Kommissionen en meddelelse (KOM(95) 547 endelig udg.), 
med det formål at konsultere arbejdsmarkedets parter og EU-institutionerne om, hvilke 
konsekvenser direktivet om samarbejdsudvalg kunne få på andre forslag, som var til 
behandling i Rådet, og som indeholdt bestemmelser om høring og informering af 
arbejdstagerne. 
(S) KOM(%) 26 endelig udg. 
26 
BILAG II : DEN INSTITUTIONELLE RAMME FOR DEN SOCIALE DIALOG PÅ FÆLLESSKABSPLAN 
Opr^ttelstsakt Sammens* tnlrtg K^peteac« 
KONSULTATION 
1. Tværfaglige rådgivende udvalg 
Vandrende Arbejdstageres Sociale 
Sikring (1959) 
Den Europæiske Socialfond (1960) 
Arbejdskraftens Frie Bevægelighed 
(1961) 
Erhvervsuddannelse (1963) 
Sikkerhed, Hygiejne og Sundheds-
eskyttelse på Arbejdspladsen (1974) 
Ligestilling mellem Mænd og Kvinder 
(1981) Rådets forordning 1408/71 - EFT L 49 af 5.7.71 
Art. 124 i traktaten + Rådets forordning 2082/93 --
EFTL 193 af 31.7.93 
Rådets forordning 15/61 -- EFT L 57 af 26.8.61 og 
1612/68 -- EFT L 257 af 15.10.68 
Rådets afgørelse af 9.4.68 -- EFT L 91 af 12.4.68 
Rådets afgørelse af 27.6.74 -- EFT L 185 af 9.7.74 
Kommissionens afgørelse 95/42 -- EFT L 249 af 17.10.95 6 pr. medlemsstat: (2 arbejdstagerepræsentanter, 
2 arbejdsgiverrepræs., 2 regeringsrepræsentanter 
idem 
Idem 
Idem 
Idem 
2 pr. medlemsstat (kvindeorganisa-tioner) + 10 
repræs. for europæiske 
arbejdsmarkedsorganisationer Behandler generelle 
spørgsmål / forordninger 
Bistår Kommissionen 
Virkningerne af anvendelsen 
af forordning 1612/68 
Afgiver begrundede udtalelser 
Bistår Kommissionen 
Rådgiver Kommissionen 
2. Sektorniveau 
Paritetiske udvalg 
Landbrug (1963) 
Landevejstransport (1965) 
Indre vandveje (1967) 
Jernbanetransport (1972) 
Havfiskeri (1974) 
Søtransport (1987) 
Civil luftfart (1990) 
Telekommunikation (1990) 
Postvæsen (1994) Kommissionens afgørelse 74/442 - EFT L 243 af 5.9.74 
og 87/445 » EFT L240 af 22.8.87 
Kommissionens afgørelse 85/516 -- EFT L 317 af 28.11.85 
og 87/447 -- EFT L 240 af 22.8.87 
Kommissionens afgørelse 80/991 -- EFT L 297 af 6.11.80 
Kommissionens afgørelse 85/13 — EFT L 8 af 10.1.85 og 
91/407 -- EFT L 276 af 14.8.91 
Kommissionens afgørelse 74/441 -- EFT L 243 af 5.9.74 
og 87/446 - EFT L 240 af 22.8.87 
Kommissionens afgørelse 87/467 -- EFT L 253 af 4.9.87 
Kommissionens afgørelse 90/449 -- EFT L af 24.8.90 
Kommissionens afgørelse 90/450 -- EFT L 230 af 24.8.90 
Kommissionens afgørelse 94/595 -- EFT L 225 af 31.8.94 COPA / EFA 
IRU .' CSTCE 
ESO / UINF / CSTCE 
CCFE / CSTCE 
EUROPECHE-COGECA/CSTCE 
ECSA / CSTCE 
AEA, ACI, ACE / CSTCE 
Operatører / PTTI 
Operatører / PTTI Bistår Kommissionen 
Afgiver begrundede udtalelser 
Uformelle arbejdsgrupper 
Hotel og restauration (1984) 
Sukker(1984) 
Distribution, detailhan. (1990) 
Forsikring (1987) 
Bankvæsen (1990) 
Møbler (1991) 
Fodtøj (1977) 
Byggeri (1991) 
Rengøringsindustrien (1992) 
Tekstil og beklædning (1992) 
Træ (1994) 
Private vagtselskaber (1994) HOTREC / SETA, UITA 
CEFS / SETA, UITA 
EUROCOMMERCE / EUROFIET 
UPEA, CEA, AACE-BIPAR 
EUROFIET 
FB, GBC, GCE /EUROFIET 
UEA / FETBB 
CEC / CSE, THC 
FIEC / FETBB 
EFCI / EUROFIET 
COMITEXTIL, ECLA/CSE-THC 
CEI WOOD / FETBB 
COESS, IPSA / EUROFIET Ingen formel kompetence 
Anvendelse af aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
Obligatorisk : 
Alle social- og arbejdsmarkeds-politiske 
forslag 
(Baseret på og aftalen om social- og 
arb.mark.pol.) 
Fakultativt : 
Tværgående eller sektorbestemte forslag 
med sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
konsekvenser Art 3 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken 28 organisationer nævnt i KOM(93) 
600 af 14.12.93 I henhold til art. 3, stk. 1, i 
aftalen har arbejdsmarkedets 
parter nu ret til at blive 
konsulteret af Kommissionen 
om social- og arbejdsmarkeds­
politiske spørgsmål 
28 
;;^!^p5fiSjilktx Sammèttssetnlrtg Kompetence 
DIALOG OG FORHANDLINGER 
1. Tværfagligt niveau ("Val duchesse"-dialogen) 
Topmode 
Udvalget for Den Sociale Dialog 
Arbejdsgrupper: 
Makroøkonomiske spm. 
Almen og Erhv.faglig Udd. 
Arbejdsmarked Traktaten: art 118 B 
Art. 3 og 4 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken UNICE - CEEP - EFS Frivillig dialog 
Alle emner, hvor arbejdsmar­
kedets parter har kompetence 
2. Sektorniveau 
Paritetiske udvalg 
Uformelle arbejdsgrupper Traktaten: art. 118 B 
Art 3 og 4 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken 
Idem Idem - konsultation 
Idem - konsultation Dialog mellem arb.markedets 
parter, nogle gange 
forhandling. 
Tilknytning til EU-polhikker 
Frivillig dialog. Alle emner, 
hvor arbejdsmarkedets parter 
har kompetence. 
3. Anvendelse af aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
Forhandlinger om forældreorlov Art 4 i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken Gensidig anerkendelse af de berørte 
parter Selvstændige forhandlinger 
SAMRÅD (FÆLLES INDSATS) 
Det Stående Udvalg for Beskæftigelse 
Det Stående L'dvalg for Beskæftigelse 
(1970) Rådets afgørelse af 14.12.70 - EFT L 273 af 
17.12.70 -- ændret ved Rådets afgørelse af 20.1.75 
-EFTL21 af 28.1.75 UNICE, COCCEE, UACEE, CEA, 
COPA'CEEP/EFS, CGT, CGC, CFTC Løbende dialog, fælles 
initiativer og konsultation. 
Letter samordningen af 
beskæf.politikkeme 
29 
BILAG III 
POKTK<;NKLKK OVER DE KUKOIVKINKK ARBEJDSMARKEDSORGANISATIONER, 
DER PÅ NUVÆRENDE TIDSPUNKT KONSULTERES I HENHOLD TIL 
ARTIKEL 3 I AFTALEN OM SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIKKEN 
Generelle tværfaglige organisationer* 
Sammenslutningen af Industri- og Arbejdsgiverorganisationer i Europa (UNICE) 
Det Europæiske Center for Offentlige Virksomheder (CEEP) 
Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS) 
2. Tværfaglige organisationer, der repræsenterer visse kategorier af arbejdstagere eller 
virksomheder 
Den Europæiske Sammenslutning af Håndværk og Små og Mellemstore Virksomheder 
(UEAPME - "Det Paritetiske Udvalg for den Sociale Dialog") 
Den Europæiske Sammenslutning af Virksomhedsledere (CEC) 
EUROCADRES 
3. Specifikke organisationer 
EUROCHAMBERS 
4. Sektorbestemte organisationer, der tværfagligt ikke er tilknyttet andre organisationer 
EUROCOMMERCE 
COPA / COGECA 
EUROPECHE 
Association of European Cooperative Insurers (AECI) 
International Association of Insurance and Reinsurance Intermediaries (BIPAR) 
European Insurance Committee (CEA) 
Banking Federation of the European Community 
Savings Bank Group of the European Community (GCE-CEE) 
Association of Cooperative Banks of the EC 
European Confederation of Woodworking Industries (CEI-WOOD) 
European Construction Industry Federation (FIEC) 
Confederation of the National Hotel and Restaurant Associations in the European 
Community (HOTREC) 
European Regional Airlines Organisation (ERA) 
Airports Council International - European Region (ACI-Europe) 
Association des transports aériens à la demande 
Association of European Community Airlines (AECA) 
Association of European Airlines (AEA) 
Organisation européenne des bateliers 
International Union for Inland Navigation 
European Community Shipowners' Association (ECSA) 
Community of European Railways (CER) 
International Road Transport Union (IRU) 
Også scktororganisat ionerne under UNICEogfagforcningsudvalgcncundcrEFSkonsullcrcseftcrbchov. 
30 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 448 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-96-475-DA-C 
ISBN 92-78-09099-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
34