Nr. C 269/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om tjenesteydelsesansvar(1) 
(91/C 269/14) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 15. januar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og 
Tjenesteydelser, som udpegede Henry Salmon til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 5. juni 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 288. plenarforsamling (mødet den 3. juli 
1991), med 67 stemmer for, 62 imod og 2 hverken for eller imod (afstemning ved navneopråb), 
følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Kommissionens forslag bygger på det faktum, 
at over halvdelen af den årlige værditilvækst i Det 
Europæiske Fællesskab kan tilskrives tjenesteydelser, 
f.eks. 1 396 791 millioner ECU i 1986. Mange tjene­
steydelser kan imidlertid, hvis de er mangelfulde, volde 
skade på de pågældende forbrugeres helbred og legeme 
eller på deres ejendom. Dette gælder sundhedsydelser, 
men også ydelser i forbindelse med produkter, såsom 
reparation eller installation af produkter i boliger, eller 
i forbindelse med anlæg, såsom hoteller og fritidscentre. 
Det gælder ligeledes immaterielle tjenesteydelser, her­
under, f.eks. tilsyn og »blandede« ydelser inden for 
transport og rejser. 
1.1.1. Forslagets målsætning fortjener opbakning, 
men er vanskelig at opfylde, bl.a. som følge af den lange 
række af komplekse spørgsmål, som knytter sig til 
tjenesteyderes ansvar, hvilket beror på de mange for­
skellige former for tjenesteydelser. 
1.2. Princip 
1.2.1. »Ifølge direktivet er tjenesteyderen ansvarlig 
for skade, der på grund af en af ham begået fejl i 
forbindelse med tjenesteydelsen forvoldes på personer, 
løsøre eller fast ejendom, herunder genstanden for tje­
nesteydelsen.« 
1.2.2. »Det påhviler tjenesteyderen at bevise, at der 
ikke foreligger fejl.« 
1.2.3. »Ved vurdering af fejlen skal der tages hensyn 
til den adfærd, der udvises af tjenesteyderen, der på 
normale og rimeligt forudseelige vilkår sørger for at 
skabe den sikkerhed, der med rette kan forventes.« 
(!) EFT nr. C 12 af 18. 1. 1991, s. 8. 1.2.4. »Det forhold, at der på tidspunktet for tjenes­
teydelsens udførelse eller senere findes eller er mulighed 
for at få udført en mere effektiv tjenesteydelse, udgør 
ikke i sig selv en fejl.« 
1.3. Definition af begrebet »tjenesteydelse« 
1.3.1. I direktivet »forstås ved udtrykket »tjeneste­
ydelse« enhver erhvervsmæssig eller offentlig ydelse, 
som en erhvervsdrivende eller et offentligt organ udfø­
rer mod eller uden vederlag, og som ikke direkte og 
udelukkende tager sigte på fremstillig af varer eller 
overdragselse af tinglige eller immaterielle rettigheder.« 
1.4. Definition af begrebet »skade« 
1.4.1. Ved »skade« forstås: 
— direkte skade på grund af død eller på en persons 
helbred eller legeme, 
— direkte skade på løsøre eller fast ejendom, herunder 
dyr. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Industrisektionens studiegruppe, som ikke 
mente at være tilstrækkeligt velorienteret med Kommis­
sionens dokumenter alene, arrangerede den 9. april 
1991 en høring af repræsentanter fra følgende europæi­
ske organisationer: 
— BEUC, Kontoret for De Europæiske Forbrugerorga­
nisationer, 
— EFS, Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisa­
tion, 
— UEAPME, Den Europæiske Organisation for Hånd­
værk og Mindre og Mellemstore Virksomheder, 
— UNICE, Sammenslutningen af Industri- og Arbejds­
giverorganisationer i De Europæiske Fællesskaber, 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/41 
— SEPLIS, Det Europæiske Sekretariat for De Intellek­
tuelle og Sociale Liberale Erhverv, 
samt af Roger O. Dalcq, advokat, professor i ansvarsret 
ved UCL, og professor Bourgoignie, direktør for centret 
for forbrugerret ved UCL. 
2.2. For at beskytte forbrugerne har man i national 
og EF-lovgivning bevæget sig bort fra fejl (som drejer 
sig om adfærd) og er gået over til forebyggelse (som 
drejer sig om resultatet). Direktivforslaget bygger imid­
lertid på fejl, men søger at vende bevisbyrden om. 
2.3. Det foreliggende direktivforslag vil føre til en 
nedbrydning af de generelle retsprincipper og retspleje­
regler, som i første række består i pligten til at redegøre 
for retsmidlerne og føre bevis for de forhold, som 
påberåbes under retsbehandlingen; en formodning om 
ansvar er ikke nok; ansvaret skal bevises. Den retlige 
sondring mellem pligten til at anføre midler og pligten 
til at bevise de påberåbte forhold hænger direkter sam­
men med forskellen mellem de liberale erhvervs tjeneste­
ydelser på den ene side og konkrete serviceydelser ud­
ført af produktfabrikanter på den anden. 
2.4. Det bemærkes, at de erhverv, som leverer intel­
lektuelle tjenesteydelser, ikke tager afstand fra princip­
pet om deres ansvar, men ønsker det derimod håndhæ­
vet inden for rammerne af den lovgivning, som i dag 
findes i samtlige EF-lande. De få retlige forskelle, som 
måtte findes, berettiger ikke til en så voldsom retlig 
omvæltning, som kan give anledning til retssager i 
årevis i samtlige EF-lande; det vil tage flere årtier at nå 
frem til en retspraksis, som garanterer forbrugernes 
sikkerhed. 
2.5. Kommissionens »politiske« målsætning har for­
anlediget den til at gå ind for løsninger, som kan forstyr­
re hele harmonien i EF-landenes retsordninger. 
Mon ikke forbrugerne blot ønsker, at der indføres en 
lovgivning mod urimelige klausuler, at få harmoniseret 
erstatningsbeløbene og at få samfundet til at bære an­
svaret for de få alvorlige tilfælde, hvor tjenesteydere 
ikke har begået fejl, men hvor der er opstået ubodelig 
personskade? 
2.6. Det er i øvrigt overraskende, at forslaget ikke 
indeholder nogen omtale af en obligatorisk forsikring 
for alle tjenesteydere på visse felter. 
2.7. Man kan også stille det spørgsmål, om Kommis­
sionen ikke overskrider sine beføjelser og sine opgaver, 
som består i at udforme en europæisk politik i overens­
stemmelse med Rom-Traktaten, idet Kommissionen til­
stræber at gøre medlemsstaternes civilret ensartet og at ændre gældende lovgivning i de enkelte lande, med det 
sigte at få etableret en ny europæisk civilret, hvorved 
det grundlæggende nærhedsprincip krænkes. 
2.8. En gennemgang af forslaget viser klart, at dets 
gennemførelse vil bremse al forskning og innovation på 
de liberale erhvervs aktivitetsfelter. Forslaget vil føre til 
defensiv medicin, defensiv retlig, kommerciel og fiskal 
rådgivning og defensiv konsulentbistand fra arkitekter, 
ingeniører og bygherrer, hvilket ikke er, hvad forbruger­
ne ønsker. 
2.9. Forslaget vil resultere i ekstra omkostninger ved 
levering af tjenesteydelser, som socialsikringsordninger­
ne og forbrugerne ikke vil kunne afholde. Undersøgel­
ser, revision og ekspertbistand vil blive stærkt optrap­
pet, fordi enhver tjenesteyder vil søge at omgærde sig 
med alle de forholdsregler, som er nødvendige af hensyn 
til tjenesteydelsens sikkerhed, da det vil blive for let at 
drage denne i tvivl. Det må forventes, at der skal betales 
store ekstrapræmier for ansvarsforsikring; Kommissio­
nen har slet ikke vurderet, eller den har undervurderet 
disse — (der nævnes et tal på 250 000 US-dollar for en 
neurokirug i USA, hvis det bevises, at der er begået en 
fejl; hvor stort vil det tilsvarende beløb så ikke blive i 
Europa?) 
2.10. ØSU stiller ligeledes det spørgsmål, om direkti­
vet kun gælder for kontraktbaseret ansvar, eller om det 
også gælder for ansvar, som beror på en udforsætlig 
handling. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Begrundelse 
3.1.1. I direktivforslaget henvises der til Fællesaktens 
artikel 100 A, som lyder således: »Kommissionens for­
slag ... inden for sundhed, sikkerhed, miljøbeskyttelse 
og forbrugerbeskyttelse skal bygge på et højt beskyttel­
sesniveau«. Kommissionen begrunder sit indgreb med, 
at EF-landenes forskellige retsordninger har økonomi­
ske konsekvenser, som kan påvirke tjenesteydernes kon­
kurrencevilkår på markedet. Denne påstand er diskuta­
bel, fordi det som oftest er muligt at råde bod på disse 
forskelle ved hjælp af retten til frit at indgå kontrakter; 
men samtidig bør der søges gennemført en lovgivning 
mod urimelige klausuler. 
3.1.2. Forskellene mellem de nuværende ansvar-
sordninger forhindrer ikke turismen i at udvikle sig i 
Europa og forhindrer ej heller statsborgere i fortsat at 
bosætte sig i andre lande end hjemlandet og forhindrer 
heller ikke biludlejningsfirmaer og andre firmaer i at 
etablere sig i byer ud over hele Europa. 
3.1.3. Risikoteorien kan kun benyttes på ensartede 
»helheder«. Der består ingen lighed mellem færdsels-
Nr. C 269/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
eller trafikulykker og ulykker, som opstår under for­
brug af tjenesteydelser. 
Ved nærlæsning af forslaget viser dets filosofi sig at 
bestå i, at risikoen påhviler tjenesteyderen og på ingen 
måde forbrugeren. 
3.1.4. På baggrund af undersøgelser af medlemssta­
ternes lovgivning og retspraksis vedrørende tjenesteyde­
res erstatningsansvar konstaterer Kommissionen, at der 
på dette område sker en betydelig udvikling til fordel 
for personer, der lider skade på grund af mangelfulde 
tjenesteydelser, men at forholdene udvikler sig forskel­
ligt fra medlemsstat til medlemsstat. 
3.1.5. Kommissionen finder det uheldigt, at ud­
viklingen til fordel for skadelidte sker inden for rets­
praksis, men vil så selv indføre en meget omfattende 
ordning, som efter dens egen opfattelse kun vil komme 
helt til sin ret med bestand fra Domstolen og via fremti­
dig retspraksis. 
3.2. Forslagets artikel 1 
3.2.1. ØSU forstår ikke helt udtrykket »intégrité phy-
sique« i forbindelse med fast ejendom (O.a.: udtrykket 
benyttes ikke i kommissionsdokumentets danske ud­
gave). 
3.2.2. ØSU kan ikke tilslutte sig princippet om om­
vendt bevisbyrde, fordi 
— det er næsten umuligt at »bevise, at der ikke forelig­
ger fejl«, 
— en formodning om fejl er en juridisk konstruktion, 
som afstedkommer stor usikkerhed inden for rets­
praksis. 
Der henvises desuden til ØSU's udtalelse af 24. april 
1991 i1) om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv 
om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler« [Dok. 
KOM(90) 322 endelig udg. — SYN 285] (ordfører: 
Hilkens), hvori det ikke skønnes ønskeligt at harmoni­
sere selve den kontraktret, som forholdet mellem for­
brugere og tjenesteydere er baseret på. 
Forslagets teknik er i strid med artikel 6, stk. 2, i Den 
Europæiske Menneskerettighedskonvention og arti­
kel 14, stk. 2, i Den Internationale Pagt om Civile og 
Politiske Rettigheder. 
Forbrugerne konstaterer, at forslaget kun medfører en 
mindre forbedring i forhold til nugældende retspraksis. 
3.2.3. Det skorter på logik i artikel 1, stk. 3, hvor 
der tales om »vurdering af fejlen«, idet der jo bygges 
på en formodning om fejl. 3.3. Artikel 2 
3.3.1. Forbrugerorganisationerne udtrykker tilfreds­
hed med, at forslaget finder anvendelse på »offentlige 
tjenesteydelser« og henstiller, at det også finder anven­
delse på pakkerejser. 
3.3.2. Det bemærkes, at ansvarsordninger, der falder 
ind under internationale aftaler, hvor der opereres med 
»ikker-fejl«, automatisk og gensidigt medfører, at risi­
koen begrænses. 
3.4. Artikel 3 
3.4.1. Definitionen af begrebet »tjenesteyder« er for 
omfattende, fordi det synes at omfatte alle, som virker 
selvstændigt, såsom selskabsdirektører, dommere osv. 
samt i en vis udstrækning »underordnede ledere«, idet 
et underordnet ansættelsesforhold ikke udelukker en 
vis frihed i arbejdets udførelse. 
3.4.2. En lønmodtager i EF kommer til at bære an­
svaret for en tjenesteydelse, som er lovet udført af 
en tjenesteyder i et tredjeland, på lige fod med en 
repræsentant eller en selvstændig mellemmand. 
3.5. Artikel 4 
3.5.1. Hvorledes forholder det sig med tavshedsplig­
ten i tilfælde af et selvmord, der kan betegnes som en 
direkte skade forårsaget af tjenesteyderen? 
3.5.2. Hvad skal der forstås ved løsøres og fast ejen­
doms »intégrité physique«? (O.a.: dette udtryk benyttes 
ikke i kommissionsdokumentets danske udgave). 
3.6. Artikel 5 
3.6.1. Da årsagssammenhæng anskues efter forskelli­
ge teorier i de enkelte lande, risikerer direktivet at blive 
gennemført meget uensartet i de forskellige medlems­
stater. 
3.7. Artikel 7 
Når det ikke er muligt at begrænse ansvaret, kan det da 
kræves af forsikringsselskaberne, at de yder ubegrænset 
skadesdækning?; i bekræftende fald: på hvilke økono­
miske vilkår for forsikringsselskaberne, samfundet og 
forbrugerne? 
3.8. Artikel 9-10 
(!) EFT nr. C 159 af 17. 1. 1991, s. 34. Fristerne forekommer at være helt urimelige. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/43 
4. Konklusioner 
Ud fra følgende betragtninger: 
4.1. Kommissionen har ikke foretaget konsultation 
og samråd med alle de repræsentative organisationer i 
EF, som berøres af det foreliggende forslag; 
4.2. forslaget harmonerer ikke med forbrugernes øn­
sker, men risikerer tværtimod at medføre en kovending 
i domstolenes nuværende positive tendens; 
4.3. forslaget går ikke i retning af et bedre forhold 
mellem kunde/patient og erhvervsudøver/tjenesteyder, 
tværtimod; 4.4. forslagets retsgrundlag er utilstrækkeligt og 
overskrider Kommissionens beføjelser; 
4.5. forslaget vil medføre en klækkelig forøgelse af 
omkostningerne ved levering af tjenesteydelser; 
4.6. forslaget indebærer en fare for forbrugernes ret­
mæssige forventninger med hensyn til forskning, forsøg 
og risici på områderne jura, byggeri og sundhed; 
4.7. forslaget indeholder ingen nærmere præcisering 
eller sikkerhed, hvad angår det nødvendige i eller mu­
ligheden for særordninger eller for at udelukke visse 
tjenesteydere; 
4.8. Kommissionen foreslår ingen garanti for 
erhvervsmæssige forsikringer, 
ØSU forkaster Kommissionens forslag. 
Bryssel, den 3. juli 1991. 
Francois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 1 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Andrade, Arena, Aspinall, Barrow, Beale, Bell, Berns, Bredima-Savopoulou, Cavaleiro Brandåo, Ceyrac, 
Chevalier, Connellan, van Dam, Dawson, Delorozoy, De Tavernier, Donck, Douvis, Frerichs, Gafo Fernåndez, 
Gardner, Germozzi, Ghigonis, Giacomelli, Giesecke, Guillaume, Hovgaard Jakobsen, Kaaris, Kafka, Laur, 
Little, Low, Lustenhouwer, Lyons, Machado von Tschusi, Matteoli, McGarry, Merce Juste, Meyer-Horn, 
Mobbs, Moreland, Noordwal, Ovide Etienne, Panero Florez, Pardon, Pearson, Pelletier, R., Petersen, 
Petropoulos, Pricolo, Proumens, Rebuffel, Robinson, Romoli, Så Borges, Sala, Salmon, Sauwens, Schleyer, 
Solari, Stecher Navarra, Stokkers, Thys, Tiemann, Tukker, Tyrie, Wick. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Ataide Ferreira, Bleser, Boisserée, Bonvicini, Vasco Cai, Carroll, Cassina, Christie, Decaillon, d'Elia, D'Hondt, 
van Dijk, Draijer, Drilleaud, Dunkel, Elstner, Etty, Eulen, Flum, Forgas i Cabrera, Frandi, Gaffron, Geuenich, 
Gredal, Green, Groben, Hagen, Hilkens, Jaschick, Jenkins, Kanellopoulos, de Knegt, Landaburu de Silva, 
Lappas, Larsen, Liverani, Maddocks, Margalef Masia, Masucci, Mayayo Bello, Morris, Muller, Nielsen, B., 
Nielsen, P., Nierhaus, Pellarini, Quevedo Rojo, Ramaekers, Rangoni Machiavelli, Santos, Schmitz, von 
Schwerin, Sequeira, Silva, Smith, Theonas, Tixier, Verboven, Vidal, Wagenmans, Waldack, Whitworth. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod: 
Bordes-Pages, Pompen. 
Nr. C 269/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
BILAG 2 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Efter afslutningen af afstemmingen ved navneopråb om udtalelsen som helhed afgav interessegruppen 
»Forbrugerne«, som stemte imod udtalelsen, følgende erklæring: 
»I udtalelsen gives der udtryk for en lidet konstruktiv og uforståelig holdning. Forbrugerrepræsentanterne 
har gentagne gange peget på det nødvendige i et EF-instrument til beskyttelse af skadelidte, som udsættes 
for fejlbehæftede tjenesteydelser, fordi de eksisterende bestemmelser rummer graverende mangler. Direktiv­
forslaget lever ganske vist ikke helt op til forburgernes forventninger og trænger til en række redaktionelle 
forbedringer, men det udgør dog for forbrugerne et vigtigt skridt i retning af passende beskyttelse af 
forbrugernes rettigheder. 
Desuden indebærer udtalelsen et klart brud med traditionen i ØSU på dette felt, idet ØSU altid har bakket 
kraftigt op om EF-initiativer til forbedring af beskyttelsen af skadelidte. På dette punkt er udtalelsen i strid 
med tidligere fremsatte ØSU-udtalelser, hvor man i diskussionen om ansvar for risiko ved mangelfulde 
produkter har anerkendt princippet om ansvar, uden at der behøver foreligge fejl; under arbejdet med 
direktivforslaget .om generel produktsikkerhed gik man ind for et EF-initiativ vedrørende tjenesteydelsers 
sikkerhed. 
De foreslåede ændringer er et nødvendigt minimum, som skal ændre den i udtalelsen fremførte retlige 
argumentation på en sådan måde, at den kan accepteres af forbrugerne. Endvidere bør det klart komme til 
udtryk, at ØSU går ind for et direktiv, der som mål har et minimum af harmonisering, og som gør det muligt 
for medlemsstaterne at bibeholde eller indføre strengere retsregler tilbeskyttelse af forbrugerne. 
Udtalelsen må anses for et tilbageskridt i et europæisk samfund, hvor der er stadig større accept af, at den, 
der leverer en tjenesteydelse, skal bære ansvaret for den risiko, den måtte frembyde. 
Det er ubetinget nødvendigt, at ØSU, som hidtil har stået som en af de drivende kræfter bag dialogen mellem 
de forskellige grupper fra erhverv og samfund, også fremover står som repræsentant for en konstruktiv 
holdning.« 
Gruppen af forbrugerrepræsentanter foreslår Kommissionen at tage sit forslag op til fornyet overvejelse og 
ændre det således, at der tilvejebringes en ansvarsordning, som 
— rummer klare regler, så ubegrundede tvistigheder forebygges, 
— tager passende hensyn til tjenesteydernes og forbrugernes interesser, 
— bidrager til udbygning af princippet om forebyggelse, og som rummer nærmere overvejelser omkring 
sikkerheden i forbindelse med tjenesteydelser, 
— effektivt og i praksis resulterer i udbetaling af erstatning til dem, som rammes af mangelfulde 
tjenesteydelser. 
Ataide Ferreira, Boisserée, Bonvicini, Elstner, Gredal, Hilkens, Jaschick, Landaburu de Silva, Rangoni 
Machiavelli. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/45 
BILAG 3 
Følgende ændringsforslag (modudtalelse), som opnåede mindst en fjerdedel af stemmerne, blev forkastet 
under forhandlingerne: 
Punkt 1. — 4.8 erstattes af følgende: 
»Sektionen godkender Kommissionen forslag, men fremsætter dog følgende almindelige og særlige bne-
mærkninger: 
I. Indledning 
Målet med Kommissionen forslag er at opnå bedre beskyttelse af forbrugerne og deres ejendom. Tjenesteydel­
ser, som ikke kan volde skade på personers helbred eller legeme og/eller på privat ejendom (finansiel, juridisk 
og bankmæssig rådgivning), omfattes følgelig ikke af direktivforslaget. I denne udtalelse gås der ud fra, at 
det medicinske område og byggebranchen ubetinget er undtaget fra direktivets anvendelsesområde. Der 
udtrykkes tilfredshed med, at Kommissionens repræsentanter har udtalt, at Kommissionen ikke principielt 
er imod, at disse to sektorer undtages, og at den allerede har indledt arbejde og overvejelser desangående. 
Ifølge direktivforslaget gælder i skadestilfælde, ligesom hidtil, princippet om ansvar for fejl, idet der dog 
opereres med omvendt bevisbyrde til fordel for skadelidte, som hyppigt savner faglig viden. Direktivforslaget 
omfatter således udelukkende beskyttelse af personer og deres ejendom. 
II. Generelle bemærkninger 
1. Bestræbelserne på at garantere forbrugerne en ensartet, bedre beskyttelse i henseende til tjenesteydelsers 
sikkerhed beror på følgende overvejelser: 
a) På det indre marked skal forbrugerne nyde godt af samme beskyttelsesniveau overalt, og uanset i hvilken 
medlemsstat de befinder sig. De enkelte medlemsstaters nugældende ansvarsregler afviger imidlertid fra 
hinanden i forskellige henseender, ikke mindst med hensyn til ansvarsgrundlag, bevisbyrde, årsagssammen­
hæng og beskyttelse af tredjemand. 
b) På dette felt er der endnu ikke truffet EF-tiltag, hvorimod foranstaltninger på produktsikkerhedsområdet 
allerede er langt fremskredne (direktiv om produktansvar, standardisering, direktivforslag om generel 
produktsikkerhed osv.). På tjenesteydelsesområdet er en tilsvarende foranstaltning imidlertid endnu mere 
berettiget end på produktområdet, idet tjenesteydelser stort set er umulige at kontrollere fra statens side, 
før de er udført, og fordi faren for ulykker stiger på grund af den stadig mere komplicerede teknik. I 
denne sammenhæng skal man fremhæve den forebyggende virkning, som direktivet håbes at ville få. 
c) Forbrugere og tjenesteydere møder hinanden med forskellige forudsætninger, således at der helt klart 
kan forekomme et skævt forhold mellem aftalepartnernes rettigheder og pligter (almindelige vilkår, 
utilstrækkelig information af forbrugerne om den leverede tjenesteydelses egenskaber, art og anvendelses-
vilkår, om de produkter, som er benyttet i forbindelse med tjenesteydelsens udførelse osv.). Frem for alt 
råder forbrugerne tit og ofte ikke over den relevante faglige viden. 
2. I talrige nationale retsordninger er princippet om omvendt bevisbyrde allerede forankret — det være 
sig i retsreglerne (horisontale eller vertikale), eller frem for alt i retspraksis — således at det regelsæt, som 
der lægges op til i direktivforslaget, på ingen måde vil medføre afbræk i de gældende retsordninger, men 
tværtimod resultere i tilvejebringelse af et fælles ansvarsgrundlag. Dette vil give såvel forbrugerne som 
tjenesteyderne større retssikkerhed. Indførelsen af denne rammebeskyttelse medfører ikke nødvendigvis ekstra 
finansielle byrder, idet tjenesteyderne allerede i dag i vid udstrækning er forsikret mod denne risiko. 
III. Særlige bemærkninger 
1. Ifølge begrundelsen udgør direktivforslaget en mindsteløsning, således at medlemsstaterne kan bibeholde 
eller vedtage nationale retsforskrifter, som sikrer forbrugerne et endnu højere beskyttelsesniveau. 
1.1. At der er tale om mindsteregler bør tydeligt komme til udtryk i form af tilføjelse af en artikel, hvori 
det nedfældes, at der består mulighed for at bibeholde eller vedtage gunstigere retsforskrifter. 
Nr. C 269/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
2. Det foreslåede regelsæt harmonerer med de traditionelle retsforskrifter i medlemsstaterne, som beror 
på ansvar for fejl, idet man dog letter bevisbyrden for skadelidte, som hyppigt ikke råder over relevant faglig 
viden eller over finansielle midler, og som konfronteres med en tjenesteydelse, hvorom han/hun næsten ikke 
eller slet ikke er blevet informeret (ved udførelse af tjenesteydelser svinder de personlige forbindelser stadig 
mere ind), og som der efter skadens indtræden tit ikke er spor tilbage af. Begrebet ansvar bør udlægges i 
relation til begrebet »berettiget forventning«, som allerede findes i nogle nationale retsordninger (f.eks. 
Frankrig og Storbritannien), og som også fremover muliggør udførelse af risikobehæftede tjenesteydelser. 
Skadelidte skal fortsat føre bevis for skaden og årsagssammenhængen (hvilket i sig selv ikke er nogen let 
sag). Til gengæld skal tjenesteyderen føre bevis for, at han ikke har begået fejl. De mekanismer, som 
Kommissionen foreslår, udelukker misbrug ved fremsættelse af erstatningskrav. 
3. Hvad direktivforslagets ordlyd angår, hersker der næppe tvivl om, at forskellige forbedringer af 
retsformen ville være på sin plads; på dette punkt fremdrager ØSU en række grundlæggende alternativer. 
3.1. Således kan der i forbindelse med ansvarsgrundlaget stilles det spørgsmål, hvilke alternativer der 
findes til omvendt bevisbyrde, ligesom det bør overvejes, om der ligesom i direktivet om produktansvar kan 
opereres med et ansvar, som er uafhængigt af fejl. Denne mulighed ville have den fordel, at fejbehæftede 
produkter og tjenesteydelser behandles ens. Forbrugerorganisationerne går und for denne løsning. 
3.2. Det bør desuden overvejes, om der ikke bør indføres en obligatorisk forsikring for tjenesteydere, og 
om man ikke bør se bort fra kravet om skadens umiddelbarhed, som risikerer at besværliggøre en ensartet 
bedømmelse i retspraksis af, hvilken skade der skal erstattes. 
3.3. Som tidligere nævnt bør det desuden anføres udtrykkeligt, at direktivet indeholder mindsteregler, jf. 
denne udtalelses punkt 3.1. 
4. Der bør nedfældes bestemmelser om byggebranchen og det medicinske område i et særdirektiv. 
Kommissionen anmodes om at forelægge forslag herom snarest muligt. 
4.1. Det er umuligt at opstille en udtømmende liste over de tjenesteydelser, som omfattes af direktivforsla­
get. Omfattet er bl.a. områderne transport, hotel- og restaurationsbranchen, reparationer, renovering, 
rengøring, strøm- og gasleverancer, VVS- og el-installation, hårpleje osv. 
4.2. Der omfattes således en meget lang række tjenesteydelser; der er tale om ydelser, som forbrugerne 
kommer i berøring med i dagliglivet. 
4.3. Disse tjenesteydelser kan rumme følgende tre former for risiko: 
— risiko for forbrugerne som følge af et produkt, der tilbydes eller anvendes i forbindelse med tjenesteydelsen 
(f.eks. spisning på en restaurant, reparation af produkter), 
— risiko som følge af anlæg (bygninger, udstyr, maskiner), som befinder sig i tjenesteyderens besiddelse, og 
som benyttes ved tjenesteydelsens udførelse, 
— risiko alene som følge af tjenesteydelsens udførelse, dvs. alene i kraft af en persons virksomhed (børnepas­
ning osv.).« 
Afstemningsresultat 
For: 73, imod: 81, hverken for eller imod: 2. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/47 
BILAG 4 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Nedenstående ændringsforslag, som opnåede mindst en fjerdedel af stemmerne, blev forkastet under for­
handlingerne: 
Side 4, pkt. 2.3 
Udgår og erstattes af: 
»Denne indfaldsvinkel har den uønskede virkning, at det forventes af virksomhederne, at de fører bevis for 
noget negativt. Retligt set er forslaget fejlbehæftet, fordi man ikke erkender betydningen, i mange tilfælde, 
af en effekt/fejl som bevis på årsagssammenhængen. Vigtigere er det, at dette forslag vil være vanskeligt 
gennemførligt i praksis, ligesom forslaget ikke forbedrer sikkerheden nævneværdigt og skaber større grobund 
for tvistigheder.« 
Begrundelse 
Dette ændringsforslag har ligesom det foregående til formål at forhindre alt for vidtgående formuleringer og 
»forebyggende« retssager. 
Afstemningsresultat 
For: 55, imod: 63, hverken for eller imod: 4. 
Side 4, pkt. 2.5 
Punkt 2.5, andet afsnit, udgår og erstattes af: 
»Forbrugerne, som forslaget ifølge hensigten skal være til gavn for, anser ikke forslaget for vidtgående nok, 
bl.a. fordi det ikke på nogen måde bidrager til harmonisering af erstatningsbeløbene, og fordi det ikke giver 
de skadelidte bedre muligheder for at gå rettens vej.« 
Begrundelse 
Det fremgår af den afholdte høring, at forbrugerne er enige i behovet for et EF-initiativ i denne retning, men 
at de ikke anser initiativet for tilstrækkeligt vidtgående, hvad angår de praktiske mekanismer til forbedring 
af forbrugerbeskyttelsen og fjernelse af konkurrenceforvridninger. 
Afstemningsresultat 
For: 42, imod: 75, hverken for eller imod: 5. 
Side 5, pkt. 2.8 
Udgår og erstattes af: 
»Det er meget muligt, at dette forslag vil være til større skade for erhvervslivet end en streng ansvarsordning. 
For at kunne tilbagevise påstande, bliver erhvervslivet nødt til at opretholde et detaljeret arkiv over alle 
forretninger, uanset hvor små de måtte være, i 5 år eller mere, så de kan påvise, at de ikke har begået fejl. 
Dette bureaukrati vil ikke komme nogen til gavn.« 
Begrundelse 
Teksten i forslaget til udtalelse beror på en fejlagtig fortolkning både af anvendelsesområdet og af rækkevidden 
af bestemmelserne i Kommissionens forslag. 
Afstemningsresultat 
For: 32, imod: 64, hverken for eller imod: 13. 
Nr. C 269/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
Side 5, pkt. 2.9 
Punktummet »Det må forventes ... Europa?« udgår og i stedet indsættes: 
»Man risikerer at komme ud for en klækkelig forhøjelse af forsikringspræmierne af hensyn til imødegåelse 
af en eventuel stigning i kravene om erstatning. Sådanne forhøjelser kan nok accepteres, hvis formålet er at 
forbedre beskyttelsen af dem, som rammes af mangelfulde tjenesteydelser. Imidlertid vil forslaget afstedkomme 
en prisstigning, mens det ingenlunde letter behandlingen af tvistigheder, som beror på mangelfulde tjeneste­
ydelser.« 
Begrundelse 
Henvisningen til forholdene i USA savner enhver begrundelse, fordi juridisk praksis i USA adskiller sig 
væsentligt fra praksis i Europa. 
Afstemningsresultat 
For: 44, imod: 66, hverken for eller imod: 16. 
Udtalelse om Anden ændring af forslag til Rådets femte direktiv i henhold til EØF-Traktatens 
artikel 54 om aktieselskabers struktur og deres organers beføjelser og pligter 
(91/C 269/15) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 13. februar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 54 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og 
Tjenesteydelser, som udpegede Michael Bell til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
5. juni 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 288. plenarforsamling, den 3. juli 1991, med 
et stort flertal af stemmer for, 5 imod og 27 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
Dette forslag skal ses i tæt sammenhæng med et andet 
aktuelt forslag vedrørende det andet selskabsdirektiv, 
om hvilket ØSU også har afgivet en udtalelse (*), og i 
sammenhæng med det ændrede forslag til trettende 
selskabsdirektiv, som er til behandling i Rådet, og om 
hvilket ØSU afgav udtalelse den 28. februar 1991 (2). 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. ØSU bifalder Kommissionens generelle inten­
tion om at begrænse de hindringer, der ligger i vejen 
for overtagelsestilbud med henblik på at skabe lige 
vilkår for virksomhedsovertagelser i hele EF-området. 
(*) Udtalelse vedtaget den 3. juli 1991. 
(2) EFT nr. C 102 af 18. 4. 1991, s. 49. 2.2. Overtagelser er dog ikke nødvendigvis i sig selv 
en gevinst for virksomheder eller aktionærer, hvis de 
ikke finder sted ud fra velovervejede motiver. Unødven­
dige overtagelser kan skade den langsigtede planlæg­
ning samt udviklings- og forskningsarbejdet, de kan 
have uønskede konsekvenser på regionalt plan, de kan 
bringe arbejdspladser i fare og skabe økonomisk ustabi­
litet. Overdrevne overtagelsesaktiviteter, som man har 
set i USA, er ikke gavnlige, og ændringer i EF's lovgiv­
ning bør ikke stimulere sådanne aktiviteter. 
2.3. ØSU lægger også vægt på, at der bør være en 
rimelig balance mellem EF's overtagelsesordninger og 
tilsvarende ordninger i tredjelande. Nok skal eksterne 
investeringer i EF stimuleres, men det bør ikke være en 
ensidig foreteelse. EF bør have mulighed for at forhindre 
fjendtlige overtagelsesaktiviteter fra lande, der selv læg­
ger betydelige hindringer i vejen for udenlandske virk-