Det oplyses, hvilken metode der er benyttet til at beregne virkningerne for indtægterne.

–◻ Forslaget/initiativet kræver, at fleksibilitetsinstrumentet anvendes, eller at den flerårige finansielle ramme revideres.

• Administrationsbevillinger finansieret over bevillingsrammen for særprogrammer I ALT

• Administrationsbevillinger finansieret over bevillingsrammen for særprogrammer I ALT

Bevillinger I ALT for GD FOR HANDEL

Administrationsbevillinger finansieret over bevillingsrammen for særprogrammer

I henhold til bestemmelserne i den rammeaftale, der er indgået med den pågældende organisation. Desuden vil Generaldirektoratet for Handels strategi til bekæmpelse af svig, som indeholder et særligt kapitel om økonomisk forvaltning, finde anvendelse.

For så vidt angår den økonomiske behandling af investeringsdomstolssystemet i investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore, vil der blive givet støtte til en "eksisterende struktur" (nemlig Det Internationale Center til Bilæggelse af Investeringstvister (ICSID)), således at den kanaliserer tilbageholdte gebyrer, der skal betales til dommerne i investeringsdomstolssystemet. Det er kun i tilfælde af, at der opstår en tvist, at der skal betales gebyrer for sagsbehandling, idet ICSID's tjenesteydelser som sekretariat i øvrigt er gratis.

Investeringsbeskyttelsesaftalen giver retssikkerhed og forudsigelighed, som forventes at hjælpe EU og Singapore til at tiltrække og fastholde investeringer til støtte for deres økonomi.

Ved aftalen oprettes der et investeringsdomstolssystem, der udformes med henblik på at opfylde borgernes og erhvervslivets høje forventninger til et mere retfærdigt, mere gennemsigtig og institutionaliseret system til bilæggelse af investeringstvister. De bestemmelser i investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore, der har indflydelse på EU-budgettet, vedrører netop oprettelsen og driften af investeringsdomstolssystemet.

Formålet med investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore (investeringsbeskyttelsesaftalen) er at forbedre investeringsklimaet mellem EU og Singapore. Aftalen vil bibringe fordele for europæiske investorer ved at sikre et højt niveau af beskyttelse af deres investeringer i Singapore og samtidig sikre EU's ret til at regulere og søge at opnå legitime mål for offentlig politik, f.eks. beskyttelse af folkesundheden, sikkerheden og miljøet.

Angiv, hvilke virkninger forslaget/initiativet forventes at få for modtagerne/målgruppen.

Formanden for Rådet udpeger den person, som på Den Europæiske Unions vegne er beføjet til at give meddelelse som omhandlet i aftalens artikel 4.15, stk. 2), med henblik på at udtrykke Den Europæiske Unions samtykke i at blive bundet af aftalen.

(3)I overensstemmelse med aftalens artikel 4.11 (Ingen direkte virkning) bør den ikke tillægge rettigheder eller pålægge forpligtelser for personer ud over de rettigheder og forpligtelser, som er opstået mellem parterne i henhold til folkeretten —

Kommissionen er opmærksom på den balance, der skal findes mellem at videreføre EU's reformerede investeringspolitik og medlemsstaternes særlige behov med hensyn til udøvelsen af delt kompetence på disse områder. Kommissionen har således ikke fremsat forslag om midlertidigt at anvende aftalen om investeringsbeskyttelse. Såfremt medlemsstaterne ønsker et forslag om midlertidig anvendelse af aftalen om investeringsbeskyttelse, er Kommissionen imidlertid parat til at fremsætte et sådant forslag.

Ligeledes i overensstemmelse med forhandlingsdirektiverne vil den investeringsbeskyttelsesaftale, som Kommissionen har forhandlet på plads, give investorerne adgang til en moderne og reformeret investeringstvistbilæggelsesmekanisme. Dette system sikrer, at investeringsbeskyttelsesreglerne overholdes, og søger at finde den rette balance mellem beskyttelse af investorer på en gennemsigtig måde og beskyttelse af statens ret til at regulere med henblik på at opnå målsætningerne for den offentlige politik. Ved aftalen etableres der et stående internationalt og fuldt uafhængigt tvistbilæggelsessystem, bestående af en permanent første instans og appelret, der skal forestå tvistbilæggelsesprocedurer på en gennemsigtig og upartisk måde.

Kommissionen har i overensstemmelse med de mål, der er opstillet i forhandlingsdirektiverne, sikret, at EU's investorer og deres investeringer i Singapore får en retfærdig og rimelig behandling og ikke diskrimineres i forhold til singaporeanske investeringer, der befinder sig i samme situation. Samtidig beskytter investeringsbeskyttelsesaftalen EU's investorer og deres investeringer i Singapore imod ekspropriering, medmindre det sker i almenvellets interesse, på lovformelig vis, på et ikke-diskriminerende grundlag og mod øjeblikkelig betaling af en tilstrækkelig og effektiv erstatning i henhold til en rimelig markedsværdi af de eksproprierede investeringer.

Investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore vil sikre et højt niveau af investeringsbeskyttelse, samtidig med at EU's og Singapores ret til at regulere og søge at opnå legitime mål for offentlig politik, f.eks. beskyttelse af folkesundheden, sikkerheden og miljøet.

10)et omfattende, nyt kapitel med sigte på at skabe nye muligheder inden for "grøn vækst" i overensstemmelse med EU's 2020-strategi.

8)et omfattende kapitel om handel og bæredygtig udvikling, som tager sigte på at sikre, at handlen understøtter miljøbeskyttelse og social udvikling og fremmer bæredygtig forvaltning af skove og fiskepladser. I kapitlet gøres der desuden rede for, hvordan arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet skal inddrages i gennemførelsen og overvågningen af aftalen

7)beskyttelse af EU's geografiske betegnelser på TRIPs-plus-niveau efter disses registrering i Singapore, når Singapore har oprettet et register over geografiske betegnelser (hvilket landet har forpligtet sig til at gøre, så snart Europa-Parlamentet godkender frihandelsaftalen)

5)tilsagn fra Singapore om, at landet ikke vil hæve sin told (der p.t. ikke primært anvendes på frivillig basis) på importen fra EU, og om billigere adgang for europæiske virksomheder og forbrugere til produkter, der er fremstillet i Singapore

3)fjernelse af tekniske og lovgivningsmæssige hindringer for handel med varer, såsom dobbeltprøvning, især gennem fremme af anvendelse af velkendte tekniske og lovgivningsmæssige standarder i EU's sektorer for motorkøretøjer, elektronik, lægemidler, medicinsk udstyr og grøn teknologi

2)nye muligheder for deltagelse i udbud for EU's tilbudsgivere, især på markedet for forsyningstjenester, hvor mange af EU's førende leverandører er aktive

1)vidtgående liberalisering af markederne for tjenesteydelser og investeringer, som omfatter tværgående regler om udstedelse af tilladelser og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser samt sektorspecifikke regler, der har til formål at sikre lige konkurrencevilkår for EU's virksomheder

Begge disse målsætninger er blevet opfyldt fuldt ud. Aftalen rækker ud over eksisterende WTO-forpligtelser på adskillige områder, såsom tjenesteydelser, offentlige indkøb, ikke-toldmæssige hindringer og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder geografiske betegnelser. På alle disse områder har Singapore også indvilliget i at indgå nye forpligtelser, der går langt ud over dem, som Singapore hidtil har godtaget, herunder i sin frihandelsaftale med USA.

Under forhandlingen af denne aftale tilstræbte Kommissionen to hovedmålsætninger: For det første at skabe de bedst mulige betingelser for EU-virksomheders adgang til Singapores marked, og for det andet at fastsætte et nyttigt referencepunkt for EU's øvrige forhandlinger i regionen.

Frihandelsaftalen mellem EU og Singapore skaber forudsætningerne for, at EU's økonomiske aktører fuldt ud kan udnytte de muligheder, der opstår i Singapore i kraft af landets rolle som Sydøstasiens forretnings- og transportknudepunkt.

Som det påpeges i meddelelsen "Handel for alle" afsætter Kommissionen ekstra ressourcer til effektiv gennemførelse og håndhævelse af handels- og investeringsaftaler. I 2017 offentliggjorde Kommissionen sin første årsrapport om gennemførelsen af frihandelsaftaler. Hovedformålet med denne rapport er at give et objektivt billede af gennemførelsen af EU's frihandelsaftaler, som fremhæver de fremskridt, der er gjort, og de mangler, der skal afhjælpes. Hensigten er, at rapporten skal tjene som grundlag for en åben debat og dialog med medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og det bredere civilsamfund om frihandelsaftalernes virkemåde og gennemførelse. Offentliggørelsen af denne rapport er en årligt tilbagevendende øvelse, der vil give mulighed for regelmæssig overvågning af udviklingen og for at registrere, hvordan de udpegede prioriterede spørgsmål er blevet behandlet. Rapporten dækker frihandelsaftalen mellem EU og Singapore fra og med datoen for ikrafttrædelsen.

I henhold til de institutionelle bestemmelser i investeringsbeskyttelsesaftalen skal der nedsættes et udvalg, hvis hovedopgave vil være at overvåge og lette gennemførelsen og anvendelsen af aftalen. Udvalget kan bl.a. — med forbehold af gennemførelsen af hver parts respektive retlige krav og procedurer — beslutte at udpege medlemmerne af investeringsdomstolene, fastsætte deres månedlige (forskuds)honorarer og vedtage bindende fortolkninger af aftalen.

Handelsudvalget får også til opgave at kommunikere med alle berørte parter, heriblandt den private sektor og civilsamfundet, vedrørende aftalens funktionsmåde og gennemførelsen af den. I aftalen erkender begge parter vigtigheden af gennemsigtighed og åbenhed og forpligter sig til at medtænke offentlighedens synspunkter, således at der trækkes på en bred vifte af synsvinkler i forbindelse med gennemførelsen af aftalen.

I henhold til de institutionelle bestemmelser i frihandelsaftalen skal der nedsættes et handelsudvalg, hvis hovedopgave vil være at overvåge og lette gennemførelsen og anvendelsen af aftalen. Handelsudvalget består af repræsentanter for EU og Singapore, som skal mødes hvert andet år eller på anmodning af én af parterne. Handelsudvalget skal føre tilsyn med arbejdet i alle specialiserede udvalg, der nedsættes i henhold til aftalen (Udvalget for Handel med Varer, Udvalget for Sundheds- og Plantesundhedsforanstaltninger, Toldudvalget samt Udvalget for Handel med Tjenesteydelser, Investeringer og Offentlige Udbud).

Investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore vil få finansielle virkninger for EU's budget på udgiftssiden. Aftalen bliver EU's anden aftale (næstefter den samlede økonomi- og handelsaftale mellem EU og Canada), der indfører investeringsdomstolssystemet til tvistbilæggelse mellem investor og stat. Der er fra 2018 og fremefter afsat et beløb på 200 000 EUR om året til supplerende udgifter (med forbehold af aftalens ikrafttræden) til finansiering af en permanent struktur bestående af en første instans og en appelret. Samtidig indebærer aftalen brug af administrative ressourcer under budgetpost XX 01 01 01 (Udgifter vedrørende tjenestemænd og midlertidigt ansatte inden for institutionen), idet det skønnes, at der vil blive allokeret én administrator (ét årsværk) til de opgaver, der er forbundet med denne aftale. Dette er angivet i finansieringsoversigten og er underlagt de betingelser, der er nævnt i den.

Frihandelsaftalen mellem EU og Singapore vil få finansielle virkninger for EU's budget på indtægtssiden. Det anslås, at den told, der gives afkald på, vil beløbe sig til 248,8 mio. EUR, når aftalen er blevet gennemført fuldt ud. Dette skøn bygger på den gennemsnitlige importfremskrivning for 2025 uden nogen indgået aftale og angiver det årlige indtægtstab som følge af afskaffelsen af EU's told på import fra Singapore.

Frihandelsaftalen og investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore er ikke genstand for Refit-procedurer. Ikke desto mindre indeholder disse aftaler en række bestemmelser, som vil forenkle procedurerne for handel og investeringer og nedbringe omkostningerne i forbindelse med eksport og investeringer, og som dermed vil give flere små virksomheder mulighed for at gøre forretning på begge markeder. Blandt de forventede fordele er: mindre byrdefulde tekniske forskrifter, overensstemmelseskrav, toldprocedurer og oprindelsesregler, beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder samt nedbringelse af sagsomkostningerne ved brug af investeringsdomstolssystemet for fordringshavere, der er SMV'er.

I den handelsbæredygtighedsvurdering, som den eksterne kontrahent foretog, og som blev afsluttet i 2009, blev det konkluderet, at en ambitiøs frihandelsaftale mellem EU og ASEAN ville få betydelige positive virkninger (med hensyn til BNP, indkomst, handel og beskæftigelse) for både EU og Singapore. Indvirkningerne på nationalindkomsten blev anslået til 13 mia. EUR for EU's vedkommende og 7,5 mia. EUR for Singapore. Disse tal undervurderer muligvis indvirkningen, eftersom de bygger på handelsmønstre i 2007, og handelen er siden vokset betydeligt (+32 %).

Før og under forhandlingerne blev EU-medlemsstaterne desuden underrettet mundtligt og skriftligt om de forskellige aspekter af forhandlingerne via Rådets Handelspolitikudvalg. Europa-Parlamentet blev også regelmæssigt underrettet og hørt gennem sit Udvalg om International Handel og især gennem sin overvågningsgruppe for frihandelsaftalen mellem EU og Singapore. De tekster, der blev udarbejdet under forhandlingerne, blev løbende rundsendt til begge institutioner under hele forløbet.

Hertil kommer, at Kommissionen forud for indledningen af de bilaterale forhandlinger med Singapore afholdt en offentlig høring om den kommende aftale, som omfattede et spørgeskema med henblik på at indhente oplysninger fra de berørte parter, som siden hjalp Kommissionen til at opstille prioriteter og træffe beslutninger igennem hele forhandlingsforløbet. Der blev offentliggjort et sammendrag af resultaterne af høringen.

I forbindelse med forberedelsen af handelsbæredygtighedsvurderingen rådførte kontrahenten sig med interne og eksterne eksperter, afholdt offentlige høringer i Bruxelles og Bangkok og afholdt bilaterale møder og interviews med civilsamfundets repræsentanter i EU og ASEAN. Høringerne i forbindelse med handelsbæredygtighedsvurderingen udgjorde en platform for at inddrage vigtige interessenter og civilsamfundet i en dialog om handelspolitikken i forhold til Sydøstasien.

Inden de bilaterale forhandlinger med Singapore blev indledt, foretog en ekstern kontrahent en handelsbæredygtighedsvurdering af frihandelsaftalen mellem EU og ASEAN med henblik på at undersøge de mulige økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger af et tættere økonomisk partnerskab mellem de to blokke.

Desuden tager skøn baseret på økonomiske modeller ikke højde for, at den strategiske værdi for EU af frihandelsaftalen og investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore er afgørende for EU's bredere dagsorden i ASEAN og i Asien som helhed. Frihandelsaftalen mellem EU og Singapore bliver den anden vidtrækkende handelsaftale mellem EU og et asiatisk land (næstefter EU's frihandelsaftale med Sydkorea), mens investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore på sin side bliver den første investeringsbeskyttelsesaftale, som EU indgår med et asiatisk land.

I betragtning af Singapores rolle som knudepunkt for handelen med varer og tjenesteydelser mellem Europa og Sydøstasien er det også sandsynligt, at gevinsterne ved aftalen vil vokse yderligere, hvis og når EU indgår aftaler med andre ASEAN-medlemsstater.

Disse skøn over de mulige økonomiske virkninger anses for at være forsigtigt ansat, idet det er vanskeligt at opgøre de nøjagtige virkninger af at fjerne ikke-toldmæssige hindringer, hvilket er en central del af aftalen.

I betragtning af den store størrelsesforskel mellem de to økonomier og den relative åbenhed, der kendetegner Singapores økonomi, er det uundgåeligt, at fordelene ved aftalen vil være forskellige for de respektive parter. Undersøgelsen forudsiger, at EU's BNP i faste priser vil kunne stige med omkring 550 mio. EUR over en tiårsperiode, mens Singapores økonomi i samme periode vil kunne vokse med 2,7 mia. EUR.

Da forhandlingerne med Singapore nærmede sig deres afslutning, gennemførte en intern gruppe under ledelse af Generaldirektoratet for Handels cheføkonom en undersøgelse af de forventede økonomiske fordele ved aftalen. Undersøgelsen forudsiger, at EU's eksport til Singapore vil kunne stige med ca. 1,4 mia. EUR over en tiårsperiode, mens eksporten fra Singapore til EU vil kunne stige med 3,5 mia. EUR, heri indberegnet vareforsendelser til EU fra de mange datterselskaber af EU-virksomheder i Singapore.

Dette forslag er i overensstemmelse med artikel 218 i TEUF, der fastsætter, at Rådet kan vedtage afgørelser om internationale aftaler. Der findes ingen andre retlige instrumenter, der kan anvendes til at nå det mål, der er omhandlet i forslaget.

Med hensyn til investeringsbeskyttelsesaftalen bekræftede Domstolen, at EU i henhold til artikel 207 i TEUF har enekompetence med hensyn til alle materielle bestemmelser om investeringsbeskyttelse, i det omfang disse finder anvendelse på udenlandske direkte investeringer. Domstolen bekræftede endvidere EU's enekompetence med hensyn til mekanismen for mellemstatslig tvistbilæggelse i forbindelse med investeringsbeskyttelse. Og endelig udtalte Domstolen, at EU har delt kompetence med hensyn til ikke-direkte investeringer og tvistbilæggelse mellem investor og stat (efterfølgende afløst af et investeringsdomstolssystem i investeringsbeskyttelsesaftalen), hvor medlemsstaterne optræder som sagsøgte parter. Disse elementer lader sig ikke på nogen sammenhængende måde adskille fra de materielle bestemmelser eller mellemstatslig tvistbilæggelse og derfor bør medtages i aftalerne på EU-plan.

Ifølge udtalelse 2/15 henhører alle de områder, der er omfattet af frihandelsaftalen mellem EU og Singapore, under EU's kompetence, nærmere bestemt under anvendelsesområdet for artikel 91, artikel 100, stk. 2, og artikel 207 i TEUF. Alle materielle bestemmelser om investeringsbeskyttelse under investeringsbeskyttelsesaftalen er omfattet af artikel 207 i TEUF, i det omfang disse finder anvendelse på udenlandske direkte investeringer.

På baggrund af Domstolens udtalelse og de efterfølgende omfattende drøftelser med Rådet og Europa-Parlamentet om tekstens opbygning, blev den oprindelige tekst, der var blevet forhandlet på plads, tilpasset således, at der blev skabt to selvstændige aftaler: en frihandelsaftale og en investeringsbeskyttelsesaftale.

I sin udtalelse 2/15 af 16. maj 2017 bekræftede Domstolen, at EU har enekompetence med hensyn til alle spørgsmål, der er omfattet af den aftale, som var blevet forhandlet på plads med Singapore, undtagen ikke-direkte investeringer og tvistbilæggelse mellem investor og stat, hvor medlemsstaterne er sagsøgte parter, som Domstolen anså for at henhøre under EU's og medlemsstaternes delte kompetence. Teksten i investeringsbeskyttelsesaftalen om tvistbilæggelse mellem investor og stat blev efterfølgende erstattet af et investeringsdomstolssystem. Domstolen udledte EU's enekompetence fra anvendelsesområdet for den fælles handelspolitik i henhold til artikel 207, stk. 1, i TEUF og fra artikel 3, stk. 2, i TEUF (på grundlag af påvirkning af nugældende fælles regler, der er indeholdt i afledte retsakter).

I lighed med alle andre handels- og investeringsaftaler, som Kommissionen har forhandlet på plads, yder frihandelsaftalen og investeringsbeskyttelsesaftalen mellem EU og Singapore fuld beskyttelse af offentlige tjenester og sikrer, at regeringernes ret til at regulere i almenhedens interesse bevares fuldt ud i disse aftaler og udgør et grundlæggende princip i dem.

Sideløbende med forhandlingerne om frihandelsaftalen og investeringsbeskyttelsesaftalen førte EU-Udenrigstjenesten forhandlinger om en partnerskabs- og samarbejdsaftale mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Singapore på den anden side, og denne aftale blev paraferet i oktober 2013. Når partnerskabs- og samarbejdsaftalen er trådt i kraft, vil den danne de retlige rammer for at videreudvikle det mangeårige og stærke partnerskab, der allerede eksisterer mellem EU og Singapore på en lang række områder, deriblandt politisk dialog, handel, energi, transport, menneskerettigheder, uddannelse, videnskab og teknologi, retlige anliggender, asyl og migration.

På grundlag af de forhandlingsdirektiver, der blev vedtaget af Rådet i 2007 og i 2011 udvidet til at omfatte investeringsbeskyttelse, har Kommissionen forhandlet med Republikken Singapore om en ambitiøs og vidtrækkende frihandelsaftale og en investeringsbeskyttelsesaftale med henblik på at skabe nye muligheder og retssikkerhed for, at handelen og investeringerne mellem parterne kan udvikle sig. Aftalernes juridisk reviderede tekster er nu offentliggjort og kan tilgås ved at følge dette link:

Den 12. september 2011 gav Rådet Kommissionen bemyndigelse til at udvide de igangværende forhandlinger med Singapore til også at omfatte investeringsbeskyttelse, baseret på en ny EU-kompetence i henhold til Lissabontraktaten.

Den 22. december 2009 principgodkendte Rådet at indlede bilaterale forhandlinger med individuelle ASEAN-medlemsstater på baggrund af bemyndigelsen og forhandlingsdirektiverne fra 2007, men fastholdt samtidig det strategiske mål om en interregional aftale. Rådet gav også Kommissionen bemyndigelse til at indlede bilaterale forhandlinger om en frihandelsaftale med Singapore, som vil kunne tjene som et første skridt hen imod målet om, når tiden er inde, at indlede sådanne forhandlinger med andre relevante ASEAN-medlemsstater. De bilaterale forhandlinger med Singapore blev indledt i marts 2010, og efterfølgende har EU indledt forhandlinger om bilaterale frihandelsaftaler med andre ASEAN-medlemsstater: Malaysia (2010), Vietnam (2012), Thailand (2013), Filippinerne (2015) og Indonesien (2016).

Rådet gav den 23. april 2007 Kommissionen bemyndigelse til at indlede forhandlinger om en interregional frihandelsaftale med ASEAN's medlemsstater. Det underforståede mål var at forhandle sig frem til en interregional frihandelsaftale, men bemyndigelsen gav dog mulighed for at føre bilaterale forhandlinger i tilfælde af, at det ikke var muligt at nå til enighed om at forhandle i fællesskab med en gruppe af ASEAN-medlemsstater. I lyset af vanskelighederne med de interregionale forhandlinger har begge parter måttet erkende dødvandet og enedes om at stille forhandlingerne i bero.

Blandt ASEAN-landene er Singapore EU's langt største handelspartner og tegner sig for knap en tredjedel af handelen med varer og tjenesteydelser mellem EU og ASEAN og omkring to tredjedele af investeringerne mellem de to blokke. Over 10 000 EU-virksomheder er etableret i Singapore, som de bruger som knudepunkt, hvorfra de kan betjene hele Stillehavsområdet.

De dynamisk voksende økonomier i Sydøstasien udgør med deres 600 millioner forbrugere og hastigt voksende middelklasse vigtige markeder for EU's eksportører og investorer. Sammenslutningen af Sydøstasiatiske Nationer (ASEAN) tegner sig tilsammen for 208 mia. EUR i handel med varer og 77 mia. EUR i handel med tjenesteydelser (2016) og er EU's tredjestørste handelspartner uden for Europa, efter USA og Kina. Samtidig er den samlede beholdning af direkte udenlandske investeringer i ASEAN på 263 mia. EUR (2016), hvilket gør EU til den største udenlandske direkte investor i ASEAN, mens ASEAN som helhed er Asiens næststørste direkte udenlandske investor i EU med en samlet beholdning af direkte udenlandske investeringer på 116 mia. EUR (2016).

EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 18.4.2018 COM(2018) 194 final BILAG

til Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af investeringsbeskyttelsesaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Singapore på den anden side



AFTALE OM INVESTERINGSBESKYTTELSE MELLEM DEN EUROPÆISKE UNION OG DENS MEDLEMSSTATER PÅ DEN ENE SIDE OG REPUBLIKKEN SINGAPORE PÅ DEN ANDEN SIDE DEN EUROPÆISKE UNION (i det følgende benævnt "Unionen"), KONGERIGET BELGIEN, REPUBLIKKEN BULGARIEN, DEN TJEKKISKE REPUBLIK, KONGERIGET DANMARK, FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND, REPUBLIKKEN ESTLAND, IRLAND,

REPUBLIKKEN KROATIEN DEN HELLENSKE REPUBLIK, KONGERIGET SPANIEN, DEN FRANSKE REPUBLIK, DEN ITALIENSKE REPUBLIK, REPUBLIKKEN CYPERN,



REPUBLIKKEN LETLAND, REPUBLIKKEN LITAUEN, STORHERTUGDØMMET LUXEMBOURG,

UNGARN, REPUBLIKKEN MALTA, KONGERIGET NEDERLANDENE, REPUBLIKKEN ØSTRIG, REPUBLIKKEN POLEN, DEN PORTUGISISKE REPUBLIK, RUMÆNIEN, REPUBLIKKEN SLOVENIEN, DEN SLOVAKISKE REPUBLIK, REPUBLIKKEN FINLAND,





KONGERIGET SVERIGE og DET FORENEDE KONGERIGE STORBRITANNIEN OG NORDIRLAND, på den ene side, og Republikken Singapore (i det følgende benævnt "Singapore"), på den anden side, i det følgende under ét benævnt "parterne", SOM HENVISER TIL deres langvarige og stærke partnerskab baseret på de fælles principper og værdier, der fremgår af partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Singapore på den anden side (i det følgende benævnt "EUSPCA"), og til deres tætte forbindelser på det økonomiske område samt inden for handel og investeringer, herunder som afspejlet i frihandelsaftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Singapore (i det følgende benævnt "EUSFTA"), SOM ØNSKER at styrke deres forbindelser yderligere som led i og i overensstemmelse med deres forbindelser i almindelighed og er overbevist om, at denne aftale vil skabe et nyt klima for yderligere udvikling i investeringerne mellem parterne, SOM ANERKENDER, at denne aftale vil supplere og fremme bestræbelserne på regional økonomisk integration,





SOM ER FAST BESLUTTET PÅ at styrke deres forbindelser på det økonomiske område samt inden for handel og investeringer i overensstemmelse med målet om bæredygtig udvikling i økonomisk, social og miljømæssig forstand og på at fremme investeringer på en måde, der tager hensyn til høje niveauer for miljø- og arbejdstagerbeskyttelse og til relevante internationalt anerkendte standarder og aftaler, hvori de er part, SOM BEKRÆFTER deres tilslutning til principperne om bæredygtig udvikling og gennemsigtighed som afspejlet i EUSFTA, SOM BEKRÆFTER hver parts ret til at vedtage og gennemføre foranstaltninger, der er nødvendige for at forfølge legitime politikmålsætninger inden for f.eks. det sociale område, miljøområdet, sikkerhedsområdet og folkesundhedsområdet samt fremme og beskyttelse af kulturel mangfoldighed, SOM BEKRÆFTER deres vilje til at overholde De Forenede Nationers pagt, der blev undertegnet i San Francisco den 26. juni 1945, og tage hensyn til principperne i verdenserklæringen om menneskerettigheder, der blev vedtaget af De Forenede Nationers generalforsamling den 10. december 1948, SOM ANERKENDER betydningen af gennemsigtighed i den internationale handel og investeringer til gavn for alle berørte parter, SOM TAGER UDGANGSPUNKT I deres respektive rettigheder og forpligtelser i henhold til WTO-overenskomsten og andre multilaterale, regionale og bilaterale aftaler og arrangementer, hvori de er part, navnlig EUSFTA, ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:



KAPITEL ET MÅL OG GENERELLE DEFINITIONER

ARTIKEL 1.1 Mål Denne aftale har til formål at forbedre investeringsklimaet mellem parterne efter bestemmelserne i denne aftale. ARTIKEL 1.2 Definitioner For denne aftales vedkommende gælder følgende: 1. "omfattet investering": en investering, som ejes direkte eller indirekte eller kontrolleres direkte eller indirekte af en omfattet investor fra en part på den anden parts territorium.



"investering": alle typer aktiver, som har en investerings kendetegn, herunder kendetegn som f.eks. placering af kapital eller andre ressourcer, forventning om indtjening eller fortjeneste, påtagelsen af risiko eller en bestemt varighed. En investering kan f.eks. have form af: a) materielle eller immaterielle aktiver, løsøregenstande eller fast ejendom samt andre ejendomsrettigheder som f.eks. lejekontrakter, realkreditlån, panterettigheder og håndpant

b) en virksomhed, herunder en filial, aktier og andre ejerandele i en virksomhed, herunder deraf afledte rettigheder c) obligationer, usikrede obligationer og lån og andre gældsinstrumenter, herunder deraf afledte rettigheder d) andre finansielle aktiver, herunder derivater, futures og optioner e) totalentreprise-, anlægs-, forvaltnings-, produktions-, koncessions- og indtægtsdelingskontrakter og lignende kontrakter f) krav på penge eller andre aktiver eller på kontraktmæssige ydelser med en økonomisk værdi



g) intellektuelle ejendomsrettigheder og goodwill og h) licenser, godkendelser, tilladelser og lignende rettigheder, som er overdraget i henhold til den nationale lovgivning, herunder koncessioner til at søge efter, dyrke, udvinde eller udnytte naturressourcer. Afkast, som investeres, behandles som investeringer, og eventuelle ændringer af den form, hvori aktiver investeres eller geninvesteres, påvirker ikke deres status som investeringer. 2. "omfattet investor": en fysisk person eller en juridisk person fra den ene part, som har foretaget en investering på den anden parts territorium.





3. "fysisk person fra/i en part": en statsborger i Singapore eller i en af EU-medlemsstaterne i overensstemmelse med deres respektive lovgivning 4. "juridisk person": enhver juridisk enhed, der lovligt er oprettet eller på anden måde organiseret i henhold til den relevante lovgivning, uanset om formålet er at skabe fortjeneste eller ej, og uanset om den er privat eller offentligt ejet, herunder enhver koncern, enhver trust, ethvert partnerskab, ethvert joint venture, enhver enkeltmandsvirksomhed eller enhver sammenslutning 5. "juridisk person fra Unionen" eller "juridisk person fra Singapore": en juridisk person, der er oprettet i overensstemmelse med lovgivningen i henholdsvis EU, en EU-medlemsstat eller Singapore, og hvis vedtægtsmæssige hjemsted, hovedkontor eller hovedvirksomhed er beliggende på henholdsvis Unionens eller Singapores territorium. Har den juridiske person kun sit vedtægtsmæssige hjemsted eller hovedkontor på henholdsvis Unionens eller Singapores territorium, betragtes den ikke som en juridisk person fra henholdsvis Unionen eller Singapore, medmindre den i udstrakt omfang driver erhvervsvirksomhed på henholdsvis Unionens eller Singapores territorium.



6. "foranstaltning": lov, forskrift, procedure, krav eller praksis. 7. "behandling" eller "foranstaltning" indført eller opretholdt af en part omfatter behandling eller foranstaltninger indført af: a) centrale, regionale eller lokale myndigheder og b) ikke-statslige organer under udøvelse af beføjelser, som er delegeret af centrale, regionale eller lokale myndigheder. 8. "afkast": alle beløb, der opnås som afkast eller afledes af en investering eller geninvestering, herunder fortjeneste, udbytte, kapitalgevinster, gebyrer, renter, betalinger relateret til intellektuelle ejendomsrettigheder, naturalydelser og al anden lovlig indkomst. 9. "frit konvertibel valuta": en valuta, som hyppigt handles på internationale valutamarkeder og hyppigt anvendes i forbindelse med internationale transaktioner.

10. "etablering": a) stiftelse, erhvervelse eller opretholdelse af en juridisk person eller b) oprettelse eller opretholdelse af en filial eller et repræsentationskontor med henblik på at etablere eller opretholde varige økonomiske forbindelser på en parts territorium med det formål at udøve erhvervsvirksomhed.



11. "erhvervsvirksomhed": alle former for erhvervsmæssig virksomhed, bortset fra aktiviteter, der udføres under udøvelse af offentlig myndighed, dvs. som ikke udføres på et kommercielt grundlag eller i konkurrence med en eller flere økonomiske aktører. 12. "EU": den Europæiske Union eller dens medlemsstater eller Den Europæiske Union og dens medlemsstater inden for deres respektive kompetenceområder som udledt af traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. KAPITEL TO INVESTERINGSBESKYTTELSE ARTIKEL 2.1

Anvendelsesområde 1. Dette kapitel finder anvendelse på omfattede investorer og omfattede investeringer, som er foretaget i overensstemmelse med gældende lovgivning, uanset om sådanne investeringer blev foretaget før eller efter denne aftales ikrafttrædelse. 2. Uanset andre bestemmelser i denne aftale finder artikel 2.3 (National behandling) ikke anvendelse på subsidier og tilskud, der ydes af parterne, herunder statsstøttede lån, garantier og forsikringer.



3. Artikel 2.3 (National behandling) finder ikke anvendelse på: a) offentlige organers indkøb af varer og tjenesteydelser til eget brug og uden sigte på kommercielt videresalg og heller ikke med sigte på anvendelse i forbindelse med levering af varer eller tjenesteydelser til kommercielt salg eller b) audiovisuelle tjenesteydelser c) aktiviteter, der udføres under udøvelse af offentlig myndighed inden for parternes respektive territorier. I forbindelse med denne aftale forstås ved en aktivitet, der udføres under udøvelse af offentlig myndighed, alle aktiviteter, der ikke leveres på et kommercielt grundlag eller i konkurrence med en eller flere tjenesteydere. ARTIKEL 2.2 Investeringsforanstaltninger og reguleringsforanstaltninger

1. Parterne bekræfter på ny deres ret til inden for deres territorium at regulere med henblik på at nå legitime politiske mål, såsom beskyttelsen af folkesundheden, sociale ydelser, folkeoplysning, sikkerhed, miljøet eller den offentlige sædelighed, social- eller forbrugerbeskyttelse, beskyttelse af privatlivets fred og databeskyttelse samt fremme og beskyttelse af den kulturelle mangfoldighed.



2. Det præciseres, at den omstændighed, at en part regulerer, herunder gennem en ændring af sin lovgivning, på en måde, som har en negativ indvirkning på en investering eller påvirker en investors forventninger, herunder forventninger om fortjeneste, ikke i sig selv udgør en tilsidesættelse af en forpligtelse i henhold til dette kapitel. 3. Det præciseres, at en parts beslutning om ikke at udstede, forlænge eller opretholde subsidier eller tilskud: a) hvis der ikke i henhold til den nationale lovgivning eller en aftale findes en specifik forpligtelse til at udstede, forny eller opretholde det pågældende subsidie eller tilskud, eller b) hvis beslutningen træffes i overensstemmelse med eventuelle vilkår eller bestemmelser, der er forbundet med udstedelsen, fornyelsen eller opretholdelsen af subsidiet eller tilskuddet. ikke udgør en overtrædelse af bestemmelserne i dette kapitel. 4. Det præciseres, at intet i dette kapitel må fortolkes således, at det forhindrer en part i at afbryde ydelsen af subsidier eller at anmode om refusion heraf, hvis en sådan handling er blevet pålagt af en kompetent domstol, forvaltningsdomstol eller anden kompetent myndighed, eller pålægger den pågældende part at yde investor erstatning herfor.



ARTIKEL 2.3

National behandling 1. Parterne indrømmer hver især omfattede investorer fra den anden part og disses omfattede investeringer en behandling, der ikke er mindre gunstig end den, de i lignende situationer indrømmer deres egne investorer og deres investeringer, hvad angår drift, forvaltning, styring, vedligeholdelse, anvendelse, adgang til og salg eller anden afhændelse af deres investeringer. 2. Uanset stk. 1 kan parterne indføre eller opretholde enhver foranstaltning vedrørende drift, forvaltning, styring, vedligeholdelse, anvendelse, adgang til og salg eller anden afhændelse af en etablering, som ikke er i uoverensstemmelse med de forpligtelser, der fremgår af deres liste over specifikke forpligtelser i henholdsvis bilag 8-A og 8-B til kapitel 8 (Tjenesteydelser, etablering og elektronisk handel) i EUSFTA, hvis foranstaltningen er: a) en foranstaltning, som indføres ved eller før denne aftales ikrafttrædelse



b) en foranstaltning som omhandlet i litra a), der opretholdes, erstattes eller ændres efter denne aftales ikrafttrædelse, forudsat at foranstaltningen efter at være blevet opretholdt, erstattet eller ændret er ligeså forenelig med stk. 1 som før opretholdelsen, erstatningen eller ændringen, eller c) en foranstaltning, som ikke er omfattet af litra a) og b), såfremt den ikke anvendes på omfattede investeringer foretaget på partens territorium før den pågældende foranstaltnings ikrafttrædelse eller på en sådan måde, at den medfører tab eller skade for sådanne investeringer. 3. Uanset stk. 1 og 2 kan en part indføre eller håndhæve foranstaltninger, som giver omfattede investorer og investeringer fra den anden part en behandling, som er mindre gunstig end den, der i lignende situationer gives partens egne investorer og deres investeringer, såfremt sådanne foranstaltninger ikke anvendes på en måde, som ville udgøre en vilkårlig eller uberettiget forskelsbehandling af omfattede investorer eller investeringer fra den anden part på den pågældende parts territorium, eller er en skjult restriktion for omfattede investeringer, hvis foranstaltningerne er:



a) nødvendige af hensyn til den offentlige sikkerhed eller den offentlige sædelighed eller til opretholdelse af den offentlige orden b) er nødvendige for at beskytte menneskers, dyrs eller planters liv eller sundhed

c) udformet med henblik på bevarelsen af udtømmelige naturressourcer, hvis sådanne foranstaltninger indføres i forbindelse med restriktioner for indenlandske investorer eller investeringer d) nødvendige til beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi e) nødvendige for at sikre overholdelse af love eller administrative bestemmelser, der ikke er uforenelige med bestemmelserne i dette kapitel, herunder foranstaltninger, der vedrører: i) forebyggelse af vildledende eller svigagtig praksis eller følgerne af misligholdelse af en kontrakt ii) beskyttelse af enkeltpersoners privatliv i forbindelse med behandling og udbredelse af personoplysninger og beskyttelse af fortroligheden af personlige optegnelser og konti iii) sikkerhed



f) rettet mod sikring af en effektiv eller retfærdig pålæggelse eller opkrævning af direkte skatter, der vedrører den anden parts investorer eller investeringer.



ARTIKEL 2.4 Norm for behandling

1. Hver part giver på sit territorium omfattede investeringer fra den anden part en fair og rimelig behandling og fuld beskyttelse og sikkerhed i overensstemmelse med stk. 2-6. 2. En part tilsidesætter forpligtelsen til retfærdig og rimelig behandling, jf. stk. 1, såfremt en foranstaltning eller række foranstaltninger udgør: a) afslag på domstolsprøvelse i strafferetlige, civilretlige eller administrative procedurer b) en grundlæggende krænkelse af retten til en retfærdig procedure c) en klart vilkårlig adfærd d) chikane, tvang, magtmisbrug eller tilsvarende adfærd i ond tro.



3. Ved afgørelsen af, om forpligtelsen til retfærdig og rimelig behandling, jf. stk. 2, er blevet overtrådt, kan en domstol i relevant omfang tage hensyn til, om en part afgav specifikke eller utvetydige oplysninger til en investor med henblik på at tilskynde til investeringer, som skabte berettigede forventninger hos en omfattet investor, og som den omfattede investor med rimelighed kunne nære tillid til, men som parten derefter underminerede. 4. Parterne gennemgår efter anmodning fra en af parterne eller henstillinger fra udvalget indholdet af forpligtelsen til retfærdig og rimelig behandling i henhold til proceduren for ændringer i artikel 4.3 (Ændringer), herunder navnlig om anden behandling end de i stk. 2 omhandlede også kan udgøre en overtrædelse af princippet om retfærdig og rimelig behandling. 5. Det præciseres, at "fuld beskyttelse og sikkerhed" udelukkende vedrører en parts forpligtelse vedrørende omfattede investorers og investeringers fysiske sikkerhed.





6. Hvis en part selv eller gennem en enhed omhandlet i artikel 1.2 (Definitioner), stk. 7, over for en omfattet investor fra den anden part specifikt og klart i en skriftlig aftale har indgået en forpligtelse vedrørende den omfattede investors investering eller vedrørende en sådan omfattet investering, må parten ikke lægge hindringer i vejen for eller underminere den pågældende forpligtelse gennem udøvelse af sin statslige myndighed enten: a) forsætligt eller b) på en måde, som væsentligt ændrer balancen mellem rettigheder og forpligtelser i den af en skriftlig aftale omfattede forpligtelse, medmindre parten yder en rimelig kompensation, således at den omfattede investors eller investerings stilling ikke ændres i forhold til en situation, hvor der ikke blev lagt hindringer i vejen, eller hvor der ikke forekom underminering. 7. Overtrædelse af andre bestemmelser i denne aftale eller i en separat international aftale betyder ikke nødvendigvis, at denne artikels bestemmelser overtrædes.



ARTIKEL 2.5 Kompensation for tab 1. Omfattede investorer fra den ene part, hvis omfattede investeringer lider tab på grund af krig eller anden væbnet konflikt, revolution, national undtagelsestilstand, opstand, oprør eller optøjer på den anden parts territorium, indrømmes af den pågældende part, for så vidt angår tilbagegivelse, godtgørelse, kompensation eller anden erstatning, en behandling, der ikke er mindre gunstig end den, den indrømmer sine egne investorer eller, hvis den er gunstigere, den, der indrømmes tredjelandes investorer. 2. Med forbehold af stk. 1 skal omfattede investorer fra en af parterne, som i en af de i stk. 1 omhandlede situationer lider tab på den anden parts territorium som følge af: a) den anden parts væbnede styrkers eller myndigheders rekvisition af hele eller en del af deres omfattede investering eller

b) den anden parts væbnede styrkers eller myndigheders ødelæggelse af hele eller en del af deres omfattede investering, som ikke var påkrævet i situationen indrømmes tilbagegivelse eller kompensation fra den anden part.



ARTIKEL 2.6 Ekspropriation 1. Ingen af parterne må direkte eller indirekte nationalisere eller ekspropriere den anden parts omfattede investorers omfattede investeringer, eller pålægge disse foranstaltninger, som har samme virkning som nationalisering eller ekspropriation (i det følgende benævnt "ekspropriation") undtagen: a) af hensyn til almenvellet b) efter en retfærdig procedure c) på et ikke-diskriminerende grundlag og d) mod øjeblikkelig betaling af en tilstrækkelig og effektiv erstatning i overensstemmelse med stk. 2.

2. Erstatningen skal beløbe sig til den omfattede investerings fair markedsværdi umiddelbart før ekspropriationen eller den umiddelbart forestående ekspropriation blev offentliggjort plus en forretningsmæssigt rimelig rente, som fastsættes på grundlag af markedsforholdene under hensyntagen til varigheden af perioden mellem ekspropriationen og betalingstidspunktet. En sådan erstatning skal kunne realiseres effektivt og overdrages frit i overensstemmelse med artikel 2.7 (Overførsel) samt betales omgående.



De kriterier, som anvendes til fastsættelse af en fair markedsværdi, kan omfatte going concern-værdi, aktivværdi, herunder den angivne skatteværdi af materielle goder, og andre relevante kriterier. 3. Denne artikel finder ikke anvendelse på udstedelse af obligatoriske licenser, som tildeles i forbindelse med intellektuelle ejendomsrettigheder, såfremt en sådan udstedelse er i overensstemmelse med TRIPS-aftalen. 4. Alle ekspropriations- eller værdiansættelsesforanstaltninger underkastes en juridisk eller anden uafhængig myndigheds kontrol i den part, som træffer foranstaltningen, hvis de omfattede investorer, som berøres, anmoder herom. ARTIKEL 2.7 Overdragelse 1. Hver part tillader, at alle former for overførsel vedrørende en omfattet investering foretages i en frit konvertibel valuta uden begrænsninger eller forsinkelse. Sådanne overførsler omfatter: a) bidrag til kapital som f.eks. hovedkapital og supplerende kapital for at opretholde, udvikle eller øge den omfattede investering b) fortjeneste, udbytte, kapitalgevinster og anden form for afkast samt indtægter fra salg af hele eller en del af den omfattede investering eller fra delvis eller fuldstændig afvikling af den omfattede investering

c) renter, royalties, forvaltningsgebyrer og betaling for teknisk bistand samt andre gebyrer



d) betalinger foretaget i henhold til en kontrakt indgået af den omfattede investor eller dennes omfattede investering, herunder betalinger foretaget i henhold til en låneaftale e) løn og anden form for vederlag optjent af personale, som er hyret i udlandet og arbejder i forbindelse med en omfattet investering f) betalinger foretaget i henhold til artikel 2.6 (Ekspropriation) og artikel 2.5 (Kompensation for tab) g) betalinger i henhold til artikel 3.18 (Kendelse). 2. Intet i denne artikel må fortolkes således, at det forhindrer en af parterne i en rimelig og ikke-diskriminerende anvendelse af sin lovgivning vedrørende: a) konkurs, insolvens og beskyttelse af kreditorrettigheder b) udstedelse eller handel med værdipapirer, futures, optioner eller derivater c) regnskabsaflæggelse for eller registrering af overførsler, når det er nødvendigt til støtte for de lovhåndhævende myndigheder eller finanstilsynsmyndighederne

d) strafbare handlinger e) sikring af efterlevelse af kendelser eller domme i retssager eller administrative sager



f) social sikring, offentlige pensionsordninger eller obligatoriske opsparingsordninger eller g) beskatning. 3. Under særlige omstændigheder i forbindelse med alvorlige problemer, eller trussel herom, for gennemførelsen af en parts økonomiske politik og valutapolitik eller valutakurspolitik kan den pågældende part træffe midlertidige beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til overdragelser. Sådanne foranstaltninger skal være strengt nødvendige, må under ingen omstændigheder overstige en periode på seks måneder og må ikke udgøre et middel til vilkårlig eller uberettiget forskelsbehandling mellem en part og en ikke-part i tilsvarende situationer. Den part, som træffer beskyttelsesforanstaltningerne, underretter straks den anden part herom og fremlægger hurtigst muligt en tidsplan for ophævelse af foranstaltningerne. 4. Har en part alvorlige betalingsbalanceproblemer og udefra kommende finansielle vanskeligheder eller risikerer at få det, kan den indføre eller opretholde restriktive foranstaltninger med hensyn til overdragelser i forbindelse med investeringer.



5. Parterne bestræber sig på at undgå at anvende restriktive foranstaltninger som omhandlet i stk. 4. Restriktive foranstaltninger, der indføres eller opretholdes i medfør af stk. 4, må ikke give anledning til forskelsbehandling, skal være tidsbegrænsede og må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at rette op på betalingsbalanceproblemerne og de udefra kommende finansielle vanskeligheder. De skal være i overensstemmelse med betingelserne i Marrakesh-overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen indgået i Marrakesh den 15. april 1994 (i det følgende benævnt "WTO-overenskomsten") og forenelige med de relevante betingelser i overenskomsten om Den Internationale Valutafond. 6. Parter, der opretholder eller som har indført restriktive foranstaltninger i medfør af stk. 4 eller ændringer dertil, underretter omgående den anden part herom.

7. Ved indførelsen eller opretholdelsen af restriktioner i medfør af stk. 4 afholdes der straks konsultationer i udvalget. Ved konsultationerne vurderes det pågældende medlems betalingsbalancesituation samt de restriktioner, der er indført eller opretholdt i henhold til stk. 4, idet der bl.a. tages hensyn til faktorer såsom: a) betalingsbalanceproblemernes og de udefra kommende finansielle vanskeligheders art og omfang b) det eksterne økonomiske og handelsmæssige miljø eller c) alternative afhjælpende foranstaltninger, der kan tages i anvendelse.



Ved konsultationerne undersøges de restriktive foranstaltningers forenelighed med stk. 4 og 5. Alle konklusioner af statistisk eller anden art, der forelægges af Den Internationale Valutafond (i det følgende benævnt "IMF") vedrørende udenlandsk valuta, monetære reserver og betalingsbalancen, accepteres, og konklusionerne baseres på IMF's vurdering af den pågældende parts betalingsbalancesituation og eksterne finansielle situation. ARTIKEL 2.8 Subrogation Hvis en part eller en myndighed, som handler på den pågældende parts vegne, foretager en betaling til en af sine investorer i henhold til en garanti, en forsikringskontrakt eller en anden aftale om erstatning, som parten har indgået for en investering, skal den anden part anerkende subrogationen eller overførslen af enhver rettighed eller ejendomsret eller overdragelsen af fordringer vedrørende en sådan investering. Parten eller myndigheden har ret til at udnytte den rettighed eller fordring, som er omfattet af subrogationen eller overdragelsen, i samme omfang som investorens oprindelige rettighed eller fordring. Sådanne rettigheder, som er omfattet af subrogation, kan udnyttes af parten eller myndigheden eller af investoren, hvis parten eller myndigheden giver tilladelse hertil.





KAPITEL TRE TVISTBILÆGGELSE AFDELING A BILÆGGELSE AF TVISTER MELLEM INVESTORER OG PARTER ARTIKEL 3.1 Anvendelsesområde og definitioner 1. Denne afdeling finder anvendelse på en tvist mellem en klager i en af parterne og den anden part vedrørende behandling, som påstås at være en overtrædelse af bestemmelserne i kapitel 2 (Investeringsbeskyttelse), og denne overtrædelse angiveligt medfører tab eller skade for klageren eller dennes lokalt etablerede virksomhed. 2. Medmindre andet er fastsat, forstås i denne afdeling ved: a) "tvistens parter": klageren og den indklagede





b) "klageren": en investor fra en part, som søger at forelægge eller har forelagt et krav i henhold til denne afdeling, enten i) på egne vegne eller ii) på vegne af en lokalt etableret virksomhed som defineret i litra c), som denne ejer eller kontrollerer c) "lokalt etableret virksomhed": en juridisk person, der ejes eller kontrolleres af en investor fra en part, der er etableret på den anden parts territorium d) "aftalepart, der ikke er part i en tvist": enten Singapore, hvis Unionen eller en medlemsstat er indklaget, eller Unionen, hvis Singapore er indklaget, og e) "indklaget": enten Singapore, eller for så vidt angår EU, enten Unionen eller den medlemsstat, der underrettes i henhold til artikel 3.5 (Meddelelse om hensigt) og



f) "tredjepartsfinansiering": enhver finansiering, der stilles til rådighed af en fysisk eller juridisk person, som ikke er en part i tvisten, men som indgår en aftale med en part i tvisten med henblik på at finansiere en del af eller alle sagsomkostningerne til gengæld for en andel eller andre interesser i udbyttet eller det potentielle udbytte, som den pågældende part i tvisten kan blive berettiget til, eller i form af en donation eller et tilskud. ARTIKEL 3.2 Mindelig løsning

Enhver tvist bør så vidt muligt løses i mindelighed gennem forhandlinger og, hvor det er muligt, inden indgivelsen af en anmodning om konsultationer i henhold til artikel 3.3 (Konsultationer). En mindelig løsning kan indgås på et hvilket som helst tidspunkt, også efter en tvistbilæggelsesprocedure i henhold til denne afdeling er blevet indledt. ARTIKEL 3.3 Konsultationer 1. Hvis en tvist ikke kan bilægges i henhold til artikel 9. 12 (Mindelig løsning), kan en klager fra en part, som fremsætter påstand om en overtrædelse af bestemmelserne i kapitel 2 (Investeringsbeskyttelse), anmode om konsultationer med den anden part.



2. Anmodningen om konsultationer skal indeholde følgende: a) klagerens navn og adresse og, såfremt en sådan anmodning indgives på vegne af en lokalt etableret virksomhed, denne virksomheds navn, adresse og vedtægtsmæssige hjemsted b) de bestemmelser i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), som hævdes at være overtrådt c) den retlige og faktiske baggrund for tvisten, herunder den behandling, der påstås at være i strid med bestemmelserne i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), og d) klagerens anmodning og det anslåede tab eller den anslåede skade, der angiveligt er forvoldt klageren eller dennes lokalt etablerede virksomhed på grund af den pågældende overtrædelse.

3. Anmodningen om konsultationer indgives: a) senest 30 måneder efter det tidspunkt, hvor klageren eller i givet fald den lokalt etablerede virksomhed første gang fik eller burde have fået kendskab til den behandling, der påstås at være i strid med bestemmelserne i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), eller



b) hvis der rejses krav lokalt, når den periode, der er nævnt i litra a) er udløbet, inden for et år fra den dato, hvor klageren eller i givet fald den lokalt etablerede virksomhed ophører med at rejse krav lokalt, og under alle omstændigheder senest 10 måneder efter det tidspunkt, hvor klageren eller i givet fald den lokalt etablerede virksomhed første gang fik eller burde have fået kendskab til den behandling, der påstås at være i strid med bestemmelserne i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), 4. Såfremt en klager ikke har indbragt et krav i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for en domstol) senest 18 måneder efter indgivelse af anmodningen om konsultationer, skal klageren anses for at have tilbagetrukket sin anmodning om konsultationer og en eventuel meddelelse om sin hensigt og for at have givet afkald på sin ret til at fremsætte et sådant krav. Denne periode kan forlænges efter aftale mellem de parter, der er involveret i konsultationerne. 5. De i stk. 3 og 4 omhandlede frister må ikke medføre, at et krav ikke kan antages til behandling, hvis klageren kan godtgøre, at der enten ikke er anmodet om konsultationer eller indbragt et krav, fordi klageren har været forhindret i at handle som følge af foranstaltninger, som den anden part har truffet forsætligt, forudsat at klageren handler, så snart det med rimelighed er muligt. 6. Såfremt anmodningen om konsultationer vedrører en påstået tilsidesættelse af denne aftale fra Unionens eller en af EU-medlemsstaternes side, sendes den til Unionen. 7. Parterne i tvisten kan i givet fald gennemføre konsultationer via videokonference eller andre midler, f.eks. når investor er en lille eller mellemstor virksomhed.



ARTIKEL 3.4

Mægling og alternativ bilæggelse af tvister 1. Parterne kan til enhver tid, også før indgivelsen af en meddelelse om deres hensigt, blive enige om at anvende mægling. 2. Mægling er frivillig og berører ikke retsstillingen for nogen af tvistens parter. 3. Mægling kan være undergivet reglerne i bilag 6 (Mæglingsordning for tvister mellem investorer og parter) eller andre regler, som tvistens parter måtte blive enige om. Alle frister, der er nævnt i bilag 6 (Mæglingsordning for tvister mellem investorer og parter), kan ændres efter aftale mellem tvistens parter. 4. Mægleren udpeges efter aftale mellem tvistens parter eller i overensstemmelse med artikel 3 (Valg af mægler) i bilag 6 (Mæglingsordning for tvister mellem investorer og parter). Mæglere skal opfylde kravene i bilag 7 (Adfærdskodeks for medlemmer af retten og appelretten samt mæglere). 5. Tvistens parter bestræber sig på at nå frem til en gensidigt acceptabel løsning senest 60 dage efter udpegelsen af mægleren.



6. Når parterne bliver enige om at anvende mægling, finder artikel 3.3 (Konsultationer), stk. 3 og 4, ikke anvendelse fra det tidspunkt, hvor det blev aftalt at anvende mægling, og indtil tredive dage efter den dato, hvor en af tvistens parter beslutter at afslutte mæglingen ved at sende et brev til mægleren og tvistens anden part. 7. Intet i denne artikel er til hinder for, at tvistens parter anvender andre former for alternativ bilæggelse af tvister. ARTIKEL 3.5

Meddelelse om hensigt 1. Hvis tvisten ikke kan bilægges inden tre måneder efter indgivelsen af anmodningen om konsultationer, kan klageren fremsende en meddelelse om hensigt, hvor det er anført, at klageren har til hensigt at indbringe kravet til tvistbilæggelse, og som indeholder følgende oplysninger: a) klagerens navn og adresse og, såfremt en sådan anmodning indgives på vegne af en lokalt etableret virksomhed, denne virksomheds navn, adresse og vedtægtsmæssige hjemsted b) de bestemmelser i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), som hævdes at være overtrådt c) den retlige og faktiske baggrund for tvisten, herunder den behandling, der påstås at være i strid med bestemmelserne i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), og



d) klagerens anmodning og det anslåede tab eller den anslåede skade, der angiveligt er forvoldt klageren eller dennes lokalt etablerede virksomhed på grund af den pågældende overtrædelse. Meddelelsen om hensigt sendes til Unionen eller til Singapore, alt efter hvad der er relevant. 2. Når en meddelelse om hensigt er sendt til Unionen, udpeger Unionen den indklagede senest to måneder fra datoen for modtagelsen af meddelelsen. Unionen underretter straks klageren om udpegelsen, på grundlag af hvilken klageren kan fremsende et krav i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten). 3. Hvis den indklagede ikke er blevet udpeget, jf. stk. 2, gælder følgende: a) såfremt der i meddelelsen om hensigt udelukkende peges på behandling fra en EU-medlemsstats side, skal den pågældende medlemsstat optræde som indklaget

b) såfremt der i meddelelsen om hensigt peges på behandling fra en EU-institutions, et EU-organs eller et EU-agenturs side, skal Unionen optræde som indklaget. 4. Hvis enten Unionen eller en medlemsstat optræder som indklaget, kan hverken Unionen eller den pågældende medlemsstat afvise kravet eller på anden måde gøre gældende, at et krav eller en kendelse er ubegrundet eller ugyldig(t), med den begrundelse, at den korrekte indklagede bør eller burde have været Unionen snarere end medlemsstaten eller omvendt.



5. Det skal præciseres, at intet i denne aftale eller de gældende tvistbilæggelsesregler er til hinder for udveksling af alle oplysninger vedrørende en tvist mellem Unionen og den pågældende medlemsstat. ARTIKEL 3.6 Indbringelse af krav for retten 1. Tidligst tre måneder efter datoen for indgivelse af meddelelsen om hensigt i henhold til artikel 3.5 (Meddelelse om hensigt), kan klageren forelægge kravet for retten i henhold til en af følgende tvistbilæggelsesregler: a) konventionen om bilæggelse af investeringstvister mellem stater og statsborgere fra andre stater af 18. marts 1965 (i det følgende benævnt "ICSID-konventionen"), forudsat at både den indklagede og klagerens land er parter i ICSID-konventionen



b) ICSID-konventionen i overensstemmelse med reglerne for den supplerende ordning for administration af procedurer i Det Internationale Center til Bilæggelse af Investeringstvister, (i det følgende benævnt "reglerne for ICSID's supplerende ordning"), forudsat at enten den indklagede eller klagerens land er part i ICSID-konventionen

c) de voldgiftsregler, der anvendes af De Forenede Nationers Kommission for International Handelsret (UNCITRAL), eller d) andre regler, hvis parterne i tvisten er enige herom. 2. Stk. 1 gælder som indklagedes godkendelse af indbringelse af et krav i henhold til denne afdeling. Godkendelsen i henhold til stk. 1 og indbringelsen af et krav i henhold til denne afdeling anses for at opfylde kravene i: a) Kapitel II i ICSID-konventionen og reglerne i ICSID's supplerende ordning vedrørende skriftlig samtykke fra parterne i tvisten og b) artikel II i De Forenede Nationers konvention om anerkendelse og fuldbyrdelse af udenlandske voldgiftskendelser udfærdiget den 10. juni 1958 i New York (i det følgende benævnt "New York-konventionen") vedrørende en "skriftlig aftale".



ARTIKEL 3.7 Betingelser for indbringelse af krav 1. Der kan kun indbringes et krav i henhold til denne afdeling, hvis: a) indbringelsen af kravet ledsages af klagerens skriftlige samtykke til tvistbilæggelse i overensstemmelse med de i denne afdeling fastsatte procedurer og klagerens udpegelse af et af de i artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), stk. 1, omhandlede fora for regler som regler for bilæggelse af tvister

b) der er forløbet mindst seks måneder efter indgivelsen af en anmodning om konsultationer i henhold til artikel 3.3 (Konsultationer), og der er forløbet mindst tre måneder efter indgivelsen af meddelelsen om hensigt i henhold til artikel 3.5 (Meddelelse om hensigt) c) klagerens anmodning om konsultationer og meddelelse om hensigt opfyldte kravene i henholdsvis artikel 3.3 (Konsultationer), stk. 2, og artikel 3.5 (Meddelelse om hensigt), stk. 1, d) den retlige og faktiske baggrund for tvisten har været genstand for forudgående konsultationer i henhold til artikel 3.3 (Konsultationer) e) alle påstandene i forbindelse med indbringelsen af kravet i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten) er baseret på en behandling, der er udpeget i meddelelsen om hensigt i henhold til artikel 3.5 (Meddelelse om hensigt)



f) klageren: i) tilbagetrækker alle verserende klager, der er forelagt retten, eller enhver anden national eller international domstol eller ret, vedrørende samme behandling, som påstås at være i strid med bestemmelserne i kapitel to (Investeringsbeskyttelse) ii) erklærer, at han ikke vil forelægge en sådan klage på et senere tidspunkt og iii) erklærer, at han ikke vil fuldbyrde en kendelse, der er afsagt i henhold til denne afdeling, inden en sådan kendelse er blevet endelig, og ikke vil søge at gøre indsigelse, revidere, tilsidesætte, annullere, ændre eller iværksætte en anden tilsvarende procedure ved en international eller national ret med hensyn til en kendelse i henhold til denne afdeling. 2. Ved anvendelsen af stk. 1, litra f), forstås ved "klager" investoren og, hvor det er relevant, den lokalt etablerede virksomhed. Ved anvendelsen af stk. 1, litra f), nr. i), omfatter begrebet alle personer, der direkte eller indirekte har en ejerandel i, eller som er kontrolleret af investoren, eller, hvor det er relevant, som har en ejerandel i eller er kontrolleret af den lokalt etablerede virksomhed. 3. På begæring af den indklagede erklærer retten sig inkompetent, hvis klageren ikke overholder de krav eller afgiver de erklæringer, der er omhandlet i stk. 1 og 2.





4. Stk. 1, litra f), forhindrer ikke klager i at søge midlertidige beskyttelsesforanstaltninger ved den indklagedes domstole eller forvaltningsdomstole før indledning af eller under procedurerne ved et af de tvistbilæggelsesfora, som er omhandlet i artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten). I denne artikel forstås ved midlertidige beskyttelsesforanstaltninger udelukkende foranstaltninger, som har til formål at bevare klagerens rettigheder og interesser, og de må ikke omfatte betaling af erstatning eller afgørelse af realiteten i tvisten. 5. Det skal præciseres, at retten skal erklære sig inkompetent, når tvisten var opstået eller med stor sandsynlighed ville opstå på det tidspunkt, hvor klageren erhvervede ejendomsret til eller kontrol over den investering, som er genstand for tvisten, og retten på grundlag af de faktiske omstændigheder fastslår, at klageren har erhvervet ejendomsretten til eller kontrollen over investeringen med det primære formål at indbringe kravet i henhold til denne afdeling. Dette berører ikke andre kompetencerelaterede indsigelser, som kunne tages til følge af retten. ARTIKEL 3.8 Tredjepartsfinansiering 1. Enhver part i en tvist, der drager fordel af tredjepartsfinansiering, underretter den anden part i tvisten og retten om tredjepartens navn og adresse. 2. En sådan underretning skal ske på tidspunktet for indgivelse af kravet, eller uden forsinkelse, så snart tredjepartsfinansieringen er aftalt, doneret eller ydet, alt efter hvad der er relevant.



ARTIKEL 3.9 Ret i første instans

1. Der oprettes hermed en ret i første instans ("retten"), der skal behandle klager, der indgives i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten). 2. Udvalget skal ved denne aftales ikrafttræden udnævne seks medlemmer til retten. I forbindelse med denne udnævnelse gælder følgende: a) EU udpeger to medlemmer, b) Singapore udpeger to medlemmer, og c) EU og Singapore udpeger i fællesskab to medlemmer, som ikke må være statsborgere i en EU-medlemsstat eller Singapore. 3. Udvalget kan beslutte at forhøje eller nedsætte antallet af medlemmer ved multipla af tre. Yderligere udnævnelser skal ske på samme grundlag som anført i stk. 2. 4. Medlemmerne skal have de kvalifikationer, der er påkrævet i deres respektive lande til at varetage retslige funktioner eller være jurister med anerkendt faglig kompetence. De skal have særlig viden om eller erfaring med folkeretten. Det er ønskeligt, at de især har ekspertise inden for international investeringslovgivning, international handelsret eller bilæggelse af tvister i forbindelse med internationale investeringer eller internationale handelsaftaler.



5. Medlemmerne udnævnes for en embedsperiode på otte år. Imidlertid skal tre af de seks medlemmer, der udnævnes umiddelbart efter denne aftales ikrafttræden, hvilket afgøres ved lodtrækning, have deres indledende embedsperiode forlænget til 12 år. Et medlems embedsperiode kan forlænges ved en beslutning, der træffes af udvalget ved fristens udløb. Ledige embeder besættes, efterhånden som de opstår. En person, der udnævnes til at erstatte en person, hvis embede ikke er udløbet, besætter dette embede i resten af forgængerens embedsperiode. En person, der gør tjeneste i en afdeling af retten, fortsætter, når hans eller hendes embedsperiode udløber, med tilladelse fra rettens formand, med at gøre tjeneste i den pågældende afdeling indtil sagens afslutning i denne afdeling og skal udelukkende til dette formål anses for fortsat at være et medlem af retten. 6. Der skal være en formand og næstformand for retten, der skal have ansvaret for de organisatoriske spørgsmål. De udnævnes for en periode på fire år ved lodtrækning blandt de medlemmer, der er udpeget i henhold til stk. 2, litra c). De skal tjene på rotationsbasis efter lodtrækning foretaget af formanden for udvalget. Næstformanden skal træde i formandens sted, hvis formanden er forhindret i at deltage.

7. Retten skal behandle sager i afdelinger bestående af tre medlemmer, som er blevet udnævnt i henhold til henholdsvis stk. 2, litra a), stk. 2, litra b), og stk. 2, litra c). Afdelingens formandskab varetages af det medlem, som er udnævnt i henhold til stk. 2, litra c). 8. Rettens formand skal senest 90 dage efter indgivelse af en klage i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten) udnævne de medlemmer af retten, der skal danne den afdeling af retten, som behandler sagen, på rotationsbasis, således at det sikres, at afdelingernes sammensætning er tilfældig og uforudsigelig, og skal samtidig give lige muligheder til at tjene for alle rettens medlemmer.



9. Uanset stk. 7 kan parterne i tvisten aftale, at en sag skal høres af et enkelt medlem. Dette medlem vælges af rettens formand blandt de medlemmer, der er udnævnt i henhold til stk. 2, litra c). Indklagede overvejer en sådan anmodning fra klageren velvilligt, navnlig når klageren er en lille eller en mellemstor virksomhed, eller den godtgørelse eller skadeserstatning, der kræves, er forholdsvis beskeden. En sådan anmodning skal fremsættes samtidig med indgivelsen af kravet i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten). 10. Retten fastsætter sine egne arbejdsprocedurer. 11. Rettens medlemmer skal sikre, at de er tilgængelige og i stand til at udføre de funktioner, som er fastsat i nærværende afdeling. 12. For at sikre deres tilgængelighed betales medlemmerne et månedligt forskudshonorar, som fastsættes ved afgørelse truffet af udvalget. Rettens præsident og i givet fald næstformand modtager et honorar svarende til det honorar, der er fastsat i henhold til artikel 3.10 (Appelret), stk. 11, for hver arbejdsdag, de udfører funktioner som formand for retten i henhold til denne afdeling. 13. Forskudshonoraret og de daglige honorarer for formanden eller næstformanden for retten, når de udfører funktioner som formand for retten i henhold til denne afdeling, indbetales ligeligt af de to parter på en konto, der forvaltes af ICSID's sekretariat. I tilfælde af at den ene part ikke indbetaler forskudshonoraret eller de daglige honorarer, kan den anden part vælge at betale. En sådan restance vil forblive skyldig til betaling med passende renter.



14. Medmindre udvalget vedtager en beslutning i medfør af stk. 15, skal de andre honorarer og udgifter for medlemmerne i en afdeling af retten være i overensstemmelse med dem, der er fastsat i henhold til regel 14, stk. 1, i de administrations- og finansregler fra ICSID-konventionen (Administrative and Financial Regulations), der er i kraft på datoen for indgivelse af kravet, og som er tildelt af retten blandt parterne i tvisten i overensstemmelse med artikel 3.21 (Omkostninger). 15. Ved en afgørelse truffet af udvalget kan forskudshonoraret og andre honorarer og udgifter permanent omdannes til en fast løn. I sådanne tilfælde skal medlemmerne arbejde på fuld tid, og udvalget fastsætter deres aflønning og dertil knyttede organisatoriske vilkår. I så fald må medlemmerne ikke udøve nogen — lønnet eller ulønnet — erhvervsmæssig virksomhed, medmindre der undtagelsesvis gives tilladelse af rettens formand.

16. ICSID's sekretariat skal varetage sekretariatsopgaverne for retten og yder den passende bistand. Retten tildeler udgifterne til en sådan støtte blandt parterne i tvisten i overensstemmelse med artikel 3.21 (Omkostninger). ARTIKEL 3.10 Appelret 1. Der oprettes en permanent appelret, som skal behandle klager vedrørende foreløbige kendelser afsagt af retten.



2. Udvalget skal ved denne aftales ikrafttræden udnævne seks medlemmer til appelretten. I forbindelse med denne udnævnelse gælder følgende: a) EU udpeger to medlemmer, b) Singapore udpeger to medlemmer, og c) EU og Singapore udpeger i fællesskab to medlemmer, som ikke må være statsborgere i en EU-medlemsstat eller Singapore. 3. Udvalget kan beslutte at forhøje eller nedsætte antallet af appelrettens medlemmer ved multipla af tre. Yderligere udnævnelser skal ske på samme grundlag som anført i stk. 2.

4. Appelrettens medlemmer skal have de kvalifikationer, der er påkrævet i deres respektive lande til at varetage de højeste retslige funktioner eller være jurister med anerkendt faglig kompetence. De skal have særlig viden om eller ekspertise inden for folkeretten. Det er ønskeligt, at de især har ekspertise inden for international investeringslovgivning, international handelsret eller bilæggelse af tvister i forbindelse med internationale investeringer eller internationale handelsaftaler.



5. Appelrettens medlemmer udnævnes for en embedsperiode på otte år. Imidlertid skal tre af de seks medlemmer, der udnævnes umiddelbart efter denne aftales ikrafttræden, hvilket afgøres ved lodtrækning, have deres indledende embedsperiode forlænget til 12 år. Et medlems embedsperiode kan forlænges ved en beslutning, der træffes af udvalget ved fristens udløb. Ledige embeder besættes, efterhånden som de opstår. En person, der udnævnes til at erstatte en person, hvis embede ikke er udløbet, besætter dette embede i resten af forgængerens embedsperiode. En person, der gør tjeneste i en afdeling af appelretten, fortsætter, når hans eller hendes embedsperiode udløber, med tilladelse fra appelrettens præsident, med at gøre tjeneste i den pågældende afdeling indtil sagens afslutning i denne deling og skal udelukkende til dette formål anses for fortsat at være et medlem af appelretten. 6. Der skal være en formand og næstformand for appelretten, der skal have ansvaret for de organisatoriske spørgsmål. De udnævnes for en periode på fire år ved lodtrækning blandt de af appelrettens medlemmer, der er udpeget i henhold til stk. 2, litra c). De skal tjene på rotationsbasis efter lodtrækning foretaget af formanden for udvalget. Næstformanden skal træde i formandens sted, hvis formanden er forhindret i at deltage. 7. Appelretten skal behandle sager i afdelinger bestående af tre medlemmer, som er blevet udnævnt i henhold til henholdsvis stk. 2, litra a), stk. 2, litra b), og stk. 2, litra c). Afdelingens formandskab varetages af det medlem, som er udnævnt i henhold til stk. 2, litra c). 8. Appelrettens formand skal udnævne de medlemmer af retten, der skal danne den afdeling af appelretten, som behandler sagen, på rotationsbasis, således at det sikres, at afdelingernes sammensætning er tilfældig og uforudsigelig, og skal samtidig give lige muligheder til at tjene for alle rettens medlemmer. 9. Appelretten fastsætter sine egne arbejdsprocedurer.



10. Appelrettens medlemmer skal sikre, at de er tilgængelige og i stand til at udføre de funktioner, som er fastsat i nærværende afdeling. 11. For at sikre deres tilgængelighed betales medlemmerne et månedligt forskudshonorar, og de modtager et honorar for hver arbejdsdag som medlem, som fastsættes ved afgørelse truffet af udvalget. Appelrettens formand og i givet fald næstformand modtager et honorar for hver arbejdsdag, de udfører funktioner som formand for appelretten i henhold til denne afdeling. 12. Forskudshonoraret og de daglige honorarer for formanden eller næstformanden for appelretten, når de udfører funktioner som formand for appelretten i henhold til denne afdeling, indbetales ligeligt af de to parter på en konto, der forvaltes af ICSID's sekretariat. I tilfælde af at den ene part ikke indbetaler forskudshonoraret eller de daglige honorarer, kan den anden part vælge at betale. En sådan restance vil forblive skyldig til betaling med passende renter.

13. Ved en afgørelse truffet af udvalget kan forskudshonoraret og de daglige honorarer og udgifter permanent omdannes til en fast løn. I sådanne tilfælde skal appelrettens medlemmer arbejde på fuld tid, og udvalget fastsætter deres aflønning og dertil knyttede organisatoriske vilkår. I så fald må appelrettens medlemmer ikke udøve nogen — lønnet eller ulønnet — erhvervsmæssig virksomhed, medmindre der undtagelsesvis gives tilladelse af appelrettens formand. 14. ICSID's sekretariat skal varetage sekretariatsopgaverne for appelretten og yder den passende bistand. Retten tildeler udgifterne til en sådan støtte blandt parterne i tvisten i overensstemmelse med artikel 3.21 (Omkostninger).



ARTIKEL 3.11 Etik 1. Rettens og appelrettens medlemmer udvælges blandt personer, hvis uafhængighed er uomtvistelig. De må ikke være tilknyttet nogen statslig myndighed, og navnlig må de ikke modtage instruktioner fra nogen statslig myndighed eller organisation i spørgsmål vedrørende tvisten. De må ikke deltage i behandlingen af tvister, der ville kunne skabe en direkte eller indirekte interessekonflikt. De skal i den forbindelse opfylde kravene i bilag 7 (Adfærdskodeks for medlemmer af retten, appelretten og mæglere). Desuden skal de efter deres udnævnelse afholde sig fra at handle som rådgivere, ekspert udpeget af en part eller vidne udpeget af en ekspert i eventuelle verserende eller nye tvister om investeringsbeskyttelse, som falder ind under denne eller enhver anden aftale eller national lovgivning. 2. Hvis en part i tvisten finder, at et medlem har interessekonflikter, sender denne en indsigelsesmeddelelse om det pågældende medlems udnævnelse til rettens formand eller til appelrettens formand, alt efter hvad der er relevant. Indsigelsesmeddelelsen skal fremsendes senest 15 dage efter den dato, hvor sammensætningen af rettens eller appelrettens afdeling blev meddelt parten i tvisten, eller senest 15 dage efter den dato, hvor parten fik kendskab til de relevante faktiske omstændigheder, hvis de ikke med rimelighed kunne have været kendt på tidspunktet for sammensætningen af afdelingen. Indsigelsesmeddelelsen skal indeholde begrundelsen for indsigelsen.



3. Hvis det medlem, der gøres indsigelse mod, inden for 15 dage regnet fra datoen for meddelelsen om indsigelsen har valgt ikke at træde tilbage fra den pågældende afdeling, træffer henholdsvis rettens formand eller appelrettens formand efter at have hørt tvistens parter og efter at have givet medlemmet mulighed for at fremsætte eventuelle bemærkninger en afgørelse inden 45 dage efter modtagelsen af indsigelsesmeddelelsen og underretter straks tvistens parter og de andre medlemmer af afdelingen. 4. Indsigelser imod udnævnelse af rettens formand til en afdeling afgøres af appelrettens formand og vice versa. 5. Efter en begrundet henstilling fra appelrettens formand kan parterne ved en afgørelse truffet af udvalget beslutte at fjerne et medlem fra retten eller appelretten, hvis hans eller hendes adfærd er i strid med de forpligtelser, der er fastlagt i stk. 1, og uforenelig med hans fortsatte medlemskab af retten eller appelretten. Hvis den pågældende adfærd påstås at være appelrettens formands adfærd fremsender formanden for retten i første instans den begrundede henstilling. Artikel 3.9 (Ret i første instans), stk. 5, og artikel 3.10 (Appelret), stk. 4, gælder tilsvarende for at besætte ledige stillinger, der kan opstå i henhold til dette stykke.





ARTIKEL 3.12 Multilateral tvistbilæggelsesordning Parterne søger i fællesskab og sammen med andre berørte handelspartnere at oprette en multilateral investeringsret og en appelordning for bilæggelse af internationale investeringstvister. Udvalget skal ved oprettelsen af en sådan multilateral ordning overveje at vedtage en beslutning om, at investeringstvister under denne afdeling vil blive afgjort i henhold til den multilaterale ordning, og fastlægge passende overgangsordninger. ARTIKEL 3.13 Lovvalg og fortolkningsregler 1. Retten træffer afgørelse om, hvorvidt den behandling, der er genstand for kravet, er i strid med en forpligtelse i henhold til afdeling to (Investeringsbeskyttelse).



2. Retten anvender med forbehold af stk. 3 denne aftale og fortolker den i overensstemmelse med Wienerkonventionen om traktatretten og andre folkeretlige regler og principper, der finder anvendelse mellem parterne. 3. Hvis der opstår alvorlig bekymring med hensyn til fortolkningsspørgsmål, der kan indvirke på spørgsmål vedrørende dette kapitel, kan udvalget i henhold til artikel 4.1 (Udvalg), stk. 4, litra f), vedtage fortolkninger af denne aftales bestemmelser. En fortolkning, som vedtages af udvalget, er bindende for retten og appelretten, og enhver kendelse skal være i overensstemmelse hermed. Udvalget kan træffe afgørelse om, at en fortolkning skal have bindende virkning fra en specifik dato.

ARTIKEL 3.14 Krav, der helt åbenbart er uden retlig substans 1. Indklagede kan senest tredive dage efter sammensætning af en afdeling af en ret i henhold til artikel 3.9 (Ret i første instans) og under alle omstændigheder inden det første møde i afdelingen i retten indgive en indsigelse om, at et krav helt åbenbart er uden retlig substans.



2. Den indklagede skal så præcist som muligt redegøre for grundlaget for indsigelsen. 3. Retten kommer efter at have givet tvistens parter lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til indsigelsen på det første møde i afdelingen i retten eller snarest derefter med en afgørelse eller en foreløbig kendelse herom. 4. Denne procedure og rettens eventuelle afgørelse berører ikke den indklagedes ret til i henhold til artikel 3.15 (Krav, som er retligt ubegrundede) eller i løbet af proceduren at gøre indsigelse mod et kravs retlige substans eller rettens kompetence til at behandle andre indsigelser som et præjudicielt spørgsmål. ARTIKEL 3.15 Krav, som er retligt ubegrundede

1. Uden at det berører rettens kompetence til at behandle andre indsigelser som et præjudicielt spørgsmål eller en indklagets ret til at gøre sådanne indsigelser på et hvilket som helst passende tidspunkt, skal retten, som et præjudicielt spørgsmål, behandle og træffe afgørelse om den indklagedes indsigelse om, at et krav eller en del heraf, der indbringes i henhold til denne afdeling, retligt set ikke er et krav, der kan danne grundlag for en kendelse til fordel for klageren i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), selv om de kendsgerninger, der gøres gældende, måtte antages at være korrekte. Retten kan også tage andre relevante kendsgerninger, som ikke er omtvistet, i betragtning.



2. En indsigelse i henhold til stk. 1 forelægges retten hurtigst muligt efter oprettelse af rettens afdeling og under ingen omstændigheder senere end den dato, som retten fastsætter for den indklagedes forelæggelse af sin replik eller sit svarskrift, eller, i tilfælde af en ændring af kravet, den dato, retten fastsætter for den indklagedes afgivelse af svar på ændringen. Der kan ikke gøres indsigelse i henhold til stk. 1, så længe procedurerne i henhold til artikel 3.14 (Krav, der helt åbenbart er uden retlig substans) verserer, medmindre retten giver tilladelse til at indgive en indsigelse i henhold til nævnte artikel under behørig hensyntagen til sagens omstændigheder. 3. Efter modtagelse af en indsigelse i henhold til stk. 1, og medmindre den anser indsigelsen for åbenbart grundløs, suspenderer retten enhver behandling af den retlige substans, fastsætter en tidsplan for behandling af indsigelsen i overensstemmelse med tidsplaner, som den måtte have fastlagt for behandling af andre præjudicielle spørgsmål, og træffer afgørelse eller afsiger foreløbig kendelse om indsigelsen med angivelse af begrundelsen. ARTIKEL 3.16 Gennemsigtighed i procedurerne Bilag 8 (Regler om offentlig adgang til dokumenter, høringer og tredjeparters mulighed for at komme med indlæg) finder anvendelse på tvister i henhold til denne afdeling.



ARTIKEL 3.17 Den aftalepart, der ikke er part i en tvist

1. Retten accepterer eller anmoder efter samråd med tvistens parter om mundtlige eller skriftlige indlæg fra den aftalepart, der ikke er part i en tvist, vedrørende traktatens fortolkning. 2. Retten kan ikke udlede noget af den kendsgerning, at der ikke kommer indlæg eller svares på en opfordring, jf. stk. 1. 3. Retten sikrer, at sådanne indlæg ikke forstyrrer eller i urimeligt omfang belaster sagen eller er til urimelig skade for nogen af tvistens parter. 4. Retten sikrer også, at tvistens parter får rimelig mulighed for at fremlægge deres bemærkninger til indlæg fra den aftalepart, der ikke er part i tvisten. ARTIKEL 3.18 Kendelse 1. Beslutter retten, at den omtvistede behandling er i strid med en forpligtelse i henhold til kapitel to (Investeringsbeskyttelse), kan retten, hver for sig eller kombineret, kun afsige kendelse om:



a) økonomisk erstatning og eventuelle renter og b) tilbagelevering af ejendom, forudsat at den indklagede kan betale en økonomisk erstatning og eventuelt renter, som fastsættes af retten i overensstemmelse med kapitel 2 (Investeringsbeskyttelse), i stedet for tilbagelevering.

2. Den økonomiske erstatning må ikke være større end det tab, som klageren eller i givet fald dennes lokalt etablerede virksomhed har lidt som følge af overtrædelsen af de pågældende bestemmelser i kapitel to (Investeringsbeskyttelse), nedsat med en eventuel erstatning eller kompensation, som den pågældende part allerede har ydet. Retten kan ikke afsige kendelse om erstatning med karakter af straf. 3. Hvis kravet er indbragt på vegne af en lokalt etableret virksomhed, rettes kendelsen til den lokalt etablerede virksomhed. 4. Som hovedregel afsiger retten en foreløbig kendelse inden for 18 måneder efter datoen for kravets indgivelse. Hvis retten finder, at den ikke kan afsige sin foreløbige kendelse inden for 18 måneder, underretter den skriftligt tvistens parter om grundene til forsinkelsen sammen med et skøn over, inden for hvilken periode den vil afsige sin foreløbige kendelse. En foreløbig kendelse bliver endelig, når der er gået 90 dage, efter at den er blevet afsagt, og ingen af tvistens parter har appelleret den til appelretten.



ARTIKEL 3.19 Klageprocedure 1. Begge tvistens parter kan indbringe en foreløbig kendelse for appelretten senest 90 dage efter afsigelsen. En klage kan begrundes i følgende forhold: a) retten har begået en retlig fejl i fortolkningen eller anvendelsen af den gældende lovgivning, b) retten har begået en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder, herunder fortolkningen af relevant national lovgivning, eller c) begrundelserne i ICSID-konventionens artikel 52, for så vidt som de ikke er omfattet af litra a) og b).

2. Hvis appelretten afviser klagen, bliver den foreløbige kendelse endelig. Appelretten kan også afvise klagen efter en accelereret procedure, når det står klart, at klagen er åbenbart ugrundet, og den foreløbige kendelse bliver i så fald endelig. 3. Hvis klagen er velbegrundet, ændrer eller omstøder appelretten de retlige resultater og konklusionerne i den foreløbige tildeling, helt eller delvis. Appelretten henviser sagen til retten til fornyet behandling og redegør nøjagtigt for, hvordan den har ændret eller omstødt rettens relevante resultater og konklusioner. Retten er bundet af appelrettens resultater og konklusioner og reviderer efter at have hørt tvistens parter, hvis det er relevant, sin foreløbige kendelse i overensstemmelse hermed. Retten søger at afsige sin reviderede kendelse inden for 90 dage, efter sagen blev henvist til fornyet behandling.



4. Som generel regel må klagesagsbehandlingen ikke overstige 180 dage fra den dato, hvor en af tvistens parter formelt giver underretning om sin beslutning om at appellere, til den dato, hvor appelretten træffer afgørelse. Hvis appelretten finder, at den ikke kan træffe afgørelse inden for 180 dage, underretter den skriftligt tvistens parter om grundene til forsinkelsen sammen med et skøn over, inden for hvilken periode den vil træffe afgørelse. Sagsbehandlingen bør under ingen omstændigheder overstige 270 dage. 5. En part i tvisten, som indgiver en klage, skal stille sikkerhed for appelsagens omkostninger. Parten i tvisten skal også stille enhver anden sikkerhed, som appelretten kræver. 6. Bestemmelserne i artikel 3.8 (Tredjepartsfinansiering), bilag 8 (Regler om offentlig adgang til dokumenter, høringer og tredjeparters mulighed for at komme med indlæg), artikel 3.17 (Aftalepart, der ikke er part i tvisten) og artikel 3.21 (Omkostninger) finder tilsvarende anvendelse på klagesagen. ARTIKEL 3.20 Godtgørelse eller anden kompensation Den indklagede kan ikke som forsvar, med henvisning til modkrav, modregningsrettigheder eller en anden grund hævde, at klageren har modtaget eller vil modtage godtgørelse eller anden kompensation i henhold til en forsikrings- eller garantikontrakt for hele eller en del af den krævede erstatning i en sag, der er anlagt i henhold til denne afdeling, og retten skal heller ikke acceptere en sådan påstand.





ARTIKEL 3.21 Omkostninger 1. Retten skal bestemme, at omkostningerne i forbindelse med de retslige procedurer skal afholdes af den part i tvisten, der ikke får medhold. Under ganske særlige omstændigheder kan retten fordele omkostningerne mellem parterne i tvisten, hvis den fastslår, at fordeling er passende under hensyntagen til sagens omstændigheder. 2. Andre rimelige omkostninger, herunder omkostninger til juridisk repræsentation og bistand, afholdes af den tabende part, medmindre retten bestemmer, at en sådan fordeling af omkostningerne ikke er passende i den foreliggende sag. 3. Hvis der kun er opnået medhold i visse dele af påstandene, justeres fordelingen af omkostninger proportionelt med antallet eller omfanget af de påstande, der er opnået medhold i. 4. Når et krav eller dele af et krav afvises i medfør af artikel 3.14 (Krav, der helt åbenbart er uden retlig substans) eller artikel 3.15 (Krav, som er retligt ubegrundede), afsiger retten kendelse om, at alle omkostninger i forbindelse med et sådant krav eller dele deraf, herunder omkostningerne i forbindelse med de retlige procedurer og andre rimelige omkostninger, bl.a. omkostninger til juridisk repræsentation og bistand, skal betales af den tabende part i tvisten.



5. Udvalget skal overveje at vedtage supplerende regler om gebyrer ved fastsættelsen af de maksimale omkostninger til juridisk repræsentation og bistand, som skal afholdes af bestemte kategorier af tabende parter i tvister. Sådanne supplerende regler skal tage hensyn til de finansielle ressourcer for en klager, der er en fysisk person eller en lille eller mellemstor virksomhed. Udvalget bestræber sig på at vedtage sådanne supplerende regler senest et år efter denne aftales ikrafttræden. ARTIKEL 3.22 Håndhævelse af kendelsen

1. En kendelse afsagt i henhold til denne afdeling kan ikke håndhæves, før den er blevet endelig i henhold til artikel 3.18 (Kendelse), stk. 4, artikel 3.19 (Klageprocedure), stk. 2, eller artikel 3.19 (Klageprocedure), stk. 3. Endelige kendelser, som retten afsiger i henhold til denne afdeling, er bindende mellem parterne i tvisten og kan ikke gøres til genstand for appel, revision, tilsidesættelse, annullation eller andre retsmidler. 2. Hver part anerkender en kendelse afsagt i henhold til denne aftale som bindende og håndhæver betalingsforpligtelser inden for sit territorium, som om det var en endelig dom afsagt af en domstol i den pågældende part.



3. Kendelsens fuldbyrdelse skal være underlagt den lovgivning vedrørende fuldbyrdelse af domme og kendelser, der er i kraft, hvor der søges om fuldbyrdelse. 4. Det præciseres, at artikel 4.11 (Ingen direkte virkning) i kapitel fire (Institutionelle, generelle og afsluttende bestemmelser) ikke er til hinder for anerkendelse, fuldbyrdelse og håndhævelse af kendelser afsagt i henhold til denne afdeling. 5. I forbindelse med anvendelsen af artikel I i New York-konventionen er endelige kendelser afsagt i henhold til denne afdeling voldgiftskendelser vedrørende krav, der anses for at være opstået på grundlag af et forretningsforhold eller en transaktion. 6. Med forbehold af stk. 1 præciseres det, at når kravet er blevet indgivet til tvistbilæggelse i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), stk. 1, litra a), skal en endelig kendelse afsagt i henhold til denne afdeling betragtes som en kendelse i henhold til kapitel IV, afdeling 6, i ICSID-konventionen. ARTIKEL 3.23 Aftaleparternes rolle 1. Ingen af parterne må give diplomatisk beskyttelse eller indlede et internationalt søgsmål i forbindelse med en tvist, som en af deres investorer og den anden part har givet sit samtykke til at indgive eller har indbragt til tvistbilæggelse i henhold til denne afdeling, medmindre en sådan anden part har undladt at respektere og overholde den kendelse, der er afsagt i en sådan tvist. Diplomatisk beskyttelse som omhandlet i dette stykke omfatter ikke uformelle diplomatiske udvekslinger alene med det formål at lette en bilæggelse af tvisten.





2. Det skal præciseres, at stk. 1 ikke udelukker, at en part gør brug af tvistbilæggelsesprocedurerne i kapitel tre (Tvistbilæggelse), afdeling B (Bilæggelse af tvister mellem parterne), i forbindelse med en alment gældende foranstaltning, selv om den pågældende foranstaltning angiveligt skulle tilsidesætte aftalen, for så vidt angår en specifik investering, for hvilken der er fremsat et krav i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), og berører ikke artikel 3.17 (Den aftalepart, der ikke er part i en tvist). ARTIKEL 3.24 Sammenlægning 1. Når to eller flere krav, som er indbragt separat i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), har et retligt eller faktisk spørgsmål til fælles og udspringer af de samme begivenheder eller omstændigheder, kan en part i tvisten anmode om oprettelse af en separat afdeling af retten ("afdeling, der skal behandle de sammenlagte sager") og anmode om, at en sådan afdeling udsteder en afgørelse om sammenlægning af sagerne i overensstemmelse med: a) en aftale mellem alle tvistens parter, som søges omfattet af afgørelsen, hvor tvistens parter i så fald indgiver en fælles anmodning i overensstemmelse med stk. 3, eller b) stk. 2-12, forudsat at kun én indklaget søges omfattet af afgørelsen.



2. En part, der ønsker en afgørelse om sammenlægning, skal først forelægge de andre parter i tvisten, som søges omfattet af afgørelsen, en meddelelse. I meddelelsen oplyses: a) navn og adresse på alle tvistens parter, som søges omfattet af afgørelsen b) de krav eller dele heraf, som søges omfattet af kendelsen, og

c) grundene til, at der anmodes om en kendelse. Tvistens parter bestræber sig på at nå til enighed om afgørelsen om sammenlægning og de regler, der skal gælde for tvistbilæggelse. 3. Hvis tvistens parter som omhandlet i stk. 2 ikke er nået til enighed om sammenlægning inden for tredive dage efter meddelelsen, kan en part i tvisten fremsætte en anmodning om en afgørelse om sammenlægning i medfør af stk. 3 til 7. Anmodningen skal indgives skriftligt til rettens formand og alle parter i tvisten, som søges omfattet af afgørelsen. I en sådan anmodning anføres: a) navn og adresse på alle tvistens parter, som søges omfattet af afgørelsen b) de krav eller dele heraf, som søges omfattet af kendelsen, og c) grundene til, at der anmodes om en kendelse.



Hvis tvistens parter er nået til enighed om sammenlægning af kravene, skal de indgive en fælles anmodning til rettens formand i overensstemmelse med dette stykke. 4. Medmindre rettens formand inden for tredive dage efter modtagelse af en anmodning i henhold til stk. 3 finder, at anmodningen er åbenbart grundløs, oprettes en afdeling af retten, som skal behandle de sammenlagte sager, i overensstemmelse med artikel 3.9 (Ret i første instans), stk. 8. 5. Retten, som skal behandle de sammenlagte sager, behandler sagerne på følgende måde:

a) medmindre alle tvistens parter aftaler andet, og hvis alle de krav, for hvilke der anmodes om en afgørelse om sammenlægning, er blevet indbragt til voldgift i henhold til samme tvistbilæggelsesregler, behandler den afdeling, som skal behandle de sammenlagte sager, sagerne under samme tvistbilæggelsesregler b) såfremt de krav, for hvilke der søges en afgørelse om sammenlægning, ikke er blevet indbragt i henhold til samme tvistbilæggelsesregler: i) kan tvistens parter blive enige om, hvilke tvistbilæggelsesregler, jf. artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), der skal anvendes i forbindelse med sammenlægningen, eller ii) finder UNCITRAL's voldgiftsregler anvendelse på de sammenlagte sager, hvis tvistens parter ikke kan nå til enighed om tvistbilæggelsesreglerne inden for tredive dage efter anmodningen i henhold til stk. 3.



6. Hvis den afdeling af retten, som skal behandle de sammenlagte sager, finder, at to eller flere krav, der er blevet indbragt i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), har et retligt eller faktisk spørgsmål til fælles og udspringer af de samme begivenheder eller omstændigheder, kan retten med henblik på en rimelig og effektiv løsning på kravene, herunder overensstemmelse med andre kendelser, og efter at have hørt parterne, ved kendelse: a) påtage sig myndighed over og behandle og træffe samlet afgørelse om alle eller en del af kravene eller b) påtage sig myndighed over og behandle og træffe afgørelse om et eller flere af kravene, som det mener vil bidrage til løsningen af de øvrige. 7. Hvis der er blevet oprettet en afdeling af retten, som skal behandle de sammenlagte sager, kan en klager, som har indbragt et krav i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten), og som ikke er blevet nævnt i en anmodning fremsat i henhold til stk. 3, fremsætte skriftlig anmodning til den afdeling af retten, som skal behandlede sammenlagte sager, om at blive omfattet af enhver kendelse i henhold til stk. 6. En sådan anmodning skal opfylde kravene i stk. 3. 8. På begæring af en af tvistens parter, kan den afdeling af retten, som skal behandle de sammenlagte klager, indtil den har truffet afgørelse i henhold til stk. 6, bestemme, at sager ved en afdeling af retten, der er oprettet i henhold til artikel 3.9 (Ret i første instans) udsættes, medmindre nævnte afdeling allerede har afsluttet sin behandling. 9. En afdeling af retten, der er oprettet i henhold til artikel 3.9 (Ret i første instans), ophører med at have kompetence til at behandle et krav eller dele af et krav, som afdelingen af retten, som skal behandle de sammenlagte klager, har påtaget sig myndighed over, og behandlingen i en afdeling af retten, der er oprettet i henhold til artikel 3.9 (Ret i første instans), udsættes eller afsluttes i overensstemmelse hermed.





10. Kendelser afsagt af retten, der skal behandle de sammenlagte klager, i forbindelse med krav, eller dele af krav, som den har påtaget sig myndighed over, er bindende for de afdelinger, der er oprettet i henhold til artikel 3.9 (Ret i første instans), for så vidt angår disse krav, fra og med den dato, hvor kendelsen bliver endelig i henhold til artikel 3.18 (Kendelse), stk. 4, artikel 3.19 (Klageprocedure), stk. 2, eller artikel 3.19 (Klageprocedure), stk. 3. 11. En klager kan tilbagekalde sit krav eller dele heraf, som er omfattet af sammenlægning i forbindelse med tvistbilæggelsesprocedurer i henhold til denne artikel, på betingelse af at et sådant krav eller en del heraf ikke derefter igen kan indbringes i henhold til artikel 3.6 (Indbringelse af krav for retten). 12. Efter anmodning fra en af tvistens parter kan den afdeling af retten, som skal behandle de sammenlagte sager, træffe sådanne foranstaltninger, som den finder egnet til at beskytte fortroligheden af den pågældende parts beskyttede oplysninger over for andre parter i tvisten. Sådanne foranstaltninger kan omfatte muligheden for forelæggelse af redigerede versioner af de dokumenter, der indeholder beskyttede oplysninger, for de andre parter i tvisten eller ordninger, som indebærer, at dele af høringen holdes for lukkede døre. AFDELING B BILÆGGELSE AF TVISTER MELLEM PARTER ARTIKEL 3.25 Anvendelsesområde Denne afdeling finder anvendelse på enhver uenighed om fortolkningen og anvendelsen af bestemmelserne i denne aftale, medmindre andet udtrykkeligt er angivet.





ARTIKEL 3.26 Konsultationer 1. Parterne bestræber sig på at løse uoverensstemmelser vedrørende fortolkningen og anvendelsen af bestemmelserne i artikel 3.25 (Anvendelsesområde) ved loyalt at afholde konsultationer med det formål at nå frem til en gensidigt acceptabel løsning. 2. Konsultationer indledes ved, at den ene part fremsender en skriftlig anmodning til den anden part med kopi til udvalget med angivelse af årsagen til den pågældende anmodning, herunder identifikation af den pågældende foranstaltning, de gældende bestemmelser, der er omhandlet i artikel 3.25 (Anvendelsesområde), og med angivelse af, hvorfor sådanne bestemmelser finder anvendelse. 3. Konsultationerne afholdes senest 30 dage efter datoen for modtagelse af anmodningen og finder sted på den indklagede parts territorium, medmindre parterne aftaler andet. De anses for afsluttet senest 60 dage efter modtagelsen af anmodningen, medmindre parterne træffer anden beslutning. Konsultationerne er fortrolige og må ikke virke til skade for noget medlems rettigheder i eventuelle senere proceduremæssige foranstaltninger. 4. Konsultationer om hastende spørgsmål indledes senest 15 dage efter datoen for indgivelsen af anmodningen og anses for afsluttet senest 30 dage efter datoen for indgivelsen af anmodningen, medmindre parterne aftaler andet.



5. Hvis den part, over for hvem anmodningen om konsultationer fremsættes, ikke besvarer anmodningen senest 10 dage efter modtagelsen, eller hvis der ikke afholdes konsultationer inden for de frister, der er fastsat i henholdsvis stk. 3 og 4, eller hvis konsultationerne er afsluttet, uden at man er nået til enighed om en gensidigt acceptabel løsning, kan den klagende part anmode om, at der nedsættes et voldgiftspanel efter artikel 3.28 (Indledning af voldgiftsproceduren). ARTIKEL 3.27

Mægling Hver af parterne kan anmode den anden part om at deltage i en mæglingsprocedure vedrørende alle foranstaltninger, som har negative virkninger for investeringerne mellem parterne i henhold til bilag 10 (Mæglingsprocedure for tvister mellem parterne). ARTIKEL 3.28 Indledning af voldgiftsproceduren 1. Er det ikke lykkedes parterne at løse tvisten gennem konsultationer, jf. artikel 3.26 (Konsultationer), kan den klag