DEN NITTENDE BERETNING OM KONTROLLEN MED GENNEMFØRELSEN AF EU-RETTEN (2001)

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. FORORD

1.1. Statistisk oversigt for 2001

1.2. Forbedring i 2001 af proceduren forud for domstolsbehandling

1.3. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 2001

1.4. Anmodninger i 2001 om undtagelse fra harmoniseringsforanstaltninger (EF-traktatens artikel 95)

1.5. Anvendelsen af de internationale aftaler, EU har undertegnet, og den deraf følgende lovgivning

1.6. Grafisk oversigt over de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 2001

1.7. Kommissionens anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (udviklingen i 2001)

2. SITUATIONEN INDEN FOR DE ENKELTE SEKTORER

2.1. Økonomiske og finansielle anliggender

2.2. Virksomheder

2.2.1. Kemiske produkter

2.2.2. Lægemidler

2.2.3. Kosmetiske produkter

2.2.4. Investeringsgoder

2.2.5. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

2.2.6. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF

2.2.7. Andet

2.3. Konkurrence

2.3.1. Telekommunikation

2.3.2. Postsektoren

2.3.3. Statsstøtte

2.4. Beskæftigelse og sociale anliggender

2.5. Landbrug

2.6. Energi og transport

2.6.1. Det indre marked for elektricitet og naturgas

2.6.2. Energieffektivitet

2.6.3. Kulbrinter

2.6.4. Eksterne forbindelser i energisektoren

2.6.5. Vejtransport

2.6.6. Kombineret transport

2.6.7. Transport ad indre vandveje

2.6.8. Jernbanetransport

2.6.9. Lufttransport

2.6.10. Søtransport

2.7. Informationssamfundet

2.8. Miljø

2.8.1. Indledning

2.8.2. Fri adgang til miljøoplysninger

2.8.3. Vurdering af miljøvirkninger

2.8.4. Luft

2.8.5. Vand

2.8.6. Natur

2.8.7. Støj

2.8.8. Kemiske stoffer og bioteknologi

2.8.9. Affald

2.8.10. Miljø og industri

2.8.11. Strålingsbeskyttelse

2.9. Fiskeri

2.10. Det indre marked

2.10.1. Frie varebevægelser

2.10.2. Fri bevægelighed for tjenesteydelser og fri etableringsret

2.10.3. Virksomhedernes vilkår

2.10.4. Regulerede erhverv (kvalifikationskrav)

2.11. Regionalpolitik

2.11.1. Analyse af årsagerne til overtrædelser

2.11.2. Konsekvenserne af overtrædelser

2.12. Toldunion og beskatning

2.12.1. Toldunion

2.12.2. Direkte beskatning

2.12.3. Moms

2.12.4. Andre indirekte skatter

2.13. Uddannelse, kultur og AV-sektoren

2.13.1. Uddannelse

2.13.2. AV-sektoren

2.13.2.1. Medlemsstaternes gennemførelse af det reviderede direktiv

2.13.2.2. Anvendelsen af direktivet

2.13.2.3. Aspekter i forbindelse med EU's udvidelse

2.14. Sundhed og forbrugerbeskyttelse

2.14.1. Veterinærlovgivning

2.14.2. Lovgivningen vedrørende plantesundhed

2.14.3. Lovgivning vedrørende frø og planter

2.14.4. Levnedsmiddellovgivning

2.14.5. Lovgivning vedrørende foder

2.14.6. Forbrugerbeskyttelse

2.14.7. Underretning om tekniske standarder og forskrifter

2.15. Retlige og indre anliggender

2.15.1. Udviklingen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed

2.15.2. Kontrollen med anvendelsen af de retsinstrumenter, der er baseret på afsnit VI i EU-traktaten

2.15.3. Chartret om grundlæggende rettigheder

2.15.4. EU-borgernes ret til at færdes frit i EU

2.16. Budgetspørgsmål

2.16.1. Tidligere indledte procedurer

2.16.2. Nye procedurer

2.17. Personale og administration

2.18. EU-statistikker

Bilag I : Opdagelse af overtrædelser

Bilag II : Overtrædelsesprocedurer - efter stadium, retsgrundlag, medlemsstat og sektor

Bilag III : Oversigt over overtrædelser af traktater, forordninger og afgørelser/beslutninger

Bilag IV - Oversigt over direktivernes gennemførelse Del 1 : Direktiver, hvor gennemførelsesfristen udløb i 2001

Del 2 : Meddelelse og manglende meddelelse af de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne

Bilag IV - Del 2 : Oversigt

Del 3 : Overtrædelsesprocedurer på grund af ikke-fyldestgørende nationale foranstaltninger til gennemførelsen af direktiverne

Del 4 :Overtrædelsesprocedurer på grund af ukorrekt gennemførelse af direktiverne

Bilag V : Domstolsafgørelser, der er afsagt inden den 31. december 2000 og endnu ikke efterkommet

Bilag VI : Oversigt over de nationale retters anvendelse af fællesskabsretten

Europa-Kommissionen udarbejder hvert år en beretning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten. Det sker efter anmodning fra Europa-Parlamentet (beslutning af 9. februar 1983) og fra medlemsstaterne (erklæring nr. 19, stk. 2, der er knyttet til Maastricht-traktaten, som blev undertegnet den 7. februar 1992). Beretningen imødekommer samtidig opfordringer fra Det Europæiske Råd og forskellige ministerråd.

1. FORORD

Som det også understreges i den hvidbog om europæiske styreformer, Kommissionen udsendte i 2001, ligger hovedansvaret for gennemførelsen af EU-retten hos de nationale administrationer og domstole, medens det er Kommissionens opgave at kontrollere, at de EU-regler, der skal omsættes til national ret, også bliver det, at disse nationale retsregler er i overensstemmelse med EU-retten, og at EU-retten også anvendes korrekt af de forskellige organer i medlemsstaterne.

I hvidbogen om europæiske styreformer gøres der opmærksom på, at virkningen af EU-reglerne i sidste ende afhænger af de nationale myndigheders vilje og evne til at sørge for, at reglerne gennemføres og håndhæves effektivt, fuldt ud og til tiden.

Kommissionens kontrol med gennemførelsen af EU-retten omfatter alle former for EU-lovgivning. Det sker således ikke sjældent, at Kommissionen anlægger sag mod en medlemsstat for at have vedtaget eller bibeholdt lovbestemmelser eller administrative forskrifter, som strider imod EU-rettens grundlæggende principper, således som disse er fastsat i traktaterne.

Samarbejdet mellem medlemsstaternes administrative organer og Kommissionens tjenestegrene er et helt nødvendigt element i udførelsen af den opgave som EU-rettens vogter, traktaterne pålægger Kommissionen.

Det er i denne ånd, Kommissionen på alle stadier i en overtrædelsesprocedure arbejder på at få etableret den bedst mulige kontakt mellem sine tjenestegrene og de nationale administrationer. Hovedformålet med overtrædelsesproceduren (artikel 226 i EF-traktaten og artikel 141 i Euratom-traktaten), navnlig i fasen forud for en egentlig domstolsbehandling, er således ad frivillighedens vej at få den pågældende medlemsstat til hurtigst muligt at bringe det omstridte forhold i overensstemmelse med EU-retten. Optimal udnyttelse af proceduren før sagsanlæg ved Domstolen er således det bedste middel til at nå de mål, traktaterne har opstillet for Kommissionen.

Denne forpligtelse til at samarbejde er udtrykkeligt fastsat i EF-traktatens artikel 10.

Kommissionens tjenestegrene måtte i 2001 i tyve tilfælde påberåbe sig denne bestemmelse over for medlemsstater, der udviste manglende samarbejdsvilje i forbindelse med overtrædelsesproceduren; otte af disse procedurer verserede fortsat pr. 31. december 2001. Det er en stigning i forhold til 2000, hvor der kun blev registreret syv procedurer baseret på EF-traktatens artikel 10; fire af disse verserede fortsat pr. 31. december 2001. Som hovedregel indleder Kommissionen kun overtrædelsesprocedurer på grundlag af EF-traktatens artikel 10 efter gentagne tilfælde af manglende samarbejdsvilje hos medlemsstaten. Der er således ikke i disse tal taget højde for forsinkelser i sagsbehandlingen som følge af urimeligt lange svartider fra de nationale administrationers side i forbindelse med overtrædelses proceduren. Hvis Kommissionens tjenestegrene råder over de nødvendige oplysninger til at kunne gå videre til næste stadium i proceduren, er en sådan procedure på grundlag af artikel 10 overflødig og tages derfor ikke i anvendelse.

Det er grunden til, at det er vigtigt for Kommissionens tjenestegrene at få de nødvendige oplysninger til at kunne udføre deres opgaver, dvs. også andre oplysninger end dem, der afgives direkte af medlemsstaternes myndigheder.

De talrige klager, Kommissionen modtager fra EU-borgere, indeholder i denne sammenhæng også oplysninger af væsentlig betydning for Kommissionens arbejde. Kommissionen tilstræber størst mulig åbenhed i behandlingen af klager fra borgerne og vil i 2002 offentliggøre en konsolideret udgave af de administrative foranstaltninger, den benytter ved behandlingen af klager fra borgerne over påståede overtrædelser af EU-retten.

I den 19. beretning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten redegøres der for Kommissionens kontrolindsats på dette felt i 2001.

For bedre at kunne imødekomme det ønske, Europa-Parlamentet gav udtryk for i sin beslutning om den 18. beretning, nemlig en mere analytisk og mindre beskrivende redegørelse for Kommissionens indsats på området, har man i den foreliggende beretning i videst muligt omfang redegjort for tidsplanen for EU's politiske og lovgivningsmæssige arbejde sideløbende med gennemgangen af Kommissionens kontrol med gennemførelsen af de vedtagne EU-regler.

Der gives en generel redegørelse for Kommissionens iværksættelse af overtrædelses procedurer forud for egentlige sagsanlæg om traktatbrud efter følgende opdeling:

- en statistisk oversigt, der omfatter de forskellige faser i kontrollen med gennemførelsen af EU-retten og udviklingen i forhold til året før (punkt 1.1.)

- tiltag med henblik på at forbedre proceduren forud for et egentligt sagsanlæg (punkt 1.2.)

- status over gennemførelsen af EU-direktiverne i de enkelte medlemsstater (punkt 1.3.)

- anmodninger om undtagelse fra harmoniseringsforanstaltninger (EF-traktatens artikel 95); dette afsnit er indføjet efter anmodning fra Europa-Parlamentet (punkt 1.4.)

- en oversigt over gennemførelsen af de internationale aftaler, der er vedtaget af EU, og af den lovgivning, der følger af disse aftaler; dette afsnit er indføjet efter anmodning fra Europa-Parlamentet (punkt 1.5.)

- en grafisk fremstilling, der for hver medlemsstat viser samtlige overtrædelses procedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 2001 (punkt 1.6.)

- en samlet oversigt over Kommissionens anvendelse siden Maastricht-traktatens ikrafttræden af den sanktionsmulighed, der er fastsat i EF-traktatens artikel 228 (punkt 1.7.).

1.1. Statistisk oversigt for 2001

De statistiske oplysninger for 2001 viser atter, at antallet af klager til Kommissionen ligger nogenlunde stabilt: der er tale om en beskeden stigning i forhold til 2000, men tallet er stadigvæk lavere end i 1999. Det er fortsat klager, der udløser hovedparten af de overtrædelsessager, Kommissionen har indledt mod medlemsstaterne, og antallet af sager, der tages op på Kommissionens eget initiativ, er faldet tilsvarende.

De statistiske data for 2001 viser følgende:

- Det samlede antal overtrædelsessager, Kommissionen har indledt, er faldet med 11,65 % og er det laveste siden 1999.

- Antallet af klager, der er modtaget af Kommissionens tjenestegrene, steg i 2001 (+6,12% i forhold til 2000), men er fortsat en smule lavere end i 1999, hvor man registrerede det største antal klager nogensinde. Klager lå således til grund for seks overtrædelsessager ud af hver ti, Kommissionen indledte i 2001.

Omvendt indledte Kommissionens tjenestegrene på eget initiativ færre overtrædelsessager end tidligere år ("rutinemæssige sager"). Der var i 2001 tale om 273 sådanne sager, men heri er ikke medregnet sager om manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne.

Antallet af sager indledt i 2001 om manglende meddelelse af gennemførelses foranstaltninger er til gengæld faldende og nede på det laveste niveau siden 1996.

- Der blev i 2001 fremsendt 1050 åbningsskrivelser, hvilket er en nedgang på 25,43% i forhold til 2000, hvor der blev registreret 1 317. Det skal dog under streges, at den kumulerede forsinkelse med hensyn til fremsendelse af åbningsskrivelser efter bemyndigelse var indhentet i fuldt omfang i starten af 2000, hvorfor stigningen i det samlede antal åbningsskrivelser i 2000 kan tilskrives det ekstraordinært store antal åbningsskrivelser fremsendt efter bemyndigelse for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger. Tallet for 2001 skal derfor snarere sammenlignes med tallet for 1999 (1 075) og kan således siges at være nogenlunde uændret.

Man skal i denne sammenhæng huske på, at sagsbehandlingen i forbindelse med fremsendelse af åbningsskrivelser om manglende meddelelse af gennemførelses foranstaltninger blev kraftigt reduceret i 2000, og at denne tendens fortsatte i 2001 takket være den løbende udbygning af "direktivdatabasen" Asmodée II.

- Antallet af begrundede udtalelser steg i 2001 fra 460 til 569, dvs. en stigning på 23,7%. Rent procentvis er antallet af begrundede udtalelser i forhold til antallet af igangværende sager dog nogenlunde uændret (27,8% i 2001 og 23,76% i 2000). Den voldsomme stigning i 2001 kan derfor i vidt omfang snarere tilskrives det forhold, at medlemsstaterne underrettes langt hurtigere (tidligere efter gennemsnitligt 29 kalenderdage og nu efter ca. 24 timer): de begrundede udtalelser, der blev truffet beslutning om i december 2001, blev således for første gang meddelt medlemsstaterne samme år. Tallene for 2001 omfatter således både de begrundede udtalelser, der blev besluttet i december 2000, og dem, der blev besluttet i 2001. Først når tallene for 2002 foreligger, kan tendensen vurderes.

- Antallet af sagsanlæg ved Domstolen faldt fra 172 i 2000 til 162 i 2001, dvs. et fald på 5,82%. Denne mindre nedgang skal også sammenholdes med det stigende antal begrundede udtalelser i 2001 og nedsættelsen af sagsbehandlings tiden både i forbindelse med beslutninger om begrundede udtalelser og beslutninger om sagsanlæg. Rent procentvis ligger antallet af sagsanlæg i dag nogenlunde stabilt med en stigning fra 9,77% til 10,33%.

- Tempoet i sagsbehandlingstiden kunne næsten fastholdes for åbnings skrivelsernes vedkommende i 2001, hvor 73% af de meddelte åbningsskrivelser vedrørte sager indledt samme år. Derimod er sagsbehandlingstiden for de begrundede udtalelser blevet endnu kortere, idet 23% af de meddelte begrundede udtalelser vedrørte sager indledt samme år, hvor det tilsvarende tal i 2000 var 14%. Den beskedne forlængelse af sagsbehandlingstiden for åbningsskrivelser skal dog sættes i forhold til det store antal åbningsskrivelser i 2000, der blev fremsendt efter bemyndigelse for manglende meddelelse af gennemførelses foranstaltninger; i disse sager falder åbningen af sagen i realiteten sammen med meddelelsen om åbningsskrivelsen, eftersom det eneste klagepunkt, nemlig manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger, udelukkende opstår, fordi fristen for gennemførelsen er udløbet.

Som helhed bliver sagsbehandlingstiden imidlertid ikke længere. 49% af de sager, der blev indledt i 2000, var ganske vist fortsat til behandling pr. 31. december 2000, men for sager indledt i 2001 var den tilsvarende andel kun 45,77% pr. 31. december 2001.

- Samtidig kan det konstateres, at proceduren forud for domstolsbehandling er ganske effektiv, hvilket fremgår af antallet af beslutninger om henlæggelse af sager, som lå næsten uændret på 1 915 i 2001 (mod 1 899 i 2000).

- Endelig blev Kommissionens politik for større åbenhed endnu mere markant i 2000, primært gennem øget formidling af oplysninger via Internettet (jf. nedenfor). Siden den 17. januar 2001 har Kommissionen lagt alle nye beslutninger om åbningsskrivelser, begrundede udtalelser, sagsanlæg og henlæggelser ud på Generalsekretariatets "Europa"-hjemmeside på følgende adresse:

http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm.

Det skal understreges, at alle disse oplysninger nu er frit tilgængelige, mens de tidligere udelukkende var forbeholdt den berørte medlemsstat. Kommissionen har desuden i 2001 udsendt 93 pressemeddelelser.

1.2. Forbedring i 2001 af proceduren forud for domstolsbehandling

De to vigtigste forbedringer i 2001 af overtrædelsesproceduren vedrører iværksættelsen af beslutningerne og deres offentliggørelse:

- Kommissionen har som bebudet i den 18. beretning tilstræbt at reducere den tid, der går, fra Kommissionen træffer beslutning om at indlede en overtrædelses procedure, til medlemsstaten underrettes om beslutningen. De gennemførte forenklinger har således gjort det muligt at reducere den tid, det tager at underrette de berørte medlemsstater via deres faste repræsentation om åbningsskrivelser og begrundede udtalelser, fra 29 kalenderdage til ca. 24 timer.

Det er lykkedes dels ved at gøre skabelonerne for formuleringen af åbnings skrivelserne og de begrundede udtalelser mere ensartede, dels ved at afkorte de administrative arbejdsgange mellem beslutningens vedtagelse og underretningen af medlems staten.

Det går også hurtigere med at få iværksat beslutninger om sagsanlæg, men dog ikke meget, fordi denne tid ofte udnyttes til en sidste kontakt med den indklagede medlemsstat for at få denne til frivilligt at bringe det omstridte forhold i overensstemmelse med EU-retten, inden der iværksættes et reelt sagsanlæg ved Domstolen.

- Forbedringen af overtrædelsesproceduren har også haft til formål at skabe endnu større åbenhed omkring Kommissionens beslutninger i sagerne. For det første er - som bebudet i den foregående beretning - alle nye beslutninger om åbnings skrivelser, begrundede udtalelser, sagsanlæg og henlæggelse af sager nu tilgængelige på Kommissionens Generalsekretariats "Europa"-hjemmeside på følgende adresse:

http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm

Ved at stille disse oplysninger til rådighed på Internettet opnår man dels en bedre informering af offentligheden, dels en indbyrdes påvirkning mellem medlemsstaterne (en form for "gruppepres").

For det andet offentliggøres statistikkerne nu hurtigere på Internettet, og siden juli 2001 har de kunnet offentliggøres halvårligt.

1.3. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 2001

Nedenstående tabel er en generel oversigt over situationen med hensyn til meddelelsen af nationale foranstaltninger til gennemførelse af de direktiver, der var gældende pr. 31. december 2001.

På det tidspunkt havde medlemsstaterne i gennemsnit givet meddelelse om 97,41% af de nationale foranstaltninger, der var nødvendige for at gennemføre direktiverne, hvilket er en klar forbedring i forhold til 2000 (96,59%) og den højeste procentsats siden 1992.

Dette gennemsnit ligger dog fortsat under det mål på 98,5%, Det Europæiske Råd i Stockholm opstillede for gennemførelsen af lovgivningen om det indre marked. Ser man på hele den EU-lovgivning, der skal gennemføres, er det i realiteten kun Danmark og Spanien, der lever op til målet.

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Situationen for de enkelte medlemsstater er vist i nedenstående tabel.

Oversigtstabellen i slutningen af del 2 i bilag IV (bind V) til denne beretning indeholder nærmere oplysninger om de gennemførelsesforanstaltninger, der blev iværksat i de enkelte medlemsstater og sektorer i 2001.

1.4. Anmodninger i 2001 om undtagelse fra harmoniseringsforanstalt ninger (EF-traktatens artikel 95)

Artikel 95, stk. 4, 5 og 6, giver medlemsstaterne mulighed for at opretholde eller indføre nationale bestemmelser, der afviger fra de harmoniseringsforanstaltninger, der er vedtaget på EU-plan, hvor dette er begrundet i vitale behov, navnlig beskyttelse af folkesundheden eller miljøet. I henhold til traktaten skal Kommissionen godkende eller forkaste sådanne nationale bestemmelser senest seks måneder efter at have fået dem meddelt. Hvis det er berettiget på grund af spørgsmålets kompleksitet, eller hvis der ikke foreligger risiko for menneskers sundhed, kan Kommissionen forlænge denne frist med yderligere seks måneder.

I 2001 gav medlemsstaterne i syv tilfælde meddelelse om nationale bestemmelser baseret på artikel 95, stk. 4, 5 og 6. Det drejede sig om to meddelelser fra Tyskland, dels en meddelelse med henvisning til artikel 95, stk. 5, om nye nationale bestemmelser, der er mere omfattende end bestemmelserne i direktiv 1999/51/EF (der forbyder markedsføring og anvendelse af organiske tinforbindelser, når de virker som biocider i fri sammensætning i begroningshindrende maling), dels en meddelelse med henvisning til artikel 95, stk. 4, om opretholdelse af nationale bestemmelser, der afviger fra direktiv 2000/38/EF (om ændring af systemerne for lægemiddelo vervågning), en meddelelse fra Nederlandene med henvisning til artikel 95, stk. 5, om nye nationale bestemmelser, der er mere omfattende end bestemmelserne i direktiv 94/60/EF (der bl.a. harmoniserer bestemmelserne om anvendelse og markedsføring af creosot og lignende tjæredestillater samt præparater, der indeholder disse stoffer, gennem begrænsning af indholdet af benzo-a-pyren (B[a]P), en meddelelse fra Det Forenede Kongerige med henvisning til artikel 95, stk. 4, om opretholdelse af nationale bestemmelser, som er mere omfattende end bestemmelserne i direktiv 98/79/EF (der harmoniserer reglerne for markedsføring og anvendelse af medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik), og meddelelser fra Østrig, Finland og Sverige med henvisning til artikel 95, stk. 4, om opretholdelse af nationale bestemmelser, der afviger fra direktiv 76/116/EØF, senest ændret ved direktiv 98/97/EF (om det højest tilladte indhold af cadmium i gødningsstoffer og forbud mod markedsføring af gødningsstoffer, der indeholder højere cadmium-koncentrationer end dem, der gælder i Østrig, Finland og Sverige).

Kommissionen forkastede i 2001 ved en beslutning af 13. juli 2001 det nye udkast til tyske bestemmelser om anvendelsen af organiske tinforbindelser i begronings hindrende produkter. Kommissionen forkastede ved en beslutning af 18. juli 2001 ligeledes opretholdelsen af de tyske bestemmelser om indberetningspligt vedrørende lægemidlers bivirkninger.

Efter ved beslutning af 13. juli 2001 at have forlænget fristen for behandling af meddelelsen om nederlandske bestemmelser om markedsføring og anvendelse af creosotbehandlet træ godkendte Kommissionen de pågældende bestemmelser ved beslutning af 23. januar 2002. Kommissionen undersøger nu i overensstemmelse med traktatens artikel 95, stk. 7, hvorvidt der for anden gang bør foretages en tilpasning til den tekniske udvikling af direktiv 94/60/EF om creosot og creosot behandlet træ på grundlag af det videnskabelige belæg, Nederlandene har fremlagt, og udtalelsen fra Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø.

Endelig erklærede Kommissionen i beslutning af 25. januar 2002, at meddelelsen fra Det Forenede Kongerige om opretholdelse af bestemmelserne i den britiske lovgivning fra 1992 om hiv-testning og -testudstyr ikke kunne godkendes i henhold til traktatens artikel 95, stk. 4. Kommissionen er i færd med at forberede sine beslutninger om meddelelserne fra Østrig, Finland og Sverige om cadmium indholdet i gødningsstoffer.

1.5. Anvendelsen af de internationale aftaler, EU har undertegnet, og den deraf følgende lovgivning

I henhold til EF-traktatens artikel 300, stk. 7, er aftaler, der indgås på betingelserne i den nævnte artikel, bindende for EU's institutioner og medlemsstaterne.

I denne forbindelse indledte Kommissionen i 1998 en overtrædelsesprocedure mod Irland for overtrædelse af artikel 5 i protokol 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Irland har således, i strid med denne bestemmelse, endnu ikke godkendt Bern-konventionen om beskyttelse af litterære og kunstneriske værker i den version, hvori den foreligger i henhold til Paris-akten (1971). Den 19. januar 2000 indbragte Kommissionen sagen for Domstolen, og i en dom af 19. marts 2002 konkluderede Domstolen, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 300, stk. 7, kombineret med artikel 5 i protokol 28, der er knyttet som bilag til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Det skal bemærkes, at generaladvokat Mischo i samme sag afviste Det Forenede Kongeriges argumentation om, at det forhold, at der var tale om en blandet aftale, skulle have betydning for Kommissionens kompetence til at indlede overtrædelsesprocedurer.

Kommissionen har også modtaget klager over, at Det Forenede Kongerige og Nederlandene ikke overholder visse bestemmelser om den frie etableringsret og arbejdstagernes frie bevægelighed, som er indeholdt i Europaaftalen med Polen.

1.6. Grafisk oversigt over de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 2001

Følgende tre diagrammer viser antallet af verserende overtrædelsessager pr. 31. december 2001 på stadierne "åbningsskrivelse", "begrundet udtalelse" og "sagsanlæg ved Domstolen".

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

1.7. Kommissionens anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (udviklingen i 2001)

I 2001 præciserede Kommissionen sin praksis med hensyn til fastsættelsen af størrelsen af den tvangsbøde, den indstiller til Domstolen i forbindelse med sagsanlæg i henhold til EF-traktatens artikel 228. Man skal være opmærksom på, at metoden til beregning af de af Kommissionen foreslåede tvangsbøder er fastsat i to meddelelser fra Kommissionen fra henholdsvis 1996 [1] og 1997 [2]. Kommissionen præciserede i 2001 sin praksis ved at fastsætte "varighedsfaktoren" for overtrædelsen (efter Domstolens første dom) til 0,1 point pr. måned med virkning fra den syvende måned efter dommens afsigelse, hvilket ligger inden for de grænser, der er fastsat i meddelelsen fra 1997.

[1] Meddelelse vedrørende gennemførelsen af artikel 171 i EF-traktaten (EFT C 242 af 21.8.1996, s. 6).

[2] Meddelelse om metode til beregning af tvangsbøder efter artikel 171 i EF-traktaten (EFT C 63 af 28.2.1997, s. 2).

Kommissionen vedtog desuden tre beslutninger om fornyede sagsanlæg med påstand om tvangsbøde mod Spanien, Frankrig og Luxembourg.

Disse sager dækker tre meget forskelligartede områder, eftersom den ene vedrører miljøområdet (Spanien), den anden vedrører fiskeri (Frankrig), og den tredje vedrører transportområdet (Luxembourg).

Det faktum, at der er tale om så forskellige områder, viser, at proceduren med fornyet sagsanlæg ved Domstolen med påstand om tvangsbøde nu ikke længere primært er begrænset til miljøområdet og det sociale område, men vedrører alle former for overtrædelser.

Det skal desuden understreges, at beslutningen om fornyet sagsanlæg mod Frankrig er den første beslutning af denne art på fiskeriområdet.

Flere sager kunne henlægges i 2001, efter at de berørte medlemsstater havde efterkommet Domstolens domme. De drejer sig bl.a. om sagen om lossepladsen ved Kouroupitos, som foreløbig er den eneste sag, hvori Domstolen har idømt en medlemsstat en tvangsbøde. Efter at de græske myndigheder den 26. februar 2001 havde vedtaget de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme Domstolens første dom, har Grækenland betalt i alt 5 400 000 EUR i tvangsbøde for perioden fra juli 2000 til marts 2001. Dommen vedrørte det forhold, at Grækenland havde undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre bortskaffelsen af giftigt og farligt affald i Chania-området på Kreta (navnlig lukning af den ulovlige losseplads ved Kouroupitos' udløb) og dermed havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald og Rådets direktiv 78/319/EØF af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald.

Kommissionen kunne desuden i 2001 henlægge en række tidligere sager, i hvilke medlemsstaten har fundet en løsning, der giver sikkerhed for, at Domstolens dom efterkommes.

På indeværende tidspunkt verserer der ingen sager, om hvilke der i 2000 eller tidligere er truffet beslutning om fornyet sagsanlæg.

Nedenstående oversigt viser de beslutninger (og deres resultater), Kommissionen har truffet om fornyede sagsanlæg, siden denne procedure blev indført ved Maastricht-traktaten.

>TABELPOSITION>

2. SITUATIONEN INDEN FOR DE ENKELTE SEKTORER

2.1. Økonomiske og finansielle anliggender

Fri bevægelighed for kapital

Generelt set er situationen med hensyn til fri bevægelighed for kapital tilfreds stillende såvel inden for EU som i forhold til tredjelande. Antallet af verserende overtrædelsessager er faldet en smule i forhold til året før, men nogle af sagerne vedrører trods alt væsentlige hindringer for det indre marked og er på et fremskredent stadium i overtrædelsesproceduren.

I 2001 afsagde Domstolen en enkelt dom om fri bevægelighed for kapital. I dommen slås det fast, at nationale regler, der foreskriver, at pant i fast ejendom tinglyses i national valuta, selv om pantet anvendes som sikkerhedsstillelse for en fordring, der skal betales i en anden medlemsstats valuta, strider imod EU-retten [3].

[3] Dom af 11. januar 2001, sag C-464/98 - National lovgivning, som forbyder tinglysning af pant i fast ejendom i udenlandsk valuta.

Blandt de større overtrædelsessager er sager om medlemsstater, der tiltager sig "særlige kontrolrettigheder" over for virksomheder, der varetager offentlige forsyningsopgaver (energi, telekommunikation osv.), ikke blot ganske talrige, men også særdeles vigtige i relation til integreringen af det indre marked. Efter at Domstolen havde afsagt den første dom [4] i en sådan sag, har den fået forelagt tre andre tilsvarende overtrædelsessager, hvorom generaladvokaten fremsatte forslag til afgørelse [5] den 3. juli 2001. Domstolens dom muliggør dels en mere præcis fortolkning af retten til frit at investere inden for EU, dels en afklaring af, hvordan man skal forholde sig i andre tilsvarende sager, som ikke er nået så langt i overtrædelsesproceduren.

[4] Dom af 23. maj 2000, sag C-58/99 - Privatisering af offentlige virksomheder - Tildeling af særlige beføjelser.

[5] Sagerne C-367/98, C-483/99 og C-503/99 - Privatisering af strategiske virksomheder - Begrænsninger for erhvervelse af kapitalandele og indblanding i ledelsen - Statens aktier og særlige beføjelser - Forslag til afgørelse af 3. juli 2001.

I øvrigt fortsætter de sager, der vedrører forskellige restriktioner i visse medlemsstater med hensyn til erhvervelse af fast ejendom. Disse overtrædelser, som illustrerer, at EU-markedet for fast ejendom er forholdsvis opdelt, begrænser især EU-borgernes mulighed for at udøve de grundlæggende frihedsrettigheder. Samtidig verserer en række andre overtrædelsessager om restriktioner for tillægspensions fondes investeringsaktiviteter.

Endelig er der indledt en overtrædelsessag om de regler, der i en medlemsstat gælder for anmeldelse af betalingsmidlers bevægelser over grænsen, navnlig spørgsmålet om, hvorvidt de finansielle sanktioner, der finder anvendelse, hvis denne administrative forpligtelse tilsidesættes, er rimelige. Kommissionen har besluttet at indbringe sagen for Domstolen.

2.2. Virksomheder

Oversigt

Generaldirektoratet for Erhvervspolitik forvaltede pr. 31. december 2001 470 direktiver, hvoraf 452 fortsat var gældende. Klager og overtrædelser i tilknytning til disse direktiver udgør næsten 4% af det samlede antal overtrædelsessager, Kommissionen behandlede i 2001. Der har kunnet registreres et vist fald i antallet af overtrædelses sager, som Generaldirektoratet for Erhvervspolitik behandlede i 2001 i forhold til året før.

Denne nedgang skyldes bl.a., at medlemsstaterne nu har gennemført mange af de direktiver, i forbindelse med hvilke der var indledt overtrædelsesprocedurer for manglende gennemførelse.

På trods af nedgangen i antallet af overtrædelsessager er manglende gennemførelse af direktiverne fortsat et stort problem for virksomhederne i de pågældende sektorer (primært automobiler, den kemiske industri og investeringsgoder) og for forbrugerne af de pågældende produkter, som ikke får fuld fordel af det indre marked. I øjeblikket varierer gennemførelsesprocenten i medlemsstaterne mellem 95,19% og 99,12%. Størsteparten af overtrædelsessagerne om manglende gennemførelse vedrører automobilsektoren efterfulgt af den kemiske sektor. Det er indlysende, at fuldstændig gennemførelse af EU-retten på erhvervsområdet vil få det indre marked til at fungere langt bedre.

De vanskeligheder, der kan konstateres med hensyn til gennemførelsen af direktiverne, kan ofte tilskrives det faktum, at de personer, der er ansvarlige for forhandlingen af direktiverne, ikke er de samme som dem, der udarbejder de nationale gennemførelsesforanstaltninger, eller som efterfølgende beskæftiger sig med deres anvendelse i praksis.

Der kunne i øvrigt konstateres en stigning i antallet af sager i 2001 om ukorrekt anvendelse og gennemførelse. Størsteparten af disse sager vedrører sektoren for investeringsgoder.

Som følge af denne stigning har Generaldirektoratet for Erhvervspolitik systematisk optaget sager om ukorrekt anvendelse eller gennemførelse på dagsordenen for de "pakkemøder", Generalsekretariatet afholder om direktivernes gennemførelse.

Rent statistisk kan det konstateres, at der i 80% af alle de sager, Generaldirektoratet for Erhvervspolitik har behandlet, er indledt en overtrædelsesprocedure. Det er en stor procentdel, og den har ikke ændret sig i forhold til 2000. Samme tendens gør sig gældende med hensyn til antallet af sager, som besluttes indbragt for Domstolen. Det er fortsat 8% af det samlede antal sager til behandling.

Gennemgang af de enkelte sektorer

2.2.1. Kemiske produkter

I sektoren for kemiske produkter har der kunnet registreres en kraftig nedgang i antallet af sager om manglende gennemførelse. 23 overtrædelsesprocedurer blev henlagt i 2001, hvoraf 17 vedrørte direktiver, for hvilke gennemførelsesfristen udløb i 2000. Eftersom der kun var et enkelt direktiv, for hvilket gennemførelsesfristen udløb i 2001, kan man dog ikke umiddelbart konkludere, at tendensen går i retning af, at hovedparten af direktiverne gennemføres inden for rimelig tid.

Den "indhentning af efterslæbet", der er konstateret, synes at bekræfte, at hoved årsagen til, at medlemsstaterne ikke giver meddelelse om deres nationale gennemførelsesforanstaltninger, først og fremmest er forsinkelser i procedurerne for indarbejdelse af direktiverne i den nationale ret.

Den eneste sag om manglende gennemførelse, som tilsyneladende ikke kan tilskrives forsinkelser i gennemførelsesproceduren, vedrører sektoren for eksplosivstoffer (direktiv 93/15/EØF). Sagen behandles i øjeblikket efter proceduren i EF-traktatens artikel 228, efter at Domstolen i marts 2000 afsagde en dom, hvori den fastslog, at Frankrig havde undladt at gennemføre direktiv 93/15/EØF (sag C-327/98). Det ser dog ud til, at de nødvendige gennemførelsesbestemmelser nu er ved at blive vedtaget.

Der er indledt to nye overtrædelsesprocedurer om ukorrekt gennemførelse eller anvendelse af direktiver. De vedrører overtrædelse af direktivbestemmelser om begrænsninger for markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer (olielamper, arsenik forbindelser) og normer for mærkning af farlige præparater.

To sager om ukorrekt gennemførelse eller anvendelse vedrører direktivet om markedsføring af og kontrol med eksplosivstoffer til civilt brug (direktiv 93/15/EØF) og gælder Frankrig og Tyskland. For Tysklands vedkommende besluttede Kommissionen den 23. oktober 2001 at indbringe sagen for Domstolen.

2.2.2. Lægemidler

I 2001 blev samtlige tilbageværende procedurer for manglende gennemførelse af direktiverne i lægemiddelsektoren henlagt. Der består dog fortsat problemer med hensyn til de nationale myndigheders anvendelse og fortolkning af lægemiddeldirektiverne, især direktiv 89/105/EØF (direktivet om åbenhed), som drejer sig om åbenhed omkring prissætningen for lægemidler og deres optagelse i den nationale sygesikrings tilskudsordninger. Dette direktiv giver inden for helt klare tidsfrister proceduremæssige garantier med hensyn til prissætningen for og størrelsen af tilskud til lægemidler.

Ganske mange medlemsstater overholder ikke direktivets krav, især ikke med hensyn til fristerne for vedtagelsen og meddelelsen af en afgørelse om prisen på et læge middel, kravet om en begrundelse for de trufne afgørelser på grundlag af objektive og verificerbare kriterier, sikkerhed for klageadgang i relation til trufne afgørelser eller vilkårene for etableringen af den nationale sygesikrings "positivlister" over tilskudsberettigede lægemidler.

Med hensyn til antallet af procedurer, der er indledt mod medlemsstaterne for manglende overholdelse af direktiv 89/105/EØF, bør nævnes Domstolens dom af 27. november 2001 mod Østrig, medens en sag mod Finland fortsat verserer ved Domstolen. Det er desuden besluttet at indstævne Belgien, medens det sagsanlæg, der blev besluttet mod Grækenland, foreløbig er udsat under henvisning til de igangværende drøftelser mellem Kommissionen og de græske myndigheder. Der føres også fortsat meget intense drøftelser med andre medlemsstater om anvendelsen af samme direktiv.

Ud over procedurerne om anvendelsen af direktivet om åbenhed fortsætter to vigtige procedurer mod Belgien og Italien. Sagerne drejer sig om henholdsvis anvendelsen af direktiv 89/381/EØF om lægemidler fremstillet på basis af blod og vilkårene for tilbagetrækning af tilladelsen til at markedsføre lægemidler i Italien. I begge sager fremsendte Kommissionen i 2001 en supplerende begrundet udtalelse til de to lande.

2.2.3. Kosmetiske produkter

Kommissionen kunne i 2001 konstatere visse fremskridt med hensyn til gennemførelsen af EU-lovgivningen om kosmetiske midler. En lang række over trædelsesprocedurer, der var indledt mod medlemsstater for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser, kunne henlægges. Samtlige medlemsstater har således nu givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltningerne for direktiv 2000/6/EF og 2000/11/EF om tilpasning af direktiv 76/768/EØF til den tekniske udvikling. Enkelte medlemsstater har endnu ikke gennemført direktiv 97/18/EF og 2000/41/EF om udsættelse af datoen for forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf på dyr.

Kommissionen har også kunnet konstatere fremskridt med hensyn til anvendelsen af EU-reglerne om kosmetiske midler, eftersom der ikke har været nye overtrædelses sager.

2.2.4. Investeringsgoder

I sektoren for mekanisk og elektromekanisk udstyr (herunder personlige værne midler) verserer der fortsat kun ganske få sager om manglende gennemførelse, hvilket kan tilskrives, at det seneste direktiv, der blev vedtaget om denne sektor, er fra 1999 (direktiv 1999/5/EF om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse). Med hensyn til direktiv 1999/5/EF er situationen følgende:

- Eftersom Frankrig, Tyskland, Irland og Italien nu har gennemført direktiv 1999/5/EF i den nationale ret, har overtrædelsessagerne mod disse medlems stater kunnet henlægges, og der er således kun Grækenland tilbage. Den 18. juli 2001 indstævnede Kommissionen Grækenland for Domstolen for manglende gennemførelse af direktivet.

Hvad angår sagerne om ukorrekt anvendelse eller gennemførelse af direktiverne, blev der gjort gode fremskridt i 2001. Over 60% af de verserende overtrædelsessager på dette område kunne henlægges i løbet af året. Kombinationen af direkte, hyppige kontakter med de embedsmænd, der er ansvarlige for sagerne i de nationale administrationer, og konsekvent anvendelse af de midler, Kommissionen kan tage i anvendelse i medfør af EF-traktatens artikel 226, har givet positive resultater. Navnlig med hensyn til markedsovervågningen har medlemsstaterne været mere effektive end tidligere og iværksat den nødvendige kontrol.

På området for metrologi drejer de verserende overtrædelsesprocedurer sig hoved sagelig kun om manglende gennemførelse. På området for trykbærende udstyr og medicinsk udstyr vedrører størsteparten af overtrædelsessagerne ukorrekt anvendelse af de pågældende direktiver.

De verserende overtrædelsessager vedrørende gasapparater drejer sig udelukkende om ukorrekt anvendelse af direktiv 90/396/EØF om gasapparater.

Hvad angår sager om manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstalt ninger, er situationen følgende:

- Den 20. december 2001 blev det besluttet at indstævne Tyskland for Domstolen for manglende gennemførelse af direktiv 97/23/EF om trykbærende udstyr.

- Med hensyn til direktiv 98/79/EF om medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik har samtlige medlemsstater nu givet meddelelse om nationale gennemførelses foranstaltninger med undtagelse af Frankrig, som forventes at have fuldført gennemførelsen i 2002.

- Hvad angår direktiv 1999/103/EF om måleenheder, er det besluttet at fremsende en begrundet udtalelse til Grækenland og Portugal for manglende gennemførelse af direktivet.

Medlemsstaterne har generelt ikke haft særlige problemer med at gennemføre de tre ovennævnte direktiver. Forsinkelserne i gennemførelsen skulle til dels være forårsaget af komplicerede interne procedurer.

Med hensyn til sager om den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiverne er situationen følgende:

- Der er fremsendt en begrundet udtalelse til Italien på grundlag af artikel 228 om den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiv 90/396/EØF om gasapparater, efter at Domstolen i 1999 afsagde en dom herom (sag C-112/97).

- I 2001 blev der fremsendt en åbningsskrivelse til Portugal om den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiv 93/42/EØF om medicinsk udstyr.

2.2.5. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

Det går rimeligt hurtigt med at få gennemført direktiverne om typegodkendelse af motorkøretøjer, landbrugs- og skovbrugstraktorer og motorcykler. En af hoved årsagerne til dette er tilsyneladende, at gennemførelsesfristen udløb for langt færre direktiver (elleve) i 2001 end året før. Det resulterede i en væsentlig mindre lovgivningsmæssig byrde i medlemsstaterne. Det er normalt tilstrækkeligt at indlede overtrædelsesprocedurer for at sikre, at direktiverne gennemføres ganske hurtigt, så man undgår sagsanlæg ved Domstolen.

Det skal dog bemærkes, at Domstolen den 15. marts 2001 afsagde dom i sag C-83/00. I dommen slås det fast, at Nederlandene ved at undlade at tilpasse sine love og administrative forskrifter, så de opfylder kravene i direktiv 97/24/EF om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer, havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten.

Det skal ligeledes nævnes, at efter vedtagelsen af ændringer i lovgivningen om vejtrafik i Østrig kan en række overtrædelsessager om denne medlemsstats manglende gennemførelse af direktiverne inden for de fastsatte frister nu henlægges.

Både på grund af den komplekse lovgivning og den fortsatte teknologiske udvikling giver typegodkendelse af køretøjer hyppigt anledning til fortolkningsproblemer. Kommissionen noterer med tilfredshed, at de myndigheder, der er ansvarlige for typegodkendelserne, selv ofte gør brug af veletablerede netværk med henblik på gensidig information og drøftelse for at løse potentielle problemer med reglernes anvendelse. Kommissionen arbejder tæt sammen med medlemsstaterne for at afdække de tilfælde, hvor der eventuelt måtte være behov for at ændre lovgivnings grundlaget.

2.2.6. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF

Generaldirektoratet for Erhvervspolitik er ligeledes ansvarligt for forvaltningen af direktiv 98/34/EF. Direktivet indeholder bestemmelse om en informationsprocedure, der pålægger medlemsstaterne at forelægge deres udkast til tekniske forskrifter for Kommissionen og de øvrige medlemsstater, således at det inden den endelige vedtagelse kan kontrolleres, om de er i overensstemmelse med reglerne om det indre marked. Der er tale om et grundlæggende instrument i bestræbelserne på at forebygge hindringer i samhandelen og sikre gensidig information.

Kommissionen modtog i 2001 530 udkast til tekniske forskrifter (hvoraf 25 angår regler vedrørende informationssamfundets tjenester, medens de øvrige drejer sig om produkter), som er blevet gennemgået af Kommissionens tjenestegrene. Der kan konstateres en nedgang i antallet af anmeldelser i forhold til 2000. Denne nedgang skyldes primært, at der blev anmeldt langt færre udkast i telekommunikations sektoren. I henhold til direktiv 1999/5/EF om radio- og teleterminaludstyr, som trådte i kraft i april 2000, skal medlemsstaterne give underretning om deres radio grænseflader, hvilket flertallet gjorde i 2000.

Ikke desto mindre afgav Kommissionen i 2001 lidt flere udførlige udtalelser, som indebærer, at den pågældende forskrift skal ændres med henblik på at fjerne de uberettigede hindringer for den frie bevægelighed for varer eller informations samfundets tjenester, den ellers kunne give anledning til. Det viser, at selv om antallet af anmeldte udkast er faldet, er de blevet mere komplekse og kan medføre flere hindringer på det indre marked. Ud over overtrædelser af EF-traktaten måtte Kommissionen i mange af de udførlige udtalelser gøre opmærksom på, at de anmeldte udkast kunne indebære overtrædelser af EU-direktiverne om frie varebevægelser og fri bevægelighed for informationssamfundets tjenester.

Direktivet har ligeledes i godt en halv snes tilfælde bidraget til harmoniserings bestræbelserne på EU-plan ved at forhindre, at der blev vedtaget nationale foranstaltninger, som kunne have fastfrosset visse medlemsstater i bestemte positioner under forhandlinger om fælles løsninger. De fleste af sagerne vedrørte forslaget til direktiv om måleinstrumenter (KOM(2000) 566 endelig udg.) samt forslaget til forordning om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel selskabsdyretransport (KOM(2000) 529 endelig udg.).

Når Kommissionen har konstateret en overtrædelse af et direktiv, enten fordi der er vedtaget lovgivning indeholdende tekniske forskrifter, som ikke er meddelt Kommissionen, som de skal i henhold til direktiv 98/34/EF, eller fordi de status quo-perioder, der er fastsat i direktiv 98/34/EF, ikke er overholdt, indleder den en dialog med den pågældende medlemsstat med henblik på at få afhjulpet de kritisable forhold (f.eks. ved, at medlemsstaten anmelder et nyt udkast), eller den indleder en overtrædelsesprocedure. Ved udgangen af 2001 var godt en halv snes overtrædelses procedurer fortsat på undersøgelsesstadiet; de drejede sig navnlig om informations samfundets tjenester, som har været omfattet af anmeldelsesproceduren siden 5. august 1999. Stigningen i antallet af overtrædelsessager om informations samfundets tjenester skyldes, at der er tale om en ny og kompleks sektor, hvor medlemsstaterne stadigvæk har vanskeligheder med at sikre korrekt anvendelse af direktiv 98/34/EF.

Domstolen gav visse præciseringer i sin dom af 15. februar 2001 i sag C-230/99, Kommissionen mod Frankrig, om sammenhængen mellem udførlige udtalelser, der afgives på grundlag af direktiv 98/34/EF, og åbningsskrivelser, der fremsendes på grundlag af EF-traktatens artikel 226 i forbindelse med overtrædelses procedurer. Domstolen slog fast, at en udførlig udtalelse, der er afgivet på grundlag af direktiv 83/189/EØF (kodificeret ved direktiv 98/34/EF), ikke kan betragtes som svarende til en åbningsskrivelse, fordi den medlemsstat, til hvem udtalelsen er stilet, på det tidspunkt, den afgives, ikke kan hævdes at have overtrådt EU-retten, eftersom den pågældende retsakt endnu kun foreligger som udkast.

For at skabe bedre dialog med virksomhederne er der etableret en hjemmeside, hvor man bl.a. kan finde de udkast, der er anmeldt til Kommissionen. Adressen er: http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris/index_en.htm

2.2.7. Andet

På de øvrige områder, som Generaldirektoratet for Erhvervspolitik er ansvarligt for (tekstiler, legetøj, byggevarer, turisme m.m.), er der kun registreret ganske få overtrædelsessager. Følgende tre sager skal dog nævnes:

- Kommissionen fremsendte i 2001 en åbningsskrivelse til Belgien om ukorrekt anvendelse af direktiv 94/25/EF om fritidsfartøjer.

- Den sidste verserende overtrædelsesprocedure i sektoren for byggevarer, som vedrørte kvalitetskontrol af visse former for importeret stål, kunne henlægges, efter at Grækenland havde vedtaget en ministeriel bekendtgørelse, der ændrer den omstridte lovgivning.

- Det blev besluttet at anlægge sag mod Italien om de fordelagtige entréafgifter, som er forbeholdt italienske statsborgere i offentlige museer og bygningsværker i Italien.

2.3. Konkurrence

I 2001 traf Kommissionen beslutning om 36 sager, der blev behandlet af General direktoratet for Konkurrence [6]. 32 af disse sager kunne henlægges, og i de resterende sager blev det besluttet at indklage den berørte medlemsstat for Domstolen. Selv om der vanskeligt kan drages nogen vidtrækkende konklusioner af disse tal, kan man roligt hævde, at medlemsstaterne generelt tilstræber at overholde EU's konkurrence regler. Konkurrencesagerne udgør i virkeligheden kun en meget lille del af de sager om medlemsstaternes påståede overtrædelser af EU-retten, som Kommissionen behandler i øjeblikket. De fleste af de klager, Kommissionen modtager, viser sig at være grundløse eller irrelevante, fordi sagen ikke har nogen EU-dimension, eller de kan afvises, fordi den berørte medlemsstat under vurderingen af sagen afhjælper det omstridte forhold. En væsentlig del af de overtrædelsessager, Generaldirektoratet for Konkurrence behandler, drejer sig om håndhævelse af konkurrencedirektiver om telekommunikation eller om åbenhed omkring de finansielle relationer mellem medlemsstaterne og deres offentlige foretagender. Endelig er der et stigende antal sager om tjenester af almen interesse, hvor Kommis sionen er nødsaget til at sikre sig, at de konkurrencemæssige begrænsninger ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre de pågældende operatørers effektive varetagelse af opgaven.

[6] Det skal bemærkes, at den foreliggende beretning ikke omfatter Kommissionens behandling af påståede overtrædelser af EU's regler om statsstøtte.

2.3.1. Telekommunikation

Kommissionen har fortsat fulgt gennemførelsen i medlemsstaterne af de konkurrencedirektiver, der er baseret på EF-traktatens artikel 86, stk. 3, samt vedtagelsen af det fornødne lovgivningsgrundlag i Grækenland efter den fuldstændige liberalisering af markederne, som trådte i kraft den 1. januar 2001. Kommissionen fortsætter de procedurer på grundlag af EF-traktatens artikel 226, der verserer mod visse medlemsstater.

Kommissionen har desuden sammen med medlemsstaterne og de øvrige interesserede parter foretaget en grundig gennemgang af direktivernes anvendelse i praksis i forbindelse med udarbejdelsen af den 7. rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren. Rapporten blev vedtaget den 28. november 2001 [7].

[7] KOM(2001) 706 endelig udg.

I 2001 verserede tyve overtrædelsesprocedurer mod medlemsstater, der ikke havde gennemført de pågældende direktiver korrekt eller undladt at give meddelelse om gennemførelsesforanstaltningerne; seks procedurer blev henlagt.

Kommissionen har bl.a. videreført proceduren mod Luxembourg om ret til adgang på lige vilkår for teleoperatørerne og indbragte i februar 2001 sagen for Domstolen. Luxembourg anklages for ikke at have fastsat klare regler, der sikrer ensartet behandling af operatørerne med hensyn til adgangsretten.

Den 16. oktober 2001 gav Domstolen Kommissionen medhold i de procedurer, den havde indledt mod Portugal og Grækenland. I dommen i sag C-429/99 mod Portugal bekræftede Domstolen, at call back-tjenester ikke var taletelefoni i den i direktiv 90/388/EØF fastsatte betydning, og at den portugisiske regering derfor havde overtrådt EU-retten ved at forbeholde disse tjenester for den traditionelle operatør, indtil telesektoren var liberaliseret. I den anden dom, der vedrørte Grækenland (de forenede sager C-396/99 og C-397/99), bekræftede Domstolen, at adgangen til markedet for mobiltelefoni ifølge ovennævnte direktiv kun kan begrænses med henvisning til, at der mangler frekvenser. Hvis adgangen er betinget af en god kendelse, skal medlemsstaten sørge for den fornødne åbenhed omkring procedurerne for opnåelse af en sådan tilladelse, og at disse procedurer offentliggøres og gennemføres på grundlag af objektive og ikke-diskriminatoriske kriterier.

Den 6. december 2001 afsagde Domstolen dom i en tvist mellem Kommissionen og Frankrig om den finansieringsordning for forsyningspligtydelser, som har været gældende i Frankrig siden 1997. Kommissionen havde indbragt sagen for Domstolen i april 2000. Domstolen gav Kommissionen fuldstændigt medhold og mente ikke, at den franske ordning overholdt direktivernes krav om proportionalitet, objektivitet og åbenhed, og at Frankrig desuden havde tilsidesat sine forpligtelser med hensyn til udligning af takster.

Kommissionen fortsatte overtrædelsesproceduren mod Spanien, som ligeledes vedrører spørgsmålet om udligning af telefonabonnementstaksterne, der er omhandlet i direktiv 96/19/EF. I juli 2001 fremsendte Kommissionen en supplerende begrundet udtalelse til Spanien, hvori der især lægges vægt på den manglende sammenhæng mellem de takster for adgang adskilt fra abonnentlinjen, som blev fastsat i december 2000, og den price cap-ordning, der blev ændret i maj 2001, og som indebærer, at der frem til 2003 består en risiko for "saksevirkning", som kan indvirke negativt på resultaterne af opbrydningen. Eftersom de foranstaltninger, de spanske myndigheder bebudede i deres svar på den nye begrundede udtalelse, blev fundet utilstrækkelige, indbragte Kommissionen den 21. december 2001 sagen for Domstolen.

I juli 2001 blev der fremsendt en begrundet udtalelse til Italien, fordi denne medlemsstat ikke inden for den fastsatte frist havde meddelt sine foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 1999/64/EF om kabel-tv-net. Da Italien ikke havde reageret på den begrundede udtalelse, blev sagen den 20. december 2001 indbragt for Domstolen.

2.3.2. Postsektoren

I postsektoren vedtog Kommissionen den 23. oktober 2001 en beslutning på grundlag af EF-traktatens artikel 86, stk. 3, som drejede sig om kontrollen med forbindelserne mellem det franske selskab La Poste og virksomheder med speciale i sammensætning og forberedelse af post. Kommissionen fandt, at der var tale om en interessekonflikt i forbindelserne mellem La Poste og de private virksomheder, der arbejder med forberedelse af post, eftersom La Poste både konkurrerer med disse virksomheder og på grund af sit monopol i postsektoren samtidig er en nødvendig partner for dem. Det er Kommissionens opfattelse, at denne interessekonflikt tilskynder La Poste til at misbruge sin dominerende stilling. Da den franske lovgivning ikke indeholder regler om tilstrækkelig effektiv eller uafhængig kontrol til at kunne neutralisere denne interessekonflikt, fandt Kommissionen, at Frankrig havde overtrådt EF-traktatens artikel 86 kombineret med artikel 82.

2.3.3. Statsstøtte

I 2001 gennemgik Kommissionen de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2000/52/EF [8], som medlemsstaterne havde meddelt. Kommissionen indledte overtrædelsesprocedurer mod samtlige medlemsstater for manglende meddelelse af sådanne foranstaltninger inden for den i direktivet fastsatte frist. Den 20. december 2001 kunne Kommissionen henlægge procedurerne mod Danmark, Tyskland, Østrig og Det Forenede Kongerige, efter at disse medlemsstater havde meddelt deres gennemførelsesforanstaltninger.

[8] Kommissionens direktiv af 26. juli 2000 om ændring af direktiv 80/723/EØF om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder.

2.4. Beskæftigelse og sociale anliggender

De sager, der behandles af Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Arbejdsmarkedsforhold, vedrører meget forskelligartede områder (arbejdstagernes frie bevægelighed, ligebehandling af mænd og kvinder, arbejds vilkår og arbejdsmiljø) og retsinstrumenter (traktaten, forordninger og direktiver). Rent generelt kan der i relation til arbejdstagernes frie bevægelighed især konstateres (enkeltstående) problemer med ukorrekt anvendelse af visse bestemmelser i traktaten og de relevante forordninger. På de øvrige områder (ligebehandling af mænd og kvinder, arbejdsvilkår og arbejdsmiljø) er der især problemer med manglende overensstemmelse mellem den nationale lovgivning og EU-retten og i visse tilfælde manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne.

Det skal dog understreges, at erfaringerne fra behandlingen af sagerne viser, at der er tale om meget forskelligartede årsager og begrundelser for overtrædelserne. Den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller som medansvarlige for udarbejdelsen og gennemførelsen af EU's social- og arbejdsmarkedsret, bør også nævnes i denne sammenhæng. Det betyder, at det kan være vanskeligt at finde samlede løsninger på problemerne; det er nødvendigt at vurdere sagerne individuelt.

Nogle af de største specifikke problemer er følgende:

Hvad angår fri bevægelighed for personer, består der fortsat (enkeltstående) problemer med hensyn til ukorrekt anvendelse af bestemmelserne i traktaten og forordningerne (EØF) nr. 1408/71 og 1612/68. Mange af de procedurer, der er ind ledt tidligere, videreføres. Som eksempler kan nævnes problemet med anerkendelse af anciennitet ved ansættelse i den offentlige forvaltning, som fortsat giver anledning til vanskeligheder i flere medlemsstater (der er fremsendt begrundede udtalelser til Frankrig, Tyskland og Belgien, medens sagen mod Østrig fortsætter, og det er besluttet at indstævne Irland for Domstolen). Sagerne mod Frankrig om indeholdelse i grænsearbejdernes løn af det generelle socialsikringsbidrag til dækning af underskuddet på de sociale sikringsordninger fortsætter på grundlag af EF-traktatens artikel 228, efter at Domstolen har afsagt dom i de to sager [9]. Selv om der i mellemtiden er vedtaget foranstaltninger til at iværksætte dommen, betyder de fortsatte praktiske problemer med hensyn til vilkårene for tilbagebetaling og gældende forældelsesfrister, at sagerne ikke har kunnet henlægges. På grund af manglende oplysninger om de nationale foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme dommen [10] mod Italien for visse italienske universiteters manglende anerkendelse af velerhvervede rettigheder for tidligere lektorer i fremmedsprog ("Lettori"), fortsætter denne procedure ligeledes på grundlag af EF-traktatens artikel 228. Derimod kunne der registreres en positiv udvikling i overtrædelses proceduren mod Belgien [11] om mulighederne for tilbagebetaling af de undervisnings gebyrer på universiteterne ("minerval"), der uberettiget er opkrævet hos studerende fra andre medlemsstater. Proceduren fortsatte på grundlag af EF-traktatens artikel 228, men har nu kunnet henlægges.

[9] Dom af 15. februar 2000, sag C-169/98 og C-34/98.

[10] Dom af 26. juni 2001, sag C-212/99.

[11] For manglende iværksættelse af Domstolens dom af 3. maj 1994 i sag C-47/93.

På området for ligebehandling af mænd og kvinder kunne proceduren på grundlag af EF-traktatens artikel 228 mod Frankrig om forbuddet mod natarbejde for kvinder i industrien endelig henlægges, efter at der var vedtaget nationale foranstaltninger til ophævelse af den pågældende bestemmelse i fransk ret. Efter at Frankrig havde givet meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 96/97/EF [12] og dermed har efterkommet Domstolens dom [13], er den procedure mod Frankrig for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger, som videreførtes på grundlag af EF-traktatens artikel 228, nu henlagt.

[12] Om ændring af direktiv 86/378/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger.

[13] Dom af 8. juli 1999, sag C-354/99.

Proceduren mod Grækenland for manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til at efterkomme Domstolens dom mod Grækenland for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger for samme direktiv [14], fortsætter. Sagen om Græken lands ukorrekte anvendelse af direktiverne 75/117/EØF og 79/7/EØF (manglende ophævelse med tilbagevirkende kraft af bestemmelserne i kollektive overenskomster, som fastsætter særlige betingelser for tildeling af ægteskabsydelse og børnetilskud til kvindelige arbejdstagere, som ikke gælder for gifte mandlige arbejdstagere) [15] fortsætter ligeledes på grundlag af EF-traktatens artikel 228.

[14] Dom af 14. december 2000, sag C-457/98.

[15] Dom af 28. oktober 1999, sag C-187/98.

Der blev fremsendt en begrundet udtalelse til de britiske myndigheder for ukorrekt gennemførelse af direktiv 96/34/EF om forældreorlov [16].

[16] Jf. desuden den verserende præjudicielle sag C-243/00.

Hvad angår arbejdsvilkår består der fortsat problemer i Italien med ukorrekt gennemførelse af direktiv 77/187/EØF [17] (direktivet gælder ikke i visse krisesituationer, f.eks. ved tvangsakkord eller tvangsforvaltning), og det blev besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Efter at der er truffet nationale foranstaltninger til at iværksætte Domstolens domme mod Frankrig for manglende meddelelse af foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne 94/33/EF [18] og 93/104/EF [19], kunne disse procedurer henlægges. Da Italien stadigvæk ikke har givet meddelelse om, hvilke foranstaltninger de italienske myndigheder har truffet for at efterkomme dommen for manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 93/104/EF [20], fortsætter proceduren på grundlag af EF-traktatens artikel 228.

[17] Om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder.

[18] Om beskyttelse af unge på arbejdspladsen, dom af 18. maj 2000 i sag C-45/99.

[19] Om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelsen af arbejdstiden, dom af 8. juni 2000 i sag C-46/99.

[20] Dom af 9. marts 2000, sag C-386/98.

Der er ligeledes fremsendt en begrundet udtalelse til Danmark vedrørende direktiv 93/104/EF (arbejdstid) for at have gennemført direktivet via kollektive overens komster, som ikke dækker samtlige arbejdstagere. Overtrædelsesprocedurerne mod Italien og Portugal for ukorrekt gennemførelse af direktiv 98/59/EF (kollektive afskedigelser) fortsætter, og det blev besluttet at indstævne de to medlemsstater for Domstolen. Der er ligeledes besluttet sagsanlæg mod Tyskland på grund af problemer med ukorrekt gennemførelse af direktiv 96/71/EF [21], hvilket giver Domstolen mulighed for at udtale sig om fortolkningen af begrebet "mindsteløn".

[21] Om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser.

På området for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen har Domstolen dømt Østrig for manglende meddelelse af alle de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger for direktiverne 95/30/EF [22], 97/59/EF [23] og 97/65/EF [24] (om farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet), og det viser navnlig, at der er tale om et alvorligt strukturelt problem. Størsteparten af overtrædelsesprocedurerne vedrører dog de nationale gennemførelsesforanstaltningers manglende overensstemmelse med rammedirektiverne og en række særdirektiver, som har samme gyldighed, men som udelukkende vedrører konkrete forhold. Med hensyn til gennemførelsen af rammedirektiv 89/391/EØF fortsætter procedurerne således mod Frankrig, Det Forenede Kongerige, Sverige (og Spanien) for ukorrekt gennemførelse. Der blev fremsendt en begrundet udtalelse til Irland og Finland, medens det blev besluttet at indbringe sagerne mod Portugal, Nederlandene og Luxembourg for Domstolen. Proceduren om Belgiens gennemførelse af direktivet kunne dog henlægges, efter at der var vedtaget tilfredsstillende nationale foranstaltninger. Italien blev ved dom af 15. november 2001 [25] dømt for ufuldstændig gennemførelse af samme direktiv. Også sagen om Italiens ukorrekte gennemførelse af direktiv 90/270/EØF (skærmarbejde) er nu indbragt for Domstolen [26].

[22] Dom af 14. juni 2001, sag C-473/99.

[23] Dom af 11. oktober 2001, sag C-110/00.

[24] Dom af 11. oktober 2001, sag C-111/00.

[25] Sag C-49/00.

[26] Sag C-455/00.

2.5. Landbrug

I landbrugssektoren har kontrollen med gennemførelsen af EU-retten to hovedformål, nemlig dels at fjerne hindringer for den frie bevægelighed for landbrugsprodukter, dels at sikre korrekt og effektiv anvendelse af de specifikke regler vedrørende markedsordningerne.

Den generelle tendens fortsætter i retning af færre traditionelle hindringer for den frie bevægelighed for landbrugsprodukter i form af f.eks. systematisk importkontrol og krav om certifikater. Kommissionens kontrol har i stedet drejet sig om medlemsstaternes forsøg på at forbeholde særlige kvalitetsmærker for produkter fra de pågældende medlems stater eller regioner.

På dette område er Kommissionen i tidens løb blevet konfronteret med forskellige initiativer fra medlemsstaterne eller deres regionale forvaltninger, som har til formål at fremhæve kvaliteten af landbrugsprodukter og levnedsmidler ved primært at anvende bestemte kvalitetsmærker. Kommissionen har naturligvis altid været positivt indstillet over for initiativer, der tager sigte på en reel promovering af en iboende kvalitet ved de landbrugsprodukter og levnedsmidler, mærkningen omfatter, og som derved kan skabe nye afsætningsmuligheder, give producenterne øgede indtægter og sikre forbrugerne et større udvalg.

Kommissionen har imidlertid systematisk indledt overtrædelsesprocedurer mod kvalitetsmærker, som i strid med EF-traktatens artikel 28, således som Domstolen fortolkede den i sin dom af 12. oktober 1978 i Eggers-sagen (sag C-13/78) og dom af 7. maj 1997 i Montagne-sagen (sag C-321/94), principielt eller reelt var forbeholdt nationale eller regionale produkter, selv om de pågældende produkter ikke var forbundet med en iboende speciel kvalitet, som var almindeligt anerkendt; sådanne mærker indebærer under disse omstændigheder arbitrær forskelsbehandling af producenter og operatører fra andre lande og medfører uberettigede hindringer for varernes frie bevægelighed.

I denne forbindelse har Kommissionen anlagt sag ved Domstolen om det tyske kvalitetsmærke CMA med påskriften Markenqualität aus deutschen Landen, der forudsætter en delvis geografisk begrænsning af fremstillingsprocessen for de omfattede landbrugsprodukter og levnedsmidler (verserende sag C-325/00); det blev også besluttet at anlægge sag ved Domstolen om elleve regionale franske kvalitets mærker [27]; der blev desuden fremsendt en begrundet udtalelse til Italien vedrørende to regionale kvalitetsmærker [28].

[27] For Frankrigs vedkommende gælder overtrædelsesprocedurerne følgende regionale kvalitetsmærker: "Normandie", "Nord-Pas-de-Calais", "Ardennes de France", "Limousin", "Languedoc-Roussillon", "Lorraine", "Savoie", "Franche-Comté", "Corse", "Midi-Pyrénées", "Salaisons d'Auvergne" samt "Qualité France".

[28] For Italiens vedkommende drejer overtrædelsesprocedurerne sig om de regionale kvalitetsmærker "Regione Siciliana-Marchio Qualità" og "Abruzzo Qualità".

Med hensyn til de mere utraditionelle hindringer, som f.eks. de gentagne voldelige private aktioner i Frankrig mod frugt og grøntsager fra andre medlemsstater, navnlig Spanien, og de offentlige myndigheders afvisning af at træffe de nødvendige foranstaltninger til imødegåelse heraf, skal det nævnes, at Domstolen i sin dom af 9. december 1997 i sag C-265/95 [29] anførte følgende: "Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (nu artikel 28) sammenholdt med artikel 5 (nu artikel 10) og de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter, idet den har undladt at træffe alle nødvendige og adækvate foranstaltninger med henblik på, at private aktioner ikke hindrer den frie bevægelighed for frugt og grøntsager". Den fredelige afvikling af de seneste salgskampagner for frugt og grøntsager fra bl.a. Spanien tyder dog på, at de forholdsregler med henblik på opretholdelse af den offentlige orden, som de franske myndigheder har truffet for at efterkomme Domstolens dom, har været rimeligt effektive i forhold til tidligere. Der var dog tale om en ganske alvorlig aktion i 2001, da oksekødsproducenter angreb en forarbejdningsvirksomhed, der anvender kød fra andre medlemsstater.

[29] Dom af 9. december 1997, Sml. 1997 I, s. 6959.

Med hensyn til kontrollen med anvendelsen af de specifikke regler vedrørende markedsordningerne har Kommissionen fortsat lagt stor vægt på de produktions begrænsende og forvaltningsmæssige foranstaltninger og den integrerede kontrol med EU-støtten.

I mejerisektoren drejede overtrædelsesprocedurerne sig om de mangler, der var konstateret ved gennemførelsen af reglerne om mælkekvoter, og især det forhold, at de italienske og spanske myndigheder havde undladt at gennemføre reglerne om mælkekvoter i fuldt omfang; navnlig kunne det konstateres, at der var tale om meget forsinket endelig opkrævning af tillægsafgiften hos de producenter, der var ansvarlige for produktionsoverskridelsen.

I Italien drejede proceduren sig oprindeligt om, at Italien havde undladt at lade opkøberne foretage indbetaling til den kompetente myndighed af den tillægsafgift, de havde modtaget for overskridelsen af producenternes individuelle mælkekvoter for perioderne 1995/96 og 1996/97.

De italienske myndigheder mente, at man, inden man forlangte de beløb, opkøberne havde opkrævet, indbetalt til staten, måtte foretage en grundig kontrol af de enkelte producenters referencemængde og deres faktiske produktionsmængde. Det fremgik af den ekstraordinære kontrol, der blev foretaget af en undersøgelseskommission, at der muligvis var tale om ganske store uregelmæssigheder i den forbindelse. Kommissionen har fulgt de italienske myndigheders kontrolarbejde meget tæt og har selv gennemført en række kontrolbesøg på stedet. Arbejdet omfattede fastsættelse af nye individuelle kvoter, nye produktionsmængder og dermed ny godtgørelse for leverancerne i de enkelte perioder samt en ny meddelelse om det skyldige afgifts beløb. Kommissionen blev underrettet om årsagerne til visse forsinkelser undervejs, som bl.a. skyldtes, at det var nødvendigt at konsultere det italienske forvaltningsråd om visse nærmere vilkår. Selv om dette undersøgelsesarbejde blev afsluttet med, at producenterne fik en ny meddelelse om, hvor stort et afgiftsbeløb de skyldte, er langt størsteparten af disse afgifter endnu ikke indbetalt (der er ikke taget hensyn til beløb, som ikke umiddelbart kan inddrives på grund af en række retssager med opsættende virkning, og som udgør mellem en og to tredjedele af det samlede beløb afhængigt af, hvilken periode det drejer sig om), hvorfor Kommissionen fandt sig nødsaget til at fortsætte proceduren og udvide den til at omfatte perioderne frem til 1999/2000.

Den supplerende begrundede udtalelse blev fremsendt i december 2001. Det skal bemærkes, at en generel afdragsordning, som ligeledes blev anfægtet i forbindelse med denne procedure, er blevet ophævet.

I Spanien har producenterne kun betalt en lille del af de skyldige afgifter for perioderne 1993/94, 1995/96 og 1996/97. Både mange producenter og mange opkøbere har klaget over de pågældende afgørelser.

Efter at overtrædelsesproceduren var indledt, har de spanske myndigheder vedtaget nye bestemmelser om forvaltningen af ordningen, bl.a. for fremover at undgå de mange klagesager ved domstolene. De vigtigste bestemmelser drejer sig om obligatorisk opkrævning af forskud fra producenter ved overskridelser i den pågældende periode og restriktive regler for godkendelse af opkøbere. Siden 1998/99 har forvaltningen af ordningen ikke givet anledning til samme udbredte problemer som tidligere.

Hvad angår de tidligere klagesager, har de spanske myndigheder krævet sikkerhed for de beløb, sagerne vedrører, i de mange tilfælde, hvor man ikke tidligere havde forlangt det. De spanske myndigheder mener nu, at der er dækning for hele det skyldige afgiftsbeløb enten ved sikkerhedsstillelse eller ved tvangsinddrivelser.

Det forhold, at Grækenland på grund af interne administrative vanskeligheder er langt bagud med indførelsen af det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EU-støtteordninger, som kræves i henhold til forordning (EØF) nr. 3508/92, har resulteret i, at sagen nu er indbragt for Domstolen. Forordningen tager sigte på at harmonisere og rationalisere forvaltningen af og kontrollen med EU-støtte ordningerne, bl.a. i sektoren for markafgrøder og sektoren for okse-, fåre- og gede kød. Formålet er at øge effektiviteten og rentabiliteten via en forebyggende strategi, som indebærer sanktioner over for eventuelle uregelmæssigheder i forbindelse med foranstaltninger, der finansieres af EUGFL. Ifølge artikel 2 i forordning (EØF) nr. 3508/92, som ændret, skulle alle medlemsstater inden den 1. januar 1997 indføre et integreret system, der omfatter følgende elementer: en database, et alfanummerisk system til identifikation af markerne, et alfanummerisk system til identifikation og registrering af dyrene, støtteansøgninger samt et integreret kontrolsystem. De græske myndigheder har ikke fuldt ud opfyldt ovennævnte krav, som skal sikre lovligheden og den formelle rigtighed af betalingerne fra EU-instanserne. Man havde tilsyneladende ikke engang påbegyndt identifikationen og nummereringen af markerne, og proceduren for registrering og identifikation af dyrene var kun på begyndelsesstadiet. Resultatet er, at der ikke er etableret brugbare databaser.

Efter Domstolens dom af 16. juli 1998 i sag C-136/96 [30] tillader de franske myndigheder ikke længere den tidligere præsentationsform eller markedsføringen af alkoholiske drikke med salgsbetegnelsen "whisky", hvis der er tale om whisky, der er fortyndet med en vis procentdel vand, hvilket er i strid med forordning (EØF) nr. 1576/89. Den overtrædelsesprocedure, der blev indledt i denne sag, kunne således henlægges. Kommissionen havde fremsendt en begrundet udtalelse til Frankrig, der havde tilladt markedsføring på fransk område af sådanne alkoholiske drikke med salgsbetegnelsen "whisky". Blandt de karakteristika, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1576/89, og som whisky skal overholde, er et alkoholindhold på mindst 40% vol. og forbud mod at tilsætte vand til en alkoholholdig drik, da produktets art derved ændres.

[30] Dom af 16. juli 1998, Sml. 1998 I, s. 4571.

Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer mod syv medlemsstater, som ikke inden for den fastsatte frist havde gennemført Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/4/EF af 22. februar 1999 om kaffe- og cikorieekstrakter. Der er nu meddelt nationale gennemførelsesforanstaltninger, hvorefter de pågældende procedurer har kunnet henlægges.

Også i 2001 modtog Kommissionen mange meddelelser om tekniske standarder og forskrifter som led i anvendelsen af direktiv 98/34/EF, der pålægger medlems staterne og EFTA-landene på forhånd at anmelde alle udkast til tekniske standarder og forskrifter, der risikerer at medføre hindringer for samhandelen inden for EU på landbrugsområdet.

Således gennemgik Kommissionen i 2001 143 udkast til lovtekster i landbrugs sektoren, som medlemsstaterne og EFTA-landene havde anmeldt for at kontrollere deres overensstemmelse med EF-traktatens artikel 28 og den afledte ret (der henvises til punkt 2.2.6. vedrørende yderligere oplysninger om den anmeldelsesprocedure, der er indført ved direktiv 98/34/EF).

2.6. Energi og transport

I 2001 behandlede Generaldirektoratet for Energi og Transport 230 overtrædelses sager, heraf 126 sager om manglende meddelelse af foranstaltninger til gennem førelse af direktiver og 104 sager om ukorrekt gennemførelse af direktiver eller ukorrekt anvendelse af EU-retten. Der kan konstateres et kraftigt fald i antallet af overtrædelser, hvilket skyldes, at langt flere sager blev henlagt i årets løb (114, heraf 62 sager om manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger). Denne situation er det direkte resultat af den bemærkelsesværdige forbedring af gennem førelsesprocenten for transportdirektiverne: fra 88,5% pr. 31. december 2000 til 94% pr. 31. december 2001. Der blev i samme periode indledt 62 nye overtrædelses procedurer (heraf 48 for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger), og Generaldirektoratet for Energi og Transport behandlede desuden ti klager i 2001. Endelig afsagde Domstolen ti domme om traktatbrud.

Energi

2.6.1. Det indre marked for elektricitet og naturgas

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet er gennemført i den nationale ret af samtlige medlemsstater. Det skal dog bemærkes, at Belgien, som skulle have gennemført direktivet senest den 19. februar 1999, endnu ikke har gennemført det i fuldt omfang, og at man stadig afventer bekendtgørelser om yderligere gennem førelsesbestemmelser. Kommissionen har derfor besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Overtrædelsesproceduren mod Frankrig for ufuldstændig og ukorrekt gennemførelse af samme direktiv kunne henlægges i 2001.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF om fælles regler for det indre marked for naturgas skulle være gennemført senest den 10. august 2000. Frankrig har endnu ikke gennemført direktivet, og Kommissionen har derfor besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Procedurerne mod Luxembourg og Portugal for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger kunne henlægges i 2001. Tyskland har kun gennemført direktivet delvist, og der er derfor indledt en overtrædelsesprocedure mod denne medlemsstat. Der blev den 13. juni 2001 fremsendt en begrundet udtalelse til de tyske myndigheder.

Kommissionens tjenestegrene fortsætter med at undersøge, om samtlige medlemsstaters nationale foranstaltninger til gennemførelse af de to direktiver er i overensstemmelse med EU-retten.

2.6.2. Energieffektivitet

Alle medlemsstaterne har nu gennemført samtlige gennemførelsesdirektiver til rammedirektiv 92/75/EØF af 22. september 1992 om angivelse af husholdnings apparaters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede vareoplysninger [31].

[31] Direktiverne 94/2/EF, 95/13/EF, 95/23/EF, 96/60/EF, 96/89/EF, 97/17/EF, 1999/9/EF og 98/11/EF, som alle omhandler energimærkning af forskellige husholdningsapparater.

Gennemførelsesfristen for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/55/EF af 18. september 2000 om energieffektivitetskrav for forkoblinger til lysstofbelysning udløb den 20. november 2001, og kun fire medlemsstater har givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger.

Overtrædelsesprocedurerne for ukorrekt anvendelse af Rådets direktiv 93/76/EØF af 13. september 1993 om begrænsning af kuldioxidemissionerne gennem en forbedring af energieffektiviteten (SAVE) kunne henlægges, efter at der var indkommet rapporter om direktivets anvendelse fra samtlige medlemsstater med undtagelse af Irland og Luxembourg. Den 23. oktober 2001 blev der fremsendt begrundede udtalelser til disse to medlemsstater.

2.6.3. Kulbrinter

Rådets direktiv 98/93/EF af 14. december 1998 om ændring af direktiv 68/414/EØF om en forpligtelse for medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter skulle være gennemført senest den 31. december 1999 og er nu gennemført af samtlige medlemsstater. Der er dog indledt en procedure mod Grækenland for ukorrekt anvendelse af direktivet, og den 23. oktober 2001 blev der fremsendt en åbningsskrivelse til Grækenland.

2.6.4. Eksterne forbindelser i energisektoren

Den 20. december 2001 besluttede Kommissionen at indlede en overtrædelses procedure mod Irland med fremsendelse af en åbningsskrivelse. Sagen vedrører medlemsstatens tilsidesættelse af forpligtelsen i henhold til EF-traktatens artikel 10 til at medvirke til, at EU kan være repræsenteret samlet i Det Internationale Energi agentur.

Transport

På transportområdet udløb gennemførelsesfristen for seks direktiver i 2001, og det kan konstateres, at gennemførelsesprocenten er blevet væsentligt bedre. Antallet af registrerede klager (10) var nogenlunde uændret i forhold til året før. Derimod var der også i 2001 mange overtrædelsesprocedurer, der endte med sagsanlæg ved Domstolen (24 mod 39 i 2000 og 30 i 1999); Kommissionen har således i 61 tilfælde besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Endelig skal det bemærkes, at medlemsstaterne i adskillige tilfælde (15 i 2001 mod 9 i 2000) ikke har efterkommet domme for traktatbrud. For Irlands vedkommende er der tale om seks domme [32].

[32] Tre sager for manglende fuldbyrdelse af domme kunne dog endeligt henlægges i første kvartal af 2002.

2.6.5. Vejtransport

Gennemførelsen af direktiv 98/76/EF, som skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten for vognmænd inden for indenlandsk og international transport gennem en ændring af direktiv 96/26/EF om adgang til erhvervet godstransport ad landevej og erhvervet personbefordring ad landevej, er fortsat problematisk, eftersom der verserer fire sager ved Domstolen mod henholdsvis Frankrig, Luxembourg, Belgien og Sverige [33] for manglende meddelelse af gennemførelses foranstaltninger. Den 13. december 2001 blev Luxembourg oven i købet dømt for traktatbrud. Procedurerne mod Italien og Grækenland kunne henlægges i 2001. De finske myndigheder har nu givet meddelelse om nationale bestemmelser vedrørende gennemførelsen for Ålandsøerne af direktiv 96/26/EF, hvorefter sagen kunne henlægges.

[33] Proceduren mod Sverige vil kunne henlægges i første kvartal af 2002.

Hvad angår sikkerheden ved transport af farligt gods ad landevej, har Irland endnu ikke efterkommet de to domme [34], der blev afsagt i 2000 om manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 94/55/EF og 96/86/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om transport ad vej af farligt gods i emballeret eller uemballeret stand samt direktiv 95/50/EF om harmoniserede kontrolprocedurer for transport af farligt gods ad vej. Irland har heller ikke gennemført direktiv 1999/47/EF om anden tilpasning til den tekniske udvikling af direktiv 94/55/EF om transport af farligt gods ad vej, og Kommissionen har derfor besluttet at indbringe sagen for Domstolen. I denne forbindelse skal det ligesom sidste år bemærkes, at Irland stort set ikke har gennemført nogen af direktiverne om vej- eller jernbanetransport af farligt gods. Tre overtrædelsesprocedurer kan dog formentlig henlægges i første kvartal af 2002.

[34] Dom af 26. september 2000, sag C-408/99, Kommissionen mod Irland.

Inden for samme område kan det konstateres, at samtlige medlemsstater har gennemført direktiverne 96/35/EF og 2000/18/EF om reglerne om udpegelse af og faglige kvalifikationer for sikkerhedsrådgivere for transport af farligt gods med jernbane eller ad vej eller indre vandveje.

Irland er den eneste medlemsstat, der endnu ikke har gennemført direktiv 1999/52/EF om tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv 96/96/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil. Den 20. december 2001 besluttede Kommissionen at indbringe sagen for Domstolen.

På det skattemæssige område kunne overtrædelsesproceduren mod Belgien for manglende overensstemmelse mellem de nationale gennemførelsesforanstaltninger og direktiv 93/89/EØF (om afgifter, herunder også vejafgifter og brugsafgifter) henlægges. Østrig har endnu ikke fuldt efterkommet Domstolens dom i sagen om afgiften for passering af Brenner-passet [35], hvorfor Kommissionen den 20. december 2001 besluttede at fremsende en åbningsskrivelse på grundlag af EF-traktatens artikel 228, stk. 2. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer er nu gennemført af samtlige medlemsstater med undtagelse af Belgien.

[35] Dom af 26. september 2000, sag C-205/98, Kommissionen mod Østrig.

Hvad angår reglerne om kørekort, er det fortsat særdeles problematisk, at de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 91/439/EØF ikke er i overensstemmelse med EU-reglerne. En gennemgang af de nationale gennem førelsesforanstaltninger har afsløret, at reglerne i seks medlemsstater - Frankrig, Spanien, Tyskland, Danmark, Nederlandene og Grækenland [36] - på mange punkter ikke er i overensstemmelse med EU-bestemmelserne, bl.a. for så vidt angår minimumsalder for førere af en bestemt kategori af køretøjer, fornyelse af kørekort til borgere, der ikke længere har bopæl i udstedelsesmedlemsstaten, kriterierne for køretøjer, der benyttes ved køreprøver, den praktiske prøves varighed og minimumskravene til fysisk og psykisk egnethed. Desuden er procedurerne for systematisk registrering af kørekort, hvis indehavere ændrer bopælsmedlemsstat, i modstrid med princippet om gensidig anerkendelse af kørekort.

[36] Overtrædelsesproceduren mod Grækenland vil kunne henlægges i første halvår 2002.

Domstolens dom af 29. januar 1998 [37], hvorved Italien dømmes for traktatbrud på grund af manglende gennemførelse af beslutning 93/496/EØF om ulovlig statsstøtte til vejtransportsektoren i Italien, er endnu ikke efterkommet. Derfor blev der den 11. juli 2001 fremsendt en begrundet udtalelse til de italienske myndigheder på grundlag af EF-traktatens artikel 228. Det skal understreges, at det er første gang i EU-rettens historie, at en procedure for manglende tilbagesøgning af ulovligt udbetalt statsstøtte er nået til dette stadium i proceduren.

[37] Dom af 29. januar 1998, sag C-280/95, Kommissionen mod Italien.

2.6.6. Kombineret transport

Domstolen har nu afsagt dom i forbindelse med den procedure, der var indledt mod Italien for ukorrekt anvendelse af direktiv 92/106/EØF om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne [38]. Proceduren vil dog kunne henlægges i første kvartal af 2002, efter at der i 2001 blev vedtaget ændringer af den italienske lovgivning.

[38] Dom af 10. maj 2001, sag C-444/99, Kommissionen mod Italien.

2.6.7. Transport ad indre vandveje

Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer mod Finland for manglende gennemførelse af fem direktiver om sejlads ad indre vandveje [39] og besluttede den 21. december 2001 at fremsende begrundede udtalelser. Fristen for gennemførelsen af direktiv 96/50/EF om harmonisering af betingelserne for erhvervelse af nationale bådførercertifikater for gods- og persontransport ad indre vandveje udløb i 1998, og det har givet anledning til en række procedurer for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger. For Frankrigs vedkommende afsagde Domstolen den 20. september 2001 en traktatbrudsdom [40]. Sagen mod Nederlandene kunne omsider henlægges.

[39] Direktiv 96/50/EF, 91/672/EØF, 87/540/EØF, 82/714/EØF og 76/135/EØF.

[40] Dom af 20. september 2001, sag C-468/00, Kommissionen mod Frankrig.

Endelig fortsætter de procedurer, der var indledt mod Tyskland og Luxembourg, som havde indgået bilaterale aftaler med tredjelande om transport ad indre vandveje, idet Kommissionen har besluttet at indbringe sagerne for Domstolen, eftersom spørgsmålet hører under EU's enekompetence. Sagsanlægget er dog udsat i afventning af Domstolens stillingtagen til de verserende sager om "open skies".

2.6.8. Jernbanetransport

Hvad angår sikkerheden ved transport af farligt gods ad jernbane, tilstræber direktiv 96/49/EF, som ændret ved direktiv 96/87/EF, en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om godstransport med fastsættelse af ensartede sikkerhedsstandarder i sektoren for at øge sikkerheden og fremme muligheden for at anvende materiellet i hele EU. Direktiverne, som omhandler transport af farligt gods ad jernbane i eller mellem medlemsstaterne, er endnu ikke gennemført i Irland, som heller ikke har efterkommet den dom, der blev afsagt i 2001 [41] om manglende gennemførelse af disse to direktiver. Direktiv 1999/48/EF, som udgør anden tilpasning af direktiv 96/49/EF til den tekniske udvikling, for så vidt angår transport af farligt gods ad jernbane, er ikke gennemført i Italien og Irland, og Kommissionen har derfor besluttet af indstævne disse to medlemsstater for domstolen.

[41] Dom af 20. september 2001, sag C-370/00, Kommissionen mod Irland.

Gennemførelsesfristen for direktiv 1999/36/EF om transportabelt trykbærende udstyr og direktiv 2001/2/EF om samme emne udløb den 1. juli 2001, og det må konstateres, at Belgien, Tyskland, Italien, Irland, Grækenland og Portugal endnu ikke har gennemført dem.

Endelig er situationen vedrørende direktiv 96/48/EF om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog fortsat særdeles bekymrings værdig, selv om den blev bedret noget i 2001. Formålet med direktivet er at fremme bedre sammenhæng og interoperabilitet mellem de nationale jernbanenet for højhastighedstog både i tilblivelsesfasen, dvs. helt fra projekteringen over anlægsarbejderne og til ibrugtagningen, og på længere sigt i driften og i forbindelse med adgangen til jernbanenettene. Fire medlemsstater har således endnu ikke givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger, og Kommissionen har været nødsaget til at indbringe disse sager for Domstolen (Det Forenede Kongerige, Irland, Østrig og Finland). Sagerne mod Frankrig, Grækenland og Sverige kunne henlægges i 2001. I denne forbindelse skal det understreges, dels at direktivet skal gennemføres, også selv om der ikke findes højhastighedstog i Irland, dels at direktivet ikke kræver, at de tekniske specifikationer for interoperabilitet (STI) skal være udarbejdet før gennemførelsen.

2.6.9. Lufttransport

På lufttransportområdet er situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver særdeles tilfredsstillende med en gennemførelsesprocent på næsten 98. Det skyldes primært, at der ikke var nogen direktiver, for hvilke gennemførelsesfristen udløb i 2000 og 2001. Gennemførelsesprocenten er endog 100%, hvis man ser bort fra Luxembourg og Irland. Irland har endnu ikke gennemført direktiv 98/20/EF og 1999/28/EF, der har til formål at begrænse anvendelsen af visse typer af civile subsoniske jetfly, på trods af tilsagn herom sidste år, og begge sager er nu indbragt for Domstolen. Luxembourg har ikke gennemført direktiv 94/56/EF om de grundlæggende principper for undersøgelse af flyvehavarier og flyvehændelser inden for civil luftfart og blev dømt for traktatbrud ved Domstolens dom af 16. december 1999 [42]. Kommissionen har nu besluttet et fornyet sagsanlæg mod Luxembourg på grundlag af EF-traktatens artikel 228.

[42] Dom af 16. december 1999, sag C-138/99, Kommissionen mod Luxembourg.

Overtrædelsesproceduren mod Frankrig for ukorrekt anvendelse af direktiv 91/670/EØF om gensidig anerkendelse af luftpersonalets certifikater inden for civil luftfart har omsider kunnet henlægges.

Klager over gennemførelsen af direktiv 96/67/EF om adgang til groundhandling markedet i Fællesskabets lufthavne har givet anledning til, at der er indledt overtrædelsesprocedurer mod Tyskland og Italien. Der blev den 24. juli 2001 fremsendt en begrundet udtalelse til Italien.

Sagerne om overtrædelse af reglerne om lufthavnsafgifter fortsætter. Visse medlemsstater opererer med forskellige takster alt efter passagerernes bestemmelses sted (indenrigsforbindelser/forbindelser inden for EU og/eller internationale forbindelser), hvilket strider mod princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, som er indført på lufttransportområdet ved forordning (EØF) nr. 2408/92. Italien og Portugal er blevet dømt for traktatbrud [43], men disse domme er ikke blevet efterkommet, hvorfor proceduren efter artikel 228, stk. 2, fortsætter. Sagen mod Nederlandene er nu indbragt for Domstolen. Sagerne mod Spanien og Grækenland kunne henlægges i 2001.

[43] Dom af 4. juli 2001 i sag C-447/99, Kommissionen mod Italien; dom af 26. juli 2001, sag C-70/99, Kommissionen mod Portugal.

Overtrædelsessagerne mod syv medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Finland, Luxembourg, Østrig og Sverige) vedrørende de bilaterale "open skies"-aftaler med USA samt overtrædelsessagen mod Det Forenede Kongerige vedrørende den bilaterale "Bermuda II"-aftale er nu indbragt for Domstolen. Det er desuden besluttet at indbringe sagerne mod Frankrig og Nederlandene vedrørende "open skies"-aftaler for Domstolen.

Endelig fortsætter overtrædelsesproceduren mod Grækenland for ukorrekt anvendelse af forordning (EØF) nr. 3922/91 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart.

2.6.10. Søtransport

Kommissionens tjenestegrene har kunnet konstatere en forbedring med hensyn til gennemførelsen af EU-retten på søtransportområdet, for så vidt angår alle aspekter af sikkerheden til søs; derimod er situationen med hensyn til den frie udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport ikke entydigt positiv. Gennemførelsesprocenten steg fra 88% i 2000 til 96,9% i 2001. Der var ingen direktiver, for hvilke gennemførelsesfristen udløb i 2001. Det skal bemærkes, at Nederlandene ikke har gennemført nogen af de direktiver, der blev vedtaget i 1999, og for hvilke gennemførelsesfristen udløb i 2000.

Direktiv 1999/35/EF om ordningen med obligatoriske syn med henblik på sikker drift af ro-ro-færger og højhastighedspassagerfartøjer er gennemført af samtlige medlemsstater [44] (dog ikke i fuldt omfang i Nederlandene, Finland, Portugal, Østrig og Luxembourg), medens direktiv 1999/97/EF om havnestatskontrol endnu ikke er gennemført af Nederlandene og Luxembourg.

[44] Sagen mod Sverige vil blive henlagt i starten af 2002.

Direktiv 98/18/EF og 98/41/EF om sikkerheden på passagerskibe er omsider gennemført af samtlige medlemsstater. Den overtrædelsesprocedure, der var indledt mod Portugal, vil blive henlagt i starten af 2002. Direktiverne har til formål at forbedre sikkerheden og muligheden for at redde passagerer og besætning om bord på passagerskibe, som sejler til eller fra havne i EU's medlemsstater, og dermed sikre en mere effektiv håndtering af situationen i tilfælde af ulykker. Procedurerne mod Italien og Frankrig for ukorrekt gennemførelse af direktiverne fortsætter dog, medens sagen mod Belgien fortsat verserer ved Domstolen.

Til gengæld kunne samtlige overtrædelsesprocedurer for ukorrekt gennemførelse af direktiv 94/57/EF henlægges i 2001. Direktivet indeholder de bestemmelser, som medlemsstaterne og de relevante organer skal overholde i forbindelse med inspektion, syn og certificering af skibe, så det sikres, at de internationale konventioner om sikkerhed til søs og forebyggelse af havforurening overholdes.

Samtlige medlemsstater har nu gennemført direktiv 95/21/EF (havnestatskontrol), der har til formål at harmonisere kriterierne for skibsinspektion, betingelserne for tilbageholdelse af skibe og/eller udstedelse af anløbsforbud i EU-havne, og proceduren mod Italien har kunnet henlægges. Desuden har Italien nu også gennemført ændringsdirektiverne 98/25/EF og 98/42/EF (havnestatskontrol).

Det skal bemærkes, at overtrædelsesprocedurerne fortsætter mod Frankrig og Irland for ukorrekt anvendelse af direktiv 95/21/EF, for så vidt angår manglende overholdelse af den inspektionsmæssige forpligtelse til at kontrollere mindst 25% af de skibe under udenlandsk flag, som anløber deres havne eller sejler inden for deres søterritorium.

I relation til spørgsmålet om menneskelige ressourcer har Luxembourg og Nederlandene endnu ikke meddelt alle foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 98/35/EF om ændring af direktiv 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv. Luxembourg blev den 3. juli 2001 dømt af Domstolen for traktatbrud [45].

[45] Dom af 3. juli 2001, sag C-297/00, Kommissionen mod Luxembourg.

Endelig skal det bemærkes, at direktiv 97/70/EF om harmoniserede sikkerheds forskrifter for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover, som ændret ved direktiv 1999/19/EF, fortsat volder mange problemer for Nederlandene, som endnu ikke har gennemført disse to direktiver. De to sager verserer nu ved Domstolen. Sagen mod Belgien for manglende gennemførelse af direktiv 1999/19/EF vil blive henlagt i starten af 2002. Proceduren mod Italien for manglende overensstemmelse mellem gennemførelsesforanstaltningerne og direktivets bestemmelser fortsætter.

Der er fortsat problemer med overholdelsen af EU-rettens bestemmelser om ind skrivning af fartøjer i medlemsstaternes skibsregistre og tildeling af nationsflag. Vilkårene for indskrivning af fartøjer i skibsregistrene og tildelingen af nationsflag er fortsat diskriminerende i Nederlandene, og sagen verserer ved Domstolen.

For så vidt angår etableringsretten, har Kommissionen besluttet at indstævne Italien for Domstolen, fordi visse bestemmelser i den italienske lovgivning strider imod traktatens artikel 43 og 48; det drejer sig om betingelserne for, at rederier, som er lovligt etableret i en anden medlemsstat, kan få adgang til den italienske kvote i konferencetrafikken på samme vilkår som italienske rederier.

Hvad angår cabotagesejlads, er der indledt overtrædelsesprocedurer mod flere medlemsstater (Spanien, Danmark, Portugal, Tyskland og Grækenland), fordi de har opretholdt eller vedtaget nationale bestemmelser, som er i strid med forordning (EØF) nr. 3577/92, som liberaliserede cabotagesejladsen for EU-redere, hvis skibe er registreret i en medlemsstat og fører denne medlemsstats flag. Det skal bemærkes, at overtrædelsesproceduren mod Frankrig kunne henlægges i 2001.

Der er endnu nogle medlemsstater, der ikke overholder princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, som er fastsat i forordning (EØF) nr. 4055/86 om aftaler om last fordeling mellem medlemsstater og tredjelande. Den procedure, der blev indledt mod Italien i 2000, fortsætter. Det samme gælder sagerne mod Belgien [46]. I beretningen for 2000 blev det oplyst, at sagerne ville kunne henlægges i 2001, men det skal bemærkes, at de protokoller, der er undertegnet med de pågældende tredjelande, endnu ikke er trådt i kraft, og proceduren er derfor fortsat med fremsendelse af begrundede udtalelser på grundlag af traktatens artikel 228, stk. 2. Proceduren vedrørende aftalen om lastfordeling mellem Portugal og Jugoslavien [47] fortsætter, selv om den formentlig vil kunne henlægges i første halvdel af 2002. Desuden har sagen vedrørende Angola kunnet henlægges.

[46] Dom af 14. september 1999, sag C-170/98 og C-171/98, Kommissionen mod Belgien.

[47] Dom af 4. juli 2000, sag C-62/98 og C-84/98, Kommissionen mod Portugal.

Kommissionens tjenestegrene har også været særligt opmærksomme på gennem førelsen af forordning (EØF) nr. 4055/86 med hensyn til eventuel forskels behandling på grundlag af operatørernes nationalitet eller arten af transport og de forhindringer, en sådan forskelsbehandling kan medføre. Der verserer to overtrædelsesprocedurer vedrørende diskriminatoriske havneafgifter i henholdsvis Italien og Grækenland. Afgifterne varierer efter skibenes destinationshavn. Afgifterne er lavere for transport mellem to havne inden for landets grænser end for en international transport. Sagen mod Italien er nu indbragt for Domstolen. Kommissionen er i færd med at undersøge flere andre sager om samme emne.

Endelig er der indledt overtrædelsesprocedure mod Finland (proceduren indledes formelt i starten af 2002) for ikke at have foretaget sig det nødvendige for at forhindre blokering af finske havne for visse skibe fra tredjelande.

2.7. Informationssamfundet

På Det Europæiske Råd i Lissabon blev der opnået afgørende fremskridt i retning af større konvergens i den europæiske sektor for elektronisk kommunikation. Stats- og regeringscheferne slog således atter fast, at de ønsker at udvikle en digital og videnbaseret økonomi i Europa, og dette projekt er siden blevet emnet for den såkaldte eEurope Action Plan. En anden vigtig begivenhed tegner sig i horisonten: det drejer sig om Europa-Parlamentets og Rådets vedtagelse af det nye lovgivningsgrundlag på området [48]. Dette lovgivningsgrundlag, som har til formål at øge konkurrencen og konvergensen på markederne, skal ses i sammenhæng med en komplet og sammenhængende gennemførelse af den eksisterende EU-lovgivning.

[48] Jf. http://europa.eu.int/information_society/topics/telecoms/news/index_en.htm

Med hensyn til gennemførelsen af dette lovgivningsgrundlag, som omfatter 13 direktiver, en forordning og fire afgørelser, oplyses det i den 7. rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren