Nogle virksomheder anmelder tilsyneladende en fødevare som en "almindelig" fødevare inden for rammerne af lovgivningen om diætetiske fødevarer for at kunne anvende en erklæring om "diætetisk" egnethed (som er obligatorisk i henhold til lovgivningen om diætetiske fødevarer) frem for den tilsvarende anprisning, hvorved de undgår at skulle opfylde kravene i anprisningsforordningen (forudgående EU-godkendelse baseret på en videnskabelig vurdering). Denne mulighed skaber forvridninger på markedet og resulterer i uensartede spilleregler for fødevarevirksomhederne og illoyal konkurrence, idet nogle virksomheder kan opnå en uretmæssig fordel i forhold til deres konkurrenter ved at anvende en diætetisk fødevare-erklæring i stedet for at få godkendt den tilsvarende anprisning. Dette gælder i særdeleshed for potentielle diætetiske fødevarer, der er underkastet anmeldelsesproceduren, eller som ikke er omfattet af særbestemmelser.

Ifølge oplysninger fra medlemsstaterne bruges lovgivningen om diætetiske fødevarer af visse virksomheder til at omgå bestemmelserne i senere vedtagne retsforskrifter, således at der skabes tvivl om, hvad begrebet fødevare bestemt til særlig ernæring egentlig dækker over, og i visse tilfælde forvirring om, hvordan det skal anvendes.

Da rammelovgivningen blev vedtaget i december 1976, var det meningen, at den obligatoriske erklæring om "diætetisk" egnethed, som skulle indgå i mærkningen af diætetiske fødevarer, skulle dække et bredt anvendelsesspektrum, og erklæringen var ikke begrænset til bestemte oplysninger. I kølvandet på vedtagelsen af forordningen om ernærings- og sundhedsanprisninger i 2006, som dækker alle erklæringer på fødevarer, der antyder en gavnlig ernærings- eller sundhedsmæssig virkning, bliver samspillet mellem de forskellige retsforskrifter mindre klart. I tilfælde, hvor der ikke er fastsat nærmere bestemmelser ved specifikke retsakter, vil angivelsen af "diætetisk" egnethed - som undermineret ved anprisningsforordningen - i dag være begrænset til en angivelse af, hvilken befolkningsgruppe fødevaren er tiltænkt.

Udviklingen af fødevarer og markedsføringen af disse bliver stadig mere målrettet mod bestemte kategorier af forbrugere (f.eks. berigede fødevarer til børn, kosttilskud til gravide kvinder, berigede fødevarer til styrkelse af immunforsvaret osv.), og man kunne hævde, at et endog meget stort antal produkter på markedet i dag udvikles til/målrettes mod en bestemt befolkningsgruppe med særlige ernæringsmæssige behov. I flere tilfælde bliver det stadig vanskeligere at afgøre, hvor grænsen går mellem "almindelige" fødevarer bestemt til den "brede befolkning" og "diætetiske" fødevarer, der er tiltænkt en "bestemt befolkningsgruppe".

Lovgivningen udgøres af et rammedirektiv samt en række særforanstaltninger vedtaget for visse kategorier af fødevarer:

Fødevarer bestemt til særlig ernæring, eller "diætetiske" fødevarer, er fødevarer, der adskiller sig fra almindelige fødevarer og er specielt fremstillede produkter, som er bestemt til at opfylde bestemte befolkningsgruppers specifikke ernæringsbehov, f.eks. fødevarer til spædbørn og småbørn, medicinske fødevarer, fødevarer til opnåelse af vægttab, glutenfrie fødevarer osv. Lovgivningen om diætetiske fødevarer blev gennemført fra 1977 og frem med henblik på at sikre fri bevægelighed for varer og forhindre ulige konkurrencevilkår.

*Nogle medlemsstater vil anse en fødevare, der markedsføres som en "fødevare egnet til personer med fordøjelsesproblemer", for at være en "almindelig" fødevare, som er påført en anprisning i henhold til lovgivningen om ernærings- og sundhedsanprisninger, og kræve, at varen underkastes EU-proceduren for forudgående godkendelse. Andre medlemsstater vil betragte fødevaren som en "diætetisk" fødevare, som skal anmeldes på nationalt plan. En virksomhed, der opererer i flere forskellige medlemsstater, vil derfor for et og samme produkt kunne skulle overholde forskellige bestemmelser, afhængigt af de kompetente myndigheders fortolkning af lovgivningen.

For forbrugerne

*En forbruger skal måske betale mere for en "diætchokolade egnet til personer med sukkersyge", der betragtes som værende fremstillet specielt til diabetikere, end for en tilsvarende, "almindelig" chokolade med ernæringsanprisningen "lavt sukkerindhold".

Hvem berøres mest?

Den foreslåede forordning vil have direkte konsekvenser for producenter, der har specialiseret sig i diætetiske fødevarer, og for medlemsstaternes kompetente myndigheder og vil indirekte have virkninger for fødevarevirksomhederne i EU generelt og for forbrugerne.

Et nødvendigt tiltag

Efter mere end 30 år med rammedirektivet om diætetiske fødevarer er denne revision også en lejlighed til at forenkle de lovmæssige rammer, reducere den administrative byrde mest muligt og fremme innovation samt til at begrænse EU-tiltag til situationer, hvor sådanne tiltag skaber en væsentlig merværdi i forhold til individuelle foranstaltninger i de enkelte medlemsstater.

2.ANALYSE AF NÆRHEDSPRINCIPPET

Rammedirektivet var baseret på EF-traktatens artikel 100a, som nu er blevet artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og sigter mod at skabe et indre marked for diætetiske fødevarer og samtidig sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau.

Inden vedtagelsen af rammedirektivet var medlemsstaternes nationale foranstaltninger forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Diætkostindustrien måtte derfor afpasse deres produktion efter den medlemsstat, som produkterne var bestemt til. For at løse dette problem vedtog man almindelige bestemmelser og en række særbestemmelser på EU-plan.

Kommissionen har ret til at handle for at harmonisere samhandelen inden for EU og handelen med tredjelande. Denne mulighed bør dog afvejes mod foranstaltningens proportionalitet og den merværdi, EU-regler vil have for borgere i samtlige medlemsstater.

3.MÅLSÆTNINGER

Overordnede mål:

Hovedmålet med revisionen er at sikre tilfredsstillende forbrugeroplysning om specifikke fødevarer og et velfungerende indre marked inden for rammerne af Kommissionens erklærede målsætning om fornuftig lovgivning ("smart regulering") (proportionalitet, mindskelse af byrderne, juridisk klarhed og en mere effektiv håndhævelse) for medlemsstater og virksomheder.

Specifikke mål:

·Mål 1: Kohærens - At rydde forskelle i fortolkningen af lovgivningen om diætetiske fødevarer og problemer med at gennemføre reglerne, som er opstået i takt med udviklingen af andre fødevareforskrifter, af vejen og på passende vis at koordinere og afstemme bestemmelserne om specifikke fødevarer med anden fødevarelovgivning.

·Mål 2: Forenkling - At tage bestemmelser, der er blevet unødvendige, uforenelige og potentielt indbyrdes modstridende, ud af lovgivningen og at reducere den administrative byrde, der er forbundet med gennemførelsen af lovgivningen.

·Mål 3: Harmonisering - At sikre, at til hinanden svarende produkter behandles på samme måde i hele Unionen, og at sikre den frie bevægelighed og lige konkurrencevilkår for varer.

·Mål 4: Små virksomheder og innovation - At sikre, at ændringer i reguleringen af fødevarer, der i dag er omfattet af rammedirektivet, ikke rammer de små virksomheder uforholdsmæssig hårdt (idet disse virksomheder kun har begrænsede midler til rådighed til at investere i juridisk ekspertbistand med henblik på at få forklaret reglerne) eller giver fødevarevirksomhedslederne unødvendige ekstra byrder, som kan begrænse innovationen.

4.MULIGE LØSNINGSMODELLER