1. Indledning

Parisaftalen fra 2015 er en historisk milepæl i den globale bekæmpelse af klimaforandringer. Aftalen er en livline, en sidste chance for at overdrage de kommende generationer en mere stabil verden, en sundere planet, et mere retfærdigt samfund og en mere velstående økonomi, også med tanke på 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling. Aftalen vil styre verden mod en global overgang til renere energi. Denne overgang kræver en ændret forretnings- og investeringsadfærd og incitamenter i hele det politiske spektrum. Det indebærer vigtige muligheder for EU, navnlig for beskæftigelse og vækst. Overgangen vil fremme investeringer og innovationer inden for vedvarende energi og dermed bidrage til EU's mål om at blive verdensførende inden for vedvarende energi, ligesom den vil øge væksten på markeder for EU-producerede varer og tjenesteydelser, f.eks. inden for energieffektivitet.

Parisaftalen er den første multilaterale aftale om klimaforandringer, som dækker næsten alle verdens emissioner. Parisaftalen er en succes for hele verden og bekræfter, at EU er på rette spor mod en lavemissionsøkonomi. EU havde en resolut strategi i forhandlingerne om aftalen. EU har, baseret på sin erfaring med en effektiv klimapolitik og tradition for forhandlinger og regelbaseret internationalt samarbejde, presset på for at øge ambitionerne. EU var den første større økonomi, der fremlagde sin klimaplan (dvs. sit tilsigtede nationalt bestemte bidrag eller "INDC") den 6. marts 2015. Planen afspejler 2030-rammen for klima- og energipolitikken, som Det Europæiske Råd vedtog på sit møde i oktober 2014, og Europa-Kommissionens plan for at imødegå de globale klimaændringer efter 2020. EU har sat et ambitiøst reduktionsmål for drivhusgasemissioner for hele EU-økonomien på mindst 40 % inden 2030. Målet er baseret på globale fremskrivninger, som stemmer overens med Parisaftalens mellemsigtede ambitioner.

På Pariskonferencen sørgede EU for at bevare en høj grad af politisk sammenhæng. I Paris var alle ministre fra medlemsstaterne både villige til og opsatte på at nå en aftale. EU handlede som en enhed og forsvarede EU's position som aftalt af Rådet for Miljø. Det gjorde det muligt for EU at tale med én fælles stemme i alle faser af forhandlingerne, hvilket var afgørende for, at konferencen i Paris blev en succes. Vigtigst af alt samlede EU og EU's partnere som en del af EU's opsøgende klimadiplomati en bred koalition af industrilande og udviklingslande med ambitiøse mål. Denne højambitions-koalition var med til at skabe en positiv dynamik under forhandlingerne og få alle de store udledende lande med i Parisaftalen.

Sammenlignet med konferencen i København i 2009 var den globale kontekst samtidig forandret, hvilket resulterede i en verdensomspændende bottom-up mobilisering af regeringer og ikke-statslige aktører såsom virksomheder, investorer, byer og civilsamfundet. Det franske formandsskab for klimakonferencen har sammen med FN æren for den positive dynamik både forud for og under konferencen i Paris.

Gennemførelsen af Parisaftalens forpligtelser kræver en fastholdelse af tempoet og en stærk politisk vilje til at sikre overgangen til en klimarobust og klimaneutral fremtid på en socialt retfærdig måde. Klimaforandringer bør fortsat stå på den politiske dagsorden i de relevante internationale fora, herunder ved G20- og G7-møderne. EU vil i den forbindelse fastholde sit internationale lederskab og sit klimadiplomati.

2. Parisaftalen – en global aftale

2.1. Parisaftalens vigtigste elementer

Parisaftalen fastsætter en global handlingsplan, som skal få verden på vej i bestræbelserne på at undgå farlige klimaændringer. Det anerkendes, at det kræver, at drivhusgasemissionerne topper hurtigst muligt, og at klimaneutralitet nås i anden halvdel af dette århundrede. Aftalen indeholder følgende vigtige elementer:

Der fastsættes et langsigtet mål, som skal bringe verden på rette vej mod at begrænse den globale opvarmning til et godt stykke under 2°C i forhold til det førindustrielle niveau og fortsætte indsatsen for at begrænse den til 1,5°C. Det tilstræbte mål på 1,5°C blev aftalt for at øge ambitionerne og sætte fokus på betænkelighederne i de mest sårbare lande, som allerede oplever virkningerne af klimaforandringerne.

Den sender et klart signal til alle interessenter, investorer, virksomheder, civilsamfundet og politiske beslutningstagere om, at den globale overgang til renere energi er en kendsgerning, og at der skal ske en omlægning af ressourcerne væk fra fossile brændstoffer. Med 189 nationale klimaplaner, som dækker 98 % af alle emissioner, er håndtering af klimaforandringerne nu i sandhed blevet en global indsats. Parisaftalen markerer et skifte fra, at få gør en indsats, til at alle gør en indsats.

Den indeholder en dynamisk mekanisme, så der med tiden kan gøres status, og ambitionerne kan øges. Fra 2023 vil parterne samles hvert femte år for at gøre status på verdensplan for at se på, hvilke fremskridt der er gjort med emissionsreduktionerne, tilpasningen og den støtte, der er ydet og modtaget, med hensyn til aftalens langsigtede mål.

Parterne har en juridisk bindende forpligtelse til at indføre nationale modvirkningsforanstaltninger med henblik på at nå målene for deres bidrag.

Den fastsætter en mere gennemsigtig og ansvarlig ramme, herunder krav om parternes fremlæggelse af toårige drivhusgasopgørelser og de oplysninger, der er nødvendige for at registrere fremskridtene, en revision udført af en ekspertgruppe, en støttende multilateral vurdering af parternes fremskridt og en mekanisme, der letter gennemførelsen af og fremmer overholdelsen.

Den udgør en ambitiøs solidaritetspakke med passende bestemmelser om klimafinansiering og om afhjælpning af behovene i forbindelse med tilpasning og tab og skader efter klimaændringerne. For at fremme en individuel og fælles tilpasningsindsats fastsættes der med Parisaftalen for første gang et globalt mål for at øge kapaciteten og modstandsdygtigheden over for klimaændringer og mindske klimasårbarheden. Internationalt set er aftalen en opfordring til parterne om et øget samarbejde om deling af videnskabelig viden om tilpasning såvel som oplysninger om praksis og politikker.

2.2. Ratifikation og ikrafttræden af Parisaftalen

Parisaftalen er et stort skridt fremad. EU vil forblive proaktiv i internationale klimaforhandlinger for at sikre, at aftalens ambitioner omsættes i alle dele af gennemførelsen, såsom detaljerede bestemmelser om gennemsigtighed og ansvarlighed, mekanismer for bæredygtig udvikling og teknologiske mekanismer.

Det umiddelbart næste skridt er undertegnelsen af Parisaftalen. Der bliver åbnet for undertegnelse i New York den 22. april 2016, og aftalen træder i kraft, når den er ratificeret af mindst 55 parter, som repræsenterer mindst 55 % af de globale emissioner. Hurtig ratifikation og ikrafttræden er ønskelig, da det vil give alle lande juridisk sikkerhed for, at aftalen hurtigt bliver gennemført. EU bør være i stand til at ratificere Parisaftalen snarest muligt.

2.3. Parisaftalens mellemsigtede milepæle