29. 6. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 152/7 
BILAG 
til udtalelsen  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  tekst  i afdelingens  udtalelse  er udgået  efter  vedtagelsen  af et ændringsforslag  fremsat 
under  debatten: 
Punkt  2.1.1  — sidste  sætning 
»Direktivet  bør  imidlertid  ikke  omfatte  eksotiske  arter  indført  fra tredjelande«. 
Afstemningsresultat: 
24 stemmer  for,  16 stemmer  imod,  medens  19 undlod  at stemme. 
Følgende  tekst  i afdelingens  udtalelse  er ændret  efter  vedtagelsen  af et ændringsforslag  fremsat 
under  debatten: 
Begyndelsen  af punkt  2.6.1 
»Efter  afdelingens  mening  bør  bilag  II tages  op til revision  ...«. 
Afstemningsresultat: 
Enstemmigt  vedtaget. 
Udtalelse  om  gennemførelse  og fremtidig  udvikling  af Fællesskabets  handlingsprogram 
for forbrugeroplysning  og -beskyttelse 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalgets  præsidium  besluttede  den  28. oktober  1975  i overensstemmelse  med  artikel  20, 
stk. 3, i forretningsordenen  at afgive  et tillæg  til udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  149.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles,  den  25. og 26. maj  1977,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalgs  præsidium  traf  den  28. oktober  1975  om i overensstemmelse  med  artikel  20, 
stk. 3, i forretningsordenen  at pålægge  Afdelingen  for 
miljøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og forbrug  at udar-
bejde  et tillæg  til udtalelse  og en beretning  om »Gen-
Nr. C 152/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 29. 6. 77 
nemførelse  og fremtidig  udvikling  af Fællesskabets 
handlingsprogram  for  forbrugeroplysning  og -beskyt-
telse«, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for miljøbeskyttelse,  sundshedsvæsen  og forbrug  på 
mødet  den  10. maj  1977, 
under  henvisning  til beretning  aflagt  af ordføreren, 
hr. Ramaekers,  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  149.  ple-
narforsamling  den  25.  og 26.  maj  1977,  mødet  den 
26. maj  1977  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
uden  stemmer  imod,  idet  dog  5 undlod  at stemme: 
1. Almindelige  bemærkninger 
1.1. Der  søges  ny inspiration  til opbygningen  af 
Europa. 
1.2. Ifølge  Tindemans-rapporten  »kan  og  skal 
Europa  identificere  sig med  en samordnet  og bedre 
kontrolleret  stræben  efter  det fælles  velfærd,  med  en 
ny orientering  af de økonomiske  ressourcer  mod  den 
kollektive  nytte,  med  formindskelse  af de regionale  og 
sociale  uligheder  samt  med  decentralisering  af den 
besluttende  myndighed  og  delagtiggørelse  i beslut-
ningsprocessen«. 
1.3. »Den  europæiske  Union  må være  mærkbar  og 
nærværende  i den  enkelte  borgers  dagligdag«. 
1.4. Blandt  de former  for politik,  der må iværksæt-
tes for at vække  borgernes  interesse  for  Europa-tan-
ken, hører  samtlige  de midler,  der  tilsigter  at »styrke 
og samordne  bestræbelserne  med  henblik  på at be-
skytte  forbrugeren«,  således  som  stats-  og regerings-
cheferne  for de ni medlemsstater  fremsatte  ønske  om 
det i oktober  1972. 
1.5. EF's  foreløbige  program  for  forbrugeroplys-
ning  og -beskyttelse  blev  vedtaget  af Kommissionen  i 
december  1973  og godkendt  af Ministerrådet  den 
14. april  1975.  Der  er afgjort  tale  om et positivt  skridt 
i den  retning,  der  blev  afstukket  på topmødet  i Paris. 
1.6. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  godkendte 
den 28.  marts  1974  programmet,  for  hvilket  der  er 
fastsat  en gennemførelsesfrist  på fire  år. 1.7. Forbrugerbeskyttelsesmålsætninger  kommer 
allerede  til konkret  udtryk  i en række  direktivforslag 
eller  direktiver,  bl.a.  inden  for levnedsmiddelområdet, 
hvori  der bl.a.  fastlægges  kvalitetsnormer  for produk-
terne,  regler  for etikettering  og grænser  for anvendel-
sen af tilsætningsstoffer.  Kommissionens  tjeneste-
grene  har  indledt  et arbejde,  der har  mere  direkte  be-
røring  med  forbrugernes  juridiske  og økonomiske  in-
teresser;  dette  arbejde  er mundet  ud, eller  forventes  at 
munde  ud i direktivforslag  vedrørende: 
— produktansvar; 
— afbetalings-  og kreditkøb; 
— handler  indgået  uden  for forretningslokaler; 
— fjernundervisning; 
— urimelige  klausuler  i kontrakter; 
—• vildledende  reklame; 
— enhedspriser. 
1.8. Det  er endnu  for tidligt  at foretage  en bedøm-
melse  af, på hvilken  måde  det  samlede  program  har 
fundet  konkret  udtryk  i lovgivningerne  på europæisk 
eller  nationalt  plan;  Udvalget  forbeholder  sig  ret 
til at vende  tilbage  hertil,  når  tiden  er inde,  ved  at 
gøre  brug  af sin initiativret. 
1.9. Man  kan  derimod  pege  på den  dynamiske 
måde,  hvorpå  Kommissionens  tjenestegrene  for miljø-
og forbrugerbeskyttelse  har forsvaret  forbrugernes  in-
teresser. 
1.10.  I  denne  forbindelse  er den  holdning,  Kom-
missionen  indtager,  opmuntrende. 
1.11.  I  sin indsættelsestale,  holdt  i Europa-Parla-
mentet  den  11.  januar  1977,  erklærede  Kommissio-
nens  formand,  Roy  Jenkins,  således,  at det  var 
påkrævet  »at  give  såvel  forbrugerbeskyttelsen  som 
miljøbeskyttelsen  en mere  fremskudt  plads«. 
1.12.  Denne  erklæring  har  allerede  fundet  konkret 
udtryk  i en ny arbejdsfordeling  i Kommissionens  tje-
nestegrene;  Tjenesten  for  miljø  og forbrugerbeskyt-
telse  tager  sig for fremtiden  i første  række  af behand-
lingen  af særdeles  vigtige  sager  set ud fra  et forbru-
gerbeskyttelsessynspunkt,  såsom  mærkning  af 
levnedsmidler,  undervisningsmateriale,  legetøj,  hus-
holdningsartikler,  kosmetik  mærkning  af tekstiler, 
forbrugerkredit,  urimelige  klausuler  i kontrakter, 
vildledende  reklame. 
29. 6. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 152/9 
1.13.  Denne  tjeneste  skal  endvidere  for fremtiden 
være  medansvarlig  for blandt  andet  de »horisontale« 
direktiver  om  tilsætningsstoffer  og rester  af skade-
dyrsbekæmpelsesmidler  i levnedsmidler. 
1.14.  Efter  Udvalgets  mening  ville  det være  hen-
sigtsmæssigt,  om betydningsfuldheden  af denne  tjene-
stes arbejdsområde  blev  stadfæstet  ved en revision  af 
de administrative  strukturer,  som  med  tiden  skulle 
munde  ud i oprettelsen  af et generaldirektorat. 
1.15.  Det  ville  være  interessant  at søge  at uddrage 
en lære  af den  erfaring,  der er gjort  — på kort  tid — 
ved iværksættelsen  af programmet  og  forsøge  at 
fastslå,  hvad  der  kunne  tages  hensyn  til vedrørende 
forbrugerne  og deres  problemer  i det  kommende 
EF-program. 
Dette  fremadvendte  arbejde  må være  resultatet  af en 
permanent  og dybtgående  dialog  mellem  alle  arbejds-
markedets  parter,  således  at man  kan  finde  frem  til 
en acceptabel  løsning  for alle  involverede  parter. 
1.16.  Problemerne  i forbindelse  med  forbrugerbe-
skyttelse  og -oplysning  kan  ikke  betragtes  isoleret  fra 
en virkelig  forbrugspolitik,  som  kun  er et aspekt  af 
den økonomiske  politik. 
1.17.  Endvidere  bør  forbrugerspørgsmål  ikke  be-
tragtes  som  sekundære  i forhold  til andre  spørgsmål, 
som kan  have  lige  så stor  gyldighed  på økonomiske 
og sociale  områder. 
1.18.  Arbejdsmarkedets  parter  har  hidtil  været 
fuldt  ud klare  over  forbrugerproblemernes  betydning, 
men har ikke  altid  haft  mulighed  for at interessere  sig 
tilstrækkeligt  for dem. 
1.19.  De  offentlige  myndigheder  har været  lydhøre 
over  for disse  pressionsgrupper  og derfor  ikke  været 
tilbøjelige  til at beskæftige  sig tilstrækkeligt  med  for-
brugerproblemer. 
1.20.  Såfremt  der tages  hensyn  til forbrugeraspek-
terne,  bliver  det muligt  at give  sig i kast  med  de øko-
nomiske  og sociale  problemer  på en bedre  måde  og 
dermed  vurdere,  hvorledes  det økonomiske  og sociale 
system  fungerer. 
1.21.  Det  er derfor  vigtigt,  at repræsentanter  for 
erhvervslivet  får  lejlighed  til at udtale  sig  i deres 
egenskab  af forbrugere  eller  brugere  i samfundet. 
1.22.  Såfremt  man  ønsker,  at forbrugerne  skal  an-
erkendes  som  en fuldgyldig  samtalepartner,  bør  de kredse,  der repræsenterer  dem,  efterhånden  høres  på 
en sådan  måde  og sådanne  betingelser,  at høringen  af 
dem får samme  værdi  som  høringen  af de øvrige  øko-
nomiske  og sociale  kredse. 
2. Forudsætninger 
2.1. En klar  ansvarsfordeling 
2.1.1.  Uanset  hvilket  niveau,  der  er tale  om  — 
hvad  enten  det drejer  sig om europæiske  eller  natio-
nale offentlige  myndigheder,  virksomheder  eller  døm-
mende  myndighed  — så griber  forbrugerproblematik-
ken ind på en lang  række  områder. 
2.1.2.  Der  hersker  generelt  uklarhed  omkring  an-
svarsfordelingen,  og det er ikke  altid  let at finde  ud 
af, hvem  der skal  rettes  henvendelse  til. Hvis  ikke  for-
brugerorganisationernes  indsats  bygger  på et solidt 
grundlag,  er der fare  for,  at den  mister  sin styrke  og 
kontinuitet.  Man  må derfor  nå frem  dertil,  at forbru-
geren  klart  ved,  hvor,  og til hvem  han  i påkommende 
tilfælde  skal  rette  henvendelse. 
2.1.3.  I  denne  forbindelse  er det meget  karakteri-
stisk  at se, hvilke  erfaringer  Kommissionen  har gjort: 
Det første  skridt  på vejen  mod  en »forbrugerpolitik« 
er sket  i form  af udpegelsen  af et kommissionsmed-
lem, som  får ansvar  for udarbejdelsen  og gennemfø-
relsen  af et program  og som  direkte  får underlagt  en 
tjenestegren  for miljø  og forbrugerbeskyttelse. 
2.1.4.  Det  vil være  ønskeligt,  at der i medlemslan-
dene  findes  ansvarlige  instanser.  Disse  behøver  ikke 
nødvendigvis  kun  at varetage  forbrugerspørgsmål, 
men de bør  have  et kompetenceområde,  som  kun 
omfatter  forbrugerspørgsmål,  men  de bør  have  en 
administrativ  enhed  til rådighed,  som  udelukkende 
beskæftiger  sig med  forbrugeranliggender. 
2.1.5.  En  yderligere  fordel  ved  denne  ensartede 
struktur  er, at fællesskabsmyndigheden  og de natio-
nale myndigheder  kan  arbejde  direkte  sammen. 
2.1.6.  Hvad  der  gælder  for de politiske  myndighe-
der, gælder  måske  også  på virksomhedsplan:  Uden  at 
foretage  en vurdering  af hvilken  status,  der skal  tillæ-
ges den  ansvarlige  for forbrugerspørgsmål,  kan  det 
siges,  at hvis  en sådan  findes  i virksomhederne,  burde 
det formentlig  lette  forbindelserne  med  forbruger-
organisationerne  og de enkelte  forbrugere. 
2.1.7.  En  tilsvarende  fremgangsmåde  kunne  resul-
tere i en forbedring  af retsplejen,  som  på nuværende 
tidspunkt  ofte  fungerer  på en måde,  der tager  modet 
fra forbrugeren. 
Nr. C 152/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 29. 6.77 
2.2. Ansvarlige  forbrugerrepræsentanter 
2.2.1.  Den  politik,  der skal  føres  over  for forbruge-
ren og på forbrugerområdet,  forudsætter  høring  af 
samtlige  berørte  kredse,  heriblandt  forbrugernes 
repræsentanter. 
2.2.2.  Høringen  af forbrugerrepræsentanterne  bør 
finde  sted  på politisk  plan;  hvor  der  er tale  om 
monopoler  eller  høj  grad  af koncentration,  skal  for-
brugerne  eller  brugerne  ligeledes  have  lejlighed  til at 
udtale  sig ved en passende  procedure  i både  offentlige 
og private  foretagender. 
2.2.3.  En  forudsætning  for  høringens  værdi  er 
imidlertid,  at de deltagende  parter  er repræsentative 
og ansvarlige. 
2.2.4.  Hvad  angår  repræsentativiteten:  Det  vil 
være  vanskeligt  at søge  af fastlægge  objektive  krite-
rier herfor:  En anerkendelse  beror  for tiden  i sidste 
instans  på et politisk  valg,  der  navnlig  træffes  på 
grundlag  af aktiviteterne  på forbrugerområderne,  af 
de offentlige  myndigheder  på enten  nationalt,  regio-
nalt eller  lokalt  plan  og af EF-institutionerne  på over-
nationalt  plan.  Dette  valg  påvirkes  blandt  andet  af den 
indflydelse,  som  de pågældende  organisationers  for-
brugeraktiviteter  udøver  på den  offentlige  mening. 
Hidtil  har dette  været  på en gang  den  mest  egnede  og 
mest  anvendte  fremgangsmåde. 
2.2.5.  Og  hvad  angår  ansvaret:  Dette  forudsætter 
som for  de øvrige  samfundsgrupper,  at forbrugerne 
og deres  repræsentanter  har et vist  uddannelsesniveau 
og har adgang  til oplysninger  om varer  og tjenestey-
delser,  om virksomheder  og om den  almindelige  øko-
nomiske  situation.  Uddannelse  kan  erhverves  ad en 
lang række  kanaler,  blandt  andet  via skolen,  voksen-
undervisning,  massemedierne  og via aktiv  deltagelse 
i forbrugerorganisationernes  virke.  Man  må  heller 
ikke overse  muligheden  for at uddanne  forbrugerne  i 
praksis,  hvor  disse  har  sluttet  sig sammen  og selv 
administrerer  deres  egne  virksomheder. 
2.2.6.  Der  må fastlægges  mindstekrav  for medde-
lelse af oplysninger  og principper  for  adgangen  til 
disse. 
3. Forbruger-  og forbrugspolitik 
3.1. Heri  indgår  for det første  de problemer,  der 
har tilknytning  til forbruget  af de varer  og tjeneste-
ydelser,  som  nu er på markedet,  samt  til knapheden  og 
formindskelsen  af de naturlige  ressourcer.  Målet  er at få gennenført  de forbrugerrettigheder,  som  er fastsat  i 
det foreløbige  program. 
3.2. Endvidere  har  forbruger-  og forbrugspolitik-
ken betydning  for  det  fremtidige  forbrug:  Forbru-
gerne  bør således  som  det allerede  praktiseres  i nogle 
medlemsstater,  kunne  medvirke  ved  høring  i forbin-
delse  med  fastlæggelsen  af generelle  målsætninger  for 
økonomien,  deltagelse  i beslutningstagningen  vedrø-
rende  den  andel  af nationalindkomsten,  der skal  for-
bruges,  og den  andel,  der  skal  investeres  samt  ved 
opstilling  af investeringsmålsætninger.  Der  bør  ofres 
den videnskabelige  forskning  særlig  interesse,  da 
denne  i vid udstrækning  er med  til at forme  fremti-
dens  forbruger. 
3.3. Endelig  vil det være  vanskeligt  at løsrive  de to 
former  for  politik  fra  spørgsmålet  om  adgang  til 
varer  og tjenester  — bl.a.  boliger  — samt  disses  for-
deling  på de forskellige  samfundsgrupper.  Socialpoli-
tikken,  hvis  formål  for  en stor  del  falder  sammen 
med denne  problematik,  må i virkeligheden  vurderes 
— ligesom  den  almindelige  økonomiske  politik  — 
efter  sin virkning  på forbruget. 
4. Målsætninger 
Hvis  de principper,  der  opstilles  i denne  udtalelse, 
skal omsættes  til virkelighed,  må  Kommissionen 
sætte  sig specifikke  mål,  som  i videst  muligt  omfang 
bør nås  inden  for de kommende  fire  år. 
4.1. Håndhævelse  af gældende  lovgivning 
Kommissionen  skal  drage  omsorg  for,  at EF-lovgiv-
ningen  håndhæves,  så at den  får de tilsigtede  virknin-
ger, at mangler  ved  lovgivningen  rapporteres  til Mini-
sterrådet,  samt  at der  tages  skridt  til at afhjælpe 
manglerne,  hvor  det er nødvendigt. 
4.2. Priser 
Udvalget  påpeger,  at det bl.a.  påhviler  Kommissionen 
at forbedre  markedsgennemsigtigheden,  dersom  det 
konstateres,  at samme  vare  fra  samme  producent 
sælges  til vidt  forskellige  priser  i de forskellige 
EF-lande  med  de negative  følger,  dette  har  for  for-
brugerne. 
4.3. Forbrugerundervisning  i skolerne 
Kommissionen  er allerede  ved  at undersøge  mulighe-
derne  for,  hvorledes  skolebørn  kan  få en elementær 
indføring  i forbrugerproblemer.  Disse  undersøgelser 
29. 6. 77 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende 
bør følges  op af handling  — f.eks.  incitamenter  fra et 
EF-center  og analoge  nationale  centre  for uddannelse 
af lærere,  forskning  og udarbejdelse  af det  nødven-
dige undervisningsmateriale. Nr. C 152/11 
af Rådet  inden  for to år; det anmoder  ligeledes  om, 
at man  overvejer  strengere  regler  for  reklame  for 
gængse  forbrugsvarer,  der er sundhedsfarlige. 
4.4. Hensynet  til miljøet 
Kommissionens  tjenestegren  for miljø  og forbruger-
anliggender  bør  i erkendelsen  af, at livskvaliteten  be-
tyder  lige  så meget  for forbrugeren  som  de varer  og 
tjenesteydelser,  naturen  leverer,  påse,  at der,  når der 
er tale  om generel  bevarelse  og forbedring  af miljøet, 
lægges  vægt  på hensynet  til forbrugeren. 
4.5. Forbrugerrepræsentation 
Det bør  anerkendes,  at forbrugerne  efterhånden  bør 
deltage  i høringen  om  de økonomiske  beslutninger, 
der berører  dem,  og at man  her  passende  kunne  be-
gynde  med  de statslige  erhvervsvirksomheder  (f.kes. 
transportsektoren),  som  indtager  en monopolstilling. 
Fællesskabet  bør desuden  opfordre  de nationale  rege-
ringer  til at sikre,  at forbrugerne  er tilstrækkeligt 
repræsenteret  i Det økonomiske  og sociale  Udvalg. 
Endelig  bør  EF-direktiverne  indeholde  en vurdering 
af, hvilke  virkninger  de har for de forskellige  økono-
miske  beslutningstagere,  og  hvoraf  navnlig  skal 
fremgå,  hvilke  virkninger  de trufne  foranstaltninger 
har for forbrugeren. 
4.6. Offentlighed  omkring  aktiviteterne 
Sammenlignet  med  nationale  forvaltninger  er der 
relativ  stor  åbenhed  omkring  Kommissionens  akti-
viteter.  Denne  linje  bør  fortsættes,  intensiveres  og 
gøres  bekendt  for publikum. 
Udvalget  beklager  derimod,  at forhandlingerne  i 
Fællesskabets  lovgivende  organ,  Rådet,  stadig  er 
strengt  fortroligt. 
4.7. Hurtig  behandling  af direktivforslagene 
Udvalget  anmoder  om,  at direktiverne  om  vildle-
dende  reklame,  afbetalingskøb  og dørsalg  (*) vedtages 4.8. Kommissionen  hør  ofre  særlig  opmærksom-
hed på sikkerheden  omkring  produkterne  og drage 
omsorg  for,  at Det  europæiske  institut  til forbedring 
af Arbejds-  og Levevilkårene  kan  forske  på dette 
område. 
4.9. Kommissionen  bør  finde  frem  til de juridiske 
løsninger,  der  er nødvendige  for at bedre  forbruge-
rens forhold  på det juridiske  område. 
4.10.  Kommissionen  bør  opmuntre  de nationale 
regeringer  til at oprette  forbrugerrådgivningscentre  så 
mange  steder  som  muligt. 
4.11.  I  EF-direktiverne  lægges  der megen  vægt  på 
forbrugerbeskyttelsen  for så vidt  angår  varer.  Lige  så 
stor vægt  bør  der  nu lægges  på tjenesteydelsesekto-
ren. 
4.12.  Endelig  bør  hovedprincippet  bag  opfølgnin-
gen af Kommissionens  program  for  forbrugerpolitik 
ikke være  baseret  på passiv  forbrugerbeskyttelse,  men 
på en positiv  opbakning  af forbrugernes  interesser. 
4.13.  Udvalget  understreger,  at det,  forbrugerorga-
nisationerne  og EF-Kommissionen  hidtil  har foretaget 
sig, alt for ofte  har været  præget  af et manglende  hel-
hedssyn  på forbrugerproblemerne. 
4.14.  Det  er af den  opfattelse,  at det for fremtiden 
vil være  hensigtsmæssigt,  om foranstaltningerne  base-
res på en samlet  anskuelse  af problemerne  med  støtte 
i en bred  høring  af de berørte  kredse  på alle  niveauer. 
(') Direktivforslaget  om  dørsalg  er nu  forelagt  Rådet, 
mens  Kommissionen  sandsynligvis  vil forelægge  direk-
tivforslagene  om  afbetalingskøb  og  vildledende  re-
klame  for Rådet  inden  udgangen  af 1977. 4.15.  Herved  kunne  man  ligeledes  opnå,  at forbru-
gerne  tog  aktiv  del i udarbejdelsen  af foranstaltnin-
gerne  til forbedring  af livs-  og miljørammerne,  navn-
lig hvad  angår  de valg,  der  skal  træffes  inden  for 
Nr. C 152/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 29. 6. 77 
energiområdet,  kampen  mod  spild,  produktansvar 
og beskyttelse  af de naturlige  ressourcer. 
4.16.  Disse  nye  initiativer  skulle  gøre  det  muligt  at 
nå frem  til en bedre  balance  mellem  de berørte  inter-esser,  at sikre  ny inspiration  i Fællesskabets  økono-
miske  integrationsproces  og at fremme  indpasningen 
af de økonomiske  beslutningstagere,  dvs.  producen-
ter, arbejdstagere  og forbrugere,  i deres  økonomiske 
og sociale  miljø. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  26.  maj  1977. 
Basil  de FERRANT1 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
BI I AG 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
Følgende  afsnit  fra afdelingens  udtalelse  udgår,  da man  under  forhandlingerne  vedtog  at lade 
det erstatte  af et ændringsforslag: 
4.2. Priser 
Når markedet  ikke  er tilstrækkeligt  gennemsigtigt,  kan  der  for  samme  vare  opstå  store  pris-
forskelle,  som  ikke  synes  berettigede,  og forbrugerne  risikerer  derfor  at komme  til at betale  for 
høje  priser. 
Kommissionen  bør  undersøge  og i påkommende  tilfælde  stille  forslag  til afhjælpning  af denne 
situation.  Navnlig  bør  der  foretages  præferenceundersøgelse,  når samme  vare  fra samme  pro-
ducent  sælges  til vicft  forskellige  priser  i de forskellige  EF-lande. 
Afstemningsresultat: 
Ændringsforslaget  blev  enstemmigt  vedtaget.