BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

Ved forordning (EU) nr. 610/2013 af 26. juni 2013 (i det følgende benævnt "ændringen af Schengengrænsekodeksen") blev konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen (Schengenkonventionen), forordning (EF) nr. 562/2006 (Schengengrænsekodeksen) og forordning (EF) nr. 810/2009 (visumkodeksen) ændret, og bl.a. blev begrebet "kortvarigt ophold" omdefineret for tredjelandsstatsborgere i Schengenområdet. Fra den 18. oktober 2013 er den maksimale varighed af det tilladte ophold for tredjelandsstatsborgere – uanset om de er underlagt visumpligt eller er visumfritaget – der har til hensigt at rejse til Schengenområdet med henblik på kortvarigt ophold, defineret som "90 dage inden for en periode på 180 dage". I modsætning til den definition, der var gældende indtil den 18. oktober 2013 ("tre måneder i løbet af en seksmånedersperiode efter første indrejse"), er den nye definition mere præcis, idet varigheden fastsættes i dage i stedet for måneder. Desuden er udtrykket "efter første indrejse", der gav anledning til mange uklarheder og spørgsmål, blevet slettet fra definitionen.

Ved ændringen af Schengengrænsekodeksen er der indført alle de nødvendige ændringer i Unionens visum- og grænseregler, dvs. Schengenkonventionen, Schengengrænsekodeksen, visumkodeksen og forordning (EF) nr. 539/2001. Begrebet kortvarigt ophold er dog også nedfældet i internationale aftaler, der er indgået af Den Europæiske Union. I de visumfritagelsesaftaler, der er indgået med Antigua og Barbuda, Bahamas, Barbados, Brasilien, Mauritius, Saint Kitts og Nevis samt Seychellerne, henvises der stadig til den gamle definition ("tre måneder i løbet af en seksmånedersperiode efter første indrejse") ved definition af varigheden af visumfrit ophold.

Kommissionen vedtog den 16. juli 2014 en henstilling med henblik på Rådets afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger om ændring af den aftale om visumfritagelse for kortvarige ophold, der blev indgået mellem Den Europæiske Union og ovennævnte lande, og som blev vedtaget af Rådet den 9. oktober 2014. Formålet var at gennemføre den nye definition af kortvarigt ophold over for disse syv lande som fastsat i ændringen af Schengengrænsekodeksen. Det bliver desuden mindre kompliceret at godkende og beregne varigheden ved hjælp af elektroniske midler, hvis visumfritagelsesaftalernes definition af "kortvarigt ophold" udtrykkes i dage i stedet for måneder, hvilket gør aftalerne bedre egnet til centraliserede grænseforvaltningssystemer som f.eks. det foreslåede ind- og udrejsesystem.

Efter bemyndigelse fra Rådet indledte Kommissionen forhandlinger med de syv lande (Antigua og Barbuda, Bahamas, Barbados, Brasilien, Mauritius, Saint Kitts og Nevis samt Seychellerne) om ændring af visumfritagelsesaftalerne.

Forhandlingerne med Føderationen Saint Kitts og Nevis blev afsluttet med paraferingen af ændringsaftalen den 28. juli 2016. Begge parter er blevet enige om at vedtage den nye definition af "kortvarigt ophold" i hele visumfritagelsesaftalen mellem Unionen og Saint Kitts og Nevis. Aftalen medfører desuden, at enkelte tekniske detaljer ændres (jf. nedenfor), men alle ændringerne er uvæsentlige set fra den rejsendes synspunkt.

Det Forenede Kongeriges og Irlands særlige situation er nævnt i præamblen til aftalen.

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag

Aftalen skal godkendes af begge kontraherende parter i overensstemmelse med deres respektive procedurer. For Unionens vedkommende indebærer det rådsafgørelser om undertegnelse og indgåelse af aftalen.

Dette forslag er forelagt Rådet med henblik på bemyndigelse til indgåelse af aftalen om ændring af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Føderationen Saint Kitts og Nevis om visumfritagelse for kortvarige ophold.

Aftalen sikrer retlig sammenhæng og harmonisering blandt medlemsstaterne, idet den tilslutter sig den nye definition af kortvarigt ophold som fastsat i ændringen af Schengengrænsekodeksen, der giver en klar fortolkning af "kortvarigt ophold".

Retsgrundlaget for forslaget er artikel 77, stk. 2, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) sammenholdt med artikel 218.

Unionen har ikke kompetence til at ændre visumfritagelsesaftaler, der ville forpligte de fire lande, som er associeret i gennemførelsen af Schengenreglerne, herunder den fælles visumpolitik. For at sikre en harmoniseret tilgang og gennemførelsen af bestemmelserne om varigheden af det tilladte ophold i Schengenområdet omfatter aftalen en fælleserklæring, hvoraf det fremgår, at det er ønskeligt, at Føderationen Saint Kitts og Nevis på den ene side og Island, Liechtenstein, Norge og Schweiz på den anden side ændrer deres eksisterende bilaterale visumfritagelsesaftaler.

Vedlagte forslag udgør det retlige instrument for indgåelse af aftalen. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal, efter at en person, der udpeges af Rådets formandskab, på EU's vegne har undertegnet aftalen, og efter at Europa-Parlamentet har givet sin godkendelse, jf. artikel 218, stk. 6, andet afsnit, litra a), i TEUF.

•Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence)

Hvis en af de kontraherende parter i en international aftale er Den Europæiske Union, kan eventuelle ændringer af en sådan aftale ikke lovligt gennemføres af medlemsstaterne selv. Visumfritagelsesaftalen med Saint Kitts og Nevis er indgået af Den Europæiske Union. En indsats på EU-plan er derfor påkrævet.

Desuden ville medlemsstaternes indgåelse af visumfritagelsesaftaler berøre gældende EU-ret på visumområdet (artikel 3, stk. 2, i TEUF).