Meddelelse fra Kommissionen om Kommissionens undersøgelser vedrørende gensidighed over for Caymanøerne for så vidt angår anvendelsen af artikel 5, stk. 1, litra d), artikel 5, stk. 3, og artikel 29, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker

(2001/C 149/06)

I henhold til regel 101, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95(1), har præsidenten for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked anmodet Kommissionen om at undersøge, om Caymanøerne indrømmer statsborgere og hjemmehørende virksomheder i alle EU-medlemsstaterne gensidighed for så vidt angår anvendelsen af artikel 5, stk. 1, litra d), artikel 5, stk. 3, og artikel 29, stk. 5, i forordningen om EF-varemærker(2), ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 3288/94(3).

Kommissionen har undersøgt de pågældende varemærkelove og har haft brevveksling med myndighederne i Det Forenede Kongerige.

- Ifølge artikel 5, stk. 1, litra d), i forordningen om EF-varemærker kan statsborgere og hjemmehørende virksomheder i en stat, der ikke er tilsluttet Pariserkonventionen eller overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, og som i henhold til offentliggjorte undersøgelser indrømmer statsborgere og hjemmehørende virksomheder i alle medlemsstaterne samme beskyttelse med hensyn til varemærker som den, den indrømmer sine egne statsborgere og virksomheder, og som, hvis medlemsstaternes statsborgere og hjemmehørende virksomheder skal føre bevis for varemærkets registrering i hjemlandet, anerkender registrering af EF-varemærker som et sådant bevis, være indehavere af EF-varemærker.

I henhold til Caymanøernes lovgivning, artikel 6 og 9 i Caymanøernes patent- og varemærkelov (revideret i 1995) (Patents and Trade Marks Law (1995 Revision)), kan indehavere af et varemærke, som er registreret i Det Forenede Kongerige, anmode om at få denne rettighed udvidet til at omfatte Caymanøerne.

Virkningen af en sådan udvidelse af rettigheden er, at der på Caymanøerne gives indehavere af en sådan rettighed samme beskyttelse og rettigheder, som der gives til indehavere af et varemærke i medfør af varemærkeloven (Merchandise Marks Law) af 1976 og alle de hermed ligestillede rettigheder og retsmidler, som indehavere i Det Forenede Kongerige har.

På samme måde kan indehavere af et EF-varemærke i henhold til Caymanøernes reviderede lovgivning, som ændret ved patent- og varemærkeloven (EF-varemærker) (Patents and Trade Marks (Amendment) (Community Trade Marks) Law) af 1998, anmode Caymanøernes varemærkemyndighed om at få gyldigheden af deres varemærke udvidet til også at omfatte Caymanøerne på de samme betingelser.

Afsnit 6 i Caymanøernes patent- og varemærkeregler (revideret i 1998) (Patents and Trade Marks Regulations (1998 Revision)), som i henhold til Det Forenede Kongeriges myndigheder finder anvendelse på EF-varemærker, indebærer en forpligtelse for ansøgere om udvidelse af gyldigheden af et varemærke til også at omfatte Caymanøerne til at bevise eksistensen af en tidligere rettighed i form af en bekræftet udskrift af registreringen. Denne bestemmelse gælder også for EF-varemærker. Efter artikel 5, stk. 3, i forordningen om EF-varemærker skal statsborgere og hjemmehørende virksomheder på Caymanøerne derfor bevise, at det varemærke, for hvilket der er indgivet ansøgning om registrering som EF-varemærke, er registreret på Caymanøerne.

Harmoniseringskontoret skal derfor i henhold til artikel 5, stk. 1, litra d), og artikel 5, stk. 3, i forordningen om EF-varemærker anerkende varemærkeansøgninger fra statsborgere og hjemmehørende virksomheder på Caymanøerne, på betingelse af, at det varemærke, for hvilket der er indgivet ansøgning om registrering som EF-varemærke, er registreret på Caymanøerne.

- Ifølge artikel 29, stk. 5, i forordningen om EF-varemærker kan den, der forskriftsmæssigt har ansøgt om registrering af et varemærke i en stat, der ikke er tilsluttet Pariserkonventionen eller overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, kun kræve prioritet for ansøgningen med henblik på registrering af varemærket som et EF-varemærke, i det omfang den pågældende stat anerkender EF-varemærkeansøgningen som første ansøgning med hensyn til krav om prioritet i forbindelse med indgivelse af en ansøgning om registrering af samme varemærke til statens eget varemærkekontor.

Imidlertid kan indehavere af et EF-varemærke i henhold til Caymanøernes varemærkeregler kun ansøge om at få gyldigheden af et sådant varemærke udvidet til også at omfatte Caymanøerne, men de kan ikke indgive ansøgning om registrering af et varemærke for Caymanøerne på grundlag af en tidligere ansøgning om registrering som EF-varemærke. Derfor finder retten til prioritet, som er fastlagt i artikel 29, stk. 5, i forordningen om EF-varemærker, ikke anvendelse.

KONKLUSIONER

Det fremgår af undersøgelsen, at der kan indrømmes Caymanøerne gensidighed for så vidt angår anvendelsen af artikel 5, stk. 1, litra d), og artikel 5, stk. 3, i forordningen om EF-varemærker.

Det fremgår også af undersøgelsen, at der ikke kan indrømmes Caymanøerne gensidighed for så vidt angår anvendelsen af artikel 29, stk. 5, i forordningen om EF-varemærker.

Dette skal gælde med virkning fra den 14. april 1998.

(1) EFT L 303 af 15.12.1995, s. 31. Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker.

(2) EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1. Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker.

(3) EFT L 349 af 31.12.1994, s. 83.