Nr. C 298/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 89 
Udtalelse om forslaget til Rådets andet direktiv om samordning af love og administrative 
bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, 
der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om 
ændring af direktiv 79/267/EØF(1) 
(89/C 298/02) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 16. januar 1989 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 57, stk. 2, at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for industri, handel, håndværk og tjeneste­
ydelser, som udpegede Robert Pelletier som ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
5. september 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 269. plenarforsamling, den 27. september 
1989 med flertal, idet 1 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 2. Generelle bemærkninger 
1.1. Rådets vedtagelse den 24. juni 1988 af et direktiv 
om liberalisering af kapitalbevægelser inden for Fælles­
skabet fra juli 1990 vil, som det er anført i direktivet, 
resultere i fjernelsen af enhver foranstaltning, der be­
grænser mulighederne for at foretage » underliggende« 
transaktioner, dvs. transaktioner der udløser en kapital­
bevægelse mellem personer bosiddende i forskellige 
medlemsstater. 
1.2. Da Kommissionen anser den form for livsforsik­
ringsvirksomhed, der er nævnt under pkt. X i nomen­
klaturen i bilaget til direktivet af 24. juni 1988, for at 
være » underliggende« virksomhed, må den nødvendig­
vis liberaliseres sammen med de kapitalbevægelser, som 
den udløser. 
1.3. Det forekommer derfor nødvendigt at fremlæg­
ge et særskilt direktivforslag — med forbehold af neden­
stående bemærkninger — for at fastsætte de nærmere 
betingels.r for den fri udveksling af tjenesteydelser på 
livsforsikringsområdet i overensstemmelse med bestem­
melserne i Rom-traktatens artikel 57, 59, 61, 62 og 66 
og for at give forbrugerne en hensigtsmæssig beskyttelse 
på så følsomme områder som opsparing og forsorg. 
1.4. Med etableringen af et indre marked på forsik­
ringsområdet, som er et vigtigt element i et finansielt 
integreret Europa, bliver det i øvrigt lettere for forsik­
ringsselskaber med hjemsted i Fællesskabet at præstere 
tjenesteydelser, således at forsikringstagerne får mulig­
hed for at benytte såvel forsikringsselskaber i deres 
eget land som forsikringsselskaber, der har hjemsted i 
Fællesskabet, men som er etableret i andre medlems­
stater. 
1.5. Forsikringstageren skal holdes velinformeret, så­
ledes at han fuldt bevidst om de nærmere omstæn­
digheder og konsekvenser kan gøre brug af denne ny 
mulighed for at vælge. 
1.6. ØSU går derfor ind for Kommissionens forslag 
med nedenstående forbehold. 
(J) EFT nr. C 38 af 15. 2. 1989, s. 7. 2.1. Direktivforslaget behandler i den nuværende 
version kun en begrænset del af livsforsikringsområdet; 
det omhandler kun individuelle forsikringsaftaler, der 
ikke har nogen relation til erhvervsmæssig virksomhed, 
og udelukker derved alle andre forsikringsformer, navn­
lig gruppeforsikringer. 
2.2. ØSU mener, at dette begrænsede anvendelse­
sområde kan skade ensartetheden i den ordning, som 
bør gælde for den fri udveksling af tjenesteydelser på 
livsforsikringsområdet, og dermed også den retsbeskyt­
telse, der skal være til stede uanset forsikringsformen 
(kollektiv eller individuel forsikring) og betingelserne 
for aftalens indgåelse. 
Den beskyttelse, som et sådant direktivforslag skal give 
de forsikrede — der altid er fysiske personer — er 
nødvendig, hvad enten der er tale om individuelle 
forsikringsaftaler eller gruppeforsikringer. 
Desuden vil det med flere direktiver være yderst vanske­
ligt at fastlægge hvert enkelt direktivs anvendelsesom­
råde. 
2.3. ØSU bemærker, at det foreslåede direktiv kun i 
begrænset omfang indebærer fremskridt med hensyn til 
markedsliberalisering og forbrugsvalg. Det kan meget 
vel blive nødvendigt at træffe yderligere foranstaltning­
er med hensyn til mæglerens rolle i forhold til agenten 
og med hensyn til indskrænkninger for annoncering 
for at sikre, at forbrugeren har fuldt kendskab til de 
forhåndenværende forsikringsmuligheder. 
2.4.1. ØSU mener derfor, at de fælles bestemmelser, 
der skal gælde for al livsforsikringsvirksomhed, herun­
der både individuelle forsikringer og gruppeforsikrin­
ger, skal samles i et enkelt direktiv før den fastsatte 
frist for liberaliseringen af kapitalbevægelserne (juli 
1990), eller i det mindste i to dokumenter, der kan 
konsulteres i sammenhæng. 
27. 11. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 298/3 
2.4.2. Hvis man lader de kollektive forsikringsaftaler 
komme ind under anvendelsesområdet for direktivet 
om fri udveksling af tjenesteydelser på livsforsikring-
sområdet på lige fod med de individuelle forsikringsaf­
taler, vil dette indebære den fordel, at de for individuelle 
aftaler gældende beskyttelsesbestemmelser vil finde an­
vendelse på den i henhold til en kollektiv forsikringsaf­
tale direkte eller indirekte begunstigede. 
2.4.3. Denne udvidelse af direktivforslaget vil ikke 
medføre problemer af teknisk art og vil have den væ­
sentlige fordel, at man undgår definitions- og af­
grænsningsproblemer, at man kan samle de bestemmel­
ser for den frie udveksling af tjenesteydelser, der gælder 
for alle individuelle eller kollektive livsforsikringsafta-
ler, og at disse bestemmelser kan sættes hurtigt i kraft. 
En sådan udvidelse af direktivforslaget kan foretages 
ved et ændringsforslag, der ændrer artiklerne 2, 10 
og 13, således som anført under de særlige be­
mærkninger. 
2.5. Hvad angår det til individuelle forsikringsaftaler 
begrænsede anvendelsesområde, sondres der i direktiv­
forslaget mellem: 
— forsikringsaftaler indgået efter at et forsikringssel­
skab har handlet aktivt i henhold til reglerne om fri 
udveksling af tjenesteydelser, hvilket taler for, at 
forsikringstageren og den forsikrede sikres en effek­
tiv beskyttelse, 
— forsikringsaftaler indgået af personer, der på eget 
initiativ har henvendt sig til et i en anden medlems­
stat etableret forsikringsselskab. Derved giver 
forsikringstageren frivilligt afkald på den beskyttel­
se, som bopælslandet kan tilbyde ham, og han skulle 
derfor være dækket med en middelbar beskyttelse. 
2.6. Denne fortolkning af forsikringstagerens hensig­
ter, der ifølge Kommissionen er baseret på en praksis, 
som følges i visse medlemsstater, fører til løsninger, 
som det efter sektionens opfattelse vil være vanskeligt, 
for ikke at sige kunstigt og utopisk, at anvende i praksis. 
2.7. I direktivforslaget gentages de bestemmelser om 
indirekte beskatning, der allerede er fastlagt i direktivet 
af 22. juni 1988 vedrørende direkte forsikring bortset 
fra livsforsikring, hvilket vil sige anvendelsen af princip­
pet om territorialitet for forsikringsafgifter, indtil der 
er gennemført en yderligere harmonisering. 
Dette system retter dog på ingen måde op på de store 
forvridninger, der eksisterer mellem de forskellige med­
lemsstater på beskatningsområdet, specielt hvad angår 
de afgifter, der pålægges forsikringsaftaler. ØSU er af den opfattelse, at harmoniseringen på dette 
område ikke må indebære yderligere skattemæssige byr­
der for forsikringstageren. 
2.8. Bestemmelserne med hensyn til gensidighed i 
forholdet til tredjelande er en væsentlig forudsætning 
for, at forsikringsselskaber i EF kan få en ligelig og 
effektiv adgang til markederne i tredjelande. For så vidt 
angår dette punkt, henviser ØSU til sin udtalelse om 
det andet samordnngsdirektiv vedrørende kreditinsti­
tutter^). 
2.9. I spørgsmålet om, hvilken lovgivning der skal 
være gældende for forsikringsaftaler, er direktivet 
uklart, og dets bestemmelser bør gøres mere entydige, 
da de er af afgørende betydning for beskyttelsen af 
forbrugeren. 
Der må foretages en omredigering, således at der ikke 
længere hersker nogen usikkerhed på dette område. 
ØSU har i den forbindelse overvejet, om det er hensigts­
mæssigt for livsforsikringsområdet at anvende de 
samme løsninger som dem, der er fastlagt i direktivet 
af 22. juni 1988 vedrørende forsikring bortset fra livs­
forsikring. 
3. Særlige bemærkninger 
3.0. Artikel 2 
Denne artikel i direktivforslaget indeholder definitionen 
på »den medlemsstat, hvor forpligtelsen består«. For 
at tage højde for de mange forskellige situationer, som 
kan opstå, især i forbindelse med forsikringsaftaler 
indgået af virksomheder, der ikke er oprettet som juridi­
ske personer, er det nødvendigt at tilføje begrebet virk-
somhedsindehaver med henblik på at bringe virksom­
heder, der drives af en fysisk person, ind under direkti­
vets anvendelsesområde. 
Artiklen skulle herefter lyde som følger: 
»Den medlemsstat, hvor forpligtelsen består: den 
medlemsstat, hvor forsikringstageren har sin sæd­
vanlige bopæl, eller, hvis forsikringstageren er en 
juridisk person eller en virksomhedsindehaver, den 
medlemsstat, hvor den ved forsikringsaftalen dæk­
kede juridiske person eller virksomhed befinder 
sig.« 
3.1. Artikel 4 
Denne artikel er særdeles vigtig, idet den fastlægger, 
hvilken lovgivning der gælder for forsikringskontrakter. 
I stk. 5 bestemmes det for det første, at lovgivningen i 
den stat, hvori tjenesteydelsen præsteres, præceptivt 
finder anvendelse på et forhold, uanset hvilken lovgiv­
ning forsikringsaftalen ellers er underkastet, og for det 
andet, at præceptive bestemmelser i lovgivningen i den 
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, kan tillægges 
virkning. 
(!) Jf. ØSU's udtalelse (EFT nr. C 318 af 12. 12. 1988). 
Nr. C 298/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 89 
ØSU mener, at begrebet »præceptive bestemmelser« 
bør præciseres, så den forsikrede virkelig kan vide, 
hvilken lovgivning der gælder for hans forsikringskon-
trakt. 
3.2. Artikel 9 
I denne artikel fastsættes de betingelser, som forsik­
ringsselskaber, hvis vedtægtsmæssige hjemsted er 
undergivet lovgivningen i et tredjeland, skal opfylde for 
at få adgang til EF's markeder. 
Disse bestemmelser skal gøre det muligt for Kommissio­
nen at sikre, at forsikringsselskaber med hjemsted i EF 
bliver behandlet efter gensidighedsprincippet og får fri 
adgang til markederne i tredjelande. 
Direktivet giver Kommissionen de nødvendige beføjel­
ser til at forelægge Rådet forslag med henblik på at 
opnå virkelig gensidighed i forholdet til tredjelande — 
hvilket er en forudsætning for, at der er den nødvendige 
mobilitet på forsikringsmarkederne. 
ØSU går stærkt ind for denne artikel, da den viser, 
at der tages hensyn til Det Europæiske Fællesskabs 
interesser gennem sikringen af EF-virksomheders ret til 
frit at etablere sig i tredjelande. 
3.3. Artikel 10 
ØSU beklager, at anvendelsesområdet begrænses til kun 
at gælde for aftaler, der indgås med fysiske personer, 
som handler for egen regning, hvorved en meget stor 
del af livsforsikringsområdet skilles fra. 
ØSU foreslår, at anvendelsesområdet udvides, og at 
parterne på forsikringsmarkedet, og navnlig forbruge­
ren, får mulighed for umiddelbart at gøre brug af den 
frie udveksling af tjenesteydelser, samtidig med at den 
forsikrede eller den begunstigede sikres en effektiv be­
skyttelse, uanset om forsikringsaftalen er individuel 
eller kollektiv. 
Teksten bør ændres, således at man fra anvendelsesom­
rådet kun udelukker livsforsikringsaftaler, hvor den 
direkte eller indirekte begunstigede er en juridisk per­
son, som i så tilfælde ville kunne drage fordel af endnu 
mere liberale bestemmelser. 
Det foreliggende direktiv skulle så vedrøre alle forsik­
ringsaftaler, i henhold til hvilke den begunstigede er en 
fysisk person, uanset om aftalen er blevet indgået af en 
juridisk eller en fysisk person, og uanset om der er tale 
om en individuel eller kollektiv forsikringsaftale. 
Artikel 10 bør affattes således: 
— stk. 1 bevares, 
— stk. 2 bevares, — stk. 3 erstattes af følgende tekst: 
» Disse bestemmelser gælder heller ikke for forsik­
ringsaftaler, hvor en virksomhed — uanset om den 
har karakter af juridisk person eller ej — er den 
eneste direkte eller indirekte begunstigede«, 
— stk. 4 bevares. 
3.4. Artikel 13 
I denne artikel fastsættes betingelserne for udøvelsen af 
den frie udveksling af tjenesteydelser på forsikringstage­
rens initiativ. 
Forsikringsvirksomheden er i dette tilfælde undergivet 
tilsynsreglerne i forsikringsselskabets hjemland (» hjem-
landskontrol«), samtidig med at forsikringstageren på 
de i artikel 4, stk. 1 og 2, fastsatte vilkår, har mulighed 
for at bevare den retsbeskyttelse, lovgivningen i hans 
hjemland tilsikrer. 
Artiklen indeholder også visse bestemmelser med hen­
blik på at sikre, at forsikringstagerens »initiativ« nu 
også er spontant og ægte (skriftlig erklæring fra forsik­
ringstageren, begrænsnng af reklame); ØSU mener dog, 
at disse forholdsregler vil være usikre og vanskelige at 
kontrollere. 
Stk. 3 hjemler mulighed for, at forsikringstageren be­
fuldmægtiger en mægler, der som sådan udelukkende 
repræsenterer forsikringstageren, med henblik på at 
undersøge de eksisterende forsikringsformer inden for 
rammerne af den frie udveksling af tjenesteydelser. 
Det er absolut påkrævet, at mægleren forsyner sin klient 
med alle de oplysninger, der er nødvendige for forsik­
ringsaftalens indgåelse. 
Betingelserne for en forsikringseksperts eventuelle mel­
lemkomst inden for rammerne af den passive frie udvek­
sling af tjenesteydelser bør fastsættes entydigt og kon­
trolleres, således at spontaniteten ved forsikringstage­
rens initiativ, som ifølge tekstens ånd er af afgørende 
betydning, bevares. 
Endelig foreslås det, på baggrund af de foreslåede æn­
dringer i artiklerne 2 og 10, at følgende stykke føjes til 
artikel 13: 
» Nærværende artikels bestemmelser finder ikke an­
vendelse på indgåelsen af forsikringsaftaler, der be­
rører andre personer end forsikringstageren selv. « 
Begrundelsen for denne artikel er nemlig, at forsikring­
stagerens anmodning har karakter af en frivillig og 
individuel handling, hvorved den pågældende alene skal 
bære alle de økonomiske og juridiske konsekvenser af 
sin beslutning. 
Følgelig bør denne passive frie udveksling af tjeneste­
ydelser ikke gælde for kollektive forsikringsaftaler, i 
hvilke forsikringstageren forpligter personer, der har 
egenskab af forsikrede. 
27. 11. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 298/5 
3.5. Artikel 15 
Denne artikel giver forsikringstageren en opsigelsesfrist 
på mindst 30 dage fra det tidspunkt, hvor forsikring-
skontrakten på hans initiativ blev indgået. 
ØSU finder, at denne forholdsregel giver en effektiv 
forbrugerbeskyttelse, men at man eventuelt kunne 
ændre fristens længde. 
3.6. Artikel 16 
ØSU mener, at formuleringen af denne artikel ikke er 
tydelig og må forbedres. Det kan rent faktisk ikke 
afgøres, hvilke forpligtelser det drejer sig om, når det 
hedder: »Nævnt i artikel 10, men ikke i artikel 13.« 
ØSU har desuden overvejet, om det er hensigtsmæssigt 
med artiklens sidste afsnit, hvori de enkelte medlemssta­
ter får mulighed for hver især frit at vælge, hvilken 
ordning, der skal gælde med hensyn til et forsikringssel­
skabs mulighed for at kumulere den frie udveksling af 
tjenesteydelser med sin forsikringsvirksomhed i etable-
ringslandet. 
3.7. Artikel 18 
ØSU ønsker det klart og tydeligt anført, at denne artikel 
henviser til første samordningsdirektiv (livsforsikring) 
(79/767/EØF), som fastsætter princippet om specialise­
ring inden for hver aktivitetsgren (livs- og skadesforsik­
ring), men som ikke havde tilbagevirkende kraft og 
derfor gav de selskabr med mange aktivitetsgrene, der 
allerede eksisterede på det tidspunkt, mulighed for at 
fortsætte i uændret form. 
Teksten rejser desuden anvendelsesproblemer i forbin­
delse med bl.a. Rom-traktatens artikel 62. 
Bryssel, den 27. september 1989. 3.8. Artikel 22 
ØSU fremhæver, at denne artikel er meget vigtig for 
forbrugerbeskyttelsen og foreslår andet afsnit i artike­
lens stk. 1 erstattet med følgende tekst, der fastsætter 
et krav om informering af forsikringstageren: »De i 
foregående afsnit nævnte oplysninger skal anføres i 
de dokumenter, der udleveres til forsikringstageren.« 
Denne ændring er nødvendig for at sikre en ordentlig 
forbrugeroplysning. 
3.9. Artikel 24 
Da beskatningsspørgsmålet skal behandles i et særskilt 
direktiv, må denne artikels bestemmelser ses som en 
midlertidig foranstaltning med hensyn til betalingen af 
de indirekte skatter og parafiskale afgifter, som pålæg­
ges forsikringspræmierne. 
ØSU er af den opfattelse, at det — ligesom i direktiv 
88/357/EØF — bør anføres, at disse bestemmelser, der 
vil være vanskelige at anvende, vedtages » uden at fore­
gribe en senere harmonisering«. 
ØSU mener desuden, at de konkurrenceforvridninger, 
der på dette område begrænser forbrugerens valgmu­
ligheder, kan undgås, ved at man afskaffer den indirekte 
beskatning af livsforsikringspræmier. 
3.10. Artikel 26 
Denne artikel bør affattes således: 
» Kommissionen forelægger med regelmæssige mel­
lemrum og første gang den 1. ..., Rådet og Det 
økonomiske og sociale Udvalg en rapport ...« (Re­
sten uændret.) 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg