Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

- "Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning nr. 19/65/EØF om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler og samordnet praksis", og

- "Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning nr. 17, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86"

(1999/C 116/06)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 4. november 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Giacomo Regaldo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. februar 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 361. plenarforsamling af 24.-25. februar 1999, mødet den 24. februar 1999, følgende udtalelse med 118 stemmer for og 2 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1. Kommissionens meddelelse(1) om anvendelse af EU's konkurrenceregler på vertikale begrænsninger er baseret på en gennemgang af de bidrag (227 skriftlige kommentarer), som Kommissionen modtog under høringen i forbindelse med grønbogen(2). Hovedsigtet er fastlæggelse af en ny EU-politik på dette område, der kan rette op på manglerne i den nuværende konkurrencepolitik.

1.2. ØSU peger først og fremmest på behovet for en effektiv politisk indsats, idet vertikale begrænsninger er et vigtigt element i EU's konkurrencepolitik, som bidrager afgørende til at forbedre virksomhedernes konkurrenceevne, markedsintegrationen, den økonomiske og sociale samhørighed og forbrugernes vilkår.

1.3. Vertikale aftaler såsom aftaler eller samordnet praksis mellem virksomheder i hvert sit omsætningsled om levering og/eller køb af varer til videresalg eller forarbejdning eller om afsætning af tjenesteydelser (i det følgende benævnt "vertikale begrænsninger") har i tidens løb vist sig at kunne gavne konkurrencen. På baggrund af de stadige ændringer af produktionsprocesserne og udviklingen i distributionsstrukturerne, herunder fremkomsten af nye distributionsformer, er der brug for en ajourføring af de nuværende regler om vertikale begrænsninger.

1.4. Kommissionens forslag til nye regler indebærer en gennemgribende reform af den nuværende ordning, som bygger på formalistiske, juridiske kriterier og sektorspecifikke regler.

1.5. De vigtigste elementer i den nye politik, som tager udgangspunkt i en analyse af dens økonomiske konsekvenser, er følgende:

- én enkelt gruppefritagelsesforordning, der skal gælde for alle vertikale begrænsninger vedrørende færdigprodukter, mellemprodukter og tjenesteydelser, bortset fra et begrænset antal "hardcore"begrænsninger, som ikke er omfattet af gruppefritagelsen (sort liste);

- der foreslås én eller to markedsandelstærskler for at sammenkæde gruppefritagelserne med virksomhedernes markedsstyrke;

- der oprettes en "sikkerhedszone", så det bliver muligt at skelne mellem aftaler under tærsklen, som formodes at være lovlige, og aftaler over tærsklen, som kan kræve en nærmere undersøgelse;

- bestemmelserne følges op med nogle retningslinjer, som dels skal præcisere den politik, der skal følges, når markedsandelen ligger over tærsklen, dels give mulighed for tilbagekaldelse af gruppefritagelsen i tilfælde, hvor markedsandelen ligger under tærsklen, dels give virksomhederne mere præcise kriterier og retningslinjer for selve beregningen af markedsandelen;

- den nye politik går i retning af større decentralisering, idet håndhævelsen af EU's konkurrenceregler lægges ud til nationale domstole og konkurrencemyndigheder;

- det foreslås at indføre en differentieret tidsbegrænsning for fritagne aftaler, som skal fastsættes i forhold til aftalernes art;

- der indføres en overgangsperiode - som fastlægges senere - så de eksisterende aftaler kan tilpasses de nye regler.

1.6. Med henblik på iværksættelsen af den nye politik foreslår Kommissionen et sæt foranstaltninger, som ØSU nu høres om:

- en meddelelse om den nye politik for anvendelsen af EU's konkurrenceregler på vertikale begrænsninger;

- et forslag til ændring af forordning 19/65/EØF(3) med henblik på decentralisering og udvidelse af Kommissionens beføjelser vedrørende anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler og samordnet praksis;

- et forslag til ændring af artikel 4, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17(4), første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86, således at Kommissionen får mulighed for med tilbagevirkende kraft at fritage vertikale aftaler, når anmeldelsen sker på et senere tidspunkt.

1.7. På grundlag af de nye beføjelser, som overdrages af Rådet i henhold til ovennævnte forordninger, kan Kommissionen påbegynde arbejdet med vedtagelsen af:

- det nye forslag til forordning, der skal omfatte alle vertikale begrænsninger i alle distributionssektorer, bortset fra bilbranchen, samt andre vertikale relationer, der er omfattet af andre forordninger og kommissionsmeddelelser efter de retningslinjer, der redegøres for i meddelelsen;

- et sæt retningslinjer, der skal ledsage forordningen og præcisere Kommissionens politik over og under tærsklerne samt definere de tilfælde, hvor der er mulighed for gruppefritagelse.

1.8. Med den nye forordning vil de nugældende gruppefritagelsesforordninger om eneforhandlingsaftaler [forordning (EØF) nr. 1983/83(5)], eksklusive købsaftaler [forordning (EØF) nr. 1984/83(6)) og franchiseaftaler (forordning (EØF) nr. 4087/88(7)] bortfalde.

1.9. Den nye forordning og retningslinjerne skal vedtages af Kommissionen efter høringsperioden og træde i kraft senest i år 2000.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Kommissionens meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne på vertikale restriktioner fastslår efter en gennemgang af de forskellige løsningsforslag i grønbogen, at disse ikke kan fjerne manglerne ved den nuværende usmidige og formalistiske regulering, hvor der ikke tages hensyn til markedsstyrken, og hvor mulighederne for gruppefritagelse er for begrænsede.

2.2. Forslaget, der fremlægges i Kommissionens meddelelse, sigter mod at ændre den nuværende politik i mindre formalistisk retning, så der tages hensyn til aftalernes økonomiske virkning og tilstræbes en forenkling af tilsynsprocedurerne. En sådan strategi vil være et brud med tidligere praksis og må i princippet hilses velkommen, også fordi den ligger på linje med de ideer, som ØSU fremsatte i sin udtalelse om grønbogen om vertikale restriktioner(8).

2.3. I denne udtalelse gik ØSU ind for større smidighed og opfordrede Kommissionen til at behandle de vertikale aftaler med den nødvendige fleksibilitet, således at gruppefritagelserne bliver gearede til distributionsformer, der afspejler dynamiske tilpasninger til skiftende markedsforhold, samtidig med at virksomhederne får den nødvendige retssikkerhed ved indgåelsen af sådanne aftaler. ØSU understregede endvidere, at markedsstrukturerne er afgørende, når man skal vurdere de vertikale begrænsningers virkninger, og at voldgift spiller en afgørende rolle for konkurrencen og markedsintegrationen. Denne rolle bør understøttes såvel på forbrugerplan som i mellemleddene.

2.4. I den nye politik er der ikke blot taget hensyn til ovennævnte anbefalinger, men også til andre synspunkter, som ØSU tillægger stor betydning. Her tænkes bl.a. på understregningen af, at sammenlignelige økonomiske relationer med ækvivalente horisontale eller vertikale virkninger på markedet bør betragtes under én og samme synsvinkel, også selv om deres juridiske strukturer kan være forskellige i visse henseender, samt på nødvendigheden af at underkaste EU's politik for vertikale begrænsninger en drastisk ændring, som "skal bestå i en ajourføring og modernisering af det nuværende lov- og forordningskompleks, som ikke blot må opgives". Endelig påpegede ØSU, at det er nødvendigt delvist at gå bort fra de økonomiske og juridiske teorier, der hidtil har dannet grundlag for fortolkningen af artikel 85, ikke mindst i forbindelse med gruppefritagelsesforordningerne.

2.5. ØSU noterer sig nu, at Kommissionen ønsker at ændre den nuværende brede fortolkning af artikel 85 (som forbyder de fleste vertikale aftaler, der indeholder eksklusive klausuler eller andre begrænsninger af virksomhedernes handlefrihed). Den tilstræber at basere forslaget på begrebet markedsstyrke kombineret dels med en udvidelse af anvendelsesområdet for gruppefritagelser dels med en forenkling af anmeldelsesproceduren. Der skal i denne forbindelse mindes om, at Domstolen i sin retspraksis konsekvent har fastslået, at vertikale aftaler, herunder især eneforhandlingsaftaler, ikke automatisk er omfattet af artikel 85, stk. 1.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Fritagelse for distributionsaftaler: en bredere gruppefritagelse for aftaler om selektiv distribution, eksklusive købsaftaler og franchiseaftaler vil give parterne større frihed til at indgå aftaler, som imødekommer deres kommercielle behov, og mindske behovet for at tilpasse sådanne aftaler til kravene i individuelle gruppefritagelser. ØSU bifalder, at den nye gruppefritagelse udvides til at omfatte en bredere vifte af aktiviteter, herunder levering og/eller køb af varer til videresalg eller forarbejdning, afsætning af tjenesteydelser og mellemprodukter samt færdigprodukter til videresalg. Det hilses især velkomment, at den gamle mere restriktive ordlyd "med henblik på videresalg" udvides med udtrykket "eller forarbejdning".

3.1.1. ØSU så gerne, at der i betragtningerne eller de nye retningslinjer for gruppefritagelse gives flere holdepunkter for afgrænsningen af disse aktiviteter. ØSU glæder sig over, at gruppefritagelsen også vil omfatte vertikale aftaler inden for sammenslutninger af SMV-detailhandlere, hvilket ØSU opfordrede til i ovennævnte udtalelse.

3.1.1.1. ØSU understreger endvidere, at det i lyset af markedets dynamik er nødvendigt ikke at begrænse fritagelsen til sammenslutninger mellem SMV. Den bør også omfatte aftaler mellem parter, som falder uden for Kommissionens præcise definition af SMV, men som ikke desto mindre svarer til SMV, hvad angår reel markedsstyrke.

3.1.2. ØSU påpeger, at definitionen af vertikale aftaler ikke dækker [hvilket åbenbart er tilsigtet(9)] handelsagentaftaler vedrørende varer og tjenesteydelser. ØSU håber, at Kommissionen benytter denne lejlighed til at afklare sin holdning med hensyn til handelsagenter, der ikke er ansat i den virksomhed, de repræsenterer(10).

3.2. I den nye politik foreslås det at anvende markedsandelen som afgørende kriterium for, om gruppefritagelse finder anvendelse eller ej, med det prisværdige mål at give virksomheder uden markedsstyrke garanti for retssikkerhed under markedsandelstærsklen. ØSU bemærker, at indførelsen af tærskler også har til formål at forhindre virksomheder med en stærk markedsposition i at nyde godt af gruppefritagelse, fordi deres økonomiske styrke kan hæmme konkurrencen og skade forbrugernes interesser.

3.2.1. ØSU påpeger dog følgende:

- Stor markedsandel er ikke ensbetydende med stor markedsstyrke. Kommissionen bør i sine retningslinjer medtage faktorer som f.eks. afskærmning af markedet, hvilket kan betragtes som bevis for, at en stor markedsandel afspejler reel markedsstyrke.

- Kommissionen har fortsat bemyndigelse til at tilbagekalde gruppefritagelsen.

- Kommissionen kan også anvende artikel 86, hvis en enkelt virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder dominerer markedet. Dette spørgsmål har ØSU tidligere taget op i sine bemærkninger til løsningsforslag III i grønbogen, nærmere bestemt i forbindelse med gruppefritagelsesordningen for teknologioverførselsaftaler(11).

3.3. ØSU er generelt enigt i, at der er behov for en markedsandelstærskel som betingelse for en bredere gruppefritagelse inden for distribution. ØSU understreger dog, at det kræver stor omhu at indføre en vurdering af distributionsvirksomhedernes markedsandel i forbindelse med gruppefritagelse, da der må gives passende retningslinjer for beregningen af markedsandelen for at sikre, at parterne anvender gruppefritagelsen. ØSU bifalder derfor vejledningen i afsnit IV, punkt 5, og foreslår at:

a) Kommissionen giver en sådan vejledning i sit forslag til retningslinjer og

b) stiller hurtig rådgivning til rådighed for aktører, som kommer i vanskeligheder.

3.4. ØSU savner nærmere oplysninger om, på hvilket konkret grundlag valget af tærskler er foretaget. I forslaget nævnes som mulighed en tærskel på 10 % for "de minimis"-aftaler, en anden på højst 20 %, en tredje på mellem 20 og 40 % og en fjerde tærskel for markedsandele på over 40 %.

3.4.1. Kommissionen foreslår, at der vælges mellem et system med én tærskel på 25-35 % eller to tærskler på henholdsvis 20 % og 40 %. Et system med en markedsandelstærskel på 25-35 % vil sikkert have den fordel, at det vil være enklere og klarere end et system med to tærskler, som utvivlsomt vil være kompliceret med risiko for at havne i en ny formalisme. Det kunne også stik imod hensigten svække virksomhedernes retssikkerhed og få anmeldelsernes antal til at stige i stedet for at falde.

3.4.2. ØSU anbefaler en enkelt tærskel på 30 % af markedsandelen.

3.5. Mangelen på præcise og let anvendelige kriterier for beregningen af markedsandelen og afgrænsningen af det relevante marked både for produkter og tjenesteydelser og i geografisk henseende kan svække retssikkerheden med risiko for at gøre procedurerne tungere, skønt Kommissionen netop sigter mod en forenkling.

3.6. ØSU noterer, at den nye regulering, der skal baseres på en generel gruppefritagelsesforordning, skal afløse de nuværende sektorspecifikke forordninger, nærmere bestemt for øl og benzin, bortset fra biler. Men dette betyder ikke nødvendigvis, at de særlige forhold, som begrundede deres indførelse, er bortfaldet. Retningslinjerne skal sikre, at der ved anvendelsen af den nye generelle forordning tages hensyn til disse særlige forhold; om nødvendigt må de specifikke forordninger opretholdes.

3.7. ØSU erkender, at Kommissionen tilstræber en balance mellem på den ene side en strategi baseret på analyse af indvirkningen på markedet og på den anden side et rimeligt retssikkerhedsniveau. I tråd hermed bør Kommissionens meddelelse om definition af relevante markeder(12), der danner grundlag for den nye generelle gruppefritagelsesforordning, ledsages af mere detaljerede og klarere retningslinjer for beregningen af markedsandelen og reguleringen af de tilfælde, hvor tærsklerne overskrides.

3.8. ØSU fremhæver fordelene ved at anvende markedsandelstærskler. Under den fastsatte tærskel formodes det, at vertikale aftaler ikke har nogen væsentlig negativ nettoindvirkning på markedet, og at de følgelig er forenelige med artikel 85, stk. 1, bortset fra "hardcore"-begrænsninger (såsom faste udsalgspriser og begrænsninger af videresalg, der er opført på den sorte liste). Dermed skabes der retssikkerhed for denne type aftaler.

3.9. ØSU peger dog på de ulemper, som en sådan formodning om forenelighed kan få for SMV'er i distributionsleddet. Når et distributionsnet hører under en leverandør, hvis markedsandel ligger under den tærskel, som senere skal fastsættes, vil de pågældende distributionsaftaler - medmindre de indeholder "hardcore"-begrænsninger - falde uden for enhver kontrol. Dette kan svække distributions-SMV'ernes position og give anledning til indgivelse af et stort antal klager til Kommissionen, bortset fra at det vil være uretfærdigt. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til at indføje klausuler, som i det nævnte tilfælde begrænser leverandørernes magtposition i forhold til distributions-SMV'erne, eller som i det mindste giver sidstnævnte effektiv beskyttelse.

3.10. ØSU bifalder forsikringen om, at en overskridelse af markedsandelstærsklen ikke giver anledning til formodning om ulovlighed, ligesom det støtter ikke bare indførelsen af retningslinjer vedrørende de tre situationer (negativattest, individuel fritagelse og forbud), der er omfattet af artikel 85, stk. 1, men også Kommissionens politik efter artikel 85, stk. 3, samt dens politik for tilbagekaldelse af gruppefritagelsen. ØSU håber, at det får forelagt udkastet til de nævnte retningslinjer, inden det skal udarbejde sin udtalelse om Kommissionens meddelelse.

3.10.1. Kommissionen har bekræftet, at den har bevisbyrden, hvis en aftale menes at krænke artikel 85, stk. 1. ØSU er dog af den opfattelse, at en aftale ikke bør kunne erklæres ugyldig med tilbagevirkende kraft, hvis en sådan afgørelse ikke er begrundet i en overskridelse af markedsandelstærsklen. Dette synes ikke at fremgå klart af de ændringer af de nuværende forordninger, som Kommissionen foreslår.

3.11. ØSU hilser ophævelsen af den såkaldte hvide liste velkommen og forventer, at retningslinjerne vil indeholde nærmere bestemmelser om acceptable begrænsninger. ØSU bemærker, at Kommissionens nye fremgangsmåde med opstilling af en liste over "hardcore"-begrænsninger (sort liste), som automatisk udelukkes fra gruppefritagelsen, introducerer en ny strategi, der må hilses velkommen, fordi den bryder med den nuværende restriktive fremgangsmåde med gruppefritagelser for bestemte begrænsninger. ØSU noterer med tilfredshed, at Kommissionen har imødekommet dets anmodning og anerkendt, at maksimale eller vejledende udsalgspriser på visse betingelser er forenelige med konkurrencereglerne. Nationale bestemmelser, som Kommissionen hidtil har accepteret, bør derfor fortsat være lovlige under den nye ordning.

3.12. ØSU er dog bekymret over det store antal begrænsninger, der er opført på den sorte liste, og den vanskelige fortolkning og anvendelse af dem, som ikke vil gøre det lettere for virksomhederne at udforme deres aftaler. Der er derfor en risiko for, at de vil ty til anmeldelsesproceduren for at opnå retssikkerhed. Eksempelvis er det meget foruroligende, at der i meddelelsen(13) (kapitel V, afsnit 3) bebudes forbud mod at pålægge en forhandler salgsbegrænsninger uden for det geografiske område, som aftalen vedrører. Dette indebærer en væsentlig ændring af den hidtidige fortolkning af eneforhandling. Derfor bør et sådant forbud afgrænses bedre. Kommissionen bør også afklare lovligheden af bindinger, der kombineres med konkurrencebegrænsende forpligtelser.

3.12.1. Endvidere kan der stilles spørgsmålstegn ved Kommissionens fortolkning af eneforhandlingsaftaler kombineret med eksklusivt køb, der i forslaget betragtes som skadelige for markedsintegrationen, skønt sådanne aftaler hidtil har været omfattet af gruppefritagelsen (jf. dom i Grundig-Consten-sagen fra 1966)(14).

3.12.2. ØSU er enig i, at den tidligere retsstilstand hvad angår forbudet mod passivt videresalg i eneforhandlingsaftaler skal opretholdes. Samtidig er det dog vigtigt at erkende betydningen af at tillade begrænsninger i det aktive videresalg. Det er oplagt, at en virksomhed ikke ønsker at påtage sig den vanskelige opgave at introducere et nyt produkt på et givent marked, såfremt virksomheden ikke er sikker på at opnå en eller anden form for markeds- eller kundeeksklusivitet til gengæld. Så vidt ses, vil Kommissionen stadig tillade, at der aftales begrænsninger i det aktive salg på en eneforhandlers territorium, men ØSU ønsker samtidig Kommissionens tilkendegivelse af, hvorvidt en aftale mellem en leverandør og en forhandler om, at forhandleren alene skal varetage et aktivt salg (aktiv kundepleje) overfor nærmere af leverandøren bestemte kunder, kan tillades.

3.13. ØSU bemærker, at varigheden ikke fastlægges: der påtænkes begrænset varighed, alt efter hvilken aftaletype der er tale om. Dette ser ud til at indebære, at man opgiver de nuværende regler, som tillader en femårig periode med mulighed for forlængelse til ti år, der af virksomhederne anses for nødvendig for at kunne planlægge investeringerne forsvarligt. Da Kommissionen og i fremtiden tillige eventuelt de nationale myndigheder måske får beføjelse til at tilbagekalde fritagelser, hvis der opstår vanskeligheder, bør enhver begrænsning af aftalernes varighed afspejle det tidsspand, som er nødvendigt for at opnå afkast af investeringerne, specielt i sektorerne øl og detailsalg af benzin.

3.13.1. ØSU er ikke klar over, hvorledes Kommissionen har tænkt sig at reagere i tilfælde af innovative, vertikale aftaler, eller i tilfælde hvor leverandørerne ejer lokalerne. Også her henvises der i dokumentet til fremtidige retningslinjer.

3.14. ØSU bemærker, at den nye bestemmelse, jf. ændringen af artikel 1 i forordning 19/65/EØF, skal gælde for "kategorier af aftaler, der er indgået mellem to eller flere virksomheder i hvert sit omsætningsled". På baggrund af markedets dynamik og kompleksiteten og integreringen af visse produktions- og forarbejdningsprocesser mener ØSU, at det måske ville være bedre at slette omtalen af omsætningsled og i stedet sætte fokus på det økonomiske sigte med den aftale, som søges fritaget.

3.15. Med hensyn til de ledsagende foranstaltninger udtrykker ØSU også tilfredshed med revisionen af artikel 4, stk. 2, om fritagelse med tilbagevirkende kraft for ikke-anmeldte aftaler, som overskrider markedsandelstærsklen. ØSU er enig i, at en sådan reform kan være med til at nedsætte antallet af individuelle anmeldelser, men henleder dog Kommissionens opmærksomhed på, at dette ikke udelukker muligheden for, at virksomheder, som overskrider tærsklen, alligevel vil foretrække at anmelde aftalen umiddelbart efter dens indgåelse for at undgå efterfølgende opportunistiske tvister.

3.15.1. ØSU ser derfor fortsat med bekymring på, at individuel anmeldelse i tilfælde, hvor markedsandelstærsklen overskrides, skal forelægges Kommissionen, uden at der består en sikkerhed for, at der træffes en afgørelse inden for en rimelig tidsfrist, eller sikkerhed for et andet resultat end en administrativ skrivelse. Som nævnt i udtalelsen ser ØSU gerne en proceduremæssig mekanisme med indbyggede tidsgrænser, f.eks. en ikkeindsigelsesprocedure. En anden mulig løsningsmodel kunne være de tidsgrænser, som er indbygget i forordningen om fusionskontrol(15). ØSU ser frem til en sådan ændring som led i en mere generel procedurereform fra Kommissionens side.

3.15.2. Kommissionen bør også forberede sig selv på at kunne håndtere anmeldelse fra parter, som strides om retten til fritagelse. Sådanne tilfælde er tidligere blevet behandlet ved domstolene, da der ikke har eksisteret fritagelser med tilbagevirkende kraft.

3.16. Med hensyn til den vigtigste ledsageforanstaltning, nemlig overdragelsen til nationale myndigheder af gennemførelsen af EU's konkurrenceregler, bemærker ØSU, at den nye politik giver de nationale myndigheder beføjelse til at trække gruppefritagelser på deres område tilbage og at bringe artikel 85, stk. 1, i anvendelse ud over markedsandelstærsklen. ØSU ønsker at understrege, at den nye indfaldsvinkel udgør et radikalt skift i forhold til den nuværende, som tillægger Kommissionen eneansvaret for den fuldstændige gennemførelse af artikel 85, stk. 3.

3.16.1. Selv om ØSU grundlæggende bakker op om Kommissionens bestræbelser på at decentralisere konkurrencepolitikkens iværksættelse, ønsker det samtidig at pege på de risici, som en sådan indfaldsvinkel indebærer med hensyn til EU-konkurrencepolitikkens ensartethed og konsekvens. For virksomhederne kan en uddelegering af beføjelser til nationale myndigheder virke skadelig, hvis forskellene i officiel og juridisk praksis i medlemsstaterne kommer til at udgøre en fare for ensartet gennemførelse af lovgivningen i det indre marked og lægger hindringer i vejen for procedurernes effektivitet. Kommissionen bør nedfælde klare procedureregler, som forhindrer en lovgivningsmæssig opsplitning, der kan blive resultatet, hvis der anlægges forskellige indfaldsvinkler til industri- eller konkurrencepolitikken i de forskellige medlemsstater. Desuden bør Kommissionen være beføjet til at tage skridt over for de nationale myndigheder med henblik på at sikre, at juridiske og branchemæssige krav er overholdt. Der bør også nedfældes regler om grænseoverskridende undersøgelser, da de nationale monopolmyndigheder i modsætning til Kommissionen ikke har beføjelser på dette felt. Dette princip om "one-stop-shop" i Europa bør altid topprioriteres, også selv om der bliver tale om decentraliseret gennemførelse. Desuden vil en øget uddelegering af mindre aftaler, som primært involverer parter, der er hjemmehørende i én medlemsstat, til den pågældende medlemsstats konkurrencemyndigheder, være med til at lette Kommissionens arbejdsbyrde og sætte denne i stand til at koncentrere sin indsats om aftaler af EU-omspændende betydning.

3.17. ØSU udtrykker tillige tilfredshed med Kommissionens vilje til at tage højde for den økonomiske sammenhæng, som vertikale distributionsaftaler indgår i. Det tvivler derfor på, at alle "hardcore"-begrænsninger, herunder også dem, der falder under en lav markedsandelstærskel, bør sættes på den sorte liste på grund af sådanne aftalers ringe økonomiske virkning, idet det antages, de ikke er et led i et bredere net af aftaler, og at der ikke består nogen fare for afskærmning af det relevante marked. ØSU vurderer, at EFDomstolens ræsonnement i Delimitis/Henninger Brau-sagen (1991)(16) tyder på, at den indtager en lempelig holdning til "hardcore"-begrænsninger, når der er tale om mindre aftaler med ringe økonomiske virkninger i henhold til artikel 85, stk. 1, og mener, at Kommissionen bør tage sin holdning til artikel 85, stk. 3, op til ny vurdering.

3.18. ØSU anser det for et skridt i den rigtige retning, at Kommissionen er indstillet på at anse "ikke-hardcore" vertikale begrænsninger under en 20 %'s tærskel for acceptable, hvis systemet med to markedsandelstærskler vedtages. Dette viser, at Kommissionen lægger en økonomisk tankegang til grund for gennemførelsen af gruppefritagelser, når der er tale om mindre markedsandele.

3.19. ØSU henstiller, at hvis man lægger sig fast på et system med én markedsandelstærskel, bør Kommissionen fastholde dette princip, om nødvendigt i retningslinjerne.

3.20. ØSU henstiller tillige, at Kommissionen i overensstemmelse med sin nye, økonomisk baserede indfaldsvinkel til vertikale aftaler tager et yderligere skridt med henblik på at revurdere brugen af black-listning af alle "hardcore"-begrænsninger, for alle mindre vertikale aftalers vedkommende, herunder aftaler under 10 %'s tærsklen, jf. meddelelsen om aftaler af ringe betydning ("bagatelaftaler").

3.21. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen er indstillet på at benytte den tilbagekaldelsesmekanisme, der lægges op til i meddelelsen. Der skal findes en omhyggelig balance mellem den beskyttelse, som er indbygget i gruppefritagelsen, og de muligheder, der ligger i tilbagekaldelsesproceduren.

3.22. ØSU støtter ligesom i sin tidligere udtalelse om vertikale begrænsninger(17) princippet om forbudte klausulers adskillelighed ("severability").

4. Afsluttende bemærkninger

4.1. ØSU bemærker, at retningslinjerne, som er et nøgleelement i den nye politik, bør forelægges af Kommissionen sammen med den nye generelle forordning forud for enhver ændring af forordningerne (EØF) 19/65 og 17/62.

4.2. Når bortses fra de punkter, som fremføres under ovennævnte generelle og særlige bemærkninger, især med hensyn til brugen af markedsandelskriteriet, godkender ØSU indførelsen af den nye forordning med en enkelt 30 %'s tærskel.

4.3. Dette vil fremme en bred anvendelse af forordningen, således at Kommissionen kun behøver at koncentrere sig om de tilfælde, hvor markedskræfterne kan udgøre en fare for overholdelsen af konkurrencereglerne.

4.4. Med hensyn til de begrænsninger, der foreslås opført på den sorte liste, er det som nævnt ovenfor i punkt 3.11 meget foruroligende, at der i kapitel V, afsnit 3, anføres en begrænsning, som væsentligt ændrer den hidtidige fortolkning af eneforhandling.

4.5. Som anført i punkt 3.12 understreger ØSU, at Kommissionen ved fastlæggelsen af en tidsbegrænsning for aftalerne bør tage hensyn til det tidsspand, som er nødvendigt for at opnå afkast af investeringerne.

4.6. I lyset af disse kommentarer godkender ØSU Kommissionens initiativ og opfordrer den til at tage hensyn til de synspunkter, som er fremsat i denne udtalelse med hensyn til fastlæggelsen af retningslinjerne og den nye generelle forordning om gruppefritagelser, hvorom ØSU snart anmodes om at udtale sig.

4.7. ØSU vil da få lejlighed til at følge, hvorledes Kommissionen agter at regulere vertikale aftaler inden for en klart defineret retsramme baseret på enkelhed, gennemsigtighed, retssikkerhed og fremme af SMV, således at de ventede fordele fuldt ud kan komme forbrugerne til gode.

Bruxelles, den 24. februar 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 365 af 26.11.1998, s. 3.

(2) EFT C 296 af 29.9.1997.

(3) EFT 36 af 6.3.1965.

(4) EFT 13 af 21.2.1962, ændret ved forordning nr. 59; EFT 58 af 10.7.1962, ved forordning nr. 118/63/EØF; EFT 162 af 7.11.1963, og ved forordning (EØF) nr. 2822/71, EFT L 285 af 29.12.1971.

(5) EFT L 173 af 30.6.1983, s. 1, senest ændret ved forordning (EF) nr. 1582/97 (EFT L 214 af 6.8.1997, s. 27).

(6) EFT L 173 af 30.6.1983, s. 5, senest ændret ved forordning (EF) nr. 1582/97 (EFT L 214 af 6.8.1997, s. 27).

(7) EFT L 359 af 28.12.1988, s. 46.

(8) EFT C 296 af 29.9.1997.

(9) Jf. grønbogen om vertikale begrænsninger, Resumé, s. ii.

(10) Ifølge Domstolens retspraksis og Kommissionen finder artikel 85, stk. 1, slet ikke anvendelse, hvis agenten er ansat i den virksomhed, han repræsenterer.

(11) EFT C 102 af 24.4.1995.

(12) EFT C 312 af 14.10.1997, s. 15.

(13) EFT C 365 af 26.11.1998, s. 3.

(14) Dom af 13. juli 1966, Sml. 1966, s. 429.

(15) EFT L 257/90, s. 13.

(16) Sml. - 935 (1991).

(17) EFT C 296 af 29.9.1997.