BERETNING FRA KOMMISSIONEN Ellevte årsberetning om Strukturfondene (1999)

Denne beretning er udarbejdet af Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik og Samhørighed i samarbejde med Generaldirektoraterne for Beskæftigelse og Sociale Anliggender, Landbrug, Fiskeri og med bidrag fra Generalsekretariatet og Generaldirektoraterne for Økonomiske og Finansielle Anliggender, Virksomheder, Konkurrence, Energi og Transport, Miljø, Videnskab, Det Indre Marked, Uddannelse og Kultur, Budgetter, Finanskontrol samt Det Europæiske Kontor for Undersøgelse af Svig.

Som følge af euroens indførelse den 1. januar 1999 har man fundet det mest konsekvent at angive beløbene i denne beretning i euro, også selv om der er tale om operationer gennemført før 1.1.1999. I denne beretning svarer "EUR" derfor til ECU for beløb i perioden inden den 1. januar 1999 og til euro fra den 1. januar 1999.

INDHOLDSFORTEGNELSE

INDLEDNING

a. Resumé

b. En beretning med ligestillingen mellem kvinder og mænd som gennemgående tema

kapitel 1 : VIGTIGSTE BEGIVENHEDER I 1999 :

1.1. Forberedelse af programmeringsperioden 2000-2006

1.1.1. Berlin-aftalen, strukturpolitisk referenceramme for perioden 2000-2006

1.1.2. Vedtagelse af de nye strukturfondsforordninger (2000-2006)

1.1.3. Forslag til retningslinjer for EF-initiativerne for perioden 2000-2006

1.1.4. Udarbejdelse af programmerne for perioden 2000-2006: De første etaper

1.2. Uddybning af de prioriterede samhørighedstemaer

1.2.1. Den europæiske beskæftigelsesstrategi skal integreres yderligere I strukturfondsinterventionerne

1.2.2. Nyt regionalstøttekort

1.2.3. Fremskridtene inden for fysisk planlægning

1.3. Videreførelse af nyere aktioner

1.3.1. Lokale og regionale beskæftigelsespagter: Foreløbig status og konference til formidling af resultaterne

1.3.2. Fortsættelse af arbejdet med at udvikle metoder til evaluering af programmerne

Kapitel 2 : IVÆRKSÆTTELSEN OG GENNEMFØRELSEN AF PROGRAMMERNE I MEDLEMSSTATERNE :

2.1. Generel præsentation af målene og EF-initiativerne

2.1.1. Programmer vedtaget i 1999

2.1.2. Generelt om iværksættelsen

2.1.3. Iværksættelse af mål nr. 1 (tilbagestående regioner) og mål nr. 6 (regioner med lav befolkningstæthed)

2.1.4. Iværksættelse af mål nr. 2 (regioner under industriel omstilling)

2.1.5. Iværksættelse af mål nr. 3 og nr. 4 (menneskelige ressourcer og arbejdsmarked)

2.1.6. Iværksættelse af mål nr. 5a (tilpasning af landbrugs- og fiskeristrukturerne)

2.1.7. Iværksættelse af mål nr. 5b (udvikling af landdistrikter)

2.1.8. Iværksættelse af EF-initiativerne

2.1.9. Nyskabende aktioner og teknisk bistand

2.2. Gennemgang pr. medlemsstat

2.2.1. BELGIEN

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.2. DANMARK

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.3. TYSKLAND

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.4. GRÆKENLAND

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.5. SPANIEN

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.6. FRANKRIG

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.7. IRLAND

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.8. ITALIEN

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.9. LUXEMBOURG

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.10. NEDERLANDENE

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.11. ØSTRIG

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.12. PORTUGAL

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.13. FINLAND

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.14. SVERIGE

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

2.2.15. DET FORENEDE KONGERIGE

1. De væsentligste elementer i støtteindsatsen under de enkelte mål

2. EF-initiativer

Kapitel 3 : Evaluering og analyse af strukturfondenes virkninger

3.1. Forhåndsevaluering og nyprogrammering af mål nr. 1 og nr. 3 programmerne for udvikling af landdistrikter og FIUF

3.2. STATUS OVER ERFARINGERNE FRA DE FOREGÅENDE PERIODER

3.3. Tematiske evalueringer

Kapitel 4 : Gennemførelse af budgettet, finanskontrol og additionalitetskontrol

4.1. Gennemførelse af budgettet i 1999 (samtlige programmeringsperioder)

4.2. Kontrol foretaget af fondenes tjenestegrene, Finanskontrollen og UCLAF/OLAF

4.3. Additionalitetskontrol

Kapitel 5: Samordning med de øvrige finansielle instrumenter

5.1. Samordning med Samhørighedsfonden

5.2. Samordning med Den Europæiske Investeringsbank (EIB)

5.3. Samordning med Den Europæiske Investeringsfond (EIF)

5.4. Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområdes (EØS) finansieringsmekanisme

5.5. Samordning med uddannelsesprogrammerne

5.6. Samordning med fællesskabets finansielle støtte til transeuropæiske net (TEN)

Kapitel 6: Forenelighed og synergi med de øvrige fællesskabspolitikker

6.1. Strukturfondene, den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik

6.2. Strukturfondene og miljøet

6.3. Strukturfondene og virksomhedspolitikken

6.4. Strukturfondene og forskning og teknologisk udvikling (FTU)

6.5. Strukturfondene og de transeuropæiske net (TEN)

6.6. Strukturfondene, kulturen og turismen

6.7. Strukturfondene og konkurrencepolitikken

6.8. Strukturfondene og gennemsigtigheden af offentlige udbud

Kapitel 7: Interinstitutionel dialog, dialog med ARBEJDSMARKEDETS PARTER OG DE ØKONOMISKE INTERESSEORGANISATIONER, INFORMATION OG KOMMUNIKATION

7.1. Interinstitutionel dialog

7.1.1. Dialog med Europa-Parlamentet

7.1.2. Udtalelser fra strukturfondskomitéer og -udvalg

7.1.3. Dialog med Det Økonomiske og Sociale Udvalg

7.1.4. Dialog med Regionsudvalget

7.2. Dialog med arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer

7.3. Information og kommunikation, udveksling af erfaringer

BILAG (BIND II)

Bilag 1 : Finansiel gennemførelse 1994-1999 fordelt på mål

Bilag 2 : Finansiel gennemførelse 1994-1999 for EF-initiativerne

Bilag 3 : Finansiel gennemførelse 1994-1999 for nyskabende foranstaltninger

Bilag 4 : Pilotprojekter og nyskabende aktioner (EFRU, ESF og EUGFL)

Bilag 5 : Store projekter 1994-1999

Bilag 6 : Udnyttelse af bevillingerne i 1999 pr. budgetkonto

Bilag 7 : Oversigt over programgennemførelsen pr. medlemsstat (mål og EF-iniativer) -1999 i programmeringsperioden 1994-1999 (mio EUR)

Forkortelser

INDLEDNING

a. Resumé

Denne beretning fremlægges i medfør af artikel 16 i rammeforordningen for strukturfondene (EØF) nr. 2052/88 med senere ændringer, jf. artikel 31 i samordningsforordningen (EØF) nr. 4253/88 med senere ændringer. I beretningen redegøres der for anvendelsen i 1999 af strukturfondsforordningerne og navnlig for iværksættelsen af programmerne under strukturfondenes mål nr. 1 - nr. 6 og EF-initiativerne. Beretningens opbygning er naturligvis fortsat i overensstemmelse med kravene i forordningerne, selv om der er sket visse ændringer i forhold til tidligere.

I syvende årsberetning (1995) blev der som noget nyt taget et tværgående emne op, som blev behandlet hele beretningen igennem. Denne praksis er videreført i denne beretning, hvor det er indsatsen til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd, der er det gennemgående tema. Den korte form, beretningen fik for to år siden, er bibeholdt. Dvs. at det i selve beretningen kun er årets vigtigste begivenheder på strukturfondsområdet, der behandles. Bilagenes oplysninger om den finansielle gennemførelse af programmerne er dog fortsat udtømmende. Beretningen indeholder ud over de forskriftsmæssige kapitler et kapitel på ca. ti sider (kapitel 1), hvor der redegøres for de vigtigste begivenheder i 1999, bl.a. den konkrete forberedelse af programmeringsperioden 2000-2006.

1999

Den samhørigheds- og strukturpolitiske indsats i 1999 kan resumeres under tre overskrifter:

1. Afslutningen af perioden 1994-1999

1999 var det sidste år i denne programmeringsperiode og det år, hvor programmerne blev afsluttet. Derfor blev der kun vedtaget meget få nye interventioner i 1999.

I årets løb blev i alt kun fem nye interventioner vedtaget under de forskellige mål, dels to operationelle programmer under mål nr. 1 (tilbagestående regioner), heraf et program vedrørende de lokale og regionale beskæftigelsespagter i Spanien og et program for udvikling af økologiske busser i Grækenland, dels tre globaltilskud til fordel for Italien. Disse fem nye interventioner repræsenterer kun 0,1% af fondenes støtte for hele programmeringsperioden.

Sideløbende hermed blev der i årets løb vedtaget 24 mindre EF-initiativprogrammer, dels to INTERREG II C-programmer (tværnationalt samarbejde), hvoraf det ene vedrører det atlantiske område og det andet bekæmpelsen af tørken i Grækenland, dels 22 programmer vedrørende SMV-initiativet.

I lighed med 1997 og 1998 var 1999 kendetegnet ved en kraftigt accelererende bevillingsudnyttelse, således at mange af de forsinkelser, der var opstået i de første år af programmeringsperioden, blev indhentet. Tempoet blev øget for såvel nationalinitiativprogrammerne (EFSR'er/EPD'er) som EF-initiativerne.

Hvad angår EFSR'erne/EPD'erne var der således ved årets udgang (dvs. ved slutningen af programmeringsperioden) disponeret over 99% af de samlede forpligtelsesbevillinger. I 1999 øgedes tempoet for udnyttelsen af forpligtelsesbevillingerne væsentligt, således at der alene i 1999 blev disponeret over 21% af de samlede forpligtelser siden 1994. Ved årets udgang var der disponeret over 75% af betalingsbevillingerne. Det skal her nævnes, at der helt frem til den 31. december 2001 kan foretages betalinger "i marken" for perioden 1994-1999.

Ligesom i 1998 var det mål nr. 1 (tilbagestående regioner) og nr. 3 (bekæmpelse af arbejdsløshed og udstødelse), der havde de bedste udnyttelsesgrader. Således blev næsten alle forpligtelsesbevillinger (99%) og 78% af betalingsbevillingerne udnyttet under mål nr. 1, der som bekendt repræsenterer 2/3 af strukturfondsbudgettet. For mål nr. 2 (områder under industriel omstilling), nr. 4 (arbejdsmarked) og nr. 5b (sårbare landdistrikter) var udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne derimod lavere.

Det skal bemærkes, at det ligesom i 1998 var de mindst velstillede lande i EU, dvs. hovedmodtagerne af strukturstøtten (Spanien, Portugal og Irland), der var bedst til at udnytte bevillingerne. Andre medlemsstater blandt de mest velstillede i EU halter endnu bagefter med betalingerne.

Også gennemførelsen af EF-initiativerne accelererede kraftigt, bl.a. som følge af de finansielle reallokeringer, der fandt sted i 1998. Ved udgangen af 1999 var der således disponeret over 95% af periodens samlede forpligtelsesbevillinger og 57% af betalingsbevillingerne, hvilket er en væsentlig forbedring i forhold til de foregående år. Gennemførelsesgraden varierer dog fortsat mellem de forskellige EF-initiativer med RESIDER, RECHAR, ADAPT, EMPLOYMENT og PESCA som dem, der har de bedste gennemførelsesgrader.

2. Nærmere analyse af visse prioriteter

Ligesom i de foregående år bestræbte Kommissionen sig i 1999 på at give nogle af sine prioriterede aktioner ny fremdrift. Kommissionen gjorde især meget for at fremme og bevare beskæftigelsen, således at den europæiske beskæftigelsesstrategi, der var blevet lanceret på det ekstraordinære topmøde i Luxembourg i november 1997, kunne konsolideres i 1999. Endvidere blev samtlige nationale handlingsplaner for beskæftigelsen gennemgået, hvilket førte til anbefalinger til medlemsstaterne om, hvorledes de skulle opfylde deres forpligtelser. Kommissionen retningslinjer for beskæftigelsen, der var blevet vedtaget i 1998, blev udvidet i 1999 for at tage hensyn til nye mål som f.eks. livslang uddannelse, adgang til informationssamfundet, inddragelse af arbejdsmarkedets parter i arbejdstilrettelæggelsen og integrering af ligestillingsaspektet i programmerne. Rådet har i sin resolution om retningslinjerne for beskæftigelsen fremhævet strukturfondenes og især ESF's rolle i bestræbelserne på at opnå målsætningerne i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Således er det i strukturfondsforordningerne for perioden 2000-2006 bestemt, at medlemsstaterne i deres programmer skal indarbejde både retningslinjerne for beskæftigelsen og mere generelt principperne fra den europæiske beskæftigelsesstrategi.

Kommissionen har efter vedtagelsen af retningslinjerne for statsstøtten med regionalt sigte endvidere opfordret medlemsstaterne til at indsende udkast til nationale regionalstøttekort med angivelse dels af de regioner, der foreslås omfattet af traktatens undtagelsesbestemmelser, dels af støtteintensitetslofterne for investeringsstøtten eller den jobskabelsesstøtte, der er knyttet til investeringen. Kortene fra nogle af medlemsstaterne nåede ikke at blive godkendt i 1999 som følge af en meget sen indsendelse. Statsstøttekortene for fire Medlemslande var besluttet ved udgangen af året.

Hvad angår fysisk planlægning afholdtes i februar 1999 et afslutningsseminar i Bruxelles, mens den endelige udgave af ESDP (den europæiske perspektivplan for fysisk planlægning) blev vedtaget på det uformelle rådsmøde i Potsdam i maj. De nye programmeringer for perioden 2000-2006 tager hensyn til de muligheder, der er foreslået i ESDP.

3. De sidste forberedelser til perioden 2000-2006

Efter Kommissionens udarbejdelse i 1998 af forslagene til strukturfondsforordninger var 1999 det år, hvor de konkrete forberedelser til perioden 2000-2006 skete, og der blev vedtaget mange beslutninger.

Den 24. og 25. marts 1999 nåede stats- og regeringscheferne på Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Berlin således til enighed om en aftale om Agenda 2000, som indeholder de finansielle overslag for strukturfondene og Samhørighedsfonden for hele perioden 2000-2006. Hvad angår strukturfondene blev de samlede rammebeløb for hver enkelt fond og hvert enkelt mål vedtaget. Stats- og regeringscheferne blev ligeledes enige om bevillingerne til strukturstøtten til ansøgerlandene for perioden 2000-2006.

De forslag til forordninger, Kommissionen havde vedtaget i marts 1998, blev efter forhandlinger mellem de forskellige EF-institutioner vedtaget af Rådet i maj og juni 1999. EUGFL-forordningen blev vedtaget den 17. maj, mens samtlige strukturfondsforordninger, inkl. den generelle forordning, blev vedtaget den 21. juni 1999. Alle forordningerne har hvad angår bevillingerne for programmeringsperioden 2000-2006 været i kraft siden den 1. januar 2000. Den 21. juni vedtog Rådet også forordningerne om indførelse af de nye førtiltrædelsesinstrumenter, nemlig forordningen om ISPA (det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument), forordningen om SAPARD (førtiltrædelsesinstrument for landbrug og udvikling af landdistrikter) og forordningen om samordning af førtiltrædelsesstøtten.

Efter vedtagelsen af de nye forordninger traf Kommissionen den 1. juli 1999 under henvisning til Agenda 2000 afgørelser vedrørende den vejledende fordeling mellem medlemsstaterne af forpligtelsesbevillingerne for hvert enkelt mål, tildelingerne til hvert enkelt EF-initiativ, listen over mål nr. 1-regioner, herunder regioner, der modtager overgangsstøtte, samt loftet over den befolkningsandel, der i hver medlemsstat kan være omfattet af mål nr. 2.

I den generelle strukturfondsforordning er det bestemt, at medlemsstaterne efter vedtagelsen af listerne over mål nr. 1- og nr. 2-regioner har fire måneder til at forelægge Kommissionen udkastene til programmeringsdokumenter ("planerne"). Da listen over mål nr. 1-regioner blev godkendt den 1. juli 1999 for hele EU, havde Kommissionen inden den 31. december 1999 modtaget en stor del af planerne vedrørende dette mål. De fleste af planerne kunne uden videre realitetsbehandles, og forhandlingerne med de enkelte medlemsstaters myndigheder gik derfor i gang. Således kunne en del af mål nr. 1-programmerne vedtages allerede i første kvartal 2000. Hvad angår mål nr. 2 blev listerne over støtteberettigede områder først udarbejdet senere, idet støtteberettigelseskriterierne var mere komplekse, ligesom der skulle tages hensyn til særlige nationale forhold. Derfor havde Kommissionen den 31. december 1999 endnu ikke modtaget nogen planer for mål nr. 2. Alle mål nr. 2-planerne bortset fra de italienske blev dog modtaget i perioden mellem januar og slutningen af april 2000.

b. En beretning med ligestillingen mellem kvinder og mænd som gennemgående tema

I de fire foregående års beretninger har der været et gennemgående tema, der har været fælles for de fire fonde. Temaerne har været: interventionernes miljødimension (1995), støtten til den teknologiske udvikling i regionerne (1996), foranstaltningerne til fordel for SMV'er (1997) og lokaludvikling (1998). Den foreliggende beretning vil belyse indsatsen til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd, nærmere betegnet integreringen af denne politiske prioritet i strukturfondsprogrammerne.

Princippet om ligestilling mellem kvinder og mænd ("lige muligheder")

Ligestilling mellem kvinder og mænd i traktaten

Ligestilling mellem kvinder og mænd er et grundlæggende princip i et demokrati med respekt for menneskeheden. EU har været drivkraften i indsatsen for at fremme lige muligheder for kvinder og mænd, og Amsterdam-traktaten styrker retsgrundlaget for en indsats på dette område. Artikel 141 indeholder særlig hjemmel til at træffe foranstaltninger, der skal sikre anvendelsen af princippet om lige muligheder for og lige behandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, herunder princippet om lige løn for samme arbejde eller arbejde af samme værdi. Endelig giver artikel 141 også medlemsstaterne mulighed for at vedtage eller opretholde foranstaltninger, der indebærer positiv særbehandling af det underrepræsenterede køn med hensyn til erhvervsudøvelse. I Amsterdam-traktatens artikel 2 er Fællesskabets forpligtelse til at integrere kønsaspektet i sine politikker (se boks under punkt 2.1.2 i denne beretning) formaliseret, idet ligestilling mellem kvinder og mænd gøres til en specifik opgave for Fællesskabet og til et horisontalt mål for Fællesskabets indsats på alle områder.

Ligestilling mellem kvinder og mænd som produktionsfremmende faktor

Ofte opfattes ligestillingen mellem kvinder og mænd ikke blot som et spørgsmål om social retfærdighed, men også som en byrde, der hæmmer den økonomiske vækst og udvikling, og som en luksus, som landene måske ikke har råd til under de nuværende konkurrenceforhold. Det er imidlertid for længst dokumenteret, at en indsats for at fremme lige muligheder effektiviserer arbejdsmarkedet og medfører en bedre udnyttelse af de menneskelige ressourcer. Kvinders betydning for nutidens arbejdsmarked kan ikke overdrives. De demografiske fremskrivninger viser, at Europas befolkning bliver stadig ældre, hvilket har vidtrækkende konsekvenser for sundhed, pensioner og solidaritet mellem generationerne samt for beskæftigelsen. Dette betyder, at den vækst i beskæftigelsen, vi nødvendigvis skal have i de kommende årtier, langt hen ad vejen afhænger af, at der kommer flere kvinder ind i arbejdsstyrken.

Kønsskævheder på arbejdsmarkedet. Den nuværende situation

Gennem de seneste 30 år er kvinders aktive deltagelse på arbejdsmarkedet vokset støt. Således tegner kvinder sig for næsten hele stigningen i EU's arbejdsstyrke gennem de seneste 10-15 år. Kvinders beskæftigelsesgrad er i den tid steget fra 54% (godt halvdelen af mændenes niveau) til over 70% i dag, men alligevel består kønsskævhederne fortsat:

- i næsten alle medlemsstater er arbejdsløsheden større for kvinder end for mænd

- der er i gennemsnit for medlemsstaterne fortsat næsten 20% forskel mellem beskæftigelsesgraden for kvinder og mænd

- kvinders beskæftigelse reduceres i takt med, at antallet af børn i husstanden øges. Det samme gælder ikke for mænd. Kvinder udfører langt den største del af det ulønnede arbejde i hjemmet, herunder pasning af børn og andre pasningskrævende personer

- selv i lande med en høj erhvervsfrekvens og beskæftigelsesgrad er arbejdsmarkedet fortsat meget kønsopdelt, og kvinder er - ofte ufrivilligt - overrepræsenteret blandt deltidsarbejdere. Lønforskellen mellem kvinder og mænd ligger fortsat på et højt niveau (28% i gennemsnit på EU-plan).

Ovenstående viser, at beskæftigelses- og strukturpolitikken, som udgør det vigtigste fællesskabsinstrument til fremme af samhørighed, forbedring af beskæftigelses- og integrationsudsigterne og opnåelse af en bæredygtig udvikling, har stor betydning for udligningen af kønsskævheden.

Den europæiske beskæftigelsesstrategi

Der er sket store fremskridt gennem de seneste år. Lige muligheder udgør i dag en integreret del af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Medlemsstaterne har således forpligtet sig til at udligne kønsforskellene i beskæftigelsen, gøre det lettere at forlige arbejds- og familieliv samt tage hensyn til kønsaspektet i deres beskæftigelsespolitikker. I retningslinjerne for beskæftigelsen anerkendes ligestillingens betydning for økonomien, og lige muligheder er i dag et spørgsmål om såvel social retfærdighed som god økonomi.

Hensyntagen til ligestillingsaspektet i strukturfondspolitikkerne

I de senere år har man været stadig mere opmærksom på den store betydning, strukturfondene kan have for ligestillingen mellem kvinder og mænd. Dette første i 1996 til en rådsresolution om integrering af kønsdimensionen i strukturfondsinterventionerne.

Denne indsats er siden blevet fortsat på forskellige niveauer: En methodologisk. undersøgelse af, hvorledes princippet om lige muligheder kan anvendes i besvaftigelses- og strukturfondsinterventionerne blev ennemført I 1997. Undersøgelsens resultater blev offentliggjort i marts 1998. Resultaterne af en anden undersøgelse baseret på eksempler på god praksis i Tyskland, Det Forenede Kongerige og Frankrig blev fremlagt på et ligestillingsseminar i Gelsenkirchen i januar 1999. Disse undersøgelsesresultater har bl.a. styrket forankringen af princippet om ligestilling mellem kvinder og mænd i de nye strukturfondsforordninger for perioden 2000-2006.

De nye strukturfondsforordninger for perioden 2000-2006 indeholder således nye bestemmelser om integrering af lige muligheder for kvinder og mænd i regionale og nationale programmer. Medlemsstaterne og regionerne skal udføre en grundig forhåndsanalyse af ligestillingsaspekterne, fastsætte passende kriterier for udvælgelse af projekter og tage hensyn til kønsdimensionen i overvågningsarbejdet. Dette betyder, at indikatorer og statistikker skal opdeles efter køn. Medlemsstaterne vil også skulle fremme en ligelig repræsentation af kvinder og mænd i overvågningsudvalgene tilknyttet de regionale og nationale programmer og inddrage de myndigheder, der har ansvaret for ligestillingsspørgsmål, i arbejdet.

Faktisk bekræftes princippet om ligestilling mellem kvinder og mænd i 13 af de 56 artikler i den nye generelle strukturfondsforordning [1].

[1] Forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999

Men integreringen af kønsdimensionen i strukturfondsinterventionerne er ikke blot et spørgsmål om jura. Fjernelsen af uligheder mellem kvinder og mænd på arbejdsmarkedet er med til at effektivisere gennemførelsen af strukturfondsplanerne og -programmerne. Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse kan alene sikres, såfremt alle borgerne, kvinder såvel som mænd, mobiliseres.

Der er også stor synergi mellem strukturfondsmålene og ligestillingen mellem kvinder og mænd. Af eksempler kan nævnes:

*En forbedring af kvinders og mænds muligheder for at få arbejde på alle niveauer vil bidrage til at effektivisere investeringerne i menneskelige ressourcer

*En forbedring af kvinders kvalifikationer og faglige færdigheder vil medvirke til at øge produktiviteten og forbedre beskæftigelses- og forfremmelsesmulighederne

*Kvinders erhvervsvirksomhed er ofte udtryk for en ny måde at anskue beskæftigelsesmuligheder og lokale behov på

*En forbedring af transport- og børnepasningsmulighederne vil give flere kvinder adgang til arbejdsmarkedet og skabe nye beskæftigelseskilder.

kapitel 1 : VIGTIGSTE BEGIVENHEDER I 1999 :

1.1. Forberedelse af programmeringsperioden 2000-2006

1.1.1. Berlin-aftalen, strukturpolitisk referenceramme for perioden 2000-2006

Den 24. og 25. marts 1999 nåede stats- og regeringscheferne på Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Berlin til enighed om Agenda 2000.

Samhørighedspolitik for de 15 medlemsstater:

Hvad angår samhørighedspolitikken er der for perioden 2000-2006 for de 15 medlemsstater afsat 213,01 mia. EUR (1999-priser) i forpligtelsesbevillinger. Beløbet er mindre end det beløb, Kommissionen havde foreslået i marts 1998, på 239,4 EUR (1999-priser), men afspejler dog fortsat den høje prioritet, samhørighedspolitikken har. Beløbet er fordelt således:

- 195,01 mia. EUR til strukturfondene

- 18 mia. EUR til Samhørighedsfonden.

Stats- og regeringscheferne er ligeledes blevet enige om tildelingerne til hvert af de tre strukturfondsmål samt til Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet (FIUF) med henblik på FIUF-indsatsen uden for mål nr. 1-regionerne:

- 135,95 mia. EUR er tildelt mål nr. 1, dvs. 69,7% af de samlede strukturfondstildelinger

- 22,45 mia. EUR er tildelt mål nr. 2, dvs. 11,5% af de samlede strukturfondstildelinger

- 24,05 mia. EUR er tildelt mål nr. 3, dvs. 12,3% af de samlede strukturfondstildelinger

Strukturstøtte til ansøgerlandene [2]:

[2] Bulgarien, Estland, Letland, Litauen, Polen, Rumænien, Slovakiet, Slovenien, Tjekkiet, Ungarn

Det Europæiske Råd godkendte i Berlin de beløb, der var foreslået af Kommissionen til strukturstøtten til ansøgerlandene for perioden 2000-2006, nemlig 46,860 mia. EUR (1999-priser):

- 7,28 mia. EUR er tildelt det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument (ISPA)

- 39,58 mia. EUR er tildelt den strukturstøtte, der skal ydes efter tiltrædelsen.

Endvidere har SAPARD-instrumentet (EF-støtte til førtiltrædelsesforanstaltninger til fordel for landbrug og udvikling af landdistrikter) fået tildelt 520 mio. EUR årligt til ansøgerlandene for perioden frem til den faktiske tiltrædelse.

Beslutninger truffet af Kommissionen efter Rådets vedtagelse af strukturfondsforordningerne:

Umiddelbart efter vedtagelsen af de nye strukturfondsforordninger [3] vedtog Kommissionen den 1. juli 1999 7 beslutninger [4] vedrørende mål nr. 1, nr. 2 og nr. 3 samt FIUF, som er en forudsætning for igangsættelsen af den nye programmeringsperiode 2000-2006:

[3] Forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene; forordning (EF) nr. 1261/1999 af 21. juni 1999 om EFRU; forordning (EF) nr. 1262/1999 af 21. juni 1999 om ESF; forordning (EF) nr. 1263 af 21. juni 1999 om FIUF; forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om EUGFL

[4] EFT L 194 af 27.7.1999, s. 47ff.

- fire beslutninger om fastsættelse af en vejledende fordeling på de enkelte medlemsstater af forpligtelsesbevillinger under mål nr. 1, nr. 2 og nr. 3 samt FIUF uden for mål nr. 1-regionerne

- en beslutning om tildelingerne til det enkelte EF-initiativ

- en beslutning om opstilling af listen over de regioner, der er omfattet af mål nr. 1, inkl. de regioner, der modtager overgangsstøtte

- en beslutning om fastsættelse af et loft for den befolkningsandel, der for hver enkelt medlemsstat er berettiget til at modtage mål nr. 2-støtte.

Det skal bemærkes, at foranstaltningerne til udvikling af landdistrikter inden for mål nr. 2-områder ikke som i programmeringsperioden 1994-1999 vil blive finansieret af EUGFL, Udviklingssektionen, men af EUGFL, Garantisektionen (som er den fælles landbrugspolitiks finansieringsinstrument).

*Vejledende fordeling på de enkelte medlemsstater af forpligtelsesbevillingerne (se tabel):

Den vejledende fordeling på de enkelte medlemsstater af forpligtelsesbevillingerne er fastlagt af Kommissionen i henhold til artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 og konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Berlin.

Perioden 2000-2006 (forpligtelsesbevillinger; i mio. EUR; 1999-priser)

>TABLE POSITION>

(1) Ekskl. EF-initiativer og nyskabende aktioner

(2) Inkl. PEACE-bevillingerne (2000-2004)

(3) Inkl. bevillingerne til det særlige program for svenske kystområder

Mål nr. 1

For mål nr. 1-regionerne er metoden for fastsættelsen af støtte den, at der for hver indbygger i de støtteberettigede regioner ydes en støtte svarende til en vis procentdel af forskellen mellem den pågældende regions BNP pr. indbygger og EF-gennemsnittet. Denne procentdel afhænger af velstanden i den medlemsstat, hvori regionen ligger, idet der dog ydes yderligere støtte til de regioner, der har en særlig høj arbejdsløshed. Med denne metode er der skabt en direkte forbindelse mellem omfanget af de problemer, samtlige støtteberettigede regioner i en medlemsstat står over for (regional velstand og arbejdsløshed) og EF-støtten til disse regioner. Metoden indfører således en graduering af den økonomiske støtte ud fra de problemer, regionerne har.

De regioner, der modtager overgangsstøtte under mål nr. 1, vil i 2000 blive behandlet på samme måde som de regioner, der er fuldt ud støtteberettigede under dette mål. I denne forbindelse vil udgangspunktet være, at de førstnævnte regioner anses for at have et velstandsniveau, der svarer til niveauet i en region med et BNP pr. indbygger på 75% af EF-gennemsnittet. Ingen region, som modtager overgangsstøtte under mål nr. 1, kan dog i 2000 modtage støtte, der overstiger 75% af støtteniveauet i 1999. Mellem 2001 og 2003 vil den årlige tildeling til overgangsstøtte blive reduceret lineært, således at støtteintensiteten pr. indbygger i 2004 kommer til at svare til støtteintensiteten i mål nr. 2-områderne.

Det skal dog bemærkes, at visse medlemsstater i medfør af artikel 7, stk. 3, i den generelle strukturfondsforordning - i forståelse med Kommissionen - har ønsket at tilpasse den årlige profil for støtten til de mål nr. 1-regioner, der modtager overgangsstøtte.

Mål nr. 2

Hvad angår mål nr. 2-områderne er forpligtelsesbevillingerne blevet fordelt ud fra princippet om at yde samme støtte pr. indbygger for alle støtteberettigede områder (41,4 EUR i 1999-priser).

Bevillingerne til overgangsstøtten under mål nr. 2 er blevet fordelt mellem de pågældende medlemsstater på grundlag af forskellen mellem den befolkning, der var støtteberettiget under de tidligere mål nr. 2 og nr. 5b i perioden 1994-1999, og den befolkning, der i perioden 2000-2006 vil være støtteberettiget under det nye mål nr. 2.

Mål nr. 3

Mål nr. 3-bevillingerne er blevet fordelt mellem medlemsstaterne ud fra følgende kriterier: langtidsledighed, ungdomsarbejdsløshed, beskæftigelsesniveau, forskellen mellem kvinders og mænds adgang til arbejdsmarkedet, uddannelsesniveau og fattigdomsniveau.

Fordeling af bevillingerne for FIUF uden for mål nr. 1

Bevillingerne for FIUF uden for mål nr. 1 blev fordelt efter to hovedkriterier: 1) fiskeriets relative betydning i hver af de berørte medlemsstater og sektorens specifikke behov samt 2) den konstaterede gennemførelsesgrad for programmerne for perioden 1994-1999.

*Tildelinger til hvert af de fire EF-initiativer

Den 1. juli 1999 vedtog Kommissionen ligeledes størrelsen af de forpligtelsesbevillinger, der for perioden 2000-2006 skal tildeles hvert af de fire EF-initiativer, der er fastsat i den generelle strukturfondsforordning (i 1999-priser):

- INTERREG III: 4 875 mio. EUR (grænseoverskridende, tværnationalt og tværregionalt samarbejde)

- EQUAL : 2 847 mio. EUR (bekæmpelse af forskelsbehandling på arbejdsmarkedet)

- LEADER + : 2 020 mio. EUR (foranstaltninger målrettet mod udvikling af landdistrikter)

- URBAN : 700 mio. EUR (kriseramte bydele).

*Lister over mål nr. 1- og nr. 2-områder (se kort over støtteberettigede områder i begyndelsen af denne årsberetning):

I 2006 vil 41% af EU's befolkning være omfattet af mål nr. 1- eller nr. 2-interventionerne mod 50% i 1999. Denne geografiske koncentration, der ledsages af en bevillingsmæssig koncentration til fordel for mål nr. 1, vil gøre det muligt at målrette strukturfondsinterventionerne mod de hårdest ramte områder.

Mål nr. 1:

Kommissionen har i henhold til artikel 3 i den generelle strukturfondsforordning fastlagt listen over mål nr. 1-regioner for perioden 2000-2006. Disse regioner har 92,212 millioner indbyggere svarende til 22% af EU's befolkning.

Mål nr. 2:

Ifølge den generelle strukturfondsforordning (nr. 1260/1999) må befolkningen i mål nr. 2-områderne højst udgøre 18% af EU's samlede befolkning. 12 af de 15 medlemsstater er omfattet af mål nr. 2, idet hele Irland, Grækenland og Portugal er omfattet af mål nr. 1 eller modtager overgangsstøtte under mål nr. 1.

I henhold til den generelle strukturfondsforordnings artikel 4, stk. 2, er befolkningsloftet for hver medlemsstat fastsat ud fra oplysninger om følgende fire forhold:

- størrelsen af befolkningen i de NUTS III-regioner, som opfylder Fællesskabets støtteberettigelseskriterier (artikel 4, stk. 5 og 6)

- det samlede arbejdsløshedstal og antal langtidsledige uden for mål nr. 1-regionerne

- antal arbejdsløse og langtidsledige i de tæt befolkede områder

- «sikkerhedsnettet», hvorefter den støtteberettigede befolkning i en medlemsstat højst kan reduceres med en tredjedel i forhold til befolkningsdækningen under de tidligere mål nr. 2 (industriområder under omstilling) og nr. 5b (sårbare landdistrikter).

Efter at have fastsat af befolkningsloftet opfordrede Kommissionen de berørte medlemsstater til inden den 31. august 1999 at forelægge den deres forslag til lister over mål nr. 2-områder. Disse lister blev fremsendt til Kommissionen mellem den 16. august 1999 og den 3. december 1999. Kommissionen besluttede at behandle de forslag, der opfyldte betingelserne for at blive realitetsbehandlet, (dvs. komplette, forskriftsmæssige forslag) efter modtagelsesdato for at gøre det muligt for de medlemsstater, der havde fremsendt deres forslag først og således havde overholdt forordningens frister, hurtigt at iværksætte deres programmering. Kommissionen kunne således i 1999 træffe principielle beslutninger om listerne over mål nr. 2-områder på følgende datoer:

- den 26. oktober 1999 for Finland, Belgien, Danmark og Nederlandene

- den 24. november 1999 for Tyskland

- den 22. december 1999 for Det Forenede Kongerige og Spanien.

Efter høringen af de tre komitéer, der er omhandlet i den generelle strukturfondsforordning, traf Kommissionen den 22. december 1999 en endelig beslutning for de fire første af ovennævnte medlemsstater. For de øvrige medlemsstater, der er omfattet af mål nr. 2, bortset fra Italien, blev listen over mål nr. 2-områder vedtaget i begyndelsen af år 2000.

Kommissionens beslutninger vedrørende førtiltrædelsesinstrumenterne ISPA og SAPARD

For første gang er der i forbindelse med en udvidelse af Unionen udarbejdet en egentlig førtiltrædelsesstrategi. Ved forordning (EF) nr. 1267/1999 og nr. 1268/1999, der blev vedtaget af Rådet den 21. juni 1999, er der indført to nye førtiltrædelsesinstrumenter:

- et strukturpolitisk førtiltrædelsesinstrument (ISPA), hvis støtteregler ligner Samhørighedsfondens regler, og som skal forberede følgende ansøgerlandes tiltrædelse af EU: Bulgarien, Estland, Letland, Litauen, Polen, Rumænien, Slovakiet, Slovenien, Tjekkiet og Ungarn. ISPA, har et årligt budget på 1,040 mia. EUR (1999-priser) og yder støtte til investeringer i miljø og transportinfrastrukturer.

- et EF-instrument for støtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter (SAPARD) i de 10 ovennævnte lande. SAPARD har et årligt budget på 520 mio. EUR (1999-priser).

ISPA:

Den 20. juli 1999 traf Kommissionen en principbeslutning om en vejledende fordeling på modtagerlandene af den samlede ISPA-støtte. Fordelingen er baseret på de kriterier, der er fastsat i ISPA-forordningens artikel 4, dvs. befolkning, areal og BNP pr. indbygger.

Den 21. december afgav ISPA-forvaltningsudvalget en positiv udtalelse om forslaget til fordeling. Herefter traf Kommissionen den endelige beslutning den 7. marts 2000.

SAPARD:

I juli 1999 vedtog Kommissionen en beslutning om den vejledende fordeling af den årlige fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter [5]. I slutningen af 1999 blev Kommissionens forordning (EF) nr. 2759/1999 om fastsættelse af gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EF) nr. 1268/1999 offentliggjort.

[5] Beslutning nr. 1999/595/EF

Hvert ansøgerland har fået tildelt en SAPARD-støtte ud fra objektive kriterier som f.eks. landbrugerbefolkningens størrelse, landbrugsarealernes størrelse, velstandsniveau (BNP) og specifikke lokale og regionale forhold.

1.1.2. Vedtagelse af de nye strukturfondsforordninger (2000-2006)

Kommissionen vedtog i marts 1998 sine forslag til forordninger med henblik på den nye programmeringsperiode [6], og igennem hele 1998 blev disse forslag gennemgået og drøftet af de forskellige EF-institutioner. Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Berlin den 24. og 25. marts 1999 førte til en samlet aftale om Agenda 2000, herunder de økonomiske udsigter for perioden 2000-2006. Herefter kunne Rådet officielt vedtage samtlige forordninger i maj og juni 1999, idet EUGFL-forordningen blev vedtaget den 17. maj [7] og de øvrige strukturfondsforordninger den 21. juni 1999 [8]. Alle disse forordninger har været i kraft siden 1. januar 2000.

[6] KOM(1998) 131 endelig udg. af 18. marts 1998

[7] Forordning (EF) nr. 1257/1999

[8] orordning (EF) nr. 1260/1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser, forordning (EF) nr. 1261/1999 om EFRU, forordning (EF) nr. 1262/1999 om ESF og forordning (EF) nr. 1263/1999 om FIUF

Med disse nye forordninger er retsgrundlaget for fondene blevet forenklet:

*Den tidligere rammeforordning og samordningsforordning er samlet i en enkelt generel forordning (1260/1999), hvori er medtaget alle de bestemmelser, der er fælles for samtlige fonde, og som tidligere fandtes i flere forordninger

*EFRU-, ESF- og FIUF-forordningerne er opretholdt, dog i en forenklet form

*En enkelt forordning om EUGFL-støtte til udvikling af landdistrikter har erstattet de ni tidligere forordninger. I denne ene forordning er samlet alle de foranstaltninger med henblik på udvikling af landdistrikter, der kan finansieres såvel af EUGFL, Udviklingssektionen, som af EUGFL, Garantisektionen.

Den generelle forordning afspejler bestræbelserne for at effektivisere anvendelsen af strukturfondene, bl.a. gennem:

*en reduktion af antallet af prioriterede mål til tre og indførelse af en overgangsstøtte til de regioner, der mister deres støtteberettigelse

*en reduktion af antallet af EF-initiativer til fire, nemlig INTERREG og LEADER, som fortsætter; et nyt initiativ, som skal støtte kampen mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, EQUAL; og en fortsættelse af URBAN, der tager sigte på kriseramte bydele. Der er endvidere indført en væsentlig forenkling, idet hvert EF-initiativ skal finansieres af én enkelt fond, mens de enkelte fonde dog kan udvide deres anvendelsesområde og finansiere aktiviteter, der normalt støttes af de øvrige fonde

*en klar fordeling af ansvaret mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Medlemsstaterne har først og fremmest ansvaret for iværksættelsen af interventionerne, og i medlemsstaterne er de forskellige partneres deltagelse udvidet for at styrke partnerskabsprincippet

*bestemmelser med henblik på forenkling af programmeringen og iværksættelsen af interventionerne. De programmer, Kommissionen vedtager, vil være koncentreret om strategien og de prioriterede felter samt om gennemførelsesreglerne. Medlemsstaterne får ansvaret for iværksættelsen af foranstaltningerne, som sker på grundlag af et programtillæg

*nye bestemmelser om forvaltning, overvågning og evaluering: en nøjagtig beskrivelse af forvaltningsmyndighedernes og overvågningsudvalgenes opgaver, beskrivelse af indholdet af de årlige rapporter om gennemførelsen samt fastlæggelse af målene for evalueringerne og overvågningsindikatorerne

*indførelse af et enklere, men strammere system for finansforvaltning, som indebærer automatiske årlige budgetforpligtelser indgået af Kommissionen, betaling af acontobeløb ved programmets start og derefter mellemliggende betalinger i form af refusion af faktisk afholdte udgifter, som attesteres af medlemsstaterne, og endelig betaling af restbeløb ved interventionernes afslutning

*en styrkelse af bestemmelserne om finanskontrol.

Forordningerne for de enkelte fonde er også blevet forenklet på nogle punkter:

For EFRU er der ikke sket mange ændringer. EFRU vil fortsat støtte tre typer investeringer: produktive investeringer i virksomhederne, især SMV'er, infrastrukturer og udvikling af det lokale potentiale, herunder lokale beskæftigelsesinitiativer.

ESF-forordningen har forbindelse med det nye beskæftigelsesafsnit, der er indført ved Amsterdam-traktaten. ESF vil således bidrage til den europæiske beskæftigelsesstrategi med en indsats på fem prioriterede områder: en aktiv arbejdsmarkedspolitik, social integration, livslang uddannelse, tilpasningsevne og forbedring af kvinders beskæftigelse.

FIUF er blevet til en egentlig strukturfond.

Den nye EUGFL-forordning har til formål at indføre en integreret politik for bæredygtig udvikling af landdistrikter gennem et enkelt instrument, der kan sikre en bedre sammenhæng med den fælles landbrugspolitik. De tre vigtigste prioriterede felter er styrkelse af landbrugs- og skovbrugssektoren, forbedring af landdistrikternes konkurrenceevne og beskyttelse af miljø og af kultur- og naturarven i landdistrikterne. Gennemførelsesbestemmelserne til EUGFL-forordningen er fastsat i gennemførelsesforordningen (EF) nr. 1750/1999, mens overgangsreglerne for støtten til udvikling af landdistrikter findes i forordning (EF) nr. 2603/1999, der blev vedtaget i december 1999.

1.1.3. Forslag til retningslinjer for EF-initiativerne for perioden 2000-2006

I løbet af 1999 har Kommissionen udarbejdet udkast til retningslinjer for de fire nye EF-initiativer for perioden 2000-2006 (INTERREG, URBAN, LEADER og EQUAL). Naturligvis er de forskellige EF-institutioner blevet hørt om disse forslag til retningslinjer før Kommissionens vedtagelse af disse.

*Udkastet til retningslinjer vedrørende EQUAL kunne således vedtages den 13. oktober 1999. Formålet med disse retningslinjer er at udvikle tværnationale samarbejdsformer til fremme af nye midler til bekæmpelse af enhver form for forskelsbehandling eller ulighed på arbejdsmarkedet. EQUAL tager ligeledes sigte på social og erhvervsmæssig integrering af asylansøgere. Efter vedtagelsen af dette udkast har Kommissionen indledt en høring af medlemsstaterne og Europa-Parlamentet, der resulterede i vedtagelsen den 15. april 2000 af den endelige udgave af retningslinjerne for EQUAL.

*Udkastet til retningslinjer for LEADER + blev vedtaget den 14. april 2000. LEADER+ tager sigte på indførelse af integrerede strategier for at opnå ny fremdrift i udviklingen af landdistrikter. Initiativet har to formål, nemlig at støtte lokalaktionsgruppers nyskabende pilotprojekter og fremme udvekslingen af erfaringer samt det tværnationale samarbejde.

*Den endelige udgave af retningslinjerne vedrørende INTERREG III blev vedtaget af Kommissionen den 28. april 2000. Initiativet falder i tre dele: del A vedrører det grænseoverskridende samarbejde, dvs. fremme af en integreret regionaludvikling mellem grænseregioner; del B vedrører det tværnationale samarbejde og skal bidrage til en harmonisk lokal og regional integration på tværs af EU; del C tager sigte på at styrke det tværregionale samarbejde og derved forbedre den tværregionale økonomiske udviklings politikker og teknikker. Retningslinjerne for perioden 2000-2006 tager hensyn til erfaringerne fra perioden 1994-1999 og søger at forbedre de allerede opnåede resultater ved at sikre, at de berørte regioner og områder samordner deres indsats og virkelig arbejder sammen. Regionerne og områderne skal således iværksætte fælles strategier og programmer og oprette fælles administrative strukturer. Den 29. november 1999 blev der i denne forbindelse afholdt en informationsdag om INTERREG III.

*Retningslinjerne vedrørende URBAN blev vedtaget af Kommissionen den 28. april 2000. Dette initiativ forfølger to hovedmål, nemlig a) at fremme udarbejdelsen og gennemførelsen af særligt nyskabende strategier for økonomisk og social fornyelse af små og mellemstore byer eller kriseramte bydele i større byer og b) at styrke og udveksle viden og erfaringer med hensyn til en bæredygtig fornyelse og udvikling af byer i EU.

1.1.4. Udarbejdelse af programmerne for perioden 2000-2006: De første etaper

Efter vedtagelsen af forordningerne for perioden 2000-2006 er der fastlagt flere successive etaper, der skal slutte med den formelle vedtagelse af programmeringsdokumenterne:

*Umiddelbart efter vedtagelsen af strukturfondsforordningerne udarbejdede Kommissionen retningslinjer, der skulle hjælpe de nationale og regionale myndigheder med at udarbejde programmeringsstrategierne for henholdsvis mål nr. 1, nr. 2 og nr. 3. Retningslinjerne blev vedtaget den 1. juli 1999 [9] og omfatter tre hovedområder: i) forbedring af den regionale konkurrenceevne, ii) fremme af beskæftigelsen (Fællesskabets hovedprioritet) og iii) integreret udvikling af byer og landdistrikter.

[9] KOM (1999) 344 endelig udg. af 1. juli 1999

*Det er Kommissionen, der udarbejder listerne over støtteberettigede regioner og områder under de geografisk definerede mål (mål nr. 1 og nr. 2). Listen over mål nr. 1-regioner blev fastlagt for hele EU den 1. juli 1999 ud fra ét kriterium (BNP pr. indbygger) og på det regionale NUTS II-niveau (administrativ region). Hvad angår mål nr. 2, hvor der er flere og mere komplekse støtteberettigelseskriterier (jf. artikel 4 i den generelle forordning (EF) nr. 1260/1999), som anvendes på NUTS III-områder, dvs. på et lavere niveau, er listerne blevet udarbejdet medlemsstat for medlemsstat. Dette er grunden til, at områdeinddelingen under mål nr. 2 for nogle af medlemsstaternes vedkommende først blev endeligt fastlagt i begyndelsen af år 2000 (dette gælder bl.a. Frankrig og Italien).

*Efter vedtagelsen af listerne over støtteberettigede regioner og områder har medlemsstaterne fire måneder til at udarbejde udkast til nationale eller regionale programmer (eller «planer», dvs. udkast til EFSR'er eller EPD'er), som de senere har forelagt Kommissionen.

*Efter modtagelsen af en plan, der opfylder alle betingelserne i forordningerne, har Kommissionen fem måneder til at vedtage det tilsvarende programmeringsdokument (EFSR eller EPD). I disse fem måneder foregår der intensive forhandlinger såvel i Kommissionen som med de enkelte medlemsstater for at justere planernes indhold og nå frem til et endeligt dokument. Kommissionen har også fem måneder til at vedtage de operationelle programmer, som kan forelægges af medlemsstaterne enten samtidig med de EFSR'er, OP'erne vedrører, eller senere.

*Efter vedtagelsen af EPD'erne/OP'erne har medlemsstaten yderligere tre måneder til at forelægge Kommissionen et programtillæg. I dette dokument, som hører under medlemsstaternes kompetence, præciseres visse EPD- og OP-bestemmelser (foranstaltningernes detaljerede indhold, kategorier af endelige støttemodtagere, finansieringsplan for de enkelte foranstaltninger og retningslinjer for elektronisk dataudveksling mellem medlemsstaten og Kommissionen).

Mål nr. 1-planerne modtog Kommissionen stort set før den 31/12/1999. Kun udkastene til EPD'er for tre franske oversøiske departementer (Guadeloupe, Martinique og Guyane) blev modtaget efter denne dato (den 10. januar 2000). Da de fleste af planerne var indgivet forskriftsmæssigt, kunne forhandlingerne med medlemsstaterne gå i gang forholdsvis hurtigt, og nogle af programmerne er således allerede blevet vedtaget af Kommissionen i første kvartal 2000 (begge finske EPD'er samt det østrigske EPD).

Hvad angår mål nr. 2 blev listerne over støtteberettigede områder udarbejdet senere end listerne for mål nr. 1, da de kriterier, der skulle anvendes, var mere komplekse. Derfor havde Kommissionen den 31. december 1999 endnu ikke modtaget nogen plan. Samtlige mål nr. 2-planer er dog modtaget mellem begyndelsen af januar og slutningen af april 2000.

Hvad angår programmeringen af bevillingerne til menneskelige ressourcer (mål nr. 3) blev samtlige planer forelagt Kommissionen inden udgangen af 1999, og forhandlingerne med medlemsstaterne var for de fleste af disse planers vedkommende allerede begyndt.

Med hensyn til udvikling af landdistrikter var udarbejdelsen af planerne ved udgangen af 1999 kun lige begyndt. De foranstaltninger vedrørende udvikling af landdistrikter, der skal indgå i mål nr. 1- og nr. 2-programmerne, fastlægges i de forberedende planer. For visse geografiske enheder, hvis mål nr. 2-områder ikke dækker hele området, kan foranstaltningerne til fremme af udviklingen af landdistrikter dog indgå i et større projekt, der også omfatter områder uden for målene. Disse planer, der kaldes «planer for udvikling af landdistrikter», udarbejdes således på det geografiske niveau, der findes mest hensigtsmæssigt. De foranstaltninger med henblik på udvikling af landdistrikter, der skal gennemføres i ét og samme område, skal så vidt muligt indarbejdes i en enhedsplan. Disse planer, der udarbejdes på grundlag af en forhåndsevaluering foretaget af de af medlemsstaterne udpegede myndigheder, skulle forelægges Kommissionen senest den 3. januar 2000 efter høring af de kompetente regionale og lokale myndigheder og organisationer.

Alle interventioner til fremme af udviklingen af landdistrikter skal omfatte agromiljøforanstaltninger.

1.2. Uddybning af de prioriterede samhørighedstemaer

1.2.1. Den europæiske beskæftigelsesstrategi skal integreres yderligere I strukturfondsinterventionerne

Ved Amsterdam-traktatens ikrafttræden har den europæiske beskæftigelsestrategi fået tilført en ny dynamik. Efter det ekstraordinære topmøde om beskæftigelse i Luxembourg i november 1997 begyndte alle EU-landenes regeringer at implementere den aftalte samordningspolitik ved at opstille fælles mål (retningslinjer for beskæftigelsen), udarbejde nationale handlingsplaner og indføre fælles overvågning (fælles beskæftigelsesrapporter). I 1999 blev Luxembourg-processen yderligere konsolideret, og en hel årscyklus blev afsluttet i overensstemmelse med traktatens artikel 128. Gennemgangen af de nationale handlingsplaner har ført til de første henstillinger til medlemsstaterne om, hvorledes disse skal opfylde deres forpligtelser med hensyn til beskæftigelsesstrategiens fælles mål.

Retningslinjerne for beskæftigelse har siden deres vedtagelse i 1998 været centreret om fire søjler, som afspejler de vigtigste politiske prioriteter, nemlig. forbedring af beskæftigelsesegnetheden, udvikling af en iværksætterkultur, fremme af erhvervslivets og arbejdsstyrkens tilpasningsevne samt styrkelse af ligestillingspolitikken. Disse prioriteter er blevet udmøntet i 21 retningslinjer, som under henvisning til vurderingen af de nationale handlingsplaner og beskæftigelsessituationen er blevet yderligere tilpasset og udviklet og udvidet med nye mål. I 1999 blev retningslinjerne udvidet til at omfatte nye mål som f.eks. livslang læring, adgang til informationssamfundet, inddragelse af arbejdsmarkedets parter i arbejdet med at forbedre arbejdets tilrettelæggelse samt integrering af kønsaspektet i de forskellige politikker.

I den fælles beskæftigelsesrapport for 1999 gennemgås beskæftigelsessituationen i Europa, som fortsat er præget af en lav erhvervsfrekvens (61%), ringe deltagelse af kvinder og ældre i arbejdslivet samt en vedvarende høj langtidsledighed og ungdomsarbejdsløshed. Den europæiske beskæftigelsesstrategi er blevet den accepterede ramme for den reform, hvormed disse problemer søges løst, og som omfatter bl.a. arbejdsmarkedspolitik, skatte- og dagpengeordninger, uddannelsessystemer og arbejdsformidling. Der er nu en klar bevægelse hen imod en mere forebyggende tilgang til problemerne omkring ungdomsarbejdsløshed og langtidsledighed, selv om nogle medlemsstater dog er nået længere end andre med at opfylde de fælles mål, der siger, at alle unge og voksne arbejdsløse skal aktiveres, inden de har været arbejdsløse i seks eller tolv måneder. Endvidere har de fleste af medlemsstaterne nået 20%-målet for arbejdsløses deltagelse i uddannelse og andre aktiveringsforanstaltninger. Medlemsstaterne er også begyndt at se betydningen af livslang læring og servicesektorens rolle ud fra et mere strategisk synspunkt, ligesom de engagerer sig stadig mere i ligestillingsproblematikken. Derimod er det uklart, hvad der er sket af fremskridt med hensyn til at udvikle iværksætterkulturen, mens situationen er skuffende hvad angår forbedring af tilpasningsevnen.

Rådet har i sin resolution om retningslinjerne for beskæftigelsen for 1999 understreget, at ESF's rolle er at understøtte beskæftigelsesstrategien bl.a. ved at bidrage til den kvalitative udvikling af de menneskelige ressourcer. ESF bør i særlig grad fremme den nødvendige overgang fra en passiv til en aktiv arbejdsmarkedspolitik og lægge mere vægt på forebyggelse end på symptombehandling. Ifølge strukturfondsforordningerne for perioden 2000-2006 og de hertil knyttede retningslinjer skal medlemsstaterne integrere programmeringen af strukturfondsinterventionerne, især ESF-støttede programmer, med gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelse og mere generelt den europæiske beskæftigelsesstrategi.

De henstillinger, der rettes til medlemsstaterne med hensyn til implementeringen af beskæftigelsespolitikken, bekræfter dette krav, og langt de fleste af medlemsstaterne fokuserer på de områder, hvor ESF's bidrag er relevant, som f.eks. arbejdsmarkedspolitikken til forebyggelse af ungdomsarbejdsløshed og langtidsledighed, erhvervsuddannelse samt politikker til fremme af lige muligheder for kvinder og mænd.

1.2.2. Nyt regionalstøttekort

Efter vedtagelsen af retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte [1] har Kommissionen opfordret medlemsstaterne til at indsende et udkast til nationalt regionalstøttekort, der omfatter dels de regioner, der foreslås omfattet af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), dels de intensitetslofter over støtte til initialinvesteringer eller jobskabelse, der har sammenhæng med de planlagte investeringer i hver enkelt region, samt de gældende kumulationslofter.

[1] EFT C 74 af 10.03.1998

Alle medlemsstaterne indsendte deres udkast til regionalstøttekort i løbet af 1999, selv om nogle af medlemsstaterne (Spanien, Italien, Luxembourg) først fik indsendt deres udkast i december 1999. Efter at have gennemgået udkastene godkendte Kommissionen dem, der var indsendt af Danmark, Grækenland, Irland og Finland samt den del af Tysklands og Portugals kort, der vedrører de regioner, der er omfattet af undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra a).

Derimod stillede Kommissionen sig tvivlende over for foreneligheden med traktaten af visse andre medlemsstaters udkast. Kommissionen indledte således den i artikel 88, stk. 2, fastsatte procedure over for kortudkastene fra Belgien, Frankrig og Nederlandene samt fra Tyskland og Portugal for så vidt angår den del af kortet, der vedrører regioner omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 87, stk. 3, litra c).

De øvrige medlemsstaters udkast til kort blev indsendt for sent til at kunne blive godkendt inden udgangen af 1999. Indtil en sådan godkendelse foreligger, kan de pågældende medlemsstater, i det omfang regionalstøttekortene angiver de regioner, hvor der med eller uden strukturfondenes medfinansiering kan ydes investeringsstøtte til større virksomheder, ikke yde denne form for støtte efter 1. januar 2000. Denne afbrydelse gælder dog alene statsstøtte med regionalt sigte og berører altså ikke strukturfondsinterventioner, der tager sigte på at medfinansiere støtteordninger med et andet sigte, eller som ikke omfatter elementer af virksomhedsstøtte.

1.2.3. Fremskridtene inden for fysisk planlægning

Efter en debat i alle medlemsstaterne, som blev lanceret af Kommissionen og medlemsstaterne i tæt samarbejde, og som kulminerede i otte tværnationale seminarer i 1998 og et afsluttende forum i Bruxelles i februar 1999, blev den første endelige europæiske perspektivplan for fysisk planlægning (ESDP) godkendt på det uformelle rådsmøde i maj 1999 i Potsdam med deltagelse af ministrene for fysisk planlægning. Ministrene og Kommissionens repræsentant fremhævede, at dette var endnu et vigtigt skridt hen imod europæisk integration. For første gang råder beslutningstagerne på alle EU-niveauer over et fælles referencedokument vedrørende fysisk planlægning. I dokumentet foreslås tre grundmålsætninger for den fysiske planlægning i EU:

*Udvikling af et afbalanceret og polycentrisk bysystem og en omdefinering af forholdet mellem byer og landdistrikter

*Lige adgang til infrastruktur og viden

*Bæredygtig udvikling, forsigtig styring og beskyttelse af den naturlige og kulturelle arv.

For hvert af disse mål angiver ESDP konkrete strategiske muligheder, således at dokumentet er et egnet middel til at opnå en bæredygtig og geografisk afbalanceret udvikling i EU. Dokumentet er ikke bindende, det påfører ikke Fællesskabet nye ansvarsområder, og det respekterer nærhedsprincippet. På det uformelle møde i Tampere i oktober 1999 vedtog ministrene for fysisk planlægning og by/regionalpolitik samt EU's kommissær for regionalpolitik et handlingsprogram med henblik på at fremme anvendelsen af ESDP. I handlingsprogrammet foreslås bl.a. en "mainstreaming" af ESDP gennem strukturfondene, anvendelse af ESDP-strategierne i de relevante EF-politikker og forberedelse af EU's udvidelse.

1.3. Videreførelse af nyere aktioner

1.3.1. Lokale og regionale beskæftigelsespagter: Foreløbig status og konference til formidling af resultaterne

Denne pilotaktion, der blev iværksat i 1996 som led i tillidspagten for beskæftigelsen, har været under stadig udvikling i de 15 medlemsstater og omfatter nu 89 områder med over 35 millioner indbyggere i alt.

Ud fra en analyse af områderne er der med teknisk bistand fra Fællesskabet etableret et bredt partnerskab i de forskellige berørte områder med henblik på udarbejdelse af en integreret beskæftigelseshandlingsplan. Det har efterfølgende været muligt at støtte denne handlingsplan med strukturfondsmidler som følge af den manøvremargen, der findes i programmeringen. Dette betyder, at der frem til udgangen af 2001 er afsat et rammebeløb på 1 600 mio. EUR til handlingsplanerne (heraf 500 mio. fra strukturfondene), hvilket skulle gøre det muligt at skabe eller bevare 55 000 arbejdspladser [2].

[2] Dokument fra Kommissionens tjenestegrene indeholdende den anden foreløbige statusrapport om de lokale og regionale beskæftigelsespagter, SEK (1999) 1932 af 26/11/1999

Kendskabet til denne "model" og de første resultater af dens anvendelse blev med henblik på programmeringen for perioden 2000-2006 formidlet på en konference arrangeret af Kommissionen som et forum til udveksling af erfaringer.

Konferencen blev afholdt i Bruxelles den 8.-10. november 1999 med ca. 830 deltagere. På konferencen blev 59 "modeller", der var baseret på de lokale og regionale beskæftigelsespagters handlingsplaner, og som var egnet til udveksling, præsenteret på de mere end 1 200 bilaterale møder mellem koordinatorer for beskæftigelsespagterne og repræsentanter for de lokale og nationale forvaltninger.

De vigtigste indlæg vedrørte:

*Den stærke støtte til projektet såvel fra det finske formandskab repræsenteret ved arbejdsministeren som fra Regionsudvalget repræsenteret ved formanden, som begge lagde vægt på det lokale jobskabelsespotentiale og sammenhængen med den europæiske beskæftigelsesstrategi

*Kommissionens retningslinjer for programmeringsperioden 2000-2006 [3], ifølge hvilke de lokale og regionale beskæftigelsespagter skulle indarbejdes i programmerne under de enkelte strukturfondsmål.

[3] Dokument fra Kommissionens tjenestegrene med en vejledning om de lokale og regionale beskæftigelsespagter for perioden 2000-2006, SEK (1999) 1933 af 17/11/1999

1.3.2. Fortsættelse af arbejdet med at udvikle metoder til evaluering af programmerne

Kommissionens tjenestegrene fortsatte det arbejde med udvikling af evalueringsmetoder, der var påbegyndt i 1998 som led i forberedelsen af den nye programmeringsperiode. Arbejdsdokumenterne om forhåndsevalueringen, overvågningsindikatorerne og resultatreserven blev ivrigt drøftet bl.a. i den tekniske evalueringsgruppe. Dokumenterne er blevet formidlet bredt i medlemsstaterne og findes på webstedet «Inforegio».

Overvejelserne om metoderne til evaluering af virkningerne på beskæftigelsen fortsatte på grundlag af en undersøgelse af den praksis, der var registreret i medlemsstaterne. Ud fra eksemplerne på god praksis (f.eks. beregningen af nettovirkningerne i de britiske programmer) vil Kommissionen søge at fremme udvekslingen af erfaringer og knowhow på dette område med støtte fra de berørte forvaltninger, således at det bliver muligt at måle de faktiske og potentielle virkninger af strukturinterventionerne på beskæftigelsesområdet.

Hvad angår menneskelige ressourcer er der ligeledes sket fremskridt i udviklingen af overvågnings- og evalueringsmetoder. De nye retningslinjer er blevet afprøvet som led i den endelige evaluering og er godkendt af medlemsstaterne. Retningslinjerne omfatter fælles overvågningskriterier, en oversigt over virkningerne af interventionerne vedrørende menneskelige ressourcer og navnlig af forbindelsen mellem beskæftigelsesmæssige virkninger og beskæftigelsesegnethed.

Kapitel 2 : IVÆRKSÆTTELSEN OG GENNEMFØRELSEN AF PROGRAMMERNE I MEDLEMSSTATERNE :

2.1. Generel præsentation af målene og EF-initiativerne

2.1.1. Programmer vedtaget i 1999

1999 var det sidste år i programmeringsperioden 1994-1999, og der blev derfor kun vedtaget meget få nye programmer. Alle programmerne for perioden var under gennemførelse inden årets udgang.

I alt blev kun fem nye interventioner vedtaget i 1999 under de forskellige mål. Det drejer sig om to operationelle programmer under mål nr. 1, som ikke havde kunnet vedtages tidligere, nemlig et program vedrørende indarbejdelse af de lokale og regionale beskæftigelsespagter i programmeringen i Spanien (i alt 64,6 mio. EUR), og et program til udvikling af miljøvenlige busser i Grækenland (i alt 37,4 mio. EUR). Ud over disse to operationelle programmer blev der tillige vedtaget tre globaltilskud til fordel for de italienske mål nr. 1-regioner (i alt ca. 45 mio. EUR).

Disse fem nye interventioner udgør kun 0,1% af den samlede strukturfondsstøtte til de forskellige mål for perioden 1994-1999.

Sideløbende hermed blev der i årets løb også vedtaget 25 EF-initiativprogrammer. Beløbene for de enkelte programmer er meget små (op til 1,5 mio. EUR), bortset fra to INTERREG II C-programmer (tværnationalt samarbejde) vedrørende henholdsvis det atlantiske område og bekæmpelsen af tørken i Grækenland (13,4 mio. EUR til hvert). De fleste af disse nye programmer (22) vedrører SMV-initiativet.

2.1.2. Generelt om iværksættelsen

Ved udgangen af 1999 var der under strukturfondenes prioriterede mål for perioden 1994-1999 iværksat 610 interventioner, hvoraf de fleste var mål nr. 1- og nr. 2-interventioner. Hertil kommer EF-initiativerne (524 programmer).

I alt var der således 1 134 programmer i gang som led i strukturfondsinterventionerne for perioden 1994-1999.

Oversigt over strukturfondsstøtten for perioden 1994-1999 (EFSR'er og EPD'er) i mio. euro pr. 31.12.99:

>TABLE POSITION>

>TABLE POSITION>

Efter stigningen i gennemførelsestempoet for interventionerne i 1997 og 1998 var stort set hele programmeringen iværksat ved udgangen af 1999, jf. nedenstående diagrammer.

EFSR/EPD: Bevillingsudnyttelse 1994-1999 for alle mål under ét:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

I løbet af dette sidste gennemførelsesår blev der for mål nr. 1- nr. 6 disponeret over 93,47% af årets forpligtelsesbevillinger og 87,09% af årets betalingsbevillinger. Ved slutningen af programmeringsperioden var der således disponeret over 99% af den samlede støtte. Udnyttelsen af forpligtelsesbevillingerne accelererede kraftigt i 1999, hvor der blev disponeret over 21% af programmeringsperiodens samlede forpligtelsesbevillinger. Situationen varierer lidt fra medlemsstat til medlemsstat, men dog mindre end i de forudgående år. Kun to medlemsstater nåede at udnytte periodens forpligtelsesbevillinger 100% (Belgien og Danmark). De fleste af medlemsstaterne havde udnyttet 99% af forpligtelsesbevillingerne, mens visse andre medlemsstater havde en lavere udnyttelsesgrad: Luxembourg (98%), Østrig (98%) og Det Forenede Kongerige (96%). I henhold til gældende regler fortaber en medlemsstat retten til de forpligtelsesbevillinger for perioden 1994-1999, der ikke var udnyttet pr. 31. december 1999.

I 1999 skete der også en klar forbedring i udnyttelsen af betalingsbevillingerne, idet 75% af periodens betalingsbevillinger var udnyttet ved årets udgang. Det skal bemærkes, at betalingerne "i marken" for perioden 1994-1999 kan fortsætte indtil den 31. december 2001. Også på dette punkt varierer medlemsstaternes resultater. I lighed med 1998 var det især "samhørighedslandene", der havde den højeste udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne, dvs. de mindst velstående og de største modtagere af strukturfondsstøtte: Spanien (81%), Portugal (89%) og Irland (87%). Omvendt har nogle af de mest velstående EU-medlemsstater haft en bevillingsudnyttelse, der ligger under EF-gennemsnittet.

Bedst gik det for mål nr. 1 og nr. 3, hvor henholdsvis 99% og 100% af forpligtelsesbevillingerne blev udnyttet, mens ca. 80% af betalingsbevillingerne blev udnyttet, dvs. resultater, der er bedre end gennemsnittet. Derimod haltede udnyttelsen af betalingsbevillingerne stadig bagefter under mål nr. 2, nr. 4 og nr. 5b. Forsinkelserne i udnyttelsen af betalingsbevillinger var størst for mål nr. 2's vedkommende og skyldes, at vedtagelsen af programmerne for perioden 1997-1999 først skete i 1997. De foranstaltninger, der er omfattet af disse programmer, nåede ikke alle at blive iværksat "i marken", således at de fleste af betalingerne for disse foranstaltninger først vil finde sted i år 2000.

Integrering af princippet om lige muligheder for kvinder og mænd i nationalinitiativprogrammerne:

Integrering af kønsaspektet (mainstreaming) betyder en systematisk hensyntagen til kvinders og mænds respektive situationer, prioriteringer og behov i alle politikker. Formålet er at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd og at gennemgå alle generelle politikker og foranstaltninger specifikt med henblik på at opnå ligestilling. Der tages hensyn til en politiks virkninger på kvinders og mænds respektive situationer under planlægningen samt under implementeringen, overvågningen og evalueringen af den pågældende politik.

Mainstreaming er en mere effektiv måde at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd på. Det er vigtigt at holde sig for øje, at mainstreaming er en udvidelse af de ordninger og foranstaltninger, der indebærer positiv særbehandling af kvinder eller af det underrepræsenterede køn. Der er faktisk tale om to tilgange til problemet, som supplerer hinanden, nemlig generelle horisontale foranstaltninger samt mere målrettede, specifikke foranstaltninger, hvor dette er hensigtsmæssigt.

Mainstreaming drejer sig om at ændre de generelle politikker og gøre dem "kønsopmærksomme". Dette betyder, at der i politikkerne skal tages hensyn til forskellene i kvinders og mænds måde at leve på, ligesom politikkerne generelt skal søge at fremme ligestillingen og bekæmpe ulighederne. Dette indebærer, at interventionerne skal planlægges på en sådan måde, at disse problemer bliver løst, og at der tages hensyn til kvinders og mænds behov og interesser i lige stort omfang.

Kommissionen har bestræbt sig for dels at fremme specifikke foranstaltninger til forbedring af kvinders situation gennem en række flerårige handlingsprogrammer, dels at integrere kønsaspektet i alle politikker.

Kommissionens meddelelse fra 1996 om integrering af princippet om lige muligheder for kvinder og mænd i alle EF-politikker og aktiviteter indeholder en definition af begrebet "mainstreaming" og bekræfter Kommissionens forpligtelse til at vedtage en politik, der er baseret på en "mobilisering af alle generelle foranstaltninger specifikt med henblik på at opnå ligestilling". Dette dokument betegner således starten på Kommissionens forpligtelse til at føre en politik baseret på mainstreaming og har tjent som grundlag for alle senere aktiviteter.

2.1.3. Iværksættelse af mål nr. 1 (tilbagestående regioner) og mål nr. 6 (regioner med lav befolkningstæthed)

Fem interventioner, der blev vedtaget i 1999, vedrører mål nr. 1 (jf. punkt 2.1.1.). Disse nye interventioner repræsenterer kun en samlet finansiering på 147 mio. euro, dvs. 0,15% af den samlede strukturfondsstøtte under mål nr. 1 for perioden 1994-1999.

Ved udgangen af 1999 var der i alt 219 mål nr. 1-interventioner i gang (EPD'er, OP'er, globaltilskud, store projekter), mens to EPD'er (begge vedtaget i 1995) var i gang under mål nr. 6 i Nordsverige og Nordfinland.

Udnyttelse af bevillingerne:

Ligesom i 1998 havde mål nr. 1 (sammen med mål nr. 3) den bedste bevillingsudnyttelse i 1999. Accelerationen i programmernes iværksættelse fortsatte, jf. nedenstående diagrammer:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Hvad angår mål nr. 1 var der ved slutningen af 1999 disponeret over næsten alle periodens forpligtelsesbevillinger og 78% af betalingsbevillingerne. Den acceleration i gennemførelsen, der startede i 1997, er således blevet bekræftet. 1999 var det sidste år i programmeringsperioden, og forpligtelsesbevillingerne skulle ifølge bestemmelserne være udnyttet inden den 31. december. Resultaterne under mål nr. 1 var især gode hos de største støttemodtagere, nemlig Spanien, Portugal, Irland og Tyskland, som alle nåede op på udnyttelsesgrader, der lå over EF-gennemsnittet. Dette gælder især Portugal (99% af forpligtelsesbevillingerne og 89% af betalingsbevillingerne) og Irland (99% af forpligtelsesbevillingerne og 87% af betalingsbevillingerne). Grækenlands resultater svarer til EF-gennemsnittet, idet forsinkelsen i udnyttelsen af betalingsbevillingerne næsten blev indhentet i 1999. I lighed med 1997 og 1998 var det også i 1999 nogle af de mest velstående medlemsstater, der oplevede forsinkelser i gennemførelsen af mål nr. 1-programmerne, nemlig Belgien, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Italiens bevillingsudnyttelse accelererede kraftigt i 1999, men dette var dog ikke tilstrækkeligt til at indhente den forsinkelse, der var opstået allerede ved periodens start, undtagen for så vidt angår forpligtelsesbevillingerne.

Hvad angår mål nr. 6 er situationerne meget forskellige for de to berørte lande. Begge lande har ganske vist udnyttet deres forpligtelsesbevillinger 100%, men Finlands udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne ligger klart over Sveriges (henholdsvis 65% og 54%). Alt i alt ligger gennemførelsesgraden for mål nr. 6 langt under EF-gennemsnittet for samtlige mål. Det skal dog erindres, at mål nr. 6-programmerne først blev vedtaget i 1995 efter Sveriges og Finlands tiltrædelse.

2.1.4. Iværksættelse af mål nr. 2 (regioner under industriel omstilling)

I 1997 startede anden fase af programmeringsperioden (1997-1999). Da samtlige mål nr. 2-programmer var blevet vedtaget i 1997 og 1998, blev der ikke vedtaget nye programmer i 1999 under mål nr. 2. 1999 var således et konsolideringsår og samtidig det år, hvor programmerne blev iværksat "i marken".

Udnyttelse af mål nr. 2-bevillingerne:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Nogle af programmerne var først blevet vedtaget ved udgangen af 1997 eller i 1998, og de kom derfor ikke rigtig i gang i 1999. Derfor er udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne forholdsvis lav (60% af periodens samlede støtte). Betalingerne "i marken" kan dog for disse programmers vedkommende fortsætte indtil den 31. december 2001.

Det skal bemærkes, at der i 1999 skete en kraftig acceleration i anvendelsen af forpligtelsesbevillingerne, idet 25% af periodens forpligtelsesbevillinger blev udnyttet. Alligevel var der 3% af de samlede bevillinger for perioden (dvs. 477,5 mio. euro), der ikke var blevet udnyttet inden den 31. december 1999, og som derfor skal tilbageføres, idet det ikke er muligt at overføre forpligtelsesbevillinger fra perioden 1994-1999 til perioden 2000-2006.

2.1.5. Iværksættelse af mål nr. 3 og nr. 4 (menneskelige ressourcer og arbejdsmarked)

Foranstaltninger til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd på området "menneskelige ressourcer":

Under mål nr. 3 skete der i første kvartal 1999 en omfordeling af bevillingerne. Herved blev det muligt at tildele ekstra midler til de foranstaltninger, der er højt prioriteret i den europæiske beskæftigelsesstrategi, især foranstaltningerne til fordel for en aktiv arbejdsmarkedspolitik for unge, kvinders deltagelse i disse politikker samt integreringen af kønsaspektet i programmerne.

Mål nr. 4-programmerne, der er rettet mod forskellige erhvervssektorer, er i kraft af deres art og formål ikke specifikt rettet mod foranstaltninger til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd. Nogle af de iværksatte foranstaltninger er dog til fordel for kvinder, særlig foranstaltningerne om erhvervsvejledning.

*Iværksættelse af mål nr. 3 (langtidsledighed, indslusning af unge og erhvervsmæssig integrering)

Mål nr. 3 er et horisontalt mål (omfattende hele Fællesskabet bortset fra mål nr. 1-regionerne, hvor denne type foranstaltninger er integreret i mål nr. 1-foranstaltningerne). Mål nr. 3 har flere målgrupper: unge arbejdsløse, langtidsledige og personer truet af udstødelse fra arbejdsmarkedet.

Efter lanceringen af den europæiske beskæftigelsesstrategi i 1997 er programmerne blevet justeret for at tage hensyn til de nye retningslinjer.

Udnyttelse af mål nr. 3-bevillingerne:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Ved udgangen af 1999 var der disponeret over alle forpligtelsesbevillinger og 80% af betalingsbevillingerne, hvilket er klart over gennemsnittet for samtlige mål.

*Iværksættelse af mål nr. 4 (industrielle forandringer og produktionssystemer)

Mål nr. 4 er også et horisontalt mål (hele Fællesskabet bortset fra mål nr. 1-regionerne). Mål nr. 4 tager sigte på at forbedre arbejdstageres beskæftigelsesmuligheder og kvalifikationer, især de arbejdstagere, der har den største risiko for at miste deres arbejde. Mål nr. 4-aktionerne vedrører erhvervsuddannelse, overvågning og rådgivning, etablering af net og forbedring af efter- og videreuddannelsessystemerne. Programmerne afspejler også den europæiske beskæftigelsesstrategis høje prioritering af tilpasningsevne.

Udnyttelse af mål nr. 4-bevillingerne:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

I 1999 fortsatte den forbedring i udnyttelsen af bevillingerne, som var startet i 1998. Der blev især ydet en stor indsats i Det Forenede Kongerige, som først havde forelagt sit mål nr. 4-program i 1998, samt i Italien. Ved udgangen af 1999 var der derfor disponeret over alle periodens forpligtelsesbevillinger, men udnyttelsen af betalingsbevillingerne kom kun op på 69%, til dels som følge af den meget nyskabende karakter af nogle af foranstaltningerne. Alligevel forventes samtlige betalinger at ske inden udgangen af år 2000, også i Det Forenede Kongerige og Italien, der er de to lande med de største forsinkelser.

2.1.6. Iværksættelse af mål nr. 5a (tilpasning af landbrugs- og fiskeristrukturerne)

*Mål nr. 5a - landbrug:

Mål nr. 5a-landbrug er et horisontalt mål dækkende landbrugsvirksomhed i hele EU, der støtter moderniseringen af landbrugsstrukturerne. Mål nr. 5a er således knyttet til den fælles landbrugspolitik og omfatter også skovbrug.

I 1999 blev de forordninger, der udgør grundlaget for mål nr. 5a-landbrug (bl.a. forordning nr. 950/97, 951/97 og 952/97), samlet i én forordning om udvikling af landdistrikter (nr. 1257/1999), som finder anvendelse fra 1. januar 2000. I forbindelse hermed vedtog Kommissionen i februar forordningen om støtte til producentsammenslutninger (nr. 243/1999 [4]), i marts en beslutning om ændring af listen over ugunstigt stillede områder (nr. 251/1999 [5]) og endelig i juli en forordning om producentsammenslutninger og foreninger af sådanne (nr. 1606/1999 [6]).

[4] Kommissionens forordning (EF) nr. 243/1999 om ændring af forordning (EF) nr. 478/97 og (EF) nr. 20/98 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 2200/96

[5] Kommissionens beslutning af 23. marts 1999, EFT L 96 af 10. april 1999, s. 29-30

[6] Kommissionens forordning af 22. juli om ændring af forordning (EØF) nr. 220/91 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 952/97

Kommissionen ændrede den italienske EFSR vedrørende forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, idet det samlede beløb blev hævet. Kommissionen vedtog i årets løb ligeledes tolv ændringer af EPD'erne for syv medlemsstater.

Foranstaltninger til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd i landbrugssektoren:

Der var kun få specifikke foranstaltninger vedrørende lige muligheder blandt de horisontale mål nr. 5a-foranstaltninger for perioden 1994-1999. En del af etableringsstøtten for unge landbrugere vedrørte dog kvinder. Kvinderne kan også modtage investeringsstøtte, ligesom de kan være omfattet af agromiljøforanstaltningerne og foranstaltningerne i forbindelse med forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter. Kvinderne er især interesseret i projekterne vedrørende fremstilling af lokale produkter på bedriften, især egnsprodukter, som giver landbrugsbedriften supplerende indtægter. Der er endvidere kvinder blandt initiativtagerne til projekter vedrørende turisme i landdistrikter og restaureringsaktiviteter, som ofte er kædet sammen med stalddørssalg og håndsværksvirksomhed.

Kvinderne gør også brug af vikartjenesterne, når sådanne findes (bl.a. ved sygdom). De fleste af landdistrikterne er alvorligt underforsynet med tjenester på mange områder: uddannelse, sundhed, børnepasning, ældrepleje osv. Etableringen af sådanne tjenester kan fremmes i alle regioner i henhold til den nye lovgivning om udvikling af landdistrikter (artikel 33 i forordning nr. 1257/1999).

Udnyttelse af bevillingerne under mål nr. 5a-landbrug:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

I lighed med de øvrige mål fortsatte forbedringen af bevillingsudnyttelsen under mål nr. 5a-landbrug i 1999, især hvad angår forpligtelsesbevillingerne. Ved udgangen af 1999 var der således disponeret over 96% af forpligtelsesbevillingerne for perioden og 70% af betalingsbevillingerne. Disse satser er dog stadig lavere end gennemsnittet for samtlige mål. Også på dette punkt er der store variationer mellem medlemsstaterne, og ligesom i 1998 er det Italien og Nederlandene, der har været dårligst til at udnytte bevillingerne.

Mål nr. 5a-fiskeri:

Der er følgende specifikke FIUF-mål under mål nr. 5a-fiskeri:

- for fiskerflåderne: ligevægt mellem fiskeriindsatsen og de disponible ressourcer ("tilpasning af fiskeriindsatsen"), uden at den fornødne fornyelse af fiskerflåderne og modernisering af fiskerfartøjerne dog bringes i fare

- på de øvrige områder (akvakultur, forarbejdning og afsætning af fiskeriprodukter, havneudstyr osv.): modernisering og rationalisering af de forskellige produktionselementer og -enheder for at forbedre fiskerivirksomhedernes lønsomhed og konkurrenceevne samt øge udbuddet.

Følgende prioriterede felter søges tilgodeset:

- for fiskerflåderne: endelig reduktion af fiskerikapaciteten (foranstaltninger vedrørende endelig oplægning af fiskerfartøjer, etablering af blandede selskaber), overholdelse af de reduktionsmål, der er fastsat i "de flerårige udviklingsprogrammer for fiskerisektoren - FUP".

- på de øvrige områder: modernisering af anlæggene, overholdelse af hygiejnenormer, begrænsning af miljøvirkningerne og diversificering af produktionen.

Foranstaltninger til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd i fiskerisektoren:

På fiskeriområdet har Kommissionen planer om at iværksætte en undersøgelse om, hvilken rolle kvinder spiller i fiskerisektoren. Undersøgelsen vil samle samtlige disponible oplysninger om dette emne. Endvidere tilskynder Kommissionen medlemsstaterne til i den nye FIUF-programmering for perioden 2000-2006 at medtage foranstaltninger til fremme af lige beskæftigelsesmuligheder for kvinder og mænd i fiskerisektoren samt foranstaltninger til fordel for kystfiskeres hustruer (i medfør af de nye bestemmelser i artikel 11 og 17 i den nye gennemførelsesforordning vedrørende FIUF).

Udnyttelse af bevillingerne under mål nr. 5a-fiskeri:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

I 1999 måtte ca. 20 programmer omprogrammeres en eller flere gange, enten fordi gennemførelsen var forsinket, eller for at ændre fordelingen af bevillinger mellem foranstaltninger eller endelig for at indregne det årlige indekseringsprovenu.

Efter opbremsningen i 1998 blev en væsentlig del af forsinkelserne i bevillingsudnyttelsen indhentet i 1999. Pr. 31. december 1999 var samtlige periodens forpligtelsesbevillinger og 73% af betalingsbevillingerne således blevet udnyttet, dvs. et resultat, der svarer til gennemsnittet for samtlige mål.

For de medlemsstater, der i 1998 stadig haltede bagefter, blev størstedelen af forsinkelserne indhentet, i nogle tilfælde gennem en reduktion af den oprindelige tildeling til programmerne (Italien, Det Forenede Kongerige, Danmark).

2.1.7. Iværksættelse af mål nr. 5b (udvikling af landdistrikter)

Mål nr. 5b er et regionalt mål, der skal lette udviklingen og strukturtilpasningen i landdistrikterne uden for mål nr. 1-områderne. I løbet af 1999 blev der foretaget ca. 110 ændringer i programmeringsdokumenterne for de 12 berørte medlemsstater. Ændringerne havde til formål at afpasse bevillingerne til de foranstaltninger, der skrider bedst frem, efter behovet.

Foranstaltninger til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd i landdistrikter:

Der er ikke mange specifikke foranstaltninger i programmerne for mål nr. 5b-områderne. De foreslåede foranstaltninger af denne type vedrører kvindelige iværksættere (Sverige) og erhvervsuddannelse specielt rettet mod kvinder. Sidstnævnte foranstaltning blev i øvrigt betragtet som ret ineffektiv, enten fordi den valgte uddannelsestype passede dårligt til arbejdsmarkedet, eller fordi den ikke opfyldte de pågældende kvinders ønsker.

Selv om der ikke foreligger nøjagtige oplysninger om antallet af kvinder, der har haft fordel af de forskellige foranstaltninger (undtagen hvad angår nogle af erhvervsuddannelsesforanstaltningerne), ved man dog, at kvinderne hovedsagelig har deltaget i projekter vedrørende diversificering af aktiviteterne i landdistrikter.

Derimod er mange foranstaltninger til fordel for unge landbrugere blevet finansieret af EUGFL. Der har som regel været tale om et supplement til etableringsstøtten og ikke mindst om uddannelse, vejledning og teknisk bistand. Disse foranstaltninger gør det muligt at supplere den horisontale foranstaltning og effektivisere denne ved brug af teknikere, som vejleder de unge kvindelige og mandlige landbrugere, forbereder dem til tilværelsen som landbrugere og hjælper dem med at vælge driftsform.

Udnyttelse af mål nr. 5b-bevillingerne:

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

I 1999 skete der en meget kraftig forøgelse af tempoet i bevillingsudnyttelsen, især hvad angår forpligtelsesbevillinger. Denne forbedring skyldes til dels en bedre målretning af foranstaltningerne og den justering af disse, der fandt sted efter de mellemliggende evalueringer i 1998. Mange programmer blev således ændret for at bringe dem bedre i overensstemmelse med EF-prioriteterne, f.eks. programmerne vedrørende beskæftigelsesstøtte (gennem støtte til virksomheder i Frankrig, Finland og Det Forenede Kongerige) eller støtte til miljøforbedringer i Belgiens og Danmarks landdistrikter.

Ved udgangen af 1999 var der således disponeret over 99% af periodens forpligtelsesbevillinger og 68% af betalingsbevillingerne. Udnyttelsen af betalingsbevillingerne under mål nr. 5b halter således fortsat bagefter (næstdårligst udnyttelsesgrad efter mål nr. 2). Selv om de fleste af medlemsstaterne havde en tilfredsstillende udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne (ca. 70%-75%), var der andre medlemsstater, for hvem det ikke lykkedes at indhente forsinkelserne. Det drejer sig især om Belgien, Italien og Nederlandene. Midtvejsundersøgelsen i 1998 afdækkede visse særlige forhold, der kan forklare forsinkelserne i Italien, nemlig: den manglende sammenhæng mellem gennemførelsen af mål nr. 5b-programmerne og den almindelige regionale programmering; overvægten af støtteordninger omfattende mange mindre projekter; kompleksiteten af de nationale regler for projektgennemførelsen og især længden og kompleksiteten af udbudsprocedurerne. I Belgien vedrører de konstaterede forsinkelser fortsat de to flamske programmer og skyldes for en stor dels vedkommende vanskelighederne med at få det regionale partnerskab til at fungere.

2.1.8. Iværksættelse af EF-initiativerne

I dette afsnit behandles de enkelte EF-initiativer ikke hver for sig. I stedet gennemgås de vigtigste begivenheder i 1999.

Gennem den omfordeling af bevillingerne, der fandt sted i 1998 efter anmodning fra Europa-Parlamentet, har det været muligt klart at fremskynde iværksættelsen af EF-initiativerne i 1999. Ved omfordelingen af bevillingerne blev PEACE-initiativet (forsoning i Nordirland) tilgodeset med 100 mio. EUR, mens der samtidig skete en tilsvarende reduktion af støtten til visse andre initiativer, som der var større problemer med.

Vedtagelse af nye EF-initiativprogrammer:

I 1999 blev der vedtaget 25 nye EF-initiativprogrammer. 22 af disse vedrører SMV-initiativet, og har fået tildelt et meget begrænset budget (0,2-1,9 mio. EUR). Også et URBAN-program (sanering af kriseramte bydele) blev vedtaget, nemlig for Bruxelles-Capitale-regionen (1,4 mio. EUR). Der blev endvidere vedtaget to INTERREG II C-programmer (tværnationalt samarbejde) med et noget større budget. Det ene program vedrører Atlanterhavsområdet (mellem Spanien, Frankrig, Irland, Portugal og Det Forenede Kongerige), og det andet bekæmpelsen af tørken i Grækenland. Hvert af de to nye programmer har fået tildelt 13,4 mio. EUR.

ADAPT- og EMPLOYMENT-initiativerne:

De første konkrete resultater af evalueringerne på fællesskabsplan og temagruppernes arbejde begyndte at vise sig. På baggrund af dette arbejde besluttede medlemsstaterne og Kommissionen at udnytte erfaringerne og fastlægge en specifik strategi, der skulle gøre det muligt at indarbejde de vigtigste resultater af initiativerne i de almindelige politikker på europæisk plan og - gennem den europæiske beskæftigelsesstrategi - på nationalt plan.

Mere specifikt afholdtes i Nordirland i januar 1999 en konference om lokale og regionale planer for det nye årtusind for at udnytte resultaterne af temagruppernes drøftelser om den lokale og regionale tilgang til initiativerne. I juni var Det Forenede Kongerige vært ved en konference om ansvarliggørelse af udstødte (EMPLOYMENT-INTEGRA), mens temagrupperne vedrørende ansættelsesmuligheder (EMPLOYMENT og ADAPT) og ansvarliggørelse af unge (EMPLOYMENT-YOUTHSTART) afholdt en fælles konference i Helsinki og Stockholm i november.

LEADER II-initiativet:

I 1999 traf støttemodtagerne (lokalaktionsgrupperne) de beslutninger, der var nødvendige for at sikre godkendelse af de individuelle projekter, således at der inden årets udgang var disponeret over samtlige forpligtelsesbevillinger. Lokalaktionsgrupperne gjorde også en stor indsats for at færdiggøre de internationale samarbejdsaftaler, der var fastsat i deres programmer.

PESCA-initiativet:

Den omstændighed, at PESCA involverer tre strukturfonde, har i høj grad vanskeliggjort forvaltningen såvel på EF-plan som på nationalt plan. Det er blevet vedtaget ikke at fortsætte PESCA-initiativet i programmeringsperioden 2000-2006, men udelukkende at anvende FIUF på fiskeriområdet. FIUF-interventionerne kan suppleres af EFRU- og ESF-interventioner i fiskeriafhængige områder omfattet af de regionale mål nr. 1- og nr. 2-programmer.

Hvad angår de tværnationale PESCA-foranstaltninger skal følgende bemærkes:

- Kommissionen iværksatte den fjerde og sidste indkaldelse af forslag til tværnationale samarbejdsprojekter og netværksprojekter for fiskeriafhængige områder. 15 projekter til et beløb af ca. 800 000 EUR blev udvalgt

- den tredje temakonference under PESCA, som vedrørte "akvakulturens fremtid i Europa", blev afholdt den 5. og 6. november i Santiago de Compostella (Spanien)

- i 1999 blev der afholdt fire tværregionale PESCA-møder, nemlig i februar i Galway (Irland) om akvakulturens fremtid, i april i Preveza (Grækenland) om samme emne, i juni i Turku (Finland) om kvinder og fiskeri og i december i Açores (Portugal) om fiskeriets situation i regionerne i den yderste periferi og på øerne.

EF-initiativerne og ligestillingen mellem kvinder og mænd:

EMPLOYMENT-NOW-initiativet: 1999 var det sidste år for EMPLOYMENT-NOW-programmet og afsluttede fem års nyskabende arbejde i EU. Gennem NOW's levetid er der gennemført ca. 1 900 projekter, som har gjort det muligt at afprøve mange forskellige måder, hvorpå kvinders erhvervsfrekvens kan øges. Erfaringerne fra disse projekter er ved at blive indarbejdet i den enkelte medlemsstats beskæftigelses- og uddannelsespolitik og -praksis. På europæisk plan organiserede Kommissionen en temagruppe, som undersøgte spørgsmålet om det kønsopdelte arbejdsmarked nærmere under hensyntagen til de konkrete erfaringer fra NOW- og ADAPT-projekterne. Resultatet af dette arbejde vil på forskellig vis blive offentliggjort i 2000. De erfaringer, der var opnået med NOW med hensyn til strategi og gennemførelse, blev udnyttet i 1999 ved udformningen af det nye EF-initiativ vedrørende menneskelige ressourcer, EQUAL, hvor spørgsmålene om integrering og ikke-forskelsbehandling har en central placering. Således vil EQUAL i lighed med NOW-programmet prioritere "fremme af lige muligheder" højt.

En del af URBAN-foranstaltningerne henvender sig specifikt til kvinder og disses miljø. Der kan f.eks. være tale om oprettelse eller udvidelse af vuggestuer og børnehaver i problemfyldte bydele samt tilpasning af disse institutioners åbningstider. I Italien har man gennemført den nyskabende aktion "netværk til bekæmpelse af vold mod kvinder". Dette pilotprojekt, der blev iværksat i andet halvår 1999, vedrørte byerne Catania, Napoli, Rom, Venedig (projektleder) og Palermo, men byerne Cosenza, Reggio Calabria, Foggia og Lecce sluttede sig til projektet. Dette net har til formål at identificere og analysere de risikoprægede miljøer, definere de mulige interventionsformer til imødegåelse af vold mod kvinder i og uden for familien og derved finde frem til de metoder, der fører til et godt resultat.

LEADER-initiativet har ligeledes været til fordel for kvinderne. Mange LEADER-aktioner har uden specifikt at henvende sig til kvinder bidraget til at fremme disses aktiviteter. Dette fremgår af en rapport fra Overvågningscentret for Udvikling af Landdistrikter, der blev forelagt gruppen af landbokvinder under Det Rådgivende Udvalg for Udvikling af Landdistrikter [7]. 28% af lokalaktionsgruppernes ledere, de politiske ansvarlige og teknikerne er kvinder. Denne procentdel når endog op på 60% i Finland. Blandt de kvindelige projektledere beskæftiger 26% sig med turisme i landdistrikter og forarbejdede produkter, 22% med offentlige tjenester og faciliteter og 21% med nye teknologier. Kvinderne har også bidraget direkte til skabelsen af 18% af de arbejdspladser, der er skabt ved dette initiativ (fornyelse af landsbyer: 12%, turisme: 12% og agrolevnedsmidler: 8%). De fleste af disse foranstaltninger består af meget små projekter, der ikke har fundet plads i nationalinitiativprogrammerne.

[7] Gruppen af landbokvinder under dette udvalg blev oprettet i 1998 og består af repræsentanter for landbrugsorganisationer og organisationer til udvikling af landdistrikter på europæisk plan

To af de tværnationale LEADER II-projekter har valgt fremme af kvindelige aktiviteter som tema. Nogle aktiverings-, oplysnings- og bevidstgørelsesforanstaltninger er direkte målrettet mod kvinder. Samtlige foranstaltninger har haft betydelige følgevirkninger for de pågældende områder, og LEADER-støtten har åbnet adgang til andre finansieringskilder.

Hvad angår PESCA arrangerede Kommissionen i juni 1999 et tværregionalt PESCA-møde om kvinder og fiskeriet.

Udnyttelse af bevillingerne:

Efter omfordelingen af bevillingerne mellem EF-initiativerne var der ved udgangen af 1999 disponeret over 95% af periodens samlede forpligtelsesbevillinger og 57% af betalingsbevillingerne. Udnyttelsen af næsten alle forpligtelsesbevillinger vil gøre det muligt inden den 31. december 2001 at foretage betaling for aktionerne "i marken".

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

//

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Forskellene mellem udnyttelsesgraderne for de forskellige initiativer udjævnedes noget i 1999, i hvert fald for så vidt angår forpligtelsesbevillingerne. Der er ikke de store udsving i udnyttelsesgraderne, der alle ligger omkring det gennemsnit på 95%, der er registreret for samtlige EF-initiativerne under ét. Det kan dog konstateres, at den højeste udnyttelsesgrad for forpligtelsesbevillingerne er opnået af PESCA, ADAPT og EMPLOYMENT samt RESIDER og RECHAR. Den laveste udnyttelsesgrad finder man i PEACE- og SMV-initiativerne. Dette skyldes for PEACE-initiativets vedkommende, at den oprindelige tildeling blev forhøjet med 100 mio. EUR ved omfordelingen af bevillingerne (dvs. 25% af den oprindelige tildeling). At ikke alle forpligtelsesbevillingerne for SMV-initiativet er udnyttet, kan forklares ved den meget sene vedtagelse i 1998 og 1999 af nogle af programmerne som følge af deres nyskabende karakter, bl.a. for så vidt angår lokale partnerskaber.

Udnyttelsesgraderne for betalingsbevillingerne varierer mere, nemlig fra 52% til 74%. Ligesom i 1998 var det EMPLOYMENT-initiativet samt initiativerne vedrørende industriel omstilling (RECHAR, KONVER, RETEX) -bortset fra RESIDER - der havde den bedste udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne. Det skal bemærkes, at ADAPT-initiativet, som haltede langt bagefter i 1998, har gjort væsentlige fremskridt, således at ADAPT i 1999 nåede op på gennemsnittet for samtlige EF-initiativer set under ét. Opmærksomheden henledes på, at der ligesom for EFSR'erne og EPD'erne kan foretages betalinger vedrørende EF-initiativprogrammer helt frem til den 31. december 2001.

2.1.9. Nyskabende aktioner og teknisk bistand

Den enkelte fond kan finansiere nyskabende aktioner og teknisk bistand. Støtten må dog ikke overstige et bestemt loft, nemlig 1,5% af den årlige tildeling for EFRU, 1% for EUGFL, 1,5% for ESF og 2% for FIUF (se bilag 4).

For så vidt angår budgetpost B2-1600 (strukturfondenes miljøforanstaltninger), som blev oprettet i 1997 på Europa-Parlamentets foranledning, fortsatte den fremgang, der var registreret i 1998, i 1999, idet samtlige forpligtelsesbevillinger var udnyttet ved årets udgang. Blandt de aktioner, der blev finansieret i 1999, kan bl.a. nævnes indkøb af satellitbilleder til projektet "Corine Land Cover 2000", miljøuddannelse og udnyttelse af landskabsværdierne i Portugal (Alentejo), et seminar i Berlin om tiltag til fremme af en bæredygtig udvikling og pilotprojektet vedrørende bæredygtig udvikling af Haute-Normandie.

I marts 1999 fik Europa-Parlamentet forelagt en rapport om de i 1997-1998 gennemførte foranstaltninger.

Foranstaltninger til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd i forbindelse med nyskabende aktioner

I lighed med nationalinitiativprogrammerne og EF-initiativprogrammerne er der nogle af de nyskabende aktioner, der er med til at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd.

Således blev der som led i RECITE-initiativet afholdt et seminar om tværregionalt samarbejde for net af ressourcecentre, der fremmer integreringen af kvinder i erhvervslivet.

Gennem et ECOS-OUVERTURE-program får ansøgerlandene hjælp til at integrere ligestillingsaspektet i deres politikker.

I landdistrikterne blev der i 1999 vedtaget målrettede aktioner. 13 af de 16 vedtagne nye aktioner vedrører projekter til fordel for kvindelige landbrugere og kvinder, som bor i landdistrikter. Disse aktioner omfatter f.eks. kvalificering og forfremmelse af kvinder og strukturering af tjenesterne til landbefolkningen i Frankrig, et netværk af elektroniske tjenester til brug for kvindelige landbrugere og kvinder i landdistrikter i Sverige samt etableringen af et net af børnehaver i Spaniens landdistrikter.

Nyskabende aktioner og teknisk bistand i henhold til artikel 10 i EFRU-forordningen:

Nye aktioner vedtaget i 1999: (jf. bilag 4)

*Næsten alle de indgåede nye forpligtelser vedrørte tværregionalt samarbejde. Hvad angår internt tværregionalt samarbejde (RECITE II) godkendte Kommissionen 14 projekter til et samlet beløb af 28,7 mio. EUR. Under dette program blev der således disponeret over i alt 111,5 mio. EUR for 56 tværregionale samarbejdsprojekter med i alt 295 partnere.

Første fase af de 56 projekter blev gennemført i 1999. Ved afslutningen af denne fase, der varede otte måneder, skulle hver enkelt projektansvarlig fremlægge en feasibility-rapport, på grundlag af hvilken Kommissionen (efter et møde med projektpartnerne, kontoret for teknisk bistand og to eksterne eksperter) skulle beslutte, om projektet kunne fortsætte. Kommissionen har hidtil godkendt fortsættelsen af 41 af de 42 projekter, hvor første fase er afsluttet. GD REGIO havde som mål i) at kontrollere projekternes gennemførlighed efter de otte måneders arbejde og standse iværksættelsen af de projekter, der efter denne første fase viste sig at være uigennemførlige, ii) at finde frem til det enkelte projekts stærke og svage sider og følge op på nogle af projekterne, iii) med hjælp fra eksterne eksperter at foreslå forbedringer til projekterne på grundlag af feasibility-undersøgelsen. Der blev afholdt to seminarer, et med deltagelse af de ansvarlige for projekterne vedrørende internationalisering af SMV'er, og et med deltagelse af repræsentanter for de net, der især beskæftiger sig med lige muligheder. Endvidere blev der i 1999 afholdt et seminar om projektforvalternes administrative og økonomiske forpligtelser.

Kommissionen iværksatte 63 Ecos-Ouverture-projekter vedrørende eksternt tværregionalt samarbejde. Disse projekter var udvalgt blandt de mere end 500 forslag, der var blevet forelagt Kommissionen, hvilket viser, at de lokale og regionale myndigheder er meget interesserede i samarbejde på europæisk plan for at overvinde de procedureproblemer, der er kendetegnende for denne typer aktioner. Programmet forbereder på decentralt plan den kommende udvidelse på en række områder af stor betydning for de central- og østeuropæiske landes myndigheder, f.eks. udformning af regionale udviklingsstrategier, erhvervsmæssig udnyttelse af kulturarven, lige muligheder, miljø eller støtte til SMV'er.

I lighed med de foregående år fandt der i 1999 to EUROPARTENARIAT-arrangementer sted, et i Wien (Østrig) i maj, og et i Potsdam (Tyskland) i oktober. Disse arrangementer, der blev afholdt i tilknytning til "Phare-partnerskabs"-møder, gjorde det mul