Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om en EF-handlingsplan for bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne i Middelhavet som led i den fælles fiskeripolitik"

(KOM(2002) 535 endelig)

(2003/C 133/06)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 9. oktober 2002 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Eduardo Chagas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. marts 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 398. plenarforsamling af 26. og 27. marts 2003, mødet den 26. marts, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I den foreliggende meddelelse(1) fremlægger Kommissionen en handlingsplan, der lægger op til en ny indfaldsvinkel og skaber en ny ramme for fiskeriet i Middelhavet.

1.2. Der er tale om en ny indfaldsvinkel i den forstand, at man fuldt ud tager hensyn til alle de parametre, der indgår i et ansvarligt og bæredygtigt fiskeri, ligesom handlingsplanen er et led i en integreret tilgang og omfatter nye kriterier for de vilkår, fiskeriet foregår under i de enkelte medlemsstater.

1.3. Der er tale om en ny ramme i den forstand, at den er baseret på nye kriterier for jurisdiktionen over farvande og relationerne til tredjelande, der driver fiskeri i regionen, og den muliggør en samlet gennemførelse af alle elementer i den fælles fiskeripolitik, ikke mindst politikken vedrørende bevarelsen af fiskeressourcerne, der ifølge undersøgelser gennemført af såvel offentlige instanser i medlemsstaterne som af internationale organisationer overudnyttes og kræver en effektiv, regenererende indsats.

1.4. I handlingsplanen foreslår Kommissionen bl.a. følgende:

- en fælles strategi for oprettelse af fiskeribeskyttelseszoner,

- forvaltning af fiskeriindsatsen som hovedinstrument,

- forbedring af fiskerimetoderne for at mindske den negative indvirkning på bestande og havmiljø,

- styrkelse af kontrol- og håndhævelsesforanstaltninger,

- bedre adgang til videnskabelig rådgivning,

- en styrkelse af fiskerisektorens deltagelse i konsultationsprocessen,

- øget internationalt samarbejde.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Fiskeriet i Middelhavet spiller en meget vigtig økonomisk og social rolle og har i mange tilfælde en betydning, der rækker langt ud over fiskeriets relative andel af BNP. Middelhavsflåden alene tegner sig for 42 % af beskæftigelsen inden for fiskerisektoren i EU.

2.2. Et overvældende flertal - nemlig 80,2 % - af de fiskerfartøjer fra EU-lande, der opererer i Middelhavet, har en længde på under 12 meter, hvorfor Middelhavsflåden må karakteriseres som overvejende ikke-industriel.

2.3. På grund af de geografiske forhold og de anvendte bådtyper foregår fiskeriet meget tæt på kysten i nationalt territorialfarvand, hvilket ikke blot skaber en særlig erhvervsstruktur, men også har betydning for arbejdsmetoder, investeringer og fangstmængder.

2.4. Efter indførelsen af den fælles fiskeripolitik har Middelhavsfiskeriets særlige karakteristika også været bestemmende for gennemførelsen og den efterfølgende tilpasning af politikken i regionen.

2.5. Det er nok rigtigt, at struktur- og markedspolitikken inden for den fælles fiskeripolitik generelt set er blevet anvendt på samme måde i Middelhavet som i andre EU-områder, men bevarelsespolitikken, der måske er det vigtigste element i den fælles fiskeripolitik, har været mindre stringent. Det samme gælder kontrolpolitikken.

2.6. En integreret fiskeriforvaltning forudsætter en analyse af de biologiske, økonomiske og sociale aspekter, vilje til at finde frem til passende forvaltningsinstrumenter samt en dialog mellem fiskerne, de offentlige instanser og forskerne.

2.7. EØSU ser med interesse på Kommissionens meddelelse og de perspektiver, den åbner for opfyldelsen af målsætningen om i løbet af tre år at nytænke den fælles fiskeripolitik i Middelhavet ved bl.a. at udnytte de mange allerede eksisterende forvaltningsmuligheder. Det skal understreges, at der med de frister, som Kommissionen opstiller, må siges at være tale om et meget ambitiøst mål.

2.8. EØSU har i øvrigt i adskillige tidligere udtalelser udtrykt ønske om reformer(2).

2.9. EØSU lægger også vægt på meddelelsens intention om, at de aktioner, der gennemføres på EU-niveau for at nå målet, skal være et resultat af en bred debat med de sociale aktører og parter inden for rammerne af allerede eksisterende organer eller organer, der oprettes specielt til formålet. Oprettelsen af et regionalt rådgivende råd for Middelhavet, som nævnt i "vejviseren", kunne være et vigtigt skridt i den rigtige retning. EØSU ser med interesse på forsøget på at oprette en fiskerisammenslutning for hele Middelhavet, men det er meget vigtigt, at alle centrale aktører og navnlig redere og arbejdstagerrepræsentanter inddrages i arbejdet.

2.9.1. Eksistensen af et betydeligt illegalt fiskeri i Middelhavet, der ikke er i overensstemmelse med god praksis eller sker fra fartøjer, der ikke har hjemme i regionen, er uforenelig med et ansvarligt og bæredygtigt fiskeri. EØSU understreger nødvendigheden af at stimulere samarbejdet mellem kyststaterne og mener, at en regional konference vil være et godt middel til at skabe overblik over fiskeriudviklingen i Middelhavet.

2.10. Særlig fornuftig forekommer tanken om at se på og eventuelt genbehandle spørgsmålet om en ny tilgang og en fælles holdning til en udvidelse af de farvande, der er placeret under national jurisdiktion, så man kommer væk fra den nuværende situation, der er karakteriseret ved ulighed mellem de berørte medlemsstater, idet en række lande har territorialfarvande på 6-12 sømil, mens ét land har en fiskeribeskyttelseszone på 49 sømil, og ét ansøgerland har en eksklusiv fiskerizone på 25 sømil. Denne situation såvel som visse medlemsstaters oprettelse af miljøbeskyttelseszoner, der i praksis indebærer en udvidelse af territorialfarvandet, viser, at man bør gå forsigtigt, men dog samtidig ambitiøst til værks, når det gælder løsningen af denne problemstilling.

2.11. EØSU finder denne tilgang positiv og opfordrer til, at man i EU arbejder hen imod en fælles holdning til jurisdiktion over farvande, og at arbejdet videreføres på multilateralt niveau med alle kyststater i Middelhavet. Dette kan være af afgørende betydning for at få gennemført reformen af den fælles fiskeripolitik i Middelhavet.

2.12. En fælles holdning vedrørende udvidelse af territorialfarvandene kan få meget stor betydning for bl.a. en harmoniseret forvaltning af den fælles fiskeripolitik og dens procedurer, styrkelse af ansvarligheden hos aktørerne samt bekæmpelse af ulovligt fiskeri og alle andre aktiviteter, der ikke følger god praksis eller er uforenelige med principperne om et ansvarligt fiskeri.

2.13. EØSU støtter denne indfaldsvinkel, som ikke skal ledsages af en øget fiskeriindsats, men af en mere effektiv kontrol af indsatsen fra de berørte medlemsstaters side. Det skal dog sikres, at medlemsstaterne har de fornødne menneskelige, tekniske og finansielle ressourcer til at gennemføre en tilfredsstillende kontrol.

2.14. Når undersøgelser og udtalelser fra medlemsstaternes officielle organer og andre videnskabelige instanser samstemmende peger på, at fiskeressourcerne i Middelhavet er udtærede, må der ikke tøves med gennemførelsen af bevarelsespolitikken, der jo skal sikre et bæredygtigt fiskeri og opretholdelsen af fiskerierhvervet, som er af vital økonomisk og social betydning for visse regioner og deres befolkninger.

2.15. Gennemførelse af politikken for bevarelse og forvaltning af de fælles fiskeressourcer i Middelhavet kombineret med en dynamisk indsats i de regionale koordineringsorganer, herunder udbygning af samarbejdet med tredjelande i regionen, kan vise sig yderst gavnlig for det fremtidige fiskeri i Middelhavet med positive virkninger også for andre områder. FAO's subregionale projekter (ADRIAMED, COPEMED og MEDSURMED) kan udgøre grundlaget for en styrkelse af det videnskabelige samarbejde.

2.16. Forberedelsen af reformen af den fælles fiskeripolitik i Middelhavet kræver kendskab til den virkelighed, man griber ind i, herunder ikke mindst fiskebestandenes tilstand, deres biologiske vilkår og/eller sandsynligheden for, at de kan genoprettes.

2.17. Fiskerierhvervet er afhængigt af en kompleks biologisk virkelighed, der påvirkes af bl.a. en lang række klimatiske og miljømæssige faktorer, der kræver en mere tilbundsgående viden.

2.18. Hvis man én gang for alle skal sikre grundlaget for erhvervet og bevarelsen af den biologiske mangfoldighed, tilsiger de nævnte forhold, at der udarbejdes meget klare bevarelses- og forvaltningsregler for de biologiske ressourcer, da man ellers risikerer, at ressourcerne udtømmes.

2.18.1. Med henblik på udvidelsen af det multilaterale samarbejde bør reglerne harmoniseres og omfatte alle flåder, der driver fangst i Middelhavet.

2.19. For at skabe et holdbart beslutningsgrundlag må den videnskabelige rådgivning om fiskeriet forbedres, hvilket samtidig er en forudsætning for at underbygge og skabe tillid til hele det regelværk, hvorpå fiskeriforanstaltningerne i Middelhavet er baseret.

2.20. Forskellige institutter og forskermiljøer i medlemsstaterne har bestræbt sig på at stille videnskabelig rådgivning til rådighed for sektoren, men det haster med at tilpasse denne indsats efter sektorens reelle forhold og behov og sikre objektivitet og relevans for sektoren.

2.21. I øvrigt er det, som EØSU tidligere har understreget, vigtigt for fiskeriet i såvel Atlanterhavet som i Middelhavet "at man styrker forskningen på dette område og stimulerer bedre samarbejde og informationsudveksling på europæisk niveau, ligesom der skal sikres tilstrækkelige ressourcer under det sjette rammeprogram for forskning og udvikling(3)". I denne forbindelse udtrykker EØSU bekymring over nedskæringen i de midler, der stilles til rådighed under det sjette rammeprogram til forskning inden for denne sektor.

2.22. Institutionaliseringen inden for rammerne af STECF(4) af en undergruppe for Middelhavet kan - forudsat at den pågældende undergruppe får tilstrækkelige menneskelige og økonomiske ressourcer stillet til rådighed - vise sig at få stor betydning for understøttelsen af nye aktioner og forvaltningsforanstaltninger.

2.23. EØSU støtter - jf. udtalelsen(5) om "vejviseren"(6)- en gradvis udfasning af fiskerimetoder, der har en negativ indvirkning på havmiljøet, idet der bør indføres mere selektive og miljøvenlige metoder og teknikker. Som EØSU gentagne gange har gjort opmærksom på, er det helt afgørende, at de økonomiske og sociale aktører inddrages i udformningen af disse foranstaltninger, f.eks. forberedelsen af den bebudede revision af forordning nr. 1626/04.

2.24. Der bør også gennemføres en tilbundsgående undersøgelse af det såkaldte lystfiskeri, som i visse tilfælde nærmest kan sidestilles med erhvervsfiskeri.

2.25. Den fælles fiskeripolitiks mål i Middelhavet bør være at bevare EU's førende rolle i gennemførelsen af de forskellige elementer, således at det bliver muligt at sikre erhvervets bæredygtighed og en sammenhængende politik. Dette bør ske gennem en passende inddragelse af nationale og lokale instanser - og ikke mindst de regionale rådgivende komitéer - i behandlingen af de forskellige spørgsmål.

2.26. Opretholdelsen af passende miljømæssige betingelser for beskyttelsen af fiskeriets biologiske ressourcer kræver generelt set stor årvågenhed i form af miljømæssige foranstaltninger og aktioner til forureningsbekæmpelse og biotopbeskyttelse. Dette gælder i særlig grad for et hav med Middelhavets karakteristika.

2.26.1. Beskyttelse af havmiljøet er helt afgørende, hvis man skal sikre fiskeriets bæredygtighed. Dette bør man absolut være mere opmærksom på, og ord bør omsættes i handling inden for rammerne af en reelt overordnet og integreret politik for beskyttelse af havmiljøet, som bl.a. løser de alvorlige forureningsproblemer, der skyldes ulykker med olietankskibe og fartøjer med anden farlig last eller udtømning af olie på havet.

2.27. De tilpasninger og reformer, der er en forudsætning for gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik i Middelhavet, vil ganske givet få nogle sociale konsekvenser.

2.28. Selv med de tilpasninger, som de reelle forhold kræver, vil en total gennemførelse af bevarelses-, struktur- og markedspolitikken i Middelhavet få nogle sociale konsekvenser for dem, der arbejder i og får sit udkomme fra fiskerierhvervet.

2.29. EØSU understreger, at der bør sikres støtte til udvikling af akvakultur som supplement til det traditionelle fiskeri.

2.30. EØSU slår til lyd for fuld integration af den sociale dimension i reformen af den fælles fiskeripolitik i denne region som et afgørende, tillidsskabende element. EØSU henviser navnlig til den udtalelse, der for øjeblikket er under udarbejdelse om "Handlingsplan til afhjælpning af de sociale, økonomiske og regionale konsekvenser af omstruktureringen af fiskeriet i EU", og den rolle, kvinderne i kraft af sektorens ikke-industrielle karakter i regionen kan spille.

2.31. Det vil dog være vigtigt at harmonisere lanceringen af socio-økonomiske foranstaltninger i medlemsstaterne for på den ene side at undgå en uønsket skævvridning af konkurrencen og på den anden side garantere et passende socialsikringsniveau, hvilket man ikke har i dag.

Bruxelles, den 26. marts 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2002) 535 endelig.

(2) EUT C 85 af 8.4.2003.

(3) EUT C 85 af 8.4.2003.

(4) Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeriet.

(5) EUT C 85 af 8.4.2003.

(6) KOM(2002) 181 endelig.