Ændret forslag til Rådets forordning (EF) om nord-syd-samarbejde vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug (Budgetpost B7 - 6 2 1 0) (96/C 326/03) KOM(96) 427 endelig udg. - 95/0167(SYN)

(Forelagt af Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 189 A, stk. 2, den 6. september 1996)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

i samarbejde med Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

I meddelelsen af 23. juni 1994 til Rådet og Europa-Parlamentet fremlagde Kommissionen sine retningslinjer for en handlingsplan for Den Europæiske Union til bekæmpelse af narkotika (1995-1999), særlig på internationalt plan;

Europa-Parlamentet har udtalt sig om disse retningslinjer i sin udtalelse af 15. juni 1995 om denne meddelelse;

universel tiltrædelse af enkeltkonventionen af 1961 om narkotiske midler og denne konvention som ændret ved 1972-protokollen, af konventionen af 1971 om psykotrope stoffer og af konventionen af 1988 imod ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer samt systematisk gennemførelse på nationalt og internationalt plan af disse traktaters bestemmelser er hjørnestenen i den internationale strategi til bekæmpelse af misbrug af og ulovlig handel med narkotika;

Det Europæiske Fællesskab er part i konventionen af 1988, særlig under henvisning til denne konventions artikel 12, og Det Europæiske Fællesskab har i overensstemmelse dermed og på grundlag af anbefalingerne fra den Chemical Action Task Force (CATF), der blev nedsat af G7 og Europa-Kommissionens formand i 1989, vedtaget en fællesskabslovgivning, hvis effektivitet som helhed vil blive øget ved indførelse af hensigtsmæssige juridiske rammer og passende mekanismer i andre regioner i verden;

Det Europæiske Fællesskab har på grundlag af bl.a. anbefalingerne fra den Financial Action Task Force (FATF), der blev nedsat af G7 og Europa-Kommissionens formand i 1989, vedtaget et direktiv om hvidvaskning af penge, hvis effektivitet som helhed vil blive øget ved indførelse af hensigtsmæssige juridiske rammer og passende mekanismer i andre regioner i verden;

fjerde Lomé-konvention og de samarbejds-, associerings- eller partnerskabsaftaler, som Det Europæiske Fællesskab har indgået med udviklingslande, indeholder bestemmelser om samarbejde om bekæmpelse af misbrug af og ulovlig handel med narkotika, overvågning af handelen med prækursorer, kemiske produkter og psykotrope stoffer og udveksling af relevante oplysninger, herunder om foranstaltninger vedrørende hvidvaskning af penge;

Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater har tilsluttet sig den politiske erklæring og det globale handlingsprogram, der blev vedtaget af FN's Generalforsamling på den 17. ekstraordinære session;

Samarbejdet om bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug yder et vigtigt bidrag til realisering af målene for Fællesskabets politik for udviklingssamarbejde som omhandlet i artikel 130 U i traktaten om oprettelse af det Europæiske Fællesskab -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Det Europæiske Fællesskab gennemfører sarmabejdsaktioner vedrørende bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug først og fremmest i udviklingslande, der på højeste plan udtrykkeligt har vist politisk vilje til at bekæmpe anvendelse af narkotika. Et tegn på sådan vilje kan være ratifikation af enkeltkonventionen af 1961, ændringen af denne konvention ved 1972-protokollen, konventionen af 1971 og konventionen af 1988.

Tredjelandes politiske engagement skal konkretiseres bl.a. ved anvendelse af national lovgivning om bekæmpelse af hvidvaskning af penge.

Artikel 2

Fællesskabet yder på et partnerlands anmodning prioriteret støtte til udarbejdelsen af en »National Drug Control Master Plan« i snævert samråd med De Forenede Nationers Program for International Narkotikakontrol (UNDCP). Denne »plan« fastlægger ikke alene målene, strategierne og prioriteterne for et partnerlands bekæmpelse af narkotika, men også behovene for ressourcer af enhver art, herunder finansielle ressourcer, og udgør grundlaget for en integreret, tværfaglig of flersektoriel tilgang, der fremmer fællesskabsbistandens effektivitet.

Forebyggelse af narkotikamisbrug skal være genstand for en konsekvent politik, der navnlig skal omfatte et samarbejde mellem politiet, socialarbejdere, læger og NGO'er og en objektiv information om følgerne af narkotikamisbrug, der i første række henvender sig til de unge.

Kommissionen bestræber sig på at indvirke på de internationale donorer og finansieringsinstitutionerne (IMF, Verdensbanken osv). for at hindre, at deres politik kommer i strid med målene for den nationale politik for bekæmpelse af narkotika.

EF-samarbejdet indgår i en dialog, der tager hensyn til de faktiske kulturforskelle, som har indflydelse på, hvorledes problemerne i forbindelse med narkotika opfattes. En sådan dialog er af afgørende betydning for den sociale og politiske bæredygtigthed af strategierne for bekæmpelse af narkotika.

Artikel 3

Fortrinsvis inden for strategiske rammer fastsat ved nationale planer yder Fællesskabet også støtte til særlige aktioner på følgende områder under hensyn til, at disse skal have faktiske og håndgribelige nyttevirkninger inden for en på forhånd fastsat frist:

- udvikling af den institutionelle kapacitet til gennemførelse af en »National Drug Control Master Plan«

- på grundlag af aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og individuelle »følsomme« partnerlande om samarbejde til forhindring af omdirigering af handelen med prækursorer, der anvendes til ulovlig fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer, yder Fællesskabet bistand til udvikling af landets institutionelle kapacitet med henblik på hurtig og effektiv gennemførelse af disse aftaler og med henblik på fremme at det regionale eller subregionale samarbejde

- på grundlag af aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og individuelle »følsomme« partnerlande, hvori der fastsættes bestemmelser om samarbejdet vedrørende bekæmpelse af hvidvaskning, kan Fællesskabet i det omfang, de disponible ressourcer tillader det, yde faglig bistand på dette område til lande, der har påtaget sig forpligtelser i den henseende, bl.a. ved ratificering af Wienerkonventionen og Strasbourg-konventionen og tilslutning til FATF-anbefalingerne

- indførelse af mekanismer til kontrol af handelen med og forbruget af lovlige narkotiske midler og psykotrope stoffer

- analyse på lokalt plan af brugen af ulovlige narkotiske midler og psykotrope stoffer, overtagelse, behandling og genindpasning af narkomaner og risikoformindskelse samt sådanne aktioners indføjelse i politikken specielt vedrørende sundhed og uddannelse, udvikling, bekæmpelse af fattigdom og økonomisk og social udelukkelse. I forbindelse med disse aktioner sikres det, at menneskerettighederne respekteres

- fremme af pilotprojekter for alternativ udvikling (der defineres som en proces for eliminering og forhindring af produktion af ulovlige narkotikaafgrøder ved hjælp af specifikt udformede foranstaltninger til udvikling i landdistrikter inden for rammerne af bæredygtig national økonomisk vækst. Den skal omfatte sociale og økonomiske foranstaltninger, der sigter mod de faktorer, der bidrager til ulovlig produktion), herunder projekter for alternativ produktion, der kan omfattes af sådanne handelspræferencer, især til fordel for små uafhængige producenter af råstoffer til ulovlig narkotika, som indrømmes lande, der bekæmper narkotika, samt aktioner til direkte støtte for de pågældende landes narkotikabekæmpelsesindsats.

Der lægges særligt vægt på:

- foranstaltninger til bekæmpelse af handel med og fremstilling af heroin, kokain og farlige syntetiske narkotika

- lokalbefolkningens eller direkte berørte socialøkonomiske gruppers deltagelse, særlig når der er tale om iværksættelse af udryddelsesplaner, i identificeringen, planlægningen og gennemførelsen af aktionerne; der lægges særlig vægt på den nøglestilling, som kvinder indtager i denne forbindelse, og de sociale og miljømæssige implikationer af disse aktioner

- støtte til befolkningsgrupper, der har besluttet at opgive produktion af narkotika eller prækursorer, for at hjælpe dem med at udvikle alternativer

- samt foranstaltninger til udvikling af den institutionelle kapacitet i udviklingslandene på nationalt, lokalt og også regionalt plan.

Fællesskabet støtter kun projekter, i hvilke respekten for menneskerettighederne garanteres.

Artikel 4

Bistandsmodtagerne og samarbejdspartnere omfatter ikke blot stater og regioner, men også decentrale enheder, regionale organisationer, offentlige institutioner, traditionelle eller lokale samfund, private aktører og foretagender, herunder ikke-statslige kooperativer og organisationer og sammenslutninger repræsenterende lokalbefolkningen.

Artikel 5

1. De midler, der kan anvendes i forbindelse med de i artikel 2 og 3 nævnte aktioner, omfatter bl.a. undersøgelser, faglig bistand, uddannelse eller andre tjenesteydelser, leverancer og arbejder samt revisioner og evaluerings- og kontrolmissioner.

2. Fællesskabsfinansieringen kan dække såvel investeringsudgifter, herunder dog ikke køb af fast ejendom, som driftsudgifter i udenlandsk eller lokal valuta alt efter, hvad der er behov for til gennemførelsen af aktionerne. For andre programmer end uddannelses- og forskningsprogrammer kan driftsudgifterne dog almindeligvis kun dækkes i igangsættelsesfasen og i aftagende omfang.

3. Det tilstræbes systematisk, at de aktører eller partnere, der i sidste instans drager fordel af aktionen (land, lokalsamfund, virksomheder eller andre), selv yder et bidrag, især et finansielt bidrag, inden for rammerne af deres muligheder og afhængigt af den enkelte aktions art.

4. Det tilstræbes at udnytte mulighederne for samfinansiering, især sammen med medlemsstaterne eller multilaterale, regionale eller andre organisationer. Der træffes de fornødne foranstaltninger til at vise fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i medfør af denne forordning.

5. For at styrke sammenhængen og komplementariteten mellem de aktioner, der finansieres af Fællesskabet, og de aktioner, der finansieres af medlemsstaterne, og derved sikre, at disse aktioner som helhed bliver så effektive som muligt, træffer Kommissionen alle nødvendige koordineringsforanstaltninger under hensyntagen til betydningen af princippet om god forvaltning og for at hindre overdrevne udgifter af administrativ karakter, herunder:

a) indførelse af en ordning for systematisk udveksling af information om de aktioner, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet og medlemsstaterne

b) koordinering på stedet af gennemførelsen af aktionerne i kraft af regelmæssige møder og informationsudveksling mellem Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i modtagerlandet.

Artikel 6

Den finansielle støtte i medfør af denne forordning ydes i form af gavebistand. Der tages alle skridt til at sikre en komplet evaluering af, kontrol med og begrundelse for støtten.

Artikel 7

1. Kommissionen undersøger, træffer afgørelse om og forvalter de i denne forordning omhandlede aktioner efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, især procedurerne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

2. Afgørelser om aktioner, der i medfør af denne forordning finansieres med mere end 2 mio. ECU pr. aktion, og om enhver ændring af sådanne aktioner, der medfører en overskridelse på over 20 % af det oprindeligt fastsatte beløb for den pågældende aktion, træffes efter proceduren i artikel 8.

3. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal indeholde bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige regler fastlagt af Kommissionen inden for rammerne af de gældende bestemmelser, især bestemmelserne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

4. For så vidt som aktionerne fører til finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerlandet, fastsættes det i disse aftaler, at betalingen af skatter, afgifter og gebyrer ikke finansieres af Fællesskabet.

5. Deltagelse i udbud og kontrakter står åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og modtagerstaten. Dette kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande.

6. Leverancerne vil skulle have oprindelse i medlemsstaterne eller modtagerstaten eller andre udviklingslande. Der kan kun gøres en undtagelse herfra efter samtykke fra den kompetente tjenestegren, særlig når partnere ellers vil skulle påtage sig overdrevne ekstraomkostninger eller byrder.

Artikel 8

1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand, og som, alt efter hvilket land eller hvilken region foranstaltningerne vedrører, er:

a) for så vidt angår landene i Afrika, Vestindien, og Stillehavet, EUF-udvalget nedsat ved artikel 21 i den interne aftale nr. 91/401/EØF om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde Lomé-konvention, vedtaget den 16. juli 1990 af repræsentanterne for medlemsstaterne forsamlet i Rådet

b) for så vidt angår landene i Middelhavsområdet, MED-udvalget nedsat ved artikel 6 i forordning (EØF) nr. 1762/92, vedtaget af Rådet den 2. juni 1992

c) for så vidt angår landene i Asien og Latinamerika, ALA-udvalget nedsat ved artikel 15 i forordning (EØF) nr. 443/92, vedtaget af Rådet den 25. februar 1992.

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter, i givet fald ved afstemning.

Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.

Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.

Artikel 9

Efter hvert regnskabsår forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en årsberetning omfattende et resume af de aktioner, der er finansieret i løbet af regnskabsåret, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i løbet af regnskabsåret.

Beretningen skal bl.a. indeholde oplysninger om de aktører, med hvilke der er indgået gennemførelseskontrakter.

Beretningen skal også omfatte et resume af de eksterne evalueringer, der måtte være foretaget af de særlige aktioner.

Artikel 10

Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.