Indledning

1.Skattemæssig retfærdighed er et centralt element i Kommissionens nyligt vedtagne handlingsplan for en retfærdig og enkel beskatning, der understøtter genopretningsstrategien. Alle forventes at betale deres rimelige andel af skatterne. Hvis skyldige skatter ikke betales, skal skattemyndighederne træffe foranstaltninger til at inddrive dem. Skattemyndighedernes kompetence er imidlertid begrænset til deres nationale territorium. De kan ikke iværksætte foranstaltninger til at inddrive skat i et andet land, selv om skatteskyldnere kan være flyttet til et andet land eller disponerer over aktiver i andre lande. Derfor har EU vedtaget lovgivning, som gør det muligt for EU-medlemsstaterne at yde hinanden gensidig bistand ved inddrivelse af skatter og andre EU-fordringer som defineret i direktivets artikel 2.

Følgende eksempel illustrerer, hvordan denne inddrivelsesbistand fungerer: En person betaler ikke sin skattegæld i medlemsstat A. Han flytter til medlemsstat B, og han ejer ligeledes ejendom i medlemsstat C. I dette tilfælde kan skattemyndighederne i medlemsstat A anmode skattemyndighederne i medlemsstat B og C om at hjælpe med at inddrive skyldig skat til medlemsstat A.

På denne måde bidrager gensidig inddrivelsesbistand til at sikre lighed og afskaffe forskelsbehandling på skatteområdet, idet bistanden bidrager til at sikre, at alle betaler deres skat, og til at forhindre skattesvig og budgetmæssige tab for medlemsstaterne og for EU.

2.Denne rapport er en opfølgning af Kommissionens rapport COM(2017) 778 af 18. december 2017 til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af de ordninger, der er etableret i medfør af Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger. Ifølge direktivets artikel 27, stk. 3, skal Kommissionen hvert femte år aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvordan de ordninger der er etableret i medfør af dette direktiv, fungerer. Nærværende rapport er den anden rapport i henhold til dette nye direktiv. Den dækker perioden 2017-2019.

3.I overensstemmelse med konklusionerne i den foregående rapport er der blevet fastlagt følgende foranstaltninger:

1) forbedring af indsamlingen af statistiske data om anvendelsen af bistand ved inddrivelse af skat med henblik på en mere detaljeret evaluering af effektiviteten af den gensidige inddrivelsesbistand, idet der tages hensyn til behovet for at undgå eller begrænse en ekstra arbejdsbyrde for de nationale skattemyndigheder. Der bør også lægges særlig vægt på sammenhængen mellem arbejdsbyrden i forbindelse med modtagne anmodninger om bistand og de administrative ressourcer, der indsættes i den bistandssøgte medlemsstat

2) undersøgelse af problemer i de enkelte medlemsstater, der hæmmer den gensidige inddrivelsesbistands gnidningsløse funktion, med henblik på anbefalinger eller andre foranstaltninger til løsning af disse problemer

3) undersøgelse af behov og metoder til at forbedre den måde, hvorpå systemet til inddrivelsesbistand fungerer på EU-plan

4) udvikling af viden om og kendskab til lovgivningen om gensidig inddrivelsesbistand både hos de nationale skattemyndigheder og skatteyderne

5) undersøgelse af mulighederne for og metoderne til at fremme og lette bistand ved inddrivelse med tredjelande under hensyntagen til EU's kompetence og prioriteter.

4.Med hensyn til de første tre indsatsområder er der foretaget yderligere analyser af Fiscalis-projektgruppe 110, som 13 medlemsstater deltog i. Der blev også indsamlet input fra de øvrige medlemsstater, navnlig med hensyn til de problemstillinger, der er opstået på nationalt plan.

5.Denne rapport præsenterer de opfølgende foranstaltninger og indeholder en række anbefalinger til yderligere forbedringer.