24. 4. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 102/27 
Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om pakkerejser, herunder pakkeferier 
og pakketure (l) 
(89/C 102/17) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 7. april 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede Nikolaos Vassilaras til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
31. januar 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 263. plenarforsamling, den 23. februar 1989, 
med 78 stemmer for, 5 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU godkender direktivforslaget, som er i over­
ensstemmelse med »Nyt fremstød for forbrugerbeskyt­
telsespolitikken«. Endvidere er det et første skridt i 
en række af direktiver og forordninger, som vil blive 
nødvendige for at sikre forbrugerbeskyttelsen ved at 
etablere den rette balance mellem forbrugernes og rejse­
branchens interesser. 
1.2. ØSU udtrykker især tilfredshed med, at der er 
blevet taget hensyn til mange punkter fra dets tidligere 
udtalelser om »De første retningslinjer for en fælles­
skabspolitik på turistområdet« (2) og om »Fællesskabs­
politik på turistområdet« (3). 
1.3. ØSU konstaterer, at man bevidst har begrænset 
det foreliggende forslag til beskyttelse af forbrugerne i 
forbindelse med pakkerejser. Det gør imidlertid op­
mærksom på behovet for at se nærmere på de tilknytte­
de problemer i forbindelse med høringer fremover om 
f.eks. »Turisme — 5. handlingsprogram«, som forven­
tes meget snart. 
1.4. ØSU mener, at man bør undersøge følgende 
spørgsmål: 
— Behovet for fælles normer, ikke blot for pakkerejser, 
men for hele spektret af turistaktiviteter, således 
som det fremgår af en gennemgang af Kommissio­
nens resumé af medlemsstaternes lovgivning, og 
især den lovgivning, der vedrører rejsearrangørerne 
og formidlerne af pakkerejser, problemet med over­
booking og situationen for hotelejerne, som er det 
sidste led i kæden i enhver organiseret rejse, samt 
de vanskeligheder, som fremkomsten af billigrejse­
bureauer (bucket-shops) skaber. 
(!) EFT nr. C 96 af 12. 4. 1988, s. 5. 
(2) EFT nr. C 358 af 31. 12. 1983. 
(3) EFT nr. C 328 af 22. 12. 1986. — Behovet for at forbrugeren/turisten på den ene side 
og rejsearrangøren/formidleren på den anden samt 
i øvrigt de stridende parter inden for rejsebranchen 
selv sikres en retfærdig og hurtig behandling. 
— Dækning af rejsebranchens folk, som for øjeblikket 
er omfattet af gældende ikke-harmoniserede aftale­
retlige regler i medlemsstaterne. 
— Indførelse af en enklere procedure i overensstemmel­
se med Haag-konventionen om lettelse af internatio­
nal adgang til domstolene, som ØSU godkenotte i 
1987 (4). 
— Muligheden for at indføre en frivillig adfærdsko­
deks på turistområdet i overensstemmelse med 
ånden i ØSU's udtalelse om producent/forbruger­
dialogen (5), omend en sådan kodeks bør overvåges 
nøje, idet gældende kodekser har været genstand 
for kritik. 
— Undersøgelse af, hvilke skridt der bør tages for at 
sikre en loyal konkurrence inden for rejsebranchen. 
— Oprettelse af en EF-garantifond, eftersom sådanne 
fonde generelt anses for at fungere på tilfredsstillen­
de vis i nogle medlemsstater. 
1.5. ØSU understreger, at det vil blive nødvendigt at 
forske videre i spørgsmålet for at sikre, at der bliver 
fundet retfærdige løsninger på ovennævnte problemer, 
og for at sikre, at hele harmoniseringsprocessen finder 
sted i forbindelse med gennemførelsen af det indre 
marked i 1992, og i lyset af, at turismen i år 2000 ventes 
at blive en af de vigtigste økonomiske aktiviteter i EF. 
1.6. ØSU gør ligeledes opmærksom på, at Kommis­
sionen for øjeblikket tilstræber at integrere forbruger-
og miljøpolitikken i de øvrige EF-politikker, således 
som det anføres i de relevante dokumenter fra Kommis­
sionen (6). 
(4) EFT nr. C 83 af 30. 3. 1987. 
(5) EFT nr. C 206 af 6. 8. 1984. 
(6) (i) Nyt fremstød for forbrugerbeskyttelsepolitikken |Dok. 
KOM(85) 314 endelig udg.], (ii) 4. miljøhandlingsprogram 
1987-1992 (EFT nr. C 328 af 7. 12. 1987). 
Nr. C 102/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 4. 89 
1.6.1. I forbindelse med turisme bør Kommissionen 
derfor bemærke, at pakkerejser må betragtes som et 
område, der vedrører de rettigheder og forpligtelser, 
som både turistbranchens folk og turisten som forbru­
ger har, forbrugersikkerhed samt forebyggelse af skader 
på turistfaciliteter. 
1.6.2. Kommissionen bør ligeledes være opmærksom 
på behovet for at forebygge de miljøskader og kulturelle 
skader, turismen forårsager, f.eks. skader på strande, 
hav og historiske monumenter. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 1 
Forslaget anfører ikke specifikt, hvilke forskelle (om 
der er nogle), der er i dets anvendelse på nedenstående 
former for pakkerejser: 
— rejser, der udgår fra én medlemsstat, og som har 
destination i et tredjeland, 
— rejser, der udgår fra et tredjeland, og som har desti­
nation i EF, 
— rejser der udgår fra et tredjeland, og som har desti­
nation i et andet tredjeland, men som der reklameres 
for i EF (f.eks. rejser fra Amerika til Australien, som 
der reklameres for i EF). 
ØSU er bange for, at konkurrencen kan blive forvredet, 
hvis dette spørgsmål ikke bliver afklaret. 
2.2. Artikel 2 
a) ØSU godkender definitionerne på »pakkerejse«, 
»formidler«, »forbruger« og »kontrakt«. 
b) ØSU er ikke tilfreds med definitionen på »rejsear­
rangør«, idet den udelukker ikke-professionelle rej­
searrangører såsom private klubber, således som det 
fremgår af bemærkningen om, at rejsearrangøren er 
»en person, der erhvervsmæssigt arrangerer pakke­
rejser ...«. Den kendsgerning, at denne definition 
svarer til den, der er brugt i Bruxelles-konventionen 
fra 1970, opvejes af, at denne konvention kun er 
blevet ratificeret af to medlemsstater (Belgien og 
Italien) og i Kommissionens første retningslinjer for 
turistområdet beskrives som værende »utilstrække­
lig«. ØSU ser gerne, at denne definition bliver taget 
op til fornyet overvejelse. Endvidere burde udtryk­
ket »til publikum« udgå, da det indebærer, at direk­
tivet ikke finder anvendelse på pakkerejser, som 
sælges til særlige alders- eller interessegrupper. 
c) ØSU foreslår ligeledes Kommissionen at overveje at 
udarbejde og medtage en definition på »destina­tion«, som omfatter samtlig ydelser, der præsteres 
på turistens/forbrugerens destinationssted. 
2.3. Artikel 3 
2.3.1. ØSU mener, at det klart bør anføres, om direk­
tivforslaget omfatter alle pakkerejser, uanset om der 
reklameres offentligt for dem eller ej. 
2.3.2. Når der reklameres for pakkerejser, bør med­
lemsstaterne efter ØSU's mening sikre, at alt skriftligt 
materiale vedrørende pakkerejser, som rejsearrangøren 
eller formidleren offentliggør eller reklamerer for, er 
læseligt, forståeligt og nøjagtigt og indeholder de nød­
vendige, klare, ajourførte oplysninger, der er nævnt i 
litra a)-f) i denne artikel. Alle særlige forpligtelser, som 
påhviler turisterne (f.eks. vedrørende tilladelse til at 
medtage kæledyr) bør ligeledes specificeres. ØSU anser 
turistorganisationer og de relevante interesseorganisa­
tioner herunder forbrugerorganisationer, samt de of­
fentlige myndigheder for at være de bedst egnede til at 
kontrollere dette skriftlige materiale. Hvad angår TV-
reklamer, anmoder ØSU Kommissionen om at undersø­
ge de juridiske konsekvenser af at sælge pakkerejser via 
»teleshopping« og især inden for rammerne af dens 
tidligere arbejde vedrørende dørsalg. 
2.4. Artikel 4, stk. 3 
2.4.1. Dette punkt omfatter overdragelse af bestilte 
rejser fra en forbruger til en anden af visse konkrete 
»alvorlige årsager« (f.eks. sygdom eller dødsfald). 
ØSU mener imidlertid, at det bør være muligt for en 
turist/forbruger at overdrage den bestilte rejse til en 
anden, forudsat at alle faktisk afholdte ekstra om­
kostninger godtgøres. 
2.5. Artikel 4, stk. 4, litra a) 
Med hensyn til punktet »Valutakurser« er ØSU klar 
over, at turisterne/forbrugerne føler sig særdeles for­
urettede i forbindelse med prisstigninger, som skyldes 
valutakurssvingninger, og stigninger i brændstofpriser­
ne, og bemærker, at disse aldrig er i forbrugerens favør. 
Kommissionen opfordres til at undersøge dette spørgs­
mål på ny og fremsætte forslag, som sikrer en større 
transparens og retfærdige løsninger for både 
rejsearrangøren/formidleren og turisten/forbrugeren. 
Måske kunne det være en løsning at anvende ECU'en 
som referenceenhed. 
2.6. Artikel 4, stk. 5 
2.6.1. Som anført i pkt. 2.5 mener ØSU, at 
prisstigninger sjældent er berettigede, om overhovedet, 
24. 4. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 102/29 
og forventer, at dette punkt [litra a)] vil blive ændret, 
når Kommissionen har set nærmere på spørgsmålet. 
2.6.2. Litra b) bør formuleres mindre generelt, og 
gøre det muligt for forbrugeren at hæve kontrakten, 
hvis der før afrejsen uden vedkommendes samtykke 
bliver ændret på væsentlige dele af kontrakten, såsom 
afrejse- eller hjemkomsttidspunkt, afrejse-lufthavnen, 
det aftalte feriested eller hotelkategori. 
2.6.3. ØSU godkender litra c), hvorefter forbrugeren 
uden modydelser kan hæve kontrakten »hvis afrejsen 
forsinkes urimeligt — uanset af hvilken årsag, der ikke 
kan tilregnes forbrugeren«. Det vil imidlertid blive nød­
vendigt, at det i medlemsstaternes lovgivning og følgelig 
i Rådets direktiv mere præcist anføres, hvoledes dette 
princip skal anvendes. En forsinkelse på over 24 timer 
vil måske være tilstrækkelig til at berettige en hævelse 
af kontrakten, mens forsinkelser på mellem 12 og 24 
timer kunne medføre en finansiel kompensation. ØSU 
erkender, at dette kan være en ulempe for rejsearrangø­
ren, men mener, at denne i sådanne tilfælde vil kunne 
vende sig mod transportvirksomheden. 
Endvidere bør Kommissionen kontrollere artiklens ord­
lyd i de forskellige sproglige versioner. 1 nogle anvendes 
udtrykket »uberettiget« i stedet for »urimeligt«. 
2.7. Artikel 4, stk. 6 
2.7.1. Dette led bør affattes således (ændringen med 
fede typer): 
»... hvis rejsearrangøren aflyser pakkerejsen før det 
aftalte afrejsetidspunkt ... er berettiget til frit at 
vælge mellem at ...« 
2.7.2. Artikel 4, stk. 6 (II) 
Force majeure er af ringe betydning i medlemsstaternes 
lovgivning og bør defineres i direktivet. 
2.7.3. Artikel 4, stk. 8 
Følgende indsættes som stk. 8 sidst i artikel 4: 
»At der indføres en anerkendt tarif for erstatnings­
beløb inden for aftalte EF-grænser, såfremt der fore­
tages ændringer i de bestilte rejser, og denne tarif 
bør være anført i brochuren.« 2.8. Artikel 5, stk. 2 
2.8.1. Artikel 5 
ØSU ser med tilfredshed på forslaget om, at rejsearran­
gørerne påtager sig det civilretlige og generelle ansvar 
for kvaliteten af deres ydelser, således som varefabri­
kanter og/eller detailhandlere allerede gør det for deres 
varer. 
ØSU erkender, at en ukompliceret forbrugerklagead­
gang er en afgørende forudsætning for gennemførelsen 
af det indre marked, og bemærker, at rejsearrangørerne 
står meget stærkere end de individuelle turister med 
hensyn til at få erstatning fra hoteller eller transport­
virksomheder. 
2.8.2. ØSU mener dog, at det i artikel 5, stk. 2, må 
gøres klart for forbrugeren, hvem der i de enkelte 
tilfælde er ansvarlig. 
Endvidere beklager ØSU, at Kommissionen hverken i 
artikel 5 eller i begrundelsen kommer ind på det vigtige 
spørgsmål om ansvarsbegrænsning (f.eks. ved at henvi­
se til kontrakten met transportvirksomheden eller ved 
at foreslå et maksimalt beløb) eller på spørgsmålet om, 
hvorvidt fejl eller forsømmelser fra rejsearrangørens 
side eller dennes agenter har betydning. 
2.8.3. I kapitlet »Kommentarer til de enkelte ar­
tikler« anføres det med hensyn til artikel 5, at rejsear­
rangøren skal udvise omhu ved udvælgelse af en agent 
i et tredjeland. I nogle tilfælde kan rejsearrangørerne 
have begrænsede valgmuligheder (f.eks. Intourist i 
USSR), og det fremgår ikke klart af direktivet, hvilke 
retsmidler en EF-rejsearrangør har over for en sådan 
organisation. 
2.9. Artikel 6 
2.9.1. ØSU erkender, at idéen bag artikel 6 om af­
hjælpning af forbrugernes klager oprindelig blev frem­
sat af ØSU selv i en tidligere udtalelse. 
2.9.2. Ved nærmere eftertanke mener ØSU dog, at 
rejsearrangøren/formidleren bør have en lignende ret 
til at forsvare sig, og opfordrer Kommissionen til at 
fremsætte forslag om en international forligsinstans, 
eventuelt via en uafhængig ombudsman, hvortil begge 
parter i en strid har adgang; der bør dog tages hensyn 
til eksisterende forligsprocedurer i medlemsstaterne, og 
det henstilles, at lokale turistmyndigheder, som eventu­
elt først må oprettes, ligeledes undersøger klager. ØSU 
understreger dog, at den enkelte rejsende ikke bør stilles 
ugunstigt som følge af begrænsede finansielle res­
sourcer. 
2.10. Artikel 7 
2.10.1. ØSU ser med tilfredshed på forslaget i 
artikel 7 om, at medlemsstaterne skal drage omsorg for, 
Nr. C 102/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 4. 89 
at rejsearrangørerne tegner forsikring for den del af 
deres ansvar, som kan forsikres. 
Kommissionen opfordres til at præcisere, hvad der kan 
forsikres, og hvad der ikke kan forsikres, og hvorledes 
rejsearrangøren står i henseende til den del af ansvaret, 
som ikke kan forsikres. 
2.11.(a) ØSU gør opmærksom på, at pakkerejser er 
blevet et større foretagende, fordi der tilbydes en række 
valgmuligheder, hvor man får valuta for pengene. De 
vil blive ved med at udvikle sig, så længe de opfylder 
dette kriterium, og så længe de er velorganiserede. 
(b) ØSU bemærker, at omkostningerne ved at forsikre 
sig mod det ansvar, der er tale om i henhold til de 
foreliggende forslag, ifølge Kommissionen er minimale. 
Selv om forbrugerne måske er parate til at påtage sig 
disse minimale ekstraomkostninger, der er nødvendige 
Bryssel, den 23. februar 1989. for at sikre en grundlæggende forbrugerbeskyttelse, er 
der imidlertid endnu ikke nogen anerkendt norm for, 
hvad der udgør »minimale« omkostninger. Kommissio­
nen bør se nærmere på dette spørgsmål, før den tager 
endelig stilling hertil. 
2.12. Endelig erkender ØSU, at pakkerejser kan risi­
kere at blive udkonkurreret på grund af for store om­
kostningsstigninger, hvilket kan begrænse turismen 
inden for EF nog få mange EF-turister til at vælge 
destinationer uden for EF; ØSU finder dog ikke, at 
dette kan bruges som argument for ikke at give turisten/ 
forbrugeren den beskyttelse, som det foreliggende direk­
tiv tilsigter. 
2.13. Endelig håber ØSU, at man gennem de for­
anstaltninger, der påtænkes iværksat i det kommende 
europæiske turistår, vil få større indblik i forbru­
gerproblemer og i, hvorledes de eventuelt kan løses. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg