EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den5.3.2018 COM(2016) 850 final/3 CORRIGENDUM

This document corrects document COM(2016) 850 final of 23.11.2016.

Concerns the Danish language version.

The text in several formulas was not translated.

The text shall read as follows: Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om ændring af forordning (EU) nr. 575/2013 med hensyn til gearingsgrad, net stable funding ratio, krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver, modpartskreditrisiko, markedsrisiko, eksponeringer mod centrale modparter, eksponeringer mod kollektive investeringsselskaber, store eksponeringer og indberetnings- og oplysningskrav og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EØS-relevant tekst) {SWD(2016) 377 final}



{SWD(2016) 378 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Den foreslåede ændring af forordning (EU) nr. 575/2013 (kapitalkravsforordningen) er en del af en lovgivningspakke, der også omfatter ændring af direktiv 2013/36/EU (kapitalkravsdirektivet), af direktiv 2014/59/EU (direktivet om genopretning og afvikling af banker) og af forordning (EU) nr. 806/2014 (forordningen om en fælles afviklingsmekanisme). I de senere år har Unionen gennemført en omfattende reform af lovgivningsrammen for finansielle tjenesteydelser med henblik på at forbedre modstandsdygtigheden for institutter (dvs. kreditinstitutter og investeringsselskaber), som udøver virksomhed i Unionens finansielle sektor, generelt baseret på globale standarder fastlagt sammen med Unionens internationale partnere. Reformpakken omfattede navnlig forordning (EU) nr. 575/2013 (kapitalkravsforordningen) og direktiv 2013/36/EU (kapitalkravsdirektivet) vedrørende tilsynskrav til og tilsyn med institutter, direktiv 2014/59/EU vedrørende genopretning og afvikling af banker og forordning (EU) nr. 806/2014 om en fælles afviklingsmekanisme. Disse foranstaltninger blev truffet som reaktion på finanskrisen, som udfoldede sig i 2007-2008, og afspejler internationalt aftalte standarder. Mens reformerne har gjort det finansielle system mere stabilt og modstandsdygtigt over for mange typer fremtidige rystelser og kriser, omhandler de endnu ikke alle de identificerede problemer fuldt ud. Dette forslag har derfor til formål at fuldende reformdagsordenen ved at tackle de tilbageværende svagheder og gennemføre nogle af de udestående elementer af reformen, som er helt nødvendige for at sikre institutternes modstandsdygtighed, men som først for nylig er blevet endeligt afklaret på internationalt plan af Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) og Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB): ·en bindende gearingsgrad, som vil forhindre institutter i at øge gearingen overdrevent, f.eks. for at kompensere for lav rentabilitet ·et bindende net stable funding ratio (NSFR), som vil blive baseret på institutternes forbedrede finansieringsprofiler og skabe en harmoniseret standard for, hvor mange stabile og langsigtede finansieringskilder et institut skal have for at kunne klare sig i perioder med pres på markedet og finansieringen ·mere risikofølsomme krav til kapitalgrundlaget for institutter, som i betydeligt omfang handler med værdipapirer og derivater med henblik på at forhindre for store afvigelser i disse krav, som ikke har grund i institutternes risikoprofiler ·sidst, men ikke mindst nye standarder for globale systemisk vigtige institutters samlede tabsabsorberende evne (TLAC), som vil kræve, at disse institutter øger deres tabsabsorberende evne og rekapitaliseringsevne, tackle de globale finansielle markeders indbyrdes afhængighed og yderligere styrke Unionens evne til at afvikle nødlidende globale systemisk vigtige institutter (G-SII'er) og samtidig minimere risiciene for skatteyderne. Kommissionen anerkendte behovet for yderligere risikobegrænsning i sin meddelelse af 24. november 2015 og gav tilsagn om, at den ville fremlægge et lovgivningsforslag med udgangspunkt i ovennævnte internationale aftaler. Sådanne risikobegrænsende foranstaltninger vil ikke kun styrke det europæiske banksystems modstandsdygtighed og markedernes tillid til det, men vil også danne grundlag for det næste trin i indsatsen for at fuldføre bankunionen. Behovet for at træffe yderligere konkrete lovgivningsmæssige foranstaltninger for at begrænse risiciene i den finansielle sektor anerkendes også i Økofinrådets konklusioner af 17. juni 2016. I Europa-Parlamentets beslutning af 10. marts 2016 om Bankunionen – Årsberetning 2015 udpeges også visse dele af den nuværende lovgivningsramme, som bør afklares yderligere. Kommissionen skulle på én gang tage hensyn til den eksisterende lovgivningsramme og nye lovgivningsmæssige tiltag på internationalt plan og tackle udfordringer for EU-økonomien, især behovet for at fremme vækst og beskæftigelse i en tid med usikre økonomiske udsigter. Forskellige større politiske initiativer, f.eks. investeringsplanen for Europa (EFSI) og kapitalmarkedsunionen, er blevet lanceret for at styrke Unionens økonomi. Institutters evne til at finansiere økonomien skal styrkes, uden at det rokker ved lovgivningsrammens stabilitet. For at sikre et velfungerede samspil mellem de nylige reformer inden for den finansielle sektor og med nye politiske initiativer, men også med nylige bredere reformer i den finansielle sektor gennemførte Kommissionen på grundlag af en opfordring til indsendelse af dokumentation en grundig helhedsorienteret vurdering af den eksisterende ramme for finansielle tjenesteydelser (herunder kapitalkravsforordningen, kapitalkravsdirektivet, direktivet om genopretning og afvikling af banker og forordningen om en fælles afviklingsmekanisme). Den kommende revision af de globale standarder blev også vurderet ud fra et bredere perspektiv med hensyn til økonomisk virkning. Med ændringer baseret på internationale tiltag gennemføres internationale standarder loyalt i EU-retten med forbehold af målrettede tilpasninger, der har til formål at afspejle særlige EU-forhold og bredere politiske hensyn. De europæiske små og mellemstore virksomheders og infrastrukturprojekters generelle afhængighed af bankfinansiering kræver f.eks. specifikke tilpasninger af lovgivningen, som sikrer, at institutterne fortsat kan finansiere dem, da de udgør rygraden i det indre marked. Der skal sikres et velfungerende samspil med eksisterende krav, f.eks. vedrørende central clearing af og sikkerhedsstillelse for derivateksponeringer, eller en gradvis overgang til nogle af de nye krav. Sådanne tilpasninger, som er begrænsede med hensyn til anvendelsesområde eller tid, rokker derfor ikke ved forslagenes overordnede soliditet, idet de er i overensstemmelse med det grundlæggende ambitionsniveau for de internationale standarder. På grundlag af opfordringen til indsendelse af dokumentation har forslagene desuden til formål at forbedre de eksisterende regler. Ifølge Kommissionens analyse kan den nuværende ramme anvendes mere forholdsmæssigt under hensyntagen til situationen for navnlig små og mindre komplekse institutter, hvor nogle af de gældende krav vedrørende videregivelse af oplysninger, rapportering og komplekse handelsbeholdninger ikke umiddelbart kan begrundes med tilsynsmæssige betragtninger. Kommissionen har desuden vurderet den risiko, der er forbundet med lån til små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og til finansiering af infrastrukturprojekter, og har konstateret, at der for nogle af disse lån kan anvendes lavere kapitalgrundlagskrav end dem, der anvendes i øjeblikket. Disse forslag indeholder følgelig ændringer af disse krav og vil forbedre proportionaliteten af den tilsynsmæssige ramme for institutter. Institutternes evne til at finansiere økonomien vil derved blive styrket, uden at det rokker ved lovgivningsrammens stabilitet. Endelig har Kommissionen i tæt samarbejde med ekspertgruppen om bankvirksomhed, betalinger og forsikring vurderet anvendelsen af eksisterende valgmuligheder og skøn omhandlet i kapitalkravsdirektivet og kapitalkravsforordningen. Med udgangspunkt i denne analyse har dette forslag til formål at eliminere visse valgmuligheder og skøn for så vidt angår bestemmelserne om gearingsgrad, store eksponeringer og kapitalgrundlag. Der foreslås en afskaffelse af muligheden for at oprette nye statsgaranterede udskudte skatteaktiver, som ikke afhænger af fremtidig rentabilitet, der ville være fritaget for kravet om fradrag i den lovpligtige kapital. •Sammenhæng med de gældende regler på politikområdet Flere elementer af forslagene vedrørende kapitalkravsdirektivet og kapitalkravsforordningen er resultatet af indbyggede revisioner, mens andre tilpasninger af lovgivningsrammen for finansielle tjenesteydelser er blevet nødvendige som følge af senere tiltag, f.eks. vedtagelsen af direktivet om genopretning og afvikling af banker, etableringen af den fælles tilsynsmekanisme og Den Europæiske Banktilsynsmyndigheds arbejde, og som følge af internationale tiltag. Forslaget indeholder ændringer af den eksisterende lovgivning og sikrer fuld overensstemmelse med de gældende regler på politikområdet for tilsynskrav til og tilsyn med institutter og med rammen for genopretning og afvikling. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Fire år efter de europæiske stats- og regeringschefers aftale om oprettelse af en bankunion er to søjler af bankunionen – fælles tilsyn og afvikling – blevet indført på et solidt fundament bestående af et fælles regelsæt for alle institutter i Unionen. Der er opnået vigtige fremskridt, men der er behov for yderligere foranstaltninger for at fuldende bankunionen, herunder oprettelse af en fælles indskudsgarantiordning.

Revisionen af kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet er en del af de risikobegrænsende foranstaltninger, som er nødvendige for yderligere at styrke banksektorens modstandsdygtighed, og som gennemføres parallelt med den trinvise indførelse af den fælles europæiske indskudsgarantiordning (EDIS). Revisionen har samtidig til formål at sikre et fortsat fælles regelsæt for alle institutter i Unionen både i og uden for bankunionen. Dette initiativs overordnede mål er som beskrevet ovenfor i fuld overensstemmelse med Unionens grundlæggende mål om at fremme finansiel stabilitet, reducere sandsynligheden for og omfanget af skatteydernes støtte, hvis et institut afvikles, og bidrage til harmonisk og bæredygtig finansiering af økonomisk aktivitet, som er befordrende for et højt niveau af konkurrencedygtighed og forbrugerbeskyttelse. Disse generelle mål er også i overensstemmelse med de mål, der er fastsat under andre omfattende EU-initiativer som beskrevet ovenfor. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Ændringsforslagene er baseret på samme retsgrundlag som de retsakter, der ændres, dvs. artikel 114 i TEUF for forslaget til en forordning om ændring af kapitalkravsforordningen og artikel 53, stk. l, i TEUF for forslaget til et direktiv om ændring af kapitalkravsdirektiv IV. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) De foreslåede foranstaltninger har til formål at supplere allerede eksisterende EU-retsakter, og målene kan derfor bedre nås på EU-plan end gennem forskellige nationale initiativer. Nationale foranstaltninger, som f.eks. har til formål at begrænse institutters gearing og stramme kravene til institutters stabile finansiering og handelsbeholdning, kan ikke sikre finansiel stabilitet lige så effektivt som EU-regler som følge af institutternes frihed til at etablere sig og levere tjenesteydelser i andre medlemsstater og det deraf følgende omfang af grænseoverskridende levering af tjenesteydelser, kapitalstrømme og markedsintegration. Nationale foranstaltninger kunne tværtimod fordreje konkurrencen og påvirke kapitalstrømmene. Vedtagelse af nationale foranstaltninger ville desuden være juridisk udfordrende, eftersom kapitalkravsforordningen allerede regulerer bankforhold, herunder krav vedrørende gearing (rapportering), likviditet (specifikt likviditetsdækningsgraden) og handelsbeholdning. En ændring af kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet vurderes derfor at være den bedste løsning. Den sikrer den rigtige balance mellem harmonisering af regler og opretholdelse af national fleksibilitet, hvor dette er helt nødvendigt, uden at hindre det fælles regelsæt. Ændringerne vil yderligere fremme ensartet anvendelse af tilsynskrav, konvergens i tilsynspraksisserne og lige vilkår i hele det indre marked for banktjenesteydelser. Disse mål kan ikke nås af medlemsstaterne hver for sig. Dette er især vigtigt i banksektoren, hvor mange kreditinstitutter driver virksomhed på tværs af det indre marked. Fuldt samarbejde og tillid inden for den fælles tilsynsmekanisme og inden for tilsynskollegier og kompetente myndigheder uden for den fælles tilsynsmekanisme er afgørende for det effektive og konsoliderede tilsyn med kreditinstitutter. Disse mål kan ikke nås med nationale regler. •Proportionalitet Proportionaliteten blev vurderet som led i den konsekvensanalyse, der ledsager forslaget. Alle de foreslåede muligheder inden for de forskellige lovgivningsområder er blevet vurderet enkeltvis i forhold til proportionalitetsmålet, og manglen på proportionalitet i de eksisterende regler er blevet fremhævet som et særskilt problem. Specifikke løsninger er derefter blevet analyseret for at reducere administrations- og overholdelsesomkostningerne for mindre institutter (se afsnit 2.9 og 4.9 i konsekvensanalysen). •Valg af retsakt Det foreslås, at foranstaltningerne gennemføres ved at ændre kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet gennem henholdsvis en forordning og et direktiv. De foreslåede foranstaltninger henviser til eller videreudvikler allerede eksisterende bestemmelser i disse retsakter (likviditet, gearing, aflønning og proportionalitet). Med hensyn til den nye TLAC-standard fastsat af Rådet for Finansiel Stabilitet foreslås det, at størstedelen af standarden indarbejdes i kapitalkravsforordningen, idet kun en forordning kan sikre den nødvendige ensartede anvendelse, stort set på samme måde som de nuværende risikobaserede kapitalgrundlagskrav. Ved at indføre tilsynskrav gennem en ændring af kapitalkravsforordningen sikres det, at disse krav finder umiddelbar anvendelse på globale systemisk vigtige institutter. Dette ville hindre medlemsstaterne i at gennemføre divergerende nationale krav på et område, hvor fuld harmonisering er ønskværdig for at forhindre ulige vilkår. De nuværende bestemmelser i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal imidlertid finjusteres for at sikre, at der er fuld indbyrdes overensstemmelse mellem TLAC-kravet og minimumskravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante forpligtelser. Nogle af ændringsforslagene vedrørende kapitalkravsdirektivet, som påvirker proportionaliteten, vil sikre medlemsstaterne en vis fleksibilitet med hensyn til at opretholde forskellige regler, når direktivet gennemføres i national ret. Dette vil give medlemsstaterne mulighed for at indføre strengere regler på bestemte områder. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSENTER OG KONSEKVENSANALYSER •Høringer af interessenter Kommissionen gennemførte en række initiativer med det formål at vurdere, om de eksisterende tilsynsbestemmelser og de kommende revisioner af globale standarder var de mest hensigtsmæssige instrumenter til at sikre tilsynsmæssige krav for institutter i Unionen, og om de fortsat ville yde den nødvendige finansiering til EU-økonomien. I juli 2015 lancerede Kommissionen en offentlig høring vedrørende kapitalkravsforordningens og kapitalkravsdirektivets mulige indvirkning på bankernes finansiering af EU-økonomien med særligt fokus på finansieringen af SMV'er og infrastruktur, og i september 2015 udsendte Kommissionen en opfordring til indsendelse af dokumentation, som omfattede Unionens finansielle lovgivning som helhed. De to initiativer sigtede mod indsamling af empirisk dokumentation og konkret feedback om i) regler, der påvirker økonomiens evne til at finansiere sig selv og vækst, ii) unødvendige byrder fra lovgivningen, iii) indbyrdes samspil, manglende overensstemmelse og huller i reglerne og iv) regler, som har utilsigtede følger. Kommissionen indhentede desuden interessenters synspunkter inden for rammerne af specifikke analyser af aflønningsregler og proportionaliteten af kapitalkravsforordningens og kapitalkravsdirektivets bestemmelser. Endelig blev en offentlig høring iværksat i forbindelse med en undersøgelse, som Kommissionen havde bestilt for at vurdere kapitalkravsforordningens virkning på bankernes finansiering af økonomien. Alle de ovennævnte initiativer har tilvejebragt klar dokumentation for behovet for at ajourføre og supplere de nuværende regler i) for yderligere at begrænse risiciene i banksektoren og derved begrænse afhængigheden af statsstøtte og skatteydernes penge i tilfælde af en krise og ii) for at forbedre institutternes evne til at kanalisere tilstrækkelig finansiering til økonomien. I bilag 1 og 2 til konsekvensanalysen gives et sammendrag af høringerne, revisionerne og rapporterne.

•Konsekvensanalyse Konsekvensanalysen blev drøftet med Udvalget for Forskriftskontrol og forkastet den 7. september 2016. Efter forkastelsen blev konsekvensanalysen forbedret ved at tilføje i) en bedre forklaring af forslagets politiske sammenhæng (dvs. dets forbindelse til politikudvikling på internationalt plan og på EU-plan), ii) flere detaljer om interessenternes synspunkter og iii) yderligere dokumentation vedrørende virkningerne (med hensyn til både fordele og omkostninger) af de forskellige løsninger, som undersøges i konsekvensanalysen. Udvalget for Forskriftskontrol afgav en positiv udtalelse den 27. september 2016 vedrørende den genindsendte konsekvensanalyse. Forslaget ledsages af konsekvensanalysen. Forslaget er i overensstemmelse med konsekvensanalysen. Som det fremgår af simuleringsanalysen og den makroøkonomiske model, der er udviklet i konsekvensanalysen, kan der forventes begrænsede omkostninger som følge af indførelsen af de nye krav, herunder navnlig de nye Baselstandarder som f.eks. gearingsgrad og handelsbeholdning. Den anslåede langsigtede virkning på bruttonationalproduktet (BNP) varierer fra -0,03 % til -0,06 %, mens stigningen i finansieringsomkostningerne for banksektoren anslås at udgøre mindre end 3 basispoint i det mest ekstreme scenario. Med hensyn til fordele vil de offentlige ressourcer, som i tilfælde af en finanskrise af samme størrelsesorden som krisen i 2007-2008 vil være nødvendige for at støtte banksystemet, falde med 32 % – et fald fra 51 mia. EUR til 34 mia. EUR. •Målrettet regulering og forenkling Fastholdelsen af forenklede metoder til beregning af kapitalgrundlagskrav forventes at sikre, at reglerne vedrørende små institutter fortsat vil være proportionale. De yderligere foranstaltninger, som har til formål at øge proportionaliteten af visse krav (vedrørende rapportering, videregivelse af oplysninger og aflønning), bør reducere den administrative byrde og overholdelsesbyrden for disse institutter. For så vidt angår SMV'er, forventes den foreslåede omkalibrering af kapitalgrundlagskravene til institutters eksponeringer mod SMV'er at have en positiv indvirkning på SMV'ernes finansiering. Dette vil især berøre SMV'er, der på indeværende tidspunkt har eksponeringer, som overstiger 1,5 mio. EUR, da SMV-støttefaktoren ikke finder anvendelse på disse eksponeringer efter de gældende regler. Andre dele af forslaget, især de dele, der sigter mod en forbedring af institutternes modstandsdygtighed i tilfælde af fremtidige kriser, forventes at øge bæredygtigheden af lån til SMV'er. Endelig forventes de foranstaltninger, der har til formål at reducere institutternes overholdelsesomkostninger, især de små og mindre komplekse institutters omkostninger, at reducere låneomkostningerne for SMV'er. Med hensyn til tredjelande vil forslaget styrke stabiliteten af Unionens finansielle markeder og derved reducere sandsynligheden for og omkostningerne ved potentielle negative afsmittende virkninger fra de globale finansielle markeder. Ændringsforslagene vil desuden yderligere harmonisere lovgivningsrammen i hele Unionen og derved markant sænke de administrative omkostninger for tredjelandsinstitutter, som udøver virksomhed i Unionen. I lyset af den igangværende kontrol af investeringsselskaber i henhold til kapitalkravsforordningen og i lyset af EBA's indledende rapport bør de nye krav rimeligvis kun gælde for systemisk relevante investeringsselskaber, mens andre investeringsselskaber er underlagt de hidtidige bestemmelser, indtil denne kontrol er afsluttet. Forslaget er i overensstemmelse med Kommissionens prioriteter vedrørende det digitale indre marked. •Grundlæggende rettigheder Unionen har forpligtet sig til et højt niveau af beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og har undertegnet en lang række menneskerettighedskonventioner. Forslaget skulle ikke få en umiddelbar indvirkning på disse rettigheder, som de er nedfældet i de primære FN-konventioner om menneskerettigheder, Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som er en integreret del af EU-traktaterne, og den europæiske menneskerettighedskonvention. 4. VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget har ingen virkninger for Unionens budget. 5. ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelse og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Det forventes, at ændringsforslagene tidligst vil begynde at træde i kraft i 2019. Ændringerne hænger tæt sammen med andre bestemmelser i kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet, som allerede er i kraft, og som har været overvåget siden 2014. Baselkomitéen for Banktilsyn og EBA vil fortsat indsamle de nødvendige oplysninger til overvågning af gearingsgraden og de nye likviditetsforanstaltninger, således at der på et senere tidspunkt kan gennemføres en evaluering af virkningen af de nye politiske redskaber. Regelmæssig gennemførelse af tilsynskontrol- og vurderingsprocessen og stresstest vil også medvirke til at overvåge virkningen af de nye foreslåede foranstaltninger på de berørte institutter og vurdere, hvorvidt der med den foreslåede fleksibilitet og proportionalitet tages tilstrækkeligt hensyn til små institutters karakteristika. Kommissionens tjenestegrene vil desuden fortsat deltage i Baselkomitéens arbejdsgrupper og den fælles taskforce etableret af Den Europæiske Centralbank (ECB) og Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), som overvåger dynamikken i institutternes kapital- og likviditetspositioner henholdsvis globalt og i Unionen. De indikatorer, der anvendes til at overvåge resultaterne af gennemførelsen af de foretrukne løsninger, omfatter:

For net stable funding ratio (NSFR): Indikator NSFR for institutter i Unionen Mål Pr. anvendelsesdatoen opfylder 99 % af de institutter, der deltager i EBA's Basel III-overvågningsprojekt, NSFR ved 100 % (65 % af kreditinstitutterne i gruppe 1 og 89 % af kreditinstitutterne i gruppe 2 opfyldte NSFR ved udgangen af december 2015) Datakilde EBA's halvårlige Basel III-overvågningsrapporter For gearingsgrad: Indikator Gearingsgrad for institutter i Unionen Mål Pr. anvendelsesdatoen har 99 % af kreditinstitutterne i gruppe 1 og gruppe 2 en gearingsgrad på mindst 3 % (93,4 % af kreditinstitutterne i gruppe 1 opfyldte målet pr. juni 2015) Datakilde EBA's halvårlige Basel III-overvågningsrapporter For SMV'er: Indikator Finansieringshul for SMV'er i Unionen, dvs. forskellen mellem behovet for ekstern finansiering og tilgængeligheden af finansiering Mål To år efter anvendelsesdatoen: < 13 % (seneste tal – 13 % pr. udgangen af 2014) Datakilde Europa-Kommissionen/Den Europæiske Centralbanks Safe-undersøgelse (data dækker kun euroområdet) For TLAC: Indikator TLAC i globale systemisk vigtige institutter Mål Alle globale systemisk vigtige pengeinstitutter i Unionen opfylder målet (>16 % risikovægtede aktiver/6 % eksponeringsmålet bag gearingsgraden fra 2019, > 18 % risikovægtede aktiver/6,75 % eksponeringsmålet bag gearingsgraden fra 2022) Datakilde EBA's halvårlige Basel III-overvågningsrapporter For handelsbeholdning: Indikator Risikovægtede aktiver for markedsrisici for institutter i Unionen Observeret variabilitet i risikovægtede aktiver i aggregerede porteføljer baseret på metoden for interne modeller. Mål - Fra 2023 opfylder alle institutter i Unionen kapitalgrundlagskravene i relation til markedsrisici i henhold til den endelige kalibrering vedtaget i Unionen. - Fra 2021 er ubegrundet variabilitet (dvs. variabilitet, som ikke skyldes forskelle i underliggende risici) i resultaterne af de interne modeller på tværs af institutter i Unionen lavere end den nuværende variabilitet* i de interne modeller på tværs af institutter i Unionen. _______________ *Referenceværdier for den "nuværende variabilitet" af value-at-risk (VaR) og krav ved forøget risiko (IRC) bør svare til de værdier, der er estimeret i EBA's seneste "Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios", beregnet for aggregerede porteføljer og offentliggjort inden ikrafttræden af den nye ramme for markedsrisici. Datakilde EBA's halvårlige Basel III-overvågningsrapporter EBA's Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios. Nye værdier bør beregnes ved hjælp af den samme metode. For aflønning: Indikator Institutters anvendelse af lønudskydelse og udbetaling i form af finansielle instrumenter Mål 99 % af institutter, som ikke er små og ikkekomplekse i henhold til kapitalkravsdirektivet, udskyder mindst 40 % af den variable aflønning i 3-5 år og udbetaler mindst 50 % af den variable aflønning i form af finansielle instrumenter til identificerede ansatte med væsentlig variabel aflønning. Datakilde EBA's rapporter med benchmarking af aflønning For proportionalitet: Indikator Reduceret byrde ved indberetning med henblik på tilsyn og videregivelse af oplysninger Mål 80 % af små og mindre komplekse institutter oplever reduceret byrde Datakilde Undersøgelse udvikles og gennemføres af EBA inden 2022-2023. Evalueringen af virkningerne af dette forslag gennemføres fem år efter datoen for anvendelse af de foreslåede foranstaltninger ved hjælp af den metode, der aftales med EBA kort efter vedtagelsen. EBA får mandat til at definere og indsamle de data, der er nødvendige for at overvåge ovennævnte indikatorer og andre indikatorer, som er nødvendige for evalueringen af kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet som ændret. Metoden kan udvikles for særskilte løsninger eller en række indbyrdes forbundne løsninger afhængigt af de foreliggende omstændigheder inden iværksættelsen af evalueringen og afhængigt af outputtet af overvågningsindikatorerne. Overholdelse og håndhævelse sikres efter behov løbende gennem Kommissionens iværksættelse af overtrædelsesprocedurer ved manglende eller ukorrekt gennemførelse eller anvendelse af lovgivningsforanstaltningerne. Indberetning af overtrædelse af EU-retten kan ske via Det Europæiske Finanstilsynssystem (ESFS), herunder de nationale kompetente myndigheder og EBA, samt via ECB. EBA vil desuden fortsat offentliggøre regelmæssige rapporter om Basel III-overvågningen af banksystemet i Unionen. Denne overvågning omfatter virkningen af Basel III-kravene (som gennemført ved kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet) til institutter i Unionen, især med hensyn til institutternes kapitalgrundlag (risikobaseret og ikkerisikobaseret) og likviditet (likviditetsdækningsgrad og NSFR). Den gennemføres parallelt med BCBS' overvågning. •Detaljeret redegørelse for forslagets bestemmelser Undtagelser fra kapital- og likviditetskrav (kapitalkravsforordningen) Et krav om, at datterselskaber hver for sig skal overholde kapitalgrundlags- og likviditetskrav, kan vanskeliggøre institutternes effektive forvaltning af disse på koncernniveau. Dette er især relevant inden for de nuværende rammer, hvor den teknologiske udvikling gør det stadig nemmere at centralisere kapital- og likviditetsforvaltning i en koncern.

Den eksisterende lovgivning giver kompetente myndigheder mulighed for at fritage datterselskaber eller moderselskaber inden for en enkelt medlemsstat eller en del af en likviditetsundergruppe, som er spredt over flere medlemsstater, og som er underlagt beskyttelsesforanstaltninger, der sikrer, at kapitalgrundlag og likviditet er korrekt fordelt mellem moderselskabet og datterselskaberne, for anvendelsen af krav på individuelt niveau. Med etableringen af den fælles tilsynsmekanisme er koncerntilsyn blevet væsentligt styrket, især når koncernenheder er etableret i den medlemsstat, som deltager i den fælles tilsynsmekanisme, idet der med den fælles tilsynsmekanisme er opnået bedre kendskab til og direkte beføjelser over koncernenheder, som er etableret i andre medlemsstater. Indtil bankunionen er fuldført, er der i de medlemsstater, hvor datterselskaberne er etableret, stadig usikkerhed med hensyn til, om nødlidende datterselskabers utilstrækkelige likviditet eller kapital kan have finanspolitiske konsekvenser for sådanne ("værts-")medlemsstater. Denne usikkerhed er omhandlet i dette forslag via følgende beskyttelsesforanstaltninger: Kapitalkravsforordningens eksisterende betingelser suppleres af en klart fastsat forpligtelse for moderselskabet til at støtte dets datterselskaber. Der skal nødvendigvis stilles garanti for en sådan forpligtelse for moderselskabet svarende til hele beløbet for det fritagne krav, og der skal stilles sikkerhed for garantien med mindst halvdelen af det garanterede beløb. Kommissionen vil nøje overvåge gennemførelsen af de relevante bestemmelser. Det vurderes, at den kompetente myndighed, som fører tilsyn med moderselskaber og datterselskaber etableret i forskellige medlemsstater i bankunionen, i denne fase bør kunne fritage datterselskaber, som er etableret i en anden medlemsstat end moderselskabet, for anvendelsen af kapitalgrundlags- og likviditetskrav, såfremt der stilles garanti for moderselskabets forpligtelse til at støtte sådanne datterselskaber med hele beløbet for det undtagne krav, og såfremt der stilles sikkerhed for halvdelen af garantibeløbet. Kapitalkravsforordningens artikel 7 og 8 ændres tilsvarende. De samme undtagelser er som en mulighed til rådighed for kompetente myndigheder uden for bankunionen, såfremt de udtrykkeligt accepterer dem. Gennemførelse af FSB's standard for samlet tabsabsorberende evne (kapitalkravsforordningen, direktivet om genopretning og afvikling af banker og forordningen om en fælles afviklingsmekanisme) Rådet for Finansiel Stabilitet offentliggjorde den 9. november 2015 "Total Loss-absorbing Capacity Term Sheet" ("TLAC-standarden" eller "standarden for samlet tabsabsorberende evne"), som blev vedtaget en uge senere på G20-topmødet i Tyrkiet. I henhold til standarden for samlet tabsabsorberende evne skal globale systemisk vigtige pengeinstitutter (G-SIB'er), som i EU-retten benævnes G-SII'er, have tilstrækkelige meget tabsabsorberende ("bail-in-able") passiver til at sikre smidig og hurtig absorbering af tab og rekapitalisering under afvikling. Samspillet mellem standarden for samlet tabsabsorberende evne og eksisterende EU-ret med samme lovgivningsmæssige mål er beskrevet i yderligere detaljer i begrundelsen, som ledsager forslagene til ændring af direktivet om genopretning og afvikling af banker og forordningen om en fælles afviklingsmekanisme. Overensstemmelse med direktivet om genopretning og afvikling af banker Standarden for samlet tabsabsorberende evne gennemføres i Unionen via ændringer af kapitalkravsforordningen og med direktivet om genopretning og afvikling af banker som ramme. For at integrere de to regelsæt, der forfølger de samme politiske formål, skal der indføres nye definitioner som f.eks. afviklingsenheder, afviklingskoncern osv. (kapitalkravsforordningens artikel 4), og der skal etableres samarbejde mellem kompetente myndigheder og afviklingsmyndigheder (kapitalkravsforordningens artikel 2). På grundlag af den undersøgelse, der kræves efter kapitalkravsforordningens artikel 518, og i overensstemmelse med kravene i artikel 59 i direktivet om genopretning og afvikling af banker ændres kriterierne for hybride kernekapitalinstrumenter (kapitalkravsforordningens artikel 52) og supplerende kapitalinstrumenter (kapitalkravsforordningens artikel 63), så det kræves, at disse instrumenter nedskrives eller konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter på det tidspunkt, hvor instituttet ikke længere er levedygtigt. Dette ændrer ikke status for kapitalinstrumenter udstedt af institutter i Unionen, men sikrer, at kun instrumenter udstedt af tredjelandsdatterselskaber tilhørende institutter i Unionen, som opfylder dette yderligere krav, kan anses for hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter af deres moderselskaber i Unionen, når de beregner deres konsoliderede kapitalgrundlagskrav. Krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver Standarden for samlet tabsabsorberende evne gennemføres i EU-retten gennem indførelsen af et krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver sammensat af en risikobaseret og en ikkerisikobaseret sats (kapitalkravsforordningens nye artikel 92a). Et sådant krav gælder kun for globale systemisk vigtige institutter, som kan være en koncern eller et individuelt institut (kapitalkravsdirektivets artikel 131, stk. 1). Kapitalkravsforordningens artikel 6 ændres, så det kræves, at individuelle globale systemisk vigtige institutter, som afviklingsenheder, overholder kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver på individuelt niveau, mens artikel 11 ændres, så det kræves, at afviklingsenheder, som er en del af koncerner, der er udpeget som globale systemisk vigtige institutter, overholder kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver på konsolideret grundlag. Standarden for samlet tabsabsorberende evne indeholder også et krav om den interne samlede tabsabsorberende evne (dvs. et krav om hensættelse af tabsabsorberende evne og rekapitaliseringsevne på datterselskabsniveau i en afviklingskoncern), som gennemføres i EU-retten gennem indførelsen af et krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver (kapitalkravsforordningens nye artikel 92b), som finder anvendelse på globale systemisk vigtige tredjelandsinstitutter (direktivet om genopretning og afvikling af banker indeholder allerede en tilsvarende regel for globale systemisk vigtige institutter). En sådant krav repræsenterer 90 % af det krav, der finder anvendelse på globale systemisk vigtige institutter i henhold til den nye artikel 92a. Kravet til globale systemisk vigtige tredjelandsinstitutters kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver finder anvendelse på betydelige datterselskaber af globale systemisk vigtige tredjelandsinstitutter på individuelt niveau, hvis de hverken er afviklingsenheder eller moderinstitutter i Unionen, og på konsolideret niveau, hvis de er moderselskaber i Unionen, men ikke er afviklingsenheder. Nedskrivningsrelevante passiver Et nyt kapitel 5a (nye artikler 72a-72l) om nedskrivningsrelevante passiver indsættes i kapitalkravsforordningen efter kapitlerne om kapitalgrundlag. I den nye artikel 72a angives udelukkede passiver, som ikke kan modregnes ved opfyldelsen af kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver. Artikel 72b indeholder anerkendelseskriterierne for nedskrivningsrelevante passivinstrumenter. Stk. 2 omhandler anerkendelseskriterierne for efterstillede forpligtelser, og stk. 3 og 4 omhandler anerkendelseskriterierne for passiver, der rangerer på samme niveau som udelukkede passiver. I artikel 72c bestemmes det, at instrumenter kun må modregnes nedskrivningsrelevante passiver, såfremt de har en restløbetid på mindst ét år. Anerkendelseskriterierne udelukker passiver, der er udstedt gennem en enhed med særligt formål i overensstemmelse med standarden for samlet tabsabsorberende evne. Afdeling 2 i det nye kapitel 5a (artikel 72e-72j) omhandler de fradragsregler, der bruges ved beregningen af nettobeløbet af passiver, der kan medregnes i kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver. Institutterne skal foretage fradrag af besiddelser af egne nedskrivningsrelevante passivinstrumenter (artikel 72f) og besiddelser af nedskrivningsrelevante passiver i andre globale systemisk vigtige institutter (artikel 72h og 72i). I artikel 72e, stk. 3, angives et forholdsvis fradrag for besiddelser af passiver, der rangerer på samme niveau som udelukkede passiver og kun kan medregnes som nedskrivningsrelevante passiver op til et bestemt beløb. Der foretages fradrag i nedskrivningsrelevante passiver og kapitalgrundlag – på grundlag af en tilsvarende fradragsmetode (kapitalkravsforordningens artikel 66, litra e)). Artikel 72j indeholder undtagelsen for fradrag for poster i handelsbeholdningen. Afdeling 3 i det nye kapitel 5a definerer begreberne nedskrivningsrelevante passiver (artikel 72k) og kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver (artikel 72l). Kommissionen vil anmode EBA om rådgivning om alternative muligheder for at behandle besiddelser af TLAC-instrumenter udstedt af globale systemisk vigtige institutter og om virkningen af disse muligheder. Kommissionen vil bl.a. anmode om rådgivning om, hvordan den metode til behandling af besiddelser af TLAC-instrumenter, som Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) for nylig har offentliggjort, gennemføres. På grundlag af denne rådgivning vil Kommissionen overveje, om løsningen i dette forlag er anvendelig. Reguleringer af generelle krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver Kapitalkravsforordningens anden del, afsnit I, kapitel 6 (artikel 73-80) tilpasses, således at den afspejler indførelsen af kategorien nedskrivningsrelevante passiver. Artikel 77 og 78 udvides til at omfatte tilsynsmyndighedens forhåndstilladelse til tidlig indfrielse af kapitalinstrumenter og nedskrivningsrelevante passiver. I artikel 78 indføres muligheden for at give institutter generel forhåndstilladelse til at gennemføre tidligere indfrielser, såfremt betingelserne for, at tilsynsmyndigheden kan indrømme en sådan tilladelse, er opfyldt. I henhold til 80 skal EBA overvåge udstedelser af kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver. For at tilpasse anerkendelseskriterierne for kapitalgrundlag til kriterierne for nedskrivningsrelevante passiver vil hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter udstedt af en enhed med særligt formål kun kunne medregnes i forbindelse med kapitalkrav indtil den 31. december 2021. Aktieinvesteringer i fonde (kapitalkravsforordningen) I december 2013 offentliggjorde Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) en ny standard for behandlingen af aktieinvesteringer i fonde. Den nye standard havde til formål at præcisere den eksisterende behandling og opnå en mere internationalt konsekvent og risikofølsom behandling af sådanne eksponeringer (dvs. en behandling, der afspejler både risikoen ved fondens underliggende investeringer og dens gearing). For at gennemføre den nye standard i EU-retten blev der foretaget flere ændringer i kapitalkravsforordningen. Artikel 128 ændres med henblik på at sikre, at definitionen af poster forbundet med særlig stor risiko ikke omfatter eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er. Artikel 132 ændres for at afspejle de nye generelle principper og krav, som ligger til grund for beregningen af kapitalgrundlagskrav vedrørende eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er for institutter, der anvender standardmetoden for kreditrisiko.

Der tilføjes en ny artikel 132a med henblik på at specificere de beregninger, der anvendes i to af de metoder, der er omhandlet artikel 132, nemlig look-through-metoden og mandatmetoden. Artikel 152 ændres for at afspejle de reviderede krav og metoder til beregningen af kapitalgrundlagskrav vedrørende eksponeringer i form af aktier eller andele i en CIU for institutter, der anvender metoden med interne ratings ("IRB-metoden") for kreditrisiko. Standardmetoden for modpartskreditrisiko (kapitalkravsforordningen) I marts 2014 offentliggjorde Baselkomitéen for Banktilsyn en standard for en ny standardmetode til beregning af eksponeringsværdien af derivateksponeringer, den såkaldte standardmetode for modpartskreditrisiko, med henblik på at afhjælpe manglerne i de eksisterende standardmetoder. For at indføre den nye metode i EU-retten og samtidig sikre, at de nye regler er forholdsmæssige, blev der foretaget flere ændringer i kapitalkravsforordningen. I artikel 273 blev nogle af definitionerne ændret, og der blev tilføjet nye definitioner, som afspejler de nye metoder. Markedsværdimetoden blev erstattet med standardmetoden for modpartskreditrisiko (artikel 274-280f). Reglerne vedrørende standardmetoden blev ophævet. Nye regler om en forenklet standardmetode for modpartskreditrisiko blev indført (artikel 281). De nuværende regler om den oprindelige eksponeringsmetode blev ændret (artikel 282). Anerkendelseskriterierne for anvendelse af den oprindelige eksponeringsmetode blev ændret, og anerkendelseskriterier for anvendelse af den forenklede standardmetode for modpartskreditrisiko blev indført (artikel 273a og 273b). Artikel 298 og 299 blev ændret med henblik på at afspejle indførelsen af standardmetoden for modpartskreditrisiko. Eksponeringer mod centrale modparter (kapitalkravsforordningen og forordningen om europæisk markedsinfrastruktur) I april 2014 offentliggjorde Baselkomitéen for Banktilsyn en endelig standard for behandlingen af eksponeringer mod centrale modparter (CCP'er). Den endelige standard omhandlede manglerne i den foreløbige standard, som blev offentliggjort to år tidligere. Med henblik på at gennemføre den endelige standard i EU-retten blev der foretaget flere ændringer i kapitalkravsforordningen og forordning (EU) nr. 648/2012 (forordningen om europæisk markedsinfrastruktur eller EMIR). Ændringer af kapitalkravsforordningens artikel 300-310 og artikel 497 Flere nye definitioner blev føjet til artikel 300 vedrørende udtryk anvendt i de ændrede regler om kapitalgrundlagskrav vedrørende eksponeringer mod CCP'er. Artikel 301 blev ændret med henblik på at indføre en specifik behandling af institutters eksponeringer mod en CCP som følge af kontantforretninger, yderligere specificere behandlingen af initialmargenen og afspejle det forhold, at en fælles metode ville finde anvendelse på beregningen af kapitalgrundlagskrav vedrørende eksponeringer mod kvalificerende CCP'er (QCCP'er). Artikel 304 blev ændret med henblik på at afspejle ændringen af metoderne til beregning af eksponeringsværdierne for derivater og præcisere behandlingen af værdipapirfinansieringstransaktioner og af sikkerhed, som kunder stiller over for deres clearingmedlemmer. Artikel 305 blev ændret med henblik på at præcisere behandlingen af værdipapirfinansieringstransaktioner og tilpasse anerkendelseskriterierne for særbehandlingen af kunders eksponeringer. En præcisering af behandlingen af clearingmedlemmers garantier over for deres kunder og behandlingen af værdipapirfinansieringstransaktioner blev indsat i artikel 306. En ny metode til beregning af kapitalgrundlagskravene vedrørende indbetalte bidrag til en QCCP's misligholdelsesfond blev indført i artikel 308. Formlen for beregning af kapitalgrundlagskravene vedrørende eksponeringer mod en ikkekvalificerende CCP i artikel 309 blev ændret. I artikel 310 blev den alternative metode til beregning af kapitalgrundlagskravene vedrørende eksponeringer mod CCP'er erstattet med en ny behandling for ikkeindbetalte bidrag til misligholdelsesfonden. Endelig blev overgangsbestemmelserne i artikel 497 ændret. Ændring af artikel 50a-50d og artikel 89 i forordning (EU) nr. 648/2012 Artikel 50a-50d blev ændret med henblik på at tage højde for en ny metode til beregning af en CCP's hypotetiske kapital, som institutter skal bruge til at beregne deres kapitalgrundlagskrav vedrørende bidragene til misligholdelsesfonden til den pågældende CCP. Artikel 89, stk. 5a, blev ændret for at ajourføre overgangsbestemmelserne vedrørende denne beregning. Handelsbeholdning/markedsrisiko (kapitalkravsforordningen) I januar 2016 afsluttede Baselkomitéen for Banktilsyn sit arbejde med den gennemgående undersøgelse af handelsbeholdningen og offentliggjorde en ny standard for behandling af markedsrisiko. Standarden omhandlede fejl i udformningen af den eksisterende markedsrisikoramme, herunder utilstrækkelig dækning af alle de risici, som institutter kan blive eksponeret for, og usikkerhed med hensyn til grænsen mellem positioner i og uden for handelsbeholdningen (dvs. anlægsbeholdningen), som skabte mulighed for tilsynsarbitrage. Den nye standard indeholder reviderede regler om anvendelsen af interne modeller til beregning af kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici og en ny standardmetode, som erstatter den eksisterende. For at gennemføre den nye standard i EU-retten og samtidig sikre, at de nye regler er forholdsmæssige, blev der foretaget flere ændringer i kapitalkravsforordningen. I afsnit I – Generelle krav, værdiansættelse og indberetning I artikel 94 fastsættes de reviderede betingelser for, at et institut kan indrømmes undtagelsen for institutter med mindre handelsbeholdningsaktiviteter, hvorefter kapitalgrundlagskravene vedrørende kreditrisici, der hidrører fra positioner uden for handelsbeholdningen, kan erstatte kapitalgrundlagskravene vedrørende markedsrisikoen. I artikel 102 og 103 præciseres de generelle krav i forbindelse med positioner i handelsbeholdningen. I artikel 104 og 104a præciseres kriterierne for at medtage positioner i handelsbeholdningen og betingelserne for at ændre klassificeringen af en position i handelsbeholdningen til en position uden for handelsbeholdningen og omvendt. I artikel 104b defineres det nye begreb "handelsenhed". I artikel 105 fastsættes de regler, der skal overholdes i forbindelse med forsigtig værdiansættelse af positioner i handelsbeholdningen. I artikel 106 beskrives anerkendelsen og behandlingen af positioner i handelsbeholdning, der anses for interne risikoafdækninger af positioner uden for handelsbeholdningen. I afsnit IV, kapitel 1 – Almindelige bestemmelser I artikel 325 beskrives de forskellige metoder, som institutter kan anvende til at beregne kapitalgrundlagskrav vedrørende markedsrisiko, betingelserne for deres anvendelse, og hvordan de kan kombineres. I artikel 325a beskrives anerkendelseskriterierne for anvendelsen af den forenklede standardmetode for institutter med mellemstore handelsbeholdningsaktiviteter i yderligere detaljer. Artikel 325b omhandler betingelserne for fordeling af markedsrisikoeksponeringer mellem forskellige juridiske enheder i en koncern med henblik på at beregne det konsoliderede kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisiko. Artikel 325c omhandler de betingelser, hvorunder positioner, som et institut har taget for at afdække sin kapitalprocent mod den negative virkning af valutakursændringer, kan fritages for kravene vedrørende markedsrisiko. Kapitel 1a – Standardmetoden Afdeling 1 (artikel 325d) omhandler de forskellige komponenter af standardmetoden. Afdeling 2 (artikel 325e-325l) omhandler den første komponent, følsomhedsmetoden. Den fastsætter de generelle principper for beregning og aggregering af delta-, vega- og curvature-risici. I underafdeling 1 i afdeling 3 (artikel 325m-325r) opstilles de risikofaktorer, der skal indgå i beregningen af følsomheden for positioner i handelsbeholdningen for forskellige risikoklasser. I underafdeling 2 i afdeling 3 (artikel 325s-325u) forklares det, hvordan disse følsomheder beregnes. Afdeling 4 (artikel 325v) indeholder en beskrivelse af den anden komponent af standardmetoden, tillægget for restrisici. I afdeling 5 beskrives den tredje komponent af standardmetoden, kapitalgrundlagskrav vedrørende misligholdelsesrisiko. Artikel 325w indeholder hoveddefinitionerne. I underafdeling 1 (artikel 325x-325z7) beskrives det, hvordan kapitalgrundlagskravet vedrørende misligholdelsesrisiko beregnes for positioner, som ikke er securitiseringspositioner, mens underafdeling 2 (artikel 325aa-325ab) og underafdeling 3 (artikel 325ac-325ae) omhandler den samme beregning for securitiseringspositioner. Afdeling 6 (artikel 325af-325az) omhandler de risikovægtninger og korrelationer, der skal anvendes i forbindelse med hver risikoklasse kombineret med følsomhederne for at fastsætte kapitalgrundlagskravene vedrørende markedsrisici efter standardmetoden. Eksponeringer mod EU-stater er medtaget i den første risikokurv, som er tildelt den laveste risikovægtning (artikel 325ai og 325al). Denne behandling er i overensstemmelse med den behandling, som ikke er afhængig af vurdering, der i øjeblikket anvendes for eksponeringer uden for handelsbeholdningen. De risikovægtninger, der finder anvendelse på dækkede obligationer udstedt af institutter i Unionen, blev reduceret (artikel 325ai og 325al). Denne behandling ville være til hinder for en potentiel markant stigning i kapitalkravene i relation til eksponeringerne mod dækkede obligationer udstedt af institutter i Unionen, hvilket ville sikre lavere finansieringsomkostninger i forbindelse med realkreditlån til beboelses- og erhvervsejendomme. Kapitel 1b – Metoden for interne modeller

I afdeling 1 (artikel 325ba og 325bb) angives de betingelser, hvorunder institutter kan anvende interne modeller, og hvordan kapitalgrundlagskrav vedrørende markedsrisiko skal beregnes for handelsenheder, som indrømmes en sådan tilladelse. I afdeling 2 (artikel 325bc-325bl) beskrives det, hvordan forventede mangler og likviditetshorisonter skal anvendes ved beregningen af kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisiko, de krav, som interne modeller skal opfylde med hensyn til backtesting, fordeling af overskud og tab, intern validering, mere generelle kvalitative krav og krav til risikomåling samt den stressscenariebaserede risikoværdi, der skal beregnes for risikofaktorer, som ikke kan modelleres. Ligesom for standardmetoden blev særbehandling indført under metoden for interne modeller via kortere likviditetshorisonter for eksponeringer mod EU-stater og dækkede obligationer udstedt af institutter i Unionen (artikel 325be). I afdeling 3 (artikel 325bm-325bq) beskrives det, hvordan kapitalgrundlagskravet vedrørende misligholdelsesrisiko beregnes for handelsenheder med misligholdelsesrisiko, ved hjælp af en metode for interne modeller. Kapitel 2, 3 og 4 – Den forenklede standardmetode Kapitel 2, 3 og 4 – kapitalgrundlagskrav i relation til henholdsvis positionsrisiko, valutakursrisici og råvarerisici – omhandler den forenklede standardmetode inden for den reviderede markedsrisikoramme. Disse regler fandtes allerede under den nuværende markedsrisikoramme og er ikke ændret. Institutterne vil kunne anvende denne metode indtil den [denne forordnings anvendelsesdato]. Efter denne dato kan kun institutter, som opfylder anerkendelseskriterierne i artikel 325a, kunne anvende den forenklede standardmetode. Kapitel 5 – Den forenklede metode for interne modeller Kapitel 5 omhandler den forenklede metode for interne modeller inden for den reviderede markedsrisikoramme. Disse regler fandtes allerede under den nuværende markedsrisikoramme og er ikke ændret. Institutterne vil kunne anvende denne metode indtil den [denne forordnings anvendelsesdato]. Efter denne dato kan institutter ikke længere anvende den forenklede metode for interne modeller til at beregne kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici. Kapital 5 finder imidlertid stadig anvendelse på beregningen af kapitalgrundlagskrav i relation til kreditværdijusteringsrisici efter den avancerede metode, jf. artikel 383. Tiende del – Overgangsbestemmelser, rapporter, revision og ændringer I artikel 501b beskrives det, hvordan kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisiko, som beregnet i kapitel 1a og 1b, indfases. I artikel 519a angives en række tekniske elementer af den reviderede markedsrisikoramme, som kan vise sig problematiske, når de er gennemført. EBA får mandat til at revidere disse tekniske elementer senest tre år efter denne forordnings ikrafttræden, og Kommissionen kan fremsætte forslag om ændring af de tilknyttede regler på baggrund af EBA's konklusioner. Store eksponeringer (kapitalkravsforordningen) Det nuværende kapitalgrundlag ("det justerede kapitalgrundlag") omfatter kun en lille del af institutters samlede store eksponeringer og er derfor ikke tilstrækkeligt forsigtigt til at forhindre, at et instituts maksimale mulige tab i tilfælde af en enkelt modparts eller en gruppe af modparters pludselige konkurs bringer instituttets overlevelse i fortsat drift i fare. Den nuværende grænse tager desuden ikke højde for de højere risici, der er forbundet med globale systemisk vigtige institutters eksponeringer mod enkelte modparter eller grupper af indbyrdes forbundne kunder og navnlig eksponeringer mod andre globale systemisk vigtige institutter. Finanskrisen viste faktisk, at væsentlige tab hos et globalt systemisk vigtigt institut kan udløse tvivl om andre globale systemisk vigtige institutters solvens, hvilket kan have alvorlige konsekvenser for den finansielle stabilitet. Endelig er den nuværende ramme for store eksponeringer baseret på mindre nøjagtige metoder end den nye ramme (dvs. standardmetoden for modpartskreditrisiko), som Baselkomitéen for Banktilsyn har udviklet med henblik på at beregne bankernes derivateksponeringer (dvs. OTC'er). Rammen for store eksponeringer ændres for at lukke de konstaterede huller. Den kapital, der kan medregnes i grænsen for store eksponeringer, er navnlig begrænset til kernekapital (og ikke supplerende kapital). Artikel 395, stk. 1, ændres med henblik på at indføre en nedre grænse på 15 % for globale systemisk vigtige institutters eksponeringer mod andre globale systemisk vigtige institutter, og ved artikel 390 som ændret bestemmes det, at standardmetoden for modpartskreditrisiko skal anvendes til beregne eksponeringer mod transaktioner med OTC-derivater, også for banker, som har fået tilladelse til at anvende interne modeller. De ændringer, der er indført i den nuværende ramme, vil samlet set gøre ordningen for store eksponeringer mere risikofølsom og sikre bedre tilpasning mellem det europæiske system og Baselkomitéens standard for store eksponeringer fra 2014. I henhold til kapitalkravsforordningens artikel 507 skulle Kommissionen gennemgå og aflægge rapport om anvendelsen af artikel 400, stk. 1, litra j), og artikel 400, stk. 2. Da det ikke var muligt at indsamle tilstrækkelige kvantitative data til at vurdere den potentielle virkning af at ophæve undtagelserne i disse bestemmelser eller gøre dem obligatoriske, får EBA ved artikel 507 til opgave at aflægge rapport for Kommissionen om anvendelsen af undtagelserne i artikel 400, stk. 1 og 2, og artikel 390, stk. 6. Gearingsgrad (kapitalkravsforordningen) Der indføres nye bestemmelser, og en række artikler i kapitalkravsforordningen ændres med henblik på at indføre et bindende gearingsgradkrav for alle institutter, der er underlagt kapitalkravsdirektivet. Gearingsgradkravet supplerer de nuværende krav vedrørende kapitalkravsdirektivets krav til overvågning af overdreven gearing og kapitalkravsforordningens krav vedrørende beregning af gearingsgraden, rapportering heraf til tilsynsmyndighederne og, siden januar 2015, offentliggørelse heraf. Gearingsgradkravet Et gearingsgradkrav på 3 % af kernekapitalen – som fastsat på internationalt plan – føjes til de kapitalgrundlagskrav i kapitalkravsforordningens artikel 92, som institutter skal opfylde ud over deres risikobaserede krav. Derved indføres der et harmoniseret bindende krav i hele Unionen, så der fastsættes en bagstopper for institutter. Kompetente myndigheder forbliver desuden ansvarlige for at overvåge de enkelte institutters gearingspolitikker og -processer og kan, hvis det er begrundet, iværksætte yderligere foranstaltninger for at imødegå risici for overdreven gearing. Reguleringer af eksponeringsmålet bag gearingsgraden De reguleringer af eksponeringsmålet bag gearingsgraden, som allerede er medtaget i kapitalkravsforordningen, videreføres. Eftersom en gearingsgrad på 3 % ville indskrænke visse forretningsmodeller og forretningsområder mere end andre, er der behov for yderligere reguleringer. Institutterne kan reducere eksponeringsmålet bag gearingsgraden for offentlige udviklingsbankers offentlige udlån (artikel 429a, stk. 1, litra d)), pass-through-lån (artikel 429, stk. 1, litra e)) og offentligt garanterede eksportkreditter (artikel 429a, stk. 1, litra f)). For ikke at fjerne institutters incitament til kundeclearing kan institutter reducere eksponeringsmålet med den initialmargen, de modtager fra kunder for derivater clearet gennem QCCP'er (artikel 429c, stk. 4). En gearingsgradbuffer for globale systemisk vigtige pengeinstitutter Mulighederne for at indføre en gearingsgradbuffer for globale systemisk vigtige pengeinstitutter drøftes i øjeblikket på internationalt plan. Når der er indgået en endelig international aftale om gearingsgradbufferen, bør det overvejes at medtage den i kapitalkravsforordningen. Reguleringsmæssig indberetning (kapitalkravsforordningen) Forskellige bestemmelser er tilføjet eller ændret i kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet med henblik på at forbedre proportionaliteten og reducere institutternes omkostninger i forbindelse med reguleringsmæssig indberetning.

Artikel 99, stk. 5, ændres, så der medtages et mandat for EBA til at forelægge Kommissionen en rapport om omkostningerne til reguleringsmæssig indberetning senest den 31. december 2019. I mandatet fastsættes en meget specifik metode, som EBA skal benytte til at kvantificere indberetningsomkostninger for institutter, og EBA pålægges at fremsætte anbefalinger vedrørende muligheder for at forenkle indberetningen for små institutter ved at ændre EBA's eksisterende indberetningsskemaer. Små institutter, jf. artikel 430a, skal kun indgive reguleringsmæssige rapporter årligt i modsætning til alle andre institutter, som skal indgive rapporter halvårligt eller oftere (artikel 99, stk. 4, samt artikel 100, 101, 394 og 430). Indberetning vedrørende store eksponeringer forenkles ved at fjerne et element og præcisere et andet element, som i øjeblikket skal indberettes i henhold til artikel 394. Oplysningspligt (kapitalkravsforordningen) Mere forholdsmæssig oplysningspligt Nye bestemmelser indsættes i ottende del for at indføre en mere forholdsmæssig oplysningsordning, som tager hensyn til institutternes relative størrelse og kompleksitet. Disse klassificeres i tre kategorier som enten betydende (artikel 433a), små (artikel 433b) eller andre (artikel 433c) og med en yderligere sondring mellem børsnoterede og ikkebørsnoterede institutter. Oplysningspligten finder anvendelses på hver kategori af institutter efter en glidende skala, hvor der sondres mellem oplysningernes indhold og hyppighed. I den øverste ende af den glidende skala skal store institutter med børsnoterede værdipapirer på årsbasis fremlægge alle de oplysninger, der kræves i henhold til ottende del, samt udvalgte oplysninger hvert halvår eller kvartal, herunder i sidstnævnte tilfælde en tabel over de vigtigste tilsynsparametre (artikel 447). I den nederste ende skal små ikkebørsnoterede institutter kun fremlægge udvalgte oplysninger om ledelsen, aflønning og risikostyring samt tabellen over de vigtigste tilsynsparametre på årsbasis. Målrettede ændringer for at sikre overensstemmelse med internationale standarder og nye eller ændrede søjle 1-krav Der er foretaget en række ændringer i afsnit II og III i ottende del (artikel 435-455) med henblik på at sikre bedre overensstemmelse mellem oplysningspligten og internationale standarder for fremlæggelse af oplysninger. Der er navnlig indsat et nyt krav om fremlæggelse af oplysninger om væsentlige investeringer i forsikringsselskaber, som ifølge tilladelse indrømmet af en kompetent myndighed ikke skal fratrækkes det supplerende kapitalgrundlagskrav for finansielle konglomerater (artikel 438, litra e) og f)). Andre ændringer i disse afsnit har til formål at afspejle nye eller ændrede søjle 1-krav, som indføres med dette forordningsforslag. Disse omfatter fremlæggelse af oplysninger om samlet tabsabsorberende evne (artikel 437a), modpartskreditrisiko (artikel 439), markedsrisiko (artikel 445) og likviditetskrav (artikel 451a). Endelig er oplysninger vedrørende aflønning blevet præciseret, og der er indført oplysningspligt vedrørende anvendelsen af undtagelser fra aflønningsreglerne i direktiv 2013/36/EU (artikel 450). Beføjelser til EBA og Kommissionen I forslaget gives EBA beføjelse til at udvikle ensartede oplysningsformater, som så vidt muligt bør tilpasses internationale oplysningsformater af hensyn til sammenligneligheden (artikel 434a). Til det samme formål gives Kommissionen i forslaget også beføjelse til at ændre oplysningspligten i ottende del, så den bringes i overensstemmelse med tiltag vedrørende eller ændringer af de internationale standarder for fremlæggelse af oplysninger (artikel 456, litra k)). NSFR (kapitalkravsforordningen) Et nyt afsnit føjes til sjette del, og de eksisterende bestemmelser ændres med henblik på at indføre et bindende net stable funding ratio (NSFR) for kreditinstitutter og systemiske investeringsselskaber. Almindelige bestemmelser De almindelige bestemmelser i første del er blevet tilpasset. Artikel 8 er blevet ændret for at tilpasse de betingelser, hvorunder institutter kan undtages fra anvendelsen af likviditetskrav på individuelt niveau, og artikel 11 og 18 vedrørende konsolideringsregler. Eksisterende likviditetsbestemmelser Der indføres ændringer i sjette del, afsnit I og II, med henblik på at tilpasse definitioner og indberetningskrav. Definitioner tilpasses i artikel 411, mens der angives yderligere indberetningskrav i artikel 412, 413, 415 og 416 samt 422-425. Artikel 414 ændres med henblik på at indsætte et nyt krav om NSFR og angive følgerne, hvis det overtrædes. Det nye afsnit IV i sjette del: NSFR – net stable funding ratio

Kapitel 1 Net stable funding ratio (artikel 428a og 428b) I artikel 428a angives reglerne for datterselskaber i tredjelande i forbindelse med beregningen af NSFR på konsolideret niveau. I artikel 428b fastsættes den generelle udformning af NSFR, der beregnes som forholdet mellem et instituts beløb af tilgængelig stabil finansiering (ASF) og dets beløb af krævet stabil finansiering (RSF). Kapitel 2 Generelle regler for beregning af net stable funding ratio (artikel 428c-428h) I artikel 428c fastsættes de generelle regler for beregningen af NSFR. I artikel 428d fastsættes den måde, hvorpå derivatkontrakt medregnes ved beregningen af NSFR, og artikel 428e omhandler netting af sikrede udlånstransaktioner og kapitalmarkedstransaktioner. I artikel 428f definer de betingelser, hvorunder visse aktiver og passiver kan anses for indbyrdes afhængige, og der opstilles en liste over produkter, hvis aktiver og passiver skal anses for sådanne: centrale regulerede opsparingsprodukter, støttelån, udstedelse af dækkede obligationer uden finansieringsrisiko med en etårig horisont og derivatclearing for kunder. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage en delegeret retsakt med henblik på at revidere af denne liste (nyt stk. 3 i artikel 460). Artikel 428g omhandler behandlingen af indskud i samarbejdsnetværk og institutsikringsordninger, og ved artikel 428h gives kompetente myndigheder mulighed for på visse betingelser at yde særbehandling til koncerninterne transaktioner. Kapitel 3 Tilgængelig stabil finansiering (ASF) (artikel 428i-428o) I afdeling 1 i dette kapitel (artikel 428i og 428j) defineres de generelle regler, der finder anvendelse på beregningen af det beløb af ASF, som udgør tælleren i NSFR. I afdeling 2 (artikel 428k-428o) defineres de ASF-faktorer, som finder anvendelse på den lovpligtige kapital og på forskellige passiver afhængigt af deres karakteristika, navnlig deres løbetid og modpartens karakter. Kapitel 4 Krævet stabil finansiering (RSF) (artikel 428p-428ag) I afdeling 1 i dette kapitel (artikel 428p og 428q) defineres de generelle regler, der finder anvendelse på beregningen af det beløb af RSF, som udgør nævneren i NSFR. I afdeling 2 (artikel 428r-428o) defineres de RSF-faktorer, som finder anvendelse på forskellige aktiver og ikkebalanceførte eksponeringer afhængigt af deres karakteristika, navnlig deres likviditet og modpartens karakter. De definitioner og RSF-faktorer, der anvendes til at beregne NSFR, afspejler de definitioner og haircuts, der anvendes til at beregne likviditetsdækningsgraden i Unionen. For aktiver, der anses for likvide aktiver af høj kvalitet (HQLA) på niveau 1, eksklusive dækkede obligationer af særdeles høj kvalitet, anvendes der en RSF-faktor på 0 % for at undgå negativ indvirkning på statsobligationsmarkedernes likviditet. For aktiver, der er resultat af transaktioner med finansielle kunder, som har en restløbetid på højst seks måneder og er sikret ved HQLA-niveau 1, eksklusive dækkede obligationer af særdeles høj kvalitet, anvendes der en RSF-faktor på 5 % (artikel 428s). Hvis de er usikrede eller er sikret ved andre aktiver, anvendes der en RSF-faktor på 10 % for disse transaktioner (artikel 428u). Det er hensigten, at disse tilpasninger af Baselkomitéens RSF-faktorer (som er henholdsvis 10 % og 15 %) skal begrænse den umiddelbare virkning på interbankmarkedernes likviditet, på værdipapirmarkedernes likviditet og på market making-aktiviteter. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage en delegeret retsakt med henblik på at revidere denne behandling og behandlingen af sikrede transaktioner mere generelt under hensyntagen til konklusionerne i en rapport udarbejdet af EBA. Hvis der ikke er truffet en afgørelse senest tre år efter anvendelsesdatoen for NSFR, hæves disse RSF-faktorer til henholdsvis 10 % og 15 % (nyt stk. 7 i artikel 510 i tiende del). For derivatkontrakter finder en RSF-faktor på 100 % anvendelse på differencen, hvis derivataktiver (fratrukket variationsmargener modtaget i form af likvide midler og HQLA-niveau 1, eksklusive dækkede obligationer af særdeles høj kvalitet) overstiger derivatpassiver (fratrukket alle variationsmargener stillet som sikkerhed) (artikel 428ag). For aktiver, der stilles som initialmargen eller som bidrag til en CCP's misligholdelsesfond, anvendes der en RSF-faktor på 85 % (artikel 428af). Der indføres desuden en risikofølsom tilgang, der er justeret i forhold til Baselkomitéens NSFR, med henblik på at tage højde for den fremtidige finansieringsrisiko for derivater. For usikrede derivatkontrakter finder en RSF-faktor på 10 % anvendelse på deres afledte bruttoforpligtelser (artikel 428u), og for sikrede derivatkontrakter indføres der en mulighed for at anvende en RSF-faktor på 20 % på afledte bruttoforpligtelser eller for at anvende den potentielle fremtidige eksponering (PFE) som beregnet ved hjælp af standardmetoden for modpartskreditrisiko (artikel 428x). Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage en delegeret retsakt med henblik på at revidere denne behandling under hensyntagen til konklusionerne i en rapport udarbejdet af EBA. Hvis der ikke er truffet en afgørelse senest tre år efter anvendelsesdatoen for NSFR, finder en RSF-faktor på 20 % for afledte bruttoforpligtelser anvendelse på alle derivatkontrakter og alle institutter (nyt stk. 5 i artikel 510). IFRS 9 (kapitalkravsforordningen) Artikel 473a tilføjes for at indfase de nye krav om hensættelser til kreditrisici i IFRS for perioden fra den 1. januar 2019 til den 31. december 2023 for at begrænse den finansielle indvirkning på institutter. SMV-støttefaktor (kapitalkravsforordningen)

Forslaget omfatter ændringer af kapitalkravene for eksponeringer mod SMV'er (artikel 501). Den nuværende kapitalreduktion på 23,81 % ved eksponering mod en SMV, hvis eksponeringen ikke overstiger 1,5 mio. EUR, bevares. For en eksponering mod en SMV, der overstiger 1,5 mio. EUR, foreslås der en kapitalreduktion på 23,81 % for den første del af eksponeringen på 1,5 mio. EUR og en reduktion på 15 % for den resterende del af eksponeringen over tærsklen på 1,5 mio. EUR. Institutterne vil fortsat kunne gennemføre reduktionen ved at tilpasse den risikovægtede eksponering mod en bestemt SMV. Behandling af infrastruktureksponeringer (kapitalkravsforordningen) Fremme af levedygtige infrastrukturprojekter på områder som f.eks. transport, energi, innovation, uddannelse og forskning er af afgørende betydning for den økonomiske vækst i Unionen. Sammen med Kommissionens øvrige initiativer som f.eks. kapitalmarkedsunionen og investeringsplanen for Europa har forslaget til formål at mobilisere privat finansiering til infrastrukturprojekter af høj kvalitet. Med udgangspunkt i nylige tiltag inden for lovgivningsrammen for forsikringsselskaber og Baselkomitéens igangværende arbejde med den kommende reform af standardmetoden foreslås det, at specialiserede långivningseksponeringer, der har til formål at finansiere sikre og forsvarlige infrastrukturprojekter, indrømmes særbehandling i forbindelse med både standardmetoden og IRB-metoden for kreditrisiko. Disse er defineret ved hjælp af en række kriterier, som kan reducere eksponeringens risikoprofil og styrke institutternes evne til at styre denne risiko. Kriterierne er i overensstemmelse med de kriterier, der bruges til at udpege infrastrukturprojekter, der er kvalificeret til at modtage særbehandling inden for Solvens II-rammen. Den foreslåede behandling bør revideres med henblik på eventuelt at finjustere bestemmelsen i lyset af dens indvirkning på infrastrukturinvesteringerne i Unionen og for at tage eventuel relevant udvikling på globalt plan i betragtning. Derved kan bestemmelsen om nødvendigt også ændres, så den bliver mere fleksibel, for så vidt angår finansieringsstrukturen for infrastrukturprojekter, dvs. så behandlingen udvides til infrastrukturvirksomheder. Efter høring af EBA vil Kommissionen aflægge rapport om tendenserne på markedet for infrastrukturinvesteringer og den effektive risikoprofil for disse investeringer og forelægge denne rapport for Europa-Parlamentet og Rådet sammen med et eventuelt forslag. Kontrol af investeringsselskaber (kapitalkravsforordningen) Kontrollen, jf. artikel 508, stk. 3, af investeringsselskaber er nu i sin anden fase. I en første rapport offentliggjort i december 2015 fandt EBA, at kapitalkravsforordningens banklignende regler ikke var hensigtsmæssige over for de fleste investeringsselskaber med undtagelse af de mere systemiske selskaber, som udgør risici svarende til de risici, der gør sig gældende for kreditinstitutter. Efter anmodning fra Kommissionen udfører EBA yderligere analyser og dataindsamling med henblik på at udvikle en mere hensigtsmæssig og forholdsmæssig kapitalbehandling til investeringsselskaber, som omfatter alle parametre for en ny ordning. EBA forventes at aflevere dets endelige input til Kommissionen i juni 2017. Kommissionen har til hensigt at fremsætte lovgivningsmæssige forslag til etableringen af en specifik tilsynsmæssig ramme for ikkesystemiske investeringsselskaber inden udgangen af 2017. Indtil disse forslag er vedtaget, anses det for hensigtsmæssigt, at investeringsselskaber, som ikke er systemiske, tillades at anvende kapitalkravsforordningen, som den var gældende, inden ændringerne trådte i kraft. Systemiske investeringsselskaber vil derimod blive omfattet af den ændrede udgave af kapitalkravsforordningens. Dette vil sikre, at systemiske selskaber behandles hensigtsmæssigt, samtidig med at regelbyrden lempes for ikkesystemiske selskaber, som ellers ville være nødt til midlertidigt at anvende et nyt regelsæt, som er udviklet for kreditinstitutter og systemiske investeringsselskaber, i perioden indtil den endelige vedtagelse af den særlige tilsynsmæssige ramme for investeringsselskaber, som vil blive foreslået i 2017. Indførelse af ændrede bestemmelser om renterisiko (kapitalkravsforordningen og kapitalkravsdirektivet) I forlængelse af Baselkomitéens tiltag vedrørende målingen af renterisici ændres kapitalkravsdirektivets artikel 84 og 98 og kapitalkravsforordningens artikel 448 med henblik på at indføre reviderede bestemmelser, som tager højde for renterisici for positioner i anlægsbeholdningen. Ændringerne omfatter indførelsen af en fælles standardmetode, som institutter kan anvende til at afspejle disse risici, eller som kompetente myndigheder kan kræve, at instituttet anvender, hvis de systemer, et institut har udviklet til at afspejle disse risici, ikke er tilfredsstillende, samt forbedret test af ekstremer og oplysningskrav. Ved kapitalkravsdirektivets artikel 84 får EBA desuden mandat til at fastsætte detaljerne vedrørende standardmetoden med hensyn til de kriterier og betingelser, som institutter skal benytte til at identificere, vurdere, styre og afbøde renterisici, og ved kapitalkravsdirektivets artikel 98 får EBA mandat til at fastsætte seks scenarier for tilsynsmæssige stød, som skal anvendes på renter, og de fælles antagelser, som institutter skal lægge til grund for testen af ekstremer. 2016/0360 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om ændring af forordning (EU) nr. 575/2013 med hensyn til gearingsgrad, net stable funding ratio, krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver, modpartskreditrisiko, markedsrisiko, eksponeringer mod centrale modparter, eksponeringer mod kollektive investeringsordninger, store eksponeringer og indberetnings- og oplysningskrav og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg,

efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)I kølvandet på finanskrisen, som udfoldede sig i 2007-2008, gennemførte Unionen en omfattende reform af lovgivningsrammen for finansielle tjenesteydelser med henblik på at forbedre modstandsdygtigheden for institutter. Denne reform var generelt baseret på internationalt vedtagne standarder. Blandt mange foranstaltninger omfattede reformpakken vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU , som styrkede de tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber. (2)Mens reformen har gjort det finansielle system mere stabilt og modstandsdygtigt over for mange typer fremtidige rystelser og kriser, omhandlede den ikke alle identificerede problemer. Det skyldes især, at internationale standardiseringsorganisationer som f.eks. Baselkomitéen for Banktilsyn (Baselkomitéen) og Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB) på daværende tidspunkt endnu ikke havde afsluttet deres arbejde med internationalt vedtagne løsninger på disse problemer. Efter afslutningen af dette arbejde med vigtige yderligere reformer bør de udestående problemer nu løses. (3)I sin meddelelse af 24. november 2015 anerkendte Kommissionen behovet for yderligere risikobegrænsning og gav tilsagn om, at den ville fremlægge et lovgivningsforslag med udgangspunkt i internationalt vedtagne standarder. Behovet for at træffe yderligere konkrete lovgivningsmæssige foranstaltninger for at begrænse risiciene i den finansielle sektor anerkendes også i Økofinrådets konklusioner af 17. juni 2016 og af Europa-Parlamentet i dets beslutning af 10. marts 2016. (4)Risikobegrænsende foranstaltninger vil ikke kun styrke det europæiske banksystems modstandsdygtighed og markedernes tillid til det, men bør også være det næste trin i indsatsen for at fuldføre bankunionen. Disse foranstaltninger bør også ses på baggrund af de bredere udfordringer, der gør sig gældende for EU-økonomien, især behovet for at fremme vækst og beskæftigelse i en tid med usikre økonomiske udsigter. I den sammenhæng er forskellige større politiske initiativer, f.eks. investeringsplanen for Europa (EFSI) og kapitalmarkedsunionen, blevet lanceret for at styrke Unionens økonomi. Det er derfor vigtigt, at der er et velfungerede samspil mellem alle risikobegrænsende foranstaltninger og disse politiske initiativer samt med nylige bredere reformer i den finansielle sektor. (5)Bestemmelserne i denne forordning om ændring bør svare til internationalt vedtagne standarder og sikre fortsat ækvivalens mellem direktiv 2013/36/EF og denne forordning og Basel III-rammen. De målrettede tilpasninger, der har til formål at afspejle særlige EU-forhold og bredere politiske hensyn, bør begrænses med hensyn til anvendelsesområde eller tid for ikke at rokke ved tilsynsrammens overordnede soliditet. (6)Eksisterende risikobegrænsende foranstaltninger bør også forbedres med henblik på at sikre, at de kan anvendes på en mere forholdsmæssig måde, og at de ikke medfører en uforholdsmæssig overholdelsesbyrde, især for små og mindre komplekse institutter. (7)Gearingsgrader medvirker til at bevare den finansielle stabilitet, idet de fungerer som en bagstopper for risikobaserede kapitalkrav og begrænser opbygningen af overdreven gearing i økonomiske opgangstider. Der bør derfor indføres et gearingsgradkrav for at supplere det nuværende system for indberetning af og offentliggørelse af gearingsgraden. (8)For ikke unødigt at indskrænke institutters udlån til virksomheder og private og for at forhindre uberettigede negativ indvirkning på markedets likviditet bør gearingsgradkravet fastsættes på et niveau, hvor det kan udgøre en troværdig bagstopper mod risikoen for overdreven gearing uden at hæmme den økonomiske vækst. (9)Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) konkluderede i sin rapport til Kommissionen, at en gearingsgrad for kernekapital kalibreret til 3 % for enhver type kreditinstitut ville udgøre en troværdig bagstoppeordning. Et gearingsgradkrav på 3 % blev også fastlagt på internationalt plan af Baselkomitéen. Gearingsgradkravet bør derfor kalibreres til 3 %. (10)Et gearingsgradkrav på 3 % ville imidlertid indskrænke visse forretningsmodeller og forretningsområder mere end andre. Navnlig offentlige udviklingsbankers offentlige udlån og offentligt garanterede eksportkreditter ville blive påvirket i uforholdsmæssig grad. Gearingsgraden bør derfor reguleres for sådanne eksponeringer. (11)En gearingsgrad bør desuden ikke være til hinder for institutters levering af centrale clearingtjenester til kunder. De initialmargener på centralt clearede derivattransaktioner, som institutter modtager som likvide midler fra deres kunder, og som de overfører til centrale modparter (CCP'er), bør udelukkes fra eksponeringsmålet bag gearingsgraden. (12)Baselkomitéen har revideret den internationale standard for gearingsgrad med henblik på at specificere yderligere aspekter af dens udformning. Forordning (EU) nr. 575/2013 bør tilpasses den reviderede standard for at sikre bedre muligheder for lige vilkår på internationalt plan for institutter i Unionen, som driver virksomhed uden for Unionen, og for at sikre, at gearingsgraden forbliver et effektivt supplement til risikobaserede kapitalgrundlagskrav. (13)Baselkomitéen overvejer i øjeblikket indførelsen af et gearingsgradgebyr for globale systemisk vigtige pengeinstitutter. Det endelige resultat af Baselkomitéens kalibreringsarbejde bør give anledning til en drøftelse af den hensigtsmæssige kalibrering af gearingsgraden for systemisk vigtige institutter i Unionen. (14)Den 9. november 2015 offentliggjorde Rådet for Finansiel Stabilitet "Total Loss-absorbing Capacity Term Sheet" ("TLAC-standarden" eller "standarden for samlet tabsabsorberende evne"), som blev vedtaget en uge senere på G20-topmødet i Tyrkiet. I henhold til standarden for samlet tabsabsorberende evne skal globale systemisk vigtige pengeinstitutter have tilstrækkelige meget tabsabsorberende ("bail-in-able") passiver til at sikre smidig og hurtig absorbering af tab og rekapitalisering under afvikling. I sin meddelelse af 24. november 2015 gav Kommissionen tilsagn om, at den inden udgangen af 2016 ville fremlægge et lovgivningsforslag, som ville gøre det muligt at gennemføre standarden for samlet tabsabsorberende evne inden den internationalt fastsatte tidsfrist i 2019. (15)Ved gennemførelsen af standarden for samlet tabsabsorberende evne i Unionen skal der tages hensyn til det eksisterende minimumskrav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver (MREL), som er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU. Eftersom TLAC og MREL forfølger det samme mål om at sikre, at institutter har tilstrækkelig tabsabsorberende evne, er de to krav indbyrdes komplementære elementer i en fælles ramme. Operationelt bør det harmoniserede minimumsniveau for standarden for samlet tabsabsorberende evne indføres i forordning (EU) nr. 575/2013 gennem et nyt krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver, mens det selskabsspecifikke tillæg for globale systemisk vigtige institutter (G-SII'er) og det selskabsspecifikke krav for ikkeglobale systemisk vigtige institutter bør indføres gennem målrettede ændringer af direktiv 2014/59/EU og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014. De relevante bestemmelser om indførelse af standarden for samlet tabsabsorberende evne i denne forordning (EU) bør sammenholdes med bestemmelserne i ovennævnte retsakter og direktiv 2013/36/EU. (16)I overensstemmelse med standarden for samlet tabsabsorberende evne, som kun dækker globale systemisk vigtige institutter, bør det minimumskrav til et tilstrækkeligt kapitalgrundlag og tilstrækkelige meget tabsabsorberende passiver, der indføres ved denne forordning, kun finde anvendelse på globale systemisk vigtige institutter. De regler vedrørende nedskrivningsrelevante passiver, som indføres ved denne forordning, bør imidlertid finde anvendelse på alle institutter i overensstemmelse med de supplerende tilpasninger og krav i direktiv 2014/59/EU. (17)I overensstemmelse med standarden for samlet tabsabsorberende evne bør kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver finde anvendelse på afviklingsenheder, som enten selv er globale systemisk vigtige institutter eller er en del af en koncern, der er udpeget som et globalt systemisk vigtigt institut. Kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver bør finde anvendelse på individuelt grundlag eller konsolideret grundlag afhængigt af, om sådanne afviklingsenheder er enkeltstående institutter uden datterselskaber eller moderselskaber. (18)I henhold til direktiv 2014/59/EU kan afviklingsværktøjer ikke kun anvendes i forbindelse med institutter, men også i forbindelse med finansielle holdingselskaber og blandede finansielle holdingselskaber. Finansielle moderholdingselskaber og blandede finansielle moderholdingselskaber bør derfor have tilstrækkelig tabsabsorberende evne på samme måde som moderinstitutter.

(19)For at sikre effektiviteten af kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver er det afgørende, at instrumenter, der besiddes med henblik på at opfylde dette krav, har en høj tabsabsorberende evne. Passiver, der er udelukket fra bail-in-værktøjet omhandlet i direktiv 2014/59/EU, har ikke denne evne, og det har andre passiver, som i praksis kan være problematiske i forbindelse med bail-in, selv om de i princippet er "bail-in-able", heller ikke. Disse passiver bør derfor ikke anses for relevante for så vidt angår kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver. Kapitalinstrumenter og efterstillede forpligtelser har på den anden side en høj tabsabsorberende evne. Det tabsabsorberende potentiale for passiver, der rangerer på samme niveau som visse udelukkede passiver, bør også anerkendes i en vis udstrækning i overensstemmelse med standarden for samlet tabsabsorberende evne. (20)For at undgå dobbelttælling i forbindelse med kravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver er det nødvendigt at indføre regler om fradrag af beholdninger af nedskrivningsrelevante passivposter, som afspejler den fradragsmetode, som allerede er gennemført i forordning (EU) nr. 575/2013 for kapitalinstrumenter. Efter denne metode fratrækkes beholdninger af nedskrivningsrelevante passivinstrumenter først fra nedskrivningsrelevante passiver og derefter, for så vidt som der ikke er tilstrækkelige passiver, fra supplerende kapitalinstrumenter. (21)Standarden for samlet tabsabsorberende evne indeholder en række anerkendelseskriterier for passiver, som er strengere end de nuværende anerkendelseskriterier for kapitalinstrumenter. For at sikre overensstemmelse bør anerkendelseskriterier for kapitalinstrumenter tilpasses med hensyn til manglende anerkendelse af instrumenter udstedt gennem en enhed med særligt formål fra den 1. januar 2022. (22)Siden vedtagelsen af forordning (EU) nr. 575/2013 er den internationale standard for tilsynet med institutters eksponeringer mod CCP'er blevet ændret med henblik på at forbedre tilsynet med institutters eksponeringer mod kvalificerede CCP'er (QCCP'er). Vigtige revisioner af denne standard omfattede anvendelsen af en fælles metode til fastsættelse af kapitalgrundlagskravet i relation til eksponeringer, der følger af bidrag til misligholdelsesfonde, et udtrykkeligt loft for det samlede kapitalgrundlagskrav i relation til eksponeringer mod QCCP'er og en mere risikofølsom metode til fastsættelsen af værdien af derivater i beregningen af en QCCP's hypotetiske ressourcer. Samtidig forblev behandlingen af eksponeringer mod ikkekvalificerende CCP'er uændret. Eftersom der med de reviderede internationale standarder blev indført en behandling, som er mere hensigtsmæssig for det centrale clearingmiljø, bør EU-retten ændres med henblik på at integrere disse standarder. (23)For at sikre, at institutter administrerer deres eksponeringer i form af andele eller aktier i kollektive investeringsordninger (CIU'er) effektivt, bør reglerne om behandlingen af disse eksponeringer være risikofølsomme og bør fremme gennemsigtighed for så vidt angår CIU'ers underliggende eksponeringer. Baselkomitéen har derfor vedtaget en revideret standard, som fastsætter et klart hierarki af metoder til beregning af den risikovægtede værdi af disse eksponeringer. Dette hierarki afspejler gennemsigtigheden af de underliggende eksponeringer. Forordning (EU) nr. 575/2013 bør tilpasses disse internationalt vedtagne regler. (24)Når institutter skal beregne eksponeringsværdien af derivattransaktioner inden for rammen for modpartskreditrisiko, kan de i dag vælge mellem tre forskellige standardmetoder i henhold til forordning (EU) nr. 575/2013: standardmetoden, markedsværdimetoden og den oprindelige eksponeringsmetode. (25)Disse standardmetoder anerkender imidlertid ikke il tilstrækkelig grad den risikobegrænsende karakter af sikkerhed i eksponeringer. Deres kalibreringer er forældede, og de afspejler ikke den store volatilitet, der blev konstateret under finanskrisen. De anerkender heller ikke nettingfortjenester i tilstrækkelig grad. For at afhjælpe disse mangler besluttede Baselkomitéen at erstatte standardmetoden og markedsværdimetoden med en ny standardmetode til beregning af eksponeringsværdien af derivateksponeringer, den såkaldte standardmetode for modpartskreditrisiko ("SA-CCR"). Eftersom der med de reviderede internationale standarder blev indført en ny standardmetode, som er mere hensigtsmæssig for det centrale clearingmiljø, bør EU-retten ændres med henblik på at integrere disse standarder. (26)Standardmetoden for modpartskreditrisiko er mere risikofølsom end standardmetoden og markedsværdimetoden og bør derfor føre til kapitalgrundlagskrav, som i højere grad afspejler de risici, der er forbundet med institutters derivattransaktioner. Gennemførelsen af standardmetoden for modpartskreditrisiko er samtidig mere kompleks for institutter. For nogle af de institutter, der i dag anvender markedsværdimetoden, kan anvendelsen af standardmetoden for modpartskreditrisiko vise sig at være for kompleks og besværlig. For disse institutter bør der indføres en forenklet udgave af standardmetoden for modpartskreditrisiko. Eftersom en sådan forenklet udgave vil være mindre risikofølsom end standardmetoden for modpartskreditrisiko, bør den kalibreres hensigtsmæssigt for at sikre, at den ikke undervurderer eksponeringsværdien af derivattransaktioner. (27)For institutter, der har meget begrænsede derivateksponeringer, og som i dag anvender den oprindelige eksponeringsmetode, kan både standardmetoden for modpartskreditrisiko og den forenklede standardmetode for modpartskreditrisiko være for komplekse at gennemføre. Den oprindelige eksponeringsmetode bør derfor være forbeholdt disse institutter, men bør revideres, så dens væsentligste mangler afhjælpes. (28)For at hjælpe institutter med at vælge mellem de tilladte metoder bør der fastsættes klare kriterier. Disse kriterier bør baseres på omfanget af et instituts derivataktiviteter, som angiver den sofistikeringsgrad, som et institut kan håndtere ved beregningen af eksponeringsværdien. (29)Under finanskrisen led nogle institutter etableret i Unionen betydelige tab i deres handelsbeholdning. For nogle af dem viste kapitalgrundlaget til dækning af disse tab sig at være utilstrækkeligt, så de måtte anmode om ekstraordinær offentlig finansiel støtte. Disse konstateringer fik Baselkomitéen til at fjerne en række svagheder i tilsynet med positioner i handelsbeholdningen, som udgør kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici. (30)I 2009 blev det første sæt reformer vedtaget på internationalt plan og gennemført i EU-retten med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/76/EU. (31)Reformen fra 2009 omhandlede imidlertid ikke de strukturelle svagheder i forbindelse med standarderne for kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici. Den manglende klarhed med hensyn til grænsen mellem positioner i og uden for handelsbeholdningen gav mulighed for tilsynsarbitrage, mens det ikke var muligt at tage højde for alle de risici, som institutter var eksponeret mod, som følge af den manglende risikofølsomhed i kapitalgrundlagskravene i relation til markedsrisici. (32)Baselkomitéen indledte derfor sit arbejde med den gennemgående undersøgelse af handelsbeholdningen (FRTB) for at afhjælpe disse svagheder. Dette arbejde blev afsluttet i januar 2016. FRTB-standarderne forbedrer markedsrisikorammens risikofølsomhed ved at fastsætte et kapitalgrundlagskrav, som er mere forholdsmæssige i forhold til de risici, der er forbundet med positioner i handelsbeholdningen, og de præciserer definitionen af grænsen mellem positioner i og uden for handelsbeholdningen. (33)Ved gennemførelsen af FRTB-standarderne i Unionen skal funktionen af de finansielle markeder i Unionen bevares. Ifølge nylige konsekvensanalyser vedrørende FRTB-standarderne forventes gennemførelsen af FRTB-standarderne at føre til en stejl stigning i det samlede kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici. For at undgå en pludselig nedgang i handelsaktiviteterne i Unionen bør der derfor indføres en indfasningsperiode, således at institutter kan anerkende det samlede kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici, der følger af gennemførelsen af FRTB-standarderne i Unionen. Der bør rettes særligt fokus på de særlige forhold omkring europæiske handelsaktiviteter, på tilpasninger til kapitalgrundlagskravene i relation til statsobligationer og dækkede obligationer og på simple, transparente og standardiserede securitiseringer. (34)En forholdsmæssig behandling i relation til markedsrisici bør også finde anvendelse på institutter med begrænsede aktiviteter inden for handelsbeholdningen, så flere institutter med mindre handelsaktiviteter får mulighed for at anvende kreditrisikorammen for positioner uden for handelsbeholdningen som fastsat i den reviderede udgave af undtagelsen for institutter med mindre handelsbeholdningsaktiviteter. Institutterne med mellemstore handelsbeholdningsaktiviteter bør desuden have mulighed for at anvende en forenklet standardmetode til at beregne kapitalgrundlagskravene i relation til markedsrisici i overensstemmelse med den metode, der i dag anvendes i henhold til forordning (EU) nr. 575/2013. (35)Rammen for store eksponeringer bør styrkes for at forbedre institutternes evne til at absorbere tab og til at overholde de internationale standarder. Til dette formål bør kapital af højere kvalitet anvendes som kapitalgrundlag for beregningen af grænsen for store eksponeringer, og eksponeringer mod kreditderivater bør beregnes ved hjælp af standardmetoden for modpartskreditrisiko. Grænsen for de eksponeringer, som globale systemisk vigtige institutter kan have mod andre globale systemisk vigtige institutter, bør endvidere sænkes for at begrænse de systemiske risici, der er forbundet med store institutters indbyrdes forbindelser, og den virkning, som misligholdelse fra globale systemisk vigtige institutters modpart kan have på den finansielle stabilitet. (36)Likviditetsdækningsgraden sikrer, at kreditinstitutter og systemiske investeringsselskaber kan modstå alvorligt pres på kort sigt, men den sikrer ikke, at disse kreditinstitutter og investeringsselskaber vil have en stabil finansieringsstruktur på længere sigt. Det stod derfor klart, at der burde udvikles et detaljeret bindende krav til stabil finansiering på EU-plan, som til enhver tid bør opfyldes for at forhindre overdreven manglende løbetidsmatch mellem aktiver og passiver og for stor afhængighed af kortfristet engrosfinansiering. (37)I overensstemmelse med Baselkomitéens standarder for stabil finansiering bør der derfor vedtages regler, som definerer kravet til stabil finansiering som et forhold mellem et instituts beløb af tilgængelig stabil finansiering og dets beløb af krævet stabil finansiering over en tidshorisont på et år. Dette er det bindende net stable funding ratio ("NSFR"). Beløbet af tilgængelig stabil finansiering bør beregnes ved at multiplicere instituttets passiver og lovpligtige kapital med relevante faktorer, som afspejler deres pålidelighed over NSFR's tidshorisont på et år. Beløbet af krævet stabil finansiering bør beregnes ved at multiplicere instituttets aktiver og ikkebalanceførte eksponeringer med relevante faktorer, som afspejler deres likvidationskarakteristika og restløbetider over NSFR's tidshorisont på et år. (38)NSFR bør udtrykkes som en procentdel og fastsættes til mindst 100 %, som angiver, at et institut er i besiddelse af tilstrækkelig stabil finansiering til at opfylde dets kapitalbehov i en periode på et år under normale forhold og under forhold med stress. Hvis NSFR falder til under 100 %, bør instituttet overholde de specifikke krav i artikel 414 of forordning (EU) nr. 575/2013 for snarlig tilbagevenden til minimumsniveauet for NSFR. Tilsynsforanstaltningerne i tilfælde af manglende overholdelse bør ikke være automatiske. I stedet bør de kompetente myndigheder vurdere årsagerne til den manglende overholdelse af NSFR-kravet inden potentielle tilsynsforanstaltninger fastlægges.

(39)I overensstemmelse med de anbefalinger, som EBA fremsatte i sin rapport af 15. december 2015 udarbejdet i henhold til artikel 510, stk. 1 og 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, bør reglerne for beregning af NSFR nøje tilpasses Baselkomitéens standarder, herunder nye elementer i disse standarder vedrørende behandlingen af derivattransaktioner. Nødvendigheden af at tage visse europæiske særlige forhold i betragtning for at sikre, at NSFR ikke hindrer finansieringen af den europæiske realøkonomi, kan imidlertid lægges til grund for visse tilpasninger af Baselkomitéens NSFR med henblik på at fastsætte en definition af Unionens NSFR. Disse tilpasninger, der følger af de europæiske forhold, anbefales i EBA's rapport om NSFR og vedrører navnlig specifik behandling af i) pass-through-modeller generelt og udstedelse af dækkede obligationer i særdeleshed ii) handelsrelaterede finansieringsaktiviteter, iii) centrale regulerede opsparingsprodukter, iv) garanterede boliglån og v) låneforeninger. Disse foreslåede former for særbehandling afspejler bredt den særbehandling, som disse aktiviteter indrømmes i den europæiske likviditetsdækningsgrad sammenlignet med Baselkomitéens likviditetsdækningsgrad. Fordi NSFR supplerer likviditetsdækningsgraden, bør disse to forhold netop være overensstemmende med hensyn til definition og kalibrering. Dette gælder navnlig for de faktorer for krævet stabil finansiering, der anvendes på likviditetsdækningsgraden for likvide aktiver af høj kvalitet med henblik på at beregne NSFR, som skal afspejle de definitioner og haircuts, der anvendes i den europæiske likviditetsdækningsgrad, uanset om de generelle og operationelle krav, der er fastsat for beregningen af likviditetsdækningsgrad, som ikke er hensigtsmæssige inden for NSFR-beregningens tidshorisont på et år, overholdes. (40)Ud over særlige europæiske forhold kan den strenge behandling af derivattransaktioner i Baselkomitéens NSFR have en vigtig indvirkning på institutters derivataktiviteter og følgelig på de europæiske finansielle markeder og slutbrugeres adgang til bestemte aktiviteter. Derivattransaktioner og visse indbyrdes forbundne transaktioner, herunder clearingaktiviteter, kan påvirkes ubehørigt og uforholdsmæssigt af indførelsen af Baselkomitéens NSFR, uden at de har været genstand for omfattende kvantitative konsekvensanalyser og offentlig høring. Det yderligere krav om en beholdning af stabil finansiering på 20 % i forhold til afledte bruttoforpligtelser anses i vide kredse for en grov foranstaltning, der overvurderer yderligere finansieringsrisici i tilknytning til den potentielle vækst i afledte forpligtelser over en tidshorisont på et år. Det forekommer derfor rimeligt at vedtage en alternativ og mere risikofølsom foranstaltning, som ikke hindrer de europæiske finansielle markeders funktion og leveringen af risikodækningsværktøjer til institutter og slutbrugere, herunder selskaber, for at sikre deres finansiering som et mål for kapitalmarkedsunionen. For usikrede derivattransaktioner, hvis fremtidige finansieringsrisici afhænger af uforudsigelige hændelser, f.eks. vurderinger, der kræver sikkerhedsstillelse, og som bedst kan fastsættes til deres markedsværdi, som ville være den krævede finansiering, hvis en sådan hændelse indtrådte, bør en faktor for krævet stabil finansiering (RSF) på 10 % finde anvendelse på deres afledte bruttoforpligtelser. RSF-faktoren på 20 % forekommer meget konservativ. For sikrede derivattransaktioner gives institutter, der anvender standardmetoden for modpartskreditrisiko, mulighed for at anvende RSF-faktoren på 20 %, jf. Basel-standarden, eller for at anvende den potentielle fremtidige eksponering (PFE) som beregnet ved hjælp af standardmetoden for modpartskreditrisiko. Institutterne, der ikke anvender standardmetoden for modpartskreditrisiko, har meget små derivatporteføljer og bør fritages for dette krav. Denne metode er mere risikofølsom, og den bør, eftersom den sigter mod modpartskreditrisiko og beregning af gearingsgraden, ikke udgøre en yderligere byrde for institutter. (41)Baselkomitéens asymmetriske behandling af kortsigtet finansiering, f.eks. repoer (ikke bogført stabil finansiering), og kortsigtet långivning, f.eks. omvendte repoer (nogen stabil finansiering påkrævet – 10 %, hvis sikret ved likvide aktiver af høj kvalitet (HQLA) på niveau 1 som defineret i likviditetsdækningsgrad, og 15 % for andre transaktioner) med finansielle kunder, har til formål at modvirke omfattende kortsigtede finansieringsforbindelser mellem finansielle kilder, som fører til indbyrdes afhængighed og gør det vanskeligere at afvikle et bestemt institut, uden at risikoen smitter af på resten af det finansielle system i tilfælde af konkurs. Kalibreringen af