EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 25.5.2016 COM(2016) 283 final 2016/0148(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse (EØS-relevant tekst) {SWD(2016) 164 final}

{SWD(2016) 165 final}



BEGRUNDELSE I henhold til artikel 21a i forordning 2006/2004 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse (forordningen om forbrugerbeskyttelsessamarbejde, herefter "CPC-forordningen") skal Kommissionen vurdere virkningsfuldheden af og de operationelle mekanismer i denne forordning og grundigt undersøge muligheden for at optage yderligere lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser, i bilaget. Efter denne vurdering skal Kommissionen i givet fald udarbejde et forslag til retsakt med henblik på at ændre forordningen. I 2012 afsluttede Kommissionen for første gang en ekstern evaluering af, hvordan CPC-forordningen fungerer. Denne evaluering blev efterfulgt af en offentlig høring (2013-2014), forbrugertopmødet i 2013, to toårige rapporter i 2009 og 2012 og Kommissionens rapport fra 2014 om, hvordan CPC-forordningen fungerer. I 2015 blev der afsluttet en konsekvensanalyse for at vurdere behovet for et forslag til retsakt. Kommissionen fremlagde også resultater af juridiske og økonomiske undersøgelser til støtte for evalueringen af CPC-forordningen. Konklusionen på denne revision, der oprindeligt skulle have foreligget inden udgangen af 2014, blev udsat for også at tage hensyn til den nuværende Kommissions politiske prioriteter. I strategien om det digitale indre marked, der blev vedtaget af Kommissionen den 6. maj 2015, blev det bekendtgjort, at Kommissionen ville fremsætte et forslag til revision af forordningen om samarbejde om forbrugerbeskyttelse med henblik på at udvikle mere effektive samarbejdsmekanismer mellem de nationale myndigheder med ansvar for håndhævelsen af EU's forbrugerlovgivning. I strategien for det indre marked, der blevet vedtaget af Kommissionen den 28. oktober 2015, blev det endvidere gentaget, at Kommissionen ville forbedre effektiviteten af de nationale myndigheders håndhævelse af EU's forbrugerlovgivning gennem reformen af CPC-forordningen. I Kommissionens rapport i henhold til artikel 21a i CPC-forordningen fremlægges under hensyn til den konsekvensanalyse, der blev afsluttet i 2015, resultaterne af vurderingen af virkningsfuldheden af og de operationelle mekanismer i CPC-forordningen. Heri konkluderes, at det er nødvendigt at erstatte den gældende forordning for at imødegå de udfordringer, som den digitale økonomi og udviklingen af grænseoverskridende detailhandel i EU frembyder. Denne rapport fra Kommissionen vedtages sammen med Kommissionens forslag til en forordning, der skal erstatte den gældende CPC-forordning. Dette forslag til en moderniseret forordning indgår i Kommissionens arbejdsprogram for 2016 og bygger på CPC-netværkets erfaring med håndhævelsessamarbejde siden 2007. I denne begrundelse redegøres der for grundene til forslaget, idet der fokuseres på dets to hovedelementer og navnlig på de foreslåede nye samarbejdsmekanismer. 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET 1.1.Politisk baggrund: behovet for en formel grænseoverskridende håndhævelsesmekanisme CPC-forordningen harmoniserer samarbejdsrammen mellem de nationale myndigheder i EU, sådan at deres håndhævelsesindsats kan dække alle dimensioner af det indre marked. Det primære mål med CPC-forordningen er at sikre retlig sikkerhed i det indre marked gennem en sammenhængende håndhævelse af de vigtigste elementer af EU's forbrugerlovgivning, jf. bilaget. De eksisterende nationale ordninger for håndhævelse af EU's forbrugerlovgivning er ikke tilstrækkelige i en grænseoverskridende sammenhæng. Et effektivt grænseoverskridende håndhævelsessamarbejde på EU-plan mellem de offentlige myndigheder er derfor afgørende for at forhindre erhvervsdrivende, der ikke overholder reglerne, i at udnytte mangler og territoriale eller andre begrænsninger i den enkelte medlemsstats håndhævelseskapacitet. Dette finder på nuværende tidspunkt sted gennem en varslingsmekanisme eller en mekanisme med gensidig bistand suppleret af et sæt minimumsbeføjelser, som de nationale myndigheder behøver for at sikre et effektivt og juridisk holdbart grænseoverskridende samarbejde. Der findes også en mekanisme til tackling af forsømmelser, der involverer mere end to lande, hvorigennem medlemsstaterne ved Kommissionens mellemkomst i fællesskab tager spørgsmål af fælles interesse op. 1.2.Evaluering af, hvordan CPC-forordningen fungerer. I 2012 engagerede Kommissionen et konsulentfirma til at foretage en evaluering af CPC-forordningen, hvori det blev konkluderet, at CPC-forordningen havde været til gavn for de kompetente myndigheder, forbrugerne og de erhvervsdrivende, og hvori det blev bekræftet, at dens mål var hensigtsmæssige og relevante. Det blev også pointeret, at disse mål ikke var blevet nået helt, og at mulighederne i forordningen ikke var blevet udnyttet fuldt ud. De vigtigste resultater vedrører: Anvendelsesområdet for CPC-forordningen: I evalueringsrapporten blev det foreslået at undersøge behovet for at opdatere bilaget til CPC-forordningen for at sikre overensstemmelse mellem den sektorlovgivning og horisontale lovgivning, der på nuværende tidspunkt er anført i bilaget, navnlig inden for transport og finansielle tjenesteydelser. Begrænsninger, som skyldes forskelle i de nationale procedureregler og håndhævelsesbeføjelser: I evalueringsrapporten blev det foreslået at undersøge mulighederne for at medtage minimumsprocedurestandarder i CPC-forordningen og udvide CPC-myndighedernes minimumsbeføjelser på undersøgelses- og håndhævelsesområdet for at overvinde visse vanskeligheder med hensyn til samarbejdets effektivitet. CPC-netværkets funktion og fælles foranstaltninger og Kommissionens og andre aktørers rolle: Det blev fremhævet i evalueringsrapporten, at omfattende overtrædelser, der finder sted samtidigt i flere medlemsstater, muligvis ikke er fuldt dækket af den gældende CPC-forordning. Det blev fastslået, at der er behov for at udstikke yderligere retningslinjer for CPC-netværket med hensyn til, hvordan fælles håndhævelsesforanstaltninger skal anvendes og koordineres, herunder en præcisering af Kommissionens rolle i disse foranstaltninger. 1.3.Forslagets begrundelse og formål CPC-forordningen har styrket håndhævelsen af forbrugerlovgivningen i hele EU. Der er dog fortsat en høj grad af manglende overholdelse af EU's centrale forbrugerregler på de vigtigste forbrugermarkeder. Den nuværende ramme sikrer ikke en stærk og ensartet håndhævelse af denne lovgivning i hele EU, hvilket er nødvendigt for at opretholde et dynamisk digitalt indre marked. En høj grad af manglende overholdelse af EU's centrale regler på forbrugerområdet Antallet af virksomheder, der ikke overholder EU's gældende forbrugerlovgivning, viser, at håndhævelsen ikke er optimal. De koordinerede screeninger af e-handelswebsteder ("kontrolaktioner"), som CPC-myndighederne har gennemført siden 2007, viser en overtrædelse af de grundlæggende forbrugerregler på mellem 32 % og 69 % på de undersøgte markeder. Disse resultater underbygges af data fra de europæiske forbrugercentre: to tredjedele af de 37 000 individuelle klager, der blev modtaget i 2014, vedrører grænseoverskridende onlinekøb. Endvidere viser et konservativt estimat baseret på et repræsentativt udsnit af fem onlinesektorer (beklædning, elektronikprodukter, fritidsaktiviteter, forbrugerkredit og pakkerejser), at 37 % af EU's e-handel ikke overholdt EU's forbrugerlovgivning i 2014. Dette medfører et tab, der anslås til ca. 770 mio. EUR om året for forbrugere, der handler online på tværs af grænserne, alene i de undersøgte sektorer. Et forslag til retsakt er derfor nødvendigt for at tackle de konstaterede mangler i CPC-forordningen. Det generelle mål med forslaget er at udvikle moderne og effektive CPC-mekanismer, der vil reducere tabet for forbrugerne som følge af grænseoverskridende og udbredte overtrædelser af EU's forbrugerlovgivning. Dette indebærer navnlig færre situationer, hvor omfattende grænseoverskridende og udbredte overtrædelser ikke opdages eller ikke tackles i tilstrækkelig grad gennem CPC-rammen, og sikring af, at forbrugerbeskyttelsesmyndighederne opnår tilsvarende resultater for de samme forsømmelser.

1.4.Sammenhæng med de gældende bestemmelser på området Kommissionen foreslår, at den gældende CPC-forordning moderniseres ved at uddybe harmoniseringsgraden med henblik på at tackle ovennævnte spørgsmål og fremme den grænseoverskridende håndhævelse af EU's forbrugerlovgivning i det indre marked. Forslaget udbygger principperne i den eksisterende CPC-forordning på områder, hvor der er behov for en styrkelse på grund af det stigende antal overtrædelser i det indre marked, herunder navnlig i onlinedelen heraf. Et af disse områder er samarbejde med henblik på at bekæmpe udbredte overtrædelser. Blandt disse instrumenter foreslås der en fælles procedure på EU-niveau til tackling af omfattende skadelige overtrædelser, der vedrører mindst 3/4 af medlemsstaterne, som tilsammen tegner sig for mindst 3/4 af EU's befolkning. Det foreslås, at Kommissionen beslutter at iværksætte den fælles procedure og spille en obligatorisk koordinerende rolle i denne procedure. Det vil også blive obligatorisk for de pågældende medlemsstater at deltage i denne fælles foranstaltning. De foreslåede værktøjer er et afgørende skridt fremad i håndhævelsessamarbejdet med hensyn til en effektiv og forholdsmæssig indsats mod udbredte overtrædelser af EU-dimension og med betydelig skade for forbrugerne og det indre marked. Da de foreslåede ændringer er meget forskelligartede, foreslår Kommissionen i overensstemmelse med principperne for bedre regulering at erstatte den eksisterende CPC-forordning med en ny forordning, der konsoliderer disse ændringer. 1.5.Sammenhæng med andre EU-politikker Forslaget er også helt på linje og i overensstemmelse med EU's eksisterende politikker, herunder i transportsektoren, hvor den særlige lovgivning om passagerrettigheder fastsætter regler for kompensation til forbrugerne. Det supplerer de samarbejdsordninger (udveksling af oplysninger mellem myndighederne), der er til rådighed i de sektorspecifikke instrumenter, der er omfattet af CPC-forordningen. Forslaget overlapper ikke de eksisterende sektorspecifikke regler i denne EU-lovgivning. De eksisterende regler vil også finde anvendelse på kompensation til forbrugerne i de pågældende sektorer i forbrugerbeskyttelsessammenhæng, navnlig med henblik på at beregne erstatningsbeløbet (f.eks. i forbindelse med passagerflytrafik). Forslaget supplerer disse regler ved at fastsætte beføjelser og samarbejdsprocedurer til håndtering af overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser. Forordningen er forenelig med de grænseoverskridende samarbejdsmekanismer inden for rammerne af betalingskontodirektivet og realkreditdirektivet, hvis bestemmelser er omfattet af CPC-forordningen. I betragtning af de eksisterende samarbejdsmekanismer i disse direktiver for overtrædelser inden for EU vil kapitel III (mekanismen for gensidig bistand) ikke finde anvendelse på sådanne overtrædelser. Kapitel IV vil finde fuld anvendelse på udbredte overtrædelser af disse direktiver. For at sikre en sammenhængende indsats på området finansielle tjenesteydelser bør Den Europæiske Banktilsynsmyndighed underrettes om koordinerede og fælles foranstaltninger som omhandlet i afdeling I og II i kapitel IV i forordningen, for så vidt de vedrører overtrædelser af disse to direktiver (observatørrolle). 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET 2.1.Retsgrundlag Retsgrundlaget for forslaget er artikel 114 i TEUF, sådan som det er tilfældet med den gældende CPC-forordning. Forslaget har til formål at fjerne konkurrenceforvridninger og hindringer for det indre marked (artikel 26 i TEUF) og tilstræber at opretholde og øge virkningsfuldheden og effektiviteten af ordningen med grænseoverskridende håndhævelse af forbrugerlovgivningen i EU. 2.2.Nærhedsprincippet Forbrugerbeskyttelse er et af de områder, hvor EU og medlemsstaternes har delt kompetence. I henhold til artikel 169 i TEUF bidrager Unionen bl.a. til at beskytte forbrugernes økonomiske interesser og til at fremme deres ret til oplysning og uddannelse og til at organisere sig for at beskytte deres interesser. De digitale teknologiers grænseløse karakter udgør en udfordring for de offentlige myndigheders håndhævelse af EU's forbrugerrettigheder, da deres indsats er begrænset af deres nationale jurisdiktionelle grænser. Men samtidig gennemfører de erhvervsdrivende, der opererer online, deres forretningsmodeller og praksis i hele EU og endog globalt uden nogen grænser. For at sikre en sammenhængende håndhævelse af forbrugerlovgivningen i hele EU og effektivt tackle overtrædelser af EU's lovgivning om forbrugerbeskyttelse, der spænder over flere medlemsstater, er det derfor nødvendigt at fastsætte harmoniserede bestemmelser for at koordinere offentlige håndhævelsesaktiviteter. I mangel af en EU-ramme for samarbejdet ville medlemsstaterne enten skulle basere sig på et stort antal bilaterale aftaler eller lange og besværlige juridiske eller konsulære udvekslinger af bevismateriale og dokumenter. Endvidere ville afgørelser truffet mod en erhvervsdrivende i en anden medlemsstat ikke altid kunne håndhæves. Dette ville gøre håndhævelsen i grænseoverskridende sager langsommelig og ofte ineffektiv og skabe store forsinkelser og mangler i håndhævelsen. Endvidere ville en sådan ordning tilskynde de erhvervsdrivende til at flytte inden for EU for at undgå at skulle efterkomme håndhævelsesafgørelser, som er truffet i én medlemsstat. Dette ville igen forvride de lige vilkår og konkurrencen i det indre marked og mindske forbrugernes tillid til grænseoverskridende transaktioner. Alle foranstaltninger i dette forslag vedrører grænseoverskridende situationer eller udbredte overtrædelser, som finder sted i flere medlemsstater. De grænseoverskridende aspekter af EU's forbrugerlovgivning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaternes individuelle foranstaltninger. Medlemsstaterne kan ikke alene sikre et effektivt samarbejde og en effektiv koordinering af deres håndhævelsesaktiviteter. Navnlig i spørgsmål, der vedrører flere medlemsstater eller hele EU, skal sammenhængen i håndhævelsesresultaterne sikres, da disse foranstaltninger bygger på EU's forbrugerlovgivning, der for det meste indeholder bestemmelser om maksimumsharmonisering. Derfor er Kommissionen navnlig for spørgsmål, der har betydning for hele EU (udbredte overtrædelser med EU-dimension, hvor mindst 21 medlemsstater er berørt af overtrædelsen), bedst i stand til at spille en koordinerende rolle på grund af problemets omfang samt nødvendigheden af at koordinere mange myndigheder og sikre et sammenhængende resultat for forbrugerne og de erhvervsdrivende. I den henseende ville indsatsen på EU-plan give klare fordele (sammenlignet med medlemsstaternes individuelle indsats) i form af forbedret virkningsfuldhed og effektivitet for alle berørte aktører. Med hensyn til udbredte overtrædelser, der ikke når tærsklen for EU-dimension, lægger forslaget i tråd med overvejelserne om subsidiaritetsprincippet samtidig op til, at sådanne koordinerede foranstaltninger primært skal koordineres af medlemsstaterne. Der kunne dog være mulighed for at inddrage Kommissionen som koordinator i sådanne foranstaltninger, hvis overtrædelserne var af et vist omfang. I lighed med den gældende CPC-forordning omfatter forslaget endvidere overtrædelser inden for EU og, som et nyt element, udbredte overtrædelser, der har fælles træk og finder sted i flere eller alle medlemsstater. Det omfatter ikke indenlandske overtrædelser, der kun finder sted i én medlemsstat. Harmoniseringen af de kompetente myndigheders beføjelser, der følger af denne forordning, er begrænset til overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser, på hvilke de beføjelser, som de offentlige myndigheder råder over efter national ret, for det meste ikke kan anvendes, fordi deres anvendelse alene er begrænset til indenlandske anliggender. De foreslåede minimumsbeføjelser for samarbejde i en grænseoverskridende sammenhæng kan ikke indføres individuelt af hver enkelt medlemsstat, fordi de jurisdiktionelle grænser ikke ville tillade at anvende dem på tværs af nationale grænser i sager, der berører forbrugerne i andre medlemsstater. Derfor ville bevismateriale, der er indsamlet ved hjælp af sådanne beføjelser, som er til rådighed i hver enkelt medlemsstat, ikke kunne anvendes i en anden medlemsstat, fordi det ikke ville være lovligt tilvejebragt i denne medlemsstat. Dette er grunden til, at de minimumsbeføjelser, der skal anvendes i grænseoverskridende sammenhæng, skal følge af et instrument på EU-plan, der går ud over nationale jurisdiktionelle begrænsninger. Disse jurisdiktionelle begrænsninger af de enkelte medlemsstaters håndhævelsesforanstaltninger er allerede anerkendt i betragtning 2, 5, 6, 7 og 18 i den gældende CPC-forordning. 2.3.Proportionalitetsprincippet

Forslaget berører ikke medlemsstaternes håndhævelseskompetencer. Nogle medlemsstater kan dog have behov for at tilpasse deres nationale procedureregler for at sikre, at deres myndigheder med ansvar for lovgivning om forbrugerbeskyttelse effektivt kan anvende de opdaterede minimumsbeføjelser i grænseoverskridende sammenhæng med henblik på at samarbejde og tackle overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser. Forslaget fastsætter i lighed med den gældende CPC-forordning et fælles sæt minimumsbeføjelser for alle kompetente myndigheder i medlemsstaterne i forbindelse med overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser. Det valgte harmoniseringsniveau er nødvendigt for at opnå et gnidningsløst samarbejde og udveksling af bevismateriale mellem de kompetente myndigheder og afhjælpe den nuværende situation, hvor visse dele af EU's gældende forbrugerlovgivning ikke kan håndhæves konsekvent og sammenhængende i det indre marked, fordi de kompetente myndigheder i visse medlemsstater mangler de nødvendige beføjelser til at undersøge og stoppe sådanne overtrædelser. Det går dog ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. Forslaget vil derfor forbedre håndhævelsessamarbejdet, uden at medlemsstaternes myndigheder pålægges en uforholdsmæssig stor eller urimelig byrde. 2.4.Valg af retsakt I lighed med den gældende CPC-forordning er det eneste egnede instrument til at nå ovennævnte mål en forordning. Med et direktiv eller et rammedirektiv ville man ikke nå målene, da der som følge af dets gennemførelse fortsat ville være jurisdiktionelle grænser og dermed jurisdiktionelle konflikter. 3.RESULTATER AF HØRINGER AF INTERESSENTER, KONSEKVENSANALYSE OG CPC-VURDERINGSRAPPORT 3.1.Høringer af interessenter Mellem oktober 2013 og februar 2014 afholdt Kommissionen en webbaseret offentlig høring med henblik på en mulig reform af CPC-forordningen. Interessenterne blev opfordret til at tilkendegive deres syn på, hvordan funktionen og virkningsfuldheden af CPC-forordningen kunne forbedres, med fokus på tre områder: i) metoder til identificering af markedstendenser og overtrædelser, ii) behov for yderligere beføjelser til at samarbejde og fælles proceduremæssige standarder for håndhævelsesmyndighederne, og iii) i betragtning af de begrænsede offentlige budgetter, om og hvordan en koordineret håndhævelse på EU-plan kunne bidrage til mere effektivt at tackle de udbredte overtrædelser af EU-forbrugerlovgivning til skade for forbrugere og erhvervsdrivende i hele Europa. Der blev modtaget i alt 222 svar, der generelt var tilstrækkeligt repræsentative for alle interessenter, som var direkte berørt af CPC-forordningen. Alle interessenter (offentlige myndigheder, forbrugerorganisationer, europæiske forbrugercentre, erhvervslivet og individuelle forbrugere) gik ind for yderligere minimumsbeføjelser, navnlig beføjelser til at foretage testkøb i undersøgelsesøjemed, en udtrykkelig beføjelse til (på nærmere fastsatte betingelser) at nævne erhvervsdrivende, der begår overtrædelser, ved navn, en beføjelse til at opkræve tvangsbøder for at inddrive ulovligt opnåede gevinster og en beføjelse til at kræve foreløbige foranstaltninger i afventning af hele sagens afslutning. Mere end 50 % af interessenterne i hver interessentgruppe støttede disse beføjelser. Med hensyn til forbrugernes klageadgang var de stærkeste tilhængere af disse foranstaltninger myndigheder fra Tyskland, Østrig og Det Forenede Kongerige. Visse andre medlemsstater (de østeuropæiske lande, Italien, Irland og Luxembourg) var mere tilbageholdne og frygtede, at sådanne foranstaltninger kunne medføre store omkostninger for myndighederne, mens andre var neutrale. Erhvervsorganisationerne var også mindre positivt stemt over for denne foranstaltning. Derimod gik forbrugerorganisationerne stærkt ind for denne foranstaltning (alle 34, der afgav svar som led i den offentlige høring, gik enstemmigt ind for foranstaltningen). Med hensyn til standarder for håndteringen af overtrædelser i CPC-forordningen med henblik på at overvinde de eksisterende forskelle i de nationale procedureregler støttede 88 % af respondenterne muligheden for at indføre fælles proceduremæssige kriterier/standarder. Områder, hvor indførelsen af standarder blev anset for at være særlig relevant og blev støttet af mere end 55 %, omfattede offentliggørelse af håndhævelsesafgørelser, aktindsigt, indsamling af bevismateriale, undersøgelse af websteder og accept af resultaterne af en partnermyndigheds undersøgelse. Næsten alle respondenter (190 besvarede spørgsmålet) anerkendte, at udbredte overtrædelser kræver en særlig indsats. Mere end halvdelen af håndhævelsesmyndighederne ville være interesseret i en fælles EU-procedure til tackling af sådanne overtrædelser, mens andre myndigheder generelt anerkendte, at bedre koordinering er nødvendig for at tackle sådanne overtrædelser effektivt. Erhvervsorganisationerne støtter udviklingen af koordineringen af håndhævelse på EU-plan, da de ser klare fordele ved kvikskranker og ensartede regler for deres virksomheder. Forbrugerorganisationerne går også stærkt ind for samarbejdsproceduren for håndhævelse på EU-plan. Praktisk taget alle håndhævelsesmyndigheder støttede i princippet forbedringen af overvågningsmekanismen. De europæiske forbrugercentre (83 %), forbrugerorganisationerne (75 %) og erhvervslivet (62 %) efterspurgte også flere muligheder for at påvirke prioriteringen af håndhævelsen og anmelde overtrædelser via varslingsmekanismen. De offentlige myndigheder var mere forsigtige med hensyn til at involvere tredjeparter i markedsovervågningsmekanismen, da de frygtede, at dette kunne påvirke fortroligheden af deres undersøgelser negativt. Der blev taget hensyn til disse resultater i forslaget om at erstatte CPC-forordningen. 3.2.Kommissionens rapport i henhold til artikel 21a i CPC-forordningen I overensstemmelse med artikel 21a i CPC-forordningen vedtager Kommissionen sammen med dette forslag en rapport om vurderingen af virkningsfuldheden af CPC-forordningen. I rapporten fremlægges resultaterne af revisionen, og det bekræftes, at gennemførelsen af CPC-forordningen i 2007 resulterede i udviklingen af effektive midler til beskyttelse af forbrugernes kollektive interesser i hele EU. Rapporten identificerer ligeledes udfordringerne i CPC-forordningen. Den bekræfter de vigtigste problemer, der er knyttet til virkningsfuldheden af de operationelle CPC-mekanismer, og som allerede blev fremhævet ved den eksterne evaluering. Rapporten konkluderer, at bilaget skal opdateres for at udvide forordningens anvendelsesområde, så det kommer til at omfatte vigtig EU-forbrugerbeskyttelseslovgivning, der på nuværende tidspunkt ikke er omfattet af forordningen. Følgende EU-lovgivning foreslås medtaget i bilaget til CPC-forordningen: realkreditdirektivet, betalingskontodirektivet, forordningen om jernbanepassagerers rettigheder, forordningen om handicappede og bevægelseshæmmede personers rettigheder, når de rejser med fly, prisfastsættelsesbestemmelserne i forordningen om lufttrafiktjenester og artikel 20 i tjenesteydelsesdirektivet. I rapporten understreges behovet for at styrke hurtigheden og smidigheden af samt sammenhængen i CPC-håndhævelsessamarbejdet og dermed forbrugerbeskyttelsen, navnlig i onlinemiljøet. 3.3.Konsekvensanalyse

Den konsekvensanalyse, som Kommissionen har udført, omfatter aspekter i relation til dette forslag. Kommissionens Udvalg for Forskriftskontrol afgav en positiv udtalelse i november 2015 med forbehold af en række bemærkninger, som der blev taget behørigt hensyn til. Der blev gennemgået fem løsningsmodeller. Den foretrukne model går ud på at revidere CPC-forordningen ved at udvide dens anvendelsesområde og styrke dens effektivitet. Denne løsningsmodel gennemføres i dette forslag. Selv om den foretrukne model medfører højere omkostninger end modellen med "ingen ændringer" eller modellen med "ikkebindende instrumenter" (model 1 og 2), vil den nå alle de politiske mål med rimelige omkostninger for de nationale myndigheder og Kommissionen, navnlig sammenlignet med model 4 og 5. Den vil forbedre virkningsfuldheden af de offentlige tiltag og styringen af grænseoverskridende detailmarkeder i EU, hvilket vil skabe mere rimelige og gennemsigtige forhold for de erhvervsdrivende og forbrugerne. Desuden vil omkostningerne til offentlige tiltag og transaktionsomkostningerne for økonomiske aktører falde. Dette vil samlet set styrke konkurrenceevnen for EU's økonomi. Forslaget ændrer ikke medlemsstaternes håndhævelseskompetencer. Medlemsstaterne er fortsat ansvarlige for deres institutionelle struktur og udpegelse af CPC-myndigheder og andre enheder under CPC-forordningen. Hvem vil blive berørt og hvordan? Forbrugere, der køber varer og tjenesteydelser på tværs af grænserne i offline- og onlinemiljøet, berøres af forslaget, da dets vigtigste mål er at øge deres beskyttelse på sådanne markeder. Forslaget vil delvist fjerne risikoen for skader, som forbrugere kan lide, f.eks. når varer købt i udlandet ikke leveres til dem, eller når de får vildledende oplysninger om betalingsordningerne eller debiteres gennem standardindstillinger uden deres udtrykkelige samtykke. Forbrugerne vil nyde godt af en højere beskyttelse ved handel på tværs af grænserne, især ved onlinekøb. Ifølge en undersøgelse af fem onlinemarkeder, der blev foretaget som led i konsekvensanalysen, kan de årlige skader falde fra ca. 770 mio. EUR til ca. 539 mio. EUR, dvs. med 30 %, hvis procentdelen af manglende overholdelse på 37 % falder med 10 point. En ny CPC-indsats mod udbredte overtrædelser kunne mindske skaderne for forbrugerne på EU-plan betydeligt. Selv om den reelle mindskelse af skaderne for forbrugerne inden for rammerne af hver foranstaltning vil afhænge af de individuelle forhold i hvert enkelt tilfælde, blev det anslået, at f.eks. den koordinerede foranstaltning mod vildledende markedsføring af køb via apps mindskede skaderne for forbrugerne med EUR 68 mio. EUR. Repræsentanter for forbrugerinteresser og europæiske forbrugercentre (ECC-Net) kan ligge inde med værdifulde oplysninger og ekspertise, men stiller på nuværende tidspunkt ikke systematisk disse data til rådighed for CPC-myndighederne. De vil blive opfordret til at gøre det i den nye forordning. Dette ville hjælpe CPC-myndighederne med at identificere prioriterede områder i EU eller advare CPC-myndighederne om nye grænseoverskridende eller udbredte forsømmelser. CPC-myndighederne og de centrale forbindelseskontorer afholder på nuværende tidspunkt større administrative omkostninger som følge af ineffektivitet i det grænseoverskridende samarbejde (såsom højere omkostninger til undersøgelser). På grund af den intensiverede koordinering af håndhævelsen vil de nationale myndigheder undgå dobbeltarbejde. Navnlig vil en sammenlægning af ressourcer for at bekæmpe udbredte overtrædelser kunne skabe besparelser. F.eks. kan én koordineret foranstaltning erstatte 28 nationale foranstaltninger svarende til en nettobesparelse på ca. 180 000 EUR (i tilfælde af en vellykket koordineret foranstaltning) eller ca. 815 000 EUR (i tilfælde af en mislykket foranstaltning). Det kan være nødvendigt for nogle medlemsstater at tilpasse deres nationale lovgivning, for at deres kompetente myndigheder kan sikre en gnidningsløs anvendelse af bevismateriale/resultater af undersøgelser fra andre CPC-myndigheder og sikre, at de supplerende minimumsbeføjelser til at samarbejde på tværs af grænserne kan anvendes effektivt i overensstemmelse med de nationale procedureregler. På mellemlang sigt forventes der koordineringsmæssige besparelser, som vil opveje engangsomkostningerne til tilpasningen. Økonomiske operatører: Producenter, erhvervsdrivende, sælgere, onlinemarkeder, formidlere, navnlig dem, der opererer offline eller online i mere end én medlemsstat, lider under usikkerhed og højere omkostninger som følge af de komplekse og forskelligartede 28 håndhævelsesordninger i EU. Afvigende håndhævelsesmetoder blandt medlemsstaterne kræver, at de erhvervsdrivende indhenter juridisk ekspertise om hvert af disse systemer. Endvidere er alle erhvervsdrivende udsat for unfair konkurrence fra erhvervsdrivende, der ikke følger reglerne, og som har udviklet forretningsmodeller, der gør det muligt for dem at omgå lovgivningen og skade forbrugere fra et andet land. Forslaget vil øge den retlige sikkerhed for virksomhederne, og en mere konsekvent og sammenhængende håndhævelse på tværs af grænserne vil øge konkurrenceevnen for hæderlige erhvervsdrivende og skabe mere lige vilkår i det indre marked. Forslaget pålægger ikke erhvervslivet yderligere juridiske forpligtelser. Udbredte overtrædelser, der berører forbrugerne i hele EU, kræver en stærk og konsekvent reaktion på EU-plan. Kommissionens rolle i CPC-netværket vil blive styrket, navnlig med hensyn til koordineringen af foranstaltninger mod udbredte overtrædelser af EU-dimension. 3.4.Grundlæggende rettigheder Forslaget vil have en positiv indvirkning på de grundlæggende rettigheder, da det vil gøre det muligt at styrke forbrugerrettighederne, navnlig som følge af lige og åben adgang til varer og tjenesteydelser i hele EU. I overensstemmelse med artikel 52 i chartret om grundlæggende rettigheder skal enhver begrænsning i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder være underlagt principperne om proportionalitet og nødvendighed og effektive retsmidler, som de nationale domstole råder over. Forordningen vil også sikre en retfærdig rettergang, gennemsigtighed og ret til et forsvar for virksomheder, der kan være berørt af en foranstaltning, som er truffet af de kompetente myndigheder i henhold til bilag IV til CPC-forordningen. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Det forventes, at der vil blive gennemført ca. fire fælles foranstaltninger om året mod udbredte overtrædelser med EU-dimension. Dette vil medføre en ekstra arbejdsbyrde for Kommissionen, som skønnes at kræve to fuldtidsansatte tjenestemænd til at koordinere disse fælles foranstaltninger. Disse ressourcer vil blive tilvejebragt ved omfordeling og omlægning af det eksisterende personale. Kommissionen vil også skulle afholde supplerende omkostninger til overvågning af mekanismerne for gensidig bistand og varslingsmekanismerne. Kommissionens samlede meromkostninger til dens styrkede koordinerings- og overvågningsrolle skønnes at være på under 300 000 EUR pr. år, og disse omkostninger vil blive dækket ved intern omfordeling af midler. Virkningerne for budgettet er således allerede indregnet i det eksisterende forbrugerprogram 2014-2020 og er i overensstemmelse med den flerårige finansielle ramme. Nærmere oplysninger findes i finansieringsoversigten i bilaget til nærværende forslag. 5.ANDRE ELEMENTER 5.1.Ikrafttræden og CPC-databasen Forslaget indebærer, at forordningens ikrafttræden forsinkes med ét år, for at medlemsstaterne, de kompetente myndigheder og Europa-Kommissionen kan få mulighed for at træffe de nødvendige praktiske foranstaltninger og gennemføre de nødvendige lovgivningsmæssige ændringer. De eksisterende gennemførelsesforanstaltninger skal erstattes for at tage hensyn til de ændringer, som forslaget medfører. CPC-databasen og platformen for udveksling af oplysninger skal ændres for at tage hensyn til de ændringer, som forslaget medfører. 5.2.Redegørelse for forslagets vigtigste bestemmelser Forslaget består af otte kapitler, der omfatter 53 artikler og ét bilag. Kapitel I – Indledende bestemmelser

Kapitlet definerer anvendelsesområdet og de vigtigste udtryk, der anvendes i forordningen. Sammenlignet med den gældende forordning opdaterer det definitionerne for at tage hensyn til udvidelsen af forordningen med udbredte overtrædelser og ophørte overtrædelser (kortvarige overtrædelser, der er ophørt, inden der kan træffes håndhævelsesforanstaltninger, men som kan skade forbrugerne efterfølgende, såsom vildledende kortvarige onlinereklamekampagner). For at sikre sammenhængende og konsekvent håndhævelse i forbindelse med ophørte overtrædelser og retlig sikkerhed i grænseoverskridende situationer indfører forordningen en forældelsesfrist for at give mulighed for at pålægge sanktioner (fem år fra ophøret af disse overtrædelser) og indfører regler for beregningen af forældelsesfristen og dens suspension. Kapitel II – Kompetente myndigheder og deres beføjelser I dette kapitel fastlægges, hvordan de kompetente myndigheder og centrale forbindelseskontorer som omhandlet i denne forordning skal udpeges. De centrale forbindelseskontorers rolle præciseres på en ny måde. Medlemsstaterne opfordres til at sikre et gnidningsløst samarbejde mellem medlemmerne af håndhævelsesnetværket på deres område. Ifølge dette kapitel skal medlemsstaterne sikre, at andre nationale myndigheder støtter de kompetente myndigheders arbejde, da dette navnlig er væsentligt i tilfælde, hvor der er behov for strafferetlige foranstaltninger for at bringe overtrædelsen til ophør. Kapitlet fastlægger også de kompetente myndigheders minimumsbeføjelser, som er nødvendige for at samarbejde og håndhæve EU's gældende forbrugerlovgivning i en grænseoverskridende sammenhæng. Sammenlignet med den gældende forordning er der blevet tilføjet supplerende minimumsbeføjelser såsom beføjelsen til at foretage testkøb og "mystery shopping", beføjelsen til at vedtage foreløbige foranstaltninger og blokere websteder og beføjelsen til at pålægge sanktioner og sikre kompensation til forbrugerne i en grænseoverskridende sammenhæng. Nogle af de eksisterende minimumsbeføjelser er blevet præciseret for at sikre deres tilsvarende omfang og anvendelse i alle medlemsstater, f.eks. beføjelsen til at anmode om oplysninger og dokumenter eller beføjelsen til at foretage kontrolbesøg på stedet. Medlemsstaterne bevarer muligheden for at beslutte, om de kompetente myndigheder skal udøve minimumsbeføjelserne direkte under deres egen myndighed, eller om disse beføjelser skal udøves ved indbringelse af sagen for domstolene. Kapitel III – Mekanisme for gensidig bistand Mekanismen for gensidig bistand består af to instrumenter, nemlig anmodninger om oplysninger, der sætter de kompetente myndigheder i stand til at tilvejebringe oplysninger og bevismateriale på tværs af grænserne, og anmodninger om håndhævelsesforanstaltninger, der sætter en kompetent myndighed i stand til at anmode en anden kompetent myndighed i en anden medlemsstat om at træffe håndhævelsesforanstaltninger. Mekanismen for gensidig bistand anvendes til at tackle overtrædelser inden for EU, som berører forbrugere i én medlemsstat, men som har et grænseoverskridende element (f.eks. når den ansvarlige erhvervsdrivende befinder sig i en anden medlemsstat). Det følger igen af forordningen, at den bistandssøgte myndighed har en forpligtelse til at reagere på en anmodning om gensidig bistand inden den frist, der er fastsat i gennemførelsesforanstaltningerne. Ud over de beføjelser, der er fastsat i forordningen, kan den bistandssøgte myndighed anvende andre beføjelser, som er fastsat i den nationale lovgivning, til at bringe overtrædelsen til ophør. Når der fremsættes en anmodning om gensidig bistand, handler den bistandssøgte myndighed på vegne af forbrugerne i den bistandssøgende myndigheds medlemsstat, som om de var dens egne forbrugere. For at medlemsstater med håndhævelsessystemer, der involverer forbrugerorganisationer, kan få fuldt udbytte af mekanismen for gensidig bistand, fastlægger forordningen rollen for de udpegede organer, som de kompetente myndigheder kan pålægge at bringe en overtrædelse til ophør eller tilvejebringe det nødvendige bevismateriale. Mekanismen for gensidig bistand kan anvendes i forbindelse med foranstaltninger mod udbredte overtrædelser (kapitel IV), navnlig når bevismaterialet befinder sig i en medlemsstat, der ikke er berørt af den udbredte overtrædelse. Forordningen styrker igen mekanismen for løsning af uoverensstemmelser mellem kompetente myndigheder inden for rammerne af mekanismen for gensidig bistand. Kommissionens rolle i mekanismen for gensidig bistand styrkes ved systematisk overvågning, vejledning til de kompetente myndigheder og muligheden for at vedtage udtalelser efter anmodning fra de kompetente myndigheder eller på eget initiativ. Kapitel IV – Koordineret overvågnings-, undersøgelses- og håndhævelsesmekanisme vedrørende udbredte overtrædelser Dette kapitel omhandler instrumenter til tackling af udbredte overtrædelser. Disse omfatter koordinerede foranstaltninger (afdeling I), fælles foranstaltninger mod udbredte overtrædelser med EU-dimension (afdeling II) og samordnede undersøgelser af forbrugermarkeder (artikel 32). Afdeling I Koordinerede foranstaltninger til tackling af udbredte overtrædelser, der ikke har EU-dimension, er et fleksibelt instrument, der gør det muligt for de kompetente myndigheder at vælge de bedst egnede midler blandt dem, der er fastsat i forordningen, til at tackle den udbredte overtrædelse. Disse foranstaltninger bør i princippet koordineres af de kompetente myndigheder. Kommissionen kan kun påtage sig en koordinerende rolle, når det er nødvendigt på grund af overtrædelsens omfang, eller når overtrædelsen sandsynligvis vil skade forbrugernes kollektive interesser i alvorlig grad. Afdelingen indeholder valgmuligheder for koordinerede undersøgelses- og håndhævelsesforanstaltninger. Når det er relevant, vil resultatet af den koordinerede undersøgelse og vurdering af sagen blive sammenfattet i en fælles holdning. For at sikre overensstemmelse med EU's forbrugerlovgivning kan de kompetente myndigheder bemyndige en myndighed til at træffe håndhævelsesforanstaltninger på vegne af forbrugerne i andre medlemsstater, der er berørt af overtrædelsen. De kompetente myndigheder kan også handle samtidigt i alle eller nogle af de berørte medlemsstater. Selv om det ikke er muligt at delegere deltagelse i en koordineret foranstaltning til udpegede organer, kan disse organer blive pålagt at træffe opfølgende håndhævelsesforanstaltninger i forbindelse med en koordineret foranstaltning. Dette er dog kun muligt, når de andre kompetente myndigheder er enige, og når det er sikret, at tavshedspligten i henhold til denne forordning respekteres. Afdeling II Med denne afdeling indføres et nyt instrument til håndtering af udbredte overtrædelser med EU-dimension, der sandsynligvis vil skade forbrugerne i en stor del af EU. Heri fastsættes tærsklerne for, hvilke formodede overtrædelser der har EU-dimension. Tærsklen er baseret på to kriterier, nemlig antallet af lande og den berørte befolkning, som begge skal være opfyldt. Kommissionen undersøger, om tærsklerne for EU-dimension er opfyldt, og træffer afgørelse om iværksættelsen af den fælles foranstaltning. Den har også en forpligtelse til at koordinere de undersøgelsesforanstaltninger og andre foranstaltninger, som medlemsstaterne skal træffe for at bringe overtrædelsen til ophør. Deltagelse i en fælles foranstaltning er obligatorisk for de kompetente myndigheder i de medlemsstater, der er berørt af overtrædelsen. Denne afdeling beskriver også for grundene til, at de kompetente myndigheder kan afvise at deltage i den fælles foranstaltning. Kommissionen beslutter at afslutte foranstaltningen, når grundene hertil er opfyldt. Det vigtigste instrument i den fælles foranstaltning er den fælles holdning fra de berørte kompetente myndigheder, der indeholder resultatet af undersøgelsen. Den fælles holdning bør meddeles den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen, og den erhvervsdrivende bør have mulighed for at blive hørt om den fælles holdning.

Det primære mål med den fælles foranstaltning er at bringe overtrædelsen til ophør og om nødvendigt sikre klageadgang for forbrugerne gennem tilsagn fra den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen. Når det er usandsynligt at opnå tilsagn (f.eks. ved overtrædelser, der involverer erhvervsdrivende, som bevæger sig på kanten af loven), kan de kompetente myndigheder gå direkte over til de håndhævelsesforanstaltninger, der er nødvendige for at bringe overtrædelsen til ophør. Denne mulighed skal være tilgængelig for de kompetente myndigheder for at sikre, at de erhvervsdrivende ikke misbruger proceduren for at omgå håndhævelse. Med henblik på at følge op på håndhævelsesforanstaltninger bør de kompetente myndigheder vælge én kompetent myndighed, der er bedst i stand til at træffe håndhævelsesforanstaltninger for at bringe foranstaltningerne til ophør. En aftale mellem de kompetente myndigheder om bemyndigelse af én kompetent myndighed til at handle på vegne af de andre giver den mulighed for at handle på vegne af forbrugerne i andre medlemsstater, som om de var dens egne forbrugere. De kompetente myndigheder kan om nødvendigt også træffe håndhævelsesforanstaltninger samtidigt. Afdeling III Denne afdeling indeholder fælles bestemmelser om procedurer for koordinerede og fælles foranstaltninger såsom erhvervsdrivendes ret til at blive hørt, koordinatorens rolle, beslutningstagning og sprogordning. Derudover fastsætter den retsgrundlaget for samordnede undersøgelser af forbrugermarkeder (kontrolaktioner). Kapitel V – Overvågningsmekanisme Den nye overvågningsmekanisme erstatter det nuværende CPC-varslingssystem. Den kombinerer varslinger inden for rammerne af den gældende CPC-forordning med informationsudveksling i bredere forstand, der er relevant for rettidig opdagelse af udbredte overtrædelser. Andre enheder kan deltage i varslingsmekanismen gennem eksterne varslinger. To kategorier kan involveres i varslingsmekanismen. De udpegede organer og de europæiske forbrugercentre er involveret i henhold til forordningen. Den anden kategori omfatter enheder, der er udpeget af medlemsstaterne og Kommissionen blandt forbrugerorganisationer, brancheorganisationer og andre enheder med relevant ekspertise og en legitim interesse i forbrugerbeskyttelse, som deltager i varslingsmekanismen. Alle disse enheders adgang til varslingsmekanismen er begrænset til udsendelse af "orienterende varslinger". I overensstemmelse med kravene om tavshedspligt har de ikke adgang til andre oplysninger eller varslinger, der udveksles mellem kompetente myndigheder. Kapitel VI – Andre aktiviteter på EU-plan I lighed med den gældende CPC-forordning vedrører dette kapitel koordinering, samarbejde og udveksling af oplysninger om andre aktiviteter i tilknytning til håndhævelsessamarbejdet. Kapitel VII – Tavshedspligt og andre ordninger Tavshedspligt er af største betydning ikke blot for beskyttelsen af tredjeparters interesser, men også for at sikre undersøgelsens effektivitet og forebygge ødelæggelse af bevismateriale. Forordningen sikrer overholdelse af tavshedspligten. Den bestemmer også, at de oplysninger, der indsamles ved hjælp af minimumsbeføjelserne i direktivet, kun vil blive anvendt med det formål at sikre overholdelse af lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser. Forordningen sikrer endvidere, at bevismateriale og resultater af undersøgelser, der er opnået ved hjælp af minimumsbeføjelser, kan anvendes gnidningsløst på tværs af grænserne, navnlig når der skal gribes ind over for udbredte overtrædelser. Forordningen erstatter den toårige rapporteringsforpligtelse i den gældende forordning med toårige nationale håndhævelsesplaner, der skal sikre prioriteringen af aktiviteter og en mere effektiv anvendelse af ressourcer til bekæmpelse af overtrædelser i det indre marked. På grund af den grænseoverskridende karakter af de overtrædelser, der er omhandlet i denne forordning, hvis virkninger strækker sig ud over en enkelt medlemsstats jurisdiktionelle grænser, fastlægger forordningen principperne for pålæggelse af sanktioner for sådanne overtrædelser. Bilag I bilaget, der indeholder listen over lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser, fastlægges forordningens materielle anvendelsesområde. I forhold til den gældende forordning opdateres bilaget med henblik på at fjerne lovgivning, der ikke længere er i kraft, og ændres med henblik på at udvide forordningens anvendelsesområde, så det kommer til at omfatte yderligere EU-forbrugerlovgivningsinstrumenter. Udvidelsen af bilaget med yderligere EU-forbrugerlovgivningsinstrumenter bør finde anvendelse, allerede inden denne forordnings ikrafttræden. 2016/0148 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse

(EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 skal der indføres harmoniserede regler og procedurer for at lette samarbejdet mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse. I henhold til artikel 21a skal der foretages en gennemgang af virkningsfuldheden af og de operationelle mekanismer i denne forordning, og i overensstemmelse med denne artikel konkluderede Kommissionen, at forordning (EF) nr. 2006/2004 ikke er tilstrækkelig til effektivt at tackle udfordringerne med håndhævelse i det indre marked, navnlig i det digitale indre marked. (2)I strategien for det digitale indre marked, som Kommissionen vedtog den 6. maj 2015, blev behovet for at styrke forbrugernes tillid gennem en hurtigere og mere fleksibel og ensartet håndhævelse af forbrugerreglerne identificeret som en af prioriteterne. I strategien for opgradering af det indre marked, som Kommissionen vedtog den 28. oktober 2015, blev det gentaget, at håndhævelsen af EU's forbrugerbeskyttelseslovgivning bør styrkes yderligere ved forordningen om forbrugerbeskyttelsessamarbejde. (3)Den deraf følgende ineffektive håndhævelse af grænseoverskridende overtrædelser, navnlig i det digitale miljø, gør det muligt for erhvervsdrivende at undvige håndhævelse ved at flytte inden for EU, hvilket medfører konkurrenceforvridning for lovlydige erhvervsdrivende, der opererer enten i hjemlandet eller på tværs af grænserne, og dermed direkte skader forbrugerne og undergraver forbrugertilliden til grænseoverskridende transaktioner og det indre marked. Der er derfor behov for en højere grad af harmonisering, hvorved der indføres et effektivt håndhævelsessamarbejde mellem de kompetente offentlige håndhævelsesmyndigheder, med henblik på at opdage, undersøge og beordre overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser bragt til ophør. (4)Med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 blev der indført et netværk af kompetente offentlige myndigheder i hele EU. En effektiv koordinering mellem de forskellige kompetente myndigheder, der deltager i netværket, samt andre offentlige myndigheder på medlemsstatsplan, er nødvendig. Det centrale forbindelseskontors koordinerende rolle bør overlades til en kompetent myndighed i hver medlemsstat, som har tilstrækkelige beføjelser og ressourcer til at varetage denne vigtige rolle i netværket af kompetente myndigheder. (5)Forbrugerne bør også beskyttes mod kortvarige overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser, der kun varer i en kort periode, men hvis skadelige virkninger kan fortsætte længe efter, at overtrædelsen er ophørt. De kompetente myndigheder bør have de nødvendige beføjelser til at undersøge og kræve sådanne overtrædelser bragt til ophør fremadrettet. (6)De kompetente myndigheder bør have et minimum af undersøgelses- og håndhævelsesbeføjelser til at anvende denne forordning effektivt, til at samarbejde med hinanden og til at afskrække erhvervsdrivende fra at begå overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser. Disse beføjelser bør være tilstrækkelige til at tackle udfordringerne i forbindelse med e-handel og det digitale miljø, når en erhvervsdrivendes mulighed for let at skjule eller ændre sin identitet giver anledning til særlig bekymring. Disse beføjelser bør sikre, at bevismateriale lovligt kan udveksles mellem de kompetente myndigheder med henblik på at sikre en effektiv håndhævelse på samme niveau i alle medlemsstater. (7)Medlemsstaterne kan vælge, om de kompetente myndigheder skal udøve disse beføjelser direkte under egen deres myndighed eller ved indbringelse af sagen for de kompetente domstole. Hvis medlemsstaterne vælger, at de kompetente myndigheder skal udøve deres beføjelser ved indbringelse for de kompetente domstole, bør de sikre, at disse beføjelser kan udøves effektivt og rettidigt, og at omkostningerne ved udøvelsen af disse beføjelser er rimelige og ikke hindrer anvendelsen af denne forordning. (8)Når de kompetente myndigheder reagerer på anmodninger, der er fremsat gennem mekanismen for gensidig bistand, bør de, hvor det er relevant, også gøre brug af andre beføjelser eller foranstaltninger, der er tillagt dem på nationalt plan, herunder beføjelsen til at rejse tiltale eller henvise sager til retsforfølgning. Det er af største betydning, at domstole og andre myndigheder, navnlig dem, der er involveret i straffesager, har de nødvendige midler og beføjelser til at samarbejde effektivt og rettidigt med de kompetente myndigheder. (9)De kompetente myndigheder bør kunne indlede undersøgelser på eget initiativ, hvis de bliver bekendt med overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser ved andre midler end forbrugerklager. Dette er navnlig nødvendigt for at sikre et effektivt samarbejde mellem de kompetente myndigheder, når der skal gribes ind over for udbredte overtrædelser. (10)De kompetente myndigheder bør have adgang til alt nødvendigt bevismateriale, alle nødvendige data og oplysninger, uanset om er tale om en overtrædelse inden for EU eller en udbredt overtrædelse, navnlig med henblik på at identificere den ansvarlige erhvervsdrivende, uanset hvem der er i besiddelse af dette bevismateriale, disse oplysninger eller dataene, uanset hvor det/de befinder sig, og uanset deres format. De kompetente myndigheder bør direkte kunne kræve, at tredjeparter i den digitale værdikæde fremlægger alt nødvendigt bevismateriale og alle nødvendige data og oplysninger. (11)De kompetente myndigheder bør kunne kontrollere overholdelsen af forbrugerbeskyttelseslovgivningen og tilvejebringe bevis for overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser, navnlig dem, der finder sted under eller efter købet af varer og tjenesteydelser. De bør derfor have beføjelse til at foretage testindkøb og købe varer eller tjenesteydelser under en skjult identitet. (12)Navnlig i det digitale miljø bør de kompetente myndigheder kunne bringe overtrædelser til ophør hurtigt og effektivt, især når den erhvervsdrivende, der sælger varer eller tjenesteydelser, skjuler sin identitet eller flytter inden for EU eller til et tredjeland for at undgå håndhævelse. I tilfælde, hvor der er risiko for alvorlig og uoprettelig skade for forbrugerne, bør de kompetente myndigheder kunne vedtage foreløbige foranstaltninger for at forhindre eller mindske sådan skade, herunder om nødvendigt midlertidig lukning af et websted, et domæne eller en tilsvarende digital lokalitet, tjeneste eller konto. De kompetente myndigheder bør endvidere have beføjelse til at nedlægge eller få en ekstern tjenesteudbyder til at nedlægge et websted, et domæne eller en tilsvarende digital lokalitet, tjeneste eller konto.

(13)For at sikre, at erhvervsdrivende i tilstrækkelig grad afskrækkes fra at begå eller gentage overtrædelser, og at de ikke drager fordel af sådanne overtrædelser, bør de regler om sanktioner, som medlemsstaterne har vedtaget i overensstemmelse med kravene i EU's lovgivning om beskyttelse af forbrugerinteresser, også finde anvendelse på overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser. Af samme grunde bør forbrugerne have ret til at kræve erstatning for den skade, som disse overtrædelser har medført. (14)Med hensyn til klageadgang for forbrugere bør de kompetente myndigheder vælge forholdsmæssigt afpassede, retfærdige og rimelige foranstaltninger, der vil forhindre eller mindske risikoen for nye eller gentagne overtrædelser, navnlig under hensyntagen til de forventede fordele for forbrugerne og de rimelige administrative omkostninger, der sandsynligvis vil være forbundet med gennemførelsen af disse foranstaltninger. Når forbrugerne ikke kan identificeres eller ikke kan identificeres uden uforholdsmæssigt store omkostninger for den ansvarlige erhvervsdrivende, kan den kompetente myndighed kræve, at den gevinst, der er opnået ved overtrædelsen, betales tilbage til statskassen eller til en modtager, der er udpeget af den kompetente myndighed eller i henhold til den nationale lovgivning. (15)Virkningsfuldheden og effektiviteten af mekanismen for gensidig bistand bør forbedres. De oplysninger, der anmodes om, bør tilvejebringes rettidigt, og de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger bør også vedtages rettidigt. Kommissionen bør derfor fastsætte bindende frister for de kompetente myndigheder til at reagere på anmodninger om oplysninger og håndhævelse og præcisere de proceduremæssige og andre aspekter af behandlingen af oplysninger og anmodninger om håndhævelse ved hjælp af gennemførelsesforanstaltninger. (16)Kommissionen bør være bedre i stand til at koordinere og overvåge, hvordan mekanismen for gensidig bistand fungerer, udstede vejledning, komme med anbefalinger og afgive udtalelser til medlemsstaterne, når der opstår problemer. Kommissionen skal også være bedre i stand til effektivt og hurtigt at bistå de kompetente myndigheder med at bilægge tvister om fortolkningen af deres forpligtelser i henhold til mekanismen for gensidig bistand. (17)Der bør tilvejebringes harmoniserede regler for fastsættelsen af proceduren for koordinering af overvågning, undersøgelse og håndhævelse af udbredte overtrædelser. Koordinerede foranstaltninger til imødegåelse af udbredte overtrædelser bør sikre, at de kompetente myndigheder kan vælge de mest egnede og effektive værktøjer til at bringe udbredte overtrædelser til ophør og sikre kompensation til forbrugerne. (18)Koordineret screening af e-handelswebsteder (kontrolaktioner) er en anden form for koordinering af håndhævelsen, der har vist sig at være et effektivt værktøj mod overtrædelser, som bør opretholdes og styrkes fremadrettet. (19)Udbredte overtrædelser med EU-dimension kan medføre omfattende skader for et flertal af forbrugerne i EU. De kræver derfor en særlig koordineringsprocedure på EU-plan med Kommissionen som obligatorisk koordinator. For at sikre, at proceduren iværksættes rettidigt, sammenhængende og effektivt, og at betingelserne kontrolleres på en ensartet måde, bør Kommissionen være ansvarlig for at kontrollere, om betingelserne for iværksættelsen af proceduren er opfyldt. Bevismateriale og oplysninger, der indsamlet som led i den fælles foranstaltning, bør om nødvendigt anvendes gnidningsløst i nationale retssager. (20)I forbindelse med udbredte overtrædelser og udbredte overtrædelser med EU-dimension bør retten til et forsvar for de pågældende erhvervsdrivende respekteres. Dette kræver navnlig, at den erhvervsdrivende har ret til at blive hørt og benytte et sprog efter eget valg under sagen. (21)Hvis en erhvervsdrivende, der er ansvarlig for en udbredt overtrædelse eller en udbredt overtrædelse med EU-dimension, ikke ophører med overtrædelsen frivilligt, bør de kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater udpege én kompetent myndighed i en medlemsstat til at træffe håndhævelsesforanstaltningen, der er tilpasset for at beskytte rettighederne for forbrugere med bopæl i de andre medlemsstater, som er berørt af overtrædelsen. Den kompetente myndighed bør udpeges under hensyntagen til dens evne til at gribe effektivt ind over for den erhvervsdrivende, f.eks. når vedkommende er etableret i denne myndigheds medlemsstat. Den udpegede kompetente myndighed bør handle, som om forbrugerne i de andre medlemsstater var dens egne forbrugere. For at undgå ekstraterritorial anvendelse af lovgivningen bør flere eller alle medlemsstater, der er berørt af overtrædelsen, kunne vedtage håndhævelsesforanstaltninger samtidigt for at beskytte deres egne forbrugere eller forbrugere med bopæl i andre medlemsstater. Dette kan f.eks. være nødvendigt for at stoppe overtrædelser af en tilsvarende art, der er begået af en virksomheds datterselskaber hjemmehørende i mere end én medlemsstat, og som udelukkende berører forbrugerne i disse medlemsstater, uden at der er et klart grænseoverskridende element (parallelle overtrædelser). (22)Overvågningsmekanismen og varslingsmekanismen bør styrkes for at sikre rettidig og effektiv opdagelse af udbredte overtrædelser. De oplysninger, der bør udveksles, og den opfølgning, der er nødvendig efter en udveksling af oplysninger, bør præciseres for at sikre, at der reageres og følges op på varslinger, som kræver handling. Kommissionen bør koordinere overvågningsmekanismens funktion. (23)Forbrugerorganisationer kan spille en væsentlig rolle ved at informere forbrugerne om deres rettigheder og oplyse dem og beskytte deres interesser, herunder bilæggelse af tvister. Forbrugerne bør tilskyndes til at samarbejde med de kompetente myndigheder om at styrke anvendelsen af forordningen. Forbrugerorganisationer, navnlig forbrugerorganisationer, til hvilke der kan delegeres håndhævelsesopgaver i henhold til denne forordning, og de europæiske forbrugercentre bør være i stand til underrette de kompetente myndigheder om formodede overtrædelser og udveksle oplysninger med dem, som er nødvendige for at opdage, undersøge og bringe overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser til ophør. (24)Der bør findes effektive løsninger på overtrædelser, som er udbredt i hele EU. Med henblik herpå bør prioriteringen og planlægningen af håndhævelse på medlemsstatsplan koordineres, og de kompetente myndigheders disponible ressourcer bør slås sammen. Der bør indføres en ordning med toårige håndhævelsesplaner for at opnå dette. (25)Data vedrørende forbrugerklager kan hjælpe beslutningstagerne på nationalt plan og EU-plan med at vurdere, hvordan forbrugermarkederne fungerer, og opdage overtrædelser. Med henblik på at udveksle sådanne data på EU-plan har Kommissionen vedtaget en henstilling om en harmoniseret metode til klassificering og indberetning af klager og forespørgsler fra forbrugere. Denne henstilling bør gennemføres for fuldt ud at støtte håndhævelsessamarbejdet og lette opdagelsen af overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser. (26)Udfordringerne med håndhævelsen når langt ud over EU's grænser, og de europæiske forbrugeres interesser bør beskyttes mod erhvervsdrivende fra tredjelande, som bevæger sig på kanten af loven. Der bør derfor forhandles internationale aftaler med tredjelande om gensidig bistand i forbindelse med håndhævelsen af lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser. Disse internationale aftaler bør omfatte emnet for denne forordning og bør forhandles på EU-plan for at sikre den bedst mulige beskyttelse af EU's forbrugere og et gnidningsløst samarbejde med tredjelande. (27)For at sikre ensartede vilkår for gennemførelsen og udøvelsen af de kompetente myndigheders minimumsbeføjelser, bør der fastsættes frister og andre detaljer vedrørende procedurer for tackling af overtrædelser inden for EU, udbredte overtrædelser og detaljer vedrørende overvågningsmekanismen og det administrative samarbejde mellem de kompetente myndigheder, mens gennemførelsesbeføjelserne bør overlades til Kommission. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011. (28)Undersøgelsesproceduren bør anvendes ved vedtagelsen af de retsakter, der er omhandlet i artikel 10, 11, 12, 13, 15, 20, 27, 31, 32, 34, 35, 36, 37, 39, 43 og 46 i denne forordning, da disse retsakter har et generelt anvendelsesområde. (29)Forordningen supplerer sektorspecifikke EU-regler om samarbejde mellem sektormyndigheder og sektorspecifikke EU-regler om kompensation til forbrugere for skader som følge af overtrædelser af disse regler. Denne forordning berører ikke andre samarbejdssystemer og -netværk, der er omhandlet i sektorspecifik EU-lovgivning. Denne forordning fremmer samarbejde og koordinering mellem forbrugerbeskyttelsesnetværk og netværk af tilsynsorganer og myndigheder, der er oprettet i henhold til sektorspecifik EU-lovgivning. (30)Denne forordning berører ikke de eksisterende EU-regler om beføjelserne for nationale tilsynsorganer, der er oprettet i henhold til sektorspecifik EU-lovgivning. Når det er hensigtsmæssigt og muligt, anvender disse organer de beføjelser, som er tillagt dem i henhold til EU-retten og den nationale lovgivning, til at bringe overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser til ophør eller forbyde dem eller til at bistå de kompetente myndigheder med at gøre dette. (31)Med henblik på at beregne kompensation for overtrædelser, der skader forbrugernes kollektive interesser, bør reglerne i EU's sektorspecifikke lovgivning vedrørende passagerer såsom Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 261/2004, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1371/2007, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1177/2010 og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 181/2011 finde anvendelse. Såfremt EU's sektorspecifikke lovgivning ikke dækker kompensation for skader som følge af overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser, bør kompensationen beregnes på grundlag af gældende national lovgivning. (32)Denne forordning berører ikke de kompetente myndigheders og Den Europæiske Banktilsynsmyndigheds rolle og beføjelser i forbindelse med beskyttelse af forbrugernes kollektive økonomiske interesser i spørgsmål vedrørende betalingskontotjenester og kreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse, jf. Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2014/17/EU og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/92/EU.

(33)I betragtning af de eksisterende samarbejdsmekanismer som omhandlet i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2014/17/EU og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/92/EU finder mekanismen for gensidig bestand (kapitel III) ikke anvendelse på overtrædelser inden for EU som omhandlet i disse direktiver. (34)Forordningen berører ikke de sanktioner, der er fastsat i EU's sektorspecifikke lovgivning og EU's forbrugerlovgivning, og som finder anvendelse på nationale overtrædelser. De kompetente myndigheder bør, hvor det er hensigtsmæssigt, anvende bestemmelserne i den nationale lovgivning, der gennemfører disse bestemmelser, under hensyntagen til overtrædelsens faktiske omfang og den skade, den har påført forbrugerne i andre medlemsstater. (35)Denne forordning overholder de grundlæggende rettigheder og de principper, der er anerkendt i bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Den bør derfor fortolkes og anvendes under overholdelse af disse rettigheder og principper. Når de kompetente myndigheder udøver de minimumsbeføjelser, der er fastsat i denne forordning, bør de finde en passende balance mellem de interesser, der er beskyttet af de grundlæggende rettigheder, såsom et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, friheden til at oprette og drive egen virksomhed og informationsfrihed. (36)Målet med denne forordning, nemlig samarbejde mellem de nationale myndigheder, der er ansvarlige for håndhævelsen af lovgivning om forbrugerbeskyttelse, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, fordi de ikke alene kan sikre samarbejde og koordinering, og kan derfor på grund af forordningens territoriale og personlige anvendelsesområde bedre gennemføres på fællesskabsplan. EU kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. (37)Forordning (EF) nr. 2006/2004 bør derfor ophæves — VEDTAGET DENNE FORORDNING: KAPITEL I INDLEDENDE BESTEMMELSER Artikel 1 Formål Ved denne forordning fastsættes de betingelser, hvorunder de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, der er udpeget som ansvarlige for håndhævelse af lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser, samarbejder med hinanden og med Kommissionen med henblik på at sikre overholdelse af nævnte lovgivning og et velfungerende indre marked samt forbedre beskyttelsen af forbrugernes økonomiske interesser. Artikel 2 Anvendelsesområde 1. Denne forordning finder anvendelse på overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser, jf. artikel 3, litra b) og c). 2. Denne forordning finder også anvendelse på kortvarige overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser, selv om disse overtrædelser er ophørt, før håndhævelsen begyndte eller kunne afsluttes. 3. Denne forordning berører ikke EU-reglerne om international privatret, herunder navnlig reglerne om værneting og lovvalg. 4. Denne forordning berører ikke medlemsstaternes anvendelse af reglerne om retligt samarbejde i straffesager og civilsager, herunder navnlig det europæiske retlige netværk. 5. Denne forordning berører ikke medlemsstaternes opfyldelse af sådanne yderligere forpligtelser i forbindelse med gensidig bistand med henblik på beskyttelse af forbrugernes kollektive økonomiske interesser, herunder straffesager, som følger af andre retsakter, bl.a. bilaterale eller multilaterale aftaler. 6. Denne forordning berører ikke de kompetente myndigheders og Den Europæiske Banktilsynsmyndigheds rolle og beføjelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/EU af 4. februar 2014 om forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/92/EU af 23. juli 2014 om sammenlignelighed af gebyrer i forbindelse med betalingskonti, flytning af betalingskonti og adgang til betalingskonti med basale funktioner.

7. Kapitel III i denne forordning finder ikke anvendelse på overtrædelser inden for EU af følgende lovgivning: a)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/EU af 4. februar 2014 om forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse b)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/92/EU af 23. juli 2014 om sammenlignelighed af gebyrer i forbindelse med betalingskonti, flytning af betalingskonti og adgang til betalingskonti med basale funktioner. 8. Denne artikel berører ikke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/22/EF. Artikel 3 Definitioner I denne forordning forstås ved: a)"lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser": direktiverne i bilaget som gennemført i medlemsstaternes nationale ret og de forordninger, der er anført i bilaget b)"overtrædelser inden for EU": enhver igangværende eller afsluttet handling eller undladelse, der er i strid med lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser, og som skader eller sandsynligvis vil skade de kollektive interesser for forbrugere med bopæl i en anden medlemsstat end den, hvor handlingen eller undladelsen har sin oprindelse eller har fundet sted, hvor den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for handlingen eller undladelsen, er etableret, eller hvor den erhvervsdrivendes bevismateriale eller aktiver vedrørende handlingen eller undladelsen befinder sig c)"udbredte overtrædelser": 1)enhver handling eller undladelse, der beskytter forbrugernes interesser, og som har skadet, skader eller sandsynligvis vil skade de kollektive interesser for forbrugere i mindst to medlemsstater ud over den, hvor handlingen eller undladelsen har sin oprindelse eller har fundet sted, eller hvor den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for handlingen eller undladelsen, er etableret, eller hvor den erhvervsdrivendes bevismateriale eller aktiver vedrørende handlingen eller undladelsen befinder sig, uanset om handlingen eller undladelsen fortsætter eller er ophørt, eller 2)enhver handling eller undladelse, der er i strid med lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser, og som har fælles træk, f.eks. samme ulovlige praksis, tilsidesættelse af den samme interesse, eller at de finder sted samtidigt i mindst to medlemsstater d)"bistandssøgende myndighed": den kompetente myndighed, som fremsætter en anmodning om gensidig bistand e)"bistandssøgt myndighed": den kompetente myndighed, som modtager en anmodning om gensidig bistand f)"erhvervsdrivende": enhver fysisk eller juridisk person, der, uanset om der er tale om privat eller offentligt ejerskab, handler som led i sit erhverv, sin forretning, sit håndværk eller sin profession, herunder gennem en anden person, der handler i hans navn eller på hans vegne g)"markedsovervågning": de aktiviteter, handlinger eller foranstaltninger, der foretages af en kompetent myndighed for at undersøge, om der har fundet overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser sted h)"forbrugerklage": en erklæring støttet på rimeligt bevismateriale om, at en erhvervsdrivende har gjort eller sandsynligvis vil gøre sig skyldig i en overtrædelse af lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser i)"skade for forbrugernes kollektive interesser": faktisk eller potentiel skade for interesserne hos en række forbrugere, der er berørt af overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser, og som antages at finde sted, navnlig når overtrædelsen potentielt eller faktisk har skadet, skader eller sandsynligvis vil skade et betydeligt antal forbrugere i en lignende situation. Artikel 4 Forældelsesfrister for overtrædelser

1. De kompetente myndigheder kan undersøge overtrædelser som omhandlet i artikel 2 og forhindre erhvervsdrivende i at begå sådanne overtrædelser fremadrettet. De kompetente myndigheder kan pålægge sanktioner for disse overtrædelser inden fem år fra overtrædelsens ophør. 2. Forældelsesfristen for pålæggelsen af sanktioner regnes fra den dag, hvor overtrædelsen ophørte. 3. Enhver handling, der foretages af den kompetente myndighed med henblik på undersøgelses- eller håndhævelsessager vedrørende overtrædelsen, suspenderer forældelsesfristen for pålæggelse af sanktioner, indtil der træffes endelig afgørelse i sagen. Forældelsesfristen for pålæggelse af sanktioner suspenderes, så længe der verserer en retssag om den kompetente myndigheds afgørelse, kendelse eller en anden handling. KAPITEL II KOMPETENTE MYNDIGHEDER OG DERES BEFØJELSER Artikel 5 Kompetente myndigheder og centrale forbindelseskontorer 1. Som kompetente myndigheder udpeger hver medlemsstat offentlige myndigheder enten på nationalt, regionalt eller lokalt plan med særligt ansvar for at håndhæve lovgivning, som beskytter forbrugernes interesser. 2. De kompetente myndigheder opfylder deres forpligtelser i henhold til denne forordning, som om de handler på vegne af forbrugerne i deres egen medlemsstat og for deres regning. 3. Hver medlemsstat udpeger én kompetent myndighed som centralt forbindelseskontor. 4. Det centrale forbindelseskontor er ansvarligt for koordineringen af de undersøgelses- og håndhævelsesaktiviteter vedrørende overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser, der iværksættes af de kompetente myndigheder, andre offentlige myndigheder, jf. artikel 6, udpegede organer, jf. artikel 13, og enheder, der deltager i varslingsmekanismen, jf. artikel 34. 5. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder og centrale forbindelseskontorer har de ressourcer, der er nødvendige for anvendelsen af denne forordning og for den effektive anvendelse af deres beføjelser i henhold til artikel 8, herunder tilstrækkelig budgetmæssige og andre ressourcer, ekspertise, procedurer og andre ordninger. 6. Hvis der er to eller flere kompetente myndigheder på en medlemsstats område, sørger medlemsstaten for, at deres respektive opgaver er klart definerede, og at der er et tæt samarbejde mellem disse myndigheder, således at de er i stand til at varetage deres respektive opgaver effektivt. Artikel 6 Samarbejde med andre offentlige myndigheder og udpegede organer 1. Hver medlemsstat kan pålægge andre offentlige myndigheder en forpligtelse til at bistå de kompetente myndigheder med at opfylde deres forpligtelser. 2. En kompetent myndighed kan anmode de andre offentlige myndigheder, der er omhandlet i stk. 1, om at træffe alle nødvendige håndhævelsesforanstaltninger, som de råder over efter national lovgivning, for at bringe overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser til ophør eller forbyde dem. 3. Medlemsstaterne sikrer, at de andre offentlige myndigheder har de nødvendige midler og beføjelser til effektivt at samarbejde med de kompetente myndigheder i forbindelse med anvendelsen af denne forordning. Disse andre offentlige myndigheder underretter regelmæssigt den kompetente myndighed om de foranstaltninger, der er truffet som led i anvendelsen af denne forordning. 4. Hver medlemsstat kan udpege organer, der har en legitim interesse i at bringe overtrædelserne til ophør eller forbyde dem ("udpegede organer") med henblik på at indsamle de nødvendige oplysninger og træffe de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger, som de råder over efter national lovgivning, på vegne af en bistandssøgt kompetent myndighed. 5. Medlemsstaterne sikrer samarbejde mellem de kompetente myndigheder og de udpegede organer, navnlig for at sikre, at de kompetente myndigheder straks bliver gjort opmærksom på de i artikel 2 omhandlede overtrædelser.

Artikel 7 Information og lister 1. Hver medlemsstat meddeler straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater navnene på de kompetente myndigheder, de centrale forbindelseskontorer, de udpegede organer, jf. artikel 13, og de enheder, der deltager i varslingsmekanismen, jf. artikel 34, samt eventuelle ændringer heri. 2. Kommissionen fører og opdaterer en offentligt tilgængelig liste over centrale forbindelseskontorer, kompetente myndigheder, udpegede organer og enheder på sit websted. Artikel 8 De kompetente myndigheders minimumsbeføjelser 1. Hver kompetent myndighed har de undersøgelses- og håndhævelsesbeføjelser, som er nødvendige for anvendelsen af denne forordning, og udøver dem i overensstemmelse med national lovgivning. 2. Hver kompetent myndighed skal mindst have følgende beføjelser og udøve dem på de betingelser, der er fastsat i artikel 9, med henblik på at: a)få adgang til alle relevante dokumenter, data eller oplysninger vedrørende en overtrædelse som omhandlet i denne forordning, uanset deres form, format eller det medium eller det sted, hvor de er lagret b)kræve, at en fysisk eller juridisk person, herunder banker, internetudbydere, domæneregistre og -registratorer og udbydere af hostingtjenester, tilvejebringer alle relevante oplysninger, data og dokumenter, uanset deres form, format eller det medium eller det sted, hvor de er lagret, bl.a. med henblik på at identificere og følge finansielle strømme og datastrømme eller forvisse sig om identiteten af de personer, der er involveret i finansielle strømme og datastrømme, bankkontooplysninger og ejerskab til websteder c)kræve, at alle offentlige myndigheder, organer eller agenturer i den kompetente myndigheds medlemsstat tilvejebringer alle relevante oplysninger, data og dokumenter, uanset deres form, format eller det medium eller det sted, hvor de er lagret, bl.a. med henblik på at identificere og følge finansielle strømme og datastrømme eller forvisse sig om identiteten af de personer, der er involveret i finansielle strømme og datastrømme, bankkontooplysninger og ejerskab til websteder d)udføre de nødvendige kontrolbesøg på stedet, herunder navnlig beføjelsen til at få adgang til alle bygninger, arealer og transportmidler eller anmode andre myndigheder om at gøre dette for at undersøge, beslaglægge eller tage kopier af oplysninger, data eller dokumenter, uanset det medium eller det sted, hvor de er lagret, forsegle alle lokaler eller oplysninger, data eller dokumenter i et nødvendigt tidsrum og i det omfang, det er nødvendigt for kontrolbesøget, anmode en repræsentant for eller et medlem af den pågældende erhvervsdrivendes personale om at redegøre for faktiske forhold, oplysninger eller dokumenter vedrørende genstanden for kontrolbesøget og registrere svarene e)købe varer eller tjenesteydelser som testkøb med henblik på at opdage overtrædelser efter denne forordning og tilvejebringe bevismateriale f)købe varer eller tjenesteydelser under en skjult identitet med henblik på at opdage overtrædelser og tilvejebringe bevismateriale g)vedtage foreløbige foranstaltninger til forebyggelse af alvorlig og uoprettelig skade for forbrugerne, navnlig midlertidig lukning af et websted, et domæne eller en tilsvarende digital lokalitet, tjeneste eller konto h)indlede undersøgelser eller procedurer med henblik på at bringe overtrædelser inden for EU eller udbredte overtrædelser til ophør eller forbyde dem på eget initiativ og, hvor det er relevant, offentliggøre oplysninger herom i)opnå et tilsagn fra den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for den pågældende overtrædelse inden for EU eller den udbredte overtrædelse, om at bringe overtrædelsen til ophør og, hvor det er relevant, kompensere forbrugerne for den lidte skade j)anmode skriftligt om, at den erhvervsdrivende bringer overtrædelsen til ophør k)bringe overtrædelsen til ophør eller forbyde den l)nedlægge et websted, et domæne eller en tilsvarende digital lokalitet eller en del heraf, herunder ved at anmode en tredjepart eller en anden offentlig myndighed om at gennemføre sådanne foranstaltninger

m)pålægge sanktioner, herunder bøder og tvangsbøder, for overtrædelser inden for EU og udbredte overtrædelser og for manglende efterlevelse af en afgørelse, kendelse, foreløbig foranstaltning, et tilsagn eller en anden foranstaltning, som er vedtaget i medfør af denne forordning n)pålægge den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen inden for EU eller den udbredte overtrædelse, at kompensere forbrugere, der har lidt skade som følge af overtrædelsen, herunder bl.a. økonomisk kompensation, mulighed for at opsige kontrakten eller andre foranstaltninger, der sikrer erstatning til forbrugere, som har lidt skade som følge af overtrædelsen o)kræve tilbagebetaling af den gevinst, der er opnået ved overtrædelserne, herunder et krav om, at denne gevinst betales til statskassen eller til en modtager, der er udpeget af den kompetente myndighed eller i henhold til den nationale lovgivning p)offentliggøre alle endelige afgørelser, foreløbige foranstaltninger, herunder offentliggørelsen af navnet på den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen inden for EU eller den udbredte overtrædelse q)høre forbrugere, forbrugerorganisationer, udpegede organer og andre berørte personer om effektiviteten af de foreslåede forpligtelser til at genoprette den skade, den har forvoldt. Artikel 9 Udøvelse af minimumsbeføjelser 1. De kompetente myndigheder udøver de i stk. 8 omhandlede beføjelser i overensstemmelse med national lovgivning a)enten direkte under deres egen myndighed b)eller ved at indbringe sagen for en domstol, der er kompetent til at træffe den nødvendige afgørelse, herunder i givet fald ved appel, såfremt der ikke gives medhold i begæringen om at træffe den nødvendige afgørelse. 2. For så vidt de kompetente myndigheder udøver deres beføjelser ved indbringelse af sagen for domstolene, er disse domstole kompetente til at træffe de nødvendige afgørelser og handle inden for rammerne af denne forordning. 3. Medlemsstaterne sikrer, at retsgebyrer og andre omkostninger i forbindelse med vedtagelsen af retsafgørelserne i sager, der er anlagt i henhold til denne forordning, er rimelige og ikke hindrer dens anvendelse. Artikel 10 Gennemførelsesbeføjelser Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter om betingelserne for gennemførelsen og udøvelsen af de kompetente minimumsbeføjelser, jf. artikel 8. Sådanne gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 48, stk. 2. KAPITEL III MEKANISME FOR GENSIDIG BISTAND Artikel 11 Anmodninger om oplysninger

1. En bistandssøgt myndighed udleverer efter anmodning fra en bistandssøgende myndighed alle relevante oplysninger, som er nødvendige for at afgøre, om der foreligger en overtrædelse inden for EU, og bringe denne overtrædelse til ophør. Den bistandssøgte myndighed underretter omgående Kommissionen om anmodningen om oplysninger og dens svar herpå. 2. Den bistandssøgte myndighed gennemfører passende undersøgelser eller træffer enhver anden nødvendig eller relevant foranstaltning med henblik på at indsamle de oplysninger, der anmodes om. Disse undersøgelser gennemføres om nødvendigt med bistand fra andre offentlige myndigheder eller udpegede organer. 3. Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed kan den bistandssøgte myndighed tillade kompetente embedsmænd fra den bistandssøgende myndighed at ledsage embedsmændene fra den bistandssøgte myndighed under undersøgelserne. 4. Den bistandssøgte myndighed besvarer anmodningen ved hjælp af proceduren for anmodninger om oplysninger og inden for de frister, som Kommissionen har fastsat i gennemførelsesretsakten. 5. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter indeholdende frister, standardformularer og detaljer vedrørende procedurerne for anmodninger om oplysninger. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 48, stk. 2. Artikel 12 Anmodninger om håndhævelsesforanstaltninger 1. En bistandssøgt myndighed træffer efter anmodning fra en bistandssøgende myndighed alle nødvendige håndhævelsesforanstaltninger med henblik på at sikre ophør af eller forbud mod overtrædelsen inden for EU, herunder pålæggelse af sanktioner og påbud om eller sikring af kompensation til forbrugere for skader som følge overtrædelsen. 2. For at opfylde de i stk. 1 omhandlede forpligtelser gør den bistandssøgte myndighed brug af de beføjelser, der er omhandlet i artikel 8, samt af yderligere beføjelser, som er tillagt den ved national lovgivning. Den bistandssøgte myndighed fastlægger håndhævelsesforanstaltninger, der er egnede til at bringe overtrædelsen inden for EU til ophør eller forbyde den, på en effektiv måde, som står i et rimeligt forhold til overtrædelsen. Disse foranstaltninger fastlægges og gennemføres om nødvendigt med bistand fra andre offentlige myndigheder. 3. Den bistandssøgte myndighed orienterer og hører regelmæssigt den bistandssøgende myndighed om de skridt og foranstaltninger, der er taget. Den bistandssøgte myndighed underretter gennem den i artikel 43 omhandlede database omgående den bistandssøgende myndighed, de kompetente myndigheder i andre medlemsstater og Kommissionen om de trufne foranstaltninger og disses virkning på overtrædelsen inden for EU, herunder følgende: a)om der er blevet pålagt foreløbige foranstaltninger b)om overtrædelsen er ophørt c)om der er blevet pålagt sanktioner d)i hvilket omfang forbrugerne er blevet kompenseret e)om de trufne foranstaltninger er blevet gennemført. 4. Den bistandssøgte myndighed besvarer anmodningen ved hjælp af procedurerne for anmodninger om håndhævelsesforanstaltninger og inden for de frister, som Kommissionen har fastsat i gennemførelsesretsakten. 5. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter indeholdende frister, standardformularer og detaljer vedrørende procedurer for anmodninger om håndhævelsesforanstaltninger. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 48, stk. 2. Artikel 13 De udpegede organers rolle 1. Den bistandssøgte myndighed kan pålægge et udpeget organ at indsamle de nødvendige oplysninger og træffe de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger for at bringe overtrædelsen til ophør eller forbyde den. Den bistandssøgte myndighed kan kun gøre dette, når det er sandsynligt, at dette organ vil opnå de ønskede oplysninger eller bringe overtrædelsen til ophør eller forbyde den lige så effektivt som den bistandssøgte myndighed.

2. Den bistandssøgte myndighed sikrer, at pålægget til det udpegede organ ikke fører til udbredelse af oplysninger, der er omfattet af fortrolighedskrav og tavshedspligt, jf. artikel 41. 3. Hvis det udpegede organ ikke bringer overtrædelsen inden for EU til ophør eller forbyder den inden den frist, der er fastsat i henhold til artikel 11, stk. 4, og artikel 12, stk. 4, reagerer den bistandssøgte myndighed selv på anmodningen, jf. artikel 11 og 12. 4. Inden den bistandssøgte kompetente myndighed inddrager det udpegede organ, orienterer den bistandssøgende myndighed om sin hensigt. Hvis den bistandssøgende myndighed ikke er enig i pålægget, underretter den omgående den bistandssøgte myndighed skriftligt med angivelse af grundene til sin indvending. I så fald reagerer den bistandssøgte myndighed selv på anmodningen uden at give det udpegede organ pålæg om at gøre det. 6. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter indeholdende frister, standardformularer og detaljer vedrørende procedurerne for inddragelse af udpegede organer. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 48, stk. 2. Artikel 14 Procedure for anmodninger om gensidig bistand 1. I anmodninger om gensidig bistand giver den bistandssøgende myndighed tilstrækkelige oplysninger til at sætte den bistandssøgte myndighed i stand til at imødekomme anmodningen, herunder eventuelt nødvendigt bevismateriale, der kun kan tilvejebringes i den bistandssøgende myndigheds medlemsstat. 2. Anmodningerne sendes af den bistandssøgende myndighed til det centrale forbindelseskontor i den bistandssøgte myndigheds medlemsstat og til det centrale forbindelseskontor i den bistandssøgende myndigheds medlemsstat til orientering. Det centrale forbindelseskontor i den bistandssøgte myndigheds medlemsstat videresender omgående anmodningen til den relevante kompetente myndighed. 3. Anmodninger om gensidig bistand og alle meddelelser i forbindelse hermed fremsættes skriftligt ved hjælp af standardformularer og fremsendes elektronisk via den i artikel 43 omhandlede database. 4. De berørte kompetente myndigheder aftaler, hvilke sprog der skal anvendes ved anmodninger om gensidig bistand og i alle meddelelser i tilknytning hertil. 5. Såfremt der ikke kan opnås enighed om sprog, sendes anmodningerne på det officielle sprog i den bistandssøgende myndigheds medlemsstat og svarene på det officielle sprog i den bistandssøgte myndigheds medlemsstat. I så fald sørger hver kompetent myndighed for de nødvendige oversættelser af de anmodninger, svar og andre dokumenter, den modtager fra en anden kompetent myndighed. 6. Den bistandssøgte myndighed svarer den bistandssøgende myndighed og de centrale forbindelseskontorer i den bistandssøgende og bistandssøgte myndigheds medlemsstater direkte. Artikel 15 Afvisning af en anmodning om gensidig bistand 1. En bistandssøgt myndighed kan afslå at imødekomme en anmodning om oplysninger i henhold til artikel 11 i en eller flere af følgende situationer: a) Efter høring af den bistandssøgende myndighed finder den, at den bistandssøgende myndighed ikke har anmodet om de pågældende oplysninger for at fastslå, om en overtrædelse inden for EU har fundet sted, eller for at fastslå, om det med rimelighed må formodes, at en sådan overtrædelse vil finde sted. b) Den bistandssøgende myndighed er ikke enig i, at oplysningerne er underlagt bestemmelserne om fortrolige oplysninger og tavshedspligt i artikel 41. c) Der er allerede indledt strafferetlige undersøgelser eller anlagt retssag eller afsagt endelig dom af retlige instanser i den bistandssøgte eller bistandssøgende myndigheds medlemsstat vedrørende den samme overtrædelse inden for EU og over for den samme erhvervsdrivende. 2. En bistandssøgt myndighed kan afslå at efterkomme en anmodning om håndhævelsesforanstaltninger i henhold til artikel 12 efter høring af den bistandssøgende myndighed i en eller flere af følgende situationer: a) Der er allerede indledt strafferetlige undersøgelser eller anlagt retssag eller afsagt endelig dom af retlige instanser i den bistandssøgte eller bistandssøgende myndigheds medlemsstat vedrørende de samme overtrædelser inden for EU og over for den samme erhvervsdrivende.

b) Efter dens opfattelse har der ifølge fyldestgørende undersøgelser, som den selv har foretaget, ikke fundet nogen overtrædelse inden for EU sted. c) Efter dens opfattelse har den bistandssøgende myndighed ikke givet tilstrækkelige oplysninger som omhandlet i artikel 12, stk. 1. En anmodning om håndhævelsesforanstaltninger kan ikke afslås med den begrundelse, at der er givet utilstrækkelige oplysninger, hvis en anmodning om oplysninger om den samme overtrædelse inden for EU blev afslået med den begrundelse, at der allerede var indledt strafferetlige undersøgelser eller anlagt retssag eller afsagt endelig dom vedrørende den samme overtrædelse inden for EU og over for den samme erhvervsdrivende, jf. stk. 1, litra c). 3. Den bistandssøgte myndighed meddeleler den bistandssøgende myndighed og Kommissionen afslaget på anmodningen om gensidig bistand og begrundelsen herfor. 4. I tilfælde af uenighed mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed henviser den bistandssøgende eller den bistandssøgte myndighed omgående sagen til Kommissionen, der afgiver en udtalelse. Hvis sagen ikke henvises til Kommissionen, kan Kommissionen afgive en udtalelse på eget initiativ. 5. Kommissionen overvåger funktionen af mekanismen for gensidig bistand, de kompetente myndigheders overholdelse af procedurerne og fristerne for behandling af anmodninger om gensidig bistand. Kommissionen skal have adgang til anmodningerne om gensidig bistand og de oplysninger og dokumenter, der er udvekslet mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed. 6. Kommissionen kan, hvor det er relevant, udstede vejledning og yde rådgivning til medlemsstaterne for at sikre en effektivt fungerende mekanisme for gensidig bistand. 7. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter indeholdende detaljer vedrørende procedurerne for håndtering af tilfælde af uenighed mellem de kompetente myndigheder, jf. stk. 3. og 4. Sådanne gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 48, stk. 2. KAPITEL IV KOORDINERET OVERVÅGNINGS-, UNDERSØGELSES- OG HÅNDHÆVELSESMEKANISME VEDRØRENDE UDBREDTE OVERTRÆDELSER Afdeling I Udbredte overtrædelser Artikel 16 Indledning af koordinerede foranstaltninger og udpegelse af koordinatoren 1. Hvis en kompetent myndighed nærer begrundet mistanke om, at der finder en udbredt overtrædelse sted, underretter den omgående de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater, der er berørt af den udbredte overtrædelse, og Kommissionen. 2. Hvis Kommissionen nærer begrundet mistanke om, at der finder en udbredt overtrædelse sted, underretter den omgående de kompetente myndigheder, der er berørt af den udbredte overtrædelse. 3. Efter at have modtaget de i stk. 1 og 2 omhandlede underretninger udpeger de kompetente myndigheder, der er berørt af den udbredte overtrædelse, ved konsensus den kompetente myndighed, der skal koordinere foranstaltningen. 4. De berørte kompetente myndigheder kan opfordre Kommissionen til at påtage sig den koordinerende rolle. Kommissionen underretter omgående de berørte kompetente myndigheder om, hvorvidt den accepterer den koordinerende rolle. 5. Når Kommissionen underretter den kompetente myndighed, jf. stk. 2, kan den foreslå at påtage sig den koordinerende rolle. De berørte kompetente myndigheder underretter omgående Kommissionen om, hvorvidt de accepterer, at Kommissionen koordinerer foranstaltningen.

6. Hvis Kommissionen afviser at påtage sig den koordinerende rolle, eller hvis de berørte kompetente myndigheder ikke accepterer, at Kommissionen koordinerer foranstaltningen, udpeger de berørte kompetente myndigheder en kompetent myndighed, der skal koordinere foranstaltningen. Hvis der ikke opnås enighed mellem de kompetente myndigheder, koordinerer den kompetente myndighed, der først gav de andre kompetente myndigheder meddelelse om den formodede overtrædelse, foranstaltningen. Artikel 17 Undersøgelsesforanstaltninger i forbindelse med koordinerede foranstaltninger 1. De berørte kompetente myndigheder sikrer, at det nødvendige bevismateriale samt de nødvendige data og oplysninger indsamles effektivt. De berørte kompetente myndigheder sikrer, at undersøgelser og inspektioner gennemføres samtidigt, og at foreløbige foranstaltninger anvendes samtidigt. 2. De berørte kompetente myndigheder kan anvende mekanismen for gensidig bistand som omhandlet i kapitel III navnlig med henblik på at indsamle bevismateriale og oplysninger fra andre medlemsstater end de medlemsstater, der er berørt af den koordinerede foranstaltning, eller sikre, at den berørte erhvervsdrivende ikke omgår håndhævelsesforanstaltningerne. 3. De berørte kompetente myndigheder kan, når det er relevant, fremlægge resultatet af undersøgelsen og vurderingen af den udbredte overtrædelse i en fælles holdning, som de når til enighed om indbyrdes. 4. Når det er relevant, kan de berørte kompetente myndigheder beslutte at offentliggøre den fælles holdning eller dele heraf på deres og på Kommissions websted og høre de andre berørte parter, jf. dog reglerne om tavshedspligt i artikel 41. Artikel 18 Håndhævelsesforanstaltninger i forbindelse med koordinerede foranstaltninger 1. De berørte kompetente myndigheder kan opfordre den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen, til at give tilsagn om at ophøre med overtrædelsen og, hvor det er relevant, kompensere eller træffe andre foranstaltninger til at sikre kompensation til skadelidte forbrugere. Den erhvervsdrivende kan på eget initiativ give tilsagn om at ophøre med overtrædelsen og kompensere forbrugerne. 2. Hvis den erhvervsdrivende giver tilsagn, kan de berørte kompetente myndigheder, hvor det er relevant, offentliggøre tilsagnene på deres eller Kommissionens websted med henblik på at høre de andre berørte parer og undersøge, om tilsagnene er tilstrækkelige til at bringe overtrædelsen til ophør og kompensere forbrugerne. 3. De berørte kompetente myndigheder kan udpege én kompetent myndighed til at træffe håndhævelsesforanstaltninger på vegne af de andre myndigheder med henblik på at bringe den udbredte overtrædelse til ophør eller forbyde den, sikre kompensation til forbrugerne eller pålægge sanktioner. Ved udpegelsen af en kompetent myndighed til at træffe håndhævelsesforanstaltninger tager de kompetente myndigheder hensyn til, hvor den pågældende erhvervsdrivende befinder sig. Når den kompetente myndighed er blevet udpeget til at træffe håndhævelsesforanstaltninger af de andre berørte kompetente myndigheder, bliver den kompetent til at handle på vegne af forbrugerne i hver medlemsstat, som om de var dens egne forbrugere. 4. De kompetente myndigheder kan beslutte at træffe håndhævelsesforanstaltninger samtidigt i alle eller nogle medlemsstater, der er berørt af den udbredte overtrædelse. I så fald sikrer de kompetente myndigheder, at disse håndhævelsesforanstaltninger iværksættes samtidigt i alle berørte medlemsstater. 5. Det er kun muligt at pålægge et udpeget organ at træffe håndhævelsesforanstaltninger i henhold til stk. 1 og 4, hvis de berørte kompetente myndigheder giver deres samtykke hertil, og når dette ikke fører til udbredelse af oplysninger, som er underlagt reglerne om tavshedspligt i artikel 41. Artikel 19 Afslutning af de koordinerede foranstaltninger Den koordinerende myndighed underretter straks Kommissionen og de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater, når den udbredte overtrædelse er ophørt eller blevet forbudt. Artikel 20 Gennemførelsesbeføjelser Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter indeholdende detaljer vedrørende procedurerne for fælles foranstaltninger mod udbredte overtrædelser, navnlig standardformularerne for meddelelser og andre kontakter mellem de kompetente myndigheder og Kommissionen. Sådanne gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 48, stk. 2.

Afdeling II Udbredte overtrædelser med EU-dimension Artikel 21 Fælles foranstaltninger mod udbredte overtrædelser med EU-dimension 1. Hvis der er begrundet mistanke om, at en udbredt overtrædelse har skadet, skader eller sandsynligvis vil skade forbrugerne i mindste tre fjerdedele af medlemsstaterne, der tilsammen tegner sig for mindste tre fjerdedele af EU's befolkning ("udbredt overtrædelse med EU-dimension"), iværksætter Kommissionen en fælles foranstaltning. Med henblik herpå kan Kommissionen anmode om de nødvendige oplysninger eller dokumenter fra de kompetente myndigheder. 2. Beslutningen om at iværksætte den fælles foranstaltning meddeles de centrale forbindelseskontorer i de medlemsstater, der er berørt af den fælles foranstaltning. 3. En kompetent myndighed kan afslå at deltage i den fælles foranstaltning af en af følgende grunde: a)Der er allerede anlagt retssag vedrørende den samme overtrædelse mod den samme erhvervsdrivende i denne medlemsstat. b)Der er allerede afsagt en endelig dom eller truffet en endelig administrativ afgørelse vedrørende den samme overtrædelse over for den samme erhvervsdrivende i denne medlemsstat. 4. Efter meddelelsen af beslutningen om at iværksætte den fælles foranstaltning, der er omhandlet i stk. 2, underretter en kompetent myndighed, når den beslutter ikke at deltage i den fælles foranstaltning, omgående Kommissionen og de andre berørte kompetente myndigheder om sin beslutning, angiver grundene hertil i henhold til stk. 3 og fremlægger den nødvendige dokumentation. 5. Kommissionen koordinerer den fælles foranstaltning. Artikel 22 Undersøgelsesforanstaltninger 1. De berørte kompetente myndigheder, der koordineres af Kommissionen, gennemfører samtidige undersøgelser for at fastslå, om der finder en udbredt overtrædelse med EU-dimension sted. 2. De berørte kompetente myndigheder kan anvende mekanismen for gensidig bistand, jf. kapitel III, navnlig med henblik på at indsamle bevismateriale og oplysninger fra andre medlemsstater end de medlemsstater, der er berørt af den fælles foranstaltning, eller sikre, at den berørte erhvervsdrivende ikke omgår håndhævelsesforanstaltningerne. Artikel 23 Fælles holdning 1. Resultatet af undersøgelsen og vurderingen af den udbredte overtrædelse med EU-dimension fremlægges i en fælles holdning, som de berørte kompetente myndigheder når til enighed om. 2. Hvis det er usandsynligt, at overtrædelsen vil ophøre som følge af tilsagnet fra den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen, kan de kompetente myndigheder træffe håndhævelsesforanstaltninger i henhold til artikel 25 uden at fastlægge en fælles holdning og uden at opfordre den erhvervsdrivende, der er ansvarlig for overtrædelsen, til at give tilsagn. 3. Når det er relevant, kan de kompetente myndigheder beslutte at offentliggøre den fælles holdning eller dele heraf på deres og på Kommissions websted eller i givet fald høre de