Kommissionens fortolkningsmeddelelse om Fællesskabets bestemmelser om offentlige kontrakter
og mulighederne for at integrere miljłhensyn i offentlige kontrakter
(2001/C 333/07)
(EØS-relevant tekst)
(KOM(2001) 274 endelig)
RESUMÉ
Opnåelse af en bæredygtig udvikling i praksis forudsætter, at
łkonomisk vækst stłtter den sociale udvikling og tilgodesermiljłet, at den sociale politik stłtter den łkonomiske udvik-ling, og at miljłpolitikken er omkostningseffektiv.
Som nævnt i Kommissionens meddelelse fra maj 2001 »En
bæredygtig udvikling i Europa for en bedre verden: En EU-stra-tegi for bæredygtig udvikling«, der vil blive forelagt for DetEuropæiske Råd på dets młde i Göteborg i juni 2001, błrmedlemsstaterne overveje, hvordan de i hłjere grad kanudnytte deres offentlige indkłbspolitik til at fremme miljłven-
lige produkter og tjenester. Denne meddelelse udgłr et bidrag
hertil.
Formålet med dette dokument er at analysere eksisterende
bestemmelser i fællesskabsretten med hensyn til muligheden
for integrering af miljłhensyn i offentlige kontrakter.
Indfłrelse af muligheder, der overskrider det eksisterende
regelværk kræver yderligere EF-lovgivning.
Den eksisterende lovgivning for miljłet og for andre områder,
hvad enten det drejer sig om fællesskabsretten eller om national
lovgivning, der er i overensstemmelse med fællesskabsretten, erbindende for ordregivende myndigheder og kan få indflydelsepå de beslutninger, der skal tages af disse, og de specifikationerog krav, de skal fastlægge.
De vigtigste muligheder for at »kłbe grłnt« findes i den indle-
dende fase af et offentligt indkłb, dvs. hvor der træffes beslut-ning om kontraktens genstand. Disse beslutninger er ikkeomfattet af udbudsdirektiverne, men af traktatens bestemmelserog principper om fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser,herunder især principperne om ikke-diskriminering og propor-tionalitet.
Udbudsdirektiverne giver en række muligheder for at integrere
miljłhensyn i offentlige kontrakter; dette gælder især forfastlæggelsen af tekniske specifikationer, udvælgelseskriterierog tildelingskriterier for kontrakten.
Desuden kan de ordregivende myndigheder fastlægge yderligere
betingelser, hvis disse er i overensstemmelse med traktatensbestemmelser.
Offentlige kontrakter, der ikke er omfattet af udbudsdirekti-
verne, er omfattet af traktatens bestemmelser og principper. Idenne forbindelse er det den nationale lovgivning, der er
bestemmende for, hvorvidt de ordregivende myndigheder har
yderligere muligheder for at »kłbe grłnt«.
INDLEDNING
Formålet med dette dokument er at analysere eksisterendebestemmelser i fællesskabsretten med hensyn muligheden for
integrering af miljłhensyn i offentlige kontrakter og dermedgive de offentlige indkłbere mulighed for at bidrage til enbæredygtig udvikling.
Politikken vedrłrende offentlige kontrakter er et af de mange
elementer i politikken vedrłrende det indre marked, som inde-holder en række strategiske mål (fri bevægelse for varer,personer og tjenesteydelser). Politikken vedrłrende offentligekontrakter tilstræber gennemfłrelsen af det indre marked vedat skabe den konkurrence, der er nłdvendig for ikke-diskrimi-nerende tildeling af offentlige kontrakter og fornuftig anven-delse af offentlige midler gennem udvælgelse af det bedstefremlagte tilbud. Gennemfłrelsen af disse principper głr detmuligt for offentlige indkłbere at opnå stłrst værdi forpengene, hvis de fłlger visse regler for bestemmelse af
kontraktgenstanden, for udvælgelse af ansłgere i henhold til
objektive kriterier og for tildeling af kontrakten alene pågrundlag af prisen eller alternativt et sæt objektive kriterier.
Fællesskabets udbudsdirektiver daterer sig tilbage til 1971, hvor
de fłrste direktiver vedrłrende offentlige bygge- og anlægskon-trakter blev vedtaget. Siden da er direktiverne om offentligeindkłbskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter samtom forsyningsvirksomhed blevet vedtaget (
1). Grundprincip-
perne i disse direktiver er til trods for en række ændringerikke ændret væsentligt.
Udbudsdirektiverne omtaler ikke udtrykkeligt miljłbeskyttelse,
miljłhensyn eller andre aspekter, der falder uden for de centralespłrgsmål vedrłrende det indre marked, hvilket ikke er over-raskende, når man tager i betragtning, hvornår disse direktiver
er vedtaget.
Siden vedtagelsen af udbudsdirektiverne har medlemsstaterne
og Fællesskabet indledt initiativer på miljłområdet .
Amsterdam-traktaten har styrket princippet om integrering af
miljłspłrgsmål i andre politikker i erkendelse af, at heri liggernłglen til en bæredygtig udvikling (
2).DA C 333/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
Også i Kommissionens forslag til Det Sjette Miljłhandlingspro-
gram, der dækker perioden 2001-2010, er offentlige kontrakterudpeget som et område, der har potentiale for at głremarkedet »grłnnere« via offentlige indkłb baseret på miljł-hensyn som et af indkłbskriterierne (
3).
Bæredygtig udvikling giver EU et positivt langtidsperspektiv til
et mere velstående og retfærdigt samfund, som giver lłfte omet renere, sikrere og sundere miljł  et samfund, som giver osen bedre livskvalitet, for os selv, vores błrn og vores błrne-błrn. Dette forudsætter, at łkonomisk vækst stłtter den socialeudvikling og tilgodeser miljłet, at den sociale politik stłtterden łkonomiske udvikling, og at miljłpolitikken er omkost-ningseffektiv (
4). I forbindelse med offentlige kontrakter
betyder dette, at lovrammerne skal være udformet således, atde foruden de primære łkonomiske hensyn også kan anvendesmed henblik på miljłmæssige hensyn.
Der er ikke nogen grundlæggende konflikt mellem łkonomisk
vækst og bevarelsen af et acceptabelt miljł. Derfor błr der ikkevære et modsætningsforhold mellem łkonomisk vækst ogmiljł, men i stedet fokuseres på, hvordan der skabes synergimellem dem. Kommissionen har i sin meddelelse om det indremarked og miljłet (
5) erkendt, at de stadig mere åbne markeder
i forbindelse med stigende miljłmæssige udfordringer og stłrremiljłmæssig bevidsthed har afdækket visse synergier, men atder også eksisterer spændinger mellem det indre markedsmekanismer og gennemfłrelsen af en miljłpolitik. Kommis-
sionen fastslår derfor, at Fællesskabet må tilstræbe en
sammenhængende strategi, når det gælder traktatens målsæt-ninger i forbindelse med såvel det indre marked som miljłet,samtidig med at de internationale forpligtelser tilgodeses.
På verdensplan er initiativerne på miljłområdet også tiltaget
betydeligt. Vedtagelsen af Kyoto-protokollen er et eksempel pådette. EU har forpligtet sig over for Kyoto-protokollen omklimaændringer, der indeholder ambitiłse mål for reduceringenaf drivhusgasser inden for tidsrammen 2008-2012.
I kraft af en łget videnskabelig dokumentation og en voksende
offentlig bevidsthed om såvel årsagerne til som konsekvenserneaf miljłforurening, har der i adskillige årtier været en stigendeinteresse for at bidrage til forebyggelsen af forureningen oggrundlaget for en bæredygtig udvikling. Et stigende antalforbrugere i EU  såvel private som offentlige  er i tilta-gende omfang begyndt at kłbe miljłrigtige produkter ogtjenesteydelser.
De offentlige indkłbere og andre organisationer, der er
omfattet af udbudsdirektiverne, er en vigtig forbrugergruppe.Deres indkłb, som udgłr mere end 1 000 mia. EUR eller
mere end 14 % af EU’s BNP, kan bidrage væsentligt til enbæredygtig udvikling. Bevidstheden om ansvaret for en bære-dygtig udvikling har fłrt til, at der i et antal medlemsstater pånationalt såvel som lokalt plan er iværksat initiativer til fordelfor »grłnnere« udbud.
Selv om Kommissionen i sin meddelelse af marts 1998 (
6) alle-
rede har peget på nogle af de vigtigste muligheder, er de ordre-givende myndigheder stillet over for den kendsgerning, at detofte ikke er klart, i hvilket omfang miljłhensyn er foreneligemed fællesskabsretten.
Kommissionen har forpligtet sig til at forklare mere detaljeret,
hvilke muligheder der er for tage miljłhensyn i forbindelsemed offentlige kontrakter under den gældende lovgivning.
Ud over denne fortolkende meddelelse agter Kommissionen at
udarbejde en håndbog om grłnne offentlige indkłb medeksempler på tilrettelæggelse af grłnne udbud i overensstem-melse med fællesskabsretten (
7).
Som nævnt i Kommissionens meddelelse af 11. marts 1998 kan
Kommissionen ikke i en fortolkende meddelelse som denneforeslå lłsninger, der rækker ud over de eksisterende lovgiv-ningsmæssige rammer. Desuden påhviler det aleneEF-Domstolen at udlægge fællesskabsretten.
Hvis det skłnnes, at de nuværende lovgivningsmæssige rammer
ikke giver tilstrækkelige muligheder for inddragelse af hensynet
til miljłet, vil det være påkrævet at ændre udbudsdirektiverne.Det błr bemærkes, at i ændringsforslagene til udbudsdirekti-verne, der blev vedtaget af Kommissionen den 10. maj 2000, ermiljłhensyn opfłrt blandt de kriterier, der kan medvirke til atidentificere det łkonomisk mest fordelagtige tilbud (
8).
Formålet med dette dokument er derfor at undersłge
og klarlægge mulighederne i den gældende lovgivning
om offentlige kontrakter. I dokumentet gennemgåshvert enkelt stadium af et udbud, og det undersłgespå hvert stadium, hvordan hensyn til miljłet kaninddrages.DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/13
I.FASTL˘GGELSE AF KONTRAKTGENSTANDEN
Den fłrste mulighed for at inddrage miljłmæssige overvejelser
i forbindelse med en offentlig kontrakt findes umiddelbartforud for det stadium, der er omfattet af direktiverne omoffentlige kontrakter: valget af kontraktgenstand, eller medandre ord: »hvad łnsker jeg som offentlig myndighed at ladeudfłre eller at kłbe?«. På dette stadium har de ordregivendemyndigheder rig lejlighed til at tage hensyn til miljłet og til atvælge en miljłmæssigt fornuftig vare eller tjenesteydelse. Ihvilken udstrækning den ordregivende myndighed benyttersig af disse muligheder afhænger af bevidsthedsniveauet hosdenne.
Det błr understreges, at eksisterende miljłlovgivning og anden
lovgivning, hvad enten det drejer sig om fællesskabsretten ellernational lovgivning, der er i overensstemmelse med fællesskabs-
retten, kan påvirke  herunder begrænse  valgmulighe-
derne (
9).
Mulighederne for at inddrage miljłhensyn varierer, alt efter
hvilken type kontrakt det drejer sig om.
Bygge- og anlægskontrakter omfatter ikke kun det endelige
produkt, men også dets design og udfłrelse. De bedste mulig-heder for de ordregivende myndigheder til at inddrage miljł-hensyn i udbuddet findes på udformningsstadiet. Ordregivendemyndigheder kan give klare instrukser til arkitekter og/elleringeniłrer om udformning af f.eks. en administrativ bygningmed et lavt energiforbrug; dette kan ikke alene głres vedanvendelse af isolering og specifikke bygningsmaterialer, menogså ved installering af solceller til varmeforsyningen. De kanligeledes kræve, at bygningen designes således, at nłdvendig-heden af elevatorer begrænses eller at kontorer og bordeplaceres på en måde, der minimerer behovet for kunstigtlys (
10).
De ordregivende myndigheder har ikke alene ansvaret for
valget af de pågældende arbejder og disses udformning, menogså for den generelle udfłrelse og for al virksomhed på ogomkring byggepladsen. Indkłberne har derfor ret til atfastlægge krav med hensyn til udfłrelsen af arbejderne,hvilket giver en række muligheder for at inddrage miljłhensyn,
f.eks. i form af krav vedrłrende maksimalt energi- eller vand-
forbrug eller krav vedrłrende affaldsforvaltning på elleromkring byggepladsen. Det kan f.eks. dreje sig om broer, derskal opfłres over floder i naturreservater, eller om områder,hvor tidevandet ikke må forstyrres af hensyn til de omgivelser,hvor arbejdet skal udfłres (
11).
For visse kategorier af bygge- og anlægsarbejder kræves det i
henhold til fællesskabsretten, at der forud for beslutningen omudfłrelsen af det pågældende arbejde udfłres en vurdering afprojektets indvirkning på miljłet (
12). Denne forpligtelse, der
hidrłrer fra miljłlovgivningen og ikke fra udbudsdirektiverne,har indflydelse på de valg, den ordregivende myndighed fore-
tager. De ansvarlige myndigheder er forpligtede til at tage resul-taterne af miljłkonsekvensundersłgelsen i betragtning, når debeslutter, om de vil give tilladelse til et bygge- og anlægspro-jekt, og dette fłrer som helhed til mere miljłrigtige krav tilarbejdernes udfłrelse.
Karakteren af de offentlige tjenesteydelseskontrakter głr
det også muligt at stille bestemte krav i forbindelse med udfł-relsen. De ordregivende myndigheder kan f.eks. kræve, at derved rengłringen af en bygning anvendes særlige metoder ogprodukter, der er mindst muligt til skade for miljłet. De kanogså foreskrive, at den offentlige transport skal finde sted medelektriske busser. Endvidere kan disse myndigheder bestemme,hvordan indsamlingen af husholdningsaffald skal foretages.
Offentlige indkłbskontrakter vedrłrer normalt færdigfrem-
stillede produkter. Ud over de grundlæggende valgmuligheder
vedrłrende kontraktgenstanden (»hvad skal jeg kłbe?«) er derderfor ikke så mange muligheder for at tage miljłmæssigehensyn, som der er i forbindelse med offentlige bygge- oganlægskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter. Miljł-bevidstheden er af betydning for denne beslutning.
Udbudsdirektiverne foreskriver på ingen måde, hvad de ordre-
givende myndigheder skal kłbe, og de er derfor neutrale medhensyn til kontraktgenstanden.
Hvis der er forskellige muligheder for at tilfredsstille de ordregi-
vende myndigheders behov, kan disse frit fastlægge, hvilkenkontraktgenstand de finder mest miljłmæssigt tilfredsstil-lende (
13), også ved brug af alternative bud (se afsnit II.1.4).
Friheden med hensyn til valg af kontraktgenstand er dog ikke
ubegrænset. Som offentlig organisation skal den ordregivendemyndighed overholde fællesskabsrettens bestemmelser og prin-cipper, nærmere bestemt principperne om fri bevægelighed forvarer og tjenesteydelser, der er fastsat i EF-traktatens artikel28-30 (tidligere 30-36) og 43-55 (tidligere 52-66) (
14).
Dette indebærer, at genstanden for en offentlig kontrakt ikke
må fastlægges med det formål eller det resultat, at kontraktenforbeholdes nationale virksomheder til skade for virksomhederfra andre medlemsstater.
De ordregivende myndigheder kan frit fastlægge,
hvilken kontraktgenstand eller  via alternative bud
 hvilke alternative definitioner af kontraktsgen-standen, de finder mest miljłrigtig, når blot detteikke fłrer til, at adgangen til kontrakten begrænses tilskade for virksomheder fra andre medlemsstater.DA C 333/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
Spłrgsmålet om, hvorvidt en foranstaltning er forenelig med
fællesskabsretten, błr besvares ud fra en sag til sag-analyse.Som bekendtgjort i meddelelsen fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om det indre marked og miljłet vilKommissionen udarbejde en håndbog i anvendelsen af trakta-tens artikel 28-30.
Ovennævnte bestemmelser gælder for alle offentlige kontrakter,
uanset om de er omfattet af anvendelsesområdet for udbuds-direktiverne (
15).
Når valget af kontraktgenstand er truffet, kræver udbudsdirek-
tiverne, at den ordregivende myndighed specificerer kontrakt-genstanden på en måde, således at dens karakteristika tjener tilopfyldelsen af det formål, som den ordregivende myndighedhar til hensigt at anvende produktet eller tjenesteydelsen til. Idette łjemed indeholder direktiverne en række bestemmelserom fælles regler for tekniske specifikationer i kontraktdoku-menter; sådanne specifikationer skal anfłres i alle kontrakter.
II.KONTRAKTER OMFATTET AF UDBUDSDIREKTIVERNE
1. TEKNISKE SPECIFIKATIONER AF KONTRAKTGENSTANDEN I
KONTRAKTER OG MULIGHEDEN FOR AT STILLE KRAV VEDRØ-RENDE MILJØM˘SSIGE PR˘STATIONER
Fłrst og fremmest błr det understreges, at eksisterende lovgiv-
ning for miljłet og for andre områder, hvad enten det drejer sigom fællesskabsretten eller om national lovgivning, der er ioverensstemmelse med fællesskabsretten, er bindende for ordre-givende myndigheder. Alle udbudsdirektiverne indeholder denbestemmelse, at de ordregivende myndigheder skal fastsætte detekniske specifikationer » uden at dette berłrer medlemsstaternes
obligatoriske tekniske forskrifter «(
16). Dette indebærer, at det i
henhold til sådanne nationale bestemmelser  for så vidtdisse er forenelige med fællesskabsretten  kan være forbudtat anvende specifikke stoffer, som af de nationale myndighederbetragtes som miljłskadelige, eller at visse miljłmæssige mini-
mumskrav skal overholdes. Ordregivende myndigheder skal
naturligvis overholde en sådan lovgivning.
For at opnå łget gennemsigtighed pålægger direktiverne de
ordregivende myndigheder at angive de tekniske specifikationeri de almindelige eller kontraktlige dokumenter til enhver
kontrakt. Formålet med disse bestemmelser er at åbne de
offentlige markeder, skabe reel konkurrence og forhindre, atvisse markeder forbeholdes nationale eller andre specifikkeforetagender (dvs. at undgå diskrimination). De tekniske speci-fikationer skal indeholde alle karakteristika, der kræves af denordregivende myndighed med henblik på at sikre, at varen ellertjenesteydelsen opfylder sit formål. Disse tekniske specifika-tioner består af objektive og målelige egenskaber ved kontrakt-genstanden og skal derfor være direkte knyttet til kontraktgen-standen.
Udbudsdirektiverne indeholder et detaljeret system af obligato-
riske referencer til standarder og lignende instrumenter, derindebærer en tydelig rangordning: der gives fortrinsret tilEU-instrumenter, og i mangel af sådanne kan der refereres tilinternationale eller nationale standarder eller hermed sammen-
lignelige instrumenter (
17).
Desuden er det i henhold til direktiverne forbudt at nævne
specifikke fabrikater eller angive produkters oprindelse på enmåde, der begunstiger eller udelukker bestemte foretagender.Det er navnlig forbudt at anfłre varemærker, patenter ellertyper eller anfłre en bestemt oprindelse eller en bestemtproduktion, medmindre kontraktgenstanden ellers er for upræ-cist angivet for alle involverede. Hvor sådanne angivelser ihenhold til direktiverne i undtagelsestilfælde er tilladt, skal dealtid ledsages af vendingen » eller dermed ligestillet «.
De ordregivende myndigheder kan afvige fra disse bestem-
melser og undlade at referere til standarder eller hermedsammenlignelige instrumenter. Dette er muligt i tilfælde, hvor
kontrakten er af reel innovativ karakter, og hvor brug af
sådanne instrumenter derfor ikke er relevante.
Det błr understreges, at forpligtelsen til at referere til (euro-
pæiske) standarder ikke indebærer, at de ordregivende myndig-heder kun kan indkłbe produkter eller tjenesteydelser i over-ensstemmelse med disse. Der er alene pligt til at anvende disseinstrumenter som referenceramme, idet der gives leverandł-rerne mulighed for at tilbyde ligeværdige lłsninger.
For tiden eksisterer der kun få europæiske standarder, der
omhandler miljłmæssige præstationer for produkter ogtjenesteydelser (
18). Indtil karakteristika for miljłmæssige
præstationer er gjort til en integreret del af standardernebetyder dette, at de ordregivende myndigheder i forbindelsemed bestemte indkłb selv kan fastlægge de krævede præsta-tioner, når blot dette ikke fłrer til diskrimination.
De ordregivende myndigheder kan på specifikke
områder frit stille krav om en bedre miljłbeskyttelseend den, der er fastlagt i lovgivningen eller i stan-darder, forudsat at dette ikke begrænser adgangen tilkontrakten eller fłrer til diskriminering af muligetilbudsgivere.
1.1. Muligheden for at kræve anvendelse af særlige
råstoffer
I de tekniske specifikationer er der også mulighed for at stille
krav om anvendelse af visse råstoffer, hvis anvendelsen af dissebidrager til de krævede egenskaber for et produkt eller en
tjenesteydelse på en sådan måde, at de opfylder det formål,
som den ordregivende myndighed har til hensigt at anvendeproduktet eller tjenesteydelsen til. Hvis sådanne krav overholderfællesskabsretten og især ikke virker diskriminerende, kan deordregivende myndigheder i forbindelse med en specifikkontrakt kræve anvendelse af særlige materialer, f.eks. at vindu-esrammerne i en administrationsbygning skal være af træ, ellerstille krav om anvendelse af f.eks. genbrugsglas eller andetgenbrugsmateriale i andre forbindelser.DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/15
1.2. Muligheden for at kræve anvendelse af en specifik
produktionsproces
I direktivernes definition af tekniske specifikationer er produk-
tionsprocesser ikke udtrykkeligt omtalt (19). Såfremt det ikke
medfłrer, at kontrakten forbeholdes visse virksomheder (20),
kan de ordregivende myndigheder stille krav om anvendelseaf en specifik produktionsproces, hvis dette głr det nemmereat specificere produktets eller tjenesteydelsens (synlige ellerusynlige) egenskaber. Krav til produktionsprocessen kanomfatte alle aspekter i forbindelse med fremstilling afproduktet, som kan bidrage til karakterisering af dette, udenat disse nłdvendigvis er synlige i slutproduktet.
Hermed menes, at produktet skal adskille sig fra identiske
produkter med hensyn til fremstilling eller udseende (uansetom forskellene er synlige eller ej), fordi der er blevet anvendten miljłmæssigt fornuftig produktionsproces, f.eks. łkologiskdyrkede levnedsmidler (
21) eller »grłn« elektricitet. Ordregivende
myndigheder skal tilse, at kravet om en bestemt produktions-proces ikke virker diskriminerende (
22).
Krav, der ikke vedrłrer selve produktionen, men f.eks. den
måde en virksomhed drives på, udgłr ikke tekniske specifika-tioner og kan derfor ikke głres obligatoriske (
23).
1.3. Muligheden for at referere til miljłmærker
Miljłmærker anvendes til certificering af produkter, der
vurderes som mere miljłvenlige end andre sammenlignelige
produkter fra samme produktkategori. Mærkerne tildeles på
frivillig basis til produkter, der opfylder specifikke kriterier,og de tilstræber en orientering af offentligheden om miljłven-lige produkter.
Der findes forskellige miljłmærker: EF-miljłmærket (
24), natio-
nale miljłmærker og tværnationale miljłmærker. Der findesogså private miljłmærker (
25).
De tilgrundliggende kriterier for de forskellige produktgrupper
er specificeret i de relevante instrumenter (26).
Disse kriterier, der er baseret på livscyklus for et produkt,
vedrłrer forskellige aspekter såsom produkternes egenskaber,de anvendte materialer, produktionsprocessen, tilbagetagningog genbrug, instruktionsbłger og brugerinformation. De ersåledes tekniske specifikationer i den betydning, der er fastlagti udbudsdirektiverne.
Beslutninger vedrłrende EF-miljłmærket, de nationale
miljłmærker og de tværnationale miljłmærker tages i overens-stemmelse med procedurer fastlagt i de relevante instru-menter (
27). Disse systemer står som garanter for gennemsig-
tighed og er åbne for alle producenter/leverandłrer.
Private miljłmærker udstedes af privatpersoner eller private
organisationer. Brug af et privat miljłmærke kræver autorisa-tion fra ejeren af mærket. Der findes i denne forbindelse ingenfælles karakteristika eller et fælles system, der er vedtaget ellerharmoniseret på nationalt eller tværnationalt plan eller påfællesskabsplan. Private miljłmærker giver ikke de samme
garantier med hensyn til gennemsigtighed og lige adgangsom EF-miljłmærkerne og de nationale miljłmærker.
I mangel på obligatoriske referencer (
28), eller hvis der
stilles krav om en bedre miljłbeskyttelse end den, der
er fastlagt i standarder eller lovgivning, kan de ordregi-vende myndigheder udforme de tekniske specifika-tioner for miljłmæssige karakteristika i overensstem-melse med kriterierne for miljłmærker og tilkende-give, at produkter, der er tildelt disse miljłmærker,anses for at være i overensstemmelse med kontraktenstekniske specifikationer.
De ordregivende myndigheder må dog passe på ikke at
begrænse mulighederne for dokumentation til udelukkende atomfatte certifikater for miljłmærker (
29). Andre former for
dokumentation, såsom prłvningsrapporter, skal også godtages.Dette har især betydning i forbindelse med nationale og privatemiljłmærker, idet det gælder om at sikre, at de givne specifi-kationer og adgangen til at sikre overensstemmelsen med disseikke er af en sådan karakter, at det medfłrer, at kontraktenforbeholdes nationale/lokale virksomheder (se også artikel 8 idirektiv 93/36/EØF).
1.4. Muligheden for anvendelse af alternative bud
Varer og tjenesteydelser, som er mindre skadelige for miljłet,
kan generelt være dyrere end andre varer og tjenesteydelser.Når de definerer kontraktsgenstanden, må de ordregivendemyndigheder finde en balance mellem på den ene side deresłkonomiske overvejelser og deres målsætninger om grłnnereindkłb på den anden side.
Brugen af alternative bud (
30) głr det muligt for de ordregi-
vende myndigheder at bedłmme, hvilken valgmulighed bedstmłder begge disse krav.
Når denne mulighed bruges, fastlægger de ordregivende
myndigheder fłrst en standard definition af kontraktgen-standen, der fastsætter minimumskravene. Foruden denne stan-dardlłsning kan de ordregivende myndigheder definere et ellerflere alternative bud, der fastlægger alternative definitioner afkontraktgenstanden, så som en bedre miljłmæssig ydelse ellerbrugen af en bestemt produktionsmetode, der ikke kræves istandarddefinitionen.
2. UDV ˘LGELSE AF ANSØGERE
I dette kapitel głres der rede for udbudsdirektivernes bestem-melser om udvælgelse af ansłgere, som de ordregivendemyndigheder finder vil kunne udfłre kontrakten.
Der er tre typer bestemmelser herom i udbudsdirektiverne.DA C 333/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
Det fłrste sæt bestemmelser vedrłrer grundene til udelukkelse
af en ansłger fra et udbud. Blandt disse grunde er konkurs,domme for strafbare handlinger, alvorlige faglige fejl, mang-lende betaling til sociale sikringsordninger eller manglendeskattebetaling.
Det andet regelsæt vedrłrer ansłgerens
finansielle og łkono-
miske situation. Disse bestemmelser åbner ikke mulighed for at
inddrage miljłhensyn.
Det tredje regelsæt vedrłrer ansłgerens tekniske kapacitet.
Disse bestemmelser głr det i et vist omfang muligt at inddragemiljłaspekter, ved f.eks. at fastlægge det minimale udstyrs-niveau til sikring af korrekt gennemfłrelse af kontrakten. Detfremgår af direktiverne (
31), at de oplysninger, der kræves til
belysning af ansłgerens finansielle og łkonomiske situationog hans tekniske kapacitet, skal være begrænset til at vedrłrekontraktgenstanden. Mulighederne i disse regelsæt gennemgås i
det fłlgende.
I forsyningsvirksomhedssektoren har de ordregivende myndig-
heder et stłrre spillerum med hensyn til vurderingen af ansł-geres eller tilbudsgiveres kapacitet, idet direktiv 93/38/EØFalene kræver, at de anvendte regler og kriterier er objektive,på forhånd fastlagte og kendt af ansłgere og tilbudsgivere.
2.1. Udelukkelse fra et udbudAlle udbudsdirektiverne
indeholder bestemmelser om grundene til udelukkelse
af virksomheder fra deltagelse i udbud. Nedenståendeer et udpluk af de relevante bestemmelser:
Fra deltagelse i en udbudsprocedure udelukkes enhver leverandłr/
entreprenłr/tjenesteyder:
c) som ved en retskraftig dom er dłmt for en strafbar handling,
der rejser tvivl om hans faglige hæderlighed
d) som i forbindelse med udłvelsen af sit erhverv har begået en
alvorlig fejl, som de ordregivende myndigheder bevisligt harkonstateret.
I tilfælde, hvor lovgivningen definerer manglende overholdelse
af miljłlovgivningen som en strafbar handling, der rejser tvivlom den pågældendes faglige hæderlighed (
32), tillader direkti-
verne om offentlige aftaler den ordregivende myndighed atudelukke en ansłger fra deltagelse af de grunde, der ernævnt i c), hvis virksomheden ved retskraftig dom er dłmt
for denne handling.
Desuden har Kommissionen stillet forslag til et direktiv inde-
holdende definitioner af en minimumsliste over kriminelleovertrædelser, der er til skade for miljłet (
33).Begrebet alvorlig faglig fejl er endnu ikke defineret i fælles-
skabsretten eller i retspraksis (34), og det er derfor op til
medlemsstaterne at afgrænse det i national lovgivning.
2.2. Krav vedrłrende ansłgeres tekniske kapacitet
Det fremgår af udbudsdirektiverne, hvilke former for dokumen-
tation af en ansłgers tekniske kapacitet der er tilladte. Såledesindeholder direktiverne en udtłmmende liste (
35) over refe-
rencer, der kan anvendes til dokumentation af teknisk kapacitetalt efter kontraktens karakter, volumen og formål. Derfor skalfastsættelsen af ethvert krav vedrłrende ansłgerens tekniskekapacitet være omfattet af en af de referencekategorier, der eranfłrt i direktiverne.
Formålet med udvælgelsesfasen er at identificere ansłgere, som
den ordregivende myndighed finder er i stand til at udfłre deaf kontrakten omfattede arbejder/leverancer på bedste vis.Derfor skal de krav, der stilles, udspringe direkte af denpågældende kontraktgenstand eller af kontraktens udfłrelse (
36).
Blandt de kategorier af referencer, der er udfłrligt beskrevet i
udbudsdirektiverne, kan fłlgende i konkrete tilfælde anvendes
på miljłaspekter:
 opgłrelse over teknisk udstyr til rådighed for ansłgeren ved
udfłrelsen af kontrakten
 beskrivelse af leverandłrens tekniske formåen, hans under-
słgelses- og forskningsfaciliteter og de foranstaltninger, derer truffet til kontrol af kvaliteten
 oplysning om involverede teknikere og tekniske organisa-
tioner, som ansłgeren kan inddrage i forbindelse medopfyldelsen af kontrakten, herunder navnlig med ansvarfor kvalitetskontrol.
2.2.1. Muligheden for at kræve særlig (miljłmæssig) erfaring
Hvis kontrakten kræver særlig miljłmæssig viden, er specifik
miljłmæssig erfaring et legitimt krav ved bedłmmelsen afansłgeres (
37) tekniske kunnen og viden (f.eks. vedrłrende
opfłrelse af affaldsbehandlingsanlæg).
2.2.2. Muligheden for at kræve, at leverandłren har et miljłledelses-
system
Miljłledelsessystemer er oprettet i overensstemmelse med en
international standard (ISO-standard 14001) og en EF-forord-ning (EMAS (
38)).DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/17
Med forordningen er der oprettet en frivillig miljłstyringsord-
ning, der er baseret på harmoniserede principper overalt i DenEuropæiske Union, og som er åben for deltagelse fra virksom-heder fra alle łkonomiske sektorer i EU og EØS.
Formålet med EMAS er at fremme en fortsat forbedring af
indsatsen på miljłområdet i forbindelse med industrielle akti-viteter, produkter og tjenesteydelser ved at forpligte virksom-heder til at vurdere og forbedre deres indsats på miljłområdet.
Gennemfłrelsen af EMAS kræver en række forberedelser. Fłrst
foretages en indledende miljłvurdering. Denne głr det muligtfor virksomhederne at bedłmme deres miljłmæssige indsats ogsiden opbygge en koordinering, der kan fłre til bedre praksispå miljłområdet gennem fastlæggelse af en klar målsætning påområdet. Regelmæssige miljłvurderinger danner grundlag foren kontrol af miljłledelsessystemernes funktion og głr det
muligt at fłlge virksomhedens udvikling mod en bedre
indsats på miljłområdet.
For at kunne være med i ordningen kræves det, at virksom-
heden vedtager en miljłpolitik, der især indeholder fłlgendenłglekomponenter:
 overholdelse af al relevant miljłlovgivning
 forebyggelse af forurening, og
 progressiv forbedring af miljłresultater.Som en del af EMAS har alle deltagende lande udarbejdet
kontrolmekanismer, ifłlge hvilke overholdelsen af EMASkontrolleres af uafhængige kontrollłrer akkrediteret ved akkre-
diteringsorganer, og de afgivne oplysninger godkendes. Efter
denne godkendelse ansłges om registrering, hvilket bevilgesaf de af medlemsstaten udpegede kompetente myndigheder.
Listerne over EMAS-registrerede virksomheder i EU og EØS
sendes med regelmæssige mellemrum til Kommissionen,hvorfra en fuldstændig liste kan rekvireres (
39).
Indholdet af miljłprogrammer og miljłledelsesordninger kan
variere fra virksomhed til virksomhed og fra organisation til
organisation, fordi de er »skræddersyede«. Derfor er det ikkemuligt at svare generelt på spłrgsmålet om, hvorvidt EMASkan betragtes som en af de mulige referencer vedrłrende envirksomheds tekniske kapacitet, som er udtłmmende opregneti udbudsdirektiverne. Spłrgsmålet om hvorvidt et specifiktmiljłledelses- og kontrolsystem kan anvendes som reference idenne forbindelse er afhængigt af indholdet af det pågældendesystem.Det er imidlertid vigtigt at understrege, at det er et fælles træk
for alle miljłledelses- og kontrolordninger, at den pågældendevirksomhed opfylder et antal minimumskrav, og at sådannesystemer er udtryk for miljł og ledelse på hłjt plan.
For at kunne tjene som bevis for teknisk kapacitet skal
systemet indvirke på leverancernes kvalitet eller påvirksomhedens evne (f.eks. udstyr og teknikere) til atgennemfłre en kontrakt indeholdende miljłkrav (f.eks.en bygge- og anlægskontrakt, der forpligter kontra-
henten til at behandle affald på selve byggepladsen).
I tilfælde, hvor elementer af en virksomheds miljłpro-
gram og ledelsesplaner kan betragtes som en eller flereaf de referencer, der er med til at bestemme en virk-somheds tekniske kapacitet (
40), kan EMAS registrering
derfor anvendes som dokumentation.
Med henblik på sådanne tilfælde bestemmes det i artikel 11, stk.
2, i EMAS-forordningen, at »For at tilskynde organisationer til at
deltage i EMAS błr Kommissionen og andre EF-institutioner samt
nationale offentlige myndigheder, uden at det berłrer EF-lovgivningen,
overveje, hvordan der kan tages hensyn til EMAS-registreringen, nårder fastsættes kriterier for deres offentlige indkłbspolitikker« .D e
ordregivende myndigheder vil kunne nævne i kontraktdoku-menterne eller i udbudsindkaldelsen, at såfremt en virksomhedhar et miljłledelses- og revisionssystem, der omfatter kravenemed hensyn til teknisk kapacitet, vil dette system blivebetragtet som et tilstrækkeligt bevismiddel. Samtidig må ordre-givende myndigheder ikke udelukke andre muligheder end etEMAS-certifikat som dokumentation: Ethvert andet certifikat(f.eks. ISO 14001) eller enhver anden form for dokumentationskal godtages.
3. TILDELING AF KONTRAKTEN
Når ansłgerne er udvalgt, går den ordregivende myndighed igang med at bedłmme tilbuddene med henblik på tildeling afkontrakten.
I henhold til udbudsdirektiverne er der to mulige kriterier for
tildeling af kontrakter: den laveste pris eller det łkonomisk mest
fordelagtige tilbud . Formålet med det sidste kriterium er at
hjælpe de ordregivende myndigheder med at få mest muligværdi for pengene.DA C 333/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
Med henblik på at fastlægge, hvordan et tilbud bedłmmes som
łkonomisk fordelagtigt, skal den ordregivende myndighed påforhånd angive, hvilke kriterier der vil blive anvendt, og hvilkeder vil blive udslagsgivende. Disse forskellige kriterier skalnævnes på forhånd enten i udbudsbekendtgłrelsen eller iudbudsbetingelserne, så vidt muligt ordnet efter den betydningde tillægges, med de vigtigste fłrst.
3.1. Det łkonomisk mest fordelagtige tilbud
Direktiverne giver eksempler på, hvilke kriterier der kan
anvendes til fastlæggelse af det łkonomisk mest fordelagtigetilbud (
41). Det er muligt at anvende andre kriterier.
I udbudsdirektiverne stilles der generelt to betingelser med
hensyn til de kriterier, der anvendes til bestemmelse af detłkonomisk mest fordelagtige tilbud. Fłrst og fremmest skalprincippet om ikke-diskriminering overholdes, dernæst skalde anvendte kriterier være til łkonomisk fordel for den ordregi-vende myndighed. Som bekræftet af EF-Domstolen er detudbudsdirektivernes formål at forhindre, både at ansłgereeller bydende med hjemsted i den ordregivende myndighedsland begunstiges ved tildeling af kontrakter, og at organisa-tioner finansieret eller kontrolleret af staten eller af regionaleeller lokale myndigheder lader sig påvirke af andre end łkono-miske hensyn (
42). Økonomiske hensyn kan omfatte miljłmæs-
sige aspekter, som det f.eks. er tilfældet i forbindelse med en
vares energiforbrug.
Fælles for alle kriterier anvendt til bedłmmelse af tilbud er, at
de i lighed med de udtrykkeligt angivne skal vedrłre arten afdet arbejde, der skal udfłres, eller måden, det udfłres på (
43).
De anvendte kriterier skal głre det muligt for den ordregivendemyndighed at sammenligne de forskellige tilbud objektivt og at
antage det mest fordelagtige tilbud på grundlag af objektive
kriterier i lighed med eksemplerne i direktiverne (
44).
Formålet med denne bedłmmelse er at fastslå, hvilket tilbud
der bedst opfylder den ordregivende myndigheds behov.Tildelingskriterierne skal derfor bruges til at bestemme tilbud-denes egentlige kvalitet. Derfor skal der bestå en tæt forbindelse
mellem tildelingskriterierne og kontraktgenstanden (
45).
Miljłhensyn nævnes ikke eksplicit i den gældende lovgivning
vedrłrende offentlige kontrakter (46); ikke desto mindre må
artiklen om tildelingskriterier tolkes således, at miljłhensynkan udmunde i fastlæggelsen af specifikke tildelingskriterier.
Et produkts »miljłmæssige forsvarlighed« er ikke målelig som
sådan, når betegnelsen anvendes uden yderligere specificering,og indebærer ikke nłdvendigvis en łkonomisk fordel for denordregivende myndighed. Den ordregivende myndighed kanimidlertid godt inddrage en vares eller en tjenesteydelses»miljłmæssige forsvarlighed«, f.eks. forbruget af naturres-sourcer, ved at »oversætte« denne miljłmålsætning til speci-fikke, produktrelaterede og łkonomisk målelige kriteriersåsom brændstofforbrug (
47). For det meste vedrłrer sådannekriterier et produkts kvalitet eller ydeevne eller et arbejdes/en
tjenesteydelses udfłrelse (dvs. kvalitet eller tekniske fortrin,såsom det fremgår af tildelingskriterierne). I overensstemmelsehermed ville miljłhensyn i tilknytning til en vare eller entjenesteydelse kunne inddrages på lige fod med dennes funktio-nelle og æstetiske egenskaber, og disse kriterier er alleredeudtrykkeligt anfłrt i udbudsdirektiverne i form af en vurderingaf de łkonomiske omstændigheder, der er målelige.
Miljłhensyn kan tjene til identificering af det łkono-
misk mest fordelagtige tilbud i tilfælde, hvor disseelementer kan indebære en łkonomisk fordel for denordregivende myndighed i forbindelse med indkłb afden pågældende vare eller tjenesteydelse.
Spłrgsmålet er, om begrebet »det łkonomisk mest fordelagtige
tilbud« indebærer, at der ved anvendelsen af hvert enkelt tilde-lingskriterium skal kunne påvises en direkte łkonomisk fordelfor den ordregivende myndighed, eller om anvendelsen af hvertkriterium skal være målelig i łkonomisk forstand, uden at detkræves, at dette er til direkte łkonomisk fordel for den ordregi-vende myndighed i forbindelse med den pågældende kontrakt.Spłrgsmålet er blevet bragt for EF-Domstolen i sag C-513/99.Dommen forventes afsagt ved udgangen af 2001 (
48).
Såvel i grłnbogen (49) som i meddelelsen (50) om offentlige
indkłb har Kommissionen klart taget stilling til fordel for
fłrstnævnte fortolkning.
Kommissionen bemærker i denne sammenhæng, at de ordregi-
vende myndigheder bevarer muligheden for at fastlæggekontraktsgenstanden og til, på dette stadium af udbudsforret-ningen, at integrere deres miljłmæssige præferencer i tilknyt-ning til eventuelle indirekte łkonomiske fordele, herunder vedbrug af alternative bud (se afsnit II.1.4).
3.2. Muligheden for at inddrage alle omkostninger i
produktets livscyklus
Livscyklusomkostninger er alle de omkostninger, der pålłber i
forbindelse med produktion, forbrug/anvendelse og bortskaf-felse af en vare eller en tjenesteydelse (fra vugge til grav) (
51).
Den pris, der betales af en ordregivende myndighed, afspejler
og tager hensyn til omkostningerne ved de allerede gennem-fłrte stadier (normalt: design, materialer og produktion,sommetider også prłvning og transport) og skal derfor kuntages i betragtning Øn gang ved tildelingsproceduren (
52).
Derimod kan alle omkostninger, der pålłber efter indkłb atproduktet, og som det påhviler den ordregivende myndighed atbetale, og som derfor direkte afspejler produktets łkonomiskeaspekter, tages i betragtning.DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/19
Omkostninger, der pålłber i et produkts livscyklus og
betales af den ordregivende myndighed, kan tages ibetragtning ved bedłmmelsen med henblik på atfinde frem til det łkonomisk mest fordelagtige tilbud.
I direktiverne nævnes blandt de anvendelige tildelingskriterier
udtrykkeligt driftsudgifter og omkostningseffektivitet. Det kandreje sig om driftsudgifter (energi, vand og andre ressourcer,der forbruges i lłbet af produktets levetid), besparelser (f.eks.kan investeringer i bedre isolering spare energi og dermedpenge) og omkostninger til vedligeholdelse eller genanvendelseaf en vare. Ved bedłmmelse af tilbud kan indkłbsorganisa-tionen også tage hensyn til udgifterne til affaldsbehandling
eller genanvendelse.
3.3. Mulighederne for at inddrage udgifterne i forbindelse
med eksterne virkninger
Eksterne virkninger er skader  eller nyttevirkninger - som
under normale markedsvilkår ikke udredes af forurenereneller kłberen. De er defineret som »Omkostninger og nyttevirk-ninger, som opstår, når Øn gruppes sociale eller łkonomiskevirksomhed har indvirkning på en anden gruppes, og denfłrste gruppe ikke afregner fuldt for denne indvirkning (
53).«
Omkostninger og fortjeneste ved eksterne virkninger adskiller
sig fra de »traditionelle« omkostninger og fortjenester såsomdriftsudgifter eller indtægter ved salg. Sidstnævnte udgifter erkendetegnet ved, at de betales til en pris fastlagt af markedet.
Som hovedregel oppebæres udgifter i forbindelse med eksterne
virkninger ikke af kłberen af et produkt eller en tjenesteydelse,
men af samfundet som helhed, og kan derfor ikke tjene som
tildelingskriterium i ovennævnte betydning (se punkt 3.1).Kommissionen bemærker i denne sammenhæng, at de ordregi-vende myndigheder bevarer muligheden for at fastlæggekontraktsgenstanden eller til at pålægge betingelser for kontrak-tens udfłrelse og til, på disse stadier af udbudsforretningen, atintegrere deres miljłmæssige præferencer i tilknytning til deneventuelle forekomst af eksterne virkninger.
Kun i særlige tilfælde, f.eks. når eksterne udgifter skyldes opfyl-
delse af kontrakten og samtidig afholdes direkte af kłberen afproduktet eller tjenesteydelsen, må disse omkostninger tages ibetragtning.
I sådanne tilfælde błr de ordregivende myndigheder være
opmærksomme på ikke at indfłre systemer, der kan fłre til
præferencer eller skjult diskrimination. Indtil videre findes derikke noget harmoniseret system for, hvornår noget betragtessom en ekstern virkning eller for en łkonomisk vurdering afsådanne. Dog er der bestræbelser i EU-regi, der tilsigter enkoordinering af de metoder, der anvendes i integreringen afeksterne omkostninger i forbindelse med transport, som på etsenere tidspunkt vil kunne bidrage til fjernelsen af den hermedforbundne risiko for diskrimination.3.4. Yderligere kriterier
Dette begreb er udviklet i EF-Domstolens retspraksis (
54).
Det blev fłrst anvendt i sag 31/87 , hvor Retten fandt, at
sådanne hensyn (beskæftigelse af langtidsledige), ikke havdeforbindelse med vurderingen af en ansłgers łkonomiske ogfinansielle situation eller hans tekniske kapacitet og kompe-tence; de kunne heller ikke inddrages under tildelingskriteriernei direktivets artikel 9. Retten fandt desuden, at sådanne kriterierikke desto mindre er forenelige med direktiverne om offentligeudbud, hvis de er forenelige med alle de relevante principper ifællesskabsretten.
I sag C-225 tillod EF-Domstolen (
55), at de ordregivende
myndigheder anvendte et kriterium, der havde tilknytning tilkampen mod arbejdslłshed, forudsat at dette kriterium var ioverensstemmelse med alle fællesskabsrettens grundlæggendeprincipper, men kun i tilfælde hvor de pågældende myndig-heder skulle vælge mellem to eller flere łkonomisk ækvivale-rende tilbud. Et sådant kriterium kunne anvendes som tillæg-skriterium, efter at tilbuddene var sammenlignet ud fra rentłkonomiske kriterier. For så vidt angår kriteriet vedrłrendekampen mod arbejdslłsheden, præciserede Domstolen, atanvendelsen af dette kriterium ikke måtte have nogen direkteeller indirekte konsekvenser for tilbudsgivere fra andremedlemsstater, og at kriteriet udtrykkeligt skulle anfłres iudbudsbekendtgłrelsen, således at eventuelle tilbudsgiverekunne głre sig bekendt med, at et sådant kriterium eksisterede.
Denne praksis vil også kunne finde anvendelse på kriterier
vedrłrende miljłhensyn.
4. OPFYLDELSEN AF KONTRAKTEN
De ordregivende myndigheder kan udforme (detaljerede)kontraktbestemmelser vedrłrende kontraktens opfyldelse.Kontraktbestemmelser må ikke være (skjulte) tekniske specifi-kationer, udvælgelseskriterier eller bedłmmelseskriterier. Devedrłrer alene udfłrelsen af det af kontrakten omfattede.Således skal alle ansłgere, der får tildelt ordren, være i standtil at overholde disse bestemmelser. Af hensyn til gennemsig-tigheden af procedurerne skal disse bestemmelser på forhåndvære tilgængelige for alle ansłgere.
Udbudsdirektiverne omfatter ikke kontraktbestemmelser.
Kontraktbestemmelserne skal overholde traktatens generellebestemmelser og principper, især vedrłrende ikke-diskrimine-ring.
De ordregivende myndigheder har mange muligheder for at
udforme kontraktbestemmelser, der har til formål at beskytte
miljłet.
Fłlgende eksempler på særlige kontraktbetingelser vedrłrende
kontraktens opfyldelse har til formål at tjene generellemiljłmæssige målsætninger; de er tilstrækkeligt specifikke,overholder fællesskabsrettens principper og er i overensstem-melse med direktiverne (
56):DA C 333/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
 levering/emballering som bulkvarer frem for enkeltenheder
 genindvinding eller genanvendelse af emballage og brugte
produkter på leverandłrens ansvar
 levering af varer i genbrugsbeholdere
 indsamling, tilbagetagning eller genanvendelse på leveran-
dłrens ansvar af affald produceret under eller efter brugenaf et produkt
 transport og levering af kemikalier (f.eks. rengłringspro-
dukter) i koncentrater og fortyndelse af disse på anvendel-sesstedet.
Med hensyn til spłrgsmålet om, hvorvidt det kan kræves, at
der anvendes specielle, miljłmæssigt forsvarlige transportlłs-ninger ved levering af varer, błr det bemærkes, at et sådantkrav skal være formuleret således, at det vedrłrer kontraktensopfyldelse og være i overensstemmelse med fællesskabsrettensprincipper. En ordregivende myndighed kan derfor kræve, attransporten af varer, der skal leveres, udfłres med en særligtransportform, på den betingelse at dette i forbindelse med den
pågældende kontrakt ikke fłrer til diskrimination.
III. KONTRAKTER, DER IKKE ER OMFATTET AF UDBUDS-
DIREKTIVERNE
Kontrakter, der ikke er omfattet af udbudsdirektiverne, er ikke
omfattet af de detaljerede bestemmelser, der udspringer af dissedirektiver, og som er gennemgået i de foregående kapitler.
Faktisk overlader fællesskabsretten det til medlemsstaterne at
afgłre, om offentlige kontrakter, der ikke er omfattet af EU’sdirektiver, skal være omfattet af nationale bestemmelser omoffentlige kontrakter.
Medlemsstaterne kan vedtage national lovgivning herom inden
for de rammer, der er fastlagt i traktaten og fællesskabsretten.Det vil derfor komme an på den nationale lovgivning, om
offentlige kontrakter kan  eller skal  tilgodese andre målend »mest værdi for pengene« såsom krævet i udbudsdirekti-verne.
Når genstanden for en sådan kontrakt fastlægges, er det muligt
at opstille en lang række krav og betingelser, også selv om disseikke har direkte tilknytning til kontraktgenstanden. Selvfłlgeligskal disse krav og betingelser være i overensstemmelse medtraktatens bestemmelser og dens principper. Således harDomstolen præciseret, at bestemmelser i et udbudsmateriale,der refererer til nationale standarder eller særlig oprindelse,kan medfłre, at leverandłrer af produkter, der er ækvivalentemed produkter, der er certificerede i henhold til den nationale
standard, ikke indgiver tilbud (
57). Hvis en foranstaltning
pålægger en borger i Øn medlemsstat strengere bestemmelsereller ved lov eller de facto stiller ham ringere end en borger fraden medlemsstat, der har truffet foranstaltningen, kan denneforanstaltning være en overtrædelse af traktatens bestemmelserom fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser.
Med hensyn til udvælgelse af ansłgere kan de ordregivende
myndigheder frit stille krav og betingelser, der er mere vidtgå-ende, end hvad der er muligt i henhold til udbudsdirektiverne.Disse krav behłver ikke udelukkende at vedrłre ansłgerensfinansielle og łkonomiske situation eller hans tekniske kapa-citet. Selvfłlgelig skal kvalificeringskravene være i overensstem-melse med fællesskabsretten og dens principper, herunder isærbestemmelserne og principperne vedrłrende fri udveksling aftjenesteydelser, såsom ikke-diskriminering og gensidig anerken-delse.
Ved bedłmmelsen af tilbud kan tildelingskriterierne fastlægges
frit af den ordregivende myndighed i den udstrækning, de er ioverensstemmelse med traktaten og fællesskabsretten, og krite-rierne er objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende.
Spłrgsmålet om, hvorvidt traktatens bestemmelser eller fælles-
skabsrettens principper er overholdt, må besvares fra sag tilsag.
(1) Rådets direktiv 71/305/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter blev erstattet
ved Rådets direktiv 93/37/EØF, ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF;
Rådets direktiv 77/62/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkłb blev erstattet ved Rådets direktiv 93/36/EØF, ændret vedEuropa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF;Rådets direktiv 92/50/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, ændret ved Europa-Parlamentet s
og Rådets direktiv 97/52/EF;
Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samttransport og telekommunikation, ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/04/EF.
(
2) Det fremgår af artikel 6 af den konsoliderede udgave af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, at »miljłbeskyttelseskrav skal
integreres i udformningen og gennemfłrelsen af Fællesskabets politikker og aktioner som nævnt i artikel 3, især med henblik på at fremme en
bæredygtig udvikling«.
(3) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om Det sjette miljłhandlings-
program for Det Europæiske Fællesskab, »Miljł 2010: Vores fremtid, vores ansvar«  vedtaget af Kommissionen den 24. januar 2001 
KOM(2001) 31 endelig.DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/21
(4) Kommissionens meddelelse »En bæredygtig udvikling i Europa for en bedre verden: En EU-strategi for bæredygtig udvikling«. Kommissionens
forslag til Det Europæiske Råd i Göteborg. KOM(2001) 264 endelig, vedtaget den 15. maj 2001.
(5) Vedtaget af Kommissionen den 8. juni 1999, KOM(1999) 263 endelig, s. 4.
(6) Kommissionens meddelelse »Offentlige indkłb i Den Europæiske Union«, der blev vedtaget af Kommissionen den 11. marts 1998, KOM(1998) 143
endelig.
(7) Kommissionens grłnbog om en integreret produktpolitik, vedtaget af Kommissionen den 7. februar 2001  KOM(2001) 68 endelig.
(8) Artikel 53 i forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkłbskon-
trakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter  (KOM(2000) 275 endelig af 10. maj 2000 og artikel 54 iforslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyningsamt transport  (KOM(2000) 276 endelig af 10. maj 2000).
(
9) F.eks. forpligtelsen til i forbindelse med visse bygge- og anlægsarbejder at udfłre en miljłmæssig konsekvensanalyse. Se fodnote 11.
(10) En række nationale administrationer har allerede udstedt retningslinjer til ordregivende myndigheder om »bæredygtigt byggeri«.
(11) Som eksempler kan nævnes Øresundsforbindelsen eller Vasco da Gama-broen ved Lissabon.
(12) Projekter, der er omfattet af direktiv 85/337/EØF (EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40), ændret ved direktiv 97/11/EØF (EFT L 73 af 14.3.1997 , s. 5).
(13) Ordregivende myndigheder kan enten foreskrive den valgte lłsning eller undgå at stille krav, som kan fłre til tilbud baseret på mere skadelige
produktionsprocesser. F.eks. kan der stilles krav om anvendelse af ubleget genbrugspapir.
(14) KOM(1999) 263 endelig af 8. juni 1999, s. 8 og 9.
(15) Med undtagelse af ordregivere, der er omfattet af forsyningsvirksomhedsdirektivet (direktiv 93/38/EØF), men som er private foretagender.
(16) Det drejer sig her om tekniske specifikationer, hvis overholdelse er obligatorisk ved lov eller administrativ bestemmelse i forbindelse med salg e ller
anvendelse af en vare.
(17) Se bilagene til denne meddelelse.
(18) Kommissionen stłtter europæiske standardiseringsorganisationers indsats til fordel for en integrering af miljłaspekter i standardiseringsar bejdet.
(19) Det błr bemærkes, at produktionsprocessen i GPA-aftalen om offentlige indkłb udtrykkeligt er anfłrt under definitionen af tekniske specifika-
tioner.
(20) Se f.eks. artikel 8, stk. 6, i direktiv 93/36/EØF.
(21) Ved definitionen af łkologiske landbrugsprodukter kan de ordregivende myndigheder f.eks. anvende de tekniske specifikationer i Rådets forord-
ning nr. 2092/91 af 24. juni om łkologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter samt henvisninger hertil på landbrugsprodukter oglevnedsmidler (EFT L 198 af 22.7.1991, s. 1).
(
22) Det må f.eks. ikke kræves, at grłn elektricitet kun må fremstilles ved hjælp af vindenergi. For vandenergi og solenergi kan også benyttes til
fremstilling af grłn elektricitet, og det tekniske krav til grłn elektricitet błr derfor være, at den er fremstillet på grundlag af vedvarende energi .
(23) F.eks. brug af genbrugspapir i kontorer, bestemte metoder til bortskaffelse af affald på entreprenłrens område, beskæftigelse af særlige befolk-
ningsgrupper (etniske minoriteter, handicappede, kvinder).
(24) Det europæiske miljłmærke blev fłrst indstiftet ved Rådets forordning (EØF) nr. 880/92 af 23. marts 1992 om en EF-ordning for tildeling af et
miljłmærke (EFT L 99 af 11.4.1992, s. 1). Denne forordning er ophævet og erstattet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr.1980/2000 af 17. juli 2000 om en revideret ordning for tildeling af et EF-miljłmærke ( EFT L 237 af 21.9.2000, s. 1).På Internet-adressen http://europa.eu.int/comm/environment/ecolabel/prodgr.htm findes en liste over alle produktgrupper med tilknytning ti le t
EF-miljłmærke, der eksisterer, er under udvikling eller er under revision.
(
25) En vigtig gruppe private miljłmærker identificerer tłmmer med oprindelse i bæredygtigt skovbrug.
(26) Således er f.eks. kriterierne for tildeling af EF-miljłmærket for pc’er specificeret i Kommissionens beslutning af 26. februar 1999 om miljł-
kriterierne for tildeling af Fællesskabets miljłmærke til persondatamater (EFT L 70 af 17.3.1999, s. 46).
(27) Beslutninger vedrłrende EF-miljłmærket træffes i overensstemmelse med den procedure, der er fastlagt i Europa-Parlamentets og Rådets forord-
ning (EF) nr. 1980/2000, og beslutninger vedrłrende tværnationale og nationale miljłmærker tages på grundlag af procedurer i henhold tilnationale bestemmelser. I artikel 10 i forordningen om EF-miljłmærket hedder det, at » for at tilskynde til anvendelsen af miljłmærkede produkter błr
Kommissionen og Fællesskabets łvrige institutioner samt andre offentlige myndigheder på nationalt plan, under overholdelse af fællesskabsrette n, tjene som
eksempel, når de specificerer krav til deres produkter «.
(
28) F.eks. en europæisk, international eller national standard, der også dækker de miljłmæssige aspekter af et produkt  se afsnit II.1 ovenfor.
(29) Miljłmærkede produkter tegner sig ofte kun for en begrænset del af et bestemt marked. Således repræsenterer europæiske miljłmærkede
produkter normalt mindre end 20 % og i nogle tilfælde endda mindre end 5 % af markederne for de pågældende produkter.
(30) Når kriteriet for tildeling af ordren er det łkonomisk mest fordelagtige bud, giver alle direktiverne om offentlige aftaler mulighed for, at de
ordregivende myndigheder tager hensyn til alternative bud fra bydende, når disse alternative bud opfylder de mindstekrav, der er fastsat af de
ordregivende myndigheder. De ordregivende myndigheder angiver i udbudsbetingelserne, hvilke mindstekrav alternative bud skal opfylde, oghvilke specifikke krav der eventuelt stilles til deres udformning. De skal i udbudsbekendtgłrelsen angive, om alternative bud ikke tages ibetragtning. Artikel 24 i direktiv 92/50/EØF; artikel 16 i direktiv 93/36/EØF; artikel 19 i direktiv 93/37/EØF og artikel 34, stk. 3, i direktiv93/38/EØF.
(
31) Se f.eks. artikel 23, stk. 3, i direktiv 93/36/EØF.DA C 333/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
(32) I nogle lande indeholder strafferetten definitioner af såkaldte »łkologiske forbrydelser«. Fłlgende eksempel er hentet fra artikel 325 af den spa nske
strafferet (Ley Organica 10/1995 af 23. november 1995) »enhver, der i strid med love eller andre almindelige bestemmelser til beskyttelse af
miljłet, forårsager, eller hvis handlinger direkte eller indirekte giver anledning til, emissioner, udledninger, stråling, udtræk eller undermi nering,
aflejringer, stłj, vibrationer, sprłjtninger eller rester i atmosfæren, jordskorpen, undergrunden eller i słer, hav eller grundvand, herunder gr ænse-
områder, eller som foretager vandafledninger, der i alvorlig grad forstyrrer balancen i natursystemer, kan straffes med fængsel i seks måneder til
fire år, dagbłder til betaling over otte til 24 måneder og forbud mod at bedrive et erhverv eller beklæde et embede i et til tre år. Hvis der
foreligger alvorlig sundhedsrisiko for mennesker, skal den łverste del af strafferammen i forbindelse med fængsling anvendes«.
(33) En minimumsliste over forbrydelser mod miljłet som det, der er omhandlet af Kommissionens forslag, vil ikke forhindre medlemsstaterne i at
udforme bestemmelser vedrłrende yderligere overtrædelser og/eller yderligere sanktioner som strengere beskyttelsesforanstaltninger (EF-tra ktatens
artikel 176).
(34) Final Report on the Falcone Study on procurement and organised crime (1998)  Volume I: 24.5.1999  Institute of Advanced Legal Studies 
University of London.
(35) Sag 76/81, Transporoute et travaux mod MinistŁre des travaux public, dom af 10. februar 1982, Sml. 1982, s. 417
(36) Direktivet om offentlige tjenesteydelseskontrakter (92/50/EØF) tilkendegiver klart, at disse krav skal fastlægges ud fra karakteren, omfanget og
formålet af de tjenesteydelser, der skal leveres
(37) Sag 31/87 , Gebroeders Beentjes bv. mod den nederlandske stat, dom af 20. september 1988, forslag til afgłrelse, præmis. 35, Sml. 1988, s. 4635.
(38) Indledningsvis oprettet ved Rådets forordning (EF) nr. 1836/93 af 29. juni 1993 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for
miljłledelse og miljłrevision (EFT L 168 af 9.7.1993, s. 1). Denne forordning er ændret og erstattet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning761/2001 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljłledelse og miljłrevision (EMAS).
(
39) På Internet offentliggłres også en liste over registrerede beliggenheder på adressen http://europa.eu.int/comm/environment/emas. Ved indgan gen
til 2001 var over 3 000 beliggenheder registreret i EU.
(40) Jf. afsnit 2.2: a) opgłrelse over teknisk udstyr til rådighed for ansłgeren ved udfłrelsen af kontrakten; b) beskrivelse af leverandłrens tekniske
formåen, hans undersłgelses- og forskningsfaciliteter og de foranstaltninger, der er truffet til kontrol af kvaliteten; eller c) oplysning om
involverede teknikere og tekniske organisationer, uanset om de tilhłrer ansłgerens virksomhed, som ansłgeren kan inddrage i forbindelsemed opfyldelsen af kontrakten, herunder navnlig med ansvar for kvalitetskontrol.
(
41) Pris, leveringsdato, leveringsperiode, færdiggłrelsesdato, driftsomkostninger, omkostningseffektivitet, kvalitet, æstetik og funktionel le karakteristika
ved varen eller tjenesteydelsen, service efter salg, teknisk assistance, lłnsomhed og tekniske fortrin.
(42) Sag C-380/98, The Queen mod HM Treasury, ex parte: University of Cambridge, dom af 3. oktober 2000. Præjudiciel sag. ( Sml. 2001, s. I-8035)
og sag C-237/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik, dom af 1. februar 2001 (endnu ikke offentliggjort).
(43) Sag 31/87 , Gebroeders Beentjes  (se ovenfor)  Generaladvokatens forslag til afgłrelse.
(44) Sag 31/87 , Gebroeders Beentjes  (se ovenfor)  præmis 27.
(45) Jf. f.eks. artikel 26, stk. 1, litra b), i direktiv 93/36/EØF: »forskellige kriterier, som varierer alt efter det pågældende indkłb«.
(46) Det błr bemærkes, at i forslagene til ændring af udbudsdirektiverne, der blev vedtaget af Kommissionen den 10. maj 2000, er miljłhensyn
udtrykkeligt opfłrt blandt de kriterier, der kan medvirke til at identificere det łkonomisk mest fordelagtige tilbud (se fodnote 7).
(47) Kriterier anvendt ved tildeling af miljłmærker kan anvendes til bestemmelse af det łkonomisk mest fordelagtige tilbud, hvis de tilfredsstiller
kravene i dette afsnit.
(48) Sag C-513/99, Stagecoach Finland Oy Ab, tidligere Oy Swebus Finland Ab, Espoo, anmodning om en præjudiciel afgłrelse (EFT C 102 af
8.4.2000, s. 10).
(49) Grłnbog  Offentlige indkłb i EU  overvejelser for fremtiden, vedtaget af Kommissionen den 27. november 1996, KOM(96) 583 endelig.
(50) Kommissionens meddelelse »Offentlige indkłb i Den Europæiske Union«, der blev vedtaget af Kommissionen den 11. marts 1998, KOM(1998) 143
endelig.
(51) Normalt  men ikke nłdvendigvis i denne rækkefłlge  fłlgende faser: produktdesign, indkłb af materialer, produktion, transport, prłvning,
anvendelse, bortskaffelse, genanvendelse.
(52) Udgifter til transport og prłvning af produktet må, hvis disse allerede er afholdt af leverandłren og indeholdt i prisen, ikke tages i betragtning
endnu en gang af den ordregivende myndighed ved at lægge dem til den pris, leverandłren kræver.
(53) Europa-Kommissionen, GD Miljł: A Study on the Economic Valuation of Environmental Externalities from Landfill Disposal and Incineration of
Waste. Endelig rapport: oktober 2000, side 9.
(54) Sag 31/87 , Gebroeders Beentjes  (se ovenfor)  og sag C-225/98, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik,
dom af 26. september 2000, Regionen Nord-Pas de Calais og departementet Nord’s opfłrelse og vedligeholdelse af skolebygninger ( Sml. 2000 I, s.
7445).
(55) Jf. Den almindelige beretning om Den Europæiske Unions virksomhed, afsnit 1119, side 407.
(56) OECD-dokument ENV/EPOC/PPC(98) 17REV1.
(57) Sag 45/87 , Kommissionen mod Irland (Dundalk), dom af 22. september 1988, Sml. 1988, s. 4929, og sag C-243/89, Kommissionen for De
Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Danmark (Bro over Storebælt), dom af 22. juni 1993, Sml. 1993 I, s. 3353.DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/23
BILAG I
F˘LLES REGLER P¯ DET TEKNISKE OMR¯DE
De fælles regler på det tekniske område er omhandlet af artikel 14 i direktiv 92/50/EØF (tjenesteydelser), artikel 8 af
direktiv 93/36/EØF (indkłb) og artikel 10 i direktiv 93/37/EØF (bygge- og anlægsvirksomhed). Selv om ordlyden af disseartikler ikke er fuldstændigt identisk, er deres indhold sammenfaldende. Af denne grund og med henblik på at tjene som
eksempel er teksten til artikel 14 i direktiv 92/50/EØF gengivet nedenfor.
DIREKTIV 92/50/EØF
AFSNIT IV
Fælles regler på det tekniske område
Artikel 14
1. De i bilag II omhandlede tekniske specifikationer anfłres i udbudsmaterialet eller i aftalen.
2. Uden at dette berłrer medlemsstaternes obligatoriske tekniske forskrifter, for så vidt disse er forenelige med fælles-
skabsretten, fastsættes de tekniske specifikationer af de ordregivende myndigheder ved henvisning til de nationalestandarder, hvorved europæiske standarder gennemfłres, ved henvisning til europæiske tekniske godkendelser ellerved henvisning til fælles tekniske specifikationer.
3. En ordregivende myndighed kan fravige stk. 2 i fłlgende tilfælde:
a) når standarderne, de europæiske tekniske godkendelser eller de fælles tekniske specifikationer ikke indeholder
nogen bestemmelser om, hvorledes der skal konstateres overensstemmelse, eller når der ikke findes nogen tekniskmetode, der giver mulighed for på tilfredsstillende vis at konstatere et produkts overensstemmelse med disse
standarder, europæiske tekniske godkendelser eller fælles tekniske specifikationer
b) når anvendelsen af stk. 2 ville hindre anvendelsen af Rådets direktiv 86/361/EØF af 24. juli 1986 om fłrste fase af
den gensidige anerkendelse af typegodkendelser af teleterminaludstyr. Direktivet er ændret ved direktiv
91/263/EØF eller Rådets beslutning 87/95/EØF af 22. december 1986 om standardisering inden for informations-
teknologi og telekommunikation eller andre fællesskabsretsakter inden for specifikke tjenesteydelses- eller produkt-områder
c) når anvendelsen af disse standarder, europæiske tekniske godkendelser eller fælles tekniske specifikationer
forpligter den ordregivende myndighed til at anskaffe produkter eller materialer, der er uforenelige med eksiste-
rende udstyr, eller medfłrer uforholdsmæssigt store udgifter eller tekniske vanskeligheder; denne fravigelse kankun ske som led i en fast plan om overgang til europæiske standarder, europæiske tekniske godkendelser ellerfælles tekniske specifikationer inden for en nærmere fastlagt frist
d) når det pågældende projekt er udtryk for en virkelig nyskabelse, for hvilken anvendelsen af eksisterende euro-
pæiske standarder, europæiske tekniske godkendelser eller fælles tekniske specifikationer ville være uhen-sigtsmæssig.
4. Ordregivende myndigheder, der benytter stk. 3, angiver så vidt muligt begrundelsen herfor i den udbudsbekendt-
głrelse, der offentliggłres i De Europæiske Fællesskabers Tidende , eller i udbudsbetingelserne og angiver i alle tilfælde
begrundelsen i deres interne dokumentation og stiller på anmodning disse oplysninger til rådighed for medlems-staterne og Kommissionen.
5. Såfremt der ikke foreligger europæiske standarder, europæiske tekniske godkendelser eller fælles tekniske specifika-
tioner:
a) fastsættes de tekniske specifikationer ved henvisning til de nationale tekniske specifikationer, der anerkendes som
værende i overensstemmelse med de væsentlige krav i fællesskabsdirektiverne om teknisk harmonisering, efter de
procedurer, der er fastsat i disse direktiver, navnlig efter de procedurer, der er fastsat i direktiv 89/106/EØF
b) kan de tekniske specifikationer fastsættes ved henvisning til de nationale tekniske specifikationer for projektering,
beregning og udfłrelse af bygge- og anlægsarbejder samt for anvendelse af materialer
c) kan de tekniske specifikationer fastsættes ved henvisning til andre dokumenter.
I så fald błr der i prioritetsorden henvises til:
i) de nationale standarder, hvorved internationale standarder, der er anerkendt i den ordregivende myndigheds land,
gennemfłres
ii) andre nationale standarder og nationale tekniske godkendelser i den ordregivende myndigheds land
iii) enhver anden standard.DA C 333/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001
6. Medmindre aftalens genstand głr det berettiget, forbyder medlemsstaterne, at der i en given aftales vilkår indsættes
tekniske specifikationer, der nævner varer af et bestemt fabrikat eller hidrłrende fra en bestemt leverandłr eller varer,
der er fremstillet efter en bestemt proces, og som derved begunstiger eller udelukker bestemte tjenesteydere. Det ernavnlig forbudt at anfłre varemærker, patenter eller typer eller at anfłre en bestemt oprindelse eller en bestemtproduktion. En sådan angivelse, der ledsages af ordene »eller dermed ligestillet«, er dog tilladt i tilfælde, hvor de
ordregivende myndigheder ikke har mulighed for at beskrive kontraktens genstand ved hjælp af specifikationer, der er
tilstrækkelig nłjagtige og forståelige for alle berłrte parter.
For forsyningsvirksomhedssektoren er de fælles regler på det tekniske område omhandlet af artikel 18 i forsyningsvirk-
somhedsdirektivet. Disse bestemmelser afviger en del fra bestemmelserne i direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og direktiv93/37/EØF, idet de er mindre detaljerede og udtłmmende. Artikel 18 i direktiv 93/38/EØF er gengivet nedenfor.
DIREKTIV 93/38/EØF
AFSNIT III
Tekniske specifikationer og standarder
Artikel 18
1. Ordregiverne skal anfłre de tekniske specifikationer i de generelle dokumenter eller i udbudsmaterialet i forbindelse
med de enkelte kontrakter.
2. Tekniske specifikationer fastlægges ved henvisning til europæiske specifikationer, når sådanne findes.3. Findes der ikke europæiske specifikationer, skal de tekniske specifikationer så vidt muligt fastlægges ved henvisning til
andre standarder, der anvendes i Fællesskabet.
4. Ordregiverne fastlægger de supplerende specifikationer, der er nłdvendige for at udbygge europæiske specifikationer
eller andre standarder. De skal derved give fortrinsstilling til specifikationer, der vedrłrer funktionsdygtighed frem fordesign eller egenskabsbeskrivelse, medmindre ordregiverne har objektive grunde til at mene, at sådanne specifika-tioner vil være uhensigtsmæssige henset til kontraktens formål.
5. Tekniske specifikationer, hvori der nævnes varer af et bestemt fabrikat eller en bestemt herkomst eller en særlig
proces, og som medfłrer, at visse virksomheder får fortrinsbehandling eller udelukkes, må ikke anvendes, medmindre
sådanne specifikationer er absolut nłdvendige i betragtning af kontraktens genstand. Det er navnlig forbudt at anfłrevaremærker, patenter eller typer eller at anfłre en bestemt oprindelse eller en bestemt produktion; sådanne angivelserledsaget af ordene »eller lignende« er dog tilladt, hvis kontraktgenstanden ikke på anden måde kan beskrives ved
specifikationer, der er tilstrækkeligt præcise og fuldt forståelige for alle heraf berłrte.
6. Ordregiverne kan fravige stk. 2
a) hvis det ikke er teknisk muligt på tilfredsstillende vis at fastslå overensstemmelse med europæiske specifikationerb) hvis anvendelsen af stk. 2 begrænser anvendelsen af Rådets direktiv 86/361/EØF af 24. juli 1986 om fłrste fase af
den gensidige anerkendelse af typegodkendelser af teleterminaludstyr eller Rådets beslutning 87/95/EØF af 22.december 1986 om standardisering inden for informationsteknologi og telekommunikation
c) hvis europæiske specifikationer ved tilpasningen af bestående fremgangsmåder hertil ville tvinge ordregiveren til at
indkłbe materiel, der er uforeneligt med allerede anvendt udstyr eller medfłrer uforholdsmæssigt store udgifter eller
tekniske vanskeligheder. Ordregiveren må kun anvende denne undtagelse som led i en klart fastlagt og nedskrevet strategi medhenblik på inden for en bestemt periode at gå over til europæiske specifikationer
d) hvis den pågældende europæiske specifikation ikke egner sig til den påtænkte særlige anvendelse, eller der ikke er
taget hensyn til den tekniske udvikling, der er sket siden dens vedtagelse. Ordregivere, der anvender denne
undtagelse, giver vedkommende standardiseringsorgan eller ethvert andet organ, der har bemyndigelse til atrevidere europæiske specifikationer, meddelelse om, hvorfor de finder europæiske specifikationer uhensigtsmæs-sige, og anmoder om revision
e) hvis det pågældende projekt er af ægte innovativ karakter, hvorved anvendelsen af bestående europæiske speci-
fikationer ikke ville være hensigtsmæssig.
7. I de bekendtgłrelser, der offentliggłres efter artikel 21, stk. 1, litra a), eller artikel 21, stk. 2, litra a), skal det angives,
om stk. 6 finder anvendelse.
8. Denne artikel berłrer ikke obligatoriske tekniske forskrifter, hvis disse er forenelige med fællesskabsretten.DA 28.11.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende C 333/25
BILAG II
DEFINITION AF VISSE TEKNISKE SPECIFIKATIONER
Definitionen af visse tekniske specifikationer i bilag II til direktiv 92/50/EØF (tjenesteydelser), bilag III til direktiv
93/36/EØF (indkłb), bilag II til direktiv 93/37/EØF (bygge- og anlægsarbejder) og artikel 1, stk. 8-13 i direktiv93/38/EØF (forsyningsvirksomhed) er sammenfaldende, selv om ordlyden ikke er helt den samme. Af denne grund
og med henblik på at tjene som eksempel er teksten til bilag II til direktiv 92/50/EØF gengivet nedenfor.
BILAG II
DEFINITION AF VISSE TEKNISKE SPECIFIKATIONER
I dette direktiv forstås ved:
1) »Tekniske specifikationer«: samtlige tekniske forskrifter, navnlig sådanne, der findes i udbudsbetingelserne, som
fastlægger krævede egenskaber for et bygge- og anlægsarbejde eller et materiale, og hvorved disse objektivt kan
beskrives således, at de opfylder kravene for den anvendelse, som den ordregivende myndighed har bestemt dem til.Disse egenskaber omfatter kvalitetsniveau, brugsegenskaber, sikkerhed, dimensioner, herunder forskrifter for mate-rialet, kvalitetssikring, terminologi, symboler, afprłvning og afprłvningsmetoder, emballering, mærkning og etiket-
tering. De omfatter ligeledes regler for udformning og beregning, betingelser for afprłvning, kontrol og godkendelse
samt konstruktionsteknik og konstruktionsmetoder samt alle andre tekniske forhold, som den ordregivendemyndighed ved almindelige eller særlige bestemmelser kan fastsætte vedrłrende de færdige arbejder og de materialer,der indgår deri.
2) »Standard«: den tekniske specifikation, som er godkendt af et anerkendt standardiseringsorgan til gentagen eller
konstant anvendelse, men hvis overholdelse normalt ikke er obligatorisk.
3) »Europæisk standard«: de standarder, der er godkendt af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) eller af
Den Europæiske KomitØ for Elektroteknisk Standardisering (Cenelec), som »europæisk standard (EN)« eller som
»harmoniseringsdokumenter (HD)« i henhold til de fælles regler for disse organisationer eller af Det Europæiske
Institut for Telestandarder (ETSI) som »europæisk telestandard« (ETS).
4) »Europæisk teknisk godkendelse«: godkendelse af et materiales egnethed til anvendelse på grundlag af den tekniske
bedłmmelse, som bygger på, at materialet opfylder de væsentlige krav, der gælder for bygge- og anlægsarbejder, til
grund for hvilke lægges materialets iboende egenskaber og de forskrifter, der gælder for dets ibrugtagning oganvendelse. Europæisk godkendelse udstedes af et organ, der er godkendt hertil af medlemsstaten.
5) »Fælles teknisk specifikation«: teknisk specifikation udarbejdet efter en af medlemsstaterne godkendt procedure og
offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende .
6) »Væsentlige krav«: krav om sikkerhed, sundhed og visse andre forhold vedrłrende almenvellet, som bygge- og
anlægsarbejder eventuelt skal overholde.DA C 333/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.11.2001