Forslag til RÅDETS FORORDNING (EF, EKSF, Euratom) om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget

(forelagt af Kommissionen)

INDHOLDSFORTEGNELSE

BEGRUNDELSE

1. INDLEDNING

2. FORSLAGETS FORMELLE ASPEKTER

3. FORSLAGETS SUBSTANS

Forslag til RÅDETS FORORDNING (EF, EKSF, Euratom) om finansforordningen vedrørendeDe Europæiske Fællesskabers almindelige budget

DEL I ...... ...... ...... ...

FÆLLES BESTEMMELSER

AFSNIT 1

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Kapitel 1

Enhedsprincippet

Kapitel 2

Princippet om etårighed

Kapitel 3

Ligevægtsprincippet

Kapitel 4

Princippet om én regningsenhed

Kapitel 5

Bruttoprincippet

Kapitel 6

Specificeringsprincippet

Kapitel 7

Princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning

Kapitel 8

Princippet om klarhed og åbenhed

AFSNIT 2

OPSTILLING AF BUDGETTET OG DETTES STRUKTUR

Kapitel 1

Opstilling af budgettet

Kapitel 2

Budgettets struktur og udformning

AFSNIT 3

GENNEMFØRELSE AF BUDGETTET

Kapitel 1

Almindelige bestemmelser

Kapitel 2

Gennemførelsesmetoder

Kapitel 3

Finansielle aktører

Sektion 1

Princippet om adskillelse af funktioner

Sektion 2

Den anvisningsberettigede

Sektion 3

Regnskabsføreren

Sektion 4

Forskudsbestyreren

Kapitel 4

De finansielle aktørers ansvar

Sektion 1

Almindelige bestemmelser

Sektion 2

Bestemmelser for regnskabsførere og forskudsbestyrere

Kapitel 5

Forvaltning af indtægter

Sektion 1

Overdragelse af egne indtægter

Sektion 2

Overslag over fordringer

Sektion 3

Indtægtsordre

Sektion 4

Inkassering

Kapitel 6

Forvaltning af udgifter

Sektion 1

Indgåelse af udgiftsforpligtelser

Sektion 2

Fastsættelse af udgifter

Sektion 3

Anvisning af udgifter til betaling

Sektion 4

Betaling af udgifter

Sektion 5

Tidsfrister i forbindelse med forvaltning af udgifter

Kapitel 7

Information om budgetgennemførelsen

Kapitel 8

Edb-systemer

Kapitel 9

Den interne revisor

AFSNIT 4

INDGÅELSE AF OFFENTLIGE AFTALER

Kapitel 1

Almindelige bestemmelser

Sektion 1

Anvendelsesområde

Sektion 2

Offentliggørelse

Sektion 3

Procedurer for indgåelse af aftaler

Sektion 4

Udelukkelse fra at deltage i aftaler

Sektion 5

Kontrakttildeling

Sektion 6

Afgivelse, åbning og vurdering af bud

Sektion 7

Sikkerhedsstillelse

Kapitel 2

Bestemmelser vedrørende aftaler indgået af fællesskabsinstitutionerne for egen regning

AFSNIT 5

TILSKUD

Kapitel 1

Almindelige bestemmelser

Kapitel 2

Tildelingsprincipper

Kapitel 3

Tildelingsprocedure

Kapitel 4

Udbetaling

Kapitel 5

Gennemførelse

AFSNIT 6

OPSTILLING OG AFLÆGGELSE AF REGNSKABER

Kapitel 1

Aflæggelse af regnskaber

Kapitel 2

Opstilling af regnskaber

Kapitel 3

Formuefortegnelse

AFSNIT 7

EKSTERN KONTROL OG DECHARGE

Kapitel 1

Ekstern kontrol

Kapitel 2

Decharge

DEL II...

SÆRLIGE BESTEMMELSER

AFSNIT 1

DEN EUROPÆISKE UDVIKLINGS- OG GARANTIFOND FOR LANDBRUGET, GARANTISEKTIONEN

AFSNIT 2

STRUKTURFONDENE

AFSNIT 3

FORSKNING

AFSNIT 4

FORANSTALTNINGER UDADTIL

Kapitel 1

Almindelige bestemmelser

Kapitel 2

Aktionernes gennemførelse

Kapitel 3

Indgåelse af aftaler

Kapitel 4

Ydelse af tilskud

Kapitel 5

Kontrol af regnskaberne

AFSNIT 5

KONTORET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS OFFICIELLE PUBLIKATIONER

AFSNIT 6

DET EUROPÆISKE KONTOR FOR BEKÆMPELSE AF SVIG

AFSNIT 7

DRIFTSBEVILLINGER

DEL III..

OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

AFSNIT 1

OVERGANGSBESTEMMELSER

AFSNIT 2

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

BILAG - SAMMENLIGNINGSTABEL

NØGLEORDSFORTEGNELSE (med artikel henvisning) 102

BEGRUNDELSE

1. INDLEDNING

Kommissionen har gjort den administrative reform til en hovedprioritet. Da finansforordningen indeholder reglerne for økonomisk forvaltning, kontrol og revision, er en omarbejdning af finansforordningen uløseligt forbundet med den administrative reform. Hovedelementerne i reformen, såsom understregningen af de anvisningsberettigedes ansvar under den interne revisionstjenestes tilsyn og til gengæld herfor afskaffelsen af den centraliserede forudgående kontrol (bl.a. finansinspektørens påtegning i forbindelse med indtægter og udgifter), kan ikke iværksættes, uden at finansforordningen ændres væsentligt.

Omarbejdningen går dog videre end de mål, der er fastlagt i forbindelse med den interne revision af Kommissionen. Den berører alle de emner, som på nuværende tidspunkt er omfattet af finansforordningen, der er det instrument, der danner rammen om alle aspekter af gennemførelsen af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget fra opstillingen til decharge.

Teksten til den nuværende finansforordning blev vedtaget for over 20 år siden. Men baggrunden herfor har siden da forandret sig meget som følge af de forskellige udvidelser, indførelsen af de finansielle overslag som ramme om budgettet og de institutionelle ændringer, der har resulteret i Den Europæiske Union. Der er foretaget en række punktuelle ændringer i teksten fra 1977 for at tage hensyn til såvel de institutionelle ændringer (Maastricht- og Amsterdam-traktaten og samfinansiering med EFTA-landene i forbindelse med EØS) som til ønsket om en strammere styring af Fællesskabets finanser.

Det skal understreges, at der ifølge finansforordningens nuværende artikel 140 under alle omstændigheder hvert tredje år skal foretages en fornyet gennemgang af finansforordningen, så den hele tiden kan tilpasses til den institutionelle situation og de forvaltningsmæssige krav.

Kommissionen har desuden lagt vægt på, at Revisionsretten i sin udtalelse 4/97 fremsatte en bemærkning om, at man ikke bør nøjes med punktuelle ændringer af finansforordningen, men bør fremlægge et samlet forslag til revision af teksten.

Da denne opgave, som vedrører alle Fællesskabets aktivitetsområder og alle institutionerne, er yderst teknisk og meget omfattende, har Kommissionen valgt, inden den fremsatte dette forslag, at fremlægge et arbejdsdokument, der skulle tjene som grundlag for en interinstitutionel diskussion af de løsninger, Kommissionen foreslog (SEK(1998) 1228 endelige udg. af 22. juli 1998), i det følgende benævnt Kommissionens arbejdsdokument.

Denne procedure blev hilst velkommen af Europa-Parlamentet, Rådet og Revisionsretten. De to førstnævnte institutioner kom med væsentlige bidrag til diskussionen [1] i forlængelse af Revisionsrettens udtalelse 4/97.

[1] Rådets konklusioner af 25. januar 1999, dok. 13807/98 og betænkning af Dell'Alba (PE 229.419 af 17. marts 1999).

2. FORSLAGETS FORMELLE ASPEKTER

A. Forenkling af finansforordningen

Kommissionen anser det for nødvendigt, at finansforordningen begrænser sig til de vigtigste principper og henviser de detaljerede regler til forordninger, der er lavere placeret i hierarkiet.

Dette forslag blev i øvrigt godkendt af Europa-Parlamentet i dets beslutning om den anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe. Det vil gøre den inter institutionelle procedure mere effektiv ved at gøre det muligt at koncentrere sig om de vigtigste lovgivningsmæssige rammer og overlade det til Kommissionen at fastlægge de tekniske bestemmelser i samråd med de andre institutioner. Forslaget gør desuden teksterne lettere at læse og mindsker risikoen for overlapninger og uoverensstemmelser mellem reglerne.

Kommissionen foreslår således, at der foretages en omorganisering og en bedre opdeling af finansforordningen og af forordningen om gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i finansforordningen (i det følgende benævnt "gennem førelses bestemmelserne"), således at der opnås en mere logisk og klarere opdeling mellem disse to tekster). Den første fastslår de grundlæggende regler og den anden de konkrete gennemførelsesbestemmelser.

Det vigtigste kriterium for fordeling mellem den grundlæggende retsakt, som finansforordningen er, og gennemførelsesretsakten, som udgøres af gennemførelses bestemmelserne, er følgende: Rådets forordning skal kun omfatte hovedprincipperne og grundreglerne for det område, der skal reguleres. Derimod bør detaljerne i form af tekniske og operationelle bestemmelser samt nærmere regler for gennemførelse af finansforordningen henvises til gennemførelses bestemmelserne, som Kommissionen vedtager i henhold til de beføjelser, som Rådet uddelegerer til den.

Det kan fortsat i visse tilfælde være vanskeligt at trække en klar linje mellem, hvad der henhører under grundforordningen og under gennemførelsesforordningen. Derfor har Kommissionen i tvivlstilfælde valgt at bevare visse bestemmelser i finansforordningen.

Ved at anvende disse kriterier har Kommissionen:

a) overholdt traktatens krav om, at visse anliggender behandles i selve finansforordningen (f.eks. artikel 271, stk. 1, 2 og 3, og artikel 277)

b) behandlet undtagelserne fra de grundlæggende budgetmæssige principper (enhed, etårighed) som "væsentlige elementer"

c) i finansforordningen bevaret reglerne vedrørende institutionerne, især vedrørende forbindelserne mellem institutionerne, således at traktatens princip om balancen mellem institutionerne fastholdes.

Overholdelsen af disse kriterier og begrænsninger har medført, at Kommissionen foreslår en betydelig forenkling af finansforordningen, når det drejer sig om afsnittet om budgettets gennemførelse (fordelingen af funktioner på de forskellige finansielle aktører og måden at udøve dem på). Til gengæld henvises der - i forhold til den nuværende finansforordning - kun i ringe omfang til gennemførelsesbestemmelserne, når det gælder budgetprincipperne og procedurerne for opstilling af budgettet, regnskabsaflæggelse og regnskabskontrol.

B. Mere overskuelig opstilling og større klarhed i teksten

Tekstens struktur: Finansforordningen opdeles ifølge forslaget i tre dele. Del I indeholder de bestemmelser, der udgør den "almindelige ret" (budgetmæssige principper, opstilling og gennemførelse af budgettet og kontrol med budget gennemførelsen tilskud samt opstilling og aflæggelse af regnskaber), mens de mere specifikke bestemmelser (forskning, bistand til tredjelande, EUGFL, strukturfondene, OLAF, driftsbevillinger, Publikationskontoret) medtages i del II. Del III vedrører overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser.

I del I er afsnit I om de almindelige principper nu udformet på en mere overskuelig og logisk måde, idet der først redegøres for principperne og dernæst for undtagelserne fra disse principper. Selve ordlyden revideres med udgangspunkt i Rådets resolution af 8. juni 1993 om kvaliteten af affattelsen af EF-lovgivningen og erklæring nr. 39 til Amsterdam-traktaten om samme emne (der må ikke forekomme gentagelser, og teksterne skal opdeles i afsnit, kapitler, afdelinger, artikler og stykker). Forud for selve teksten findes der en detaljeret indholdsfortegnelse, som gør det lettere at finde rundt i teksten.

Vage formuleringer: Kommissionen har udeladt tvetydige udtryk ("i princippet", "blandt andet", "som hovedregel"), når de ikke er udtryk for en undtagelse fra etprincip, angiver et eksempel, der skal tjene til illustration, eller udspringer af vanskeligheder med at afgrænse en konkret situation i retlig henseende.

C. Bedre sammenhæng mellem finansforordningen og de øvrige retsakter på det finansielle område

Kommissionen foreslår, at man bibeholder retsaktens nuværende format og dermed udelader:

-ordningen for egne indtægter [2] (der omhandler et specielt emne)

[2] Rådets forordning nr. 1552/2000 af 29. maj 2000 om gennemførelse af afgørelsen om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter.

-de interinstitutionelle aftaler med undtagelse af aftalen om retsgrundlag (aftalen af 6. maj 1999 om budgetdisciplin) og erklæringen fra 1975 om samrådsproceduren, hvis elementer er medtaget i forslaget, og

-sektorbestemmelserne. Disse specifikke bestemmelser er dog nu klart forankret i forslagets del II.

3. FORSLAGETS SUBSTANS

Med hensyn til substansen ændrer forslaget den gældende finansforordning på seks områder, som svarer til de emner, der er beskrevet i Kommissionens arbejdsdokument, og de nye punkter, der blev rejst under den interinstitutionelle konsultation og i forbindelse med overvejelserne om den administrative reform.

-Bekræftelse af principperne for budgetlovgivningen

-Budgettets gennemførelse, som omfatter aktørernes rolle, udlicitering og delt eller decentraliseret forvaltning, forpligtelser, betalingsfrister og indtægtsordrer

-Aftaler og tilskud

-Opstilling og aflæggelse af regnskaber

-Foranstaltninger over for tredjelande

-Andre spørgsmål: EUGFL, Garantisektionen, strukturfondene, forskning, oprettelse af Kontoret for Bekæmpelse af Svig, driftsbevillinger og overgangsbestemmelser.

A. Bekræftelse af principperne for budgetlovgivningen (del I, afsnit I og II i forslaget)

A. 1. Problematikken

I traktaten sondres der mellem syv principper i budgetlovgivningen [3], som udgør rammerne for opstillingen og gennemførelsen af budgettet. Der er tale om følgende principper:

[3] Revisionsretten henviser i sin udtalelse 4/97 om finansforordningen til enhedsreglen, reglen om bruttoopgørelse, reglen om etårighed og reglen om specificering, suppleret af reglen om balance mellem indtægter og udgifter og reglen om gennemsigtighed.

-enhedsprincippet (ét samlet budget) (artikel 268: "Alle Fællesskabernes indtægter og udgifter (...) optages i budgettet.")

-princippet om etårighed (artikel 271: "De i budgettet anførte udgifter bevilges for ét regnskabsår ad gangen")

-princippet om balance (artikel 268: "Indtægter og udgifter på budgettet skal balancere")

-princippet om én regningsenhed (artikel 277 "Budgettet opstilles i den regningsenhed (..)")

-bruttoprincippet (artikel 268: "Alle Fællesskabets indtægter og udgifter (..) optages i budgettet.")

-specificeringsprincippet (artikel 271, stk. 3: "Bevillingerne opdeles i hovedkonti (..) og opdeles yderligere i det omfang, der er nødvendigt")

-princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning (artikel 274: "Kommissionen gennemfører budgettet (..) i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen med henblik på at sikre, at bevillingerne anvendes i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning").

I de fleste tilfælde, undtagen for princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning, som er ufravigeligt, indeholder traktaten dog undtagelser til disse principper. Enten defineres undtagelserne udtrykkeligt, eller der henvises til "det i medfør af artikel 279 udstedte regnskabsregulativ", dvs. finansforordningen.

I finansforordningens afsnit I opstilles således principperne og undtagelserne herfra.

De forskellige undtagelser fra principperne, der er blevet indført ved de efterfølgende ændringer af finansforordningen, har, som Revisionsretten fremhæver, betydet, at "der er blevet set igennem fingre med eller indført en mængde arrangementer, som man har anset for hensigtsmæssige for de ansvarlige - der foreligger ikke i noget tilfælde bevis for, at sådanne arrangementer var berettigede. De bevirker derimod, at principperne for regnskabsforvaltning og økonomisk forvaltning ikke følges nøje, og de komplicerer i høj grad forvaltningen, navnlig på edb-området" (udtalelse 4/97, punkt 14). Den nuværende finansforordning definerer ikke principperne og præciserer ikke klart, at visse gennemførelsesteknikker, som den tillader (genanvendelse, tilbagebetalte acontobeløb), er undtagelser og derfor skal fortolkes restriktivt.

Blandt undtagelserne skal især nævnes:

-negative beløb: negative indtægter og udgifter og negative reserver gør det muligt kunstigt at fastholde størrelsen af det samlede budget på et lavere niveau end summen af bevillingerne til de enkelte budgetposter

-de mange komplekse fremføringer er en omgåelse af princippet om etårighed.

Derfor har Kommissionen gennemgået hver enkelt undtagelse, og den har undersøgt de enkelte undtagelsers berettigelse og sat spørgsmålstegn ved dem, når det var nødvendigt.

A. 2. Forslaget

a) Undtagelser fra enhedsprincippet

Kommissionen minder om, at den går ind for, at Den Europæiske Udviklingsfond opføres på budgettet. Den foreslår imidlertid ikke dette i finansforordningen vedrørende det almindelige budget, da denne ikke er det juridiske instrument, som bør danne grundlag for opførelsen på budgettet. Det samme gælder EKSF's aktionsbudget.

Lånoptagelse/långivning er allerede nævnt i den nuværende finansforordning for klarhedens skyld (opstillingen af budgettet: artikel 20; forvaltningsregnskab: artikel 135). Kommissionen finder det ikke hensigtsmæssigt, at denne aktivitet opføres på budgettet: kun lånegarantier opføres på budgettet.

Det foreslås præciseret, at finansforordningen anvendes på udgifterne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) og på søjlen retlige og indre anliggender (RIA), når de skal afholdes over budgettet. Derved bringes finansforordningen i klar overensstemmelse med Amsterdam-traktaten (traktatens artikel 268, stk. 2).

Der er gode grunde til at forelægge budgetmyndigheden agenturernes stillings fortegnelser. Agenturerne er ganske vist decentraliserede enheder med status som juridiske personer, som er budgetmæssigt selvstændige. For ikke at anfægte denne selvstændighed mener Kommissionen ikke, at der er grund til at medtage agenturernes transaktioner i Fællesskabernes almindelige budget. Men agenturerne repræsenterer ikke desto mindre en tilbagevendende budgetudgift gennem de tilskud til opnåelse af balance, som de fleste af dem modtager. Lovgivningsmyndigheden fastsætter desuden de afgifter og gebyrer, der udgør visse af agenturernes egne indtægter; den vedtager ligeledes deres personalevedtægt. Selv om pensionerne til de ansatte ved visse selvfinansierende agenturer afholdes over agenturets budget for så vidt angår arbejdsgiverbidraget, vil det være hensigtsmæssigt, at deres stillingsfortegnelser forelægges budgetmyndigheden, således at man nøje kan følge deres udvikling, som medfører et stærkt voksende antal EU-tjenestemænd, og deres budgetmæssige virkning.

Hvis agenturernes stillingsfortegnelser skal medtages i det almindelige budget, er det nødvendigt, at de forordninger, der gælder for hvert af agenturerne, ændres parallelt hermed.

b) Undtagelser fra bruttoprincippet

Det foreslås at rationalisere og forenkle de forskellige undtagelser fra dette princip. Således foreslås det at bibeholde de øremærkede indtægter, men at afskaffe de tilbagebetalte acontobeløb, som udgør en uklart afgrænset teknik [4], der gør det muligt på beslutning af Kommissionen at genanvende betydelige beløb under den post, hvor den oprindelige udgift blev afholdt. De vil dog stadig undtagelsesvis kunne forekomme inden for strukturpolitikerne. Inden for dette område udgør bevillingerne en udgiftsmålsætning, og de sektormæssige bestemmelser giver derfor mulighed for at genanvende de acontobeløb, der er tilbagebetalt til budgettet. Inden for de øvrige sektorer vil de pågældende beløb, der fremkommer ved tilbagebetaling af acontobeløb, blive behandlet som diverse indtægter.

[4] Det gælder specielt begrebet "modtagere af fællesskabsstøtte", der er omhandlet i den nuværende artikel 7, stk. 7.

Med hensyn til genanvendelse kan denne teknik tilskynde den anvisningsberettigede til at udstede en indtægtsordre, når han ved, at det inddrevne beløb kan genanvendes. Denne undtagelse er strengt afgrænset og skal generelt anvendes på en gennemsigtig måde. I de fleste tilfælde skal det være anført i anmærkningerne til budgettet, at genanvendelse er mulig (den nuværende artikel 27, stk. 5, i finansforordningen).

Kommissionen mener dog, at man kan opnå det samme resultat med en større gennemsigtighed via mekanismen med øremærkede indtægter, idet budget myndigheden i dette tilfælde i oversigten over indtægter skal oprette en budgetpost, der gør det muligt at opføre de indtægter, der kan forventes at blive øremærket. Det foreslås derfor, at man afskaffer genanvendelse og erstatter den med øremærkede indtægter, uden at dette berører reglerne vedrørende strukturfondsområdet [5]. På dette område begrænses de tilfælde, hvor genanvendelse kan finde sted, i forhold til den nuværende situation [6].

[5] Inden for dette område udgør bevillingerne udgiftsmålsætninger og den gældende lovgivning foreskriver genanvendelse af de inddrevne midler.

[6] Til situationer med beløb, der fejlagtigt er udbetalt (den nuværende artikel 27, stk. 2, litra a)), indtægter fra levering af ydelser for tredjemand (den nuværende artikel 27, stk. 2, litra b)), forsikringserstatninger og indtægter i forbindelse med udlejning (den nuværende artikel 27, stk. 2,litra c) og d)) og indtægter hidrørende fra salg af publikationer og film (den nuværende artikel 27, stk. 2, litra e)).

c) Undtagelser fra specificeringsprincippet

Kommissionen finder det ønskeligt, at den råder over den nødvendige fleksibilitet med hensyn til forvaltningen af aktionsbevillingerne, især i forbindelse med den nye integrerede opstilling af fordelingen af de finansielle og administrative ressourcer efter formål ("aktivitetsbaseret budgetlægning", ABB). Denne opstilling af budgettet efter politikområder og aktiviteter vil medføre, at den nuværende henvisning i finansforordningen til budgettets opdeling i del A og B fjernes.

Denne struktur vil gøre det muligt at vise den faktiske omkostning for hver enkelt foranstaltning og sikre bedre information om, hvilke ressourcer der tildeles de enkelte politikområder.

Den nye struktur vil omfatte afsnit svarende til politikområder, der i vid udstrækning afspejler organisationens opdeling i generaldirektorater. Hvert afsnit opdeles i kapitler (ca. 200), som normalt svarer til generaldirektoraternes og de øvrige tjenestegrenes aktiviteter. For hvert afsnit vil der være et kapitel, der omfatter de administrative ressourcer, der er afsat til det pågældende politikområde.

Kapitlerne vil være opdelt i artikler. Når det gælder kapitlerne vedrørende administrative ressourcer, vil strukturen være den samme for alle afsnit, og der vil være fire artikler: bevillingerne til det vedtægtsomfattede personale, bevillingerne til eksternt personale og til andre decentraliserede udgifter, bevillinger til bygninger og til infrastruktur og bevillinger af administrativ art, som nu findes i del B, såsom bevillinger til teknisk ekspertise. De øvrige kapitler omhandler udelukkende aktionsbevillinger og er opdelt i artikler svarende til programmer og andre finansielle interventioner.

En nødvendig følge af denne opstilling af budgettet efter fællesskabspolitikker vil være, at Kommissionen får tilladelse til at foretage overførsler af driftsbevillinger med samme betegnelse mellem forskellige afsnit. Tilsvarende skal Kommissionen kunne foretage overførsler mellem forskellige kapitler inden for samme afsnit op til en grænse på 10% af de bevillinger, der er opført under aktionsposterne. Budgetmyndigheden skal stadig godkende overførsler af driftsbevillinger med forskellig betegnelse (f.eks. husleje i stedet for edb-udstyr) og bevillingsoverførsler, der udgør over 10% af en aktionspost.

Dette system medfører, at de administrative ressourcer kan forvaltes på en fornuftig måde og samtidig opstilles efter politikområde.

For så vidt angår de sektioner i budgettet, der vedrører de andre institutioner, foreslås det at harmonisere procedurerne for overførsel af driftsbevillinger, så de bliver ens for alle institutioner: overførslerne mellem forskellige afsnit vil komme til at henhøre under budgetmyndigheden, og inden for de enkelte afsnit vil de henhøre under hver enkelt institution.

Budgetmyndigheden vil kun kunne oprette reserver i to tilfælde, nemlig når der ikke findes et retsgrundlag, og når det er usikkert, om bevillingerne er tilstrækkelige eller nødvendige. Det skal også nævnes, at Kommissionen har mulighed for af retsbevarende grunde at blokere bevillinger eller dele af bevillinger, som ikke ser ud til at være anvendt på tilfredsstillende måde.

Den negative reserve, der er omhandlet i den nuværende finansforordnings artikel 19, stk. 5, bevares. Den indgår i budgetsektionen vedrørende Kommissionen og kan højst være på 200 mio. EUR. Den skal være anvendt inden regnskabsårets udgang via overførsler. Budgetmyndigheden indførte den negative reserve som et forhandlingsredskab, der gør det lettere at nå frem til en aftale mellem de institutioner, der deltager i budgetproceduren, og erfaringerne har vist, at den er nyttig.

Endelig skal institutionerne råde over en vis fleksibilitet i forvaltningen af deres stillingsfortegnelse. Denne vil fortsat udgøre en øvre grænse for såvel bevillingernes størrelse som det samlede antal tildelte stillinger, men inden for fortegnelsen kan hver institution foretage ændringer op til 10%, undtagen hvad angår lønklasse A1 og A2.

d) Undtagelser fra princippet om etårighed

Med forslaget udvides anvendelsen af opdelte bevillinger til at omfatte hele budgettet. Opdelte bevillinger vil således også blive anvendt på EUGFL, som i øvrigt bevarer sine særlige tekniske bestemmelser vedrørende forvaltningen (se punkt F2 nedenfor).

Ordningen med fremførte bevillinger, som er et uundværligt forvaltningsredskab, der er anerkendt i traktaterne, forenkles i forbindelse med afskaffelsen af ikke-opdelte bevillinger inden for budgettet. Fremførsler af forpligtelsesbevillinger skal stadig besluttes af Kommissionen; sådanne bevillinger skal udnyttes inden den 31. marts i det løbende regnskabsår.

Fremførsler af betalingsbevillinger besluttes ligeledes af Kommissionen. De tillades kun, når de skal dække eksisterende forpligtelser, og når de bevillinger, der er afsat til de pågældende poster på budgettet for det følgende regnskabsår, ikke dækker behovene. Kommissionen skal først udnytte de nye bevillinger for at undgå, at flere på hinanden følgende fremførsler skaber en sneboldeffekt .

Tillægsperioderne afskaffes for at fremskynde regnskabsaflæggelsen, undtagen hvad angår EUGFL, hvor tillægsperioden er fastsat til 31. januar i det følgende regnskabsår. Opretholdelsen af denne supplerende periode for EUGFL, Garantisektionen er berettiget på grund af de særlige betalingsordninger på området (medlemsstaternes forfinansiering af udgifter). Det er nødvendigt med en måned ekstra for at kunne bogføre de udgifter, der er afholdt af EUGFL, Garantisektionen, på grund af den tid, det tager at sammenfatte medlemsstaternes tal på fællesskabsplan og foretage de nødvendige overførsler ved regnskabsårets slutning.

Mekanismen med genopførelse af bevillinger efter en frigørelse afskaffes som generel undtagelse for at forenkle procedurerne, gøre de finansielle oversigter klarere og skabe større disciplin i planlægningen og iværksættelsen af programmerne. Den bibeholdes dog i afsnittet om strukturfondene i de tilfælde, der er omhandlet i Kommissionens erklæring, som er knyttet til strukturfondsforordningen, dvs. i tilfælde af fejl begået af Kommissionen og i tilfælde af force majeure.

e) Princippet om klarhed og åbenhed

Det foreslås at føje dette princip til de syv tidligere nævnte og lade det komme til udtryk i alle sammenhænge lige fra kravet om hurtig offentliggørelse af det af Parlamentet vedtagne budget (der fastsættes en ufravigelig frist på to måneder), til opstilling og aflæggelse af regnskaber (se nedenfor, punkt D). Dette princip genfindes også i bestemmelserne om aftaler og tilskud, hvor der specielt er krav om procedurer for kollektiv udvælgelse og forudgående og efterfølgende offentliggørelse.

Kravet om, at oplysninger om garantifondens lånoptagelses- og långivnings transaktioner vedrørende foranstaltninger udadtil skal offentliggøres i et bilag til budgettet, er også baseret på princippet om klarhed og åbenhed.

Desuden foreslås det at omdanne de "negative udgifter", der på nuværende tidspunkt findes på landbrugsområdet, til øremærkede indtægter, så opstillingen af budgettet og bogføringen gøres klarere, uden at det går ud over udgiftskapaciteten på landbrugsområdet. Disse negative udgifter er omhandlet i den særlige lovgivning for landbrugssektoren og kan opdeles i fem kategorier:

-beløb, der er inddrevet som følge af svig og uregelmæssigheder (60 mio. EUR i 1999)

-korrektioner af forskud, der er foretaget på grundlag af artikel 15 i den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin (126 mio. EUR i 1999)

-"fortjenester" ved salg fra offentlige lagre (286 mio. EUR i 1999)

-tillægsafgiften på mælk (498 mio. EUR i 1999)

-de finansielle konsekvenser af beslutningerne om regnskabsafslutning (606 mio. EUR i 1999).

Ifølge finansforordningen vil der således fremover være to kategorier af øremærkede indtægter, nemlig dem, der er defineret i selve finansforordningen, og dem, der er omhandlet i specifikke forordninger, såsom de nuværende negative udgifter. Der bør fremsættes forslag til en ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 (EUGFL) parallelt med forslaget til omarbejdning af finansforordningen.

I punkt 10 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 om budgetdisciplin hedder det, at der i de finansielle overslag ikke tages hensyn til de budgetposter, der finansieres af indtægter, der falder ind under artikel 4 i finansforordningen. Den foreslåede afskaffelse af de negative udgifter vil således ikke volde problemer i forbindelse med finansieringen af landbruget. Af klarhedshensyn opfordrer Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet til at vedtage en fortolkende erklæring, som bekræfter, at punkt 10.2 i aftalen finder anvendelse på de således nyindførte øremærkede indtægter.

Endelig vil de negative indtægter, som repræsenterer de opkrævningsudgifter, som medlemsstaterne trækker fra de traditionelle egne indtægter (på nuværende tidspunkt 10%, 25% i udkastet til den nye afgørelse om egne indtægter), blive afskaffet.

Denne teknik bruges til at vise, at disse beløb ikke kan behandles som udgifter, da de består i et fradrag i indtægterne, som foretages af medlemsstaterne ved kilden og anføres i budgettet til orientering. Hvis disse beløb behandles som udgifter, vil budgettet blive forhøjet kunstigt.

Det foreslås derfor, at det kun er nettoindtægterne, der medtages i budgettet. For at skabe et retsgrundlag herfor skal der indføres en bestemmelse herom i finansforordningen, samtidig med at der sikres klarhed, så man umiddelbart kan se, hvilke beløb der fratrækkes indtægterne som opkrævningsgebyr.

f) Princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning

I forslaget defineres dette princip ved henvisning til principperne om sparsommelighed, effektivitet og optimal udnyttelse af ressourcerne.

Princippet vil blive omsat i praksis ved, at der fastlægges kontrollerbare mål, hvis virkeliggørelse kan følges ved hjælp af kvantitative indikatorer, så man går fra en ressourcebaseret til en resultatorienteret forvaltning.

Generelt vil evalueringernes rolle under hele et programs cyklus blive styrket. Det skal understreges, at evalueringen ikke kun skal ske forud for, men også under og efter gennemførelsen. Det forudsætter, at fordelingen af ressourcerne til de forskellige aktiviteter ved hjælp af ABB gør det muligt at definere udgifterne til aktiviteterne og disses formål.

g) Ligevægtsprincippet

I forslaget præciseres dette princips konkrete betydning, nemlig at Fællesskaberne ikke kan optage lån til finansiering af et underskud på budgettet. Det fastslås dog, at Fællesskaberne kan optage lån til finansiering af investeringer i fast ejendom til brug for institutionerne. Betaling af renter og afdrag på sådanne lån finansieres over budgettet på årsbasis.

B. Gennemførelsen af budgettet (del I, afsnit III i forslaget)

B. 1. Aktørernes rolle

Kommissionen har gjort det til et nøgleelement i sin interne reform at forbedre og modernisere den økonomiske forvaltning og udvikle en ny kultur, der fokuserer på de resultater, der opnås ved anvendelsen af fællesskabsmidlerne.

Kommissionens systemer for forvaltning og forudgående kontrol er ikke i tilstrækkelig grad tilpasset arten og antallet af transaktioner, den skal håndtere. Systemet for forvaltning, revision og finanskontrol vil blive fuldstændig ændret, ajourført og bragt i overensstemmelse med standarderne for den bedste praksis. De anvisningsberettigede skal påtage sig det fulde ansvar for kvaliteten, nøjagtigheden og effektiviteten af deres forvaltning. Hvis man vil skabe en reel ansvarsfølelse med hensyn til forsvarlig økonomisk forvaltning, må man definere de opgaver, der skal løses, og integrere kvalitetskontrollen i forvaltningsprocessen. Forvaltningens resultater bør i øvrigt vurderes i forhold til de risici, de pågældende transaktioner har indebåret, og sammenholdes med målsætningerne og de forventede resultater.

Den nuværende forudgående finanskontrol består i, at finansielle transaktioner fra centralt hold kontrolleres og godkendes i forhold til en række regler, hvoraf de fleste er procedureregler. Det giver derfor de anvisningsberettigede en falsk sikkerhedsfølelse, som har skabt en kultur, der fratager forvalterne ansvaret. Det samme gælder regnskabsførerens kontrol med frigørende kvitteringer for betalinger, hvor det kontrolleres, at det korrekte beløb er betalt til den rigtige modtager, og at institutionen således er frigjort fra sin forpligtelse.

Tilsvarende overvejelser om de anvisningsberettigedes ansvarliggørelse ligger til grund for afskaffelsen af den fra centralt hold gennemførte undersøgelse, der foretages af Det Rådgivende Udvalg for Indkøb og Aftaler - CCAM - (jf. punkt C 1 nedenfor).

Desuden giver den nuværende finansforordning finansinspektøren ansvaret for både den forudgående undersøgelse af de enkelte transaktioner ("ex ante påtegning") og for den efterfølgende ("ex post") evaluering af systemerne ("revision"). Denne dobbelte funktion kunne indebære en potentiel interessekonflikt og gør det hverken muligt at sikre den bedst mulige ligevægt mellem de to eller en vidtgående specialisering af de to funktioner. Kommissionen har derfor allerede via en separat procedure ("fast track") foreslået, at de adskilles, og at der indføres en uafhængig revisor, som skal stå for revision af de interne kontrolsystemer.

De foreslåede ændringer sigter mod at give de anvisningsberettigede det fulde ansvar for den interne kontrol i deres tjenestegrene og for de finansielle beslutninger, de træffer under udførelsen af deres opgaver.

Desuden foreslås det, at der udnævnes en intern revisor i hver institution, som bliver ansvarlig for den interne revisionstjeneste og får til opgave at sikre, at de interne kontrolsystemer fungerer tilfredsstillende.

Den interne revisor skal fremsætte en uafhængig udtalelse om kvaliteten af de forvaltnings- og kontrolsystemer, som de anvisningsberettigede indfører, og om resultaterne af forvaltningen i forhold til den risiko, der er forbundet med transaktionerne, samt anbefalinger om, hvordan man kan gøre transaktionerne mere effektive og fremme en økonomisk fornuftig anvendelse af ressourcerne i forhold til målsætningerne. Den interne revisor udøver funktionerne som finansinspektør i den i EF-traktatens artikel 279 omhandlede forstand, i overensstemmelse med finansforordningens bestemmelser.

Endelig er det nødvendigt, at man har retfærdige og sikre midler og procedurer til behandling af overtrædelser af de gældende regler, når de finansielle aktører får et større ansvar.

Hvad angår det økonomiske ansvar indeholder den nuværende finansforordning en række regler (artikel 73 til 76), hvori det defineres, i hvilke tilfælde de anvisningsberettigede og regnskabsførerne pådrager sig disciplinært og økonomisk ansvar i forbindelse med fejl. Til gengæld henvises der til vedtægten med hensyn til procedurer og sanktioner. Da et af de vigtigste elementer i reformen er, at de anvisningsberettigedes kompetenceområde udvides, er det ikke hensigtsmæssigt at foreslå et særligt ansvar på det økonomiske område, så meget desto mere som iværksættelsen af de procedurer, som gør det muligt at drage de pågældende til ansvar i henhold til vedtægten, vil blive behørigt ajourført og kan føre til sanktioner, der har betydelige økonomiske implikationer for de pågældende tjenestemænd. Hovedreglen vil således fortsat være, at der kan træffes disciplinære foranstaltninger over for de pågældende i forbindelse med forsømmelighed og erstatningskrav i forbindelse med grove ansvarspådragende handlinger.

Desuden giver finansforordningen nu mulighed for at suspendere en anvisningsberettiget, regnskabsfører eller forskudsbestyrer.

Der er dog fortsat grund til at anføre eksempler på de ansvarspådragende handlinger, som regnskabsførere og forskudsbestyrere kan gøre sig skyld i på grund af arten af deres opgaver (f.eks. gennemførelse af betalinger og forvaltning af bankkonti); derimod er de betingelser, der gælder, og de procedurer, der anvendes ved tilsidesættelsen af dette ansvar, også for deres vedkommende fastsat i vedtægten.

B. 2. Forpligtelser

Den nuværende definition af begrebet forpligtelse volder konstant problemer i forbindelse med gennemførelsen af budgettet og opstillingen af regnskaber. I forslaget gives der en klarere definition af begreberne budgetmæssig forpligtelse (afsættelse af bevillinger) og retlig forpligtelse (forpligtelser over for tredjemand). Den budgetmæssige forpligtelse er første etape i en udgiftstransaktion. Begrebet forpligtelse anvendes på to forskellige stadier i denne transaktion. Det første stadie (samlet forpligtelse) markerer, at det er hensigten at foretage en transaktion, for hvilken den endelige modtager ikke er bestemt, eller som vedrører en samlet række individuelle forpligtelser, også selv om modtagerne er kendt. I det andet stadie (enkeltforpligtelse) er modtageren bestemt. Med den samlede forpligtelse råder budgetmyndigheden over et budgetlægningsinstrument. Kommissionen foreslår derfor, at dette instrument bevares, men at der fastsættes en strengere frist for indgåelse af retlige enkeltforpligtelser, end tilfældet er med den nuværende artikel 36, stk. 2, i finansforordningen. Disse forpligtelser bør være indgået senest ved udløbet af det følgende regnskabsår (N+1).

For så vidt angår eksterne foranstaltninger vil fristen for indgåelse af retlige enkeltforpligtelser (undtagen kontrakter vedrørende kontrol og evaluering) til gennemførelse af finansieringsaftaler kunne forlænges indtil udløbet af regnskabsår N+3. Finansieringsaftaler sidestilles med retlige enkeltforpligtelser og skal indgås inden udgangen af det regnskabsår, der følger efter indgåelsen af den budgetmæssige forpligtelse i overensstemmelse med artikel 71, stk. 2.

Forslaget opretholder desuden muligheden for at opdele de budgetmæssige forpligtelser i trancher, hvis denne teknik er forudset i det pågældende retsgrundlag, dvs. de sektorbestemte bestemmelser for strukturfondene og fiskeriaftalerne.

B. 3. Udlicitering

For at sikre en forsvarlig økonomisk forvaltning og løse problemerne i forbindelse med kontorerne for faglig og administrativ bistand, defineres i finansforordnings forslaget de måder, som fællesskabsbevillingerne kan gennemføres på, både når det drejer sig om interne politikker og foranstaltninger udadtil.

I forslaget fastsættes det, at gennemførelsen kan ske:

-enten ved forvaltning fra centralt hold, som varetages af Kommissionen, enten direkte i dens tjenestegrene eller indirekte via udlicitering, hvis grænser præciseres

-eller ved en forvaltning, der deles med medlemsstaterne, særlig på landbrugs- og strukturfondsområdet, eller som decentraliseres og lægges ud til de tredjelande, der modtager bistand.

Inden for fællesskabssystemet gælder der følgende begrænsninger for udlicitering:

-Institutionernes "prærogativer", dvs. de offentlige forvaltningsopgaver, som de har fået pålagt ved traktaterne, skal varetages direkte af institutionerne, idet de er forbundet med en stor skønsmargen, der kan afspejle valg af politisk art. Enhver uddelegering af disse opgaver til eksterne organer ville skade magtbalancen mellem institutionerne og de garantier, der er knyttet til den.

-Visse offentlige forvaltningsopgaver, herunder handlinger vedrørende budgetgennemførelsen, kan uddelegeres til offentligretlige organer eller organer, der har fået tildelt offentlige forvaltningsopgaver under medlemsstaternes ansvar, under overholdelse af de grundlæggende principper om lovlighed, klarhed og åbenhed og forsvarlig økonomisk forvaltning.

Til denne kategori hører agenturerne, som er fællesskabsretlige organer, hvis status vil blive præciseret og gjort klarere i en særlig forordning i forbindelse med den igangværende administrative reform. Der vil være mulighed for at overlade hele eller en del af gennemførelsen af en programcyklus til disse nye organer, uden at Kommissionen mister kontrollen med, hvordan de fungerer. Kommissionen kan således fortsat over for budgetkontrolinstanserne påtage sig ansvaret for, at fællesskabsmidlerne anvendes korrekt.

I denne forbindelse skulle eksterne privatretlige organer, med undtagelse af organer, der er tildelt offentlige forvaltningsopgaver under medlemsstaternes ansvar, ikke kunne gribe ind i handlinger vedrørende gennemførelse af budgettet. De vil således kunne få tildelt opgaver af teknisk, administrativ, forberedende eller underordnet art (faglig bistand eller repetitive opgaver), men ikke opgaver, der indebærer udøvelse af offentlig myndighed eller skønsbeføjelser.

Endelig skal alle eksterne organer, der udfører opgaver for Kommissionen, overholde kravene om klarhed og åbenhed, hvilket specielt kræver, at der findes klare procedurer for indgåelse af aftaler, for effektiv intern kontrol og regnskabs aflæggelse, som er adskilt fra resten af deres aktiviteter. De vil blive kontrolleret af Kommissionen og Revisionsretten. Kommissionen kan beslutte, at de procedurer for kontrol, opstilling af regnskaber og indgåelse af aftaler, der anvendes af organer, der har fået uddelegeret beføjelser, sidestilles med de procedurer, Kommissionen anvender. I så fald kan Kommissionen, når den foretager sin kontrol, tage hensyn til, at procedurerne betragtes som sidestillede.

B. 4. Delt forvaltning

Den gradvise udvidelse af Kommissionens opgaver, udvidelsen af EU og de stadig større budgetter, som skal forvaltes, har fået Kommissionen til at udvikle en række differentierede forvaltningsmetoder, hvoraf delt forvaltning spiller en væsentlig rolle [7].

[7] Delt forvaltning kan ifølge formuleringen i den anden beretning fra Gruppen af Uafhængige Eksperter defineres som "forvaltningen af de fællesskabsprogrammer, hvor Kommissionen og medlemsstaterne har klart adskilte administrative opgaver, som er indbyrdes afhængige og lovfæstede, og hvor en god gennemførelse af Fællesskabets politik forudsætter, at både Kommissionen og de nationale administrationer udfører deres respektive opgaver".

Delt forvaltning anerkendes kun delvis i traktaten, hvori det hedder, at "Kommissionen gennemfører budgettet på eget ansvar", selv om det tilføjes, at "medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen med henblik på at sikre, at bevillingerne anvendes i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning" (artikel 274, tidl. artikel 205). Det er således kun Kommissionen, der meddeles decharge (artikel 276, tidl. artikel 206).

Denne formulering af princippet om samarbejde med medlemsstaterne dækker udøvelsen af den delte forvaltning, som er den forvaltningsmetode, der anvendes på størstedelen af budgettet, idet den anvendes inden for rammerne af EUGFL, Garantisektionen (48% af budgettet), og strukturfondene (36% af budgettet). Men selv om delt forvaltning er en praksis, som er indført for længe siden, findes der kun bestemmelser herom i en omfattende afledt ret, hovedsagelig i forordninger, der for hver sektor definerer Kommissionens og de nationale myndigheders respektive roller.

Revisionsretten har insisteret på, at medlemsstaterne i højere grad skal være med til at forbedre den delte forvaltning, og Europa-Parlamentet har krævet, at medlemsstaternes forpligtelse til at samarbejde med Kommissionen konkretiseres under hele dechargeproceduren. Den Uafhængige Ekspertgruppe har i sin anden beretning rejst principspørgsmålet om balancen mellem Kommissionens ansvar og de lovmæssige og materielle midler, den råder over ved udøvelsen af dette ansvar.

Delt forvaltning optræder i den nuværende finansforordning i afsnittet om EUGFL, Garantisektionen. Begrebet foreslås desuden anvendt i det ny afsnit om strukturfondene og det ændrede afsnit om ekstern kontrol og decharge. Tilsvarende foreslås det, at principperne om regnskabsafslutning og finansielle korrektioner i tilfælde af delt forvaltning anføres i afsnit III i del I vedrørende gennemførelsen af budgettet.

Kommissionen er fuldt ud klar over betydningen af dette. Da traktaten tillægger den ansvaret for gennemførelsen af budgettet, uanset hvilke forvaltningsmetoder der anvendes, foreslår Kommissionen, at man inddrager medlemsstaterne mere via finansforordningens bestemmelser om decharge. Dens forslag stemmer overens med bestemmelserne i traktaten, som er blevet styrket ved Amsterdam-traktaten og allerede pålægger medlemsstaterne forpligtelser i forbindelse med gennemførelsen af budgettet: de skal bekæmpe svig (artikel 280) og samarbejde med Kommissionen med henblik på en forsvarlig økonomisk forvaltning (artikel 274).

Den første foranstaltning består i at medtage bestemmelserne i traktatens artikel 274 i forslagets artikel 48.

Desuden foreslås det i forbindelse med afsnittet om decharge, at:

-medlemsstaterne fremover skal besvare bemærkningerne i Revisionsrettens årsberetning vedrørende delt forvaltning; deres svar vil blive sendt til Revisionsretten via Kommissionen, som fortsat vil være Revisionsrettens eneste samtalepartner på grund af dens ansvar for gennemførelsen af budgettet

-medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen under hele dechargeproceduren

-medlemsstaterne informerer Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet som følge af de bemærkninger, der ledsager dechargeafgørelsen, så Kommissionen kan tage hensyn til dem i sine opfølgningsrapporter.

B. 5. Betalingsformer

I flere finansretlige instrumenter sondres der ikke mellem begreberne forskud og acontobeløb. Begreberne må præciseres, for sondringen er vigtig, både med hensyn til regnskabet (forbliver det udbetalte beløb et tilgodehavende for Fællesskaberne-) og med hensyn til renteafkastet (renterne af de beløb, som stadig er Fællesskabernes ejendom, opføres på budgettet).

Det foreslås derfor, at man går væk fra den usikre terminologi med forskud og acontobeløb og sondrer mellem fire former for betalinger:

-betaling af hele det skyldige beløb

-forfinansiering

-mellemliggende betaling til godtgørelse af berettigede udgifter

-betaling af det beløb, der mangler for at indfri budgetforpligtelsen, støttet af bilag.

Der skal i regnskabet sondres mellem disse forskellige betalingsformer, og udbetalingen af forfinansieringer, hvor der ikke sker nogen overførsel af ejendomsretten til modtageren, vil blive opført på aktivsiden i balancen.

Uudnyttede beløb giver renter, som opføres på budgettet, så længe de ikke er udbetalt til de endelige modtagere, undtagen når betalingerne forvaltes af medlemsstaternes myndigheder.

Kommissionen vil i løbet af lovgivningsproceduren sikre, at denne opdeling i betalingsformer samt definitionen af begrebet bilag godkendes af Revisionsretten.

B. 6. Betalingsfrister

I forslaget indsættes der en bestemmelse, der var omtalt i meddelelsen om betalingsfrister, og som går ud på, at betalingstransaktionerne skal være gennemført inden for en bestemt frist, der fastsættes i gennemførelsesbestemmelserne. Ved fristens udløb skal institutionen betale morarenter.

B. 7. Indtægtsordrer og afkald på fordringer

I forslaget bibeholdes muligheden for, at den anvisningsberettigede kan afstå fra at inkassere en fastlagt fordring, hvis kriterierne for forsvarlig økonomisk forvaltning overholdes. I gennemførelsesbestemmelserne præciseres det, i hvilke tilfælde der kan gives afkald på fordringer (hvis der fremkommer nye oplysninger, hvis udgifterne til inddrivelse overstiger fordringen, eller hvis debitor er insolvent), og det understreges, at det kun er en ved delegation bemyndiget anvisningsberettiget (der i Kommissionen som hovedregel er en generaldirektør), der kan give afkald på en fordring; han kan i tvivlstilfælde forelægge sagen for sine overordnede.

C. Aftaler og tilskud (del I, afsnit IV og V i forslaget)

C. 1. Offentlige aftaler

a) Problemstillingen

Forslaget begrænser sig bevidst til de vigtigste principper for disse aftaler, som på nuværende tidspunkt er omfattet af bestemmelser, der er spredt i forskellige afsnit i finansforordningen, og som i visse tilfælde er ufuldstændige.

b) Opbygningen af afsnittet om aftaler

I afsnittet om aftaler defineres anvendelsesområdet og de generelle principper og procedurer, der finder anvendelse på alle offentlige aftaler (kapitel I).

I kapitel II findes de særlige bestemmelser vedrørende aftaler indgået af institutionerne for egen regning.

Undtagelsesbestemmelserne om aftaler om bistand til tredjelande, der udgør et særligt tilfælde, findes stadig i afsnittet om foranstaltninger over for tredjelande.

c) Indholdet af afsnittet om aftaler

Kommissionen har også på dette område valgt at nøjes med at medtage de "væsentlige principper, som alle institutionerne skal overholde" og fastsætte detaljerne i gennemførelsesbestemmelserne til finansforordningen.

I øvrigt minder Kommissionen om, at Fællesskabets direktiver skal gælde for offentlige aftaler, som institutionerne selv indgår, og at de principper, der ligger til grund for direktiverne, også gælder for aftaler, som Kommissionen indgår som repræsentant for eksterne modtagere af fællesskabsmidler.

Fællesskabsdirektiverne om offentlige indkøb kan på grund af deres juridiske egenart ikke anvendes direkte, men skal gennemføres i national ret. Denne gennemførelse i national ret, som desuden gør det muligt at forenkle og samle principperne fra flere forskellige tekster, skal ske gennem to juridiske instrumenter, nemlig selve finansforordningen og gennemførelsesbestemmelserne, som vil blive vedtaget hurtigst muligt. Den helhed, som finansforordningen og gennemførelses bestemmelserne hertil danner, vil dermed repræsentere den fuldstændige gennemførelse af direktiverne, som således klart finder anvendelse i både fællesskabsinstitutionerne og i medlemsstaterne.

Derfor bestræber man sig i nærværende dokument på at medtage principperne fra fællesskabsdirektiverne om bygge- og anlægsarbejder [8] [9], indkøb [10] og tjeneste ydelser [11], som institutionerne skal følge. I kapitel I opstilles de regler, der følger af nævnte direktiver, og som finder anvendelse på alle aftaler, der helt eller delvis finansieres over fællesskabsbudgettet. Alt efter de enkelte fællesskabsinstitutioners særlige karakteristika og behov kan disse regler gå videre end det, der er fastsat i direktiverne.

[8] Rådets direktiv (EØF) nr. 93/37 af 14.6.1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.

[9] Disse tre direktiver er blevet ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 97/52/EF af 13.10.1997 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelsesaftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge- og anlægskontrakter.

[10] Rådets direktiv nr. 93/36/EØF af 14.6.1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb.

[11] Rådets direktiv nr. 92/50/EØF af 18.6.1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler.

Det er blevet kritiseret, at der mangler definitioner, og at betydningen af visse udtryk er uklar. For at imødegå denne kritik er der indført en række definitioner, bl.a. af begrebet aftaler (artikel 1 i det nye afsnit) og af de forskellige procedurer for indgåelse af sådanne aftaler. Der vil blive givet yderligere definitioner i gennemførelsesbestemmelserne til finansforordningen.

Som led i ansvarliggørelsen af de anvisningsberettigede og afskaffelsen af ordningen med forudgående godkendelse af deres handlinger vedrørende budgetgennemførelsen foreslår Kommissionen ligeledes, at man afskaffer Det Rådgivende Udvalg for Indkøb og Aftaler (CCAM). Det vil være ønskeligt, at institutionerne inden for deres tjenester opretter en informationsfacilitet, hvor de anvisningsberettigede kan få teknisk støtte til indgåelse af aftaler.

Endelig kræver en stram og forsvarlig økonomisk forvaltning en øget indsats mod de former for praksis, der sigter mod eller medfører misbrug af fællesskabsmidler. Som led i forebyggelsen af uregelmæssigheder og bekæmpelsen af svig og korruption åbnes der i finansforordningen mulighed for at udelukke ansøgere eller tilbudsgivere, der har gjort sig skyldige i svig eller korruption, fra at få tildelt kontrakter. Denne form for bestemmelser findes allerede som deontologiske bestemmelser i procedurehåndbogen vedrørende "Forenkling af forvaltningen af aftaler, der indgås som led i programmerne for samarbejde med tredjelande".

En tilsvarende bestemmelse gælder i forbindelse med interessekonflikter.

C. 2. Tilskud

a) Problemstillingen

Tilskud er efterhånden blevet et vigtigt interventionsinstrument for Fællesskaberne, både inden for og uden for EU's område. Den nuværende finansforordning indeholder ingen specifikke bestemmelser om tildeling af tilskud. Tilskuddene har således udviklet sig, uden at der foreligger præcise regler.

Allerede i 1998 udarbejdede Kommissionen, som var opmærksom på denne mangel, en vejledning [12] til brug for tjenestegrenene. Det var blevet absolut nødvendigt at indføre en generel ramme i finansforordningen for tildeling af og kontrol med tilskud. Omarbejdningen giver mulighed for at rette op på disse svagheder ved, at der indføres et særligt afsnit om tilskud.

[12] Vejledning i forvaltning af tilskud af 14. juli 1998.

b) Indholdet af afsnittet om tilskud

1. Dette afsnit sigter først og fremmest mod at indføre en klar sondring mellem aftaler og tilskud og dernæst at indføre klare rammebestemmelser for tildeling, udbetaling og anvendelse af tilskud.

Afsnittet er for at imødekomme de nævnte krav struktureret omkring følgende emner:

-begrebet tilskud defineres som et direkte bidrag fra Fællesskaberne til aktioner eller organer, der sigter mod at fremme en af EU's politikker eller et mål af generel europæisk interesse, herunder internationale organisationer. Denne definition omfatter finansielle bidrag, men udelukker fællesskabs institutionernes personaleudgifter, lån og kapitalandele samt aftaler

-principperne om klarhed og åbenhed og ligebehandling bekræftes via programmeringen og offentliggørelsen af de udbetalte tilskud samt af, at beslutningerne om tildeling af tilskud træffes kollektivt og skal begrundes

-principperne om, at der kun kan ydes ét tilskud til hver aktion, om at tilskud ikke kan ydes med tilbagevirkende kraft, og om samfinansiering bekræftes

-kriterierne for udelukkelse er de samme som for aftaler, dvs. især tilfælde af svig eller interessekonflikter

-endelig indføres der ud over Revisionsrettens kontrol med modtagerne af tilskud en evaluering af programmerne, som foretages af hver enkelt institution.

De detaljerede bestemmelser om, hvordan disse principper og regler anvendes, fastsættes i gennemførelsesbestemmelserne.

Det bestemmes i øvrigt, at procedurerne vedrørende årlig programmering og forslagsindkaldelse undtagelsesvis kan fraviges, når uopsættelighed, aktionens art eller karakteristika ved modtageren ikke gør det muligt at overholde dem. Dette gælder især for sektoren humanitær bistand.

D. Opstilling og aflæggelse af regnskaber (del I, afsnit VI i forslaget)

Kommissionen ønsker i anledning af omarbejdningen af finansforordningen at forbedre regnskabsreglerne for Fællesskabernes almindelige budget.

I den forbindelse ønsker Kommissionen at øge klarheden i de økonomiske og finansielle oplysninger, som Fællesskaberne fremlægger, og som både er beregnet for kontrolinstanserne og for den brede offentlighed, således at alle de oplysninger om anvendelsen af de offentlige midler og institutionernes formueforhold, der fremlægges, er klare og forståelige.

For at man kan nå dette mål, er det nødvendigt, at de regnskabsoplysninger, der ligger til grund for de finansielle oversigter, udarbejdes under anvendelse af internationalt anerkendte regnskabsmetoder, at alle de instanser, der har ansvaret for forvaltningen af regnskaberne, anvender de samme metoder, og at de finansielle oversigters sammensætning og struktur er relevant for målgruppen.

Kravet om harmonisering opfyldes ved, at Kommissionens regnskabsfører får til opgave at fastsætte de regnskabsstandarder (regnskabs- og konsolideringsmetoder), der skal anvendes på regnskabet for alle institutionerne.

Desuden skal alle de regnskabsstandarder, som Fællesskaberne skal anvende, være baseret på de internationalt anerkendte regnskabsprincipper for den offentlige sektor, der nu formelt er medtaget i forslaget, nemlig:

-princippet om going concern, hvilket kræver, at regnskaberne opstilles på samme måde hver gang, og at balancen indeholder oplysninger om aktiviteterne de foregående regnskabsår og oplysninger, der muliggør en sammenligning med det foregående regnskabsår

-forsigtighedsprincippet, som indebærer, at man ikke overvurderer aktivsiden og undervurderer passivsiden

-princippet om vedvarende regnskabsmetoder, som betyder, at man anvender de samme regler, uanset hvilket område der er tale om, og at man ikke ændrer dem fra det ene regnskabsår til det andet, idet læserne af de finansielle oversigter skal gøres opmærksom på alle ændringer af reglerne, så de kan finde frem til og forstå ændringerne

-endelig princippet om, at de fremlagte oplysninger skal være sandfærdige, udtømmende, relevante og forståelige, så læserne får et nøjagtigt billede af formuestillingen, den økonomiske situation og regnskabsårets resultat.

Principperne om ikke-modregning, regnskabsårs indbyrdes uafhængighed og indhold fremfor formalia er også medtaget.

Med hensyn til regnskabsmetoderne fastsættes det klart i forslaget, at teknikkerne vil være forskellige, alt efter hvilke oplysninger der skal fremlægges.

Til gengæld er det almindelige regnskab, som registrerer transaktionerne med henblik på opstillingen af Fællesskabernes balance, et regnskab opstillet efter periodiceringsprincippet ("accrual accounting").

Hvad angår de fremlagte oplysninger og målgruppen herfor, fastlægges det i forslaget klart, hvad de finansielle oversigter består af, og hvordan regnskabsaflæggelsen foregår.

De finansielle oversigter består således af forvaltningsregnskabet, balancen og en række bilag, og hver af disse har klart definerede formål: Forvaltningsregnskabet sammenfatter gennemførelsen af budgettet, balancen viser Fællesskaberne formuestilling (og opstilles så vidt muligt efter det skema, der er fastsat i Rådets 4. direktiv), og bilagene indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for at gøre oplysningerne i balancen forståelige.

Med hensyn til regnskabsaflæggelsen bekræftes det i forslaget, at regnskabsføreren for hver institution udarbejder sine egne finansielle oversigter og sender dem til Kommissionens regnskabsfører, som derefter konsoliderer dem. Det er de konsoliderede oversigter, som gennemgås af Revisionsretten og decharge myndigheden, og som, efter om nødvendigt at være blevet korrigeret i lyset af Revisionsrettens bemærkninger, offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende efter den 30. november samtidig med revisionserklæringen og Revisionsrettens beretning.

E. Foranstaltninger udadtil (del II, afsnit IV i forslaget)

Forslaget forenkler afsnittet om foranstaltninger udadtil ved at begrænse det til de principper, der afviger fra de almindelige regler for fællesskabsforvaltningen. Det ajourfører afsnittet på grundlag af de nye rådsforordninger, der sigter mod at decentralisere forvaltningen af bistanden, især for i højere grad at forberede og ansvarliggøre ansøgerlandene.

Teksten præciserer således de forskellige forvaltningsmetoder for foranstaltningerne udadtil, mens den nuværende finansforordning kun behandler den forvaltning, som Kommissionen gennemfører fra centralt hold, suppleret af en ordning for uddelegering til modtagerstaterne med forudgående godkendelse af aktionerne. I forslaget specificeres de forskellige former for forudgående og efterfølgende kontrol, der finder anvendelse på aktioner, der uddelegeres til modtagerstaterne eller til internationale organisationer.

I alle tilfælde af uddelegering (jf. artikel 53 i forslaget) kan Kommissionen i de indgåede aftaler anerkende de medundertegnende organers procedurer for indgåelse af aftaler og metoder for intern kontrol og revision og acceptere, at disse gælder i forbindelse med anvendelsen af fællesskabsmidlerne, på betingelse af, at de med Kommissionen aftalte minimumsstandarder overholdes.

Forslaget tillader en fuldstændig eller delvis decentralisering af forvaltningen af bistanden til eksterne modtagerlande på betingelse af, at de over for Kommissionen beviser, at de opfylder en række minimumskrav til forsvarlig forvaltning (bl.a. at der findes klare procedurer for indgåelse af aftaler, et effektivt system for intern kontrol og et særskilt system for regnskabsaflæggelse samt et system for ekstern kontrol, altsammen under modtagerlandets ansvar).

Aftaler, der enten indgås direkte af modtagerlandene eller af organer, de har bemyndiget til det, eller som indgås af Kommissionen i deres navn og for deres regning, skal være i overensstemmelse med de generelle principper og procedurer, der gælder for fællesskabsaftaler, med forbehold af særlige regler, bl.a. om hvem der kan deltage i udbuddet, og af de tærskler, der er omhandlet i gennemførelses bestemmelserne til finansforordningen. Da der forud for finansieringsaftalerne skal være indgået en samlet budgetforpligtelse, som medfører, at bevillingerne reserveres, er det ikke nogen ulempe, at udbuddene omfatter en suspensionsbestemmelse, der træder i kraft, hvis bevillingerne ikke er til stede.

F. Andre spørgsmål

F. 1. Decharge (Del I, afsnit VII, kapitel 2)

Forslaget tager højde for rammeaftalen om forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen.

F. 2. EUGFL, Garantisektionen (Del II, afsnit I)

Afsnit I i del II sammenfatter de særlige bestemmelser, der finder anvendelse på de opdelte bevillinger til Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (afsnit VIII i den nuværende finansforordning). Denne særordning består i følgende:

-forpligtelsesbevillingerne svarer til betalingsbevillingerne, og de betalings bevillinger, der ikke er anvendt, fremføres automatisk til det følgende regnskabsår til dækning af tidligere forpligtelser

-udgifterne forfinansieres af medlemsstaterne og godtgøres af Kommissionen

-i forvaltningstidsplanen er der afsat en yderligere periode, og der gives mulighed for bevillingsoverførsler indtil den 31. januar i det følgende regnskabsår.

Forvaltningen af bevillingerne til udvikling af landdistrikterne underlægges dog de almindelige forvaltningsregler fra udløbet af de nuværende finansielle overslag, dvs. pr. 1. januar 2007.

Desuden tilpasses henvisningerne til sektorbestemmelserne.

F. 3. Strukturfondene (Del II, afsnit II)

Sektorbestemmelserne vedrørende struktur- og samhørighedsforanstaltninger indeholder en række finansielle bestemmelser, som indfører specifikke regler i forhold til den almindelige ordning, der er fastlagt i finansforordningen. Det gælder både indgåelse af forpligtelser (i årlige trancher), betalingsordning, tilbagebetalte acontobeløb, frigørelser og genopførelser af bevillinger samt overførselssystemer.

Finansforordningen skal tage hensyn til disse særlige forhold. Med forslaget indsættes der derfor et nyt afsnit om strukturfondene i del II for at skabe bedre sammenhæng mellem sektorbestemmelserne og finansforordningen.

Sektorbestemmelserne skal stemme overens med finansforordningen. Kommissionen vil sørge for, at der bliver en sådan overensstemmelse, når der fremsættes forslag til sektorbestemmelser.

F. 4. Forskning (Del II, afsnit III)

Afsnit III i del II, som omhandler de særlige bestemmelser vedrørende "forskning og teknologisk udvikling" (afsnit VII i den nuværende finansforordning), er blevet betydeligt forenklet som følge af den generelle udbredelse af aktivitetsbaseret budgetlægning. Imidlertid fastholdes den fleksibilitet på 15%, som indrømmes i den nuværende finansforordning for overførsel af FFC's aktionsbevillinger (artikel 95 i finansforordningen).

De regler for indgåelse af aftaler, der er fastsat i afsnit IV i del I, finder ikke anvendelse på FFC, når det gælder dets aktiviteter for tredjemands regning. Rådets afgørelse om vedtagelse af rammeprogrammet fastsætter i øvrigt reglerne for ansættelse af eksperter, der aflønnes over forskningsbevillingerne.

Bestemmelserne i den nuværende artikel 92, stk. 4, som sidestiller visse af FFC's bevillinger med indtægter stammende fra ydelser for tredjemands regning - dvs. med øremærkede indtægter - bibeholdes ikke i forslaget. Dette vil dog ikke træde i kraft inden udløbet af det 5. rammeprogram, som derfor vil kunne gennemføres på grundlag af den nuværende finansforordning, herunder ovennævnte artikel 92.

F. 5. OLAF

Med oprettelsen af Kontoret for Bekæmpelse af Svig (OLAF) ved Kommissionens afgørelse [13] af 28. april 1999, Rådets forordning [14] af 25. maj 1999, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/99 [15] og Rådets forordning (Euratom) nr. 1074/99 [16] indføres der en række særlige regler for udarbejdelsen af budgettet (bevillingerne til OLAF opføres i et bilag til budgetsektionen vedrørende Kommissionen) og for udnyttelsen af de bevillinger, der stilles til rådighed for Kontoret for at sikre dets uafhængighed. Disse særlige regler skal afspejles i finansforordningen.

[13] Kommissionens afgørelse 352/1999 af 28.4.1999 (EFT L 136 af 31.5.1999, s. 20).

[14] Rådets forordning (EF) nr. 1074/1999 af 25.5.1999 (EFT L 136 af 31.5.1999, s. 8).

[15] EFT L 136 af 31.5.1999, s. 1.

[16] EFT L 36 af 31.5.1999, s. 8.

Der foreslås derfor indsat et nyt afsnit, der skal indeholde budgetstrukturen for bevillingerne til OLAF (en budgetpost, som udspecificeres i et bilag, stillingsfortegnelse), de særlige regler vedrørende gennemførelsen af budgettet (uddelegering af gennemførelsesbeføjelserne til kontorets direktør, overførsels ordning) og OLAF's regnskabsaflæggelse.

F. 6. Driftsbevillinger (Del II, afsnit VII)

Forslaget indeholder et nyt afsnit med de specifikke bestemmelser, der gælder for driftsbevillinger: de drejer sig om forpligtelserne vedrørende løbende forvaltningsudgifter (den nuværende artikel 8, stk. 2) og udgifter, der skal betales forud, bl.a. lejeudgifter (den nuværende artikel 8, stk. 3), sidestillelsen af forpligtelses- og betalingsbevillinger og den regel, at driftsudgifter vedrørende perioder på mere end et regnskabsår opføres på budgettet for det løbende regnskabsår (den nuværende artikel 1, stk. 3).

F. 7. Afsnit, der bortfalder

Afsnit IXa i den nuværende finansforordning, som indeholder bestemmelser om de sanktioner, som pålægges medlemsstater med uforholdsmæssigt stort underskud, bortfalder, da disse sanktioner allerede er omhandlet i finansforordningens artikel 17 under øremærkede indtægter.

Finansforordningens nuværende afsnit X, Særlige bestemmelser om forvaltning af bevillingerne til personalet ved Fællesskabets kontorer og underafdelinger i Fællesskaberne samt ved delegationerne uden for Fællesskabet, indeholder blot en henvisning til gennemførelsesbestemmelserne vedrørende indgåelse af aftaler, udarbejdelse af fortegnelser, bogføring og forskudsforvaltningerne. Denne henvisning er overflødig, da der i finansforordningens bestemmelser om disse emner allerede henvises til gennemførelsesbestemmelserne. Dette afsnit bortfalder derfor.

Finansforordningens nuværende del II, Bestemmelser for De Europæiske Fællesskabers lånoptagelse og långivning, bortfalder også. Artikel 134 og 135 integreres i afsnit V (opstilling af regnskaber) i del I, og artikel 137 føjes til bestemmelserne om Revisionsrettens beføjelser i afsnit VIII (Ekstern kontrol og decharge) i samme del. Artikel 136 om finansinspektørens interne kontrol med disse transaktioner ophæves, da der er indført nye bestemmelser om intern kontrol.

F. 8. Del III

Del III (Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser) indeholder først to overgangsbestemmelser. Den første vedrører den monetære reserve, hvis ophævelse bebudes i det forslag til forordning om budgetdisciplin, som er under vedtagelse. Den anden overgangsbestemmelse drejer sig om, at bevillingerne til udvikling af landdistrikterne er underkastet bestemmelserne i det særlige afsnit om EUGFL, Garantisektionen, ligesom tilfældet er i de nuværende finansielle overslag (2000-2006), uden at dette foregriber den ordning, der vil være gældende for dem efter 31. december 2006.

De afsluttende bestemmelser viderefører artikel 138-143 i den nuværende finansforordning med to tilpasninger. Den første tilpasning begrundes med, at omarbejdningen har karakter af en konsolidering, hvilket medfører, at finans forordningen af 21. december 1977 ophæves. Den anden tilpasning udbygger den henvisning til samrådsproceduren, der findes i den nuværende artikel 140. Bestemmelserne i fælleserklæringen fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om indførelse af en samrådsprocedure, af 4. marts 1975, medtages således i artikel 174. Kommissionen skal i denne forbindelse minde om, at den i sin udtalelse til regeringskonferencen foreslog, at finansforordningen fremover blev vedtaget efter den fælles beslutningsprocedure.

Forslag til

RÅDETS FORORDNING (EF, EKSF, Euratom)

om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 279,

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 78 h,

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 183,

under henvisning til forslag fra Kommissionen [17],

[17] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet [18],

[18] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Revisionsretten [19], og

[19] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) De forhold, der lå til grund for vedtagelsen af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget [20], har ændret sig meget som følge af de forskellige udvidelser, indførelsen af de finansielle overslag som ramme om budgettet og de institutionelle ændringer, og finansfor ordningen har derfor flere gange været genstand for væsentlige ændringer. I anledning af de nye ændringer, der er nødvendige især for at tage hensyn til behovet for en forenkling i lovgivningsmæssig og administrativ henseende og for en endnu strammere forvaltning af Fællesskabernes finanser, bør der af klarhedshensyn ske en omarbejdning af finansforordningen af 21. december 1977.

[20] EFT L 356 af 31.12.1977, s. 1. Forordning sidst ændret ved forordning (EF, EKSF, Euratom). nr. 2673/1999 (EFT L 326 af 18.12.1999, s. 1).

(2) Denne forordning bør begrænse sig til at fastlægge hovedprincipperne og grundreglerne for alle de budgetspørgsmål, der er omhandlet i traktaten, mens de detaljerede bestemmelser bør henvises til en forordning om gennemførelses bestemmelser hertil (i det følgende benævnt: "gennemførelses bestemmelserne") for at sikre et bedre regelhierarki og gøre finansforordningen lettere at læse.

(3) Med hensyn til budgetprincipper bør de fire grundlæggende budgetretlige principper (enhedsprincippet, bruttoprincippet, specificeringsprincippet og princippet om etårighed) og principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning, ligevægt, regningsenhed og klarhed og åbenhed overholdes ved opstillingen og gennem førelsen af budgettet.

(4) Denne forordning bør bekræfte disse principper, begrænse undtagelserne til det strengt nødvendige og fastsætte klare rammer for undtagelserne.

(5) Med hensyn til enhedsprincippet bør det i denne forordning nævnes, at den også finder anvendelse på udgifterne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og samarbejdet om retlige og indre anliggender, når de afholdes over budgettet. Stillingsfortegnelsen for fællesskabsorganerne bør fastlægges af budgetmyndigheden som led i budgetproceduren under hensyn til dens faktiske eller potentielle indvirkning på antallet af EU-ansatte og på det almindelige budget via det tilskud, der udbetales eller er afsat til disse organer, og på de pensioner, der vil blive udbetalt til deres personale.

(6) Med hensyn til bruttoprincippet bør mulighederne for tilbagebetaling af acontobeløb og for genanvendelse afskaffes, idet de delvis bør erstattes af øremærkede indtægter. De særlige regler, der finder anvendelse på strukturfondene, må ikke berøres af disse ændringer.

(7) Med hensyn til specificeringsprincippet har Kommissionen brug for en vis fleksibilitet i forvaltningen, så den kan foretage overførsler af personale- og driftsbevillinger mellem afsnit, der vedrører forskellige politikområder, og mellem forskellige kapitler for aktionsudgifter. Denne forordning bør således tillade en integreret opstilling af tildelingen af finansielle og administrative ressourcer efter formål. Desuden bør procedurerne for overførsel af driftsbevillinger harmoniseres for alle de øvrige institutioner, således at overførsler mellem forskellige afsnit henhører under budgetmyndighedens kompetence, mens overførsler inden for et afsnit henhører under hver enkelt institutions kompetence. Budgetmyndigheden bør kun kunne oprette reserver i to tilfælde, nemlig når der ikke findes et retsgrundlag, og når det er usikkert, om bevillingerne er tilstrækkelige eller nødvendige.

(8) Med hensyn til princippet om etårighed bør opdelte bevillinger anvendes på alle områder, idet den tekniske ordning, der for øjeblikket gælder for bevillingerne til Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), dog bør bibeholdes. Beslutningerne om fremførsler af forpligtelses- og betalingsbevillinger bør træffes af den pågældende institution på grund af den forenkling, der følger af afskaffelsen af de ikke-opdelte bevillinger. Tillægsperioderne bør kun benyttes i de tilfælde, hvor det er strengt nødvendigt, nemlig i forbindelse med betalinger under EUGFL.

(9) Med hensyn til princippet om klarhed og åbenhed bør informationen om gennemførelsen af budgettet og regnskabsføringen forbedres. Der bør også fastsættes en ufravigelig tidsfrist for offentliggørelsen af budgettet. Desuden bør de negative udgifter og indtægter afskaffes, idet de negative udgifter herefter behandles herefter som øremærkede indtægter.

(10) Med hensyn til princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning bør dette princip defineres ved henvisning til principperne om sparsommelighed, effektivitet og optimal udnyttelse af ressourcerne, og overholdelsen af princippet bør sikres ved hjælp af målelige indikatorer, som gør det muligt at vurdere de opnåede resultater. Evalueringen bør foregå under hele et programs cyklus.

(11) I forbindelse med opstillingen og udformningen af budgettet bør budgetprocedurerne harmoniseres og forenkles ved at afskaffe sondringen mellem tillægsbudgetter og ændringsbudgetter, som ikke har nogen praktisk betydning.

(12) Budgetsektionen vedrørende Kommissionen bør tillade en opstilling af bevillingerne og indtægterne efter formål, dvs. en aktivitetsbaseret budgetlægning ("Activity Based Budgeting"), med henblik på at gøre forvaltningen af budgettet klarere i overensstemmelse med målene om sund finansiel forvaltning, effektivitet og optimal udnyttelse af ressourcerne.

(13) Kommissionen bør råde over en vis fleksibilitet med hensyn til personale forvaltningen i forhold til budgetgodkendelserne, især inden for rammerne af de nye retningslinjer for en resultatorienteret forvaltning i stedet for en forvaltning, der er baseret på midlerne. Denne frihed bør dog være underlagt den dobbelte begrænsning, som ligger i budgetbevillingerne og det samlede antal tildelte stillinger. Lønklasse A1 og A2 udelukkes desuden herfra.

(14) Med hensyn til gennemførelsen af budgettet bør det præciseres, på hvilke måder budgettet kan gennemføres, idet det enten kan gennemføres fra centralt hold af Kommissionen eller ved delt forvaltning sammen med medlemsstaterne eller decentraliseret forvaltning sammen med tredjelande, der modtager bistand. Forvaltningen fra centralt hold bør enten kunne varetages direkte af Kommissionens tjenestegrene eller uddelegeres til offentligretlige organer på nationalt eller internationalt plan eller på fællesskabsplan, herunder særlig de gennemførelses organer, der er oprettet af Fællesskaberne. Disse organer bør kunne gennemføre et helt eller en del af et program under Kommissionens garanti og kontrol.

(15) Da det er Kommissionen, der har ansvaret for gennemførelsen af budgettet, bør den ikke kunne uddelegere opgaver, der indebærer udøvelse af offentlig myndighed og skønsbeføjelser i forbindelse med vurdering. Denne forordning bør fastslå dette princip og præcisere omfanget af de opgaver, der kan uddelegeres. Det bør desuden præciseres, at privatretlige organer, med undtagelse af organer, der er tildelt en offentlig opgave under medlemsstaternes garanti, ikke kan udføre handlinger vedrørende budgetgennemførelsen, men kun opgaver af teknisk, administrativ, forberedende eller underordnet art.

(16) Overholdelsen af principperne om klarhed og åbenhed og forsvarlig økonomisk forvaltning indebærer, at de offentligretlige organer eller organer, der er tildelt en offentlig forvaltningsopgave under statens garanti, og som gennemførelsesopgaverne uddelegeres til for Kommissionens regning, bør råde over klare procedurer for indgåelse af aftaler, for effektiv intern kontrol og over et regnskabsaflæggelsessystem, som er adskilt fra resten af deres aktiviteter, samt over en ekstern revision.

(17) Hvad angår de forskellige aktørers rolle, bør de anvisningsberettigedes ansvar øges ved, at den centraliserede forudgående kontrol og særlig finansinspektørens forhåndspåtegning af indtægts- og udgiftstransaktioner og regnskabsførerens kontrol med den frigørende påtegning afskaffes. Til gengæld bør den interne revision af de systemer for forvaltning og intern kontrol, som de anvisningsberettigede har indført, styrkes. Den interne revisor bør være finansinspektøren som omhandlet i traktaterne.

(18) De anvisningsberettigedes, regnskabsførernes og forskudsbestyrernes ansvar adskiller sig ikke fra det ansvar, der påhviler de andre tjenestemænd og øvrige ansatte, og bør inden for rammerne af vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber i det følgende: ("vedtægten") være omfattet af anvendelsen af de eksisterende disciplinære foranstaltninger og erstatningskrav. Til gengæld bør man bibeholde visse specifikke bestemmelser, hvori opregnes særlige typer af ansvarspådragende handlinger fra regnskabsførernes og forskudsbestyrernes side på grund af arten af deres opgaver; de bør ikke længere have adgang til nogen særlig godtgørelse eller forsikring. Der bør desuden i denne forordning henvises til de gældende bestemmelser om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser og om bekæmpelse af korruption, der involverer tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber eller i EU's medlemsstater.

(19) Begreberne budgetmæssig og retlig udgifts forpligtelse og betingelserne for anvend elsen heraf bør defineres. For tidsmæssigt at begrænse den mulige budgetmæssige virkning af Kommissionens beslutninger og begrænse omfanget af sovende forpligtelser bør det tidsrum, hvori der kan indgås retlige enkeltforpligtelser på grundlag af samlede budgetmæssige forpligtelser, begrænses.

(20) Denne forordning bør definere de typer af betalinger, som de anvisnings berettigede kan foretage.

(21) Denne forordning bør præcisere, at udgifter fastsættes, anvises til betaling og betales inden for en tidsfrist, der vil blive fastsat i gennemførelsesbestemmelserne, idet en overskridelse af denne frist giver kreditorerne ret til morarenter, der afholdes over budgettet.

(22) Med hensyn til aftaler bør Europa-Parlamentets og Rådets direktiver om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af aftaler om offentlige indkøb, (tjenesteydelser og bygge- og anlægsarbejder) anvendes på offentlige aftaler, som institutionerne indgår for egen regning; principperne i dem bør også tjene som grundlag for de regler, der finder anvendelse på alle aftaler, der indgås for tredjemands regning.

(23) For at forebygge uregelmæssigheder og bekæmpe svig og bestikkelse og fremme en sund og effektiv forvaltning bør ansøgere eller bydende, der har gjort sig skyldige i sådanne handlinger eller befinder sig i en interessekonflikt, udelukkes fra tildelingen af kontrakter.

(24) For at sikre den nødvendige klarhed bør ansøgere og tilbudsgivere på behørig måde informeres om tildelingen af kontrakter.

(25) Endelig bør det nuværende Rådgivende Udvalg for Indkøb og Aftaler nedlægges som led i ansvarliggørelsen af de anvisningsberettigede.

(26) Med hensyn til tilskud bør tildeling af og kontrol med fællesskabstilskud reguleres ved specifikke bestemmelser baseret på principperne om retsgrundlag, åbenhed, samfinansiering, kollektiv vurdering og kontrol.

(27) For at undgå kumulering af tilskud bør der ikke kunne ydes tilskud til samme aktion to gange, og der bør ikke kunne ydes tilskud til aktioner, der allerede helt eller delvis er gennemført, inden anmodningen om tilskud fremsættes.

(28) For at sikre de nødvendige redskaber til bekæmpelse af svig og bestikkelse bør der fastlægges en række grunde, der medfører udelukkelse fra tildelingen af tilskud, svarende til reglerne i forbindelse med tildeling af offentlige kontrakter.

(29) For at præcisere institutionens og modtagerens rettigheder og pligter bør tildelingen af tilskud baseres på en skriftlig aftale.

(30) Når der ydes et tilskud, bør den anvisningsberettigede være forpligtet til at kontrollere anvendelsen af tilskuddet og for hvert program foretage en samlet vurdering af de opnåede resultater.

(31) Med hensyn til opstilling og aflæggelse af regnskaber bør det præciseres, at regnskabet består af et almindeligt regnskab og et budgetregnskab, og at det almindelige regnskab opstilles med henblik på opgørelse af formuestillingen, mens budgetregnskabet bruges ved udarbejdelsen af forvaltningsregnskabet og rapporterne om gennemførelsen af budgettet.

(32) De principper, der ligger til grund for det almindelige regnskab og de finansielle oversigter, bør defineres med henvisning til de internationalt anerkendte regnskabsprincipper og til Rådets direktiver om årsregnskaberne for visse selskabs former i det omfang, de er relevante for det offentlige.

(33) Bestemmelserne om fremlæggelse af oplysninger om gennemførelsen af budgettet bør ændres, så disse oplysninger udvides til også at omfatte anvendelsen af fremførte, genopførte og genanvendte bevillinger, og så fremlæggelsen af de månedlige oplysninger og beretningen om gennemførelsen, der skal udarbejdes tre gange om året til budgetmyndigheden, organiseres bedre.

(34) De regnskabsmetoder, som institutionerne anvender, bør harmoniseres, og Kommissionens regnskabsfører bør have initiativret på dette område.

(35) Det bør præciseres, at anvendelsen af edb-systemer for økonomisk forvaltning ikke må begrænse Revisionsrettens adgang til bilag.

(36) De upræcise begreber forskud og acontobeløb bør afskaffes. Udbetalingerne bør foretages i form af forfinansiering, mellemliggende betaling og betaling af saldo, når hele beløbet ikke udbetales på én gang, og det bør fastsættes, at renterne af forfinansieringer udgør budgetindtægter.

(37) Med hensyn til ekstern kontrol og decharge har Kommissionen ganske vist det fulde ansvar for gennemførelsen af budgettet, men omfanget af den delte forvaltning, der udføres sammen med medlemsstaterne, og den decentraliserede forvaltning sammen med tredjelande, gør det nødvendigt at bestemme, at disse fuldt ud bør samarbejde med Kommissionen under hele Revisionsrettens kontrolprocedure og under budget myndighedens dechargeprocedure.

(38) For at forbedre den interinstitutionelle procedure bør Kommissionen efter anmodning forelægge Europa-Parlamentet alle de oplysninger vedrørende det pågældende regnskabsår, der er nødvendige for, at dechargeproceduren kan forløbe godt, under skyldig hensyntagen til individets grundlæggende rettigheder, beskyttelsen af fortrolige forretningsoplysninger, bestemmelsene om retlige og disciplinære procedurer og Unionens interesser.

(39) Der bør indføres specifikke bestemmelser om visse fællesskabspolitikker for at sikre overensstemmelse mellem denne forordning og sektorbestemmelserne.

(40) Med hensyn til EUGFL bør den forvaltningsmæssige særordning for EUGFL, herunder specielt det forhold, at forpligtelsesbevillingerne svarer til betalings bevillingerne, og ordningen med bevillingsfremførsler bibeholdes, idet den dog fra og med den 1. januar 2007 ikke længere bør gælde for bevillingerne til udvikling af landdistrikterne.

(41) For at sikre, at de samlede disponible bevillinger fastholdes, bør alle de øremærkede indtægter fra EUGFL, Garantisektionen, afsættes samlet til denne sektion.

(42) Der bør gives mulighed for at indgå forudgående forpligtelser fra den 15. november i året før det pågældende regnskabsår.

(43) Med hensyn til strukturfondene bør mulighederne for tilbagebetaling af acontobeløb og genopførelse af bevillinger bibeholdes på de betingelser, der er fastsat i Kommissionens erklæring, der er knyttet som bilag til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene.

(44) Med hensyn til forskning bør budgettets udformning bringes i overensstemmelse med bestemmelserne om aktivitetsbaseret budgetlægning.

(45) Med hensyn til foranstaltninger udadtil bør der åbnes mulighed for at decentralisere forvaltningen af bistanden til tredjelande på betingelse af, at Kommissionen opnår garantier for en forsvarlig økonomisk forvaltning, og at modtagerlandet over for Kommissionen har ansvaret for de udbetalte midler.

(46) Finansieringsaftaler eller kontrakter, der indgås med modtagerlandet eller et organ, der er undergivet offentlig national ret, fællesskabsret eller international ret, eller med privatretlige fysiske eller juridiske personer, bør overholde de almindelige principper for indgåelse af aftaler, der er fastsat i afsnit IV i del I og i afsnit IV i del II i denne forordning for så vidt angår foranstaltninger udadtil.

(47) Med hensyn til Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig bør de specifikke forvaltningsbestemmelser for kontoret samles i et særligt afsnit, specielt hvad angår de oplysninger, der figurerer i bilaget til budgettet, og fastlæggelsen af de beføjelser, der uddelegeres til dets direktør.

(48) Med hensyn til driftsbevillinger bør de bestemmelser, der specielt gælder for disse, ligeledes samles i et særligt afsnit.

(49) Med hensyn til overgangsbestemmelser bør den særlige monetære reserve for EUGFL opretholdes, indtil forordningen om budgetdisciplin træder i kraft, og hvad angår programmerne for udvikling af landdistrikterne og ledsage foranstaltningerne, bør det fastsættes, at de særlige bestemmelser for EUGFL, Garantisektionen, vedrørende ordningen for bevillingerne kun finder anvendelse indtil udløbet af den igangværende programmeringsperiode -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

DEL I

FÆLLES BESTEMMELSER

AFSNIT 1

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 1

Denne forordning fastlægger regler for opstilling af De Europæiske Fællesskabers alminde lige budget, i det følgende benævnt "budgettet", og for dets gennemførelse både med hensyn til indtægter og udgifter. Den indeholder også regler om opstilling af regnskaber samt om Fællesskabernes indgåelse af aftaler og ydelse af tilskud. Den fastlægger det ansvar, der påhviler anvisningsberettigede, regnskabsførere og interne revisorer, og tilrettelæggelsen af kontrollen med, hvorledes de varetager dette ansvar. Den fastlægger regler for ekstern revision og for dechargeproceduren.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og Ombudsmanden sidestilles ved anvendelsen af denne forordning med Fællesskabets institutioner.

Artikel 2

Budgettet opstilles og gennemføres under overholdelse af principperne om enhed, etårighed, ligevægt, én regningsenhed, bruttoopgørelse, specificering, forsvarlig økonomisk forvaltning samt klarhed og åbenhed, i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning.

Kapitel 1

Enhedsprincippet

Artikel 3

1. Budgettet er det dokument, der hvert år på forhånd angiver og godkender Fællesskabernes forventede indtægter og udgifter.

2. Fællesskabernes udgifter og indtægter omfatter:

a) Det Europæiske Fællesskabs udgifter og indtægter, herunder administrations udgifterne i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og samarbejdet om retlige og indre anliggender samt de dertil hørende aktionsudgifter, såfremt disse opføres på budgettet.

b) Det Europæiske Kul - og Stålfællesskabs administrationsudgifter og indtægter.

c) Det Europæiske Atomenergifællesskabs udgifter og indtægter.

3. På budgettet opføres sikkerhedsstillelsen for Fællesskabernes lånoptagelses- og långivningstransaktioner samt betalingerne til garantifonden for aktioner i forhold til tredjeland, hvis transaktioner skal nævnes i Kommissionens forvaltningsregnskab og balance.

Artikel 4

1. Enhver indtægt og udgift skal konteres en budgetpost, jf. dog artikel 69.

2. Der kan ikke indgås forpligtelse eller udstedes betalingsanvisning for en udgift ud over de godkendte bevillinger.

Kapitel 2

Princippet om etårighed

Artikel 5

Bevillingerne på budgettet gælder for ét regnskabsår.

Artikel 6

1. Budgettet omfatter opdelte bevillinger, der består af forpligtelsesbevillinger og beta lingsbevillinger.

Forpligtelsesbevillingerne dækker de samlede omkostninger ved de retlige forplig telser, der indgås i det pågældende regnskabsår.

Betalingsbevillingerne dækker de betalinger, der er nødvendige til opfyldelse af retlige forpligtelser, der er indgået i det pågældende eller tidligere regnskabsår.

2. Stk. 1 berører ikke de særlige bestemmelser i afsnit I og VII i del II. Det er ikke til hinder for, at der kan indgås samlede forpligtelser eller budgetmæssige forpligtelser opdelt i årlige trancher.

3. Bevillinger opføres på budgettet på følgende måde:

a) de godkendte forpligtelsesbevillinger for det pågældende regnskabsår og beta lingsbevillingerne for samme regnskabsår opføres under den relevante budget post

b) de årlige betalingsbevillinger, der anslås at være nødvendige i de følgende regnskabsår, opføres sammen med de tilsvarende forpligtelsesbevillinger i en vejledende forfaldsplan i anmærkningerne til budgettet.

Artikel 7

1. Regnskabsåret begynder den 1. januar og slutter den 31. december.

2. Indtægterne opføres på regnskabet for et regnskabsår på grundlag af de beløb, der er oppebåret i løbet af regnskabsåret. Egne indtægter for januar i det følgende regn skabsår kan dog indbetales før tiden i medfør af Rådets forordning om gennemførelse af afgørelsen om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter.

3. Opførelsen af egne indtægter hidrørende fra merværdiafgiften, den supplerende indtægt baseret på BNI og eventuelt de finansielle bidrag justeres i overensstemmelse med den forordning, der omhandles i stk. 2.

4. De afsatte bevillinger for et regnskabsår kan kun anvendes til dækning af udgifter, der er afholdt eller betalt i det pågældende regnskabsår, jf. dog undtagelserne i afsnit I i del II, samt til dækning af skyldige beløb som følge af forpligtelser fra tidligere regnskabsår.

5. Forpligtelserne opføres i regnskabet på grundlag af de retlige forpligtelser, der er indgået indtil den 31. december.

6. Betalingerne opføres på regnskabet for et regnskabsår på grundlag af de betalinger, som regnskabsføreren har foretaget indtil den 31. december i det pågældende regn skabsår.

7. Uanset stk. 5 og 6 opføres EUGFL, Garantisektionens udgifter på regnskabet for et regnskabsår efter reglerne i afsnit I i del II.

Artikel 8

1. Forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger, som ikke er udnyttet ved udgangen af det regnskabsår, for hvilket de er opført, bortfalder.

De kan imidlertid fremføres, men kun til det følgende regnskabsår, hvis institutionen træffer beslutning herom senest den 15. februar i overensstemmelse med stk. 2 og 3.

2. For så vidt angår forpligtelsesbevillinger kan fremførslen vedrøre:

a) enten beløb svarende til forpligtelser, der praktisk taget er indgået pr. 31. december

b) eller beløb, der er nødvendige, når lovgivnings myndigheden har vedtaget den grundlæggende retsakt i løbet af regn skabsårets sidste kvartal, og Kommissionen ikke inden den 31. december har været i stand til at indgå forpligtelser for de bevillinger, der er opført hertil på budgettet.

Der skal indgås forpligtelser for de i første afsnit omhandlede beløb inden den 31. marts det følgende år.

3. For så vidt angår betalingsbevillinger kan fremførslen vedrøre beløb, der er nødvendige til dækning af tidligere indgåede forpligtelser eller er knyttet til fremførte forpligtelsesbevillinger, når de bevillinger, der er opført under de pågældende poster på budgettet for det efterfølgende regnskabsår, ikke kan dække behovet. Den pågældende institution skal i første række anvende de for det indeværende regn skabsår godkendte bevillinger og kun anvende fremførte bevillinger, når førstnævnte bevillinger er opbrugt.

4. Institutionen underretter senest den 15. marts Europa-Parlamentet og Rådet (i det følgende benævnt "budgetmyndigheden") om sin beslutning om fremførsel og redegør samtidig for, hvordan de i stk. 2 og 3 fastsatte kriterier er anvendt for hver fremførsel.

5. Bevillinger anbragt i reserve og bevillinger vedrørende personaleudgifter kan ikke fremføres.

Artikel 9

Uudnyttede indtægter og disponible bevillinger pr. 31. december hidrørende fra de øre mærkede indtægter, der omhandles i artikel 17, fremføres automatisk. Sådanne øremærkede indtægter skal anvendes først.

Artikel 10

Når forpligtelser - som følge af, at de aktioner, hvortil bevillingerne er afsat, ikke eller kun delvis er gennemført - annulleres i et senere regnskabsår end det regnskabsår, hvor forpligtel sesbevillingerne blev opført på budgettet, bortfalder de tilsvarende bevillinger.

Eventuelt uberettigede udbetalte beløb skal inddrives, jf. dog bestemmelserne i afsnit II i del II.

Artikel 11

Så snart budgettet er endeligt vedtaget, kan der indgås forpligtelser for de herpå opførte bevillinger med virkning fra 1. januar, jf. dog de undtagelser, der er nævnt i afsnit I og VII i del II.

Artikel 12

1. Er budgettet ikke endeligt vedtaget ved regnskabsårets begyndelse, finder bestem melserne i EF-traktatens artikel 273, EKSF-traktatens artikel 78b og Euratom-traktatens artikel 178 anvendelse på forpligtelser og betalinger vedrørende udgifter, der i princippet er godkendt i det seneste behørigt vedtagne budget.

En udgift skal betragtes som værende principielt godkendt i det seneste behørigt vedtagne budget, hvis det havde været muligt at opføre den under en specifik budgetpost for det pågældende regnskabsår.

2. Der kan for hvert kapitel indgås forpligtelser for indtil en fjerdedel af det foregående regnskabsårs samlede godkendte bevil linger for det pågældende kapitel, forhøjet med en tolvtedel for hver forløben måned, inklusive eventuelle overførsler.

De bevillinger, der er opført i budgetforslaget eller, hvis et sådant ikke foreligger, i det foreløbige budgetforslag, må ikke overskrides.

Ved anvendelsen af første afsnit betragtes de samlede foreløbige forpligtelser vedrørende EUGFL, Garantisektionen, der omhandles i afsnit I i del II, som forpligtelser.

3. Der kan for hvert kapitel månedligt foretages udbetalinger svarende til højst en tolvtedel af det foregående regnskabsårs samlede godkendte bevillinger under det pågældende kapitel, inklusive eventuelle over førsler.

2. Den i første afsnit omhandlede foranstaltning må ikke medføre, at Kommissionen månedligt kommer til at råde over bevillinger, der overstiger en tolvtedel af de bevillinger, der er opført i budget forslaget eller, hvis et sådant ikke foreligger, i det foreløbige budgetforslag.

4. Hvis kontinuiteten i Fællesskabernes aktivitet eller forvaltningen nødvendiggør det:

a) kan Rådet for udgifter, der er en nødvendig følge af traktaterne eller af rets akter udstedt i henhold til disse, på Kommissionens anmodning og efter at have hørt Europa-Parlamentet, med kvalificeret flertal samtidig bevilge to eller flere fore løbige tolvtedele til såvel forpligtelser som betalinger ud over dem, der auto matisk stilles til rådighed efter stk. 2

b) finder EF-traktatens artikel 273, stk. 3, EKSF-traktatens artikel 78b, stk. 2, andet afsnit, og Euratom-traktatens artikel 178, stk. 3, anvendelse for andre udgifter end dem, der er en nødvendig følge af traktaterne eller af retsakter udstedt i henhold til disse.

De yderligere tolvtedele bevilges som hele tolvtedele.

Det årlige beløb, der for hvert kapitel bevilges som tolvtedele, må ikke overstige hverken det beløb, der er opført under kapitlet i budgettet for det foregående regn skabsår, inklusive overførsler, eller det beløb, der er opført under kapitlet i budget forslaget eller, hvis et sådant ikke foreligger, i det foreløbige budgetforslag.

5. Hvis det for et givet kapitel ikke er tilstrækkeligt med to eller flere foreløbige tolvte dele, jf. stk. 4, til at dække de udgifter, der er nødvendige for at undgå at bryde kontinuiteten i Fællesskabernes aktivitet på det pågældende område, kan en over skridelse af det beløb, der er fastsat i stk. 4, tredje afsnit, undtagelsesvis tillades efter den fremgangsmåde, der er omhandlet i stk. 4, første afsnit. I så fald må de samlede godkendte bevillinger på det foregående regnskabsårs budget ikke overskrides.

Kapitel 3

Ligevægtsprincippet

Artikel 13

1. Der skal på budgettet være ligevægt mellem indtægter og betalingsbevillinger.

2. Fællesskaberne kan ikke optage lån til dækning af et budgetunderskud. Der kan kun optages lån til finansiering af fast ejendom.

Artikel 14

Saldoen for hvert regnskabsår opføres på budgettet for det følgende regnskabsår som indtægt, hvis der er tale om et overskud, eller som udgift, hvis der er tale om et underskud.

Overslag over sådanne indtægter eller udgifter opføres på budgettet under budgetbehand lingen eller eventuelt gennem forelæggelse af en ændringsskrivelse efter fremgangsmåden i artikel 31. De opstilles i overensstemmelse med Rådets forordning om gennemførelse af afgørelsen om Fællesskabernes egne indtægter.

Efter fremlæggelsen af regnskaberne for hvert regnskabsår vil differencen i forhold til over slagene blive opført på budgettet for det følgende regnskabsår gennem et ændringsbudget.

Kapitel 4

Princippet om én regningsenhed

Artikel 15

Budgettet opstilles i euro.

Kapitel 5

Bruttoprincippet

Artikel 16

1. Samtlige indtægter skal dække samtlige betalingsbevillinger, jf. dog artikel 17.

2. Indtægter og udgifter opføres uden modregning, jf. dog artikel 18.

Artikel 17

1. Følgende kategorier af indtægter, der omtales i denne forordning, er øremærkede:

a) medlemsstaternes finansielle bidrag til visse forskningsprogrammer i medfør af Rådets forordning om gennemførelse af afgørelsen om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter

b) renterne af de deponeringer og bøder, der er omhandlet i forordningen om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud

c) indtægter, der har et bestemt formål, såsom indtægter fra fonde, tilskud, gaver og arv

d) bidrag til fællesskabsaktiviteter fra tredjelande og forskellige organer

e) indtægter fra tredjemand for leveringer, tjen