Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om en mere robust og bæredygtig europæisk økonomi

(initiativudtalelse)

(2019/C 353/05)

Ordfører: Javier DOZ ORRIT

Plenarforsamlingens beslutning 24.1.2019 Retsgrundlag Forretningsordenens artikel 32, stk. 2 Initiativudtalelse Kompetence Sektionen for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed Vedtaget i sektionen 2.7.2019 Vedtaget på plenarforsamlingen 17.7.2019 Plenarforsamling nr. 545 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 169/4/6

Præambel

Denne udtalelse indgår i en pakke på to EØSU-initiativudtalelser, der udarbejdes sideløbende: En mere robust og bæredygtig europæisk økonomi og En ny vision for fuldførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. Pakken er tænkt som et direkte bidrag til den økonomiske dagsorden for det nye Europa-Parlament og den nye Kommission, der træder til i 2019. Der er et klart behov for en ny europæisk økonomisk strategi: en positiv fortælling om den fremtidige udvikling af EU's økonomi i en global kontekst, der kan bidrage til at øge EU's modstandsdygtighed over for økonomiske chok og styrke bæredygtigheden — den økonomiske, sociale og miljømæssige — af Unionens økonomiske model, og dermed genoprette følelsen af tillid, stabilitet og delt velstand for alle europæere. Med udgangspunkt i de seneste års fremskridt kan denne strategi skabe grundlaget for den videre økonomiske, finanspolitiske, finansielle, sociale og politiske integration, der er nødvendig for at nå målsætningerne med EU's Økonomiske og Monetære Union.

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Den europæiske integrationsproces står ved en skillevej. En af de ting, vi har lært af den seneste langvarige økonomiske krise og de dybe sociale ar, den har efterladt i flere medlemsstater, er, at manglende økonomisk og social konvergens blandt medlemsstater og regioner er en trussel mod det europæiske projekts politiske bæredygtighed og alle de fordele, det har givet EU's borgere.

1.2. De menneskeskabte klimaændringer og de mange overskridelser af planetære grænser har gjort, at vi er nødt til at revidere vores produktions- og forbrugsmodel. I overensstemmelse med Parisaftalen, der blev indgået på COP21, og FN's mål for bæredygtig udvikling har EU sat et mål om at have en klimaneutral økonomi i 2050. Hvis vi skal nå dette mål, kræver det en sammenhængende og konsekvent polisk ramme.

1.3. De politiske grundprincipper for denne ramme bør være opbygning af modstandsdygtighed inden for økonomi og arbejdsmarked i kombination med økonomisk, social, miljømæssig og institutionel bæredygtighed, hvilket vil fremme opadrettet konvergens og retfærdighed i omstillingen til en klimaneutral økonomi, hvor der er balance mellem emissioner og optag af drivhusgasser, og samtidig tage fat på de udfordringer, som digitalisering og demografiske ændringer skaber.

1.4. For at udvikle økonomiske politikker, der kan skabe øget økonomisk, arbejdsmarkedsmæssig og social modstandsdygtighed, bør bestræbelserne på at styrke ØMU'ens institutionelle arkitektur videreføres og intensiveres. Indførelsen af en finanspolitisk kapacitet på euroområdeniveau, reformen af de nuværende finanspolitiske regler med henblik på at opretholde de offentlige investeringer i nedgangstider, oprettelsen af et fælles sikkert aktiv og fuldførelsen af bank- og kapitalmarkedsunionen er alle initiativer, der bør videreføres, om end det bliver trinvis. Samtidig bør tiltag til at undgå uretfærdig skattekonkurrence blandt medlemsstaterne støttes.

1.5. For at mindske den sociale sårbarhed og dermed øge modstandsdygtigheden skal der vedtages effektive europæiske og nationale foranstaltninger for at vende den nuværende udvikling med voksende ulighed, både hvad angår muligheder og resultater.

1.6. Princippet om en retfærdig omstilling skal udvikles og anvendes i bestræbelserne på at nå målet om en kulstofneutral EU-økonomi i 2050. Det indebærer bl.a. sikring af, at klimapolitikkernes effekt fordeles ligeligt og forvaltning af omstillingen på arbejdsmarkedet på en fremsynet måde under fuld inddragelse af arbejdsmarkedets parter. En bæredygtig økonomi bør omfatte alle tre dimensioner af bæredygtighed: økonomisk, social og miljømæssig.

1.7. Medlemsstaterne bør tage initiativ til at gennemføre den europæiske søjle for sociale rettigheder ved at iværksætte lovgivningsinitiativer på nationalt niveau og sikre tilstrækkelig finansiering. EU bør bidrage til denne finansielle indsats i den næste flerårige finansielle ramme (FFR) for 2021-2027.

1.8. Disse initiativer bør ledsages af en styrkelse af den europæiske økonomis konkurrenceevne, dvs. dens evne til at hæve produktiviteten og levestandarden på en bæredygtig måde og samtidig blive klimaneutral, ikke mindst ved hjælp af forskning, udvikling og flere og bedre kvalifikationer blandt arbejdsstyrken.

1.9. Aftalen om størrelsen og udformningen af den kommende FFR bør afspejle nødvendigheden af at udvikle modstandsdygtighed og en bæredygtig økonomi.

1.10. I lyset af samspillet mellem de forskellige facetter af en robust og bæredygtig økonomi bør inddragelsen af de repræsentative organisationer for arbejdsmarkedsparterne og civilsamfundet i politikudformningen og i gennemførelsescyklusserne formaliseres og styrkes på nationalt og europæisk plan.

1.11. Via det europæiske semester, FFR for 2021-2027 og andre lovgivningsmæssige og statslige instrumenter bør EU-institutionerne og medlemsstaterne oprette et sammenhængende handlingsprogram for at fremme og styrke nøglefaktorerne for økonomisk modstandsdygtighed i hele EU og medlemsstaternes konvergens i relation til disse faktorer.

2. En mere robust og bæredygtig europæisk økonomi

2.1. Opbygning af større modstandsdygtighed over for (økonomiske) chok er et mål, der har vundet indpas i debatter om (økonomiske) politikker i EU og navnlig i euroområdet. Dette skyldes ikke mindst de varige økonomiske, sociale og politiske ar, som den seneste økonomiske og finansielle krise har efterladt i mange EU-medlemsstater, men også forventningen om, at den fjerde industrielle revolution vil have en stor indvirkning på de europæiske økonomier og samfund samt den bydende nødvendighed af at tackle klimaforandringer og blive inden for planetens ressourcemæssige grænser.

2.1.1. Inden for rammerne af den økonomiske og monetære union (ØMU) er Kommissionens definition på økonomisk modstandsdygtighed et lands evne til at modstå chok og hurtigt rette sig og nå sit potentiale [vækst] igen efter en recession ( 1 )

2.1.2. Ifølge de fem formænds rapport og Kommissionens hvidbog om en dybere økonomisk og monetær union bør medlemsstaterne i euroområdet konvergere hen imod robuste økonomiske og sociale strukturer, der kan »forhindre, at økonomiske chok får en væsentlig og varig indvirkning på indkomst- og beskæftigelsesniveauet«, således at de kan reducere økonomiske udsving og især antallet af dybe og langvarige recessioner.

2.1.3. Det skal dog bemærkes, at selv om en robust genopretning af en økonomi er lig med at undgå eller effektivt tackle et choks varige skadelige indvirkning, behøver økonomier ikke altid at vende tilbage til forholdene (eller vækstmønstret), før chokket indtrådte, da ændringer har en både cyklisk og strukturel karakter. Den fjerde industrielle revolutions indtog og omstillingen til en klimaneutral økonomi vil f.eks. resultere i nye økonomiske modeller. Det er vigtigt, at politiske institutioner og sociale aktører er parate til at reagere på ændringerne og kan forudse deres konsekvenser for dermed at styre forandringsprocesserne i den rigtige retning.

2.1.4. Økonomisk robuste økonomier kan have forskellige egenskaber. De kan have en lav sårbarhed over for visse typer chok (f.eks. makroøkonomiske eller finansielle chok). Når robuste økonomier rammes af chok, kan de afbøde dem ved at minimere deres indvirkning på produktionen og beskæftigelsen og/eller komme sig hurtigt oven på dem ved at tilpasse sig. Der kan anvendes forskellige typer politiske interventioner og forskellige kombinationer heraf for at opnå øget modstandsdygtighed, herunder politikker til forberedelse, forebyggelse, beskyttelse, fremme (af ændringer) og omstilling. Høje offentlige gældsniveauer som en andel af BNP kan skabe vanskeligheder for modstandsdygtigheden. De kan både være en kilde til sårbarhed over for chok og begrænse medlemsstaternes råderum ved håndteringen af negative chok.

2.1.5. Økonomisk modstandsdygtighed kan opnås på en række forskellige måder, der alle har vidt forskellige konsekvenser for forskellige samfundsgruppers velfærd. Arbejdstagernes velfærd afhænger i høj grad af, hvor stabile, sikre og ligeligt fordelt deres indtægter og beskæftigelsesmuligheder er. Derfor må politikker, der styrker både økonomisk og arbejdsmarkedsmæssig modstandsdygtighed, være at foretrække. Arbejdsmarkedsmæssig robusthed defineres her som et arbejdsmarkeds evne til at modstå et økonomisk chok, så dette kun medfører en begrænset nedgang i arbejdstagernes velfærd. Den voksende andel af usikker atypisk beskæftigelse i den samlede jobskabelse er imidlertid en kraftig påmindelse om, at økonomisk robusthed og arbejdsmarkedsmæssig robusthed ikke nødvendigvis er sammenfaldende. Beskæftigelsens kvalitet spiller en rolle for modstandsdygtigheden, både hvad angår sårbarhed og resistens og genopretning.

2.2. En mere bæredygtig europæisk økonomi er et politisk mål i EU. Ifølge Juncker-Kommissionens langsigtede strategiske vision for en »fremgangsrig, moderne, konkurrencedygtig og klimaneutral EU-økonomi« i 2050, der bl.a. er baseret på FN's mål for bæredygtig udvikling, bør en bæredygtig økonomi være en økonomi, der omfatter både den økonomiske, sociale og miljømæssige dimension af bæredygtig udvikling.

2.2.1. Den generelle definition på økonomisk bæredygtighed er en økonomis evne til at understøtte et fastsat niveau af økonomisk produktion på ubestemt tid. Den omhandler undgåelse af store makroøkonomiske ubalancer. De to begreber »bæredygtig økonomi« og »økonomisk bæredygtighed« blandes ofte sammen, men samordningen af EU's økonomiske politikker, navnlig det europæiske semester, sigter grundlæggende mod at forfølge sidstnævnte dimension og formår således ikke at afspejle det bredere begreb »bæredygtig økonomi« i tilstrækkelig grad. F.eks. nævnes det i Kommissionens oplæg »På vej mod et bæredygtigt Europa i 2030«, at »sunde budgetter og moderne økonomier er afgørende; fremskridt hen imod en sund finanspolitik og strukturreformer har nedbragt gældsniveauet og stimuleret jobskabelsen« ( 2 )

2.2.2. Krisen og den politiske styring heraf har resulteret i en alvorlig tilbagegang i den sociale samhørighed med negative politiske konsekvenser. Den sociale bæredygtighed har været truet på grund af den voksende ulighed i muligheder og resultater, der ses i mange europæiske lande og andre udviklede lande, men også globalt, hvor dele af samfundet »lades i stikken«. Større ulighed betyder også større sårbarhed over for chok, hvilket er en hindring for større robusthed. Ulighed i formue er en hindring for økonomisk bæredygtighed, da det mindsker produktiviteten af geninvesteringer af formue og samfundets effektivitet. Den manglende håndtering af de bagvedliggende årsager til disse uligheder har i mange tilfælde været forbundet med det politiske tilbageslag, de traditionelle politiske partier og deres EU-venlige dagsorden har oplevet i mange lande.

2.2.3. Den sociale bæredygtighed vil utvivlsomt komme under yderligere pres som følge af den fjerde industrielle revolution og de ændringer, den vil medføre for arbejde og velfærd i Europa og andre steder.

2.2.4. Med den uforsvarlige udtømning af natur- og miljøressourcerne overskrider den nuværende produktions- og forbrugsmodel adskillige dimensioner af de planetære grænser (klimaforandringer, biodiversitet, havene, forurening osv.) og udgør en reel trussel for kommende generationer.

2.2.5. En socialt og miljømæssigt bæredygtig udvikling ville således være ensbetydende med at holde sig inden for »menneskehedens sikre og retfærdige område« ( 3 ) ved at skabe et solidt socialt fundament for samtlige medlemmer af samfundet og samtidig holde sig inden for de planetære grænser. Det kræver en grundlæggende revision af den nuværende produktions- og forbrugsmodel (»vækstmodel«) på grundlag af »bæredygtig vækst« ( 4 ) . Denne vision baner vejen for en strukturel ændring af den europæiske økonomi, der kan fremme bæredygtig vækst og beskæftigelse.

2.2.6. I lyset af ovenstående og i overensstemmelse med EØSU's udtalelse NAT/542 ( 5 ) betyder bæredygtig vækst, at vækst ikke kun bør være baseret på kvantitet, men også — faktisk i højere grad — på kvalitet, hvilket betyder vækst, der i) er baseret på ren energi og en ansvarlig materialeudnyttelse uden at drive rovdrift på miljøet og arbejdskraften, ii) er baseret på en lukket indkomstcyklus mellem husholdninger, virksomheder, banker, stat og handel, der løser de nuværende flaskehalse på grund af finansiel fragmentering, og fungerer på en social og økologisk måde, iii) skaber retfærdige levevilkår ved at imødekomme alles behov inden for de planetære grænser, iv) anerkender det ulønnede arbejde, der ydes af plejere — primært kvinder — og v) sikrer, at økonomisk vækst ikke kun måles i form af den årlige tilgang men også i form af formuebeholdninger og deres fordeling. Alle disse egenskaber mangler grundlæggende i den nuværende model.

2.3. En bæredygtig økonomi har egenskaber, der skaber øget modstandsdygtighed i og med, at økonomisk bæredygtighed mindsker de risici, der er forbundet med makroøkonomiske og finansielle ubalancer.

2.4. Ved omstilling til en bæredygtig økonomi vil integration af økonomisk, social og miljømæssig bæredygtighed dog utvivlsomt kræve nogle vidtrækkende ændringer, der kan beskrives som et intenst og langvarigt, men samtidig forudset chok. Robusthed under denne omstilling vil kræve foranstaltninger, der understøtter og styrker økonomiers, samfunds og borgeres evne til at omstille sig til den nye model. I den henseende vil en høj modstandsdygtighed kunne lette en retfærdig overgang til en bæredygtig økonomi.

2.5. Et integreret og holistisk koncept og en politisk ramme for bæredygtighed bør også tage hensyn til to andre hovedtendenser, der vil forme fremtiden for Europas økonomi og arbejdsmarked: et aldrende samfund og demografiske ændringer samt skiftende globaliseringsmønstre, der foruden den mindskede multilateralisme også omfatter kraftigere migrationsstrømme.

2.6. De europæiske landes resultater under den seneste krise har været meget forskelligartede set i forhold til robusthed. Krisens økonomiske og sociale virkninger har været forskellige i medlemsstaterne. Stort set alle medlemsstater oplevede et betydeligt fald i BNP. I flere medlemslande resulterede recessionen i store fald i beskæftigelsen over varierende perioder. Hvis vi skal tage ved lære af erfaringerne fra den store recession på en måde, der kan bidrage til at styrke den europæiske økonomis og samfundets modstandsdygtighed og bæredygtighed, er det nødvendigt at analysere de strukturelle årsager til sårbarhed og genopretningskapacitet sammen med de politikker, der blev anvendt (ekstreme besparelser fra 2010 og selektiv fleksibilitet fra 2014). Dette skal ske ved ikke blot at anvende de vigtigste økonomiske variabler, men også sociale og miljømæssige indikatorer.

3. De to store omstillinger

3.1. Mod en grøn og klimaneutral økonomi

3.1.1. Omstillingen til en grøn og kulstoffri økonomi i Europa er i overensstemmelse med to internationale rammer: FN's mål for bæredygtig udvikling og Parisaftalen, der blev indgået på COP21. Verdensmålene sætter en omfattende global dagsorden. EU-medlemsstaterne er begyndt at omsætte de internationale verdensmål til nationale bæredygtighedsstrategier og -mål. Navnlig verdensmål 7 (sikre, at alle har adgang til pålidelig, bæredygtig og moderne energi til en overkommelig pris), verdensmål 12 (om bæredygtigt forbrug og bæredygtige produktionsformer) og verdensmål 13 (om klimaindsatsen) definerer strategiske mål, der bygger på princippet om fælles ansvar.

3.1.2. De nationalt bestemte bidrag, som Parisaftalens parter har vedtaget, fastsatte de strategiske mål på landeniveau. Da der blev gjort status for første gang på COP24 i Katowice, stod det klart, at ambitionerne for klimapolitikken bør hæves yderligere.

3.1.3. I november 2018 søsatte Kommissionen sin langsigtede vision »En ren planet for alle: En europæisk strategisk og langsigtet vision for en fremgangsrig, moderne, konkurrencedygtig og klimaneutral økonomi«. På dette grundlag vil EU i begyndelsen af 2020 vedtage sine klimapolitiske forpligtelser og forelægge dem for De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) i overensstemmelse med Parisaftalen. EU bør i den forbindelse tage nedenstående med i betragtning.

3.1.4. Grønnere økonomier kræver et sammenhængende, landespecifikt miks af makroøkonomiske politikker og industri-, sektor- og arbejdsmarkedspolitikker. Målet er at skabe anstændige job i hele forsyningskæden og dermed skabe beskæftigelsesmuligheder i større omfang.

3.1.5. Bæredygtig udvikling er en udfordring, der skal tages fat på inden for alle politikområder på en konsekvent måde. En sådan politisk ramme kræver, at der indføres institutionelle ordninger for at sikre, at alle relevante interessenter på alle niveauer inddrages, og bør delvis være baseret på en afbalanceret kombination af forskellige former for ejerskab (offentligt, privat, fællesskabsbaseret og kooperativt). Det er også nødvendigt med en europæisk koordinering af nationale politikker, der sikrer et højt konvergensniveau blandt medlemsstaterne. Den indvirkning på beskæftigelsen, som et skift i den økonomiske model har, skal tackles med udgangspunkt i en retfærdig omstilling, der opnås gennem en social dialog og en dialog med civilsamfundet, der knytter det nationale og europæiske plan sammen.

3.2. Mod en digital økonomi

3.2.1. Digitalisering og automatisering må forventes at have en både positiv og negativ indvirkning på økonomien og samfundet. På den ene side rummer de et stort potentiale til at øge produktiviteten, navnlig i servicesektorerne hvor den normalt er lav, og til at decentralisere innovationsaktiviteter til mere fjerntliggende områder.

3.2.2. På den anden side kan de potentielt overflødiggøre arbejdstagere, navnlig i rutineprægede, ikke-kognitive funktioner. Selv om teknologiske revolutioner aldrig tidligere har resulteret i en varig massiv arbejdsløshed, da de gamle nedlagte job er blevet erstattet af nye, vil denne omstilling sandsynligvis ikke ske gnidningsløst og problemfrit, uden at der gøres en tilpasningsindsats.

3.2.3. Offentlige politikker på uddannelsesområdet kan reformere uddannelsessystemerne, så de nyuddannede bliver klædt på med kompetencer, der giver dem større immunitet over for et teknologisk skift, og gør dem mere omstillingsparate i løbet af deres karriere, så de kan klare sig godt på arbejdsmarkedet.

3.2.4. Offentlige politikker kan også styre de teknologiske fremskridt i retninger, der minimerer deres negative indvirkning på beskæftigelsen.

4. Fundamentet for en robust og bæredygtig økonomisk model og en politisk strategi til at realisere denne

4.1. Opbygning af en økonomisk modstandsdygtighed, der er forenelig med arbejdsmarkedsmæssig og social modstandsdygtighed kræver, at vi udvikler forskellige værktøjer til forberedelse, forebyggelse, beskyttelse, fremme (af ændringer) og omstilling, der anvendes alt afhængigt af intensiteten og varigheden af de udfordringer, økonomierne står over for.

4.2. For ØMU'ens vedkommende bør akkumuleringen af risici, der under den seneste krise viste sig at kunne forårsage store forstyrrelser, undgås. I den forbindelse har »proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer« været et skridt i den rigtige retning. Den rummer dog stadig mange asymmetrier med hensyn til måden, forskellige ubalancer tackles på (f.eks. underskud vs. overskud på de løbende poster), og den fremsætter ikke bindende anbefalinger til justeringer, navnlig for medlemsstater med uforholdsmæssigt store overskud på de løbende poster. Proceduren trænger derfor til at blive revideret.

4.2.1. På samme måde bør store forskelle i inflationen og de nominelle lønninger undgås. En god tommelfingerregel for koordinering på tværs af euroområdet bør være, at de nominelle lønninger bør stige i takt med summen af ECB's inflationsmål og produktivitetsvækstraten på sektorniveau. Industripolitikken bør fremme yderligere produktivitetsvækst i de fattige medlemsstater for at fremme konvergens. Denne udvikling kunne samtidig udjævne den nominelle forskel mellem medlemsstaterne i euroområdet og dermed gøre pengepolitikken mere effektiv.

4.3. Økonomisk modstandsdygtighed, der er forenelig med modstandsdygtighed på arbejdsmarkedet, ville også kræve, at vi — i stedet for lægge hele tilpasningsbyrden efter chok over på arbejdsmarkederne — lader de makroøkonomiske politikker, især finanspolitikken, få råderum til at blive tilstrækkeligt aktiv, så den kan imødegå de negative virkninger af chok, navnlig ved recessioner der rammer nogle medlemsstater hårdere end andre. Den mest effektive måde at gøre dette på ville være at opbygge finanspolitisk kapacitet på euroområdeniveau, selv om det også ville fungere at give nationale finanspolitikker mere spillerum. Finanspolitikker med større kapacitet til at stabilisere nationale økonomier på et aktivitetsniveau med fuld beskæftigelse ville også gøre det lettere at opbygge finanspolitiske stødpuder.

4.4. Velfungerende automatiske stabilisatorer og socialsikringsordninger er faktorer, der begge styrker økonomisk modstandsdygtighed. Hvis deres funktion skal være forenelig med bæredygtige offentlige finanser, kræver det, at medlemsstaternes skatteordninger stiller tilstrækkelige ressourcer til rådighed. Hensigtsmæssig beskatning er en anden vigtig faktor for modstandsdygtigheden.

4.5. Et erhvervsklima, der er gunstigt for investeringer og innovation, velfungerende finansielle markeder og større mulighed for at dele finansielle risici er faktorer, der styrker økonomiens modstandsdygtighed. I tråd med EØSU's tidligere udtalelse om »Fremme af innovative og højvækstvirksomheder« ( 6 ) mener udvalget, at det er nødvendigt at fremme politikker, der kan understøtte disse faktorer. Af denne grund har udvalget støttet Kommissionens initiativer vedrørende bankunionen og kapitalmarkedsunionen. Men EØSU tager skridtet videre og mener, at der også bør tages højde for bæredygtighedsprincippet i det finansielle system, som det fremgår af udvalgets udtalelse om Kommissionens handlingsplan for finansiering af bæredygtig vækst ( 7 )

4.6. Politikker, der baner vejen for omstillingen til den digitale økonomi og til en klimaneutral og miljømæssigt bæredygtig model, bør også sikre, at omstillingen er retfærdig. En retfærdig omstilling bør ikke bare være et »tillæg« til klima- eller digitaliseringspolitikker — den skal være en integreret del af de politiske rammer for bæredygtig udvikling. Politikker for en retfærdig omstilling bør have fokus på at rette op på de negative fordelingsvirkninger (der er degressive) af klimapolitiske tiltag (i det omfang de lægger en større relativ byrde på lavindkomstgrupper), bør fokusere på aktiv styring af omstillingen på arbejdsmarkedet og bør også tage fat på regionale udviklingsspørgsmål (f.eks. økonomisk sårbare regioner, der er stærkt afhængige af energitunge industrier).

4.6.1. En retfærdig omstilling har to hoveddimensioner: resultaterne (det nye beskæftigelses- og sociale landskab i en kulstoffri økonomi) og processen (hvordan vi når dertil). Resultaterne bør være anstændige job til alle i et inklusivt samfund, hvor fattigdom udryddes. Processen — hvordan vi kommer dertil — bør være baseret på en styret omstilling omfattende en meningsfuld dialog mellem arbejdsmarkedsparterne på alle niveauer for at sikre, at byrden fordeles ligeligt, og at ingen bliver ladt i stikken.

4.7. Et centralt element i strategierne til styrkelse af modstandsdygtigheden, der vil føre til en retfærdig tilpasning af vores økonomiske model til de forestående udfordringer, skal være strategier for investeringer, herunder offentlige investeringer i kompetencer og uddannelsessystemer, eller sociale investeringer i bredere forstand, og i teknologier, der fremmer miljømæssig bæredygtighed.

4.7.1. Hvis vi skal kunne modstå virkningerne af digitalisering, kræver det udvikling af kompetencer og færdigheder, der sætter os i stand til at varetage ikke-rutinemæssige, kognitive opgaver, og som giver os en evne til at forny kompetencerne gennem hele livet. Da eksisterende (og voksende) uligheder har vist sig i stor grad at være bestemmende for de studerendes akademiske præstationer, er det vigtigt, at der indføres sociale investeringsstrategier, der kan sikre, at ingen bliver ladt i stikken.

4.7.2. Investeringer, såvel offentlige som private, i den fremtidige klimaneutrale økonomi skal optrappes for at nå EU's opgraderede emissionsreduktionsmål for 2030, og en radikal ændring er nødvendig, hvis vi skal nå en netto-nuludledning i 2050 i overensstemmelse med Parisaftalens mål, hvilket anerkendes i Kommissionens meddelelse (COM(2018) 773 final). De 27 EU-landes investeringer i vedvarende energi udgjorde i 2017 kun 50 % af det niveau, de lå på i 2011, og var også 30 % mindre end i 2016 ( 8 ) . Den fortsat svage investeringsaktivitet i vedvarende energi i Europa står også i kontrast til det høje niveau for den stadigt eksisterende støtte til fossile brændstoffer i medlemsstaterne. Problemet er ikke kun manglende investeringer: Fordelingen af de eksisterende ressourcer er også dysfunktionel. Der er behov for klare politiske målsætninger og en mere sammenhængende politisk ramme, hvis vi skal vende denne negative udvikling. Under alle omstændigheder skal afslutningen på de fossile brændstoffers æra i Europa ledsages af de nødvendige investeringer, der sikrer beskyttelse af arbejdstagerne, skabelse af nye job og støtte til lokal udvikling. Omstillingsprocesserne skal forhandles med arbejdsmarkedsparterne og civilsamfundsorganisationerne og være knyttet til gennemsigtighed og en effektiv kommunikationspolitik.

4.8. De nuværende fortolkninger af konkurrenceevne har fokus på en omkostningsbaseret udlægning, primært på omkostninger til arbejdskraft, men ser også energiomkostninger som en faktor. Fastholdelse af konkurrenceevnen fokuserer typisk på udviklingen i enhedslønomkostninger. De kvalitative elementer af konkurrenceevne bør tillægges større betydning hvad angår arbejdskraftens produktivitet, ressourceproduktivitet og energieffektivitet. Der bør tages højde for disse elementer i de nationale produktivitetsråd.

4.9. Et vigtigt mål bør således være at mainstreame EU's makroøkonomiske forvaltningsmekanisme ved at følge en helhedsorienteret og integreret tilgang til begrebet »bæredygtig økonomi«, der medtager sociale og miljømæssige indikatorer i semesterprocessen og dermed styrker både modstandskraft og bæredygtighed.

5. Forvaltnings- og økonomipolitiske instrumenter — på EU- og medlemsstatsniveau — der kan styre mod en mere robust og bæredygtig økonomi

5.1. Vigtigheden af investeringer, navnlig offentlige investeringer, til fremme af tilpasningen til den forestående omstillingsproces og af finanspolitikken til fremme af absorberingen af chok betyder, at det er altafgørende, at der skabes råderum til finanspolitikken på både EU-plan og nationalt plan. EU bør sætte sig selv det mål at nå samme investeringsniveau som før krisen inden for kort tid. Dette ville betyde en udligning af investeringsforskellen ved at øge investeringerne med to til tre BNP-procentpoint eller ca. 300 mia. EUR om året for de 28 EU-lande ( 9 )

5.2. For at styrke indtægtssiden og sikre tilstrækkelige skatteindtægter i EU og medlemsstaterne skal indsatsen mod skattesvindel, skatteunddragelse, hvidvaskning af penge, skattely og urimelig skattekonkurrence blandt medlemsstaterne styrkes. Uden at støtten til innovation berøres, bør medlemsstaterne blive enige om at koordinere indsatsen på EU-niveau med henblik på at tilskynde digitale giganter til at betale deres rimelige andel af skatten til hver af de medlemsstater, de tjener penge i.

5.3. EU's økonomiske forvaltningssystem, herunder ØMU'ens arkitektur, bør forbedres for at undgå at bremse den økonomiske vækst og bebyrde de nationale finanspolitikker med opgaver, de ikke kan og ikke bør være nødt til at varetage.

5.4. Opbygning af en tilstrækkelig stor skattemæssig kapacitet på euroområdeniveau med det formål at sikre stabilitet i tilfælde af chok ville være den foretrukne løsning, men drøftelserne heraf synes på nuværende tidspunkt at være gået i stå.

5.5. Fastholdelse af grundlaget for beskyttelse af offentlige investeringer på nationalt niveau, navnlig under recessioner, bør også stå højt på prioriteringslisten. Samtidig med, at de offentlige finansers bæredygtighed opretholdes, kunne EU's nuværende finanspolitiske regler ændres eller fortolkes på en måde, der undtager offentlige investeringer, navnlig sociale investeringer og investeringer i miljøprojekter, fra beregningen af underskud ( 10 )

5.6. Bankunionen skal fuldføres med oprettelsen af en europæisk indskudsgarantiordning og en fælles finanspolitisk bagstopper for den fælles afviklingsmekanisme. EØSU gentager sin bekymring om, at flere regeringer lægger hindringer i vejen for fuldførelsen af disse to projekter, som er afgørende for at sikre finansiel stabilitet og i sidste ende private investeringer i euroområdet, og som således er forbundet med øget modstandsdygtighed.

5.7. Der bør etableres et fælles sikkert aktiv, den finansielle fragmentering bør reduceres ved at fremme kapitalmarkedsunionen, potentialet i pengepolitikken bør støttes og kredsløbet mellem stat og banker bør brydes ved at erstatte nationale statsobligationer på bankernes balance. Sidstnævnte ville også bane vejen for de nødvendige, men indtil videre politisk vanskelige, reformer der kan uddybe ØMU'en betragteligt. Lande, der ikke er med i euroområdet, kan deltage i et fælles program for sikre aktiver. De pengepolitiske myndigheder og de ansvarlige for den europæiske økonomiske politik bør tage hensyn til deres situation for at sikre, at hele det europæiske finansielle system er robust.

5.8. Det europæiske semester bør i højere grad og på mere sammenhængende vis indarbejde modstandsdygtighed møntet på at fremme opadrettet konvergens og bæredygtighed på alle stadier, fra den årlige vækstundersøgelse (der kunne gøres til en årlig vækst- og bæredygtighedsundersøgelse) til de nationale reformprogrammer og landespecifikke henstillinger.

5.9. Der er mange af de faktorer, som har betydning for økonomisk modstandsdygtighed, der er grundlæggende for ØMU'ens funktionsmåde. Via det europæiske semester, FFR for 2021-2027 og andre lovgivningsmæssige og statslige instrumenter bør EU-institutionerne og medlemsstaterne oprette et sammenhængende handlingsprogram for at fremme og styrke nøglefaktorerne til fremme af økonomisk modstandsdygtighed i hele EU og medlemsstaternes konvergens i relation til disse faktorer.

5.10. Endelig mener EØSU, at følgende bør medtages som nøglefaktorer for modstandsdygtighed i et handlingsprogram: a) styrke den finansielle stabilitet: øge den europæiske stabilitetsmekanismes (ESM) finansielle kapacitet, fremme en europæisk skattepolitik, der omfatter skatteharmonisering, sikre tilstrækkelig finanspolitisk kapacitet i medlemsstaterne og oprette effektive mekanismer til bekæmpelse af skattesvig b) fuldføre den monetære union ved at udvide ECB's målsætninger, oprette et fælleseuropæisk finansministerium med gældsudstedelsesbeføjelser og forbedre forvaltningen af euroområdet og gøre det mere demokratisk c) øge produktiviteten i de europæiske økonomier ved at fokusere på centrale faktorer som investeringer (offentlige og private), forskning, udvikling, uddannelse og erhvervsuddannelse, forbedret virksomhedsledelse og medarbejderindflydelse d) arbejdsmarkeder og kvaliteten af beskæftigelse: styrke overenskomstforhandlinger og dialog mellem arbejdsmarkedsparterne, sikre, at automatiske stabilisatorer fungerer effektivt, samt udarbejde flere og bedre aktive beskæftigelsespolitikker; oprettelsen af en europæisk arbejdsløshedsforsikring (som supplement til de nationale ordninger) kunne være et instrument til sikring af tværeuropæisk økonomisk modstandsdygtighed, som også ville styrke den politiske samhørighed i Unionen. Udvalget opfordrer EU-institutionerne til at undersøge gennemførligheden af finansieringen under den flerårige finansielle ramme 2021-2027 e) fremme social samhørighed og fremskridt i retning af et mere inklusivt samfund ved at anvende den europæiske søjle for sociale rettigheder med den nødvendige finansiering og f) fremme skabelsen af gunstige rammevilkår for erhvervsinvesteringer og forbedre finansieringen af virksomheder samt gøre hurtige fremskridt med fuldførelsen af kapitalmarkedsunionen og bankunionen, herunder en europæisk indskudsgarantiordning.

5.11. ECB vil sammen med de fleste andre større centralbanker i verden sandsynligvis skulle fortsætte sin »ukonventionelle« pengepolitik, så længe den forventede inflation ligger under målet. Banken bør desuden overveje at finansiere investeringer i grønne og digitale omstillingsprojekter direkte.

5.12. Den kommende flerårige finansielle ramme (FFR) bør afspejle ambitionen om at udvikle en robust og bæredygtig økonomi. Kommissionens forslag til den kommende FFR for 2021-2027 vil ikke tilvejebringe tilstrækkelige midler til at styrke følgende faktorer for modstandsdygtighed: investeringer og den nye investeringsstabiliseringsfunktion; samhørighedspolitikker, der fremmer økonomisk og social konvergens blandt medlemsstaterne; interne sociale samhørighedspolitikker som beskrevet i den europæiske søjle for sociale rettigheder, samt de retfærdige omstillinger, der anbefales i denne udtalelse. EØSU gentager opfordringen fra sin udtalelse om den flerårige finansielle ramme efter 2020 ( 11 ) til, at de finansielle midler, der afsættes i den kommende FFR, når op på 1,3 % af BNI for de 27 medlemsstater. Den foreslåede nedskæring i finansieringen til samhørighedspolitikkerne — med 10 % i forhold til den nuværende FFR i Kommissionens forslag — virker uacceptabel, navnlig i betragtning af behovet for at styrke de centrale politikker, der skal fremme modstandsdygtighed og bæredygtighed.

5.12.1. Der bør øremærkes finansielle midler til at lette omstillingen til en bæredygtig økonomi (f.eks. i form af en »retfærdig omstillingsfond«) i tråd med Europa-Parlamentets forslag fra 2018 om at oprette en sådan fond med en bevilling på 4,8 mia. EUR.

5.12.2. EU's struktur- og samhørighedspolitik bør være en integreret del af de politiske rammer i tråd med paradigmet om »bæredygtig økonomi«. Selv om afbødning af (og tilpasning til) klimaændringer allerede er en prioritet i de europæiske struktur- og investeringsfondes finansiering, opfyldes dette mål primært i form af støtte til vedvarende energikilder og energieffektivitet. Det er endnu ikke mainstreamet i relation til at lette omstillingen til en klimaneutral økonomi, og der findes ingen særlige prioriteter vedrørende retfærdige omstillinger.

5.12.3. EØSU udtrykker bekymring over, at finansieringen gennem EIB og Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer til fossile energiprojekter er højere end finansieringen til ren energi. Selv om finansieringen til gasinfrastruktur er til en »overgangsenergi«, er det nødvendigt at stramme op på emissionsmålene.

5.12.4. EU's og medlemsstaternes støttepolitikker skal være i overensstemmelse med målet om at opnå klimaneutralitet senest i 2050. Al støtte til økonomiske aktiviteter, der lægger hindringer i vejen for opfyldelsen af dette mål, eller som skader miljøet på andre måder, bør fjernes så hurtigt som muligt.

5.13. I betragtning af den type tiltag og størrelsen af den indsats, det kræver at opbygge en mere robust økonomi, vil det være afgørende, at arbejdsmarkedets parter og andre repræsentative civilsamfundsorganisationer inddrages aktivt og er med til at udstikke kursen mod en retfærdig omstilling og øget modstandsdygtighed. Øget medarbejderindflydelse og demokrati på arbejdspladsen kunne bidrage til at sikre større tilpasningsevne og robusthed i industrien. Det er kendetegnende for modstandsdygtighed, at den styrker andre faktorer, som den har en positiv korrelation med i virksomheder og økonomien som helhed: produktivitet, innovationskapacitet, beskæftigelsens kvalitet m.m. Arbejdstagerkooperativer kan ligeledes udgøre en stærk model for demokrati i virksomheden med udgangspunkt i fælles interesser og solidaritet og med rødder i lokalområdet.

5.13.1. På den anden side er arbejdstagernes deltagelse afgørende for en vellykket gennemførelse af de grønne og digitale omstillinger. Eksisterende instrumenter til sikring af arbejdstagerdeltagelse og demokrati i virksomheder skal anvendes. Arbejdsmarkedets parter og EU-institutionerne skal sikre, at der findes sådanne instrumenter i alle EU-landene, og at landene etablerer forbindelser med henblik på procedurer for social dialog, der fremmer retfærdig omstilling. ILO's retningslinjer fra 2015 om en retfærdig omstilling ( 12 ) giver regeringerne og arbejdsmarkedsparterne en værktøjskasse med praktiske værktøjer til styring af denne forandringsproces.

Bruxelles, den 17. juli 2019. Luca JAHIER Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Kommissionen, note til Eurogruppen: Economic resilience in EMU, 13.9.2017.

(2) Oplæg »På vej mod et bæredygtigt Europa i 2030«, Kommissionen (2019).

(3) Raworth (2017).

(4) EUT C 228 af 5.7.2019, s. 37.

(5) EUT C 143 af 22.5.2012, s. 39.

(6) EUT C 75 af 10.3.2017, s. 6.

(7) EUT C 62 af 15.2.2019, s. 73.

(8) Frankfurt School-UNEP-BNEF (2018).

(9) How to close the European investment gap?, Michael Dauderstädt, Friedrich Ebert Stiftung.

(10) EUT C 262 af 25.7.2018, s. 28, og EØSU's udtalelse om den økonomiske politik i euroområdet, EUT C 159 af 10.5.2019, s. 49.

(11) EUT C 440 af 6.12.2018, s. 106.

(12) Guidelines for a just transition towards environmentally sustainable economies and societies for all, International Labour Organization (ILO).