KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 435 endelig udg. 
Bruxelles, den 22. september 1993 
HANDLINGSPROGRAM PÂ MELLEMLANG SIGT 
FOR BEKÆMPELSE AF SOCIAL UDSTØDNING 
OG FREMME AF SOLIDARITET: 
et nyt program til støtte og fremme af 
nyskabelser 1994-1999 
OG 
RAPPORT OM GENNEMFØRELSEN AF FÆLLESSKABETS PROGRAM 
FOR ØKONOMISK OG SOCIAL INTEGRATION AF 
DE DÅRLIGST STILLEDE BEFOLKNINGSGRUPPER 
(1989-1994) 
(forelagt af Kommissionen) 
- 2 -
INDHOLDSFORTEGNELSE 
FORORD 
RESUME 
DEL I Handlingsprogram på mellemlang sigt for bekæmpelse af 
social udstødning og fremme af solidaritet: et nyt 
program til støtte og fremme af nyskabelser 1994-1999 
1. Kommissionens meddelelse til Rådet 
2. BEGRUNDELSE 
3. FORSLAG TIL RÅDETS AFGØRELSE 
Bilag 1 Retningslinjer for aktionsområder, definition 
og udvælgelse af aktionsmodeller og tværnationale 
netværk 
Bilag 2 Finansielle virkninger 
Del II Rapport om gennemførelsen af Fællesskabets Program 
for Økonomisk og Social Integration af de økonomisk 
og Socialt Dårligt Stillede Befolkningsgrupper 
"DET TREDJE FATTIGDOMSPROGRAM" (1989-94) 
INDLEDNING 
1. HOVEDMÅLSÆTNINGERNE FOR DET TREDJE FATTIGDOMSPROGRAM 
2. GENNEMFØRELSEN AF DET TREDJE FATTIGDOMSPROGRAM 
3. PROJEKTERNE UNDER DETTE PROGRAM 
4. PROGRAMMETS INDBYGGEDE DYNAMIK 
5. DEN LÆRE, DER KAN UDLEDES AF DETTE PROGRAM, 
SAMT PROGRAMMETS VIRKNING 
Bilag 1 Kortfattede statistiske oplysninger om projekterne 
under programmet Fattigdom 3 
- Aktionsmodellernes aktionsområder 
- De sociale marginaliseringadimensioner i projekternes 
aktionsområder og behandling af problemerne 
- Projekternes karakter og oprindelse 
(programmet Fattigdom 3) 
- Associerede partnere i projekternes ledelse 
Bilag 2 Statistiske arbejder gennemført inden for 
rammerne af programmet Fattigdom 3 
- 3 
FORORD 
I sin meddelelse KOM(92) 542 "Mod et Solidaritetens Europa - Intensive­
ring af Kampen mod Social Udstødelse, Fremme af Integrationen" gjorde 
Kommissionen status over det mangesidige og truende problem, som 
social udstødning udgør i Fællesskabet, og fremsatte samtidig forslag 
om i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet at intensivere 
Fællesskabets indsats inden for bekæmpelsen af social udstødning. 
Dette initiativ omfatter ligeledes et forslag om et nyt handlings­
program. Denne meddelelse er blevet drøftet med de øvrige fællesskabs­
institutioner . 
I Kommissionens meddelelse fremsættes der følgende forslag om et nyt 
handlingsprogram på mellemlang sigt for bekæmpelse af social udstødning 
og fremme af solidaritet (1994-1999), der er ledsaget af udkast til 
Rådets afgørelse om iværksættelsen af dette program. Forslaget indgår i 
dokumentet som del I. Forslaget er direkte kædet sammen med en 
omfattende vurdering af fremskridt i gennemførelsen af det løbende 
fællesskabsprogram for fremme af økonomisk og social integration af de 
økonomisk og socialt dårligst stillede befolkningsgrupper (Det Tredje 
Fattigdomsprogram, 1989-1994). Rapporten om gennemførelsen af dette 
program indgår i dette dokument som dokumentets del II. 
- 4 -
RESUME 
DEL I 
Processen med social udstødning bliver stadig mere udbredt og antager 
stadig mere forskelligartede former i Det Europæiske Fællesskab. Ifølge 
de seneste skøn har Fællesskabet i dag 52 mio indbyggere, der oppebærer 
en indkomst, som udgør under halvdelen af den gennemsnitlige indkomst 
pr. indbygger i medlemsstaterne. 
Der fremsættes forslag om et handlingsprogram på mellemlang sigt for 
bekæmpelse af social udstødning og fremme af solidaritet (1994-1999). 
Forslaget ledsages af en rapport om gennemførelsen af Fællesskabets 
program for økonomisk og social integration af de dårligst stillede 
befolkningsgrupper (Det Tredje Fattigdomsprogram, 1989-1994). Det 
foreslåede program er den konkrete virkeliggørelse af en af 
henstillingerne i Kommissionens meddelelse "Mod et solidaritetens 
Europa: intensivering af kampen mod social udstødelse, fremme af 
integrationen" (KOM(93) 542) af 23. december 1992. Forslaget er en 
opfølgning af det initiativ, som blev fastsat i Rådets resolution om 
kampen for at undgå sociale tabere af 29. september 1989. 
Den synsvinkel, som Fællesskabet og medlemsstaterne har valgt at 
anlægge, går videre end til blot at betragte de mangfoldige forskellige 
nationale forhold, men fremhæver tværtimod den strukturelle karakter af 
social udstødning. Der er i de seneste 15 år sket betydelige ændringer 
i arten af og omfanget af social udstødning. Processen med social 
udstødning berører en stadig større forskellig gruppe af enkeltperso­
ner, grupper og georgrafiske områder. 
Bekæmpelsen af social udstødning henhører primært under den enkelte 
medlemsstats og dennes nationale, regionale og lokale myndigheders 
ansvarsområde. Samtidig med at man har overholdt subsidiaritetsprincip­
pet, har Fællesskabet vist sin evne til at tilføje en ekstra værdi til 
udvikling og formidling af nyskabelser, til at mobilisere de agerende 
personer og til at stimulere drøftelsen af dette problem. Eksempler på 
sådanne prositive bidrag, og disses virkninger i medlemsstaterne, 
findes i rapporten om gennemførelsen af det løbende tredje fattigdoms­
program. 
I det forestående nye program kræves der kontinuitet og fremskridt. 
Kontinuitet er nødvendig med henblik på yderligere testning af gyldig­
heden af den fremgangsmåde, der bygger på principperne med partnerskab 
og deltagelse samt vedtagelse af samlede strategier. Fremskridt bør 
være en følge af de væsentlige nye elementer i form af større vægt på 
integrerede strategier med flere mål, indførelse af aktionsmodeller på 
nationalt plan og tværnationale projektnetværker. 
- 5 -
Forberedelsen og gennemførelsen af integrerede strategier med flere mål 
vil få højere prioritet. Denne styrkelse vil forbedre programaktivite­
ternes evne til at supplerer eksisterende politik og praksis og fremme 
bevidstheden om nyskabelser på lokalt, nationalt og EF-plan. 
Fremgangsmåden med partnerskab vil blive bibeholdt. Den indgår som et 
bærende element i det nuværende program. Den har medført mobilisering 
af en bredere kreds af aktører og vil blive fortsat med særlig vægt på 
en stadig større inddragelse af arbejdsmarkedets parter. Partnerskabs-
fremgangsmåden indebærer en potentiel mulighed for at stimulere drøf­
telserne og for på længere sigt at påvirke praksis. 
Forbindelsen mellem det nye program og strukturfondene vil blive styr­
ket, især på baggrund af den plads, som udelukkelse fra arbejdsmarkedet 
indtager i de nye forordninger om Socialfonden. Et bedre planlagt sam­
arbejde skal sikre, at en række fælles målsætninger omsættes til 
supplerende aktiviteter. 
Endelig foreslås der en fordobling af midlerne til dette program på 
baggrund af, at programmets virkning vil være proportional med antallet 
og forskelligartetheden af forsøgsaktionerne, der tjener til at 
behandle disse komplicerede spørgsmål og give programmet nye impulser. 
Selv om et program, der tjener til at fremme nyskabelser, eksperi­
mentering og drøftelse inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet, 
nødvendigvis må være beskedent i forhold til omfanget af fattigdom og 
social udstødning, er det ikke desto mindre et tydeligt politisk signal 
om Fællesskabets vilje til at bekæmpe social udstødning. 
DEL II 
Fællesskabets program for økonomisk og social integration af de 
dårligst stillede befolkningsgrupper, Det Tredje Fattigdomsprogram 
(1989-1994) udbygger og udvider de tidligere fællesskabsaktioner, der 
gik under betegnelsen "Første og andet europæiske program til 
bekæmpelse af fattigdom" (1975-1980 og 1984-1989). Disse programmer 
viste Fællesskabets vilje til at deltage i den bekæmpelse af fattigdom, 
som de enkelte medlemsstater havde iværksat inden for rammerne af deres 
kompetence og ressourcer. 
Det Tredje Fattigdomsprogram er et kvalitativt og kvantitativt skridt 
fremad med hensyn til den støtte, der ydes til nyskabelser på det 
politiske og på det praktiske plan. Via dette program fremmes en 
sammenhængende multidimensional fremgangsmåde over for fattigdom og 
social udstødning, der bygger på et partnerskab mellem offentlige og 
private institutioner og på deltagelse af de dårligst stillede 
befolkningsgrupper. Programmet er koncentreret om 41 relativt omfatten­
de demonstrationsprojekter med i gennemsnit deltagelse af 12 partner­
organisationer i forbindelse med fastlæggelsen og gennemførelsen af en 
femårs-aktions-strategi på lokalt plan. 
- 6 -
De nyskabende aktiviteter under disse projekter er af meget forskellig 
karakter, og man søger at opfylde lokale behov og/eller foretage forsøg 
med organisatoriske ændringer. Der er mulighed for med forskellig 
prioritet at kombinere forskellige aktioner, aktioner til lokal udvik­
ling, virksomheds- og jobskabelse, undervisning, uddannelse og 
erhvervserfaring, rådgivning, sundhedspleje, adgang til bolig, adgang 
til social sikring, opbygning af grupper til selvhjælp, sammen­
slutninger eller socialcentre osv. 
Programmets første 2h år omfattede en definitionsfase, der var længere 
end planlagt, men som skabte et så solidt grundlag som muligt for frem­
tidige aktiviteter. I denne periode blev der fastlagt tværinstitutio­
nelle beslutningsstrukturer, og strategier blev omsat til handlings­
programmer, hvor aktiviteterne ofte byggede på systemtiske undersøgel­
ser af lokale behov. Det var imidlertid nødvendigt at overvinde en 
række vanskeligheder i forbindelse med samfinansiering og forvaltnings-
processer i de talrige deltagende organisationer. Der blev indført 
procedurer for en løbende vurdering, og de efterfølgende rapporter 
spiller en betydelig rolle for planlægningen af yderligere udviklinger. 
Relevansen af de tre grundlæggende principper med partnerskab, multi-
dimensionalitet og deltagelse for bekæmpelsen af fattigdom blev bekræf­
tet. Generelt har man i dag indset mulighederne og nødvendigheden af et 
samarbejde i partnerskaber, og den vidt udbredte vilje til at indgå i 
samarbejdet er blevet en styrke i programmet generelt. Inden for 
projekterne rækker indholdet af flerdimensionale strategier og 
handlingsprogrammer lige fra en sammenhængende række indbyrdes 
forbundne aktioner, der på kreativ vis behandler specifikke behov, til 
aktioner med separate aktiviteter, der kræver yderligere integration. 
Der er behov for en mere intensiv indsats i hovedparten af projekterne 
for at øge lokalbefolkningens deltagelse. 
Programforvaltning og koordinering udføres af Kommissionen bistået af 
særlig udnævnte konsulenter på europæisk og nationalt plan. Den 
komplekse karakter af de administrative og finansielle processer 
afspejler de udfordringer, som bredt anlagte partnerskabsforanstalt­
ninger indebærer, men de fungerer effektivt, som det for nylig blev 
bekræftet af Revisionsretten. Den tekniske bistand, der ydes til 
projekterne, spiller en afgørende rolle i forbindelse med at fremme 
kvaliteten af individuelle projekter, at tilvejebringe indbyrdes 
sammenhæng i det europæiske program samt at sikre programmets synlighed 
inden for de relevante netværker. Disse resultater har man opnået via 
en række omhygeligt planlagte og veldokumenterede workshops, seminarer 
og via udveksling af erfaringer på lokalt, bilateralt, tværnationalt og 
europæisk plan, via regelmæssige og ad hoc-offentliggørelser samt via 
støtte til nye netværker og fora. Der er endvidere blevet iværksat et 
statistisk og socio-økonomisk forskningsprogram for at forberede en 
ramme for fortolkning af de resultater, der kan udledes af nyskabende 
praksis. 
- 7 -
I en midtvejsvurdering af virkningen af dette program skal programmets 
entydige succes med hensyn til at øge interessen og blive anerkendt af 
offentlige og private organer på lokalt plan, herunder også i nogle få 
tilfælde af arbejdsmarkedets parter, fremhæves. Denne interesse er 
undertiden koncentreret om specifikke nye metodologier med mulighed for 
overførsel til et andet område eller et andet aktivitetsområde. I andre 
tilfælde består de første programudviklinger i oprettelse af nye 
netværker. Dette viser programmets potentielle muligheder for at udøve 
en langtidsvirkning på lokalt plan. 
- 8 -
HANDLINGSPROGRAM PÅ MELLEMLANG SIGT 
FOR BEKÆMPELSE AF SOCIAL UDSTØDNING OG FREMME AF SOLIDARITET: 
et nyt program til støtte og fremme af 
nyskabelser 1994-1999 
og 
RAPPORT OM GENNEMFØRELSEN AF 
FÆLLESSKABETS PROGRAM 
FOR ØKONOMISK OG SOCIAL 
INTEGRATION AF DE DÅRLIGST 
STILLEDE BEFOLKNINGSGRUPPER 
(1989 - 1994) 
9 -
KOMMISSIONENS MEDDELELSE TIL RÅDET 
om et handlingsprogram på mellemlang sigt 
for bekæmpelse af social udstødning og fremme af solidaritet: 
et nyt program til støtte og fremme af 
solidaritet 1994-1999 
INDLEDNING 
Kommissionen agter at iværksætte et handlingsprogram på mellemlang sigt 
(juli 1994-december 1999) for bekækmpelse af social udstødning og 
fremme af solidaritet. 
Dette forslag er sammen med rapporten om gennemførelsen af Fælles­
skabets program for økonomisk og social integration af de dårligst 
stillede befolkningsgrupper (Tredje Fattigdomsprogram 1989-1994) den 
konkrete virkeliggørelse af en af henstillingerne i Kommissionens 
meddelelse "Mod et Solidaritetens Europa: Intensivering af Kampen mod 
Social Udstødelse, Fremme af Integrationen" (KOM(93) 542) af 
23. december 1992, som allerede er blevet drøftet med de øvrige fælles-
skabsinsitutioner: Ministerrådet, Europa-Parlamentet samt Det økonomi­
ske og Sociale Udvalg. Dette er endvidere en opfølgning af det 
initiativ, som medlemsstaterne og Rådet fastsatte i deres resolution af 
29. september 1989, vedtaget af Rådet og socialministrene om kampen for 
at undgå sociale tabere, hvor viljen til at intensivere indsatsen både 
på EF-plan og på medlemsstatsplan understreges. 
Bekæmpelsen af social udstødning henhører primært under den enkelte 
medlemsstats og dennes nationale, regionale og lokale myndigheders 
ansvarsområde. Ud over de store forskelle i medlemsstaterne kædes de 
procedurer, der kan bevirke, at en del af befolkningen udelukkes fra 
det økonomiske og sociale liv, ofte sammen med omfanget af økonomiske 
og sociale ændringer. Den rolle, som strukturfondene, der tjener til at 
styrke den økonomiske og sociale samhørighed inden for Fællesskabet, 
spiller er ikke i sig selv tilstrækkelig til at fremme social integra­
tion. Det truende omfang, som social udstødning har antaget, nødvendig­
gør derfor fælles fremgangsmåder over for processerne med økonomisk og 
social integration. 
Fællesskabet har i stadig stigende grad vist sit engagement. Ud over de 
særlige aktioner, der er koncentreret om at fremme og perfektionere de 
nationale bestræbelser via støtte til nyskabelser og udveksling af 
erfaringer, er der blevet iværksat forskellige foranstaltninger via 
særlige budgetter og bevillinger, specielt rettet mod bestemte 
målgrupper. 
Samtidig med at man har overholdt subsidiaritetsprincippet, har Fælles­
skabet vist sin evne til at tilføje en ekstra værdi til udviklingen og 
udbredelsen af nyskabelser, til at mobilisere de agerende personer og 
til at stimulere drøftelsen af dette problem. Eksempler på sådanne 
positive bidrag, og disses virkninger i medlemsstaterne findes i 
rapporten om gennemførelsen af det løbende tredje fattigdomsprogram. 
- 10 -
Kommissionens mål med dette nye program er at bidrage til den indsats, 
der allerede er gjort i medlemsstaterne, ved at tilskynde til eksperi­
mentering i forbindelse med strategier præget af nytænkning til 
bekæmpelse af social udstødning. Disse strategier skal supplerer 
lokale, regionale eller nationale politikker og programmer, fremme 
drøftelserne både blandt eksperter og i offentligheden samt fremme 
relevant praksis. Programmets europæiske karakter giver mulighed for 
nye former for udvekslinger, sammenligninger og samarbejde, som ikke 
nødvendigvis ville opstå i en ren national sammenhæng. 
1. FÆLLESSKABETS STRATEGI FOR BEKÆMPELSE AF SOCIAL UDSTØDNING 
Det foreslåede nye program og forslaget til Rådets afgørelse indgår som 
et led i Fællesskabets initiativ til at bekæmpe social udstødning og 
bygger på kontinuitet og videreudvikling i forhold til de hidtidige 
programmer. 
I de seneste fire år er Fællesskabets indsat blevet mere sammenhængende 
og vidtfavnende på grund af offentlighedens stadig større bevidsthed om 
den sociale udstødnings omfang. Blandt de særlige initiativer kan 
nævnes Rådets henstilling om fælles kriterier i forbindelse med sikring 
af tilstrækkelige indtægter og ydelser fra socialsikringsordninger, et 
tredje program for økonomisk og social integration af de økonomisk og 
socialt dårligst stillede (1989-1994), samt visse foranstaltninger 
inden for rammerne af strukturfondene, rettet mod kriseramte områder 
eller særligt udsatte grupper på arbejdsmarkedet. 
Rådets resolution af 29. september 1989 om kampen for at undgå sociale 
tabere viste, at Fællesskabet og medlemsstaterne er indstillet på at 
udbygge såvel de bestræbelser, der er indledt i fællesskab, som dem, 
der gøres af hver enkelt medlemsstat. Herefter fulgte Kommissionens 
meddelelse til Rådet "Mod et Solidaritetens Europa: Intensivering af 
Kampen mod Social Udstødelse, Fremme af Integrationen" af 
23. december 1992. 
Fællesskabets strategi bygger på en fælles opfattelse af social 
udstødning. Denne strategi vedrører både selve den sociale udstødnings-
proces og følgelig også de situationer, der er karakteriseret ved et 
samspil mellem en lang række faktorer, der bevirker, at visse grupper, 
enkeltpersoner eller regioner udelukkes fra at være omfattet af den 
generelle sociale udvikling og de sociale rettigheder. Den sociale 
udstødningsproces er et både strukturelt og multidimensionalt fænomen 
med en alvorlig risiko for forværring. 
Det nuværende 3. fattigdomsprogram løber over en femårs periode 
(1989-1994); en rapport om gennemførelsen af dette program indgår som 
del II i denne meddelelse. Programmet udbygger og udvider de tidligere 
fællesskabsaktioner, der gik under betegnelsen første og andet 
europæiske program til bekæmpelse af fattigdom (1975-1980 og 
1984-1989), og som viste Fællesskabets vilje til at deltage i den 
bekæmpelse af fattigdom, som de enkelte medlemsstater havde iværksat 
inden for rammerne af deres komptetence og resourcer. 
- 11 -
På baggrund af de erfaringer, der er indhøstet via de to tidligere 
programmer, støtter Det Tredje Fattigdomsprogram i højere grad 
nyskabelser både på det politiske og på det praktiske plan. Programmet 
fremmer en multidimensional strategi over for social udstødning, der 
bygger på et partnerskab mellem offentlige og private institutioner med 
deltagelse af de dårligst stillede befolkningsgrupper. Ressourcerne 
under dette program er koncentreret om ca. 40 lokale projekter i 
medlemsstaterne, der indebærer eksperimentering med nye strategier 
bekæmpelse af fattigdom, og således bidrager til at fastlægge relevant 
praksis, virker fremmende for politikken på dette område og stimulerer 
debatten i offentligheden. Projekterne er indbyrdes forbundne via en 
tværnational organisationsstruktur, der gør det muligt at udveksle 
erfaringer og knowhow, og som støttes af systemtiske evalueringer og 
supplerende forskning. 
Der er blevet gennemført en første vurdering af det tredje program 
(del II i denne meddelelse), og der har fundet en bred drøftelse sted 
vedrørende programmets styrke og svagheder på en lang række møder, især 
på den europæiske konference, der blev afholdt i København den 
3. og 4. juni 1993, hvor forskere, folk i marken og administratorer, 
der deltager i dette program, kunne give udstryk for deres synspunkter. 
De analyser, der er foretaget af det tredje handlingsprogram samt 
drøftelser inden for de stadig flere netværk af offentlige og private 
organer har vist, at det er ønskeligt at videreføre særlige foranstalt­
ninger under inddragelse af de vigtigste erfaringer fra de hidtidige 
foranstaltninger. 
Blandt disse erfaringer kan nævnes følgende: 
1) behov for at koncentrere indsatsen om geografiske områder og om en 
række bestemte strategiske spørgsmål over flere år for at opnå gode 
resultater 
2) behov for at oprette partnerskaber med offentlige og private 
organer og sammenslutninger, herunder arbejdsmarkedets parter med 
henblik på at identificere og løse de største problemer, herunder 
de, der er kendetegnende for de borgere, der er mest udsat for 
risiko for varig økonomisk og social udstødning 
3) behov for supplerende støtte til specificering af sammenhængende og 
integrerede strategier med indbyrdes forbundne prioriteter 
4) behov for en løbende vurdering af foranstaltningernes effektivitet 
5) behov for at samordne projekter ud fra deres hovedmålsætninger og 
specifikke karakter (regionale, nationale, by- eller landzoner, 
etc.) for at muliggøre overførsel af nyskabelser og relevant 
praksis 
6) behov for at udvikle et samvirke mellem lokalt, regionalt og 
nationalt samt europæisk plan ved i højere grad at støtte nyska­
bende initiativer, der inddrager organer på nationalt plan i 
løsningen af afgørende spørgsmål 
- 12 
7) behov for at støtte relevante statistiske og andre sammenlignende 
analyser samt undersøgelser med henblik på at forbedre udvekslin­
ger 
8) behov for at fremme effektiviteten af foranstaltninger via en til­
pasning af visse afgørende elementer i programmets funktion, især 
en gradvis gennemførelse på de indledende trin, forbedret forbin­
delse til og samvirke med Fællesskabets strukturfonde samt en 
snævrere forbindelse mellem programevaluering, statistiske 
undersøgelser og andre former for undersøgelser. 
2. BEHOV FOR ET NYT HANDLINGSPROGRAM TIL BEKÆMPELSE AF SOCIAL 
UDSTØDNING 
Vurderingen af tidligere foranstaltninger viser, at det er ønskeligt at 
videreføre foranstaltningerne, men det fremgår desuden af en analyse af 
den nuværende situation i Fællesskabet, at det er nødvendigt at styrke 
foranstaltningerne, da man i de fleste lande kan konstatere følgende 
tendenser : 
1) omfanget og mangfoldigheden af social udstødning tager fortsat til 
i omfang som følge af de væsentlige ændringer af de økonomiske, 
sociale og demografiske strukturer i de senere år 
2) de stadig mere målrettede nationale politikker på området bekæmpel­
se af social udstødning er ved at nå til et afgørende stadium på 
et tidspunkt, hvor indsatsen for økonomisk og social samhørighed 
skærper behovet for at modernisere de traditionelle velfærdsordnin­
ger 
3) de mange nyskabelser, der tager sigte på at forhindre eller afbøde 
virkningerne af social udstødning fra en lang række forskellige 
organer, nødvendiggør større sammenhæng med hensyn til indhold og 
samarbejdsmetoder for den offentlige og den private sektor for at 
bekæmpe social udstødning. 
Følgelig skal det nye program være et mere hensigtsmæssigt og 
struktureret forum for forsøg, udveksling, fremme og optimering af 
bestræbelser samt for udvikling af modeller, der kan overføres. Der vil 
blive lagt vægt på støtte til udvikling af ny kapacitet på lokalt, 
regionalt eller nationalt plan, til at udtænke, planlægge og gennemføre 
multidimensionelle strategier, som omfatter et partnerskab mellem rele­
vante ofentlige og private organer, der beskæftiger sig med at fremme 
integrationen inden for et givet geografisk område eller emneområde. 
Bekæmpelsen af social udstødning henhører primært under medlemsstater­
nes og disses nationale, regionale og lokale myndigheders kompetence­
område; den ekstra fællesskabsværdi manifesterer sig følgelig på flere 
forskellige niveauer, især: 
- 13 -
Fællesskabet kan bidrage til udvikling og overførsel af metoder 
samt knowhow, der er relevante for de nuværende former for social 
udstødning, for identifikation af relevant praksis, for oprettelse 
og støtte til netværker, der gør det muligt at udveksle erfaringer 
og udarbejde samarbejdnede initiativer på europæisk plan samt til 
at fremkalde en mere dybtgående forståelse af drøftelserne af dette 
problem 
Fællesskabet skal også med henblik på indbyrdes sammenhængende 
aktioner gentage den positive udvikling af dets politikker og 
foretage en analyse af disses virkning med hensyn til bekæmpelsen 
af social udstødning. 
I det nye program kræves der kontinuitet og fremskridt. Kontinuitet er 
endvidere nødvendig for at konstatere, hvorvidt den fremgangsmåde er 
korrekt, som bygger på multidimensionalitet, partnerskab og deltagelse, 
og hvor forsøgsaktioner giver anledning til udveksling af erfaringer og 
knowhow, der bygger på en systematisk evaluering. Fremskridt skulle 
bygge på følgende nye afgørende elementer: 
større vægt på integrerede strategier med flere målsætninger 
en udvidelse af partnerskabsprocessen, der giver yderligere mulig­
heder for et betydeligt bidrag fra forskellige samarbejdspartneres 
side, især aktører på det økonomiske område, som arbejdsmarkedets 
parter samt ekspertorganisationer, som f.eks. en række nationale 
ikke-statslige organisationer, hvis arbejde er relevant for særlige 
aspekter i problemet med social udstødning 
forsøg med emnebundede aktioner på nationalt (eller regionalt) 
plan, der kombinerer nye fremgangsmåder, der hidtid er blevet 
udviklet af særlige organer, og med forbindelse til lokalt og 
europæisk plan med henblik på udveksling og drøftelser 
et mindre antal tværnationale projektnetværker, der kan omfatte 
nogle af de netværker, der på et tidligere tidspunkt er blevet 
oprettet under et af de europæiske fattigdomsprogrammer, for at 
muliggøre en fortsat udveksling af erfaringer og knowhow 
særlig fokusering på social udstødning i byzoner 
et styrket samarbejde med de europæiske strukturfonde med 
hensyntagen til den rolle, som udelukkelse fra arbejdsmarkedet 
spiller i bestemmelserne for den nye europæiske socialfond. (Jf. 
afsnit 5). 
Disse målsætninger kræver øgede ressourcer som en konsekvens af, at 
disse udviklinger vil finde sted på en række forskellige planer og 
under mange forskellige forhold. 
- 14 -
3. DE GRUNDLÆGGENDE PRINCIPPER FOR HANDLINGSPROGRAMMET 
Med programmet styrkes den fremgangsmåde, som er baseret på princip­
perne om flere dimensioner, partnerskab og deltagelse; derved gøres der 
fremskridt i forhold til det tredje program med hensyn til dette 
programs anerkendte positive karakteristika. 
Disse fælles principper vil blive omsat til praksis i form af aktioner, 
der svarer til de forskellige former for og omfanget af social 
udstødning, med særlig hensyntagen til forskellige befolkningsgrupper 
(efter køn, alder, etniske grupper), og i forskellige områdetyper 
(bymiljø, landdistrikt, delvist landdistrikt, periferi ...). 
Der vil blive givet prioritet til de økonomiske og socialt dårligst 
stillede personer eller grupper, som er eller er ved at blive udstødt 
socialt, særlig med hensyn til almen uddannelse, erhvervsuddannelse, 
beskæftigelse, bolig, sundhed, transport, socialsikring, fri 
bevægelighed, adgang til domstole og adgang til offentlige tjeneste­
ydelser. Ved hjælp af integrerede aktionsstrategier vil man dog med de 
foreslåede aktioner undgå en yderligere stigmatisering af udsatte 
grupper. 
3.1. Multidimensionale karakterer 
Allerede fra programmets start vil hovedvægten blive lagt på udviklin­
gen af integrerede multidimensionale strategier. Det forventes, at 
strategierne ingrerer flere mål på en sammenhængende måde og skaber 
forbindelser og samordninger, der er tilpasset til særligt lokale eller 
nationale (eller regionale) forhold, med henblik på at fremme økonomisk 
og social integration. De flere dimensioner vil fortsat være et vigtigt 
træk ved det europæiske program, netop fordi de sociale udstødnings-
processer har flere dimensioner. F.eks. har målsætningerne med inte­
gration på arbejdsmarkedet givet anledning til initiativer inden for 
rådgivning og uddannelse, der var kædet sammen med aktioner for 
målgrupperne i forbindelse med offentlig transport, boligforhold eller 
børnepasning. Aktioner under Den Europæiske Socialfond til fremme af 
integrationen på arbejdsmarkedet af personer, der er udsat for social 
udstødning, vil, når dette er muligt, indgå som et supplement til de 
multidimensionale aktionsmodeller. 
Aktioner på lokalt plan vil indgå i en samlet strategi og et 
aktivitetsprogram med flere mål som supplement til eksisterende foran­
staltninger gennem indbyrdes forbundne foranstaltninger, som fremmer 
integrationen af de dårligst stillede befolkningsgrupper. 
Aktioner på nationalt (eller regionalt) plan vil give mulighed for at 
anvende integrerede metoder i forbindelse med særlige spørgsmål ved at 
kombinere forskellige former for nyskabende praksis. 
- 15 -
3.2. Partnerskab 
Når der gøres brug af en multidimensional fremgangsmåde, er det 
nødvendigt at involvere samtlige hovedaktører, herunder normalt 
offentlige myndigheder eller organer, ikke-statslige organisationer, 
halv-offentlige organer, arbejdsmarkedets parter, små og mellemstore 
virksomheder, kooperativer, velgørende organisationer og fonde samt 
forbrugerorganisationer og beboerorganisationer. Foranstaltninger under 
programmet forventes at samle de pågældende aktører i et partnerskab, 
som når til en fælles afgørelse om en strategi og målsætninger og deler 
ansvaret for at omsætte dem til praksis. 
I forbindelse med programmet prioriteres forslag om foranstaltninger, 
som viser, at der er gjort væsentlige fremskridt i retning af et 
struktureret partnerskab, der fungerer effektivt. 
Man vil endvidere prioritere partnerskaber, der omfatter økonomiske 
aktører, som f.eks. arbejdsmarkedets parter eller organer, der står for 
udvikling af samfundsøkonomien eller den tredje sektor. 
3.3. Deltagelse 
Princippet med deltagelse har rod i det forhold, at befolkningsgrupper, 
som er berørt af social udstødning, ofte befinder sig i et 
afhængighedsforhold med ringe evne til - eller til tider et begrænset 
ønske om - at påvirke de institutioner eller organer, som de afhænger 
af. Det anses dog for at være af afgørende betydning for effektive 
foranstaltninger på området social og økonomisk integration, at de mest 
berørte befolkningsgrupper deltager i processen. 
Det henstilles derfor til partnerne i forbindelse med programforan­
staltninger at identificere midler, som åbner mulighed for, at de mest 
berørte befolkningsgrupper kan blive hørt, og finde frem til nyskabende 
metoder til at sikre, at de, der har størst interesse i, at programmet 
bliver en succes, er i stand til at påvirke programmets planlægning og 
forvaltning. 
Ved at anvende dette princip åbnes der mulighed for at udvikle solida­
ritet og et aktivt statsborgerskab. 
4. GENERELLE METODER OG METODOLOGISKE PRINCIPPER 
4.1. Aktionsmodeller 
Programmet vil blive baseret på en række aktionsmodeller, som har til 
formål dels at bekæmpe social udstødning på nyskabende vis, dels at 
give eksempler på forsøg med hensyn til politik og praksis. sådanne 
demonstrationsprojekter kan vise nye veje frem, som muligvis kan 
overføres til andre medlemsstater. Man vil derfor støtte udveksling af 
erfaringer og knowhow mellem aktionsmodellernes partnere og andre 
hovedaktører på tre forskellige planer: lokalt, nationalt (eller 
regionalt) samt tværnationalt plan. 
- 16 -
Hver aktionsmodel udgør et program, der bygger på en integreret 
strategi med flere målsætninger. Nogle af de særlige initiativer, der 
gradvist er blevet udviklet med henblik på gennemførelsen af denne 
strategi, kan udgøre mindre omfattende forsøgsprojekter af kortere 
varighed. 
4.2. Synlighed 
Programmet vil give mulighed for at gøre foranstaltninger til fremme af 
social og økonomisk integration, solidaritet og aktivt statsborgerskab 
mere synlige. Programmet giver særlig mulighed for at rette op på 
offentlighedens kendskab til forskellige forhold ved at fremhæve en 
lang række forskellige samfundsgruppers og organisationers evne til i 
fællesskab at tage nye udfordringer op på nyskabende og effektiv vis, 
samtidig med at der udvises solidaritet. I forbindelse med 
programaktionerne skal der derfor anlægges en systematisk fremgangsmåde 
med hensyn til ekstern kommunikation, som koordineres på nationalt plan 
og EF-plan. 
4.3. Intern og ekstern evaluering 
Samtlige programmets bestanddele vil blive gjort til genstand for 
evaluering. Først fastlægges der en klar sammenhængende strategi for de 
enkelte aktionsmodeller, og planlægningen og forvaltningen af program­
mets gennemførelse vil så omfatte intern og ekstern evaluering. Den 
interne evaluering (eller selv-evaluering) er til støtte for 
programmets forvaltning. Den eksterne evaluering vil indebære en 
vurdering af de fremskridt, der gøres i forbindelse med programmet med 
hensyn til den lokale, nationale og europæiske situation og udviklingen 
inden for den relevante politik. 
4.4. Gradvis gennemførelse 
I den periode, handlingsprogrammet dækker, vil de aktiviteter, der 
iværksættes af partnerskaber i forbindelse med aktionsmodeller og af 
andre netværk, efterhånden starte en dynamisk proces, hvor tidligere 
resultater udgør grundlaget for fastsættelse af flere prioriteter inden 
for rammerne af den samlede strategi, hvilket vil komme til udtryk i 
planerne for drift og økonomi. 
4.5. Udvikling af menneskelige ressourcer 
Erfaringerne fra tidligere programmer viser, at et program kan gøres 
væsentligt mere effektivt ved at forbedre hovedaktørernes viden og 
færdigheder samt lokale organers kapacitet. Investeringer af denne art 
kan endvidere spille en vigtig rolle ved i højere grad at sætte de 
pågældende befolkningsgrupper i stand til at videreføre de forbed­
ringer, programmet har sat i gang. Diverse forskellige partnere og 
deltagere vil derfor få lejlighed til at udvide deres viden og 
færdigheder på områderne organisation, tilrettelæggelse og forvaltning 
af foranstaltninger til bekæmpelse af social udstødning. 
- 17 
5. FORBINDELSE MED ANDRE AF EF-KOMMISSIONENS POLITIKKER OG PROGRAMMER 
5.1. Forbindelser med strukturfondene 
Fællesskabets strukturfonde går ind i en ny operationel fase i 
januar 1994. Der kan konstateres et vist gensidigt fordelagtigt 
sammenfald mellem målsætningerne for handlingsprogrammet og 
målsætningerne for de planer og programmer på forskellige planer, som 
gennemføres under strukturfondene. De praktiske foranstaltninger er 
imidlertid ret forskellige. 
Man vil fremme gensidig udveksling af informationer. Via handlings­
programmet informeres parterne, og de opfordres til at iværksætte for­
anstaltninger, der er berettiget til støtte under strukturfondene, som 
et middel til at udvide aktionsmodellernes virkning, supplerende 
strukturfonde vil imidlertid ikke blive integreret i handlingsprogram­
met. Opmærksomheden vil særlig blive henledt på mulighederne for støtte 
fra strukturfondene på områderne: 
sundhed, almen uddannelse og erhvervsuddannelse eller andre væsent­
lige infrastrukturer eller grundlæggende fornødenheder i områder 
under mål 1 
bistand til udvikling af virksomheder 
øvrige foranstaltninger under Socialfonden, herunder bl.a. foran­
staltningerne under mål 3 til fremme af integration af kvinder, 
handicappede og vandrende arbejdstagere på arbejdsmarkedet samt 
foranstaltninger til fremme af integration af personer, der er 
udsat for udelukkelse fra arbejdsmarkedet 
det mulige nye fællesskabsinitiativ "Beskæftigelse og Menneskelige 
Ressourcer", som fremmer en tværnational fremgangsmåde med henblik 
på at: 
støtte nye fremgangsmåder, der tjener til at øge væksten i 
beskæftigelsesintensiteten (herunder f.eks. udvikling af aktio­
ner til bekæmpelse af ledighed på lokalt plan med særligt 
henblik på små og mellemstore virksomheder) 
lette tilpasningen af den bestående arbejdsstyrke til de 
industrielle og teknologiske ændringer under særlig hensyntagen 
til det nye mål 4 
fremme lige muligheder for mænd og kvinder på arbejdsmarkedet 
bistå personer, som af den ene eller den anden grund er udsat 
for udelukkelse fra arbejdsmarkedet (som afspejling af det nye 
prioriterede område, der er fastsat under det nye mål 3) og 
- fremme overførslen af nyskabelser og af udviklingen af anvendt 
forskning især i regioner under mål 1, herunder også udvikling 
af nye kvalifikationer og færdigheder 
- 18 -
programmer vedrørende teknisk bistand i henhold til artikel 6 i 
forordningen om Socialfonden. 
Man vil i forbindelse med handlingsprogrammet tilstræbe at koordinere 
forvaltningen af dette med gennemførelsen af fællesskabsinitiativet 
"Beskæftigelse og Menneskelige Ressourcer". Der skal etableres en 
effektiv koordinering på forskellige planer i forvaltningsstrukturer­
ne, når dette er relevant. Om muligt skal teknisk bistand og andre 
former for "animerings"-aktiviteter samt overvågning og evaluering 
planlægges i fællesskab, og alle deltagere skal have adgang til resul­
taterne for således at opnå en maksimal effektivitet. Ved denne frem­
gangsmåde tages der hensyn til strukturfondenes særlige mål og de 
gældende bestemmelser om støtteberettigede programmer, der naturligvis 
også finder anvendelse på initiativet menneskelige ressourcer. Der vil 
ligeledes ske koordinering med de relevante aktiviteter under Den 
Europæiske Fond for Regionaludvikling. 
5.2. Forbindelse med andre politikker og programmer 
På lignende måde vil Fællesgruppen vedrørende Fattigdom og Social 
Udstødning føre nøje tilsyn med forbindelse mellem programmet og andre 
af EF-Kommissionens politikker og programmer, som medvirker til 
økonomisk og social integration, og gruppen vil søge at udvikle sam­
arbejdsmuligheder . 
Mange af Kommissionens politikker kan yde et relevant bidrag til bekæm­
pelse af social udstødning. Særligt relevante er en række fælles­
skabsaktioner inden for beskæftigelse og arbejdsvilkår, udviklingen af 
små og mellemstore virksomheder - herunder sammenslutninger, kooperati­
ver, velgørende selskaber, uddannelse og erhvervsuddannelse, transport, 
energi og andre former for udvikling af infrastrukturer, miljø, udvik­
ling af landdistrikter, lige muligheder, vandrende arbejdstagere, fri 
bevægelighed, offentlig sundhed, socialsikring, kultur og kommunikation 
samt forskning og udvikling. 
På grundlag af strømmen af aktiviteter i det nye handlngsprogram til 
bekæmpelse af social udstødning agter Kommissionen at identificere og 
udvikle eventuelle muligheder for samvirke. Regelmæssig udveksling af 
informationer i fællesgruppen og, hvor dette er muligt, samarbejds­
strukturer mellem forvaltningsstrukturerne vil lette maksimaliseringen 
af gensidig nytteværdi og samarbejdet på det operationelle plan. 
Kommissionen agter ligeledes at informere aktørerne på projektplan om 
udviklingen af Fællesskabets politikker. Dette vil lette, når det er 
påkrævet, deres inddragelse i det netværk for den politik, for hvilken 
aktørernes arbejde er af mere direkte relevans. Dette burde ligeledes 
fremme en større opmærksomhed om andre mulige fællesskabsinitiativer, 
herunder også initiativer, som aktørerne kan anvende til at søge 
finansiel støtte. Imidlertid kan den samme aktivitet under ingen 
omstændigheder dobbelt-finansieres. 
- 19 -
BEGRUNDELSE 
for artiklerne i forslaget til Rådets afgørelse 
Artikel 1 
Flere forhold begrunder programmets iværksættelse: 
1. Ifølge det seneste skøn på fællesskabsplan levede ca. 52 mio(^) 
mennesker i fattigdom i medlemsstaterne i 1985 (Eurostat Rapid 
Reports Population & Social Conditions 1990.7). Der er nu 
17 millioner arbejdsløse, hvoraf mere end halvdelen har været uden 
beskæftigelse i mindst et år. Antallet af hjemløse skønnes at 
udgøre ca. 3 millioner. 
2. Endvidere bevirker nye former for social udstødning og stadig 
tydeligere beviser herfor, at offentlige og private organer, 
herunder i flere tilfælde arbejdsmarkedets parter, tilpasser de 
traditionelle metoder til de nye udfordringer. Der er i stigende 
omfang også behov for større sammenhæng mellem de metoder, der 
anvendes på tværs af medlemsstaterne. 
3. Endelig har vurderinger af tidligere EF-handlingsprogrammer 
(1985-1988) og det igangværende særlige handlingsprogram (1989-94) 
vist, at foranstaltningerne til bekæmpelse af social udstødning har 
positive virkninger. 
Det er derfor klart ønskeligt med et program, som kan videreføre og 
udvide tidligere foranstaltninger. 
Erfaringerne fra de tidligere programmer har vist, at det er 
fordelagtigt med en løbende indsats over flere år. Det er derfor 
nødvendigt med fem et halvt år (fra juli 1994 til december 1999) for at 
få maksimalt udbytte af det nye program. 
Artikel 2 
Den definition, der anvendes i forslaget, er afledt af den definition, 
Rådet vedtog i resolutionen af 29. september 1989 om kampen for at 
undgå sociale tabere. Herved fremhæves det, at fattigdommen har mange 
facetter og er en relativ størrelse. 
Definitionen gør det muligt at tage sigte på mere end en af de sociale 
udstødningsprocesser, som kan påvirke enkeltpersoner eller grupper, og 
åbner mulighed for at samarbejde med en række ekspertorganer. 
Artikel 3 
Programmet muliggør en kombination af flere målsætninger: 
(1) Eurostat - seneste skøn. 
20 -
(a) De to forskellige aktionsformer, som omtales, gør det muligt at 
imødekomme forskellige former for behov, som kan opstå i forskellig 
rækkefølge. De særlig udsatte grupper, som de forebyggende 
strategier tager sigte på, er hovedsagelig koncentreret i områder, 
hvor der er behov for yderligere udvikling på det økonomiske 
område. De afhjælpende strategier forudsætter, at der udvikles nye 
former for solidaritet mellem offentlige og private organer og 
grupper. 
(b) Med henblik på overførsel af nyskabelser og relevant praksis er det 
af afgørende betydning at fremme anerkendelse af både ligheder og 
forskelle samt at fremme nyskabende tilpasninger af modeller for 
relevant praksis. Regelmæssig udveksling af informationer mellem de 
involverede parter er et anerkendt middel til fortløbende at sikre 
generel forståelse af komplicerede processer i hastig udvikling i 
samlige medlemsstater. Oprettelse og udvikling af tværnationale 
projektnetværker vil medføre mere permanente strukturer og forlænge 
programmets virkning. 
(c) Med programmet tilsigtes det at skabe sammenhæng mellem de metoder, 
medlemsstaterne anvender til at bekæmpe social udstødning. I 
betragtning af at samtlige berørte organer og personer involveres 
og koordineres, skulle det være muligt at skabe en dialog og 
legitimere muligheden for overførsel af metoder, som anvendes enten 
på lokalt, regionalt eller nationalt plan. 
(d) Det særlige handlingsprogram har vist, at vurderinger kan være mere 
effektive og udgør grundlaget for principper og prioriteter for 
senere aktioner, såfremt vurderingsprocessen planlægges og indledes 
så snart programmet iværksættes. 
(e) Det erkendes, at den sociale udstødning har mange facetter og er en 
dynamisk proces, og derfor er statistiske og andre former for 
undersøgelser blevet tilpasset for at gøre det muligt at føre 
tilsyn - både for så vidt angår kvalitet og kvantitet - med de 
forhold, der påvirker forskellige enkeltpersoner, grupper og 
områder. Den hastighed, hvormed ændringerne sker, ændringernes 
omfang og udviklingen af metoder, der er baseret på planlagte 
strategier, har øget behovet for at gennemføre en samordning på 
fællesskabsplan af forskningsaktiviteter med det formål at sammen­
ligne programmets virkning med de forhold, hvorunder problemerne 
opstår. 
(f) Det er nødvendigt at skabe en modvægt til alarmerende beskrivelser 
af sociale udstødningsprocesser ved hjælp af en samordnet strategi 
for information og kommunikation, herunder gennem medierne. En 
sådan information vil vise både den brede offentlighed samt specia­
lister, organer og grupper, som berøres direkte af programmets 
målsætning, de store træk i de nyskabende aktioner og de opnåede 
resultater. 
- 21 -
Artikel 4 
Kommissionen tager en række forskellige midler i brug for at nå disse 
mål. Disse foranstaltninger vil bestå i en række omfattende nyskabende 
aktioner, de såkaldte "aktionsmodeller", både på lokalt og nationalt 
(eller regionalt) plan, støtte til tværnatinale netværker samt 
forsknings- og informationsaktiviteter. 
a) Aktionsmodeller på lokalt plan 
Aktionsmodeller på lokalt plan gør det muligt at udvikle nyskabende 
lokale metoder og initiativer, som vurderes fortløbende, og som derfor 
kan tjene som centre for eksperimentering, der gør det muligt at 
vurdere muligheden for at overføre forskellige aspekter ved de 
pågældende forsøg. Forsøgene kan gennemføres på distrikts eller 
regionsplan, udover at der ved disse forsøg anvendes principperne med 
multidimensional karakter, partnerskab og deltagelse, vil forsøgene 
have følgende fælles træk: 
Fokus på områder 
Det har vist sig, at ved at sætte fokus på et begrænset geografisk 
område, har man et effektivt middel til at identificere og behandle de 
indbyrdes forbundne virkninger af manglende fordele i økonomisk og 
social henseende og til at fremme borgernes deltagelse. Et udvalgt 
område skal bestå af en enkelt zone med lokal identitet og mulighed for 
i partnerskaber at samle de former for aktører, institutioner og 
organer, som er af afgørende betydning for koordineringen af en lokal 
strategi. 
Lokale partnerskaber 
Der vil blive oprettet en lokal partnerskabsgruppe, som omfatter 
samtlige hovedaktører, institutioner og organer, som er relevante i 
forbindelse med tilrettelæggelsen af en samlet lokal strategi. 
Partnerskabet vil være ansvarlig for tilrettelæggelsen, udvikling og 
forvaltning af programmets gennemførelse. 
Bestemte mål 
Partnerskabsgruppen forbereder en klar samlet strategi til anvendelse 
på lokalt plan. Efter at have gennemgået de nuværende politikker, 
programmer og bestemmelser vil partnerskabsgruppen foreslå en 
sammenhængende række bestemste mål, som skal søges opfyldt gennem 
indbyrdes forbundne nye foranstaltninger. 
Specificering af by- og landzoner 
Erfaringerne har vist, at integration og solidaritet fremmes under 
væsentlige forskellige vilkår i områder, som primært er byområder, og i 
områder, som primært er landområder. 
22 -
Den sociale udstødningsproces bevirker, at de dårligst stillede grupper 
koncentreres i bydistrikter med ret mangelfulde faciliteter og 
strukturer. Den igangværende proces med ændringer i byområderne berører 
den langt overvejende del af borgerne i Europa og har både positive og 
negative konsekvenser. Ulige udvikling af byområderne er hovedårsagen 
til koncentrationen af social tilbagegang i bestemte byområder, hvilket 
fører til isolering af disse områder. Denne isolering modvirker social 
integration. 
Social tilbagegang i visse bydistrikter og isolering af disse er både 
derfor resultat af og årsag til processerne med social udstødning. 
Endvidere lever 70% af borgerne i Europa i byområder. Hovedparten af 
aktionsmodellerne skal derfor behandle problemet med social tilbagegang 
i byområder på grundlag af en udviklingsstrategi, der omfatter flere 
sektorer, og hvor både offentlige institutioner og økonomiske aktører 
giver udtryk for, at de er indstillet på at bidrage til sanering af 
området. 
Et begrænset antal aktionsmodeller på lokalt plan vil imidlertid blive 
koncentreret om landområder, hvor det svage lokale arbejdsmarked sammen 
med nedgangen inden for landbruget har medført, at der her procentvis 
findes mange husholdninger med lav indkomst. I sådanne områder kan 
programmet supplere den integrerede udviklingspolitik, som er nødvendig 
for at modvirke befolkningsnedgang og en forværring af den sociale 
udstødning på længere sigt. 
Evaluering og information 
I forbindelse med hver enkelt aktionsmodel kræves det, at der fore­
tages en intern evaluering, og at der er vilje til at formidle 
fremskridt og resultater til en større modtagerskare på nationalt og 
tværnationalt plan. 
b) Aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan 
På samme måde gør aktionsmodeller på nationalt plan det muligt at 
udvikle nyskabende metoder og initiativer, hvis værdi øges på grund af 
en strategi med flere målsætninger, der vedtages af et partnerskab, og 
de vurderes fortløbende. Aktionsmodellerne kan endvidere betragtes som 
forsøg, der går ud på at finde svaret på en bestemt række spørgsmål, 
hvoraf visse aspekter måske kan overføres til andre regioner eller 
medlemsstter. Aktionsmodellerne vil have følgende fælles karakteri­
stika. 
Aktionsmodeller på nationalt plan 
En række aktionsmodeller på nationalt eller regionalt plan vil fremme 
nyskabende multidimensionale fremgangsmåder i forbindelse med visse 
hovedspørgsmål, som er identificeret i debatten på nationalt plan som 
værende af afgørende betydning for fremme af social og økonomisk 
integration af de dårligst stillede grupper samt for fremme af 
solidaritet. Aktionsmodellerne vil blive koordineret på nationalt plan, 
eller i de tilfælde, hvor kompetencen inden for centrale områder 
hovedsagelig er koncentreret på lavere planer, på regionalt eller tvær-
- 23 
regionalt plan (f.eks. nye delstater). Der er f.eks. planer om, at 
spørgsmål som f.eks. adgang til sundhedsvæsen, analfabetisme eller gæld 
kan behandles af en gruppe, institutioner, organer og de mest berørte 
befolkningsgrupper ved at udvikle nye former for foranstaltninger og 
eksperimentere med nye økonomiske, juridiske eller administrative 
foranstaltninger. 
Partnerskaber mellem flere organer 
De aktionsmodeller, der er koncentreret om nationale (eller regionale) 
spørgsmål, må nødvendigvis omfatte partnerskaber mellem relevante 
offentlige myndigheder, ikke-statslige organisationer eller 
repræsentative grupper af bosiddende i bestemte områder og i nogle 
tilfælde arbejdsmarkedets parter eller aktører inden for 
samfundsøkonomien. Disse partnerskaber, som omfatter flere organer, 
tilrettelægger en fælles strategi, som forpligter dem til at anvende en 
nyskabende fremgangsmåde i forbindelse med bekæmpelse af social 
udstødning og fremme af integration under de forhold, som gør sig 
gældende på nationalt plan i økonomisk og social henseende. Det 
forventes, at partnerskaberne opretter en ny juridisk enhed til at 
gennemføre handlingsprogrammet. 
Bestemte mål 
Den integrerede strategi, der foreslås anvendt i forbindelse med 
aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan, indebærer, at en 
række udvalgte spørgsmål behandles nærmere, udtrykkeligt som en 
udvidelse af løbende offentlige eller private foranstaltninger eller 
borgerinitiativer på en måde, som anses for at være nyskabende på 
nationalt plan. 
Når der er indgået aftale om en fælles strategi, omsætter partner­
skabsgruppen strategien til et program for udvikling af en nyskabende 
metode, og det sker ved hjælp af en række gradvis mere omfattende mål. 
De pågældende mål kan omfatte en forberedende fase med bevidstgørelse 
eller lokale pilotprojekter, der efterfølges af intern evaluering, som 
fører til yderligere udvikling. 
Evaluering og information 
Ved evaluering af aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan 
vurderes den rolle, emne-baserede foranstaltninger spiller i en større 
sammenhæng, dvs. som led i forskellige politikker, der har til formål 
at bekæmpe samtlige aspekter af social udstødning. Informationer om 
fremskridt og resultater formidles på regionalt, nationalt og 
tværnationalt plan. 
Begge former for aktionsmodeller vil være opbygget omkring priori­
tetsakser, der bestemmes af de lokale forhold, men som sandsynligvis 
vil omfatte følgende: 
jobskabelse, almen uddannelse og erhvervsuddannelse (om muligt 
kædet sammen med aktioner under Den Europæiske socialfond) 
- 24 -
samordning af tjenester og institutioner, som er beskæftiget med 
økonomisk og social integration 
fremme af de dårligst stilledes adgang til informationstjenester og 
aktiviteter i overensstemmelse med de rettigheder, der følger med 
statsborgerskab eller opholdstilladelse 
støtte til familier og lokalsamfund med henblik på at undgå, at de 
kommer til at befinde sig i en situation, der er karakteriseret ved 
passiv afhængighed 
behørig hensyntagen til aktioner vedrørende generel udvikling på 
det plan, hvor forsøget gennemføres. 
c) Tværnationale netværk 
Tværnationale projekt-netværks nytte er afhængige af netværkenes evne 
til at identificere bestemte særlig udsatte gruppers og områders 
specifikke og til stadighed nye behov og regelmæssigt at vurdere, i 
hvilket omfang de politikker, programmer og projekter, der gennemføres 
af de forskellige organer og grupper, der er beskæftiget med særlige 
spørgsmål, kan betragtes som effektive. Dette pragmatiske aspekt gør 
det endvidere muligt at forudse vanskeligheder i forbindelse med en 
særlig fremgangsmåde. 
Ud over aktionsmodellerne under programmet gennemføres der naturligvis 
andre nyskabende projekter i medlemsstaterne med det formål at bekæmpe 
social udstødning. Under programmet ydes der støtte til oprettelse af 
nye netværk af eksisterende aktionsprojekter. De kan omfatte projekter, 
som EF-Kommissionen finansiere eller tidligere har finansieret ved at 
prioritere støtte til nye netværk, som omfatter arbejdsmarkedets 
parter. Med handlingsprogrammet finansieres udveksling af erfaringer og 
knowhow, og bistanden er afhængig af en indledende vurdering af 
netværkets levedygtighed. Til gengæld forventes netværkene at medvirke 
til udvekling af erfaringer og knowhow i forbindelse med aktions­
modeller. 
d) Statistiske og andre undersøgelser samt tværnational udveksling af 
erfaringer og knowhow 
De tre tidligere programmer har vist, at det er nyttigt med statistisk 
og anden forskning samt tværnational udveksling af erfaringer og 
knowhow. 
Statistisk og anden forskning 
Under handlingsprogrammet ydes der støtte til forsknings- og 
informationsaktiviteter, som ikke kan varetages i medlemsstaterne. 
Med hensyn til forskningsaktiviteter dækker Kommissionens fjerde 
rammeprogram for EF's indsats inden for forskning og teknologisk 
udvikling (1994-199 8) en særlig akse for "målrettet socio-økonomisk 
forskning", som også omfatter "forskning vedrørende problemer i 
forbindelse med social udstødning". Dette element i det nye 
- 25 -
rammeprogram formodes at yde et relevant bidrag til forskellige 
elementer i det nye handlingsprogram til bekæmpelse af social 
udstødning og fremme anerkendelsen af programmets generelle betydning 
på EF-plan. 
Parallelt vil der ved det nye handlingsprogram blive gennemført et 
antal undersøgelser, der vil tilvejebringe en evaluering af midlerne 
til nyskabelser i forbindelse med udviklingen af de politikker og 
praksis, der anvendes til at bekæmpe de problemer, der er blevet 
analyseret ved hjælp af forskningsaktiviteterne. De vil være nært 
forbundet med programmets gennemførelse og omfatte: 
analyse, sammenholdelse og registrering af fremgangsmåder, 
fremskridt og resultater i forbindelse med aktionsmodeller under 
forskellige lokale, regionale, nationale og tværnationale forhold, 
med henblik på at identificere deres relevans, effektivitet, 
produktivitet, virkning og muligheder for overførsel 
udvikling af finansielle og ikke-finansielle indikatorer for social 
udstødning med henblik på, i samarbejde med EUROSTAT, at fastlægge 
et statistisk grundlag for sammenligninger på europæisk og 
internationalt plan. 
Disse undersøgelser kan forene en vis forskning med analyser af 
faktiske data, der er indsamlet via aktionsmodeller, og kunne endvidere 
omfatte forskningsstipendier for nyuddannede forskere i samarbejde med 
ERASMUS-programmet. 
Sammenhæng og effektivitet i forbindelse med handlingsprogrammet vil 
blive fremmet ved, at der skabes mulighed for udveksling af erfaringer 
og knowhow på tværnationalt plan mellem samtlige hovedaktører. De 
pågældende udvekslinger planlægges og organiseres på lokalt, nationalt 
og tværnationalt plan af nationale kontaktpersoner i forbindelse med 
programmet, og arbejdet koordineres af en central forvaltnings- og 
koordineringsenhed, som endvidere har ansvar for at medvirke til at 
udvikle partnerskaber og fremme en effektiv forvaltning af 
aktionsmodellerne (jf. artikel 5). 
Informationsarbejdet vil omfatte offentliggørelse af fremskridt i 
forbindelse med programmet og af resultater både til forskellige 
netværker af eksperter på lokalt, regionalt, nationalt og tvær­
nationalt plan, og også til den brede offentlighed. 
Artikel 5 
Kommissionen uddelegerer de tekniske funktioner (forvaltning og dagligt 
tilsyn med forsøg), medens den selv fører et mere direkte tilsyn med 
programmets direkte tilrettelæggelse. 
Kommissionen er derfor ansvarlig for at oprette et forvaltning-, 
koordinerings- og forskningsnetværk og sikre formidling af oplysning om 
resultaterne til beslutningstagere, specialister og offentligheden. 
- 26 -
Denne struktur vil have følgende karakteristika: 
Struktur tilpasset målsætningerne 
EF-Kommissionen er ansvarlig for programmets gennemførelse. Handlings­
programmet forudsætter med hensyn til foranstaltninger, tilrette­
læggelse og udvikling, forskning og information, at der oprettes 
partnerskaber mellem en lang række offentlige, private og sagkyndige 
aktører. Kommissionen vil derfor koordinere sådanne aktiviteter både 
vertikalt og horisontalt med henblik på at fremme en effektiv 
decentraliseret beslutningsproces inden for og mellem programmets 
bestanddele. 
Forvaltning af aktionsmodeller 
De enkelte aktionsmodeller vil blive forvaltet af en styringsgruppe, 
der er sammensat af repræsentanter for samtlige partnere, som deltager 
i udviklingen af handlingsprogrammet, og styringsgruppen er ansvarlig 
for samtlige beslutninger vedrørende den generelle forvaltning af 
aktionsmodellen og forbindelsen med det samlede program. En af de 
partnere, der allerede er en juridisk person, optræder som leder og 
kontrahent med ansvar for gennemførelsen af aktionsmodellen, indtil 
partnerne har dannet en ny juridisk enhed, som selv kan indgå 
kontrakter. Den partner, der indgår kontrakt, forventes at føre et 
særskilt regnskab for aktionsmodellen. 
Kommissionen vil til tider aflægge besøg der, hvor aktinsmodellerne 
gennemføres, som led i den støtte, der ydes i forbindelse med tilrette­
læggelse og udvikling af aktionsmodeller. 
En forvaltnings- og koordineringsenhed vil bistå Kommissionen i forbin­
delse med forvaltningen og koordineringen af aktionsmodeller. Enheden 
vil have en fast gruppe medarbejdere, varetage samtlige opgaver i 
forbindelse med forvaltningen af kontrakter og yde støtte på det 
organisatoriske område med hensyn til udvikling og forvaltning af 
programmet - herunder via uddannelsesprogrammer - samt koordineringen 
af programmets forskellige elementer. 
En effektiv forvaltning af aktionsmodellerne kræver endvidere opbygning 
af kapacitet. Det tredje handlingsprogram har vist, at visse aspekter 
ved aktionsmodeller svarer til oplæring i partnerskab og deltagelse, 
medens den daglige forvaltning af komplicerede aktionsmodeller med 
flere målsætninger og deltagelse af flere organer har tendens til at 
skabe efterspørgsel efter uddannelse af det lønnede personale under 
projektets gennemførelse på områderne forvaltning og udvikling. Under 
handlingsprogrammet sikres det, at løbende uddannelsesprogrammer giver 
samtlige hovedaktører lejlighed til dels at supplere deres viden og 
færdigheder med hensyn til forvaltning og udvikling, dels at give deres 
organer større mulighed for at gennemføre foranstaltninger til bekæm­
pelse af social udstødning. En sammenkædning med aktioner under Den 
Europæiske Socialfond er mulig, såfremt deltagende enkeltpersoner 
ønsker at gennemføre et uddannelsesforløb med henblik på opnåelse af 
relevante kvalifikationer. 
- 27 -
Forvaltning af undersøgelsesaktiviteter, tværnationale netværk og 
information 
Undersøgelses-, netværks- og udvekslingsaktiviteterne vil blive styret 
af den i den foregående beskrevne forvaltnings- og koordineringsenhed. 
Der vil blive udarbejdet et arbejdsprogram på årsbasis. Enheden bistås 
af en ekspertgruppe på europæisk plan, som stiller forslag og yder 
generel vejledning i forbindelse med arbejdsprogrammet med hensyn til 
undersøgelser, tværnationale netværk og anden udveksling af erfaringer 
på tværnationalt plan. Programmet vil blive forvaltet af en fast gruppe 
medarbejdere. 
Koordinering på nationalt plan 
Forvaltnings- og koordineringsenheden foreslår kandidater til posterne 
som nationale kontaktpersoner, og Kommissionen udpeger kontaktpersoner­
ne i de enkelte medlemsstater efter samråd med det rådgivende udvalg 
(j f. nedenstående). 
Kontaktpersonerne skal stå til ansvar over for forvaltnings- og koordi­
neringsenheden og have til opgave at udvikle indbyrdes sammenhæng i det 
europæiske program ved at yde støtte med hensyn til tilrettelæggelse og 
udvikling i forbindelse med aktionsmodeller, tilrettelægge nationale 
udvekslinger på grundlag af erfaringerne fra aktionsmodellerne og 
bidrage til tværnationale udvekslinger. En kontaktperson vil få til 
opgave at afgive udtalelse om de operationelle planer, herunder de 
finansielle planer for aktionsmodellen, inden de behandles af 
forvaltnings- og koordineringsenheden. 
I bilag 1 vises den organisatoriske model. 
Artikel 6 
I denne artikel fastsættes den rolle, som medlemsstaterne spiller i 
forbindelse med forelæggelse og udvælgelse af aktionsmodeller. 
I tidsrummet fra den forventede vedtagelse af Rådets afgørelse i decem­
ber 1993 og indtil den 1. juli 1994 indkalder og gennemgår Kommissionen 
forslag til aktionsmodeller fra medlemsstaterne. Ved udgangen af denne 
periode træffer Kommissionen afgørelse om de S's-år ige aktionsmodeller, 
som indgår i det nyt handlingsprogram, i overensstemmelse med de proce­
durer, der er defineret i medfølgende rådsafgøreise. 
Det tidligere program har vist, at det er vigtigt at afsætte tilstræk­
kelig tid til den indledende fase med fastlæggelse af strategi og 
definition af arbejdsprogram. Kontraktperioder og finansielle arrange­
menter vil blive tilpasset kravet om gradvis gennemførelse. 
- 28 -
Når aktionsmodeller er godkendt, sørger de parter, der har været invol­
veret i drøftelserne for, at den indledende fase iværksættes så hurtigt 
som muligt og højst vil vare 9 måneder. I den indledende fase forventes 
det, at parterne i det mindste træffer nøje foranstaltninger med hensyn 
til forvaltningen, definere en strategi og udpeger en projektleder. EF-
Kommissionens bidrag til denne fase overstiger ikke 120 000 ECU. Her­
efter iværksættes selve projektet med en kontraktperiode på 1 år, der 
svarer til en fase med fastsættelse af operationelle prioriteter og 
påbegyndelsen af et arbejdsprograms gennemførelse. 
Artikel 7 
I denne artikel beskrives dels sammensætningen af det rådgivende 
udvalg, hvor medlemsstaternes regeringer er repræsenteret, dels 
udvalgets opgaver og dets forhold til Kommissionen. 
udvalget høres af Kommissionen i forbindelse med alle væsentlige 
spørgsmål vedrørende programmets gennemførelse. 
Artikel 8 
I denne artikel præciseres Kommissionens rolle med hensyn til formid­
ling og udveksling af informationer. 
Handlingsprogrammet vil på grund af de forskellige elememter fremme 
udveksling af erfaringer og knowhow samt en mere vedvarende dialog 
mellem offentlige myndigheder og organer, ikke-statslige organisationer 
og arbejdsmarkedes parter på tre planer: på lokalt, nationalt og 
europæisk plan, om midler til bekæmpelse af social udstødning og fremme 
af solidaritet og aktivt statsborgerskab. Man vil støtte regelmæssig 
offentliggørelse af resultater og medvirke til at gøre offentligheden 
opmærksom på midler til bekæmpelse af de mange aspekter ved social 
udstødning ved at koordinere anvendelsen af kommunikationsmidler. I 
forbindelse med handlingsprogrammet vil der være tilstrækkelige midler 
til at sikre: 
tilsyn med og evaluering af aktionsmodeller samt udarbejdelse af 
årsrapporter 
evaluering af programmets konsekvenser på nationalt plan samt 
udarbejdelse af årsrapporter og afholdelse af seminarer 
evaluering af det samlede program samt udarbejdelse af en foreløbig 
rapport om gennemførelsen, der skal forelægges Rådet, Europa-Parla­
mentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. 
Artikel 9 
Den anslåede nødvendige fællesskabsstøtte udgør 121 mio ECU for 
perioden fra 1. juli 1994 til 31. december 1999. 
- 29 -
Fællesskabet støtte til aktionsmodeller kan i henhold til bestemmel­
serne øges fra 50 til 60% i særlige tilfælde, det vil sige hovedsagelig 
i områder under mål 1, 2 og 5b. Endvidere er Fællesskabets støtte til 
tværnationale netværk fastsat til maksimalt 90%. De øvrige program­
aktiviteter kan finansieres fuldt ud af EF-Kommissionen. 
Det forventes, at aktionsmodeller samfinansieres af EF-Kommissionen, 
offentlige myndigheder på nationalt, regionalt og lokalt plan, samt af 
mindst én ikke-statslig organisation. 
Partnernes bidrag er normalt kontantbeløb. I særtilfælde kan en del, 
men ikke over 50% af budgettet for ikke-EF-bidrag bestå af naturalie-
ydelser, forudsat at det aftales på forhånd, og at de finansierede 
elementer er klart definerede og direkte forbundet med gennemførelsen 
af arbejdsprogammet. 
Bidrag fra andre partnere end EF-Kommissionen skal være fuldt ud 
relevante for aktionsmodellens bestemte mål. 
De kontraherende parter tilstiller Kommissionen en årlig revision af 
aktionsmodellens gennemførelse. En årlig revision foretaget af forvalt­
nings- og koordineringsenheden vil på lignende måde dække andre 
programaktiviteter. Samtlige regnskaber skal være til rådighed for EF-
Kommissionens finanskontrol, som kan aflægge konttrolbesøg. 
Artikel 10 og 11 
De normale afsluttende bestemmelser. 
ORGANISATORISK MODEL 
Det Rådgivende 
Udvalg EF-Kommis s ionen (GDV/C/1) 
Forvaltnings- og koordine­
ringsenhed Ekspertgruppe på 
EF-plan 
Nationale 
kontaktpersoner-Aktions-
-modeller Tværnationale 
netværk Tværnationale 
undersøgelser 
Synliggørelse 
Kommando/ansvarslinjer 
Rådgivnings/høringslinjer 
- 31 -
Forslag til 
RÅDETS AFGØRELSE 
om iværksættelse af et program på mellemlang sigt 
for bekæmpelse af social udstødning og 
fremme af solidaritet: 
et nyt program til støtte og fremme af 
nyskabelser 1994-1999 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økono­
miske Fællesskab, særlig artikel 235, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen<1), 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2), 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og Sociale 
Udvalg<3), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Fællesskabet har til opgave at fremme en harmonisk udvikling af den 
økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed, en varig og afba­
lanceret ekspansion, en øget stabilitet, en hurtigere højnelse af 
levestandarden og snævrere forbindelser mellem de stater, som det 
forener; 
fremme af solidaritet over for de dårligst stillede og mest udsatte 
befolkningsgrupper er en integreret del af den økonomiske og sociale 
samhørighed; 
foranstaltninger med støtte fra strukturfondene er imidlertid ikke i 
sig selv tilstrækkelige til at fremme en sådan solidaritet; det vil 
være hensigtsmæssigt at udvikle særlige foranstaltninger med henblik 
herpå; 
respekt for den menneskelige værdighed er en af de fundamentale 
rettigheder, der ligger til grund for fællesskabsretten, og er aner­
kendt i medlemsstaternes respektive grundlove og retsforskrifter, i Den 
Europæiske Konvention til Beskyttelse af Menneskerettigheder og 
Grundlæggende Frihedsrettigheder og i Den Europæiske socialpagt, som 
anført i præamblen til Den Europæiske Fælles Akt og i Rådets henstil­
ling 92/441/EØF af 24. juni 1992 om fælles kriterier i forbindelse med 
sikring af tilstrækkelige indtægter og ydelser fra sociale sikrings­
ordninger (4 ) ; 
(1) 
(2) 
(3) 
(4) EFT nr. L 245 af 26.8.1992, s. 46. 
- 32 -
erfaringerne, især på EF-plan, har vist, at målsætningen med at 
forhindre og bekæmpe social udstødning bedre kan opfyldes via partner­
skaber mellem alle relevante aktører, især offentlige og private 
organer med inddragelse af ikke-statslige organisationer og arbejds­
markedets parter; 
social udstødning er en stadig større udfordring for samfundet i 
Europa, og kræver, at der i overensstemmelse med nærhedsprincippet og 
under hensyntagen til de forskellige nationale forhold fortsat gøres 
stadig større bestræbelser på samtlige planer for at forhindre og 
bekæmpe social udstødning; 
den 29. september 1989 vedtog Rådet og socialministrene, forsamlet i 
Rådet, en resolution^) om kampen for at undgå sociale tabere, hvor 
det blev understreget, at kampen for at undgå sociale tabere må 
betragtes som en væsentlig bestanddel af det indre markeds sociale 
dimension, og hvor ministrene forpligtede sig til at fortsætte og om 
nødvendigt udbygge såvel de bestræbelser, der er indledt i fællesskab, 
som dem, der gøres af hver medlemsstat; 
den 23. december 1992 modtog Rådet en meddelelse fra Kommissionen med 
titlen "Mod et Solidaritetens Europa: Intensivering af Kampen mod 
Social Udstødelse, Fremme af Integrationen"(^), som indeholder en 
oversigt over de initiativer, Kommissionen har taget i de senere år, og 
viser, hvilket bidrag Fællesskabet under hensyntagen til nærheds­
princippet kan yde til den fælles indsats, der er nødvendig for at 
bekæmpe social udstødning; 
den 18. juli 1989 bemyndigede Rådet ved afgørelse 89/457/EØF<7) Kom­
missionen til at gennemføre et særligt handlingsprogram for økonomisk 
og social integration af de økonomisk og socialt dårligst stillede 
befolkningsgrupper, som afsluttes den 30. juni 1994, og den pågældende 
foranstaltning bør fortsættes og udbygges; 
det er nødvendigt at fremme en samlet strategi til bekæmpelse af social 
udstødning med deltagelse af alle aktører, herunder de berørte 
befolkningsgrupper; 
det er nødvendigt at fremme forebyggende foranstaltninger for at 
afværge risici for social udstødning og afhjælpende foranstaltninger 
for at integrere socialt udstødte personer socialt og økonomisk; 
et fællesskabsprogram gør det muligt at bidrage til identifikation og 
fremme af relevant praksis og relevante politikker, fremme af nyskabel­
ser og af udveksling af erfaringer på området; 
det er vigtigt at fremme foranstaltninger, der tjener til udvikling af 
samvirke mellem foranstaltninger på lokalt, nationalt eller regionalt 
plan samt på EF-plan; 
(5) EFT nr. C 277 af 31.10.1989, s. 1. 
(6) KOM (92) 542 af 23.12.1992. 
(7) EFT nr. L 224 af 2.8.1989, s. 10. 
- 33 -
udveksling af informationer, sammenligning af erfaringer og konsul­
tationer mellem medlemsstaterne og Kommissionen om foranstaltninger til 
bekæmpelse af social udstødning af de dårligst stillede befolk­
ningsgrupper bidrager til de pågældendes økonomiske og sociale inte­
gration i Fællesskabet; 
den ekstra fællesskabsværdi og hyppigheden og omfanget af situationer 
og processer med social udstødning nødvendiggør et mere ambitiøst 
program, der kræver finansielle ressourcer, der skal udgøre ca. det 
dobbelte af det bidrag, der blev ydet til det forudgående program; 
traktaten indeholder ikke anden hjemmel end den i artikel 235 fastsatte 
for vedtagelse af denne afgørelse -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: 
Artikel 1 
Der iværksættes et handlingsprogram på mellemlang sigt for bekæmpelse 
af social udstødning og fremme af solidaritet for perioden 1. juli 1994 
- 31. december 1999. 
Formålet med programmet er at bidrage til en effektiv deltagelse fra de 
dårligst stillede befolkningsgrupper i det økonomiske og sociale liv. 
Artikel 2 
I forbindelse med handlingsprogrammet skal aktioner til bekæmpelse af 
social udstødning og fremme af solidaritet specifikt sigte mod 
økonomisk og social integration af de økonomisk og socialt dårligst 
stillede befolkningsgrupper og personer, som udsættes for social 
udstødning, især i byområder. Denne integration sikres via en multi­
dimensional aktion, der dækker alle relevante samfundsområder; en 
vejledende fortegnelse over de pågældende områder er indeholdt i 
bilaget. 
Artikel 3 
Sigtet med programmet er: 
a) at bidrage til udvikling af forebyggende og afhjælpende foranstalt­
ninger på lokalt og nationalt eller regionalt plan via aktions­
modeller 
b) at støtte udvikling af tværnationale netværk af partnerskabs-
projekter 
c) at gennemføre foranstaltninger med henblik på information, samord­
ning, vurdering og udveksling af erfaringer på fællesskabsplan 
d) at fremme eksperimenter og analyse samt identificere de bedste ny­
skabende aktionsmodeller, både med hensyn til indhold og tilrette­
læggelse 
- 34 -
e) at undersøge mekanismerne med social udstødning 
f) at tilvejebringe oplysninger om programmet og formidle resulta­
terne . 
Artikel 4 
Følgende foranstaltninger gennemføres med henblik på at nå de i 
artikel 3 omtalte mål: 
a) aktionsmodeller på lokalt plan, både i land- og bydistrikter, ved 
hjælp af partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor 
- særlig arbejdsmarkedets parter - erhvervs- og andre organisa­
tioner med det formål at integrere de økonomisk og socialt dårligst 
stillede befolkningsgrupper gennem en multidimensional strategi 
b) gennemførelse af aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) 
plan med støtteaktioner gennemført af offentlige eller private 
organer inden for rammerne af et partnerskab og en samlet strategi 
c) bistand til oprettelse og udvikling af tværnationale projektnet­
værk, særlig gennem støtte til undersøgelser, offentliggørelser 
samt udveksling af erfaringer og knowhow 
d) statistikker og dataindsamling samt gennemførelse af sammenlignende 
undersøgelser med henblik på at lette sammenligningen mellem for­
skellige former for social udstødning og metoder til afhjælpning. 
Artikel 5 
Kommissionen er ansvarlig for handlingsprogrammets gennemførelse. 
Kommissionen sikrer endvidere den nødvendige komplementaritet og 
det nødvendige samvirke med andre fællesskabsaktioner, især aktio­
ner méd inddragelse af strukturfondene og af forsknings- og udvik­
lingsprogrammer . 
Bilaget indeholder retningslinjer for definition og udvælgelse af 
aktionsmodeller og tværnationale netværker. 
Artikel 6 
1. Aktionsmodellerne forelægges Kommissionen af medlemsstaterne. 
2. Efter samråd med det i artikel 8 omtalte udvalg træffer Kommissio­
nen afgørelse om udvælgelse og indhold af aktionsmodellerne. 
3. Kommissionen hører ligeledes det i artikel 8 omtalte udvalg om de 
øvrige aktiviteter, der iværksættes som led i dette program. 
- 35 -
Artikel 7 
Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, i det følgende benævnt 
"udvalget", der består af to repræsentanter for hver medlemsstat, med 
repræsentanten for Kommissionen som formand. 
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de 
foranstaltninger, der skal træffes, udvalget afgiver en udtalelse om 
dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under 
hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald 
ved afstemning. 
Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat 
ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen. 
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den 
underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets 
udtalelse. 
Artikel 8 
1. Formidling og udveksling af oplysninger og erfaringer vedrørende 
dette program tilrettelægges under Kommissionens ansvar. 
2. Kommissionen varetager en systematisk og omfattende formidling af 
resultaterne af aktionerne. 
Artikel 9 
1. Fællesskabets finansielle bidrag ydes inden for rammerne af de 
bevillinger, der årligt fastsættes i Fællesskabernes årlige almin­
delige budget til dette formål, og i overensstemmelse med de finan­
sielle overslag, med følgende satser: 
a) for de aktionsmodeller, som den offentlige administration i den 
pågældende medlemsstat er ansvarlig for, udgør maksimumsstøtte-
satsen 50% af de faktiske udgifter, dog inden for den af 
Kommissionen fastsatte grænse for deltagelse; i særlige 
tilfælde i regioner under strukturfondenes mål 1, 2 og 5b, kan 
loftet dog hæves til 60% 
b) for direkte tilskud til tværnationale netværk, som de offent­
lige myndigheder i den pågældende medlemsstat ikke er ansvarlig 
for, hæves maksimumssatsen til 90% af de faktiske udgifter, dog 
inden for den af Kommissionen fastsatte grænse for deltagelse. 
2. De budgetmidler, der er nødvendige til finansiering af Fællesska­
bets bidrag til dette program, fastsættes i overensstemmelse med de 
normale budgetprocedurer. 
- 36 -
Artikel 10 
1. Kommissionen forelægger inden den 1. juli 1997 en foreløbig rapport 
for Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen og resultaterne 
af programmet. 
2. Kommissionen forelægger inden den 1. juli 2001 en endelig rapport 
for Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen og resultaterne 
af programmet. 
Artikel 11 
Denne afgørelse offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
- 37 -
BILAG 1 
Retningslinjer for aktionsområder, definition og udvælgelse af 
aktionsmodeller og tværnationale netværk 
AKTIONSOMRÅDER 
Aktionsmodeller og tværnationale netværker skal være multidimensionale, 
dvs. de skal være relateret til adskillige aspekter i processerne med 
social udstødning og social integration. Disse omfatter indtægt, almen 
uddannelse og erhvervsuddannelse, beskæftigelse, bolig, socialsikring 
og forbrugerbeskyttelse, sundhed, transport, lokal udvikling, fri 
bevægelighed, personlig sikkerhed, adgang til domstole og offentlige 
tjenester, kultur samt fritid. 
DEFINITION 
(1) Aktionsmodeller på lokalt plan 
1. Hver aktionsmodel på lokalt plan skal gennemføres inden for et 
bestemt område, der defineres ud fra størrelse, sociale, kulturelle 
og økonomiske karakteristika, administrative grænser og lokal 
identitet. 
2. Det udvalgte område skal være egnet til gennemførelse af en 
gennemgribende aktion og bør gøre det muligt for samtlige berørte 
parter at samarbejde. 
3. I forbindelse med aktionsmodeller på lokalt plan må det sikres, at 
de berørte partnere forpligter og involverer sig; partnerne 
omfatter private deltagere (arbejdsgivere, fagforeninger, 
frivillige organisationer, beboergrupper, lokale udviklingspartner-
skaber, organisationer, der repræsentere små og mellemstore 
virksomheder, sammenslutninger, kooperativer, velgørende selskaber 
og filantropiske organer) og_ offentlige myndigheder (lokale, 
regionale, nationale) og/eller blandede offentlige-private organer. 
4. Aktionsmodeller på lokalt plan skal indebære, at der tages skridt 
til at øge lokalbefolkningens deltagelse i udarbejdelsen af en 
lokal stategi, i gennemførelsen af aktionmodellen og i programmet 
generelt. 
5. Aktionsmodellerne bør omfatte nyskabende aspekter i forhold til 
det, der gøres i den enkelte medlemsstat, de skal have en eksperi­
mentel karakter, hvor man tester en bestemt metodes relevans og 
effektivitet i forhold til den bredere debat om social udstødning. 
Aktionsmodellerne skal omfatte foranstaltninger med henblik på 
løbende vurdering og deltagelse i det generelle europæiske program. 
6. Aktionsmodellerne på lokalt plan skal først og fremmest tage sigte 
på dem, der har de største økonomiske og sociale vanskeligheder. 
- 38 -
(2) Aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan 
7. Aktionsmodeller på nationalt (eller, når dette er relevant, 
regionalt) plan skal tage sigte på et særligt problem, som 
økonomisk og socialt dårligt stillede står overfor, og i 
forbindelse med hvilket nyskabelser nødvendiggør, at nationale 
(eller regionale) myndigheder samarbejder. 
8. I forbindelse med dette program bør aktionsmodeller på regionalt 
plan gennemføres inden for geografiske områder, der svarer til det 
første forvaltningsplan under det nationale plan (områder med 
selvstyre, belgiske regioner, tyske delstater, etc.) eller en tvær­
regional gruppe bestående af sådanne områder. 
9. Aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan bør omfatte 
nyskabende aspekter i forhold til, hvad der gøres i en given med­
lemsstat eller i Fællesskabet som helhed. 
10. Aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan bør i højere 
grad være koncentreret om særlige spørgsmål eller forhold end om 
område-baserede projekter. 
11. Det udvalgte spørgsmål eller de udvalgte forhold skal være egnet 
til at blive behandlet under anvendelse af nyskabende metoder, som 
klart kan testes og/eller udvikles under programmets gennemførelse. 
12. Aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan skal sigte mod 
et samarbejde mellem partnere med national (eller regional) 
interessesfære, som ikke tidligere har behandlet det pågældende 
spørgsmål sammen. Partnerskabet kan omfatte offentlige organer 
(nationale, regionale, tværregionale myndigheder eller sammenslut­
ninger heraf) og private organer (ikke-statslige organisationer, 
sammenslutninger og netværk, arbejdsgiversammenslutninger, 
organisationer, der repræsenterer små og melemsore virksomheder, 
sammenslutninger, velgørende selskaber og filantropiske organer og 
fagforeninger) samt blandede offentlige og private organer på 
nationalt eller regionalt plan. 
13. I aktionsmodellerne på nationalt (eller regionalt) plan skal fremme 
de mest berørte befolkningsgruppers deltagelse ved forberedelse, 
udvikling og evaluering af de nyskabende aktioner. 
(3) Tværnationale netværk 
14. Forslag om oprettelse af nye tværnationale netværk af 
aktionsprojekter bør omfatte navngivne igangværende projekter i 
mindst halvdelen af medlemsstaterne. 
15. Igangværende projekter, der foreslås som medlemmer af nyoprettede 
netværk, bør helt tydeligt have fælles mål (f.eks. nedbringelse af 
gæld, samarbejde mellem fagforeninger og andre organer, som 
beskæftiger sig med udvikling på lokalt plan, arbejde med børn, som 
risikerer at blive fremmedgjort i forhold til familie og lokal­
samfund, beboeres deltagelse i miljøforbedring, etc). 
- 39 -
16. Forslag om nye netværk bør omfatte bevis for, at en læreproces, der 
følger af systematiserede udvekslinger, er praktisk mulig. 
UDVÆLGELSE 
17. ved udvælgelse af aktionsmodeller bør der tages hensyn til følgende 
kriterier, og de bør: 
være nyskabende med hensyn til indhold og/eller tilrettelæggel-
gennemføres af deltagere med behørige kvalifikationer og eller 
erfaring 
indebære effektiv kanalisering af støtte til de mest berørte 
befolkningsgrupper 
fremme de pågældende personers selvstændighed og selvtillid, 
herunder foranstaltninger til fremme af personernes evne til at 
klare sig selv 
fremme beskæftigelsesmulighederne (f.eks. forbedring af 
erhvervsuddannelse, erhvervsvejledning, fremme af selvstændig 
virksomhed) 
tage sigte på socialt og økonomisk dårligt stillede områder 
eller hovedspørgsmål, som har betydning for omfanget af 
økonomisk og social udstødning. 
- 40 -
BILAG 2 
FINANSIELLE VIRKNINGER 
1. FORANSTALTNINGENS TITEL 
Fællesskabsforanstaltning til bekæmpelse af social udstødning og fremme 
af solidaritet (1994-1999). 
2. BUDGETPOST 
B3-4103: Foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom. 
3. RETSGRUNDLAG 
Anvendelse af EøF-traktatens artikel 235. Kommissionen fremsætter et 
forslag i september 1993, som forventes at blive efterfulgt af en ny 
rådsafgøreise ved udgangen af 1993. 
4. BESKRIVELSE 
4.1. Handlingsprogrammet har til formål at fremme økonomisk og 
social integration af de dårligst stillede befolknings­
grupper, at fremme solidaritet og aktivt statsborgerskab. 
Handlingsprogrammets målsætninger er at: 
1. bidrage til at udarbejde forebyggende og afhjælpende 
strategier, som skal opfylde de dårligst stillede 
befolkningsgruppers behov gennem en række nyskabende 
aktionsmodeller på lokalt plan 
2. bidrage til at udarbejde forebyggende og afhjælpende 
strategier, som skal opfylde de dårligst stillede 
befolkningsgruppers behov gennem en række nyskabende 
aktionsmodeller på nationalt (eller regionalt) plan 
3. bidrage til at udvikle tværnationale netværker af 
igangværende projekter, der har til formål at fremme 
økonomisk og social integration og solidaritet 
4. identificere og offentliggøre omfanget af og kendeteg­
nene ved social udstødning og sociale udstødnings­
processer og skabe en debat blandt eksperter og i 
offentligheden om de spørgsmål, der gør sig gældende 
- 41 -
5. sikre generel sammenhæng i programmet og fordelagtig 
sammenkædning med andre EF-politikker og -programmer 
ved hjælp af en overordnet samordning og forvaltning, 
herunder støtte til tilrettlæggelse og udvikling samt 
evaluering. 
4.2. Programmet strækker sig over en periode på 5% år fra 
1. juli 1994 til 31. december 1999. 
5. KLASSIFICERING AF UDGIFTERNE 
5.1. Ikke-obligatoriske udgifter. 
5.2. Opdelte bevillinger. 
5.3. Indtægternes art: ingen. 
6. UDGIFTERNES ELLER INDTÆGTERNES ART 
6.1. 100% udgifter: til aktiviteter i forbindelse med kontrakter 
om tjenesteydelser (udgifter i tilknytning til undersøgel­
ser, ekspertmøder, konferencer og seminarer, information og 
publikationer, koordinering, rådgivning og støtte direkte 
forbundet med virkeliggørelsen af aktionens mål, som de 
udgør en integreret del af, dog ikke udgifter i forbindelse 
med forvaltningen af de pågældende aktioner eller den 
overordnede forvaltning). Disse indgår som led i 
Kommissionens forvaltning af programmet. 
6.2. Støtte til samfinansiering med andre kilder fra den 
offentlige og/eller private sektor 
Fællesskabet samfinansierer 50% af udgifterne (60% i 
regioner under strukturfondenes mål 1 eller 2 samt 5.b) i 
forbindelse med aktionsmodeller i den operationelle fase 
som supplement til offentlig og/eller privat finansiering. 
Tværnationale netværker vil blive finansieret med op til 
90% af det støtteberettigede beløb. 
6.3. Rentegodtgørelse : ingen. 
6.4. Andre former for udgifter: ingen. 
6.5. Forventes der en delvis eller fuldstændig godtgørelse af 
Fællesskabets finansielle bidrag i tilfælde af, at aktionen 
fører til gode økonomiske resultater? "Gode økonomiske 
resultater" er umulige. Betalinger kan i givet fald kræves 
godtgjort, hvis aktionen ikke virkeliggør kontraktens mål. 
- 42 -
7. FINANSIEL VIRKNING PÅ BEVILLINGER 
7.1. Angivelse af, hvordan de samlede udgifter er beregnet 
De samlede udgifter i forbindelse med denne aktion udgør i 
de 5*5 år aktionen løber 121 mio ECU, medens omkostningerne 
i forbindelse med Det Tredje Fattigdomsprogram, der løb 
over 5 år, udgjorde 55 mio ECU. Disse tal afspejler, at man 
har ønsket at fordoble de disponible midler, da et nyt 
femårsprogram ville medføre omkostninger på 110 mio ECU, 
medens et program over 5*s år, hvor den finansielle 
planlægning skal svare til kalenderåret, vil kræve 
yderligere 1/10 af de 110 mio ECU for at kunne dække de 
ekstra 6 måneder. 
Stigningen i de samlede omkostninger skyldes, at det er 
nødvendigt at konsolidere resultaterne og udvide antallet 
af forsøg for at dække de mange aspekter af det fænomen, 
der undersøges, samt bedre at integrere resultaterne af 
forsøgene i medlemsstaternes aktiviteter på lokalt, 
regionalt og nationalt plan. 
1994 
Programmets første 6 måneder indledes i 1994, den finan­
sielle planlægning er derfor sket på baggrund af det 
foreløbige budgetforslag for 1994 for budgettets del B. 
Det fremgår af det foreløbige budgetforslag for 1994, at 
16 mio ECU er afsat til budgetpost B3-4103, hvoraf 
4 mio ECU ikke indgår i noget program, men dækker 
udvekslinger og støttenetværker for ikke-statslige organi­
sationer; det forventes, at 12 mio ECU vil være tilstræk­
kelig til at dække denne fase under det nye program og 
ligeledes konsolideringen af resultaterne fra det 
3. fattigdomsprogram. 
Det forventes, at udgifterne i forbindelse med det nye 
program i 1994 vil være fordelt således: 
a) støtte til aktionsmodeller og tværnationale netværker 
med et maksimumbeløb på 120 000 ECU (44 projekter på 
lokalt plan, 19 projekter på nationalt plan samt 
7 tværnationale netværker, eller i alt ca. 8 mio ECU. 
Dette tjener til at sikre, at indgåede partnerskabs­
aftaler omsættes til et egentligt samarbejde, at der 
indføres administrative, finansielle mekanismer samt 
mekanismer til evaluering, at der gennemføres under­
søgelser til vurdering af behov, at der udarbejdes en 
strategi på mellemlang sigt og at der indledes ansæt­
telse af personale. Erfaringerne fra Det Tredje 
Fattigdomsprogram har vist, at denne fase kan vare i op 
til 16 måneder, især samfinansieringsaftalerne voldte 
- 43 -
vanskeligheder. På baggrund af disse erfaringer må en 
periode på mellem 6 til 9 måneder anses for at være af 
afgørende betydning for en effektiv udformning af 
strukturer, rollefordeling og ansvarsområder. 
Omfanget af støtte til aktionerne under det nye program 
vokser således fra 8 mio ECU (6 måneder med 90% 
finansiering) til 18 mio ECU for et år med samfinansie­
ring (1995). 
b) 1 mio ECU som støtte til koordinering, rådgiv­
ning/supplerende undersøgelser, møder mellem eksperter, 
konferencer samt information og offentliggørelser i 
forbindelse med aktionerne eller netværkerne (NB: 
8 + 1 = 9 mio ECU; der resterer således 3 mio ECU til 
undersøgelser, evalueringsrapporter osv. vedrørende det 
3. fattigdomsprogram i 1994 under budgettets del B). 
De samlede udgifter under budgettets del B i forbindelse 
med det nye program vil således i 1994 udgøre 9 mio ECU. 
1995-1999 
De samlede omkostninger vil blive fordelt således: 
Aktionsmodeller på lokalt plan 70,0 mio ECU 
Aktionsmodeller på nationalt plan 28,3 mio ECU 
Tværnationale netværker 4,2 mio ECU 
Koordinering samt rådgivning/støtte til 
tilrettelæggelse, udvikling og evaluering 
af aktioner og netværker 3,7 mio ECU 
Indsamling af data, undersøgelser, 
udveksling af erfaringer 4,8 mio ECU 
I alt 1995-1999 112,0 mio ECU 
Udgifterne i forbindelse med udvikling af aktionsmodeller 
og netværker blev beregnet således : 
- 44 -
Gennemførelse af en multidimensional strategi 
på lokalt plan: 44 projekter med gennemsnitlige 
omkostninger på 250 000 ECU pr. 
år 
på nationalt plan: 19 projekter med gennemsnitlige 
omkostninger på 245 000 ECU pr. 
år 
på tværnationalt plan: 7 netværker med gennemsnitlige 
omkostninger på 125 000 ECU pr. 
år. 
Udgifter til undersøgelser, møder mellem eksperter, 
konferencer og kongresser, information og offent­
liggørelser i direkte forbindelse med foranstalt­
ningernes målsætning, som de udgør en integreret del 
af, dog ikke udgifter i forbindelse med forvaltningen 
af de pågældende foranstaltninger eller den overordnede 
forvaltning (jf. kommentarer til budgetposten med det 
maksimale beløb for indeværende regnskabsår). 
7.2. Den forpligtelsesbevilling, der anmodes om, omfatter 
mio ECU i løbende priser: 
1994* 1995 1996 1997 1998 1999 I ALT 
Aktionsmodeller på lokalt plan 5,0 12,1 13,2 14,3 14,9 15,5 75,0 
Aktionsmodeller på nationalt plan 2,2 5,0 5,3 5,8 6,0 6,2 30,5 
Tværnationale netværker 0,8 0,9 1,0 1,1 1,1 1,1 6,0 
Koordinering og støtte, udvikling 
og evalering 0,8 0,7 0,7 0,7 0,8 0,8 4,5 
Indsamling af data, undersøgelser, 
udveksling af erfaringer 0,2 0,8 0,9 1,0 1,0 1,1 5,0 
PROGRAM I ALT 9,0 19,5 21,1 22,9 23,8 24,7 121,0 
* 6 måneder, 1. juli 1994 til 31. december 1994. 
- 45 
7.3. Angivelse af en tidsplan for forpligtelses- og betalings­
bevillinger. 
Grundlaget for opdelingen af budgettet har primært været et 
ønske om: 
at vise kontinuiteten i Fællesskabets indsats inden for 
bekæmpelse af social udstødning, og derfor et ønske om 
at undgå enhver form for tidsmæssige lakuner i 
finansieringen mellem de to programmer omfattende 
lokale projekter, som kan blive videreført i det nye 
program (især "projekter i de nye delstater, der først 
blev indledt i 1992, og som med al sandsynlighed vil 
blive overført til det nye program) 
at støtte virkningen af multidimensionale strategier på 
mellemlang sigt ved at sørge for en gradvis årlig 
stigning, der muliggør udvikling af nyskabende 
aktiviteter på baggrund af de på tidligere trin 
indhøstede erfaringer. 
ud over disse principper bygger tidsplanen for og forde­
lingen af forpligtelsesbevillingerne på følgende struktur: 
i hvert regnskabsår vil udgifterne i forbindelse med 
aktionsmodeller og tværnationale netværker udgøre 92% 
i hvert regnskabsår vil udgifterne i forbindelse med 
koordinering, rådgivning/supplerende undersøgelser, in­
formation, uddannelse, seminarer, møder mellem eks­
perter, offentliggørelser og information udgøre ca. 8% 
af udgifterne under budgettets del B. 
År for år-forhøjelserne bygger på en simpel logik. Det for­
ventes, at omkostningerne til aktionsmodellerne vil stige 
gradvist i de første to komplette år med 9% pr. år, og at 
omkostningsstigningen vil aftage i programmets sidste år. 
Disse stigningstakter vil medføre en fordobling af udgif­
terne under dette program samtidig med, at risikoen for at 
samfinansieringen ikke kan følge med minimaliseres. De 
øvrige udgifter er ikke proportionale med omfanget af 
aktiviteterne, men med antallet af indledte aktioner. 
- 46 -
Nye program vedrørende social udstødning (mio ECU) 
Forventet forfaldsplan for betalinger i forhold til forpligtelser 
BEVILLINGER 
1995 bevillinger 
1996 
1997 
1998 
1999 FORPLIGTELSER 
19,5 
21,1 
22,9 
23,8 
24,7 1995 
11,7 1996 
3,9 
12,66 BETALINGER 
1997 
1,95 
4,22 
13,74 1998 
1,95 
2,11 
4,58 
14,28 1999 
2,11 
2,29 
4,76 
14,82 Senere år 
2,29 
4,76 
9,88 
- 47 -
8. OMFATTER FORSLAGET FORANSTALTNINGER TIL IMØDEGÅELSE AF SVIG? 
En teknisk støttegruppe fører løbende tilsyn med koordinering på 
EF-plan. Tilsynet omfatter foreløbige og endelige finansielle 
rapporter vedrørende hver kontraktperiode på maksimalt 1 år. Den 
anden udbetaling afhænger af, om der modtages en tilfredsstillende 
foreløbig rapport. Kommissionens tjenestegrene (GD V og GD XX) 
foretager systematiske kontroller og stikprøvekontrol på stedet. 
9. RENTABILITET 
9.1. Særlige mål 
Aktionen omfatter 5 særlige mål som beskrevet i artikel 4. 
Målgruppen er de dårligst stillede befolkningsgrupper, der 
er udsat for sociale udstødningsprocesser, og som er den 
gruppe, der drager endelig fordel af programmet. På mellem­
lang sigt drager grupperne af partnerskaber, der forvalter 
aktionsmodellerne eller de tværnationale netværk, fordel af 
programmet. 
9.2. Foranstaltningens berettigelse 
I henhold til de seneste skøn lever over 52 mio mennesker i 
Fællesskabet i fattigdom, endvidere er over 3 mio hjemløse 
og 17 mio EF-borgere er arbejdsløse; over halvdelen af 
disse har været uden beskæftigelse i en periode på over 1 
år. Den nuværende periode med begrænset økonomisk vækst har 
yderligere øget antallet af de processer, der fører til 
social udstødning, og udgør således en trussel mod de 
traditionelle mønstre med fællesskab, solidaritet og 
ansvarligt statsborgerskab. De nye former for social 
udstødning og disses stadig voksende synlighed har til­
skyndet offentlige og private organer samt arbejdsmarkedets 
parter til at tilpasse de traditionelle fremgangsmåder til 
disse nye udfordringer, til at forbedre eksisterende 
knowhow og til at eksperimentere med nyskabende praksis. 
I denne sammenhæng har kombinationen af et europæisk 
handlingsprogram og forskningsarbejde bevist sin effekti­
vitet, og denne metode skal videreudvikles. Den særlige 
ekstraværdi et sådant europæisk program har, skyldes de 
virkninger, der udgår fra programmet. Endvidere øger en 
række multiplikatorvirkninger programmets rentabilitet. 
Det nye program vil bygge på det arbejde, der allerede er 
blevet udført i forbindelse med det nuværende tredje 
fattigdomsprogram som led i Fællesskabets mere omfattende 
initiativ over for social udstødning, der er blevet 
udviklet i løbet af de seneste 5 år. Virkningerne af det 
nye program skal være af samme art, som de virkninger det 
nuværende program har fremkaldt, og som er beskrevet i 
rapporten om programmets gennemførelse. Der er tale om: 
- 48 -
nye impulser til drøftelsen af problemet med social 
udstødning på lokalt, regionalt, nationalt samt 
fællesskabsplan 
udvikling af metodologiske instrumenter i forbindelse 
med mange af projekterne samt af relevant praksis, der 
viser sig at være nyttig for personerne i marken, i 
andre områder og andre medlemsstater 
nytteværdien af nye udvekslingsnetværker mellem lokale 
myndigheder, ikke-statslige organisationer og arbejds­
markedets parter, som går videre end til blot 
indsamling af viden, samt nytteværdien af bevidstgø-
relsesaktioner har givet mulighed for, at der opstår ny 
solidaritet og indføres ny praksis i bekæmpelsen af 
social udstødning. 
Endvidere viste vurderingen af stærke sider og svage sider 
i Det Tredje Fattigdomsprogram følgende: 
at programmets ideer og de indhøstede erfaringer havde 
ydet et bidrag til de overvejelser, som beslutnings­
tagerne gør sig i adskillige medlemsstater, hvor de 
nationale politikker til at bekæmpe social udstødning 
har fået mere profil i denne periode, og hvor der er 
opstået en række forventede nye former for samarbejde 
at programmets ideer og de ved projekterne indhøstede 
erfaringer havde ydet et bidrag til overvejelserne på 
fællesskabsplan, især med hensyn til at forbedre andre 
fællesskabsinitiativer: et eksperimentelt program af 
denne karakter gjorde det muligt at udforske og vurdere 
relevansen af metoder og fremgangsmåder, der kunne 
indgå som led i andre fællesskabsinitiativer, herunder 
i initiativer fra strukturfondene 
at der skabtes mulighed for udvikling af samarbejde 
inden for rammerne af programmets multidimensionale 
karakter, mellem de stadig voksende antal netværk, der 
modtager støtte fra Fællesskabet, og hvori deltager 
ikke-statslige organisationer samt arbejdsmarkedets 
parter. 
Byggende på de indtil nu indhøstede erfaringer foreslås det 
i programmet, at Fællesskabets finansielle bidrag fordob­
les. I programmet søges der støtte til et aktivitetsplan, 
der kan give impulser til udvikling af politik og praksis. 
Endvidere pålægges der netop på det rigtige tidspunkt via 
dette program Fællesskabet en betydelig politisk forplig­
telse. 
- 49 -
På baggrund af de kompetencer og ressourcer Det Europæiske 
Fællesskab råder over, må et handlingsprogram til fremme af 
nyskabelser og eksperimentering nødvendigvis forblive be­
skedent i omfang i forhold til omfanget af fattigdom og 
social udstødning. Programmets rækkevidde skal derfor 
primært fastsættes på baggrund af den virkning og den 
særlige ekstra værdi, som man kan forvente af et sammen­
hængende program til støtte og fremme af nyskabelser. 
Programmets virkning er til dels afhængig af programmets 
omfang. Det Tredje Fattigdomsprogram har vist, at 
virkningen er proportional med det antal ambitiøse lokale 
projekter, der gennemføres med særlig henblik på at 
gennemføre forsøg, der er relevante for de nationale 
politikker og drøftelserne i medlemsstaterne. Der er især 
enighed om, at et program, der består af 40 projekter, dvs. 
3-4 projekter pr. medlemstat, næppe kan virke som 
igangsætter og udløse den multiplikatorvirkning, man kunne 
forvente af et program omfattende et mere betydeligt antal 
projekter. 
Endelig er programmet et politisk signal fra Fællesskabets 
side, der er i overensstemmelse med de ønsker og forvent­
ninger, som deltagerne i det nuværende program har givet 
udtryk for. sådanne ønsker og forventninger kom senest 
tydeligt frem på Konferencen om Bekæmpelse af Social 
Udstødning i København i juni 1993, og repræsentanter for 
Europa-Parlamentet har anbefalet et nyt femårsprogram med 
et budget på 200 mio ECU. 
Den foreslåede omkostningsramme afspejler den fortsatte 
vækst i omfanget af problemet med social udstødning, da den 
har både forebyggende og afhjælpende virkninger, giver 
mulighed for den nødvendige udvidelse af forsøgsvirk­
somheden med at sammenligne og sammenholde effektiviteten i 
forskellige områdetyper (by-/landområder), giver mulighed 
for forskellige målgrupper for aktionerne (områder 
befolkningsgrupper - nye problemområder) på forskellige 
administrative planer (lokalt, nationalt eller tværre­
gionalt) med en mere aktiv deltagelse fra arbejdsmarkedets 
parter end i det tredje program. Især nødvendiggør 
indførelsen af "nationalt plan"-projekter, at der tilveje­
bringes en stærkere sammenhæng mellem nyskabelser og 
drøftelser på lokalt, nationalt og tværnationalt plan. 
Us ikkerhedsmoment 
Det er vigtigt at være opmærksom på, at det nuværende 
indhold af projektstrategier, samt den rolle de vigtigste 
aktører spiller i programmet, vil være afhængig af udvik­
lingen i drøftelsen af social udstødning. Med henblik på 
dette skal opmærksomheden koncentreres om de generelle 
økonomiske forhold og disses konsekvenser for medlems­
staternes beskæftigelses- og socialpolitik, især i forbin­
delse med konsekvenserne for bekæmpelsen af social 
udstødning. 
- 50 -
9.3. Tilsyn og evaluering 
9.3.1. Udvalgte effektivitetsindikatorer 
Med henblik på programmets første to mål 
(artikel 4: "bidrager til udviklingen af ... stra­
tegier ved hjælp af en række nyskabende akti­
onsmodeller på lokalt plan" ... og ibidem "... på 
nationalt eller regionalt plan") vil tilsynet og 
evalueringen finde sted på lokalt plan både internt 
og eksternt. Effektivitetsindikatorerne vil være 
tilpasset den specifikke strategi, der ligger til 
grund for hvert enkelt projekt, som er udarbejdet 
af partnerskabet, og man vil anvende tidligere 
forskning med hensyn til vurdering af effektivi­
teten af den pågældende multidimensionale integre­
rede strategi. 
For hvert projekt vil der blive gennemført en 
intern evaluering (projektintern evaluering): via 
det løbende tilsyn, der gennemføres af styrings­
gruppen for hvert enkelt projekt, vil der blive 
udarbejdet (i) en status for hvert enkelt projekt 
med hensyn til anslået behov, politik samt praksis, 
(ii) en række operationelle mål, der udtrykkeligt 
er relateret til de forventede resultater, og om 
muligt kvantificeret, (iii) en række organisato­
riske principper, herunder en plan for løbende 
rapportudarbejdelse og en kommunikationsstrategi, 
(iv) en årlig vurdering af virkning og effektivitet 
på baggrund af de vedtagne mål og principper og på 
baggrund af projektets ressourcer ... 
Derudover vil der ved en ekstern evauering blive 
uddraget alle relevante resultater af dette projekt 
samt eventuelle virkninger for udviklingspolitikken 
på regionalt plan, nationalt plan eller 
fællesskabsplan med særlig henblik på virkningen af 
programmets bærende principper. 
Med henblik på programmets tredje mål (tværnatio­
nale projektnetværker) vil effektivitetsindikato­
rerne omfatte opfyldelse af det oprindelige 
arbejdsprogram, især antal og kvalitet af nye 
deltagere, antal og kvalitet af arrangementer eller 
offentliggørelser; denne vurdering vil til dels 
bygger på opfattelsen hos projektdeltagerne og 
beslutningstagere på det pågældende politiske 
område. 
- 51 -
Det fjerde mål (identifikation af karakteristiske 
elementer i forbindelse med social udstødning samt 
fremme af en relevant og offentlig debat) vil blive 
gjort til genstand for en evaluering på nationalt 
og på EF-plan. Effaktivitetskriterierne vil være 
omfang og relevans af nyviden for udviklingen af 
drøftelserne på nationalt plan og på EF-plan (både 
om politik og praksis) samt i hvilket omfang 
nytænkning indgår i andre drøftelser på nationalt 
plan eller EF-plan vurderet på grundlag af offi­
cielle dokumenter eller specialiserede tidsskrif­
ter. 
Det femte mål (indbyrdes sammenhæng i programmet, 
programmets koordinering med andre fællesskabspoli­
tikker og programmer) dækker aspekterne i forbin­
delse med organisatorisk udvikling af programmet 
set både programinternt og programeksternt. Med 
hensyn til den indbyrdes sammenhæng i programmet 
vil de personer, der gennemfører evalueringen, 
gennemgå virkningen af kriterier og procedurer for 
projektudvælgelse. En afgørende effektivitetsindi-
kator vil være kvaliteten af de tværnationale 
forbindelser og udvekslinger inden for programmet, 
samt disses evne til at medføre en forbedring af 
modeller og mønstre, til bedre sammenlignelighed 
eller mulighed for overførsel af forsøg og 
teoretiske modeller. Med hensyn til koordinering 
vil et væsentligt evalueringskriterium være 
udviklingen af et virkeligt samvirke med andre 
fællesskabspolitikker (især strukturpolitikker), 
enten via praktiskt samarbejde eller via en 
kombination af metoder og praksis. Med denne 
evaluering vil man især fremhæve enhver form for 
relevant forbindelse, der er blevet etableret til 
andre fællesskabspolitikker (f.eks. på områderne: 
uddannelse, social sikring, ligeberettigelse, 
forbrugerbeskyttelse). 
9.3.2. Evalueringsprocedurer og hyppighed 
Tilsyn og evaluering vil finde sted på alle tre 
programplaner: projektplan, nationalt plan, fælles­
skabsplan. Denne evaluering vil i fællesskab blive 
gennemført via aktionsmodellerne, netværkerne, de 
nationalt kontaktpersoner, forvaltnings- og koordine­
ringsenheden samt om nødvendigt af en række yderligere 
eksperter på eurpæisk plan. En detaljeret ramme vil 
blive udarbejdet af den tekniske støttegruppe for at 
lette sammenkædningen af forskellige evaluerings­
aspekter og sammenligneligheden mellem resultaterne. 
For hver aktionsmodel og hvert tværnationalt projekt­
netværk udarbejdes der en årlig rapport om gennem­
førelsen, der bygger på den interne evaluering. 
- 52 -
De nationale kontaktpersoner udarbejder årlige rappor­
ter vedrørende alle programmål under hensyntagen til de 
programelementer, der især vedrører deres medlemsstat 
(herunder ekstern evaluering af aktionsmodeller). 
På europæisk plan vil det påhvile forvaltnings- og 
koordineringsenheden samt om nødvendigt andre eksperter 
på europæisk plan at udarbejde en årlig sammenfattende 
rapport om opnåede fremskridt, der bygger på de oven 
for nævnte rapporter, på en vurdering af virkningen i 
forhold til programmets 4. og 5. mål samt på en vurde­
ring af programmets generelle virkning. Disse rapporter 
vil indeholde et begrænset antal henstillinger vedrø­
rende nødvendige tilpasninger af de fastsatte 
prioriteter. 
Inden den 1. juli 1997 forelægger Kommissionen Rådet og 
Europa-Parlamentet en foreløbig rapport om gennemfø­
relsen og resultaterne af dette program generelt. 
Inden den 1. juli 2000 forelægger Kommissionen Rådet og 
Europa-Parlamentet en endelig rapport om gennemførelsen 
og resultaterne af dette program. 
9.4. Overensstemmelse med den finansielle planlægning 
Aktionen indgår i det pågældende generaldirektorats finan­
sielle planlægning. 
Det mere overordnede mål i GD's finansielle plan­
lægning, der svarer til målet med den foreslåede 
aktion, er kapitel B3-41: social tryghed og fri bevæ­
gelighed. 
10. ADMINISTRATIONSOMKOSTNINGER (DEL A) 
1. Nødvendiggør aktionen flere kommissionsmedarbejdere og i givet 
fald hvor mange? 
Taget under ét kræver budgetposten B3-4103 ansættelse af føl­
gende yderligere personale i 1994: 1 A-medarbejder, 1 c-medar-
bejder. 
Yderligere poster findes i forbindelse med programmeringen af 
ressourcer for det pågældende år eller ved intern omplacering. 
2. Angivelse af det antal medarbejdere og de administrations­
omkostninger, der følger af aktionsforslaget. Beregningsmetoden 
forklares. 
Personale 
Forventede årlige udgifter til 1 A-stilling og 
1 C-stilling 108 000 ECU 
V 
\ • \ 
- 53 -
Administrationsomkostninger 
I budgetudkastet for 1994 forelagde Kommissionen allerede et 
budget for administrationsomkostninger under post B2-4103. 
I 1994 og i de følgende år vil administrationsomkostninger 
under budgettets del A forblive på samme niveau. 
- 54 -
RAPPORT 
om gennemførelsen af Fællesskabets Program 
for økonomisk og Social Integration 
af de Økonomisk og Socialt Dårligt Stillede Befolkningsgrupper 
"DET TREDJE FATTIGDOMSPROGRAM" (1989-94) 
Rådets afgørelse 89/457/EØF af 18. juli 1989 
(EFT nr. L 224 af 2.8.1989) 
- 55 -
INDLEDNING 
I henhold til Rådets afgørelse af 18. juli 1989t1) gennemfører 
Kommissionen et "EF-Handlingsprogram for Økonomisk og Social Integra­
tion af de Økonomisk og Socialt Dårligt Stillede Befolkningsgrupper", 
det såkaldte "Tredje Fattigdomsprogram". 
Fastsat for en periode på fem år (1989-94) er dette program en 
forlængelse og udvidelse af de tidligere fællesskabsinitiativer - det 
første og det andet europæiske program til bekæmpelse af fattigdom 
(1975-80 og 1985-1989)(2), som allerede var et bevis på Fællesskabets 
vilje til, inden for rammerne af de til rådighed stående midler og 
Fællesskabets kompetence, at bidrage til den indsats til bekæmpelse af 
fattigdom, der er blevet indledt i medlemsstaterne. 
Det Tredje Fattigdomsprogram indgår i denne ramme. Det er imidlertid et 
mere ambitiøst program end de foregående. Dette skyldes først og 
fremmest de øgede midler til dette program, selv om de stadigt er 
beskedne: det anslåede budget udgør i alt 55 mio ECU for de fem år 
programmet løber over, over for henholdsvis 20 mio ECU og 29 mio ECU 
for det første og det andet program. Fremfor alt er programmet mere 
ambitiøst på grund af sit indhold: udformet på grundlag af erfarin­
gerne fra de to første programmer, tjener det tredje program til på en 
mere signifikant måde at fremme nytænkning i metoder og politikker. I 
programmet søger man at fremme en multidimensional fremgangsmåde over 
for social marginalisering og i overensstemmelse hermed lægges 
hovedvægten på strategier, der tjener til at fremme både den økonomiske 
og sociale integration af de dårligst stillede befokningsgrupper, 
byggende på et partnerskab mellem de offentlige institutioner og de 
private, og som gennemføres med aktiv deltagelse fra de berørte 
befolkningsgrupper. 
Det Tredje Fattigdomsprogram har naturligvis hverken til opgave, og ej 
heller midlerne til at finde løsninger på alle former for fattigdom i 
Fællesskabet. De foranstaltninger, der skal træffes, og de politikker, 
der skal føres, afgøres primært af medlemsstaternes og disses 
nationale, regionale samt lokale myndigheder. Programmets målsætning er 
at fremme forsøg med nyskabende strategier til bekæmpelse af fattigdom, 
og således at bidrage til identifikation af relevant praksis, fremme af 
politikkerne samt til udviklingen af en debat i offentligheden ved­
rørende dette område. På denne baggrund er projektets midler koncentre­
ret om ca. fyrre lokale projekter fordelt på Fællesskabets medlems­
stater, og forenet i en europæisk dynamik via et tværnationalt 
samarbejde, der er blevet udformet specielt til dette formål. En meget 
lille del af programmets budget går endvidere til at støtte forsknings­
arbejder og statistiske undersøgelser, der tjener til at fremme en 
bedre forståelse af mekanismerne i forbindelse med social marginali­
sering. 
(1) Rådets afgørelse 89/457/EØF af 18. juli 1989 om iværksættelse af et 
"EF-Handlingsprogram på Mellemlang Sigt for Økonomisk og Social 
Integration af de økonomisk og Socialt Dårligt Stillede 
Befolkningsgrupper". 
EFT nr. L 224 af 2.8.1989. 
(2) Rådets afgørelser 75/458/EØF af 22. juli 1975 (EFT nr. L 199 af 
30.7.1975) samt 85/8/EØF af 18. december 1984 (EFT nr. L 2 af 
3.1.1985). 
- 56 -
Disse lokale projekter blev vedtaget af Kommissionen ved udgangen af 
1989 på grundlag af medlemsstaternes forslag. Projekterne modtager 
finansiel støtte fra Fællesskabet i programmets første fem år, under 
forudsætning af at der sker samfinansiering med offentlige myndigheder 
og/eller private organisationer på nationalt, regionalt og/eller lokalt 
niveau. 
Repræsentanter for disse projekter deltager regelmæssigt i møder på 
nationalt og tværnationalt plan for at lette udvekslingen af erfaringer 
og sammenligne disse. De modtager teknisk bistand fra team af medarbej­
dere, der har til opgave at yde en relevant støtte med hensyn til 
udvikling og evaluering. 
Den konkrete erfaring, der indhøstes ved disse projekter, styrings-
aktionerne og forskellige publikationer som led i programmet bidrager 
til at gøre Det Tredje Fattigdomsprogram synligt og til at samordne 
indsatsen under dette program med det arbejde, der i øvrigt udføres på 
nationalt plan og på fællesskabsplan. 
Ca. tredive projekter, de såkaldte "aktionsmodeller" har et betydeligt 
omfang: disse projekter forener på lokalt plan offentlige og private 
samarbejdspartnere, der er fast besluttet på i fællesskab at gennemføre 
en sammenhængende og samordnet strategi til bekæmpelse af fattigdom. 
Hvert af disse projekter modtager fra Fællesskabet en årlig støtte på 
gennemsnitlig 250 til 300 000 ECU, eller næsten 1,5 mio ECU i løbet af 
programmets samlede varighed. En halv snes af disse projekter, de 
såkaldte nyskabende initiativer har et mere beskedent omfang: der er 
tale om mikroprojekter, der tjener til at søge relevante løsninger på 
situationen for grupper, der er udsat for særligt specifikke former for 
isolering, hvert af disse initiativer modtager fra Fællesskabet en 
gennemsnitlig årlig støtte på 50 000 ECU, eller næsten 250 000 ECU i 
løbet af programmets samlede varighed. 
Disse projekter er selvfølgelig meget forskelligartede. De har imidler­
tid til fælles, at de bygger på programmets bærende principper - en 
multidimensional fremgangsmåde over for social marginalisering, et 
partnerskab, der er forankret i et områdes dynamiske udvikling, 
deltagelse af de dårligst stillede i projektet - og forsøget på at lade 
disse komme konkret og varigt til udtryk på lokalt plan. Projekterne 
har ligeledes til fælles, at de indgår i et europæisk perspektiv, især 
via deltagelsen i den dynamiske tværnationale udveksling, der er blevet 
gennemført som led i styringen af dette program. De er således en 
afspejling af programmets væsentligste mål, via en støtte til forskning 
efter svar præget af nytænkning på spørgsmålet om social marginali­
sering, at fremme debatten og nationale samt Fællesskabets politikker 
på dette område, og således styrke solidariteten med de dårligst 
stillede grupper. 
- 57 -
Det Tredje Fattigdomsprogram blev konkret indledt den 1. marts 1990. I 
Rådets afgørelse af 18. juli 1989 opfordres Kommissionen til inden den 
1. juli 1993 at forelægge en rapport om iværksættelsen og resultaterne 
af dette program (artikel 10). Dette er formålet med dette dokument, 
der er udarbejdet på grundlag af erfaringerne fra de første tre år med 
dette program, og som således er en første status over programmet. 
Dokumentet omfatter fem afsnit: i det første nævnes programmets 
hovedmålsætninger, i det andet beskrives programmets gennemførelse, i 
det tredje forelægges projekterne og aktionerne under disse, i det 
fjerde analyseres programmets dynamik, dets styrke og svagheder og i 
det femte afsnit redegøres der endelig for de erfaringer, der kan 
udledes og programmets virkninger. 
Første afsnit - HOVEDMÅLSÆTNINGERNE FOR DET TREDJE FATTIGDOMSPROGRAM 
Over 50 mio fattige, ca. 3 mio hjemløse, 17 mio arbejdsløse, heraf over 
halvdelen i mere end 1 år(3), social marginalisering og fattigdom er 
en betydelig udfordring for medlemsstaterne, og for disses myndigheder 
på nationalt, regionalt og lokalt plan. Det er ligeledes en udfordring 
for Fællesskabet i sin helhed: Fællesskabet kan ikke forholde sig 
ligegyldigt over for forhold, der ved deres blotte eksistens og deres 
omfang viser, hvor nødvendigt opbygningen af et Europa på et 
afbalanceret grundlag er (§ 1). 
Forudsætningen for at kunne imødegå denne udfordring er en øget 
solidaritet. Medlemsstaterne og deres nationale, regionale og lokale 
myndigheder har udbygget en række politikker med henblik på dette. 
Fællesskabet kan bidrage til denne ekstra solidaritet inden for de 
begrænsninger, som dets kompetence og dets midler sætter, dvs. kun i 
beskedent omfang: i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er 
målet for en fællesskabsaktion på dette område primært at støtte og 
supplere de initiativer, der gennemføres i medlemsstaterne (§ 2). 
Gennemførelsen af særlige programmer er en af mulighederne i denne 
fællesskabsaktion, sådanne programmer har en begrænset målsætning og 
kan naturligvis ikke erstatte de nationale politikker: disse programmer 
vil tjene til at fremme nytænkning, især via udveksling af erfaringer, 
og til at fremme en så omfattende offentlig debat som muligt (§ 3). 
De særlige målsætninger for Det Tredje Fattigdomsprogram er et konkret 
udtryk for bekæmpelsen af fattigdom, via denne form for støtte og ved 
selv at give impulser til særlige programmer. Disse bygger på 
erfaringerne fra de tidligere fællesskabsprogrammer, men også på de 
fælles retningslinjer for de nationale politikker på dette område, hvor 
vigtigheden af en global og sammenhængende fremgangsmåde til økonomisk 
og social integration af de dårligst stillede fremhæves (§ 4). 
(3) "Mod et solidaritetens Europa - Intensivering af Kampen mod Social 
Marginalisering, Fremme af Integrationen", KOM(92) 542 endelig udg. 
- 58 -
1. Udfordringen fra fattigdom og social marginalisering 
1.1. Fattigdom er ikke et nyt fænomen, og det har allerede længe givet 
anledning til talrige overvejelser på det videnskabelige og det 
politiske plan, og til adskillige initiativer både offentlige og 
private. Imidlertid har offentlighedens opmærksomhed og den 
offentlige debat om disse spørgsmål ændret sig dybtgående i løbet 
af de seneste fjorten år i hovedparten af medlemsstaterne i takt 
med at realiteterne i forbindelse med fattigdom ændrede sig og 
således også den udfordring, som de stiller vore samfund overfor. 
Kriserne i byområderne, de nye hjemløse, spændingerne mellem de 
etniske grupper, den fortsatte langtidsledighed, margina­
liseringen af unge, som aldrig har haft mulighed for at blive 
integreret på arbejdsmarkedet samt den vedvarende situation med 
fattigdom. 
Fattigdom kan ikke længere i dag betragtes som et levn fra 
fortiden, der vil forsvinde på grund af økonomisk fremgang og 
vækst. Fattigdom kan ej heller betragtes som blot mangel på eller 
utilstrækkelige finansielle ressourcer hos de berørte personer. 
Tværtimod er man nødt til at erkende fattigdommens strukturelle 
karakter og de mekanismer, der fremkalder denne situation. 
Ligeledes må man anerkende den multidimensionale karakter af de 
processer, der bevirker, at personer eller grupper og undertiden 
by- eller landområder udelukkes fra at deltage i de udvekslinger, 
praksis og sociale rettigheder, der udgør grundlaget for 
økonomisk og social integration. 
Dette er forklaringen på, at man i stadig større grad både i 
hovedparten af medlemsstaterne og på fællesskabsplant4) erstat­
ter betegnelsen fattigdom med betegnelsen social marginalisering. 
Når man taler om social marginalisering er dette en 
understregning af, at dette problem ikke kun er uligheden mellem 
øverst og nederst på den sociale rangstige (up/down), men også 
spørgsmålet om afstanden i befolkningen som sådan, mellem de 
grupper, der deltager i den dynamiske udvikling, og de grupper 
der marginaliseres (in/out). Det er endvidere en understregning 
af virkningerne af samfundsudviklingen og risikoen for afbrydelse 
af den sociale samhørighed, som er en konsekvens heraf; det er 
endelig en markering af, at der her er tale om processer, både 
for de berørte enkeltpersoner og for den sociale struktur, og 
ikke om fastlåste situationer og statistikker. 
1.2. Kommissionen vedtog den 23. december 1992 en meddelelse om den 
udfordring, som social marginalisering udgør både for medlems­
staterne og for Fællesskabet(5). i denne meddelelse understreges 
det, at situationer og processer med social marginalisering i høj 
grad skyldes de strukturelle ændringer, som kendetegner den 
økonmiske situation og samfundene i Europa (teknologiske ændrin­
ger, strukturændringer på arbejdsmarkedet, opløsning af de 
(4) Resolution vedtaget af Rådet og socialministrene, forsamlet i 
Rådet, den 29. september 1989 om kampen for at undgå sociale 
tabere, EFT nr. C 277 af 31.10.1989. 
(5) Mod et solidaritetens Europa - Intensivering af kampen mod social 
udstødelse, fremme af integrationen, KOM(92) 542 endelig udgave af 
23. december 1992. 
- 59 -
familiemæssige strukturer, tendens til social opsplitning, 
udviklingen af bevægelserne på tværs af grænserne, ændringer i 
værdinormerne ... ) . I denne meddelelse gøres der opmærksom på den 
øgede risiko, som denne udvikling medfører for en stor del af 
befolkningen, der er udsat for social marginalisering primært på 
grund af udviklingen på beskæftigelsesmarkedet, og udviklingen i 
de familiemæssige og sociale strukturer: der findes ikke kun en 
samlet - i øvrigt begrænset - gruppe af personer, der er udsat 
for varig fattigdom eller marginalisering, men også en voksende -
og i øvrigt homogen gruppe - af personer, hvis økonomiske og 
sociale integration er truet, og som enten momentant eller atter 
tilbagevendende gennemlever perioder med fattigdom, og som er 
truet på grund af tabet af de sociale bånd, der er et 
ledsagefænomen ved social marginalisering. 
Dette falder i tråd med den konkrete erfaring, som de personer 
har indhøstet, der er mest direkte involveret i bekæmpelsen af 
social marginalisering - især administrationerne, lokalsamfun­
dene, de ikke-statslige organisationer - som også fremhæver 
risikoen for en forværring af denne situation og af disse 
processer. Det er tilstrækkeligt, uden at tage hensyn til 
forskellene i de lokale og nationale situationer, at overbevise 
om omfanget af denne udfordring, dens europæiske dimension og det 
ekko, som den vil møde i offentligheden. 
2. Fællesskabsaktionen 
Bekæmpelsen af social marginalisering henhører primært under 
medlemsstaternes kompetence og deres nationale, regionale og 
lokale myndigheders. Fællesskabet har imidlertid ved flere 
lejligheder givet udtryk for sin vilje til inden for rammerne af 
sine kompetenceområder og midler at yde et bidrag til denne 
indsats: Fællesskabets initiativer er således beskedne, men 
tydelig udtryk for en voksende bekymring; udviklingen af disse 
initiativer viser, hvorledes man gradvis har identificeret og 
erkendt hvilke former for fællesskabsaktioner, der bedst - i 
overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet - tilføjer denne 
aktion en særlig ekstra værdi. 
2.1. Fællesskabet har især været optaget af social marginalisering 
siden midten af 1970'erne. Der var naturligvis ikke tale om en 
egentlig politik på dette område, men snarere om et begrænset 
bidrag med signalvirkning for at vise, hvilken betydning man i 
opbygningen af Europa tillægger solidariteten med de dårligst 
stillede. Det hyppigst anvendte instrument, og i lang tid det 
eneste, var gennemførelsen af særlige programmer med begrænsede 
midler, der skulle tjene som støtte for nytænkning og udveksling 
af erfaringer. 
Konkret indledte Fællesskabet i 1975 et første program til 
bekæmpelse af fattigdom (1975-80), der tjente som grundlag for 
pilotprojekterne i alle Fællesskabets daværende ni medlemsstater. 
Udformet i en periode med økonomisk vækst, og gennemført under 
krisen ved udgangen af 1970'erne, har disse programmer i hoved-
- 60 -
parten af medlemsstaterne bidraget til overvejelser på admini­
strativt og politisk plan om en ændring af fattigdomsproblema-
tikken, som denne nye situation medførte. Dette program blev 
fulgt op af et andet program (1985-1989), der bevidst var 
koncentreret om tværnational udveksling af den gennemførelses-
praksis, der blev anvendt i næsten 100 lokale mikroprojekter. Det 
Tredje Fattigdomsprogram (1989-94) er fortsættelsen af de to 
tidligere programmer, men i dette program er midlerne koncentre­
ret om et begrænset antal projekter af mere ambitiøs karakter med 
det formål at overgå fra den tidligere undersøgende fase til en 
fase med selektiv udvikling, dvs. forsøg i naturlig størrelse med 
de aktionsprincipper, der blev fastlagt i de tidligere program­
mer. 
2.2. Fællesskabsaktionen blev gradvis styrket og udvidet især i 
slutningen af 1980'erne. Denne udvikling skyldtes den øgede 
bevidsthed hos offentligheden om vigtigheden af dette problem, 
blandt andet på grund af den bevidstgørelse, der fandt sted på 
baggrund af udviklingen af en omfattende fattigdom. 
Kommissionen bestræbte sig derfor på at udarbejde en række 
initiativer, der både var mere ambitiøse og med en højere grad af 
indbyrdes sammenhæng. Kommissionen foreslog som led i gennem­
førelsen af Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende 
Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder en henstilling om 
fælles kriterier i forbindelse med sikring af tilstrækkelige 
indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordninger; denne 
henstilling blev vedtaget af Rådet den 24. juni 1992^). I denne 
henstilling bekræftes ikke kun retten til tilstrækkelige indtæg­
ter for at kunne føre et menneskeværdigt liv. I henstillingen 
fremhæves ligeledes nødvendigheden af at indføje denne ret i et 
globalt perspektiv i bekæmpelsen af social marginalisering, og at 
henstillingen således i henhold til resolutionen vedtaget af 
Rådet og socialministrene, forsamlet i Rådet den 
19. september 1989, skal ledsages af egnede foranstaltninger til 
integration inden for områderne sundhed, bolig, undervisning, 
beskæftigelse og erhvervsuddannelse osv. ...('). 
Parallelt til gennemførelsen af Det Tredje Fattigdomsprogram 
intensiverede Kommissionen sin støtte til ikke-statslige 
organisationer, især til deres møder i de europæiske net<8). For 
nylig har Kommissionen indledt et frugtbart samarbejde med 
arbejdsmarkedets parter, de lokale myndigheder, de europæiske 
organisationer samt med bynettene og boligorganisationerne. 
(6) Rådets henstilling om fælles kriterier i forbindelse med sikring af 
tilstrækkelige indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordnin­
ger, EFT nr. L 245, s. 46-48 (92/441/EØF) af 24.6.1992. 
(7) Resolution vedtaget af Rådet og socialministrene, forsamlet i 
Rådet, den 29. september 1989 om kampen for at undgå sociale 
tabere, EFT nr. C 277 af 31.10.1989. 
(8) EAFN, European Anti-Poverty Network, net af ikke-statslige europæ­
iske organisationer og frivillige grupperinger, der deltager i 
bekæmpelsen af fattigdom. 
- 61 -
Kommissionen har ligeledes som led i sine strukturpolitikker 
gennemført en række initiativer, dels for at tage hensyn til 
situationen i kriseramte kvarterer (EFRU, Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling), og for at tage hensyn til særligt udsatte 
grupper (initiativerne HORIZON og NOW under ESF (Den Europæiske 
Socialfond)). 
Kommissionen har endvidere fremmet en samordnet indsats af de 
initiativer, der er udarbejdet af de forskellige net af aktører, 
der deltager i kampen mod social marginalisering i Fællesskabet, 
især ved at afholde en række seminarer og workshops. Kommissionen 
har i eget regi oprettet en arbejdsgruppe på tværs af tjeneste­
grenene, som har til opgave at fremme den indbyrdes sammenhæng 
mellem de fællesskabspolitikker, der spiller en rolle for social 
marginalisering. Kommissionen har ligeledes taget initiativ til 
udarbejdelse af undersøgelser og evalueringer: Kommissionen har 
således fulgt den i det foregående nævnte resolution, vedtaget af 
Rådet og socialministrene, op, der tjener til at overvåge de 
nationale politikker til bekæmpelse af social marginalisering, og 
har endvidere taget initiativ til forskellige arbejder vedrørende 
social udvikling i byområder. 
Endelig har Kommissionen i sine forslag til ændringer af trakta­
terne fremhævet nødvendigheden af en intensivering af bekæmpelsen 
af social marginalisering, og Rådet kunne tilslutte sig dette 
princip i aftalen om socialpolitikken i Maastricht-traktaten. 
2.3. I Kommissionens meddelelse af 23. december 1992 (KOM(92) 542 
endelig udg.) tages der hensyn til den gradvise udbygning af 
fællesskabets initiativer, og der foreslås en udvidelse af disse 
for i endnu højere grad at kunne tage hensyn til spørgsmålet om 
social marginalisering i Fællesskabets generelle politikker og 
strukturpolitikker. Det fremhæves, at ekstraværdien af Fælles­
skabets aktioner hidtil i høj grad har bestået i bidraget til 
udveksling og overførsel af erfaringer. Det fremhæves, at aner­
kendelsen af denne indsats utvivlsomt er et af resultaterne af 
denne aktion, der gør det muligt at fremme den europæiske dimen­
sion i bekæmpelsen af social marginalisering og at indlede en 
dynamisk udvikling og en mobilisering af de berørte aktører. Det 
er inden for rammerne af denne styrkede indsats, at særprogrammer 
som f.eks. Det Tredje Fattigdomsprogram nu vil finde deres plads 
og den rolle de skal spille. 
3. Særprogrammernes rolle 
3.1. Gennemførelsen af særprogrammer tjener tre forskellige formål. 
Alene eksistensen af disse programmer har en værdi i sig selv, 
idet de er et tegn på den opmærksomhed, som Fællesskabet tildeler 
dette problem, programmerne virker således indirekte fremmende 
for andre fællesskabsinitiativer, og også for nationale 
initiativer på dette område (dette er forklaringen på, hvorfor 
Kommissionen tillægger det så stor betydning, at disse programmer 
- 62 -
skal være synlige både på national plan og på europæisk plan, da 
dette er en af betingelserne for programmernes virkning som 
stimulerende faktorer). 
Programmerne har også en selvstændig værdi på grund af deres 
eksperimentelle indhold: programmernes første målsætning er ikke 
at yde støtte via en fond til spredte aktioner, hvor nyttige 
disse end måtte være; tværtimod er målsætningen for disse 
programmer at bidrage til identifikation og nyttiggørelse af 
metoder og politikker, der er tilpasset de nuværende former for 
social marginalisering, og især dette fænomens multidimensionale 
karakter (dette er forklaringen på den betydning Kommissionen 
tillægger disse projekters modelkarakter og deres evaluering). 
Endelig tjener disse programmer til at bidrage til overførsel af 
viden og relevant praksis og til en strukturering af de net af 
aktører, der deltager i de tværnationale udvekslinger, på grund­
lag af relativt sammenlignelige konkrete erfaringer (dette er 
forklaringen på, hvorfor Kommissionen tillægger den indbyrdes 
sammenhæng mellem alle programmerne og den europæiske program­
styring en så stor betydning). 
3.2. På grund af disse målsætninger adskiller særprogrammerne sig 
klart fra fondene. Disse programmer indebærer, at Kommissionen er 
aktivt til stede blandt aktørerne i marken ud fra en forudsætning 
om partnerskab, og især for at vise Fællesskabets engagement, for 
at bekræfte den ønskede indbyrdes sammenhæng mellem alle 
aktioner, og for at bistå ved den praktiske anvendelse af den 
enkeltes erfaringer. 
De indebærer ligeledes udarbejdelse af særlige strukturer for 
styring og teknisk bistand især for at fremme projekternes model­
karakter, kvaliteten af forvaltningen af disse projekter, den 
omhyggelige evaluering og en relevant udveksling af oplysninger 
på tværs af grænserne. Særprogrammerne indebærer endelig et 
vedvarende samarbejde med medlemsstaterne, ikke blot for at 
fremme den bedst mulige udvikling af projekterne, men også for i 
så høj grad som muligt at multiplicere virkningen af disse 
projekter og programmer som stimulerende faktorer for de 
forskellige politikker og for overførslen af relevant praksis. 
Betydningen af disse programmer kan således ikke måles på 
grundlag af de anvendte midler, som er af meget beskedent omfang, 
og som på ingen måde står i forhold til midlerne under 
strukturfondene. Programmernes betydning skal søges i det bidrag 
de giver med hensyn til metodologi og politik, hvilket også er 
årsagen til, at de personer, der deltager i disse programmer alle 
har fælles forpligtelser og alle nærer et udpræget ønske om 
kvalitet. 
- 63 -
4. De specifikke mål for Det Tredje Fattigdomsprogram 
4.1. De to første fællesskabsprogrammer til bekæmpelse af fattigdom 
havde frem for alt en sonderende karakter: de bestod i al væsent­
ligt af en række lokale mikroprojekter, der var meget heterogene 
og forskelligartede. Dette til trods for, at de indgik i et 
nationalt samarbejde (det første program), eller i et tværnatio­
nalt (det andet program). 
Det Tredje Fattigdomsprogram bygger på det faktum, at det nu er 
muligt at overgå fra denne sonderende fase til en fase med selek­
tiv udvikling, dvs. anerkendelse af effektiviteten af aktions-
principperne, der bygger på tidligere erfaringer. Disse aktions-
principper består i en multidimensional fremgangsmåde over for 
fattigdomsproblemet, partnerskab mellem institutionerne på lokalt 
niveau og deltagelse af de berørte befolkningsgrupper. Programmet 
tjener til at gennemføre disse principper på lokalt niveau og 
forankre dem i den dynamiske udvikling af et område. Det Tredje 
Fattigdomsprogram består således af et begrænset antal pilot­
projekter, der imidlertid har et betydeligt omfang, sammenkædet 
med lokale initiativer og forenet med de fælles aktions-
principper. Bidraget fra Det Tredje Fattigdomsprogram til 
fastsættelse af relevante metoder og politikker har vist effekti­
viteten af disse aktionsprincipper, dvs. at programmets succes i 
høj grad bygger på de vedtagne projekters værdi som demonstra­
tionsprojekter . 
Svarende til denne grundlæggende retningslinje koncentreres 
midlerne i Det Tredje Fattigdomsprogram om et begrænset antal 
projekter. Denne beslutning er indbyrdes sammenhængende med, at 
man har valgt nu at omsætte fællesskabsinitiativet til en fase 
med selektiv udvikling. Denne beslutning er også en tillidser­
klæring til det lokale initiativ, og især til de lokale aktørers 
evne til at opbygge et effektivt partnerskab, til at udarbejde en 
sammenhængende strategi, til omhyggeligt at forvalte et relativt 
betydeligt budget og endelig til at tjene som et eksempel med 
signalfunktion på nationalt plan. 
Fællesskabets initiativ med partnerskaber med de lokale og natio­
nale myndigheder illustrerer denne indsats. Det er naturligvis en 
forudsætning, at aktørerne ikke betragter programmet som blot en 
mulighed for at finansiere lokale aktioner, men at de tværtimod 
gør en indsats for via deres erfaring at bidrage til en uddybning 
af overvejelserne på nationalt plan, på fællesskabsplan og til at 
uddybe programmets principper som sådan. 
- 64 -
4.2. De tre bærende principper i Det Tredje Fattigdomsprogram er 
følgende : 
- multidimensional fremgangsmåde: dette princip bygger på, at 
fattigdom og social marginalisering er et multidimensionalt 
fænomen, som ikke kun skyldes utilstrækkelige finansielle 
midler, men som også afspejler sig i boligsituationen, 
uddannelse, beskæftigelse, undervisning, sundhedstilstand, 
adgang til tjenesteydelser osv. Denne fremgangsmåde indebærer 
gennemførelse af indbyrdes sammenhængende og samordnede 
strategier, der er tilpasset de særlige lokale eller nationale 
forhold, og ikke blot en kaotisk sammenstilling eller 
sammenkædning af isolerede aktioner, der er uden indbyrdes 
sammenhæng 
partnerskab: dette princip er det institutionelle udtryk for 
den multidimensionale fremgangsmåde, og denne fremgangsmådes 
praktiske værktøj: denne fremgangsmåde kan kun iværksættes, 
såfremt alle de vigtigste aktører i en intervention vedrørende 
et af de nævnte områder, indgår i et fælles initiativ. Part­
nerskabet indebærer medansvar for de berørte aktører både med 
hensyn til hele aktionens succes, og endvidere er det under­
forstået i partnerskabet, at aktørerne er i stand til, uden 
hensyntagen til deres specifikke interesser og eventuelle 
divergerende opfattelser, at udforme en fælles og enig 
strategi 
deltagelse: dette princip bygger på den kendsgerning, at 
social marginalisering også vil sige afhængighed af, eller 
passivitet i forhold til institutionerne, og mere generelt i 
forhold til de beslutninger, der træffes af andre. Samtidigt 
er dette princip beviset på, at aktiv inddragelse af de 
berørte befolkningsgrupper i integrationsprocessen, både er en 
forudsætning for og beviset på, at denne er lykkedes; set mere 
generelt indgår dette princip i aspektet med at fremme 
statsborgerskab og demokrati, hvor det er en forudsætning, at 
de berørte befolkningsgrupper fuldt ud er aktører og partnere 
i de førte politikker. 
Disse tre principper genfindes i forskellige former og i forskel­
lig intensitet i en række af de nyskabende socialpolitikker, der 
gennemføres i medlemsstaterne. Relevansen af disse politikker 
fremhæves i resolutionen vedtaget af Rådet og socialministrene, 
forsamlet i Rådet, den 29. september 1989. Det Tredje Fattig­
domsprogram har således ikke monopol på disse politikker. Til 
gengæld er dette program udtryk for bestræbelsen på at systema­
tisere gennemførelsen på lokalt plan uden at vanskelighederne dog 
undervurderes: dette er årsagen til, at der under dette program 
ikke kun tildeles finansielle midler, men også teknisk bistand og 
støtte til aktionens udvikling, evaluering og indhold. Dette er 
ligeledes årsagen til, at programmet gør det muligt at identifi­
cere relevant praksis, dvs. de konkrete procedurer, der skal 
65 -
anvendes, for at disse principper kan gennemføres varigt og 
effektivt. Dette er endelig også årsagen til, at programmet 
tjener til at fremme overførsel af viden både på nationalt plan 
og på EF-plan. 
Andet afsnit - GENNEMFØRELSEN AF DET TREDJE FATTIGDOMSPROGRAM 
Kommissionen har ansvaret for gennemførelsen af Det Tredje Fattigdoms­
program, og har med henblik på dette udarbejdet de strukturer til 
beslutningstagning, forvaltning og styring, der er udformet således, at 
de bedst mulig sikrer samvirket mellem programmets lokale dimension, 
den nationale dimension og dimensionen på fællesskabsplan (§ 1). 
Gennemførelsen af Det Tredje Fattigdomsprogram blev indledt umiddelbart 
efter Rådets afgørelse, for at man kunne foretage udvælgelsen af 
projekterne og indføre programstrukturerne på grundlag af en tidsplan, 
der i så høj grad som muligt sikrede kontinuitet mellem afslutningen af 
det andet program (november 19 89) og iværksættelsen af det tredje 
program (marts 1990) (§ 2). 
Kommissionen har bestræbt sig på at fremme en gradvis gennemførelse af 
aktiviteterne under dette program inden for de begrænsninger af 
administrativ og finansiel karakter, som de etårsbudgetter, der 
anvendes på programmet, medfører (§ 3). 
1. Beslutningsstrukturer, forvaltningsstrukturer og styringsstruktu­
rer for dette program. 
1.1. Programmet henhører under Kommissionens ansvarsområde. 
I henhold til Rådets afgørelse bistås Kommissionen af et rådgi­
vende udvalg, der består af repræsentanter udnævnt af de enkelte 
medlemsstater, for at sikre opfølgningen af programmet (der er 
som oftest tale om repræsentanter for de nationale social­
ministerier) . 
Kommissionen har ønsket deltagelse af et internationalt konsu­
lentteam til at yde Kommissionen teknisk assistance i forbindel­
se med forvaltningen og styringen af programmet. Dette team 
udfører efter Kommissionens instrukser alle tekniske arbejds­
opgaver i forbindelse med administrativ og finansiel forvaltning 
af den støtte, der ydes som led i dette program. Teamet varetager 
endvidere koordineringen på europæisk plan af styringen af 
programmet, især med hensyn til tværnationale udvekslinger, 
evaluering, publikationer og forskning. Styringsenheden for dette 
team er placeret i Lille (Frankrig). Teamets medlemmer, der har 
en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, er placeret i Forbunds­
republikken Tyskland, Frankrig, Irland og Portugal. De udgør 
programmets centrale styringsenhed (C.S.). 
66 
Denne enhed koordinerer et net af nationale konsulenter, der skal 
yde teknisk bistand til projekterne, bidrage til national dynamik 
i programmet og deltage i programstyringen på fællesskabsplan. I 
gennemsnit bidrager hver medlemsstat med to deltidsansatte natio­
nale konsulenter, hvis arbejdsopgaver er af vekslende omfang alt 
efter landets størrelse og antallet af berørte projekter. Disse 
konsulenter udgør programmets "forsknings- og udviklingsenheder" 
(F.u.)(9>. 
Kommissionen og den centrale styringsenhed (C.S.) holder hyppige 
møder (i gennemsnit en gang om måneden og med forskellige 
intervaller alt efter behov), endvidere er der bilaterale 
kontakter mellem Kommissionens tjenestegrene og en række 
medlemmer af C.S. Kommissionen, C.s. og F.U.-enhederne afholder 
workshops af to dages varighed tre gange om året. Forskellige 
personlige møder i forbindelse med styringen af programmet 
bidrager endvidere til at fremme den interne kommunikation. 
1.2. Disse strukturer udgør den omformning af beslutningsprocedurer og 
samarbejde, som Kommissionen agter at udvikle sammen med medlems­
staterne. De er endvidere med henblik på gennemførelsen af Det 
Tredje Fattigdomsprogram udtryk for omsætteisen af de specifikke 
målsætninger for programmets styring, der generelt skal sikre: 
perfekt kvalitet af styringsprojekter, demonstration af 
relevansen af de bærende principper i dette program samt 
bidrag til udarbejdelse af politiske og metodologiske forslag 
- den indbyrdes sammenhæng både set som program i sig selv og 
som europæisk program 
synlighed både på nationalt og på europæisk plan. 
1.3. Den strategi, der ligger til grund for udformningen af styringen 
af dette program bygger på to principper: 
Det første princip er erkendelse af nødvendigheden af at sikre 
en omfattende teknisk støtte til disse programmer, der 
omfatter støtte til projektintern evaluering, støtte til 
fastlæggelse af strategi, til programmering, til styring af 
aktiviteterne samt støtte til information og kommunikation med 
henblik på at sikre projekternes og programmets synlighed på 
nationalt plan. 
Dette er F.U.-enhedernes primære funktion; en vellykket 
gennemførelse forudsætter mulighed for på grundlag af de 
indhøstede erfaringer at udarbejde de forventede både 
politiske og metodologiske forslag i forbindelse med dette 
program. For at kunne yde disse projekter teknisk bistand på 
flere forskellige planer er F.U.-enhederne blevet udformet som 
enheder, der forener kompetence og både praktisk og teoretisk 
erfaring. 
Det andet princip er at gøre den europæiske dimension i dette 
program til et fælles anliggende for alle aktører. 
(9) Medlemmerne af "forsknings- og udviklingsenhederne" (F.U.) udnævnes 
af Kommissionen i samråd med den pågældende medlemssstat. I visse 
tilfælde er medlemmerne ansat ved samme institut, i andre tilfælde 
tilhører de forskellige institutioner. 
- 67 -
Denne europæiske dimension er ikke begrænset til tilrettelæg­
gelsen af tværnationale udvekslinger projekterne imellem; den 
omfatter også publikationer og mere generelt de aktiviteter, 
der tjener til at programmet fremtræder som et europæisk 
program; den europæiske dimension omfatter ligeledes bilate­
rale udvekslinger projekterne imellem og direkte kommunikation 
mellem alle programmets aktører; den omfatter endelig udform­
ningen af den interne sammenhæng i programmet i sig selv, dvs. 
strukturering af F.U.-enhederne som europæisk net, og mere 
generelt strukturering af selve programmet som et net 
omfattende initiativer, erfaringer og aktører. 
Den centrale styringsenhed (C.S.) har til opgave at varetage 
koordineringen af styringen på europæisk plan. C.S. indgår i 
et aktivt samarbejde på dette punkt, især da erfaringerne med 
det andet program har vist, at det er nødvendigt både at 
fremme programmets synlighed på nationalt og på europæisk 
plan. 
1.4. Det skal understreges, at strukturerne til gennemførelsen af 
dette program er stærkt decentraliseret med hensyn til midler,til 
trods for at beslutningsstrukturerne er centraliseret på kommis-
sionsniveau. Bevillingerne til dette program er fordelt således 
(forventet budget): 
Lokale projekter 41,05 mio ECU 
Undersøgelser og forskning 4,95 mio ECU 
Forvaltning, styring, publikationer 9,00 mio ECU 
(heraf F.U.-enhederne 3,5 mio ECU) 
55,00 mio ECU 
2. Tidsplan for gennemførelsen af programmet. 
Kommissionen og medlemsstaterne bestræbte sig i 19 89 på at undgå 
en afbrydelse mellem afslutningen af det andet program og 
iværksættelsen af det tredje. Denne bestræbelse skyldtes ikke kun 
et ønske om at undgå, at en række projekter, der var vedtaget 
under det andet program og medtaget i det tredje program i en 
periode ikke længere ville modtage fællesskabsstøtte (på grund af 
forskellen mellem de to programmer findes der i øvrigt kun få af 
disse projekter). Denne bestræbelse skyldtes også et ønske om at 
demonstrere kontinuiteten i Fællesskabets indsats til fordel for 
de dårligst stillede: det skal fremhæves, at der lå fire år 
imellem afslutningen af det første program og iværksættelsen af 
det andet, og at denne periode snarere blev opfattet som 
desengagement fra Fællesskabets side end som en teknisk 
nødvendighed. 
Kommissionen havde allerede parallelt med udviklingen i drøf­
telserne i Rådet indledt den konkrete forberedelse af dette 
program. Det var derfor muligt, så snart Rådet havde truffet sin 
afgørelse, samtidigt at gennemføre udvælgelsen af projekterne og 
udformningen af programmets forvaltningsstruktur. 
- 68 -
2.1. I Rådets afgørelse bestemmes det, at projekterne forelægges 
Kommissionen af medlemsstaterne, og at projekterne skal være 
udarbejdet i snævert samarbejde mellem den pågældende medlemsstat 
og de pågældende offentlige eller private organer, der udpeges af 
denne medlemsstat (§ 5). Kommissionen udarbejdede derfor i juli 
1989 en detaljeret vejledning, hvori der gøres rede for 
retningslinjerne for programmet og de oplysninger, der ønskes i 
ansøgningerne, til medlemsstaterne til anvendelse ved ansøgninger 
om projektdeltagelse under dette program. Det var aftalt, at hver 
enkelt medlemsstat under anvendelse af medlemsstatens egne 
procedurer skulle iværksætte en foreløbig udvælgelse af projek­
terne, og således kun forelægge Kommisisonen et mindre antal, 
højst seks til otte projekter. 
Dels på baggrund af datoen for vedtagelsen og dels på baggrund af 
de nødvendige tidsfrister for de interne udvælgelsesprocedurer og 
drøftelser i medlemsstaterne, modtog Kommissionen medlemsstater­
nes forslag i løbet af oktober 1989. Kommissionen behandlede 
disse forslag med bistand fra uafhængige eksperter i 
november 1989. Efter høring af medlemsstaterne i begyndelsen af 
december 19 89 vedtog Kommissionen den endelige udvælgelse. Ved 
udgangen af december 19 89 fremsendte Kommissionen meddelelse ti] 
de udvalgte projekter og meddelte samtidigt, at kontrakterne oir 
fællesskabsstøtte ville blive udarbejdet 
begyndelsen af marts 199 0 og oplyste 
oplysninger, der var nødvendige med henblik på den finansielle 
støtte fra Fællesskabet. med virkning fra 
endvidere, hvilke 
Den endelige udvælgelse omfattede 39 projekter med en anslået 
støtteramme på i alt 41 mio ECU; disse projekter er fordelt såle­
des: 
land DK D EL ES FR IRL IT LUX NL UK I ALT 
aktions­
modeller - 1 27 
nyskabende 
initiativer 12 
På kortet nedenfor vises den geografiske placering af disse 
projekter. (Som følge af Tysklands genforening blev programmet i 
1992 udvidet til også at omfatte tre projekter fra de nye 
delstater, som ligeledes er markeret på kortet). 
69 -
70 -
Det skal fremhæves, at der i denne fordeling af projekterne 
mellem medlemsstaterne både tages hensyn til projektets omfang og 
nødvendigheden af en ekstra indsats til fordel for mindre udvik­
lede lande. Kommissionen har endvidere indvilget i for projekter 
i ugunstigt stillede områder at bidrage med maksimalt 55% af 
projektomkostningerne, og ikke med 50%, som det normalt er 
tilfældet for projekter under dette program. 
Det skal ligeledes fremhæves, at Kommissionen havde foreslået 
medlemsstaterne ved deres udvælgelse af projekterne at tage 
hensyn til den mulige interaktion mellem disse projekter og de 
nationale politikker. I adskillige lande er den nationale 
projektudvælgelse således en afspejling af retningslinjerne for 
visse nationale programmer til bekæmpelse af fattigdom og social 
marginalisering; dette er f.eks. tilfældet i Danmark, Spanien, 
Frankrig, Nederlandene og i Portugal. 
2.2. Opbygningen af styringsstrukturerne for dette program blev 
gennemført i løbet af sidste halvdel af 19 89 ved hjælp af to 
hinanden indbyrdes supplerende initiativer. Dels offentliggjorde 
Kommissionen i De Europæiske Fællesskabers Tidende et udbud om 
teknisk bistand af generel karakter til gennemførelsen af 
programmet på europæisk plan; man kunne således ansætte medlem­
merne af C. S. i december 1989; styringsenheden varetager de 
indledende arbejder eller den konkrete iværksættelse af program­
met (administrative og aftalemæssige procedurer, afholdelse af et 
seminar i forbindelse med iværksættelsen af de vedtagne projekter 
osv. ...). Dels har Kommissionen i samarbejde med hver enkelt af 
medlemsstaterne udpeget konsulenterne i F.U-enhederne, der optog 
deres arbejde i marts 199 0, dvs. samtidig med påbegyndelsen af 
støtten til projekterne. 
2.3. Det Tredje Fattigdomsprogram er først og fremmest et handlings­
program; det indeholder imidlertid også et "forsknings"-element 
med et beskedent budget (9% af det samlede budget), som er blevet 
gennemført efter en anden tidsplan end den, der gjaldt for 
gennemførelsen af "handlings"-elementerne i programmet. Kommis­
sionen har indledt fastsættelsen af et statistisk arbejdsprogram, 
som er blevet drøftet med de nationale statistiske kontorer; 
Kommissionen har ligeledes udarbejdet et tværnationalt forsk­
ningsprogram, hvis retningslinjer er blevet drøftet med medlems­
staterne og med de berørte nationale forskningsinstitutioner med 
henblik på udarbejdelse af et særligt udbud omfattende de 
forskningsprioriteter, der således er blevet fastsat. 
2.4. Den officielle iværksættelse af programmet fandt sted på et 
vigtigt seminar, der blev afholdt i Bruxelles ved udgangen af 
marts måned 1990, og som forenede projektdeltagere, c.s., F.U.-
enhederne, Det Rådgivende Udvalg samt Kommissionen. 
- 71 -
3. Programmets etaper og afgørende punkter. 
Det Tredje Fattigdomsprogram er et ambitiøst program, både med 
hensyn til projekterne under dette program og med hensyn til den 
indbyrdes sammenhæng mellem programmets forskellige elementer. 
Det var derfor rimeligt at fastsætte en gradvis gennemførelse af 
dette program. Dette har Kommissionen forsøgt inden for rammerne 
af de administrative procedurer, der gælder for Kommissionen, og 
under hensyntagen til en række tidsmæssige krav, som programmet 
er undergivet. 
3.1. Uanset hvor stor vægt medlemsstaterne og Kommissionen tillægger 
kvaliteten af disse projekter, var det naturligvis umuligt at 
forvente, at projekterne med det samme kunne være fuldt ud 
operationelle, dvs. at de allerede i marts 1990 skulle råde over 
konsoliderede strukturer med hensyn til partnerskab, relevante 
strategier og nyskabelser, kvalificerede team, varige finansielle 
aftaler osv. ... 
Det var oprindeligt aftale med medlemsstaterne, at det første år 
under dette program for projekternes vedkommende skulle være en 
definitionsfase af et års varighed. På baggrund af de administra­
tive krav i forbindelse med tidsplanen for de budgetmæssige 
forpligtelser, havde den første kontrakt vedrørende disse 
projekter imidlertid en varighed af syv måneder, den anden 
kontrakt en varighed af ni måneder; definitionsfasen varede 
seksten måneder for hovedparten af projekterne, især for de, hvor 
procedurerne i forbindelse med samfinansiering var svagest. 
På tilsvarende måde blev der i denne indledende fase lagt ganske 
særlig vægt på struktureringen af projekterne på lokalt plan. 
F.U.-enhederne fik til opgave at spille en afgørende rolle som 
hjælper ved denne strukturering, især med henblik på at sikre, at 
projekterne rådede over relevante beslutningsstrukturer samt 
relevante forvaltnings- og evalueringsstrukturer, med forplig­
telse til en så realistisk som mulig programmering af deres 
aktiviteter. Kommissionen har i så høj grad som muligt i snævert 
samarbejde med c.S. tilpasset procedurerne for den administrative 
og finansielle forvaltning af programmet til de givne situatio­
ner, og til de vanskeligheder man har kunnet konstatere. 
Endvidere har Kommissionen besøgt hvert enkelt af projekterne for 
at bistå ved løsningen af eventuelle administrative eller 
finansielle problemer samt for at forklare programmets 
målsætninger og bistå ved gennemførelsen på europæisk plan. 
Beslutningsstrukturerne inden for hvert projekt bygger især 
for aktionsmodellernes vedkommende på opbygningen af et 
partnerskab på lokalt plan; ansøgninger til dette program 
indebærer, at der forud indgås en aftale mellem partnerne i 
projektet; da projektet imidlertid er blevet udarbejdet under 
en meget kort tidsfrist, er det nødvendigt at bekræfte indhol­
det og frem for alt at omsætte det til effektive samarbejds­
procedurer mellem de lokale aktører 
- 72 -
- den administrative og finansielle forvaltning af projekterne 
forudsætter overholdelse af fællesskabsbestemmelserne for det 
pågældende område, som aktørerne imidlertid kun har et ringe 
kendskab til eller ringe beherskelse af, til trods for det 
informationsarbejde, der er blevet udført. Det fremgår klart, 
at man i adskillige projekter oprindeligt havde undervurderet 
vanskelighederne med at opnå den nødvendige samfinansiering 
inden for den fastsatte tidsfrist, hvilket i høj grad har 
påvirket udviklingen af disse projekter. Endvidere havde nogle 
af de ansvarlige for projekterne ikke forudgående erfaring med 
forvaltningen af budgetter med beløb af den størrelsesorden, 
som der er tale om ved aktionsmodellerne. Det var derfor 
nødvendigt med henblik på disse projekter at ansætte personale 
med bedre kvalifikationer på dette område og undertiden at 
indføre en strengere forvaltning af udgifterne eller en mere 
gennemskuelig finansieringsoversigt, især vedrørende kravet om 
samfinansiering 
- evalueringer af et af hovedpunkterne i dette program og nævnes 
direkte i Rådets afgørelse; det er blevet vedtaget, at der ved 
disse projekter efter eget valg og efter behov med bistand fra 
F.U.-enhederne, indføres mekanismer til projektintern 
evaluering, hvilket for øvrigt er en betingelse for at deltage 
i programmet; det var derfor nødvendigt at udforme denne 
programinterne evaluering konkret og samtidigt at indføre 
procedurer for samarbejdet med de F.U.-enheder, der deltager i 
evalueringen af selve programmet 
en realistisk programmering af aktiviteterne er bydende 
nødvendig med hensyn til programmets eksperimentelle 
principper; denne forudsætter fastlæggelse af en sammenhængen­
de strategi, identifikation af prioriteter på grundlag af 
bestående behov og en samordning af initiativer, der under­
tiden kan være modsatrettede, overflødige, indbyrdes konkurre­
rende eller blot være en sideordning af forskellige 
initiativer. Medlemmerne af F.U.-enhederne er ofte blevet 
inddraget, især for at fremme en konkret og præcis formulering 
af de generelle målsætninger og af forhandlingerne mellem 
aktørerne om deres prioriterede områder. 
3.2. Seminaret i forbindelse med iværksættelsen af programmet i 
marts 1990 spillede en stor rolle for bekræftelsen af Det Tredje 
Fattigdomsprograms egen identitet. Det blev derfor straks aftalt 
årligt at forene projektdeltagerne, Det Rådgivende udvalg, F.U.-
enhederne, CS. og Kommissionen på stort anlagte seminarer, hvor 
der behandles en række hovedpunkter i programmet. Som temaer blev 
i 1991 den lokale udvikling behandlet, i 1992 inddragelsen af 
arbejdsmarkedets parter og i 1993 partnerskab og multidimensional 
karakter. 
Ud over afholdelsen af disse årlige møder (med ca. 150 til 
250 deltagere) og et særligt møde vedrørende de nyskabende 
initiativer er styringen af programmet blevet konkretiseret via 
forskellige initiativer: 
73 -
- udgivelse af en intern bulletin (på to sprog) og et magasin 
stilet mod en stor læserkreds (på fem sprog), hvis oplag og 
antal i udgivelseslande er steget regelmæssigt (bulletinen 
distribueres i dag i 2000 eksemplarer, magasinet i 
5000 eksemplarer) samt diverse andre publikationer 
(fortegnelse over projekter (på tre sprog), årlig rapport om 
programmets udvikling (på to sprog), beskrivelse af de årlige 
seminarer, temaarbejder) samt en film til præsentation af 
programmet 
- afholdelse af møder af mere teknisk karakter og især 
tværnationale møder, hvor projektdeltagerne behandler et 
specifikt emne (bolig, fattigdom i landdistrikter, deltagelse, 
økonomisk integration osv. ...) forbundet med/eller ej 
bilaterale besøg mellem projektdeltagerne 
afholdelse af nationale møder på initiativ af projektdelta­
gerne, medlemmerne af de pågældende F.U.-enheder og undertiden 
det pågældende medlem af det rådgivende udvalg med henblik på 
gradvist at opbygge programmets nationale dimension og 
synlighed på nationalt plan. 
Disse forskellige aspekter ved Det Tredje Fattigdomsprogram er 
blevet gennemført under Kommissionens ansvar, den centrale 
styringsenheds og F.U.-enhedens medlemmers ansvar. Projekterne, 
og navnlig en række af disse, er lidt efter lidt kommet til at 
spille en stadig større rolle, ikke kun for at kunne virke 
samlende for møder eller foranstaltninger, men også for at 
tilskynde til en række nye initiativer. Det er betegnende, at 
alle aktører under Det Tredje Fattigdomsprogram har gjort en 
betydelig indsats for bedst muligt at integrere projekterne fra 
de nye delstater, der kom til i 1992, i programmet. 
Tredje afsnit - PROJEKTERNE UNDER DETTE PROGRAM 
Projekterne er det væsentligste element i dette program. Projekterne 
dækker naturligvis mange forskellige områder (§ 1). Struktureringen af 
projekterne sker gradvist (§ 2), dette dog ikke uden at man er stødt på 
en række vanskeligheder, der imidlertid for hovedpartens vedkommende 
har kunnet overvindes lidt efter lidt (8 3). 
1. Overblik over projekterne 
1.1. Det Tredje Fattigdomsprogram forener i dag 41 lokale projekter, 
heraf er 29 aktionsmodeller og 12 nyskabende initiativer 
a) i hver aktionsmodel deltager en række aktører og institutio­
ner, som sammen på et relativt afgrænset område søger at 
definere og gennemføre en sammenhængende strategi for 
økonomisk integration og social integration af de dårligt 
stillede grupper, som lever på dette område. 
- 74 -
Konkret ledes en aktionsmodel af et "ledende udvalg", hvori 
deltager en eller flere lokale eller regionale myndigheder, et 
eller flere offentlige eller halvoffentlige organer, der er 
aktive inden for uddannelsessektoren, boligsektoren, sundheds­
sektoren osv. samt en eller flere ikke-statslige organisatio­
ner. I mere sjældne tilfælde deltager ligeledes fagforeninger 
og arbejdsgiversammenslutninger i den lokale aktion. Under 
ledelse af udvalget varetager et operationelt team, der 
omfatter mellem ca. 10 og ca. 50 medlemmer, undertiden flere, 
gennemførelsen af strategien for dette projekt. 
Dette partnerskab er ikke blot et abstrakt princip: den 
fortsatte evaluering af aktionerne under disse projekter 
viser, at det ledende udvalg for aktionsmodellerne har 
deltagelse af ca. 300 lokale partnere, dvs. i gennemsnit 
10 pr. aktionsmodel: styrelsesstrukturerne for projekterne 
under dette program medfører således mobilisering af ca. 
100 repræsentanter for lokale og regionale myndigheder, og ca. 
100 repræsentanter for ikke-statslige organisationer (jf. 
bilag 1). 
b) De nyskabende initiativer udgår generelt fra en offentlig 
institution eller fra en særlig privat organisation, og de er 
ofte rettet mod et særlig socialt problem eller en særlig 
befolkningsgruppe; adskillige af disse nyskabende initiativer 
benytter imidlertid partnerskabet, der er et af de afgørende 
principper i dette program, og disse initiativer minder på 
mange punkter, om end i en reduceret målestok og med et mere 
beskedent budget, om aktionsmodellerne. 
1.2. Over totredjedele af projekterne gennemføres i byområder. Et 
projekt ud af fem gennemføres imidlertid i landområder (eller 
projektet gennemføres eventuelt samtidigt både i et landområde og 
i de mindre byer i dette område). 
Hovedparten af projekterne gennemføres på et klart afgrænset 
område: f.eks. i et kvarter eller en kommune eller i tilstødende 
kvarterer med pupulationer på 20.000 til 50.000 indbyggere 
undertiden mere (jf. bilag 1). Nogle få projekter gennemføres i 
to eller tre klart adskilte egne, der ligger i relativ stor 
geografisk afstand fra hinanden. 
Samtlige interventionsområder er kendetegnet ved store vanskelig­
heder, især i form af arbejdsløshed og økonomisk og social 
tilbagegang, selv når disse områder er beliggende i relativt 
gunstigt stillede regioner eller byområder. 
I byområderne vedrører projekterne et (eller flere) ugunstigt 
stillede kvarterer. Arbejdsløsheden er her to til fire gange 
større end gennemsnittet i den pågældende by eller det pågældende 
land, især på grund af krise inden for de traditionelle industri­
grene og tilbagegangen for de små virksomheder (Charleroi, 
Girona, Limerick, Hamburg, Antwerpen ...). Niveauet for befolk-
- 75 
ningens erhvervskvalifikationer i det pågældende område er lavt. 
Boligforholdene er ofte af ringe kvalitet og karakteriseret ved 
forfald og tilbagegang (Caiais, Liverpool, Porto) eller ved 
utilstrækkelige infrastrukturer og hjælpemidler (Rom). Adskillige 
kvarterer eller kommuner er endvidere udsat for en stærk 
koncentration af emigranter og etniske minoritetsgrupper (Thessa­
loniki, Liverpool) eller er tilstrømningssteder for asylansøgere 
og flygtninge (Parama, Berlin). Mange byområder konfronteres med 
problemer i forbindelse med kriminalitet, narkotikamisbrug, 
alkoholisme og prostitution (København, Edinburg, Porto, Huelva, 
Lissabon). 
I landområderne gennemføres projekterne i lokale rammer, der frem 
for alt er præget af utilstrækkelige lokale udviklingsperspekti­
ver. De traditionelle aktivitets- og produktionsstrukturer giver 
kun ringe økonomisk udbytte og for få beskæftigelsesmuligheder 
(Connemara). Affolkningen af landdistrikterne især blandt unge og 
faglærte arbejdstagere medfører en stadig højere gennemsnitsalder 
for den lokale befolkning (Burgos, Maniagua, Connemara). Land­
områdernes omdannelse til landskaber med ørkenkarakter, isole­
ring, tilbagestående udvikling eller tilbagegang for de traditio­
nelle erhvervsaktiviteter ledsaget af dårlige boligforhold, 
infrastrukturer og kommunikationsstrukturer samt manglen på eller 
et ringe niveau for tjenesteydelser på det sociale område, det 
sundhedsmæssige, det uddannelsesmæssige og kulturelle område 
(Almeida, Palermo). 
1.3. Svarende til princippet med programmets multidimensionale 
karakter gennemføres der i hovedparten af projekterne en lang 
række forskelligartede aktiviteter, som f.eks. forener aktioner 
inden for erhvervsuddannelse, støtte til jobskabelse og lokal 
udvikling, forbedring af bolig eller sundhedsforholdene samt 
udbygning af tjenesteydelserne på det sociale område. Den 
relative betydning, der tillægges hver af disse dimensioner, og 
procedurerne for hvorledes de forskellige aktioner kombineres er 
imidlertid meget forskellig fra et projekt til et andet: således 
gennemføres adskillige projekter af en eller flere aktører, som 
har en udpræget erfaring og kompetence på et særligt område 
(boligforhold eller uddannelse f.eks.), og som søger at udvide 
aktionen ved samarbejde med andre aktører, og ved at trænge ind 
på andre interventionsområder (på grundlag af en analyse af de 
lokale behov, men også på baggrund af de objektive muligheder for 
samarbejde, som den lokale ramme giver). Andre projekter har lige 
fra begyndelsen været afholdt i form af møder i en mere eller 
mindre integreret enhed mellem aktører og institutioner, der alle 
har haft deres særlige ekspertiseområder, og som har arbejdet på 
at udvikle disse områder, frem for at behandle nye aktions­
områder . 
Erhvervsuddannelse, genindtræden i arbejdsforhold, jobskabelse og 
lokal udvikling er de aktionsområder, som indgår i hovedparten af 
aktionsmodellerne (og i hovedparten af projekterne herunder de 
nyskabende initiativer). De initiativer, der er blevet udarbejdet 
på disse afgørende områder for den økonomiske integration, er 
- 76 -
undertiden af beskedent omfang, de spiller imidlertid en 
afgørende rolle i over halvdelen af projekterne. Boligforhold, 
undervisning og sundhed er tre andre vigtige interventionsområder 
for projekterne, og et projekt ud af to er hovedsageligt 
koncentreret om en indsats på det ene eller det andet af disse 
områder, eller i det mindste på et af områderne. 
Aktiviteterne er knyttet sammen på meget forskellige måder, og i 
en række tilfælde er der stadig kun tale om ringe gensidig 
integration. Undertiden er projekterne tænkt som en global og 
sammenhængende plan for området for den pågældende aktion og for 
dette områdes samlede befolkning. I andre tilfælde skal 
projekterne snarere imødekomme specifikke behov hos bestemte 
befolkningsgrupper: langtidsledige, unge, der lever under 
vanskelige forhold, familier med kun en forældre osv. 
Den "områdemæssige" fremgangsmåde forekommer hyppigst i aktions­
modellerne, der netop er udformet på grundlag af det pågældende 
lokale grundlag, selv om der også tages hensyn til de særlige 
behov hos forskellige befolkningsgrupper. Fremgangsmåden efter 
"kategori" forekommer hyppigst i de nyskabende initiativer, der 
er udformet under hensyntagen til specifikke problemområder. 
Denne aktions"logistik" afspejler imidlertid også de forskellige 
nationale traditioner for socialpolitik, især graden af decentra­
lisering af disse politikker, bestræbelserne på at tage en enkelt 
kategori som målgruppe og principperne med områdemæssig 
koordinering. 
2. Den gradvise opbygning af indbyrdes sammenhængende fremgangsmåder 
Dette program har støttet projekter fra begyndelsen af marts 
199 0. For det langt overvejende antal projekter har påbegyndelsen 
af dette program indebåret påbegyndelse af en fase med gradvis 
strukturering: kun meget få projekter eksisterede allerede som 
projekter under programmet, da hovedparten af programmets 
projekter var fuldstændige nyskabelser (ex nihilo) (i et tilfælde 
ud af tre) eller udvidelse af et allerede eksisterende 
partnerskab til at omfatte nye aktiviteter (i ca. et tilfælde ud 
af to) (jf. bilag 1). 
I denne gradvise strukturering var det første princip, der blev 
iværksat, partnerskabet. Det er på dette grundlag, at der ved 
disse projekter lidt efter lidt er blevet fastsat og gennemført 
globale og sammenhængende strategier, dvs. multidimensionale 
strategier. Det tredje afgørende princip i programmet, nemlig 
deltagelse, begyndte først at udvikle sig efter at projekterne 
havde antaget en mere fast form, og efter struktureringen af 
partnerskabet i forbindelse med dette projekt og projektets 
strategi. 
- 77 -
2.1. Opbygningen af partnerskabet 
Partnerskab på lokalt niveau blev allerede fra begyndelsen 
anerkendt som et af de afgørende principper i Det Tredje Fattig­
domsprogram, da dette partnerskab anses for at være det mest 
egnede instrument til gennemførelsen af foranstaltninger, der er 
tilpasset den multidimensionale karakter, der kendetegner 
processen med social marginalisering: ansøgere om støtte fra 
dette program, især i forbindelse med aktionsmodellerne, er 
forpligtet til at udforme og gennemføre deres projekt inden for 
rammerne af en fælles indsats fra både offentlige og private 
partnere. 
Det er ikke en automatisk proces at gøre partnerskabet til 
organisationsmodel for de lokale aktioner. I en række lande havde 
allerede selve ordet en obskur klang for hovedparten af 
aktørerne, eller var et fuldstændigt ukendt begreb, og ønsket om 
at etablere et samarbejde mellem aktører fra den offentlige 
sektor og fra den private var udtryk for en betydelig nytænkning 
i forhold til tidligere anvendt praksis, og udgjorde således en 
betydelig udfordring for gældende love og administrative bestem­
melser. 
I øvrigt kunne selv i de lande, der i deres socialpolitik 
opererer med partnerskab ved den praktiske gennemførelse, støde 
på forskellige vanskeligheder som f.eks. rivalitet mellem 
institutionerne eller ufleksible administrative procedurer. 
Partnerskab blev i begyndelsen undertiden blot opfattet som en 
simpel aftalemæssig forpligtelse (formelle møder mellem partnerne 
i et ledende udvalg for at opnå fællesskabsfinansiering og for at 
fordele denne finansiering) og ikke som et samarbejdsprincip, der 
både vedrører institutionelle og finansielle og operationelle 
aspekter. Det var nødvendigt at iværksætte en oplysningskampagne 
i forbindelse med projekterne for at overbevise beslutningstager­
ne og personerne i marken om, at partnerskabet er vigtigt for 
projektet i sig selv, og ikke kun er et simpelt finansielt 
samarbejde. Nytænkning var også nødvendig ved udarbejdelsen af de 
samarbejdsformer, der var tilpasset de lokale og nationale 
forhold, og for forhandlingerne med de berørte aktører. F.U.-
enhederne har ofte spillet en væsentlig rolle i forbindelse med 
at fremme struktureringen af det lokale partnerskab og i over­
vindelsen af den tøven, der i begyndelsen var udbredt. 
Fra 1991 blev udviklingen af partnerskab stærkt intensiveret. 
Kommissionen og C.S. arrangerede i samarbejde med F.U.-enhederne 
en række besøg på projekter for at knytte direkte kontakter til 
de lokale partnere og styrke samarbejdet mellem sidstnævnte 
omkring programmets målsætninger. For talrige projekter har det 
været muligt at nyudforme praksis med hensyn til partnerskab, at 
institutionalisere deres beslutningsprocedurer og samtidig åbne 
nye veje, undertiden uofficielle, for sammenslutningers 
deltagelse og i et mindre omfang deltagelse af arbejdsmarkedets 
parter. 
- 78 -
2.2. Den multidimensionale karakter 
Princippet med multidimensional karakter skyldes konstateringen 
af, at social marginalisering og fattigdom er komplekse fænome­
ner, der antager mange forskellige former, og som både skyldes 
økonomiske og sociale grunde; ifølge dette princip skal man i de 
aktioner, der nu skal gennemføres, bestræbe sig på at foreslå 
indbyrdes sammenhængende og globale integrationsinitiativer, hvor 
der tages hensyn til den situation, de berørte befolkningsgrupper 
lever i. 
Den multidimensionale karakter udgør en virkelig udfordring for 
projekterne: dette princip indebærer, at man søger sammenhæng og 
samordning i aktionerne fremfor en ophobning af spredte og blot 
sideordnede initiativer. 
Også dette princip er kun gradvist og i forskelligt omfang blevet 
forstået og gennemført. Til at begynde med gik akkumuleringen af 
aktiviteter forud for en integreret fremgangsmåde, og ophobningen 
af aktiviteter i adskillige af projekterne har undertiden givet 
indtryk af, at projekternes ledere frygtede ikke at være til­
strækkeligt aktive, ikke at være aktive på områderne vedrørende 
dårligt stillede befolkningsgrupper eller ikke at iværksætte et 
antal aktioner, der kunne retfærdiggøre de tildelte bevillinger. 
Denne indledningsvise opsvulmen af aktiviteter havde flere 
forskellige grunde: betingelserne for igangsættelsen af program­
met, kravene om samfinansiering af projekterne samt vanskelighe­
der inden for partnerskabet. 
Til at begynde med var aktiviteterne under hovedparten af 
projekterne blevet indledt før der var fastsat en præcis 
overordnet strategi; dels kræver det tid at udarbejde en sådan 
strategi, især når en forudgående undersøgelse eller vanskelige 
forhandlinger mellem parterne er en forudsætning; dels gjorde 
adgangen til finansielle midler det muligt øjeblikkeligt at 
iværksætte talrige aktioner, og en række af samarbejdspartnerne 
var åbenbart parate til straks at udvikle visse af deres allerede 
bestående aktiviteter. 
Derpå medførte procedurerne for samfinansiering af projekterne, i 
det mindste i begyndelsen, ufleksible procedurer for udvælgelsen 
af prioriterede områder: de samfinansieringer, som visse 
projekter råder over, var allerede af de myndigheder, som til­
delte disse, blevet afsat til en særlig aktion, (f.eks. en 
uddannelsesaktion), eller der var til dels tale om "naturalie"-
samfinansieringer (f.eks. udlåning af personale fra et fælles 
team); aktionerne under disse projekter har således måtte 
tilpasses de menneskelige, materielle og finansielle ressourcer, 
som ikke altid var fremmende for en integreret strategi. 
- 79 -
Endelig gjorde indledningsvise mangler inden for partnerskabet 
det vanskeligt at fastsætte en sammenhængende fremgangsmåde for 
visse projekter: dette var især tilfældet, når det oprindelige 
partnerskab var begrænset til at omfatte fordeling af de supple­
rende ressourcer under programmet til finansiering af partner­
institutionernes traditionelle aktiviteter, eller når de sam­
arbejdende institutioner inden for det oprindelige partnerskab 
ikke var særlig aktive med hensyn til at gennemføre en strategi 
tilpasset de lokale behov. 
Imidlertid, og især takket være fremskridt i samarbejdet inden 
for partnerskabet er der i projekterne kommet både større 
forståelse for det multidimensionale princip og for metoderne til 
at gennemføre dette princip. Det skal i øvrigt fremhæves, at 
dette princip ikke indebærer, at projekterne nødvendigvis skal 
behandle samtlige områder på en gang: ethvert projekt har sine 
tyngdepunkter knyttet til strukturen i partnerskabet og til det 
operationelle teams kompetenceområde, endvidere kan visse 
aktioner kræve menneskelige ressourcer eller politisk støtte, som 
for visse projekter, ikke er nemme størrelser at forene. 
Den øgede indbyrdes sammenhæng mellem aktiviteterne er blevet 
tilvejebragt via adskillige og forskellige veje. I visse 
tilfælde, dette gælder især for de nyskabende initiativer, er 
projekterne blevet koncentreret om så snævert afgrænsede grupper, 
at det var muligt at udføre dybtgående undersøgelser og søge at 
finde løsninger på de forskellige problemer, som disse grupper 
møder (Berlin, Dublin, Lissabon, Valkenbourg). En lignende 
fremgangsmåde er blevet anvendt i en række aktionsmodeller, hvor 
der er blevet gennemført en geografisk recentralisering af deres 
aktion (Almeida), eller hvor man har foretaget en bedre 
identifikation af de prioriterede geografiske områder inden for 
det oprindeligt vedtagne aktionsområde (Caiais, Hamburg). I andre 
tilfælde har man primært forsøgt at ændre den traditionelle 
praksis hos alle, eller hos en del af de institutioner, der 
griber ind på projektområdet, for at de berørte personer kunne få 
adgang til institutioner, der var i stand til at levere et 
globalt svar på personernes integrationsvanskeligheder (Rom, 
charleroi, Eindhoven, Hengelo, osv. ...). 
Denne udvikling er blevet lettet ved det arbejde, der er blevet 
udført i forbindelse med projekterne med henblik på et bedre 
kendskab til behovene i de pågældende områder og hos de grupper, 
som projektet er rettet imod, samt ved arbejdet med henblik på at 
vurdere aktionens rækkevidde. De ved kontrakt fastsatte 
undersøgelser, der blev gennemført ved programmets begyndelse og 
den fortsatte evaluering af projekterne, har således vist sig at 
være særdeles nyttige i det mindste, når disse har givet 
anledning til dybtgående drøftelser med aktørerne og beslutnings­
tagerne med henblik på at tilpasse og undertiden nyorientere 
strategierne for den pågældende aktion. 
- 80 -
2.3. Deltagelse 
Deltagelse af de dårligt stillede grupper i de aktioner og 
beslutninger, som vedrører disse grupper, er det tredje bærende 
princip i dette program, et princip som man har tillagt stor 
betydning allerede fra programmets start. Imidlertid er gennem­
førelsen af dette princip i hovedparten af projekterne sket 
langsomt: projekterne var først og fremmest koncentreret om at 
fasttømre deres beslutningsstrukturer, forvaltningsstrukturer og 
om at fastsætte strategien for det pågældende projekt. 
Det skal endvidere understreges, at princippet med deltagelse kan 
fortolkes på forskellige måder alt efter de kulturelle 
traditioner og traditionerne i de nationale politikker, og også 
alt efter hvilke retningslinjer projekternes ledere fastsætter. 
Dette medfører forskellig praksis og forskellige niveauer for 
deltagelse: ud over "passiv" deltagelse, der består i at være mål 
for en aktion eller bruger af en tjenesteydelse, er der i 
forskellige projekter blevet udarbejdet initiativer, hvor man 
søger at inddrage de berørte grupper og disses repræsentanter i 
beslutningsprocedurerne (oprettelse af sammenslutninger, der 
sikrer direkte deltagelse og rolle som modvægt; deltagelse i det 
ledende udvalg; inddragelse i gennemførelsen af aktionerne ud fra 
et ønske om at styrke solidariteten inden for de berørte 
grupper). 
Adskillige projekter har afspejlet de vanskeligheder, som 
gennemførelsen af princippet om deltagelse rejser. Deltagelsens 
omfang er i høj grad afhængig af de berørte personers potentielle 
muligheder, men også af institutionernes evne til at uddelegere 
kompetence og til effektivt at fremme et brud med den passivitet 
og afhængighed, som støtteforanstaltninger medfører. 
2.4. Fortsat tilpasning af strategierne 
Et projekt består af en gruppe forskellige aktører, mere eller 
mindre stabile instanser til beslutningstagning, aktiviteter, der 
i større eller mindre grad er koordineret, en mere eller mindre 
gunstig lokal ramme ... Kort sagt, der er tale om en kompleks og 
bevægelig størrelse. Derfor et det nødvendigt at bibeholde den 
gradvise opbygning af initiativerne under hvert enkelt projekt, 
der struktureres på baggrund af varighed og en fortsat 
tilpasningsproces til de situationer, der opstår. 
I denne fortsatte tilpasningsproces er to elementer afgørende: 
dels opbygningen af operationelle team, der er kvalificerede og 
tilstrækkelige stabile til at kunne sikre kontinuitet i aktionen; 
dels aktørernes egen fastsættelse af procedurer for analyse og 
evaluering, der skal fremme fremkomsten af en fælles holdning, 
fastsættelse af de operationelle målsætninger og eventuel ændring 
af strategien på baggrund af de opnåede resultater eller på 
baggrund af udviklinger i den lokale omgivende ramme. 
- 81 -
a) Stabiliseringen af de operationelle teams har været en 
tidskrævende opgave. I løbet af programmets første tre år har 
ca. halvdelen af projekterne fået ny projektleder (i visse 
tilfælde to eller tre gange), team i marken er blevet totalt 
fornyet blandt andet med henblik på en øget professionalisme 
og teknisk kompetence, men også med henblik på effektiv 
gennemførelse af særaktiviteter. Disse ændringer er som regel 
indtrådt i løbet af programmets første atten måneder, hvilket 
falder i tråd med den stadig større bevidsthed hos aktørerne 
og beslutningstagerne i projekterne om nødvendigheden af en 
styrkelse af deres operationelle potentiale. 
Denne bevidstgørelse har også i de operationelle team 
fremkaldt et stærkt ønske om uddannelse og forbedrede 
kvalifikationer. Ligeledes har C.S. siden udgangen af 1992 
indledt en særlig uddannelses- og udvekslingsaktion for 
projektledere og medlemmerne af deres team. så godt som alle 
projekter deltager nu regelmæssigt i denne aktion. Det er 
utvivlsomt beklageligt, at denne aktion på grund af manglende 
budgetmidler ikke har kunnet gennemføres på et tidligere 
tidspunkt, selv om de bevægelser man har kunnet konstatere i 
denne personkreds havde begrænset rækkevidden af en uddan­
nelsesaktion, såfremt denne var blevet indledt ved programmets 
begyndelse, og især da det heldige udfald af en sådan aktion i 
stort omfang afhænger af det gradvist fremkomne ønske om 
uddannelse fra de aktører, der er konfronteret med 
vanskeligheder under arbejdet i marken. Det er hævet over 
enhver tvivl, at fastsættelsen af en pædagogi og metodologi 
tilpasset forventningerne hos de operationelle team og med 
tilknytning til aspekterne i forbindelse med tværnationale 
udvekslinger straks var et af de øjeblikkelige resultater af 
dette program. 
b) Situationsanalyse og fortsat evaluering af aktionen er en af 
betingelserne for aktionens succes, og følgelig er dette 
fastsat i form af en kontraktmæssig forpligtelse allerede fra 
projektets start. Man valgte at anvende projektintern 
evaluering på initiativ af aktørerne selv, da F.U.-enhederne 
naturlgivis om nødvendigt kunne yde den nødvendige tekniske 
bistand til gennemførelsen af denne evaluering (i øvrigt 
bidrager F.U.-enhederne og c.s. til en ekstern evaluering af 
de aktioner, der blev gennemført under projekterne og under 
programmet som sådant) . Konkret vil dette sige, at der er 
fastsat forskellige bestemmelser med henblik på disse punkter 
i projekterne: inddragelse af en ekstern forsker, som der 
afholdes regelmæssige møder med (i to tilfælde ud af fem), 
ansættelse af en person med projektintern evaluering som 
særlig arbejdsopgave i det operationelle team (i ca. et 
tilfælde ud af to), eller der anvendes successivt først den 
ene, derpå den anden model. Disse bestemmelser er i 
størstedelen af aktionsmodellerne blevet suppleret ved 
"bestilling" oftest hos universiteter af lokale undersøgelser, 
der tjener til at belyse valget af strategi. Uanset hvilke 
bestemmelser, der er blevet fastsat, afhænger disses 
- 82 -
effektivitet i stor udstrækning af intensiteten af anvendelsen 
af bestemmelserne, af evalueringen og af det operationelle 
team og de beslutningstagende instanser i projektet. 
Medlemmerne af de operationelle team har deltaget mest aktivt 
i denne projektinterne evaluering, hvilket bekræfter hvor stor 
vægt disse team lægger på professionalisme. Medlemmerne af de 
ledende udvalg og samfinansieringsinstanserne har som oftest 
ikke deltaget i evalueringsprocessen, selv om de ikke 
bestrider dennes nytteværdi. Under alle omstændigheder skal 
det fremhæves, at i talrige projekter er udviklingen af den 
anvendte strategi en direkte følge af resultaterne af lokale 
undersøgelser og den projektinterne evaluering: lokale 
undersøgelser har bragt de skjulte behov hos visse grupper 
eller i visse områder for dagens lys (Connemara, Liverpool, 
Thessloniki, Alto Belice, Caiais); ligeledes er den projekt­
interne evaluering blevet et værktøj for den programering og 
opfølgning, der er snævert integreret i selve aktionen 
(Doubs). 
Vanskeligheder og løsninger på disse 
De opnåede resultater under projekterne og programmet må ikke 
føre til, at man glemmer de vanskeligheder, man er stødt på; 
vanskeligheder som det ofte har været muligt at finde en løsning 
på, men som undertiden stadig virker foruroligende. 
a) Iværksættelsen af et program som Det Tredje Fattigdomsprogram 
er uundgåeligt et vanskeligt projekt: det er nødvendigt 
konkret at indlede lokale projekter med en meget forskellig 
udformning, og det er nødvendigt at tilvejebringe den nødven­
dige dynamik i programmet som sådan ved at finde en ligevægt 
mellem den enkeltes ønsker om den størst mulige frihed, og 
nødvendigheden af en samlet indbyrdes sammenhæng. Vanskelig­
hederne i denne indledningsfase var imidlertid for dette 
programs vedkommende større på grund af den meget korte og 
krævende tidsplan for programmets gennemførelse. 
Bevillingerne til programmet tildeles som led i de årlige 
tildelinger. Datoen for Rådets afgørelse (18. juli 1989) og 
overdragelsen af de nødvendige bevillinger til programmets 
første aktivitetsår i regnskabsåret 1989 medførte, at 
programmet måtte indledes med meget korte frister: 
behandlingen af ansøgninger og udvælgelsen af projekter blev 
gennemført i programmets første seks måneder; det samme gjaldt 
for indførelsen af forvaltningsprocedurerne og procedurerne 
for teknisk bistand; på grund af disse krav var det nødvendigt 
at begrænse den første kontraktperiode for projekterne til syv 
måneder, hvilket gjorde det umuligt at lade perioden med 
definition og strukturering være på et år, som oprindeligt 
planlagt. 
For de vedtagne projekter, gjaldt det, at de kun i meget 
forskellig grad kunne indledes øjeblikkeligt: en række 
- 83 -
ansøgninger var blevet udarbejdet uden virkelige forudgående 
forhandlinger mellem de lokale partnere, og også uden at man 
havde kunnet fjerne eventuelle misforståelser parterne 
imellem; adskillige projektiværksættere (eller visse af deres 
lokale partnere) havde snarere betragtet deres ansøgning som 
et middel til at modtage fællesskabsstøtte end som et 
virkeligt engagement i et europæisk program og i et nyskabende 
initiativ. I hovedparten af aktionsmodellerne havde man 
undervurderet den komplicerede karakter af den administrative 
og finansielle forvaltning, der dels indebar en tildeling af 
store årlige bevillinger (250 000 til 300 000 ECU) og forplig­
telsen til at opnå samfinansieringer i samme størrelsesorden. 
Den korte varighed af programmets første kontraktperiode 
medførte for en række projekter, at de tildelte midler ikke 
blev opbrugt: dette var især tilfældet for projekter, som 
først sent havde ansat deres operationelle team, eller for 
projekter, hvor det ikke var lykkedes at opnå udbetaling af de 
samfinansieringsbeløb, som der var blevet afgivet løfte om 
inden for de fastsatte tidsfrister, eller for de projekter, 
hvor der var blevet udarbejdet en urealistisk budgetprogram­
mering. Generelt blev fællesskabsbestemmelserne om anvendelsen 
af de tildelte bevillinger, f.eks. de strenge begrænsninger, 
der gælder for investeringer, i adskillige tilfælde opfattet 
som bestemmelser, der virkede meget eller for stærkt hindren­
de. I programmets første fase gav dette anledning til fru­
strationer og manglende forståelse for Fællesskabets budget­
bestemmelser. Disse problemer blev imidlertid løst gradvist 
ved hjælp af en række mere fleksible forvaltningsprocedurer og 
oplysning om de anvendte bestemmelser. Endvidere er kvaliteten 
af forvaltningen af projekterne blevet forbedret, især ved 
ansættelse af et personale med de nødvendige kvalifikationer 
til at kunne varetage denne forvaltning. 
b) Selv om vanskelighederne i forbindelse med programmets start 
er blevet løst, gælder det samme ikke for de vanskeligheder, 
man støder på i forbindelse med samfinansieringen, som er en 
af betingelserne for at opnå fællesskabsstøtte. I overensstem­
melse med Rådets afgørelse om gennemførelsen af dette program 
er det en forudsætning for at modtage fællesskabsstøtte, at 
projekterne omfattes af samfinansiering fra nationale, 
regionale eller lokale myndigheder, og/eller fra private 
kilder, og at det samlede beløb normalt svarer til fælles­
skabsstøtten (Fællesskabets støttesats kan i visse regioner 
hæves fra 50% til 55%). På grund af den bestemmelse om at 
bevillingerne tildeles årligt, som anvendes på programmet, og 
således også på projekterne, skal samfinansieringsbeløbene 
udbetales til projekterne i hvert enkelt af de på hinanden 
følgende kontraktperioder. Konkret indebærer dette, at de 
årlige kontrakter for projekterne udarbejdes efter modtagelsen 
af et tilsagn om samfinansiering, dette gør det muligt at 
udbetale den første tranche af Fællesskabets støtte, medens en 
anden tranche udbetales efter modtagelsen af beviser for, at 
den lovede samfinansiering faktisk er modtaget. 
- 84 -
Den krævede samfinansiering er normalt samfinansiering i form 
af kontanter, som skal indbetales på en særlig konto, der 
åbnes for det enkelte projekt med henblik på aktiviteterne 
under dette projekt. Kommissionen accepterer under meget 
strenge begrænsninger, at en del af samfinansieringen kan 
bestå i "naturalier" som f.eks. udlåning af lokaler eller 
personale, der anvendes som led i projektet og i overensstem­
melse med den fastlagte strategi. 
Disse bestemmelser volder næppe problemer for projekter, hvor 
samfinansieringen tildeles af en myndighed, som er i stand til 
inden for de fastsatte tidsfrister at overføre de lovede 
midler til projekterne: dette er især tilfældet for projekter, 
hvor samfinansieringen tildeles af nationale myndigheder som 
led i særlige støtteprogrammer (Irland, Portugal og Spanien 
under forbehold af en række tidsfrister for procedurerne). 
Situationen er mere kompliceret for projekter, hvor samfinan­
sieringen stammer fra flere forskellige myndigheder, der ikke 
altid træffer deres beslutning inden for den fastsatte frist, 
og især for projekter, hvor samfinansieringen kommer fra 
myndigheder, der først foretager de lovede indbetalinger med 
en betydelig forsinkelse (eller som endog ikke opfylder deres 
tilsagn om samfinansiering, f.eks. på grund af en konflikt 
mellem de lokale partnere). Denne situation medfører ikke 
alene regnskabsmæssige vanskeligheder for projekterne: den 
medfører også usikkerhed med hensyn til det samlede bevil-
lingsbeløb, som kan anvendes, og således forsinkelser i 
gennemførelsen af de planlagte aktioner; den medfører også en 
tilsvarende nedsættelse af fællesskabsstøtten, og er således 
hovedårsagen til den manglende fulde udnyttelse af de tildelte 
bevillinger under dette program. 
Kommissionen har ofte gjort medlemsstaterne opmærksomme på 
problemerne med samfinansiering. Kommissionen har bestræbt sig 
på at finde administrative løsninger, hvor dette måtte være 
muligt, for således at undgå at straffe de pågældende projek­
ter. Det er stadig således, at aktiviteterne under adskillige 
projekter har været og undertiden stadig hindres af gentagne 
vanskeligheder på dette punkt. 
4. Konklusion 
Projekterne er afgjort nu på rette vej : partnerskabet er blevet 
struktureret, de operationelle team har stabiliseret sig, et stort 
antal aktioner er blevet indledt, og man har gjort sig anstrengel­
ser for at forbedre kvaliteten både med hensyn til den finansielle 
forvaltning, programmeringen af aktionerne og de operationelle 
teams kvalifikationer. Vanskelighederne ved programmernes start er 
blevet løst, primært på grundlag af det gensidige tillidsforhold, 
som lidt efter lidt er opstået mellem projektdeltagerne, F.U.-
enhederne, C.S. og Kommissionen. Medlemsstaterne har ofte via deres 
repræsentanter i det rådgivende udvalg for programmet bidraget til 
- 85 -
at søge løsninger på opståede vanskeligheder. Problemerne med 
samfinansiering er imidlertid stadig foruroligende i det mindste 
for en række projekters vedkommende. 
Projekterne har givetvis en række svagheder: den indbyrdes sammen­
hæng mellem de lokale aktioner er ikke altid sikret, ønsket om 
aktiv deltagelse af de berørte befolkningsgrupper skal for frem­
tiden konkretiseres, indledningen af den projektinterne evaluering 
er endnu ikke overalt lige udviklet. Der er imidlertid blevet 
indledt en dynamisk udvikling, som lover godt for et heldigt udfald 
af de gennemførte aktioner. 
Fjerde afsnit - PROGRAMMETS INDBYGGEDE DYNAMIK 
Bortset fra den noget usikre start dokumenterer Det Tredje Fattigdoms­
program vitalitet. Aktørerne har opbygget lokalt samarbejde og mobili­
seret både beslutningstagere, medarbejderne i marken og de berørte 
befolkningsgrupper. De er ud over de lokale aktioner indgået i samar­
bejdet vedrørende nationale og tværnationale udvekslinger. På denne 
måde bidrager medarbejderne til definition og bekræftelse af program­
mets identitet som sådan. 
Udviklingen af denne dynamik har været en tidskrævende opgave, og på 
denne baggrund forekommer en programvarighed på fem år at være et godt 
valg. Man kan allerede nu se virkningerne af denne dynamik på lokalt 
plan (§ 1), nationalt plan (§ 2) og europæisk plan (§ 3). 
1. Dynamik på lokalt plan 
I takt med at projekterne er blevet konsolideret og deres 
aktioner er blevet struktureret, har de haft en mobiliserende 
virkning både blandt de lokale aktører og med hensyn til de 
lokale ressourcer. 
Generelt og det fremgår også af hovedparten af projekterne, 
vækker programmets indhold en vis interesse på lokalt plan, og 
betegnelsen europæisk har givet en tiltrækkende virkning og 
bidrager til at gøre disse initiativer legitime. Det er 
indlysende, at det officielle navn på dette program med 
anvendelse af betegnelsen fattigdom kan give anledning til 
problemer i forbindelse med visse projekter, i det mindste i 
lande, hvor ordet fattigdom har negative konnotativer. Det er 
ligeledes indlysende, at referencen til et europæisk program er 
mindre afgørende i de lande, hvor offentligheden mener, at Europa 
kun kan lære den lidt nyt på det sociale område. Generelt 
forholder det sig således, at muligheden for at anvende 
programmet er en stærk mobiliserende faktor: det lokale 
partnerskab overbeviser i stadig større grad, forskerne føler sig 
inspireret af programmet, de offentlige administrationer åbner 
deres døre, de operationelle team føler sig mere anerkendt, 
reklamevirkningen i medierne og synligheden af adskillige 
projekter styrkes ... 
- 86 
Eksempler på denne tiltrækkende virkning viser, at de lokale 
aktioner under projekterne kan udvides til at omfatte andre 
faktorer og bidrage til drøftelser eller til innovationer af en 
større rækkevidde. I projektet Mantois-Val-de-Seine i Frankrig er 
seks kommuner gået sammen om en uddannelsesaktion, der er et 
alternativ til det normale uddannelsesnet, og som er stødt på 
stor interesse; i Irland affødte projektet i Limerick 
udarbejdelse af en lokal undersøgelse, der har fået forskellige 
offentlige myndigheder til at genbehandle problemet med negative 
virkninger af skolepenge for de dårligst stillede. I Nederlandene 
har man i Valkenburg-projektet indledt et værdifuldt samarbejde 
med det regionale kontor for hjælp til handicappede. Dette kontor 
besluttede i begyndelsen af 1993 systematisk at informere alle, 
som modtager hjælp fra kontoret, om de tjenesteydelser og 
aktiviteter, som projektet kan tilbyde. 
Med hensyn til arbejdsmarkedets parter skal to positive 
erfaringer nævnes. I Antwerpen er det via dette projekt lykkedes 
at indlede en drøftelse med den flamske arbejdsgiverorganisation 
om arbejdsgivernes ansvar over for det omgivende sociale miljø; 
ved samme lejlighed er det lykkedes at vække interesse hos lokale 
arbejdsgivere for organisationsmodellen for dette program. I 
Spanien har projekterne, F.U.-enhederne, medlemmerne af Det 
Rådgivende Udvalg i samarbejde med de faglige organisationer, 
arbejdsgivere og fagforeninger samt de ikke-statslige 
organisationer (NGO) dannet grundlag for et diskussionsforum, for 
overvejelser og pression vedrørende de omfattende temaer i 
forbindelse med bekæmpelsen af social marginalisering. 
Dette er kun eksempler blandt mange andre. Men de viser, at 
programmets projekter fortjener anerkendelse for evnen til at 
give anledning til overvejelser og handling vedrørende social 
marginalisering på et niveau langt ud over deres umiddelbare 
virkning og ud over de tjenesteydelser, som de konkret tilbyder 
de befolkningsgrupper, de arbejder for og med. 
2. Dynamik på nationalt plan 
Programmet er også en satsning på det lokale initiativ. 
Programmets succes er i stort omfang afhængig af de lokale 
aktørers evne til at udforme projekter, der er egnede som 
prototyper eller modelprojekter. Programmet er imidlertid også et 
forsøg på at bidrage til at stimulere de nationale politikker, og 
det er nu af afgørende betydning, at de former for "korrekt 
praksis", som der er gjort forsøg med via projekterne, kan 
videregives og overføres til de aktører og beslutningstagende 
institutioner i hvert enkelt land, der deltager i bekæmpelse af 
social marginalisering. 
- 87 -
Under forberedelsen af programmet opfordrede Kommissionen 
medlemsstaterne til at foreslå Kommissionen projekter, hvis 
retningslinjer forenede de nationale nyskabende initiativer, 
eller som eventuelt indgik i de nationale programmer til 
bekæmpelse af fattigdom. Denne sammenhæng fandtes i det mindste 
som mulighed allerede i adskillige lande: i Irland, i Spanien og 
i Portugal i form af de nationale programmer, der gennemføres i 
disse lande; i Frankrig i form af politikken for byområder og i 
form af bestemmelserne om minimumsløn; i Nederlandene i form af 
social renewal politic; i Danmark i form af de nationale 
foranstaltninger til fremme af innovation og lokale partnerskaber 
osv. Denne sammenhæng har utvivlsomt bidraget til, at 
myndighederne mere direkte har deltaget i opfølgningen af 
programmet, og til en større synlighed for projekterne på 
nationalt plan. Dette har imidlertid ikke altid, i det mindste 
ikke på dette trin, været tilstrækkelig til at opnå den 
multiplikationsvirkning, som man havde forventet. 
Dette har der være flere forskellige grunde til. For det første 
har der i forbindelse med en række projekter, som det er 
uundgåeligt, været interne problemer, som har forsinket eller 
hæmmet gennemførelsen af en aktion, der oprindeligt virkede 
lovende. Også selve omfanget af visse nationale politikker har 
bevirket, at en række projekter blot er blevet opfattet som 
lokale aktioner blandt andre, uden at den særlige 
mobiliseringsvirkning egentligt er kommet til udtryk, dette så 
meget desto mere, som disse projekter talmæssigt har været få 
(tre eller fire i hvert land, undertiden færre). 
Endelig har man i nogle projekter undertiden været tvunget til at 
lægge mindre vægt på deres nationale virkning, da andre 
overvejelser har stået i forgrunden: først et ønske om at 
konsolidere projektets organisation, derpå projektets image på 
lokalt plan og endelig ønsket om at indlede tværnationalt 
samarbejde. Dette har medført, at der er blevet lagt mindre vægt 
på en aktiv deltagelse i drøftelserne på nationalt plan; og frem 
for alt har ønsket om at afhjælpe de svage punkter i disse 
projekter for bedre at kunne opfylde målsætningen med en 
multidimensional aktion spillet en rolle. Det har derfor ikke 
været muligt at sikre den grad af synlighed for disse projekter, 
som deres stærke punkter giver grundlag for, og som kunne have 
haft en betydelig virkning på nationalt plan. 
I visse projekter har man imidlertid opnået opmuntende 
resultater, således blev i Frankrig på baggrund af projektet 
"Støtte til udvikling af økonomisk initiativ", støtten til 
arbejdsløse, virksomhedsoprettere og nyovertagere af virksomheder 
udvidet til også at omfatte modtagerne af minimumsbegyndelses-
lønnen; i Grækenland har Kallithea-projektet påvirket den nye 
lovgivning om narkotika og om oprettelse af afvænningscentre for 
narkotikaafhængige; ligeledes i Grækenland har programmet 
bidraget til at vise de juridiske hindringer, som gennemførelsen 
af partnerskaber mellem offentlige myndigheder og private 
organisationer støder på; dette har givet anledning til, at der 
- 88 -
er blevet forelagt et lovforslag for det græske parlament. I 
Forbundsrepublikken Tyskland har projekterne været rettet mod at 
fremme drøftelserne i offentligheden om fattigdom. I Danmark har 
programmet haft betydning for arbejdet i regeringsudvalgene. I 
Belgien er ideerne og forslagene fra projekterne i Antwerpen og i 
Charleroi blevet overtaget af de offentlige myndigheder i deres 
pågældende kommuner. I Italien samarbejder i dag de nationalt 
ansvarlige for de tre store fagforeningssammenslutninger med 
henblik på at gennemføre projekter, der bygger på principperne i 
dette program, på regionalt plan. I Det Forenede Kongerige, hvor 
man diskuterer fattigdomsproblematikken, er lokale projekter 
blevet inddraget i disse drøftelser ... Når disse projekter er 
blevet anerkendt på lokalt plan, og for visse projekters 
vedkommende på nationalt plan, skyldes dette kvaliteten af 
projekternes virkning. Endnu en medvirkende årsag er de 
anstrengelser, der udfoldes, for at gøre denne virkning synlig 
bl.a. ved at udgive informationsbulletiner eller fremstille 
video- og filmkassetter og ved at deltage i eller arrangere 
informationsaktioner. Desuden har F.U.-enhederne og de nationale 
repræsentanter i Det Rådgivende Udvalg spillet en vigtig rolle 
for gennemførelsen af samordningen på nationalt plan, som ganske 
vist er en eksisterende faktor, selv om den stadig er for 
punktuel eller for uensartet gennemført til, at man i dag kan 
tale om en tydelig virkning fra dette program på nationalt plan i 
den enkelte medlemsstat. 
3. Dynamik på europæisk plan 
Ved at støtte de lokale projekter bidrager programmet til 
overførsel af relevant praksis både på nationalt, men også på 
europæisk plan og fremmer således overvejelserne i Fællesskabet 
om bekæmpelse af social marginalisering. De tværnationale 
udvekslinger projekterne imellem, forskningsarbejdet og 
publikationer udgivet under dette program, er de væsentligste 
elementer i denne dynamik. 
3.1. ProgramBtyring og udvekslinger inden for programmet 
Et antal udvekslingsnet er gradvist opstået mellem projekterne, 
deres partnerskaber, F.U.-enhederne, c. s. og Kommissionen. En 
række af disse net er blevet udvidet til også at omfatte aktører, 
der ikke henhører under programmet, især med henblik på 
samordningen med de nationale initiativer eller med fælles­
skabsinitiativerne. Disse net er i dag et afgørende element i 
programmets dynamik. 
Disse udvekslinger kan antage forskellige former. De årlige 
seminarer er de bedst egnede lejligheder til at mobilisere 
aktørerne under dette program til en indsats omkring de overord­
nede overvejelser og aktioner, der i høj grad tiltrækker sig 
opmærksomhed. Temaet lokal udvikling, der var blevet valgt for 
seminaret i Edinburgh i 1991 viste den betydning, som programmet 
tillægger den økonomiske dimension i forbindelse med integration. 
- 89 -
Temaet inddragelse af arbejdsmarkedets parter, der var vedtaget 
for seminaret i Ålborg i 1992, viste viljen til også at inddrage 
aktørerne i virksomhederne i det indledte lokale samarbejde. 
Temaet forbindelserne mellem partnerskabet og den multidimensio­
nale karakter, der var blevet fastsat for seminaret i Huelva i 
1993, tjente til at anvende programmets resultater med henblik på 
relevansen af to af programmets bærende principper. 
Disse møder, der er af afgørende betydning på grund af deres 
indhold, og på grund af de bidrag de yder til at bekræfte 
programmets egen identitet, suppleres af en række af andre 
udvekslinger. Der er således under programmet blevet oprettet 
adskillige tværnationale grupper, som hver samler syv eller otte 
projekter, og som fungerer som centre for overvejelser og 
forslag. Hver gruppe arbejder på grundlag af de erfaringer, der 
er blevet indhøstet under projekter vedrørende et bestemt emne 
for således at kunne udlede den metodologiske og politiske lære 
heraf ("bolig og fattigdom", "fattigdom i landområder", 
"deltagelse" samt "økonomisk indføring"). Der blev ligeledes 
afholdt to tværnationale seminarer i Caiais i november 1992, det 
ene omhandlede støtten fra den projektinterne evaluering til 
strategien for projekterne, det andet den lokale forskning. 
Senere er denne dynamik i form af konfrontationen mellem forskel­
lige erfaringer kommet ekstra stærkt til udtryk på uddannelses­
foranstaltningerne for projektlederne. Endelig finder et stort 
antal udvekslinger sted på bilateral basis i form af gensidige 
besøg projektdeltagerne imellem. 
De tematiske møder og de årlige seminarer finder sted på stedet, 
hvor projekterne gennemføres. Disse giver lejlighed for de "mod­
tagende projekter" til at vise deres deltagelse i et europæisk 
program og til at inddrage alle partnere og medlemmerne af deres 
operationelle team i den europæiske dimension i dette program. 
Disse er således for projekterne og for programmet afgørende 
elementer, hvis virkning senere kan afspejle sig på lokalt, 
regionalt, nationalt og europæisk niveau. 
Den europæiske styring af programmet bygger på mobilisering af 
alle aktører under programmet og ligeledes på kvaliteten af den 
tekniske bistand, der ydes med henblik på denne. Medlemmerne af 
F.U.-enhederne havde først til opgave at yde støtte til 
projekterne under projektudviklingen på lokalt niveau og at 
bidrage til programmets virkning på nationalt niveau, men i dag 
er de også sammen med c.s. inddraget i den europæiske styring af 
Det Tredje Fattigdomsprogram. 
Adskillige medlemmer af F.U.-enhederne deltager således f.eks. 
aktivt i arbejdet i de temagrupper, der er blevet oprettet i 
forbindelse med projekterne, og naturligvis også i forberedelsen 
af de årlige seminarer. Generelt deltager F.U.-enhederne 
regelmæssigt sammen med c. s. og Kommissionen i drøftelserne 
vedrørende forvaltning og styring af programmet, især via de tre 
workshops, der afholdes årligt med henblik på disse to punkter. 
- 90 -
3.2. Forskningsarbejdet 
Forskningsarbejdet er et andet element i programmets europæiske 
dynamik. Da Det Tredje Fattigdomsprogram er et handlingsprogram, 
er forskningsarbejdet bevidst blevet begrænset. Ud over de lokale 
undersøgelser, der gennemføres på initiativ af projektdeltagerne 
omfatter "forsknings"-elementet i dette program to områder, et af 
statistisk karakter og et af økonomisk/sociologisk karakter. 
Det statistiske arbejde er blevet udført i samarbejde med 
EUROSTAT. Dette arbejde har i alt væsentligt tjent til at 
udarbejde en systematisk metode til anvendelse af de nationale 
rundspørger om husstandsbudgetterne, især med henblik på at 
ajourføre og forfine målingen af fattigdom på baggrund af 
indkomstforholdene. Dette arbejde har muliggjort betydelige 
fremskridt i den foreliggende viden om dette punkt, især ved 
anvendelsen af mikrodata fra nationale undersøgelser. Det har 
imidlertid også bekræftet de metodologiske vanskeligheder ved 
denne konstatering af fattigdom og især usikkerheden ved 
sammenligning eller godkendelse af data, der er opbygget på 
grundlag af definitioner, som endnu ikke er tilstrækkeligt 
harmoniseret. Med forbehold af disse indskrænkninger har dette 
arbejde underbygget Kommissionens skøn om, at der ved udgangen af 
1980'erne vil findes 50 mio personer i lavindkomstgrupper, som 
således må anses som fattige i henhold til den definition, der 
sædvanligvis anvendes<10) (bilag 2). 
Den anvendte metodologi muliggør en mere præcis analyse af de 
seneste tendenser i udviklingen af fattigdom; resultaterne af 
denne analyse vil foreligge ved programmets afslutning. Endvidere 
er forskningsarbejdet om de ikke-finansielle aspekter i 
forbindelse med fattigdom blevet indledt. 
Der er ligeledes blevet gennemført økonomiske og sociologiske 
undersøgelser ud fra et entydigt tværnationalt perspektiv. Emne­
områderne for disse undersøgelser er blevet fastsat i samarbejde 
med repræsentanterne for de nationale forskningsråd og medlemmer­
ne af Det Rådgivende udvalg samt forskningsteam, der hvert dækker 
6 til 8 lande; emneområderne er blevet fastsat på baggrund af to 
på hinanden følgende licitationer. Da der er tale om et igang­
værende arbejde, er det endnu for tidligt at vurdere arbejdets 
resultater. Men det burde øge kendskabet til disse fænomener ved 
hjælp af de internationale sammenligninger, der gennemføres 
vedrørende følgende emneområder: processen i forbindelse med 
tilhørsforhold til arbejdsmarkedet, den rolle politikkerne for 
regionaludvikling spiller i bekæmpelsen af fattigdom, forbindel­
serne mellem fattigdom og vandrende arbejdstagere, inddragelse af 
arbejdsmarkedets parter i bekæmpelsen af social marginalisering, 
udviklingen i inddragelsen af fattigdom i socialpolitikkerne, 
virkningerne af aktiv beskæftigelsespolitik i bekæmpelsen af 
social marginalisering. Rapporterne om disse undersøgelser vil 
foreligge medio 1994. 
(10) Personer, der lever i en husstand, hvis gennemsnitlige 
disponible indkomst pr. forbrugsenhed (anslået på baggrund af 
de udgifter, der er oplyst under rundspørget) udgør under 
halvdelen af den gennemsnitlige indkomst pr. forbrugsenhed i 
den medlemsstat, hvor denne husstand lever. 
- 91 -
3.3. Synliggørelse af programmet og af dettes resultater 
Synliggørelsen af dette program bygger dels på udgivelses­
virksomhed og dels på en kommunikationsstrategi. 
Der er blevet ydet en betydelig indsats med hensyn til udgivel­
sesvirksomhed. Det skal især fremhæves, at det kvartalsvist 
udgivne magasin (5.000 eksemplarer) og den månedlige bulletin 
(2.000 eksemplarer) nu har fået en læserskare, som går langt ud 
over programmets egentlige aktører. Det samme gælder for andre 
publikationer, som bidrager til en stor udspredelse af de løbende 
undersøgelser (de årlige rapporter om Den Centrale styringsenheds 
(C.S.) arbejde, referater fra de tværnationale seminarer, 
beskrivende oversigter over projekterne). 
Med hensyn til kommunikationsstrategien skal især følgende 
aktioner fremhæves: 
oprettelsen af en elektronisk posttjeneste, et hurtigt og 
funktionelt redskab, der fremmer interaktionen mellem de 
forskellige deltagende parter i dette program (projekter, 
CS., F.U.-enhederne, Kommissionen). 61 placeringssteder samt 
250 forbindelser hver uge. Denne postforbindelse tjener 
endvidere til den igangværende udarbejdelse af "SPES", en base 
indeholdende bibliografiske og statistiske data for Det Tredje 
Fatt i gdomsprogram 
- bevidstgørelse af den brede offentlighed ved hjælp af særlige 
aktioner som f.eks. en konkurrence mellem studerende ved 
journalisthøjskolerne. Den bedste rapportage om social margi­
nalisering og fattigdom blev offentliggjort i 12 kendte 
europæiske dagblade (vinderrapportagen omhandler Perama-
projektet) 
opbygning af et europæisk net af journalister, der interesse­
rer sig for problematikken i forbindelse med fattigdom og 
social marginalisering, og som hver 14. dag får fremsendt 
pressemateriale. De faste forbindelser, som nu er blevet 
opbygget til disse journalister, har lettet mediernes dækning 
af de årlige seminarer og letter generelt udbredelsen af 
programmets resultater. 
4. Forbindelserne mellem aktørerne og interventionsniveauerne 
Som Kommissionen anførte i sin meddelelse af 
23. december 1992C11) kan social marginalisering ikke bekæmpes 
uden aktiv deltagelse fra alle, der er ansvarlige inden for 
politik, institutioner, erhverv, sammenslutninger, samfundsmæs­
sige opgaver samt i så stor udstrækning som mulig også med 
deltagelse af de berørte befolkningsgrupper. 
(11) K0M(92) 542 endelig udgave, s. 25. 
- 92 -
Selv om programmet bygger på det lokale initiativ, er det ikke 
desto mindre programmets målsætning at bidrage til drøftelserne 
på nationalt og på europæisk plan, og til trods for at programmet 
bygger på et mindre antal projekter, er det ikke desto mindre 
målsætningen at mobilisere eller bidrage til at mobilisere et så 
stort antal aktører som muligt. Programmet er således en af de 
væsentligste bestanddele i Fællesskabets initiativer inden for 
bekæmpelse af social marginalisering. 
Programmets bidrag er utvivlsomt beskedent. Men det repræsenterer 
ikke desto mindre en betydelig indsats med henblik på at finde 
frem til gode forbindelser, både vertikalt og horisontalt, mellem 
de ansvarlige instanser alt efter deres kompetenceområder og 
inden for grænserne af disse kompetencer til at fremme værdier og 
politikker præget af solidaritet: offentlige myndigheder (lokale, 
regionale, nationale og EF-myndigheder), men også aktører i den 
private sektor (sammenslutninger, frivillige organisationer, 
arbejdsmarkedets parter ... ) . Det gælder om sammen med disse og 
disse imellem at udarbejde en samordnet indsats, der gør det 
muligt for den enkelte, og for alle under et, at anstille 
overvejelser og inden for rammerne af et partnerskab, der 
anerkender den enkelte deltagers specielle karakteristika, at 
gennemføre principper og midler til at forebygge og bekæmpe 
social marginalisering. 
Programmet forener således de bestræbelser, som Kommissionen 
udfolder med henblik på at fremme samarbejdet mellem alle 
aktører, der arbejder med social marginalisering. Her skal især 
den støtte fremhæves, som Kommissionen, parallelt til 
gennemførelsen af programmet, yder til de europæiske net af ikke-
statslige organisationer, hvoraf nogle allerede er direkte 
tilknyttet programmet som partnere eller som ansvarlige for 
lokale projekter. 
Det skal ligeledes fremhæves, at Kommissionen har fremmet 
deltagelsen af projekter under Det Tredje Fattigdomsprogram i en 
række andre fællesskabsaktioner, især i de EF-initiativpro-
grammer, der er blevet indledt under Den Europæiske Socialfond 
(især NOW og HORIZON). Samordningen mellem programmet og disse 
andre initiativer skal utvivlsomt styrkes, selv om målsætningerne 
og de bestemmelser, der anvendes på et sådant program, er 
forskellige fra de, der anvendes på strukturfondene. Erfaringerne 
med Fattigdom 3 bekræfter under alle omstændigheder, at disse 
programmer på grund af deres eksperimentelle karakter og deres 
udviklingsgrad kan spille en afgørende stimulerende rolle på 
dette punkt. 
- 93 -
Femte afsnit - DEN LÆRE, DER KAN UDLEDES AF DETTE PROGRAM, SAMT 
PROGRAMMETS VIRKNING 
I forbindelse med udarbejdelsen af denne rapport indledte Kommissionen 
et omfattende samarbejde med alle aktører under dette program. Projekt­
deltagerne, F.U.-enhederne og c.S. har aktivt bidraget til evaluering 
og programmets fremadskriden, især via deres årlige rapporter og deres 
deltagelse i seminaret i HueIva. Medlemmerne af Det Rådgivende Udvalg 
blev opfordret til at meddele medlemsstaternes syn på programmets 
stærke sider og svage sider. Set mere generelt har forberedelsen af 
konferencen i København og dennes workshop om mulige retningslinjer for 
et eventuelt nyt program bidraget til denne evaluering af det 
igangværende program. 
Disse forskellige udvekslinger og drøftelser viser, at der består en 
høj grad af enighed om de vigtigste erfaringer, der allerede nu kan 
udledes af forsøget med Det Tredje Fattigdomsprogram. Disse erfaringer 
vedrører godkendelse af de principper, der er vedtaget for dette 
program (§ 1), effektiviteten af procedurerne for forvaltning og 
styring (§2) og endelig virkningen af programmet, det vil sige den 
særlige ekstra værdi af et sådant program (§ 3). 
1. Godkendelse af de bærende principper for dette program 
Det er et fælles karakteristikum for programudkastene, at de alle 
er et initiativ til bekæmpelse af fattigdom, der bygger på 
principperne om partnerskab, programmets multidimensionale 
karakter og deltagelse. Disse principper gennemførtes først i 
aktionsmodellerne; men i adskillige tilfælde er nyskabende 
initiativer integreret i deres aktion. Programmet kan derfor i 
sin helhed betragtes som et forsøg på anerkendelse af disse 
principper og på muligheden for at gennemføre disse under 
hensyntagen til de særlige karakteristika for de lokale og de 
nationale rammer. 
Partnerskabet forekommer at være programmets stærke side. Det er 
utvivlsomt partnerskabet, der har påkaldt sig den største opmærk­
somhed, selv om dette undertiden er sket på bekostning af de to 
andre bærende principper. 
Ved disse projekter er der blevet skabt nye organisatoriske 
strukturer og nye interventionsformer, som i sig selv er en 
tilskyndelse til udvikling af institutionerne og de 
sammenslutninger, der deltager i bekæmpelsen af social 
marginalisering (nationale og lokale myndigheder, ikke-statslige 
organisationer, arbejdsmarkedets parter ...). 
Partnerskabet forekommer således at være et instrument, der giver 
grundlag for et håb om, at programmet vil have virkninger, der 
også varer ved efter afslutningen af programmets 5 år. Princippet 
med partnerskab har vakt stor interesse hos aktørerne i de lande, 
hvor man indtil nu kun i ringe grad har gjort sig overvejelser om 
dette princip. Det er naturligvis vigtigt at tage hensyn til den 
fulde rækkevidde af dette princip, og at undgå, at det reduceres 
- 94 -
til at være et slogan, der er begrænset til blot at omfatte en 
nyudformning af traditionelle organisatoriske procedurer. Præcist 
set muliggør Det Tredje Fattigdomsprogram en gradvis uddybning af 
arbejdet, der bygger på erfaring og på relevansen af dette 
princip i beslutningsprocedurerne og i gennemførelsen af 
aktionerne. 
Den opmærksomhed, der rettes mod den multidimensionale karakter 
af social marginalisering og af fattigdom, er ubestrideligt 
blevet øget i løbet af dette program. De fremskridt, man kan 
konstatere på dette område, er imidlertid uensartede: selv om det 
i alle projekter forsøges at fremme både økonomisk og social 
integration af de dårligst stillede, og til trods for den 
opmærksomhed, der tildeles forskellige dimensioner i forbindelse 
med social marginalisering, har man endnu ikke været i stand til 
at definere eller gennemføre initiativer, der er så 
sammenhængende og omfattende, som man har ønsket sig. Det skal 
fremhæves, at den indbyrdes sammenhæng i et sådant initiativ kun 
kan tilvejebringes for konkrete og i tilstrækkelig grad 
begrænsede enheder: projekter, der behandler et stort og socialt 
forskelligartet område og/eller uden administrativ enhed, er mere 
udsat for risikoen for en for stærkt opsplitning af indsatsen og 
en bortøden af deres aktiviteter. Ud over enigheden om 
anerkendelse af princippet om aktionens multidimensionelle 
karakter skal overvejelserne om procedurerne for gennemførelsen 
fortsættes på grundlag af erfaringerne fra projekterne, især for 
bedre at kunne vurdere de specifikke karakteristika for de lokale 
rammer (landmiljø, bymiljø f.eks.) og de nationale rammer 
(nordeuropæiske lande, sydeuropæiske lande f.eks.). 
Gøre op med politikken og mentaliteten som bedrevidende hjælper, 
og i stedet gøre de dårligt stillede til 100% deltagende aktører 
... snarere end til et handlingsprincip, deltagelse er en 
udfordring for projekterne og for programmet. Det kan ikke undre, 
at gennemførelsen af denne målsætning er problematisk: det er 
utvivlsomt nemmere at oprette team eller tjenester end at styrke 
den egne organisationsevne hos de dårligt stillede grupper; de 
aktører, der mobiliseres i gennemførelsen af et projekt er 
uundgåeligt udsat for en fristelse til at betragte projektet som 
"deres", med risiko for, at de glemmer, hvem de henvender sig 
til, og at disses forventninger aldrig fuldstændigt svarer til 
aktørernes. 
Selv om gennemførelsen af deltagelsen stadig er begrænset i et 
stort antal projekter, er der ikke desto mindre i programmet 
opnået betydelige fremskridt, især når projekterne har behandlet 
snævert afgrænsede grupper, og når det har været muligt at 
mobilisere de berørte ved hjælp af konkrete og håndgribelige 
målsætninger. Disse fremskridt forekommer hyppigere i lande, hvor 
de nationale traditioner er gunstigt stillet over for egen 
organisationsevne, og der hvor institutionerne har overvundet 
deres rivalitet og magtkampe. Endvidere er disse fremskridt 
tilsyneladende mere udtalte i projekter, hvor det i projektets 
egen organisation (dvs. i de operationelle team og i 
- 95 -
forbindelserne mellem disse team og partnerinstitutionerne) 
erkendes, at deltagelse er af afgørende betydning for aktionens 
kvalitet. 
Når relevansen af de bærende principper i programmet støttes i 
deres helhed, skyldes dette også, at programmets fremgangsmåde 
gradvis har fået tilslutning fra samtlige aktører. Sagt med andre 
ord er forklaringen, at aktørerne har accepteret at engagere sig 
i en fælles dynamik, der især indebærer en vilje til nytænkning 
og eksperimenteren, et krav om kvalitet i udformning og 
programmation af aktionen samt vagt på evaluering og overførsel 
af erfaringer. 
Accepten af denne fremgangsmåde er naturligvis hverken sket 
øjeblikkeligt eller generelt, og det har stadig varet nødvendigt 
at konsolidere denne tilslutning: i hovedparten af tilfaldene er 
anmodningen om deltagelse i programmet først fulgt efter en 
ansøgning om finansiel støtte, hvilket imidlertid er fuldt ud 
legitimt, og ikke alle aktører var indledningsvis parate til at 
indgå i den dynamik, der prager hele programmet. Dette forklarer 
i et vist omfang de vanskeligheder, man har stødt på i 
forbindelse med projekterne med hensyn til strukturering af 
partnerskabet, tildeling af samfinansiering eller en effektiv 
gennemførelse af den projektinterne evaluering. Dette forklarer 
også vigtigheden af det oplysningsarbejde, af overtalelse eller 
støtte, som man har måttet udføre over for visse institutionelle 
samarbejdspartnere, projektlederne, enhederne for teknisk bistand 
samt Kommissionen. Man må ikke undervurdere disse vanskeligheder: 
visse projekter er stadig svagt funderede, i andre projekter er 
arbejdet blevet afbrudt eller stærkt indskrænket i perioder på 
adskillige måneder, og et af projekterne har måttet indstilles. 
Imidlertid må man heller ikke overvurdere betydningen af disse 
vanskeligheder: den samlede kvalitet af projekterne anerkendes i 
vidt omfang, og mobiliseringen af projekternes aktører i 
programmets dynamik er meget omfattende, som det isår fremgår af 
deres deltagelse i projektstyringen på europæisk plan og mere 
generelt deres deltagelse i Fællesskabets overvejelser om 
bekæmpelsen af social marginalisering. 
Procedurerne i forbindelse ned forvaltning og styring 
For at sikre programmets gennemførelse har Kommissionen oprettet 
strukturer til teknisk bistand på nationalt plan (F.U.-enhederne) 
og europæisk plan (C.S.). De opgaver, som disse strukturer får 
overdraget, er isår administrativ og finansiel forvaltning af den 
tildelte støtte, støtte til projektudvikling og til den 
projektinterne evaluering, generel programstyring og koordinering 
af elementerne og aktiviteterne i denne (evaluering, 
tværnationale udvekslinger, forskning, publikationer). Set på 
baggrund af kravene med hensyn til tidsplan, forvaltning og 
omkostninger, som har vejet tungt på programmet, er disse 
arbejdsopgaver generelt blevet udført på tilfredsstillende måde. 
Det ville imidlertid være hensigtsmæssigt at indføre forbedringer 
for at øge effektiviteten. 
- 96 -
Arbejdsopgaverne i forbindelse med teknisk bistand er meget 
forskelligartede og de forudsætter, at de personer, der varetager 
disse opgaver, har en stor evne til tilpasning, en vis polyvalens 
og en omfattende erfaring. I øvrigt udvikler disse arbejdsopgaver 
sig i takt med programmets udvikling. I startfasen er opmærksom­
heden i høj grad koncentreret om løsning af de problemer i 
forbindelse med administrativ og finansiel forvaltning, som 
struktureringen af projekterne medfører og af styrkelse af den 
indbyrdes sammenhæng og af programmets image. I den igangværende 
konsolideringsfase er de tværnationale udvekslinger blevet 
intensiveret, og der føles et stærkt behov for en uddybning af 
overvejelserne om principperne for dette program. I programmets 
afslutningsfase vil spørgsmålet om projekternes beståen og 
udarbejdelsen af en nøje evaluering utvivlsomt miste mere 
betydning. 
De bestemmelser, der er vedtaget, for den administrative og 
finansielle forvaltning af programmet gør det muligt for 
Kommissionen permanent at være underrettet om projekternes 
udviklingstrin, og om de vanskeligheder projekterne støder på, 
især med henblik på samfinaniering. Ud over disse vanskeligheder 
og på baggrund af både indsatsen under projekterne og 
Kommissionens og Den Centrale styringsenheds (C.s.) indsats er 
kvaliteten og forvaltningen blevet stærkt forbedret i disse 
projekter og viser sig som en af projekternes bestanddele og som 
et bevis for kvaliteten af projekternes virkning. 
Den direkte støtte til projekterne, som medlemmerne af F.U.-
enhederne varetager, påskønnes og har i adskillige lande 
muliggjort betydelige fremskridt med hensyn til projektintern 
evaluering og forbindelserne mellem projekterne og de nationale 
initiativer. Effektiviteten af denne støtte er meget uensartet 
med hensyn til projekter, der konfronteres med store interne 
vanskeligheder, eller med kroniske problemer i forbindelse med 
samfinansiering, en mere aktiv inddragelse af medlemmerne af 
F.U.-enhederne i løsningen af disse problemer ville utvivlsomt 
være nyttig. 
Den europæiske styring af programmet har sine meget stærke sider, 
her skal især fremhæves bekræftelsen af den indbyrdes sammenhæng 
i programmet og synliggørelsen af programmets resultater: de 
vellykkede årlige seminarer og kvaliteten af publikationerne er 
et godt bevis på dette. Endvidere har man opnået betydelige 
fremskridt i udarbejdelsen og opfølgningen af tværnationale 
udvekslinger og gennemførelsen af uddannelsesaktionen for 
projektlederne forekommer lovende. Til gengæld har evalueringen 
af programmet generelt lidt under den prioritet, der blev tildelt 
den projektinterne evaluering og under det igangværende eksterne 
arbejde med at udarbejde en syntese af disse evalueringer, især 
med henblik på en uddybning af programmets principper og det 
idemæssige grundlag for programmet. Ligeledes skal der gøres en 
indsats for bedre at integrere forskningselementerne i 
programmets dynamik; forskningselementerne er bevidst af 
- 97 -
begrænset omfang på grund af de prioriteter, som Rådet har 
fastsat, men alle programmets aktører har erkendt, at det er 
nødvendigt at styrke forskningselementerne. 
Udførelsen af disse arbejdsopgaver har både krævet deltagelse af 
C. S. og af medlemmerne af F.U.-enhederne. Den geografiske 
spredning af aktørerne og den kendsgerning, at hovedparten er 
deltidsansatte, har undertiden påvirket den indbyrdes sammenhæng 
og effektiviteten af strukturerne for teknisk bistand, og det 
forekommer relevant med henblik på et kommende program at 
overveje andre muligheder, selv om disse vil være mere 
omkostningskrævende, især med hensyn til C. s. Desuden har 
mangfoldigheden af projekter og mere generelt programmets 
komplekse karakter undertiden medført, at disse team blev 
konfronteret med forventninger eller krav, som kun vanskeligt 
kunne forenes. Samarbejdet mellem de pågældende aktører har ikke 
desto mindre gjort det muligt at overvinde eventuelle 
vanskeligheder. Kommissionen har bidraget til at styrke dette 
samarbejde, især ved at deltage meget aktivt i forvaltningen og 
styringen af programmet. 
3. Konklusion: programmets virkning 
Som afslutning på denne rapport træder en række erfaringer frem, 
både med hensyn til programmets virkning, der især er en 
bekræftelse af nytteværdien af de særlige programmer via hvilke 
Kommissionen støtter nytænkning på det sociale område. 
Generelt har programmet fremmet drøftelserne vedrørende social 
marginalisering i medlemsstaterne og i Fællesskabet. I medlems­
staterne har denne støtte været uensartet i det mindste indtil i 
dag, men det anerkendes generelt, at: ved en række projekter er 
der blevet udarbejdet metodologiske instrumenter, som er nyttige 
for de personer i marken, der griber ind på andre områder; 
adskillige projekter har bidraget til oprettelsen af net for 
udvekslinger, der forener lokale myndigheder, ikke-statslige 
organisationer samt arbejdsmarkedets parter; andre projekter har 
givet nyt stof til overvejelser i administrationen om en reform 
af en række af politikkerne på det sociale område. Generelt har 
programmets principper vundet genklang i retningslinjerne for de 
nationale politikker i adskillige medlemsstater, og der er 
blevet udarbejdet lovende samordninger af de forskellige 
bestræbelser i det mindste i de lande, hvor programmets 
retningslinjer er blevet viderebragt eller transmitteret til det 
nationale plan af de pågældende administrationer eller af 
styrelsesudvalget for projekterne. Det er opmuntrende at kunne 
konstatere dette. Thi det skal fremhæves, at programmet er af 
beskedent omfang, og at det består af lokale projekter, hvor 
forbindelsen til drøftelserne eller initiativerne på nationalt 
plan ofte, i det mindste i begyndelsen, var relativ beskeden 
eller usikker. 
- 98 -
Programmet skal også ses som det konkrete udtryk for 
Fællesskabets mulige støtte til bekæmpelsen af social 
marginalisering. Erfaringerne fra projekterne har allerede givet 
stof til en række fællesskabsinitiativer på dette område, især 
forberedelsen af den meddelelse, som Kommissionen vedtog den 
23. december 1992. Denne erfaring er ligeledes et af de bærende 
elementer for de igangværende overvejelser om strukturfondenes 
bidrag til bekæmpelse af social marginalisering. Den forener på 
mange punkter de betænkeligheder, som kommer til udtryk i den 
løbende dialog mellem Kommissionen og de ikke-statslige 
organisationer og på det seneste med arbejdsmarkedets parter. 
I denne forbindelse er der i øvrigt en tendens til, at støtten 
fra dette program videreudbygges: da Det Tredje Fattigdomsprogram 
blev udformet, var det praktisk talt det eneste 
fællesskabsinitiativ, der specifikt vedrørte fattigdom og social 
marginalisering(12) f 0g var en umiddelbar opfølgning af det 
andet europæiske program; programmet var med sin blotte eksistens 
et politisk signal om Fællesskabets vilje til i et beskedent 
omfang, men kontinuerligt at bidrage til medlemsstaternes 
indsats. I dag indtager programmet sin plads blandt en 
mangfoldighed af initiativer, og det forventes nu snarere af 
programmet, at det bidrager til at udbrede kunnen og korrekt 
praksis, der er egnet til at blive videregivet. Det er i denne 
forbindelse betegnende, at talrige aktører lægger stor vægt på en 
idemæssig og metodologisk uddybning. Samtidig er det via en 
konsolidering af resultaterne under dette program, at det bedst 
kan bidrage til at fremme perspektivet med et solidaritetens 
Europa. 
(12) Med undtagelse af den fødevarebistand, der tildeles som led i 
vinterkampagnerne. 
- 99 -
Bilag 1 - Kortfattede statistiske oplysninger om projekterne under 
programmet Fattigdom 3 
Publikationerne om Fattigdom 3, og især rapporter og arbejdsdokumenter 
fra programmets centrale styringsenhed, indeholder store mængder af 
oplysninger om projekterne, både af kvantitativ og kvalitativ art. 
Desuden offentliggøres og ajourføres en beskrivelse af disse projekter. 
De nedenstående statistiske oplysninger er derfor kun en illustration 
af enkelte af projekternes kendetegnende egenskaber. 
Aktionsmodellernes aktionsområder 
Antal Mindre end 20 000 - Mere end I alt 
indbyggere 20 000 indb. 50 000 indb. 50 000 indb. 
Landzone 4 2 6 
Byzone 8 10 8 26 
Region omfat­
tende både land- 1 - 3 4 
zone og byzone 
I alt 13 12 11 36 
Kilde: Den centrale styringsenhed for programmet Fattigdom 3. 
Bemærk: Det samlede antal aktionsmodeller (36 og ikke 29) opstår ved, 
at tre aktionsmodeller dækker flere zoner. 
- 100 -
De sociale marginaliseringsdimensioner i projekternes aktionsområder og 
behandling af problemerne 
Problem 
Unges arbejdsløshed 
Langtidsledighed 
Krise i bycentre Antal projekter, hvis 
område berøres særligt 
af problemet 
37 
37 
19 
Dårligt udrustede byområder 
og boliger uden komfort 
Landområders underudvikling 
Afvandring 
Indvandring 
Etnisk diskrimination 
Industriel nedgang, 
økonomisk omstrukturering 25 
8 
12 
19 
20 
26 Antal projekter, 
hvis aktion i 
særlig grad drejer 
sig om dette pro­
blem 
23 
27 
12 
17 
8 
4 
9 
13 
17 
Kilde: Den centrale styringsenhed for programmet Fattigdom 3. 
Bemærk: Data vedrørende alle projekterne på 48 områder under 
hensyntagen til de projekter, der dækker flere forskellige 
konkrete områder. Det bemærkes endvidere, at visse nyskabende 
initiativer ikke gennemføres under henvisning til et bestemt 
område. 
- 101 -
Projekternes karakter og oprindelse (programmet Fattigdom 3) 
Fortsættelse af aktiviteter, der allerede fandtes 5 
i 1990, og som omfatter de samme (eller næsten de 
samme) partnere 
Udvikling af nye aktiviteter af de samme (eller 5 
næsten de samme) partnere 
Udvidelse af et eksisterende partnerskab under 18 
deltagelse af nye partnere og igangsætning af nye 
aktiviteter 
Etablering af et helt nyt partnerskab for at 16 
udvikle nye aktiviteter 
Ubesvaret 1 
I alt 45 
Kilde: Den centrale styringsenhed for programmet Fattigdom 3 
Bemærk: Det samlede antal på 45 projekter fremkommer ved, at visse 
projekter omfatter aktiviteter på to eller tre forskellige 
konkrete områder. 
Associerede partnere i projekternes ledelse 
Lokale og regionale aktiviteter 116 
Nationale aktiviteter og statslige organer 35 
Ikke-statslige organer 108 
(herunder fællesskabsorganer og lokale grupper) (53) 
Arbejdsmarkedets parter 31 
(herunder arbejdsgiverorganisationer og virksom- (21) 
hedsorganer) 
(heraf fagforeninger) (10) 
Diverse 48 
(herunder universiteter, forskningsorganer) (21) 
I alt 338 
Kilde: Den centrale styringsenhed for programmet Fattigdom 3. 
Bemærk: Skemaet er opstillet på grundlag af oplysninger om samtlige 
projekter. Det bemærkes dog, at alle de nyskabende initiativer 
ikke har fastlagt en ledelse omfattende flere partnere. 
- 102 -
Bilag 2 - Statistiske arbejder gennemført inden for rammerne 
af programmet Fattigdom 3 
1. Et af målene med programmet Fattigdom 3 er at bidrage til en 
forbedring af kendskabet til fattigdommen, især gennem regelmæssig 
produktion af sammenlignelige data, der viser fattigdommens omfang 
og kendetegn og dens udvikling i medlemsstaterne. I 
overensstemmelse med dette mål og inden for rammerne af de midler, 
der er afsat hertil af Rådet, giver programmet således et bidrag 
til gennemførelse af forskningsarbejder om fattigdom og social 
marginalisering. Inden for disse rammer har Kommissionen støttet 
gennemførelsen af statistisk forskningsarbejde, for hvilket det 
foreløbige budget beløber sig til 2,7 5 mio ECU i programmets 
samlede løbetid (1989-1994). 
2. Den indledte forskning svarer i alt væsentligt til to mål: dels at 
bidrage til analysen af fattigdom set under synsvinklen finansielle 
ressourcer med henblik på at etablere sammenlignelige data for alle 
medlemsstaterne og skaffe et overblik over tendenserne i den 
seneste udvikling vedrørende fattigdom; dels at bidrage til 
analysen af fattigdommen set i forhold til flere dimensioner, især 
med henblik på at overvinde de begrænsninger, der ligger i kun at 
anskue problemet ud fra en finansiel synsvinkel. 
3. Disse forskningsarbejder udgør i vidt omfang en forbedring af de 
metoder, der anvendes til den statistiske analyse af fattigdommen: 
de drejer sig især om en harmonisering af de data, der er 
nødvendige for at tilvejebringe sammenlignelighed, om betydning og 
virkninger af forskellige konventioner og definitioner vedrørende 
målingsenheder og kvantitative indikatorer for fænomenet, om 
virkningerne af en indbyrdes tilnærmelse af de statistiske og de 
administrative kilder samt om muligheden for økonometrisk 
udformning af den konstaterede udvikling. 
4. Disse forskningsarbejder indgår i et program på mellemlang sigt og 
kan ikke anses for at være afsluttede. Foruden deres bidrag til en 
forbedring af metoderne har de allerede givet visse resultater. Men 
disse resultater indeholder huller og usikkerhedsmomenter, som 
søges klarlagt i supplerende arbejder, der er sat i gang. Også de 
rent metodiske forslag har behov for at blive uddybet nærmere, især 
for at klargøre hvilke fordele der i en sammenligning knytter sig 
til forskellige valg af informationskilder, statistiske indikatorer 
og procedurer for behandling af dataene. 
5. I perioden 1989-1993 blev der givet prioritet til analysen af 
fattigdom set under synsvinklen finansielle ressourcer. i 
overensstemmelse med konklusionerne af den forskning, der var gået 
forud, og især arbejdet fra et internationalt seminar om dette 
spørgsmål i 1989 i Noordwijk (Nederlandene), har den løbende 
forskning været rettet mod at forbedre udnyttelsen af undersøgelser 
af husholdningernes budgetter (Household Budget Surveys), som er 
blevet gennemført med regelmæssige mellemrum af de nationale 
statistiske kontorer. Disse undersøgelser, som har været udformet 
for at bidrage til kendskabet til prisindekseringen, er ikke 
- 103 -
specielt tilpasset analysen af fattigdommen, og de lider i denne 
henseende under alvorlige mangler. Desuden har de været gennemført 
med forskellige mellemrum i de forskellige medlemsstater, i de 
fleste tilfælde hvert femte år. Alligevel er de i øjeblikket den 
mindst upålidelige af de disponible, sammenlignelige informations­
kilder. 
6. De forskere og statistikere, der deltager i disse arbejder, har 
haft adgang til disse undersøgelsers mikrodata. Dette er en 
betydelig fordel og et stort fremskridt for analysen. De 
forudgående sammenlignende arbejder udførtes således på grundlag af 
kumulerede data, der var samlet i deciler for statistisk spredning, 
hvilket nødvendiggjorde potentielt upålidelige skøn. Desuden har 
det været muligt at få adgang til undersøgelser, der var gennemført 
samme år (1988) eller omtrent samme år (1987, 1989 eller 1990), og 
således undgå visse usikre ekstrapoleringer. Det skal dog 
understreges, at de nationale undersøgelser om familiebudgetter er 
af meget uensartet kvalitet, især m.h.t. deres stikprøvers 
størrelse og repræsentativitet, samt at de anvendte definitioner i 
disse undersøgelser, især for så vidt angår boligudgifter og dertil 
knyttede udgifter, ikke er tilstrækkeligt harmoniseret til at sikre 
dataene sammenlignelighed eller deres overensstemmelse med de data, 
der på den anden side fremkommer i administrative undersøgelser og 
de nationale regnskabers statistikker. 
7. Foruden opgaverne i forbindelse med fremskaffelse af dataene er der 
i perioden 1989-1993 gennemført følgende arbejder: 
a) en undersøgelse af fattigdommen i medlemsstaterne omkring året 
1988 set i lyset af "objektive" tærskler for relativ 
fattigdom, dvs. tærskler, der er afledt af den statistiske 
fordeling baseret på udnyttelsen af mikrodataene i 
undersøgelserne om familiebudgetter 
b) en undersøgelse af virkningerne af metoder til undersøgelse af 
fattigdommen, der kan betegnes som "subjektive", fordi de 
tager hensyn til husholdningernes opfattelse af, hvilke 
ressourcer der er nødvendige for at føre en anstændig 
tilværelse 
c) en foreløbig undersøgelse af sammenstillingen af data fra 
statistiske og fra administrative undersøgelser 
d) en undersøgelse af gennemførligheden af en direkte måling af 
fattigdommen i forhold til forbrug af visse goder eller 
tjenesteydelser, som er et første bidrag, begrænset til 
forbruget, til definitionen af indikatorer på fattigdom, der 
ikke er direkte finansielle. 
8. Disse undersøgelser drejer sig i vidt omfang (den første) eller 
helt (de tre andre) om metodeproblemer. Deres resultater i denne 
henseende drøftes derfor med uafhængige eksperter, 
regeringseksperter og repræsentanter for de nationale statistiske 
- 104 -
institutter med henblik på at fastlægge de eventuelle vilkår for 
anvendelse og udbredelse af de deri indeholdte forslag. Den første 
undersøgelse har dog også givet visse resultater vedrørende 
fattigdommens omfang i Fællesskabet henimod 1988. Disse resultater 
forelægges her, selv om de endnu er foreløbige. 
9. Denne undersøgelse blev gennemført af et forskerhold ved ERASMUS-
Universitetet i Rotterdam (Nederlandene). Målet med undersøgelsen 
var følgende: 
a) på grundlag af udnyttelsen af de nationale undersøgelsers 
mikrodata om familiebudgetter og gennem drøftelser om de 
forskellige metoders relevans at etablere et skøn over 
fattigdommens omfang i hver enkelt af medlemsstaterne og i 
Fællesskabet for det senest mulige år 
b) på grundlag af de samme metodevalg at undersøge tendenserne i 
fattigdommens udvikling i 80'erne 
c) undersøge muligheden for en økonometrisk udformning af denne 
udvikling med henblik på at foreslå en simuleringsmetode, som 
kan gøre det muligt at danne sig et skøn over fattigdommens 
omfang i de år, hvor der ikke har været gennemført 
undersøgelser vedrørende husholdningernes budget, således at 
der kan foretages et rimeligt, permanent skøn om disse 
spørgsmål. 
10. På nuværende tidspunkt har ikke alle disse mål kunnet nås, især 
fordi mikrodataene fra de nationale undersøgelser først har stået 
til rådighed for forskningen på et sent tidspunkt. De nationale 
bestemmelser om fortrolighed i forbindelse med undersøgelserne har 
gjort forhandlingerne med visse nationale statistiske kontorer 
overordentlig komplekse, især i Tysklands tilfælde. Alle de 
12 serier af mikrodata fra medlemsstaterne for 1988 og de 
omkringliggende år har først stået til rådighed i begyndelsen af 
1993. De serier af mikrodata, der hidrører fra nationale 
undersøgelser fra før 1988 - som er uundværlige for en analyse af 
tendenser og for gennemførelsen af økonometriske simuleringer - er 
indtil dato kun blevet udleveret fra enkelte medlemsstater. 
11. Adgangen til mikrodataene har givet forskerne mulighed for at 
gennemføre forskellige former for kontrol af informationernes 
kvalitet og i visse tilfælde gennemføre en rensning af dataene for 
at korrigere skævheder i udvælgelsen eller afvigelser i de 
anvendte definitioner. Det skal dog understreges, at en sådan 
rensning ikke altid har været mulig, og at der stadig er betydelig 
usikkerhed m.h.t. troværdigheden af visse af de data, der udgør 
forskningens grundlag. Endvidere har Danmark rejst tvivl om 
kvaliteten af landets nationale undersøgelse om hushold­
ningsbudgetterne for det pågældende år. Kommissionen fortsætter 
mere generelt det samråd, den har påbegyndt med de nationale 
statistiske kontorer med henblik på at sikre den størst mulige 
pålidelighed i resultaterne af de gennemførte analyser. 
- 105 -
12. De resultater, der forelægges i det følgende, skal således forstås 
som foreløbige, og de forelægges udelukkende for de pågældende 
forskeres regning. Endvidere kan de ikke sammenlignes med de data 
om året 1985, der tidligere var blevet etableret af et andet 
forskerhold. De tidligere skøn var således fremkommet på grundlag 
af kumulerede data, og ikke på grundlag af mikrodata og kunne 
derfor ikke korrigeres og blev det heller ikke. Endvidere havde 
forskerne for visse landes vedkommende, fordi der ikke fandtes 
senere undersøgelser, taget udgangspunkt i data fra begyndelsen af 
80'erne og ekstrapoleret ud fra disse tal. De resultater, der er 
etableret for 1988, er uomstrideligt mere pålidelige end disse 
tidligere resultater - hvis begrænsninger og mangler de tydeligt 
har sat i relief - men de indeholder stadig forskellige 
usikkerhedsmomenter. 
13. Tabellen viser fattigdommens omfang i medlemsstaterne omkring 1988 
på grundlag af følgende metoder: 
a) fattigdommen anskues her som en relativ utilstrækkelighed af 
finansielle midler, og denne utilstrækkelighed vurderes i 
forhold til den nationale kontekst og på et givent tidspunkt 
(se punkt 14) 
b) når fattigdommen behandles på grundlag af uligheder i 
fordelingen af finansielle ressourcer, kan der foreslås flere 
mulige tærskler for fattigdom (40%, 50% og 60% af den 
gennemsnitlige indkomst): efter denne metode anses således de 
husholdninger for "fattige", der har en gennemsnitlig 
disponibel indkomst pr. voksenækvivalent, som er mindre end en 
bestemt del (sædvanligvis 50%) af den gennemsnitlige 
disponible indkomst pr. voksenækvivalent i husholdninger i den 
samme medlemsstat (se punkt 15) 
c) måling af fattigdommen foretages på husholdningsplan. De 
statistiske definitioner af en husholdning er imidlertid ikke 
fuldstændig harmoniseret, og der kan bruges flere forskellige 
metoder til at tage hensyn til husholdningens størrelse og 
struktur (begrebet ækvivalensskalaer) (se punkt 16). De data, 
der er etableret på husholdningsplan, anvendes derefter på de 
enkelte personer, idet personer, der lever i fattige 
husholdninger, regnes som fattige (uligheder inden for 
husholdningerne ses der således bort fra, og efter denne 
metode går man således implicit ud fra, at hver enkelt person 
i husholdningen disponerer over den del af husholdningens 
ressourcer, der svarer til den vedtagne ækvivalensskala) 
d) som grundlag for undersøgelsen behandles ressourcerne ud fra 
de disponible oplysninger i de nationale undersøgelser om 
husholdningernes udgifter. Disse oplysninger formodes at være 
mere pålidelige (se punkt 17). 
106 -
14. Uden at gå ind i en detaljeret drøftelse af disse metoder bør det 
dog understreges, at de alle har behov for at blive uddybet. Det er 
ikke nødvendigt igen at komme ind på begrænsningerne ved en metode 
til måling af fattigdom udelukkende på grundlag af finansielle 
ressourcer. Til gengæld skal det understreges, at en husholdnings 
levestandard ikke kun afhænger af de finansielle midlers størrelse, 
men også ved uændrede gennemsnitsbeløb af denne indkomsts 
regelmæssighed i tid, forudsigelighed og karakter. Desuden har 
utilstrækkelige beløb forskellige virkninger alt efter, om denne 
tilstand er varig eller midlertidig, om det sker en gang imellem 
eller jævnligt. En skelnen i alle disse spørgsmål kan naturligvis 
ikke foretages her. 
15. Valget af tærskler afledt af en af de centrale værdier i den 
statistiske fordeling (her en del af den gennemsnitlige indkomst) 
er uundgåelig præget af vilkårlighed. Det bedste man kan gøre for 
at reducere denne vilkårlighed, er at foreslå flere forskellige 
tærskler (i dette tilfælde 40%, 50% og 60%), hvilket yderligere 
understreger fattigdommens relative karakter, således som den 
drøftes her. Det ville ikke desto mindre være hensigtsmæssigt at 
råde over oplysninger, der giver mulighed for at præcisere, hvilken 
konkret levestandard og hvilket konkret forbrug de vedtagne 
tærskler giver mulighed for. Det ville også være hensigtsmæssigt at 
drøfte, i hvilken udstrækning en given tærskel - f.eks. 50% - giver 
udtryk for det samme i alle medlemsstaterne, eftersom fordelingen 
af indkomster overalt er præget af uligheder. Endelig må man ikke 
undervurdere de udvalgte tærsklers ekstreme følsomhed. Det er 
tilstrækkeligt at tilføje eller fjerne en ECU pr. måned og pr. 
person for at inddrage mange tusinde mennesker i statistikken eller 
udelukke mange tusinde mennesker fra den. 
16. Ækvivalensskalaerne tjener det formål at give mulighed for 
sammenligning af husholdningernes ressourcer under hensyntagen til, 
at deres størrelse og sammensætning er forskellig. Alle er ganske 
vist enige om, at en ækvivalensskala er nødvendig, men valget af 
denne skala giver anledning til talrige drøftelser i alle landene. 
En given ækvivalensskala kan i øvrigt være udtryk for noget helt 
forskelligt i lande, hvis demografiske struktur og kulturelle 
praksis er præget af modsætninger. De empiriske resultater, der 
forelægges i tabellen, er blevet etableret efter den 
ækvivalensskala, der anvendes i OECD's arbejder, nemlig 1 for den 
første voksne i husholdningen, 0,7 for hver enkelt af de andre 
voksne (14 år eller mere), og 0,5 for hvert af børnene (mindre end 
14 år). 
17. Forskerholdet har gennemført en række målinger med henblik på at 
undersøge resultaternes følsomhed overfor de forskellige udvalgte 
metoder. Foruden en drøftelse af udvælgelsen af ækvivalensskalaerne 
drejer disse målinger sig bl.a. om virkningerne af den alternative 
brug af andre undersøgelsesdata, herunder oplysninger vedrørende 
ressourcer eller oplysninger vedrørende udgifter, således som 
angivet af husholdningerne selv. Det spørgsmål, der først og 
fremmest må stilles i denne sammenhæng, er, om de erklæringer om 
disse forhold, der er indsamlet i undersøgelserne, kan anses for 
- U07 -
pålidelige, og dette gælder især for visse befolkningsgrupper 
(f.eks. landmændenes indkomster). Ganske vist har forskningen som 
indikator udvalgt udgifternes størrelse, men de gennemførte 
følsomhedsanalyser bekræfter ikke, at denne indikator skulle være 
den mest pålidelige, og dette viser endnu engang nødvendigheden af 
en tilbundsgående drøftelse af de anvendte undersøgelsesresultaters 
kvalitet. Det skal endvidere bemærkes, at valget af en bestemt 
indikator kan påvirke resultaterne vedrørende fattige 
husholdningers egenskaber. Det er således sandsynligt, at f.eks. 
brugen af indikatoren "udgifter" har en tendens til at overvurdere 
ældres fattigdom i et vist omfang, fordi disse forbruger en mindre 
del af deres ressourcer. 
18. Det antal fattige, der oftest nævnes for Fællesskabet som helhed, 
er 50 mio i 1980'erne. Med forbehold af de usikkerhedsmomenter, der 
skyldes metoderne, og som er anført ovenfor, bekræftes dette antal 
af de resultater, der forelægges i tabellen, hvor der anføres 
52 mio fattige personer og 17,6 mio fattige husholdninger omkring 
1988 (ved en tærskel på 50%). Det skal understreges, at disse data 
er blevet etableret før foreningen af de to tyske stater og for en 
periode med økonomisk vækst og skabelse af arbejdspladser. 
Fattigdommen er således med sikkerhed forøget siden dette 
tidspunkt, og de nævnte tal bliver således minimumsskøn. 
19. Som nævnt ovenfor har det ikke været muligt at foretage en analyse 
af fattigdommens udviklingstendenser i 1980'erne, fordi der mangler 
bestemte mikrodata fra de tidligere år, og på grund af det 
alvorlige forbehold, der bør tages over for de tidligere etablerede 
resultater, som var blevet til på grundlag af kumulerede data (især 
i visse lande). De fragmenter af sikre oplysninger for visse lande 
man råder over, tyder på en tendens til en vis vækst i 
fattigdommen, men der er ikke grundlag for at fremsætte en sikker 
påstand herom. 
Skøn om fattigdommen i medlemsstaterne omkring året 1988. 
Fattige husholdninger og personer efter de anvendte metoder udtrykt 
40%, 50% og 60% af det gennemsnitlige beleb (ækvivalensskala OECD). »rocenter oc absolutte tal (1 000). Som tærskel er anvendt 
Land 
B 
DK (2) 
D (3) 
EL 
ES 
F 
IRL 
IT 
LUX 
NL 
P 
UK År 
88 
87 
88 
88 
88 
89 
88 
88 
87 
88 
90 
88 Gennems 
nitligt 
beleb 
(100%) (1) 
327.058 
80.570 
22.782 
832.188 
674.331 
73.084 
5.130 
11.548.338 
516.846 
20.736 
556.118 
5.683 
EUR 12 Husholdninger 
Tærskel på 40% 
% 
2.6 
1.3 
4.7 
13.0 
8.6 
6.5 
8.4 
11.2 
3.5 
1.1 
15.7 
5.8 (1000) 
103 
30 
1278 
445 
944 
1412 
85 
2288 
4 
64 
498 
1307 
8459 Tærskel på 50% 
% 
6.7 
3.6 
10.8 
20.6 
16.7 
14.0 
16.9 
20.6 
8.8 
4.3 
25.2 
14.2 (1000) 
265 
84 
2938 
706 
1833 
3042 
171 
4208 
11 
252 
799 
3289 
17596 Tærskel på 60% 
% 
15.3 
10.1 
19.7 
29.7 
26.2 
23.1 
27.0 
30.4 
17.2 
12.1 
34.4 
25.2 (1000) 
605 
235 
5358 
1017 
2875 
5019 
273 
6209 
22 
709 
1091 
5677 
29092 Personer 
Tærskel på 40% 
% 
3.8 
1.5 
5.0 
12.8 
9.2 
7.7 
10.1 
12.0 
5.4 
1.3 
15.5 
6.7 (1000) 
375 
77 
3062 
1279 
3564 
4313 
358 
6888 
20 
191 
1602 
3819 
25547 Tærskel på 50% 
% 
9.4 
4.3 
11.9 
20.5 
17.7 
16.5 
19.4 
22.0 
11.5 
4.8 
25.1 
15.3 (1000) 
928 
220 
7287 
2048 
6856 
9243 
687 
12628 
42 
706 
2594 
8721 
51960 Tærskel på 60% 
% 
19.6 
12.0 
21.3 
30.1 
27.7 
26.7 
30.3 
32.3 
21.1 
13.8 
34.6 
26.7 (1000) 
1932 
615 
13044 
3007 
10730 
14957 
1073 
18540 
78 
2031 
3576 
15218 
84800 o 
OO 
Kilde: ERASMUS-Universitetet Rotterdam "De mest ugunstigt stilledes levevilkår i Det Europæiske FæUesskab; forskning om 
fattigdomsstatistikker på grundlag af mikrodata for medlemsstaterne i Det Europæiske Fællesskab", forskningsrapport .ore.ag. ror 
Kommissionen i april 1993. 
(1) Gennemsnitlige årlige udgifter pr. voksenækvivalent i national va.-ta ter 
ækvivalensskalaen fra OECD). 
(2) Under forbehold af usikkerhedsmomenter m.h.t. dataenes kvalitet. 
(3) Data fra 1988, altså for den tyske enhed. underscgelsesåret (forbrugsenheder efter 
- 109 -
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 435 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-93-495-DA-C 
ISBN 92-77-59496-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg