Regionsudvalgets udtalelse om »Randområdernes fremtid i EU« (98/C 315/04)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til præsidiets beslutning af 11. juni 1997 om i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, på eget initiativ at afgive udtalelse om »Randområdernes fremtid i et nyt EU« og at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«,

under henvisning til sine udtalelser om »En politik for landdistrikternes udvikling« (CdR 389/96 fin) (), »En politik for landbruget i bjergområderne i Europa« (CdR 178/97 fin) (), og »Nye former for erhvervs- og servicevirksomhed i landdistrikterne« (CdR 3/97 fin) (),

under henvisning til forslag til udtalelse (CdR 23/98 rev.), som blev vedtaget af Underudvalg 2 den 11. juni 1998 med Seamus Murray og Pauliina Haijanen som ordførere,

og ud fra følgende betragtninger:

de fleste landdistrikter kæmper i dag for at finde deres plads i et nyt Europa,

problemerne i forbindelse med en perifer beliggenhed, som præger alle landbosamfund, er størst i EU's fjernere beliggende regioner -

på den 24. plenarforsamling den 15. og 16. juli 1998 (mødet den 16. juli) vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Denne udtalelse omhandler de områder i EU, der her defineres som randområder, og som omfatter EU-medlemsstaternes bjergområder, øer og øgrupper og fjernere beliggende fastlandsområder (der også kan defineres på grundlag af deres afstand til de centrale markeder og transportnet, som defineret i »De Europæiske Perspektiver vedrørende Fysisk Planlægning«). Randområderne er ugunstigt stillet, for så vidt angår den geografiske beliggenhed, og kendetegnes generelt ved affolkning eller en aldrende befolkning samt andre problemer, der er typiske for landbosamfund, men som giver sig tydeligere udslag i disse regioner. Disse kendetegn kan i stor udstrækning forklares ved manglen på økonomiske og sociale muligheder, og vil, ifald man lader denne udvikling fortsætte, få alvorlige konsekvenser for disse samfunds fremtidige økonomiske og sociale situation.

1.2. Trods visse åbenlyse ligheder befinder de fjernest liggende randområder sig i en særlig situation på grund af deres specifikke karakteristika, hvilket er årsagen til, at de behandles under Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, som denne udtalelse ikke beskæftiger sig med. Regionsudvalget forbeholder sig ret til på et senere tidspunkt at fremlægge en udtalelse om dette spørgsmål.

1.3. Den faldende beskæftigelse i land- og skovbrugssektoren er gået særlig hårdt ud over de fleste randområder, idet situationen ikke er blevet opvejet af alternative beskæftigelsesmuligheder inden for andre sektorer. Dette har ført til, at mange i den erhvervsaktive alder, og navnlig kvinderne, har forladt disse områder. Den støtte befolkningstilbagegang mindsker efterspørgslen efter de lokale virksomheders varer og tjenesteydelser, hvilket yderligere underminerer de økonomiske aktiviteter i både den offentlige og den private sektor. Denne »onde cirkel« svækker de perifere samfunds økonomiske og sociale grundlag og kan i sidste ende føre til en total affolkning af disse områder. EU's aktuelle udvikling i relation til Agenda 2000, reformen af den fælles landbrugspolitik og udvidelsen mod øst vil yderligere hæmme disse områders udviklingsmuligheder, hvis der ikke træffes forholdsregler.

1.4. Randområderne har imidlertid en egen værdi, der ikke blot supplerer de værdier, som mere urbaniserede og industrialiserede områder oprindelig havde, men som også kompenserer for disse tabte værdier. Som følge af deres fjerne beliggenhed har mange randområder bevaret en levemåde og et miljø, der stort set er forsvundet fra de mere kosmopolitiske områder. Den mangfoldighed af sprog, kulturer og traditioner, der findes i randområderne, vidner om alternative livsstile og -erfaringer. I kombination med et rent landmiljø giver disse faktorer de pågældende områder enestående udviklingsmuligheder.

1.5. For at opnå en ægte økonomisk og social samhørighed i EU bør der iværksættes en integreret strategi for randområderne og udarbejdes kompensationsforanstaltninger, som kan gøre det muligt for disse områder at overvinde deres naturlige handicap. Hvis randområderne skal kunne udnytte deres udviklingspotentiale og styrke deres uafhængighed i forhold til andre områder, er man først og fremmest på lokalt niveau nødt til at skabe nye former for udvikling, ikke mindst ved hjælp af de kompensationsforanstaltninger og den integrerede strategi, EU tilbyder andre områder.

2. Udvikling i randområderne

2.1. Transport

2.1.1. Meromkostningerne ved en perifer beliggenhed mærkes især i forbindelse med transport. De svækker randområdernes konkurrenceevne både med hensyn til tid og penge og fratager dem deres økonomiske udviklingsmuligheder. I forbindelse med øområder indebærer dette ekstra udgifter i form af moms på transport af varer til og fra øerne, hvilket mindsker disse områders konkurrenceevne på fastlandsmarkederne. Klimatiske faktorer påfører de nordlige randområder og bjergområderne ekstra omkostninger såsom udgifter til at vedligeholde veje (snerydning, grusning, saltning osv.) om vinteren og, især i skærgårdsområderne, til at holde sejlløb åbne.

2.1.2. Det er vigtigt for den fremtidige udvikling af randområderne, at transportsystemerne opretholdes og udvikles. Fremme af ressourcebesparende og miljøvenlige transportsystemer skal prioriteres. Terminaler og kommunikationsårer bør ikke udelukkende blive anlagt med henblik på turisme, men bør knytte randområderne sammen med det europæiske enhedsmarked og tilbyde så effektive teknologier, oplagringsfaciliteter og muligheder for kombineret transport, at de kan måle sig med fastlandets. Elektrificering af jernbaner og udvikling af interne og eksterne flyforbindelser i randområderne bør fremmes.

2.2. Turisme

2.2.1. Turisme i randområderne er i stor udstrækning sæsonbestemt, hvilket fører til en koncentration af turister i forskellige spidsbelastningsperioder i løbet af året, efterfulgt af en generel nedlukning. Den fremtidige udvikling bør bygge på en systematisk planlægning, der tager sigte på diversificering (traditionel turisme, kulturturisme, grøn turisme, bondegårdsferie, arkæologisk turisme, ungdomsturisme, sportsturisme, lystfiskerturisme, uddannelsesturisme osv.), og som i løbet af året involverer en stor del af lokalbefolkningen. Diversificering vil forlænge turistsæsonen, hvilket vil øge fordelene og være mindre belastende for randområderne.

2.2.2. EU bør altid sikre, at en forøgelse af turismen nøje modsvarer kapaciteten i randområdernes eksisterende faciliteter og tjenesteydelser. Disse områder skal bevare og udvikle deres særpræg, kulturelle og sproglige mangfoldighed og høje miljøstandard. Det er disse særtræk, der er de største turistattraktioner, og som er i størst fare for at blive alvorligt ødelagt af masseturismen.

2.3. Kultur

2.3.1. Den perifere beliggenhed er årsagen til, at mange randområder har været i stand til at bevare en stærk kulturel identitet. Randområdernes unikke karakter er et af deres naturlige fortrin, som det er vigtigt at bevare og udnytte på en bæredygtig måde. En solid kulturel identitet styrker en regions tro på fremtiden og kan være med til at fremme den økonomiske udvikling.

2.4. Fiskeri

2.4.1. Fiskeriet har traditionelt spillet en nøglerolle i mange perifere økonomier og er fortsat af stor betydning for lokaludviklingen og beskæftigelsessituationen i mange af EU's randområder. Som følge af afstanden til de vigtigste fastlandsmarkeder har øhavne i sammenligning med andre havne imidlertid mange alvorlige, naturlige ulemper og endnu større vanskeligheder med at få adgang til nye teknologier og økonomisk støtte.

2.4.2. Fiskeriet er i vanskeligheder, ikke mindst på grund af fiskerflådens overkapacitet i EU, der er skyld i en betydelig reduktion af de eksisterende bestande. Fiskerne i randområderne benytter sig desuden af forældet udstyr, hvorfor fiskerfartøjerne ikke uden videre kan diversificeres til andre formål. Fiskerierhvervets største problem i randområderne er muligvis forvaltningen af fiskepladser og bestande. Akvakultur og skaldyrsfiskeri har store udviklingsmuligheder i randområderne. Man bør imidlertid sikre, at denne udvikling ikke skader miljøet.

2.5. Landbrug

2.5.1. Landbruget har relativt store strukturelle meromkostninger, hvilket ikke blot skyldes den magre landbrugsjord, men også en kort høstsæson, begrænset lokal efterspørgsel, mangel på basale tjenesteydelser samt små brug, især i de mindre øområder. Disse meromkostninger omfatter høje transportomkostninger i forbindelse med import af nødvendige varer samt udgifter ved salg af randområdernes produkter på de centrale markeder. Eftersom disse udgifter reducerer indtægterne, er landmændene ikke i stand til at finansiere de fornødne investeringer for at forbedre produktionen, og unge mennesker mister lysten til at gå ind i landbruget. Affolkning er en naturlig følge af denne udvikling.

Klimatiske forhold og højden over havet kan også have en negativ indvirkning på landbrugssektoren. Således er vækstsæsonen i de nordlige områder over to måneder kortere end i Centraleuropa, hvilket gør det særdeles vanskeligt at drive landbrug i de nordlige områder. Der bør tages højde for dette, når den fælles landbrugspolitiks fremtid skal afgøres.

2.6. Telekommunikation

2.6.1. De omkostninger, som randområdets ugunstige beliggenhed er skyld i, kunne væsentligt reduceres ved hjælp af et omfattende fællesskabsprogram for udvikling af teleinfrastrukturen. Navnlig telematik er et af de få eksisterende redskaber, hvormed man via netværker direkte kan inddrage randområderne i Fællesskabets økonomi og give dem adgang til de globale markeder. Telematikapplikationerne kunne finde anvendelse inden for mange andre sektorer end blot information og turisme, f.eks. uddannelse og sundhed.

2.6.2. Et program i Fællesskabets regi eller en række koordinerede pilotprojekter kunne være med til at udvikle konceptet »teleuddannelser«, som allerede har givet gode resultater på det skotske »Highlands and Islands University«. En anden sidegevinst kan være »telemedicin«, som giver personer i randområder, hvor der ikke er specialiserede ambulatorier mulighed for at konsultere læger i andre områder og få stillet en »telediagnose«. Randområdernes deltagelse i informationssamfundet vil kort sagt være en af de kommende års største udfordringer og kan blive til uhyre stor gavn.

Som Regionsudvalget har påpeget i en tidligere udtalelse, er det i forbindelse med gennemførelsen af det europæiske informationssamfund vigtigt, at alle regioner får reelle muligheder for at udnytte de grundlæggende telematiktjenester. Dette er især relevant for randområderne, eftersom den hastige udvikling inden for telematikken hurtigt skaber regionale skævheder. Man bør snarest muligt tage skridt til at løse denne situation.

2.6.3. Ud over infrastruktur er der i randområderne også brug for forskellige foranstaltninger til at forstærke efterspørgslen efter informationssamfundets tjenesteydelser, f.eks. ved at øge borgernes bevidsthed om mulighederne i forbindelse med elektronisk handel og fjernarbejde. Det er lige så vigtigt at sikre, at en stadig større del af denne efterspørgsel i fremtiden kan dækkes lokalt.

2.7. Infrastruktur og miljøet

2.7.1. En sæsonafhængig gennemstrømning af mennesker til og fra randområderne er en hård belastning for den lokale infrastruktur og miljøet. Vandressourcer, anlæg til affaldsforvaltning, havneanlæg, veje og stier kan udsættes for hård belastning. Efterhånden som det sæsonbestemte pres på infrastrukturen og miljøet vokser, vokser også det destruktive pres på den fastboende befolknings sociale netværk og samfundsstruktur. Alle planløsninger for randområderne, alle miljøforvaltningsstrategier og alle vurderinger af lønsomhed og bæredygtighed må tage hensyn til disse områders særlige demografiske træk.

2.7.2. Udviklingen af en god infrastruktur og bæredygtig miljøforvaltning spiller en afgørende rolle for, at man kan opretholde de perifere samfund og bevare og skabe vækst i turisme og andre lokale erhvervstyper. Som følge af geografiske begrænsninger og lav befolkningstæthed har projekterne i mange randområder imidlertid svært ved at opnå støtteberettigelse, da de ofte ikke opfylder EU's kriterier for at modtage støtte fra samhørigheds- og regionaludviklingsfondene.

2.8. Sundhedssektoren

2.8.1. Om end det af økonomiske grunde ikke ville være muligt at have permanente sundhedstjenester i tyndtbefolkede områder, er det vigtigt, at der i rimeligt omfang er adgang til eksterne faciliteter. Et vigtigt mål i Fællesskabets politik må være at opnå en så god sundhedspleje, at indbyggerne i randområder kan leve et rigt og produktivt liv. Primære sundhedsforanstaltninger såsom tilstrækkelige rensningsanlæg og rent drikkevand er afgørende for gennemførelsen af en sådan politik.

2.8.2. Man bør i den forbindelse også tage højde for aldersprofilens konsekvenser for sundhedstjenesterne i randområderne som følge af den generelt store andel af ældre mennesker og børn i skolealderen.

2.9. Tjenesteydelsernes enhedsomkostninger

2.9.1. Et særtræk ved randområder er de høje enhedsomkostninger ved stort set alle former for offentlige tjenesteydelser, f.eks. inden for uddannelse, sundhed, transport, kultur og fritid. Der bør tages fuldt hensyn til dette særtræk ved randområder, når midler fra medlemsstaterne og EU skal fordeles, såfremt alle borgere skal have adgang til et mere eller mindre sammenligneligt offentligt tjenesteniveau.

2.10. Miljø- og naturbeskyttelse

2.10.1. Der er stor lighed mellem randområders særtræk og steder, der under Natura 2000 og i anden national og EU-miljøbeskyttelsesregi er betegnet som værende af særlig miljømæssig betydning. Sådanne betegnelser er udtryk for randområdernes store landskabs- og miljømæssige betydning for den biologiske mangfoldighed, der kan være meget værdifuld i forbindelse med fremme af turisme. En status som naturbeskyttet område kan imidlertid også vanskeliggøre visse former for økonomisk udvikling, når miljøets kvalitet ikke må bringes i fare.

2.10.2. Man bør anerkende, at naturbeskyttelsesbetegnelser kan have en hæmmende indvirkning på den lokale økonomiske udvikling, og at der er behov for flere ressourcer for at fremme en sådan udvikling på en måde, der ikke skader miljøet. En øget miljøindsats i landbruget kan ligeledes fremme skabelse af lokale arbejdspladser med henblik på en fornuftig pleje og forvaltning af naturbeskyttelsesområder af høj kvalitet.

3. Fællesskabspolitikkernes virkning

3.1. Om end mange af EU's politikker tager sigte på at udvikle den samfundsøkonomiske velfærd i randområderne, bliver mange af disse politikker udelukkende gennemført på sektorniveau og kan have uønskede bivirkninger. Der er også fælleskabspolitikker, som decideret kan gå ud over områdernes fremtidige udvikling.

3.2. Visse af EU's randområder, f.eks. Korsika, de mindre græske øer eller Ålandsøerne, har en skattemæssig status, der er en undtagelse fra fællesskabslovgivningen. Denne situation, som har en afgørende betydning for de pågældende områders økonomiske udvikling, ville ændre sig, hvis der ved en omfattende skatteharmonisering ikke tages hensyn til behovet for undtagelser for disse og andre randområder, som skal sætte de pågældende områder i stand til at håndtere deres økonomiske og sociale handicap.

3.3. Hvis man opgav de særordninger, der gælder for randområderne, herunder momsfritagelse ved transport til og fra visse øer i Middelhavet, eller lavere momssatser end de tilsvarende maksimumssatser, som andre regioner er pålagt, kunne dette få meget alvorlige konsekvenser. Fritagelse for moms på transport bør udvides til at omfatte andre randområder, f.eks. mål nr. 1-områder i EU's udkant. Værditilvæksten eller erhvervslivets indtjening ville mindskes, leveomkostningerne ville stige, turismen ville lide skade som følge af de højere omkostninger, og den lokale produktion ville blive destabiliseret.

3.4. Hvis f.eks. Korsika, Balearerne, Shetlandsøerne, Orkneyøerne, Hebriderne eller de danske øer mistede den nuværende momsfritagelse ved udgående og indkommende transport, ville omkostningerne stige med mellem 4 % til 9 %.

EU's fastlandsregioner har ofte protesteret over den måde, som den fælles landbrugspolitik er blevet forvaltet på. Men i randområderne har de indirekte følger af en fællesskabspolitik, som ikke er afpasset efter deres skrøbelige stabilitet, gjort endnu større skade.

3.5. Princippet om en vis fleksibilitet i medlemsstaternes skatteregler for at beskytte randområdernes interesser og opveje de høje udgifter til brændsel og transport bør ikke ses som en modsætning til princippet om et stærkt og solidarisk EU.

4. Kompensationsforanstaltninger

4.1. Ved udarbejdelsen af en fremtidig politik for randområderne er det vigtigt at tilvejebringe forskellige kompensationsforanstaltninger til at opveje de negative følger af de nuværende fællesskabspolitikker. Ligeledes må man tilbyde en bred vifte af skatte- og finansieringsincitamenter for at skabe fremgang i de lokale økonomier. EU's politikker, spændende fra landbrugspolitikken til tanken om en harmonisering af skattesystemerne, går hånd i hånd med enhedsmarkedet, der trods sin gavnlige effekt i praksis ikke er afpasset efter randområderne. Et indre marked og fri bevægelighed er for disse områder en indlysende geografisk umulighed. For at sikre lige konkurrencevilkår må der findes en måde, hvorpå ulemperne ved Fællesskabets politikker kan fjernes.

4.2. Hvis randområderne kunne få en så gunstig skattemæssig behandling som Korsika, ville det kun fjerne deres klare konkurrencemæssige ulemper, hvilket i sidste ende ville sikre, at alle randområder kunne stå sig godt i konkurrencen på dét enhedsmarked, som EU forsøger at etablere.

4.3. Medlemsstaterne er ydermere nødt til at følge en tostrenget fremgangsmåde. På den ene side er de nødt til at forsvare de undtagelser, som de tidligere har givet randområderne. På den anden side må de afholde sig fra at benytte skatteharmonisering som et bekvemt påskud for afskaffelse af sådanne privilegier. Undtagelser bør foreslås særskilt af hver enkelt medlemsstat, da det, med undtagelse af isolerede spørgsmål såsom moms på transport, er umuligt at påvise fælles problemer og finde fælles løsninger, der kan overføres på medlemsstaternes skattesystemer.

5. De lokale og regionale myndigheders rolle

5.1. Om end de problemer, der berører EU's randområder, ofte har årsager og konsekvenser, som ligner hinanden, ville det være forkert at antage, at identiske foranstaltninger kan tjene som en generel løsning på alle deres problemer. For at sikre at de foreslåede foranstaltninger bliver så effektive som muligt, bør man tillade en vidtgående regional diversificering inden for rammerne af medlemsstaternes og Fællesskabets politikker. En stærk regional indflydelse på regionalpolitikkens udformning er derfor uundværlig, og lokalsamfundenes deltagelse bør, som LEADER-programmets fine resultater har vist, blive en integreret del af »bottom-up« fremgangsmåden.

5.2. Lokalområdernes udnyttelse af eget udviklingspotentiale spiller en afgørende rolle, ikke blot for at finde de rette løsninger på aktuelle problemer, men også for at sikre disse løsningers langsigtede virkning. Det anbefales derfor, at Kommissionen i forbindelse med udarbejdelsen af den fremtidige politik for randområderne undersøger denne fremgangsmåde som en af de vigtigste muligheder.

En politik efter disse retningslinjer kunne få støtte fra såvel de enkelte nationale regeringer som fra Kommissionen, der kunne fastsætte en kvote for strukturfondsstøtte til at styrke de små og mellemstore virksomheder og hjemmeindustrien med henblik på at skabe økonomisk udvikling og beskæftigelse i randområderne. Der bør oprettes »erhvervsudviklingscentre« for at tilvejebringe nødvendig information og administrativ støtte til at stimulere de økonomiske aktiviteter.

Kommissionen kunne i fællesskab med turismeministrene i de berørte medlemsstater yde et stort bidrag i denne forbindelse ved at organisere en kampagne for at fremme randområderne og deres produkter (herunder f.eks. turisme, landbrugs- og fiskeriprodukter, kunst og håndværk, osv.), der, skønt de er forskellige fra sted til sted, findes i alle EU's randområder. Formålet med reklamekampagnen skulle være at promovere et kvalitetsmærke, som bekræfter den lokale oprindelse og gør EU's borgere bevidste om typiske produkter fra randområderne, herunder også de fra de mindste øområder.

I henhold til Cork-erklæringen bør en politik for alle landdistrikter tage hensyn til regionernes forskellige forhold og respektere nærhedsprincippet. En sådan politik må så vidt muligt være decentral og bygge på princippet om partnerskab og samarbejde mellem alle implicerede niveauer. EU bør i denne forbindelse indskrænke sig til at formulere rammebestemmelserne og give regionerne tilstrækkelige muligheder til at udforme deres egne foranstaltninger.

6. Interregionalt samarbejde

6.1. EU-institutionerne bør tilskynde til interregionalt samarbejde for at give randområderne endnu bedre muligheder for at bryde deres isolation i EU. Ved at samle erfaringer og data kunne EU's regionale myndigheder kaste lys over de opnåede resultater og indhente forslag og finde alternative løsninger på problemer, der ofte er de samme.

Det ville også være ønskeligt at oprette et interregionalt servicenet i EU for at håndtere og belyse fælles problemer såsom ressourcemangel og affaldsdeponering. Endvidere kunne man via Internettet informere bredt om turisme, kultur og håndværk og lade dette net optræde som et telehandelskammer eller udenrigshandelscenter for alle tilkoblede randområder. En udvidelse af denne sektor kunne indebære betydelige sidegevinster for beskæftigelsen.

Ud over at tilstræbe tilsvarende betingelser i randområderne som i det øvrige EU bør der tages særligt hensyn til udviklingen i de områder, som grænser op til tredjelande, så der ikke opstår endnu større skævheder i levestandarden, hvilket ville føre til øget spænding i grænseområderne. Dette indebærer blandt andet, at udvikling af tredjelandes grænseområder bør være en væsentlig bestanddel af grænseprogrammerne og grænseområdernes udvikling. Det betyder i praksis, at der skal oprettes tætte forbindelser mellem INTERREG-, TACIS- og PHARE-programmerne, så udviklingsinitiativerne kan udvides til at omfatte grænseregioner i tredjelande. Det indebærer dog samtidig, at man må sikre, at det grænseoverskridende samarbejde inden for EU under INTERREG-programmet kan fortsætte uden afbrydelse.

7. Strukturfondsreform og fællesskabsinitiativer

7.1. Ifølge det nye finansieringsperspektiv, som er udstukket i Agenda 2000, skal strukturfondene tages op til fornyet revision og forenkling, visse grundlæggende principper revideres (f.eks. koncentrationsprincippet) og fællesskabsinitiativerne kraftigt fremhæves. Antallet af støttemodtagere under Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) skal reduceres betydeligt.

7.2. De nuværende Agenda 2000-forslag kan indebære, at en række randområder, der nu er mål nr. 1-regioner, mister denne status. Agenda 2000-forslagene er for øjeblikket til debat, og randområdernes særlige behov, der er opridset i denne udtalelse, bør grundigt overvejes, inden Agenda 2000-debatten afsluttes for at sikre, at kriterierne for mål nr. 1-regioner fuldt ud afspejler randområdernes særlige behov som følge af et begrænset befolkningsunderlag og de andre særtræk, som denne udtalelse har sat fokus på.

7.3. Desværre er de områder, som kan få strukturstøtte, blevet udvalgt på en sådan måde, at der i visse tilfælde diskrimineres mod randområder, som af statistiske hensyn er blevet medtaget i territoriale enheder, hvor forholdene er helt anderledes. For eksempel bliver der i forbindelse med øområderne, som kendetegnes ved en enestående relation mellem hav og land, kun taget højde for landområderne ved beregningen af befolkningstæthed.

7.4. Den reform, som foreslås i Agenda 2000, synes at gå stik imod udkastet til Amsterdam-traktaten, hvor man ved en omformulering af EF-traktatens artikel 130 A formelt anerkendte de perifere øområders særlige situation, naturlige handicap, og følgelig behovet for at sætte disse ugunstigt stillede områder i stand til at udjævne udviklingsforskellene i forhold til resten af EU.

7.5. Man bør følge den samme fremgangsmåde ved revisionen af fællesskabsinitiativerne. LEADER II og andre initiativers fortsatte støtte til lokalområder og lokaludvikling i form af kapacitetsudvikling, uddannelse og bistand spiller en afgørende rolle for bedre udnyttelse af udviklingspotentialet i de pågældende områder.

8. Vigtigste henstillinger

Angående randområdernes fremtid i EU ønsker Regionsudvalget at fremsætte følgende vigtige henstillinger:

8.1. Regionsudvalget anbefaler, at der udarbejdes en integreret strategi for randområdernes fremtidige udvikling. Denne strategi bør tage hensyn til de særlige forhold, som er fælles for alle disse områder, idet der tages højde for deres forskelligheder, samt sikre, at de kan udnytte udviklingsmulighederne i forbindelse med den europæiske integrationsproces.

Det er navnlig i relation til udvidelsen af EU vigtigt ikke at fastlægge en for snæver definition af de perifere regioner og allerede nu tage højde for de regioner, der i fremtiden vil ligge endnu fjernere fra EU's kernecenter, som vil flytte sig.

8.2. Regionsudvalget mener, at de eksisterende forskelle mht. randområdernes forbindelser med EU's centrale områder i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 129 B, stk. 2, skal mindskes betydeligt, idet der under gennemførelsen af de nye retningslinjer for strukturfondene skal tages passende hensyn til dette synspunkt. Der bør derfor etableres støtteordninger for at gøre det muligt for randområderne at blive betjent af kombi-transport. Strategien bør også omfatte lokaltransport og således tilskynde til etablering af små private transportvirksomheder.

8.3. Regionsudvalget mener også, at virksomheder i randområderne bør nyde godt af særlige transporttariffer for import af råvarer og eksport af færdige produkter, samt at der bør fastsættes særlige priser for transport af dieselolie og andre energiformer.

8.4. Regionsudvalget finder det vigtigt, at der udvikles alternative strategier for turismen i randområderne, eftersom turismen, medmindre den får en anden eller mere diversificeret struktur, kan risikere at bryde sammen og i den forbindelse tilintetgøre de økonomiske sidegevinster.

Der bør udarbejdes adfærdskodekser og anvisninger på god praksis for turistbranchen, og kvalitetsmærker bør tildeles de virksomheder, som lever op til de enkelte områders særlige miljø- og kulturkrav.

Man bør tilskynde turister til at afholde sig fra at gribe forstyrrende ind i skrøbelige økosystemer og kræve passende former for lokal beskatning, der kan være med til at beskytte lokalsamfundet og dets miljø. Provenuet bør investeres i miljø- og kulturprojekter.

Regionsudvalget anbefaler ligeledes, at der træffes foranstaltninger for at fremme etableringen af lokale rejsebureauer og for at sikre, at randområdernes vigtigste indtægtskilde ikke underlægges ekstern kontrol.

8.5. En sammenhængende fællesskabspolitik bør fremme forskellige foranstaltninger og projekter, som ikke blot bevarer randområdernes kulturelle træk, men også har til formål at styrke deres økonomiske potentiel. Regionsudvalget mener, at man bør forbedre mulighederne for at promovere historiske og arkæologiske seværdigheder, restaurere traditionelle bebyggelser, skabe kvalitative forbedringer af særligt naturskønne områder, udvikle uddannelsesprogrammer og programmer til fremme af internationalt kultursamarbejde, samt at dette bør ske på en måde, som beriger det enkelte områdes særlige karakter.

8.6. For så vidt angår fiskeripolitikken bør man fremme en mere positiv holdning til beskyttelsen af bestande. Regionsudvalget mener, at man også bør tilstræbe en integreret udvikling af det lokale fiskerierhverv. Der er vigtigt, at man følger nøje med i udviklingen inden for fiskeriet og om nødvendigt indfører visse fangstbegrænsninger for at opretholde en bæredygtig fiskebestand.

Ydermere bør repræsentanter for disse områder tages i samråd hver gang, EU vedtager ny lovgivning vedrørende fiskeri. Regionsudvalget finder, at der i fiskeripolitikken løbende bør foretages en grundlæggende sondring for at tilgodese fiskernes behov på en mere passende og realistisk måde. I betragtning af afstanden til de centrale markeder bør EU støtte og fremme etableringen af afsidesliggende fiskeforædlings- og distributionsvirksomheder.

8.7. Med hensyn til landbruget anbefaler Regionsudvalget, at der udarbejdes en række forskellige foranstaltninger for at begrænse de negative virkninger af den fælles landbrugspolitik. Foranstaltningerne kan gennemføres i form af passende regionale programmer og støtteordninger inden for rammerne af den kommende EUGFL-forordning om bistand til udvikling af landdistrikterne.

Der bør være en bredere og mere effektiv information om landbrugsmetoder med henblik på at forbedre produkterne og dermed konkurrenceevnen. Der bør derfor overføres økonomiske midler til uddannelsesinstitutioner, forskning og de tjenester, som kanaliserer informationen ud til landmændene.

Der bør ydes særlig bistand til uddannelsesprogrammer, som fremmer og udvikler økologiske landbrugsmetoder. Regionsudvalget erkender også, at der er et behov for at reducere eller fastholde antallet af kreaturer i miljøfølsomme områder. Miljøforanstaltningerne bør imidlertid opvejes af direkte bistand til landmændene for at sikre, at de har en indkomst, de kan leve af.

Regionsudvalget mener også, at principperne for landbrugsstøtten bør ændres, således at støtten i højere grad tager sigte på at give landmændene rimelige levevilkår og ydes under hensyntagen til landbrugets indvirkning på miljø, landskab og ressourceforbrug, og i mindre grad ud fra produktionen.

Fællesskabet bør iværksætte oplysningsforanstaltninger med det formål at beskytte skovområder fra ildebrande og støtte lokale patruljer. Der bør udvikles en sammenhængende skovbrugsstrategi med henblik på at udbedre skaderne fra de sidste ti års brande og vilkårlige skovhugst.

8.8. En sammenhængende fællesskabspolitik bør for det første tilvejebringe ressourcer for afsaltning af havvand og opførelse af underjordiske lageranlæg og dernæst for undersøgelser af planer for opbevaring af regnvand. Fællesskabet bør følgelig fremme forvaltning af vandressourcer, som bør knyttes sammen med EU's kriterier for optimal udnyttelse, og hvor der skabes en mekanisme til bekæmpelse af ressourcespild. Desuden bør Fællesskabet fremme udveksling af knowhow mellem øområderne om genbrug af vand.

Lokalbefolkningen og især turisterne skal bevidstgøres om behovet for at forebygge, reducere, genvinde og genbruge affald. Selv nogle af de tyndere befolkede områder kunne blive et rentabelt marked for genbrugsindustrien. Randområderne kunne fungere som forsøgsområder, hvor man kunne afprøve og igangsætte nye genbrugssystemer samt indføre nye teknologier for genvinding, oplagring, afskaffelse og transport af affald.

Det er nødvendigt at udvikle særlige miljøprogrammer for alle randområder for at sikre en ordentlig forvaltning af miljøressourcerne og for at fremme en bæredygtig økonomisk og social udvikling.

8.9. Regionsudvalget foreslår, at randområderne med EU-støtte tilkobles medlemstaternes energinet. Fællesskabets energipolitik bør søge at forbedre det lokale energipotentiale, hvor dette anses for hensigtsmæssigt, f.eks. på visse af de fjerntliggende øer, og EU bør følgelig udarbejde bredt anlagte programmer med henblik på anvendelse af hidtil uudnyttede energikilder. Solenergi, vindkraft, geotermisk energi og biomasse kan gøre det muligt for EU's øområder at blive selvforsynende med energi.

8.10. En integreret strategi for randområderne bør tage sigte på at forbedre markedsføringen, først og fremmest ved at fremhæve produkternes kvalitet og oprindelse, men også ved at forbedre og udvikle den lokale produktions status og derigennem gøre øområdernes produkter bedre kendt på markedet.

Der er ligeledes behov for en integreret strategi for oplagring, konservering, transport og distribution af fødevarer, samt de faciliteter, lige fra afvandings- til kommunikationsanlæg, der er blevet udviklet for at kompensere for randområdernes perifere beliggenhed.

8.11. Hvad angår sundhedssektoren mener Regionsudvalget, at en integreret EU-strategi skal have som mål at oprette et netværk af regionale sundhedstjenester, som leverer den primære sundhedspleje, men er tilknyttet et netværk af sygehuse af høj standard, der leverer den sekundære sundhedspleje og en bred vifte af medicinske specialtjenester.

8.12. Skatteharmoniseringsforanstaltninger, som er et tilstræbelsesværdigt mål for hele EU, bør efter Regionsudvalgets opfattelse ikke udvides til randområderne og bør ikke gennemtvinges, medmindre der er tale om at forhindre dokumenterede tilfælde af ægte markedsforvridning og illoyal konkurrence i henhold til traktatens artikel 99.

8.13. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at sikre randområderne tilstrækkelige støtteperspektiver inden for rammerne af den kommende strukturfondsreform.

9. Konklusion

9.1. En EU-politik, som anerkender randområdernes sårbarhed og som tilstræber en lokalt baseret udvikling af disse regioner, forudsætter en klar udvidelse af »de-minimis« reglerne i forbindelse med målene for regionalpolitikken for tildeling af statsstøtte i det hele taget og til små og mellemstore virksomheder. Tilsvarende udvidede rammer for støtte, der er fritaget for anmeldelse og som i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, C, er forenelige med det indre marked, skal også tages op i Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) af 18. februar 1998 om anvendelsen af EF-traktatens artikel 93. Regionsudvalget ser et sådant skridt som en anerkendelse af randområdernes særlige status og de små og mellemstore virksomheders specielle problemer. Fremgangsmåden er egnet til udligne de handicap, der skyldes omgivelserne og de økonomiske strukturer.

9.2. På baggrund af erklæringen vedrørende artikel 130 A om samhørighedspolitikken, der er vedføjet Amsterdam-traktaten, anbefales det, at der iværksættes en samordnet aktion, som styres af et nyt tværfagligt team, der er administrativt selvstændigt. Dette team skal trække på eksperter fra mange forskellige politiske områder og have til opgave at koordinere de EU-politikker og programmer, som har betydning for randområderne. Mulige opgaver for dette team kunne være at overvåge og bistå ved tilvejebringelsen af EU-midler, som har direkte betydning eller anvendelsesmuligheder for randområderne, evaluere strukturfondenes virkninger, sikre at fællesskabslovgivningen tager hensyn til randområdernes særtræk og iværksætte nødforanstaltninger, når randområder rammes af helt exceptionelle økonomiske kriser eller naturkatastrofer.

Dette team bør også tilstræbe en fælles politik for alle randområder vedrørende energi- og vandforsyning, transport, miljø, turisme, socialvæsen, landbrug og fiskeri, samt telekommunikation, idet der i hvert tilfælde lægges vægt på værdien af et lokalt udviklingspotentiale. Ydermere bør der foretages en undersøgelse af fællesskabspolitikkernes indvirkning på randområderne med henblik på udarbejdelse af særlige kompensationsforanstaltninger. Det anbefales især, at der ligeledes udarbejdes en grønbog om dette emne.

9.3. Et tværfagligt team skulle også have til opgave at undersøge, hvilke skattemæssige og finansielle incitamenter der kunne hjælpe randområderne. Der anvendes finansielle incitamenter i stort set alle medlemsstater, og de administreres i de fleste tilfælde af Kommissionen. En integreret strategi for randområderne skulle ikke blot specificere, hvilke typer incitamenter, men også hvilke geografiske områder, de tager sigte på. Hvad angår skattemæssige incitamenter og fritagelser, bør strategien imidlertid sigte på at fremme randområdernes udvikling ved hjælp af en mere fleksibel politik for statsstøtte og foranstaltninger til fremme af områdernes udnyttelse af eget udviklingspotentiale.

9.4. Et særligt forum i Bruxelles, f.eks. CPMR (Konferencen af Perifere Kystregioner i EU), kunne give dem, som repræsenterer EU's randområder i Fællesskabets institutioner, mulighed for regelmæssigt at gøre status over arbejdet med at afpasse EU-lovgivningen efter disse områders særlige forhold.

Bruxelles, den 16. juli 1998.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() EFT C 116 af 14.5.1997, s. 46.

() EFT C 379 af 15.12.1997, s. 53.

() EFT C 215 af 16.7.1997, s. 16.