Regionsudvalgets udtalelse om »Nye former for erhvervs- og servicevirksomhed i landdistrikterne« (97/C 215/03)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til sin beslutning af 12. juni 1996 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, at afgive en udtalelse om »nye former for erhvervs- og servicevirksomhed i landdistrikterne« og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«,

under henvisning til Underudvalg 2's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 3/97 rev.), som blev vedtaget den 12. februar 1997 med Kaija-Maija Perkkiö som ordfører -

på den 17. plenarforsamling den 12.-13. marts 1997 (mødet den 12. marts) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Når man ser landdistrikterne i en europæisk sammenhæng, bemærker man, at de er meget forskelligartede. I deres udvikling er der dog fælleseuropæiske træk, som hænger sammen med de omfattende strukturelle forandringer i landdistrikterne. Befolkningstilbagegangen er en af disse forandringer. I 1988 udgjorde landdistrikternes befolkning 18 % af den samlede befolkning, mens det tilsvarende tal i 1965 var 29 %. Det er især befolkningen i de afsidesliggende landdistrikter (mål 1-, 5b- og 6-områderne), som på grund af de bedre beskæftigelsesmuligheder er flyttet ind til byerne.

1.2. Befolkningen i landdistrikterne bliver ældre. Når den aktive del af befolkningen flytter ind til byerne, bliver de gamle tilbage i landdistrikterne. De ældres andel af befolkningen er også i det øvrige samfund stigende, fordi gennemsnitslevealderen stiger og de yngre årgange bliver stadig mindre.

1.3. Landdistrikternes problemer er forskellige fra region til region alt efter de regionale og lokale forhold. I de tyndtbefolkede nordiske lande lider de mindre byer generelt under befolkningstilbagegangen og det forhold, at især kvinderne flytter væk. I det sydlige Europa er det mere almindeligt, at kvinderne bliver tilbage i de mindre byer, når mændene rejser ud for at søge arbejde. På den anden side er det f.eks. i visse dele af Bayern populært at bo i landdistrikterne, hvor det takket være gode vejforbindelser og forholdsvis korte afstande er let at pendle mellem hjem og arbejde.

1.4. Serviceydelsernes forsvinden fra landdistrikterne er et fælleseuropæisk fænomen. I tyndtbefolkede regioner koncentreres serviceydelserne i fjerntliggende hovedbyer, som serviceydelserne må hentes fra. Pendlerbyernes indbyggere benytter sig af serviceydelserne på deres vej til og fra arbejde i hovedbyerne. Hverken i landdistrikterne eller i de mindre byer er der et tilstrækkeligt stort befolkningsunderlag for serviceydelserne. Når afstanden mellem serviceydelserne og brugerne vokser, bliver konsekvensen øget trafik og dermed miljøproblemer.

1.5. Adgang til serviceydelser i landdistrikterne bør sikres, således at ugunstigt stillede og fjerntliggende regioner også fortsat vil være befolkede. Affolkningen af de fjerntliggende områder betyder, at en allerede eksisterende infrastruktur ikke udnyttes. Man kan ikke bevare serviceydelser og dermed heller ikke en fastboende befolkning i landdistrikterne, medmindre der på EU-niveau anlægges nye handlingsstrategier med henblik på de mindre byer og de enkelte borgere. Udvikling og bevarelse af serviceydelser, der dækker befolkningens behov i landdistrikterne, forudsætter en reorganisering af EU's aktiviteter og udvikling af nye støtteformer. Man bør bl.a. interessere sig for, hvordan serviceydelser på længere sigt kan gøres tilgængelige og stabile. Adgang til offentlige tjenesteydelser er uden tvivl vigtigere i perifere landdistrikter end i landdistrikter tæt på hovedbyerne. I produktionen af serviceydelser bør såkaldte kombinerede serviceydelser begunstiges. Dette vil samtidig medføre, at det bliver lettere at gøre den enkelte serviceydelse rentabel.

1.6. Servicesektoren med de nye serviceformer, som indgår i denne, har i de sidste årtier været den branche, som har oplevet den kraftigste vækst, og er i dag den sektor, der beskæftiger flest mennesker i EU. Det forudses, at væksten vil fortsætte, hvilket også giver landdistrikterne nye muligheder. En medvirkende årsag er det voksende behov for omsorgsydelser, den øgede fritid og de muligheder, som den teknologiske udvikling fører med sig. Der er også sket en holdningsændring. Landdistrikterne kræver samme serviceniveau som i de større byer.

1.7. Kendetegnende for serviceområdet er kvindernes store andel af arbejdskraften, den store andel af deltidsarbejde i sammenligning med andre områder samt det såkaldte selvbeskæftigelsesprincip. Såfremt der er tale om anden servicevirksomhed end den, som de offentlige myndigheder yder på social- og uddannelsesområdet, beskæftiger virksomheden virksomhedslederen selv og muligvis et par andre personer. Dette gør, at der er muligheder for at udvikle området, men også, at der er problemer, som må løses.

1.8. En vigtig og relevant faktor er de regionale forskelle - fordele og ulemper varierer. Derfor bør udviklingen bygge på den enkelte regions egne forudsætninger. I forbindelse med udviklingen af eksisterende serviceydelser og etablering af nye aktiviteter, bør man tænke på mulighederne for at skabe helt nye arbejdspladser. Befolkningens og organisationernes uanvendte ressourcer i hver enkelt region bør klarlægges ligesom de eventuelle, i praksis uerkendte, servicebehov. Derved vil der på regionalt og nationalt niveau opstå mange praktiske løsninger og handlingsformer, der påvirkes såvel af regionens økonomiske situation og økonomiske struktur som af kultur, traditioner og den politiske situation i landet/regionen.

2. Udviklingen af nye former for erhvervs- og servicevirksomhed i landdistrikterne

Generelt

2.1. De serviceformer, som skabes på lokalt initiativ med udgangspunkt i den enkelte region, bygger på et solidt fundament. Efter Regionsudvalgets mening har Kommissionen på udmærket vis anvendt det såkaldte »bottom up«-princip samt subsidiaritetsprincippet i forbindelse med behandlingen af handlingsprogrammer og styrkelse af handlingsprincipperne for de forskellige EF-initiativer, især LEADER.

2.2. Potentialet for serviceydelser og nye serviceformer i landdistrikterne er stort. Der kan på lokalt initiativ f.eks. udvikles serviceformer, som er en del af hverdagen, serviceydelser til forbedring af livskvaliteten, serviceydelser på kultur- og fritidsområdet eller serviceformer i forbindelse med miljøpleje.

2.3. Eksempler på serviceformer i hverdagen er serviceydelser inden for børnepasning, ældreforsorg, hjemmepleje eller uddannelse. Servicevirksomhed som tager sigte på livskvaliteten kan f.eks. være indkøbs- og transportservice. Disse serviceområder giver navnlig de aktive kvinder i landdistrikterne nye arbejdsmuligheder. Hvis befolkningens bevægelsesmuligheder i de afsidesliggende landdistrikter ikke kan sikres på den traditionelle måde ved hjælp af kollektive trafikmidler, kan problemet for eksempel løses med et kollektivt taxa-program (Frankrig, Finland) eller et andelstrafikselskab, som tilbyder forskellige transportformer (Italien). Et andet godt eksempel er postvæsenets transportserviceydelser i Irland og Nordirland. Turisme, produktion af kulturelle serviceydelser eller pleje af kulturmiljøet skaber arbejdspladser inden for kultur- og fritidsserviceydelser.

2.4. Antallet af beskæftigede på miljøserviceområdet vil stige på grund af dels den tiltagende miljøforurening, dels den ny bevidsthed om miljøets betydning. Sådanne serviceydelser kan f.eks. være indsamling og genbrug af affald, beskyttelse og bevarelse af landskabelige værdier, eller en kombination af naturbeskyttelse og turisme i landdistrikterne (Belgien, Irland og Frankrig).

Problemer og hindringer for udviklingen af servicevirksomhed og nye serviceformer i landdistrikterne

2.5. Etablering og reorganisering af servicevirksomhed vanskeliggøres af en række forhold i medlemslandene. De offentlige myndigheder er ofte alt for sektoropdelte til, at der kan skabes nye, innovative forvaltningsmodeller og leverandørstrukturer på serviceområdet. For en lille nystartet erhvervsvirksomhed kan en kompliceret lovgivning udgøre en uoverstigelig forhindring, hvis virksomheden ikke får rådgivningsbistand.

2.6. Etableringen af servicevirksomhed kan også forsinkes af økonomiske årsager. Mange serviceydelser er meget arbejdskraftintensive, hvilket indebærer store lønomkostninger. Samtidig er der stor forskel på betalingsevnen hos de mennesker, der har brug for en given serviceydelse. På grund af de høje udgifter til arbejdskraften er det svært at finde interesserede investorer, og de små virksomheder har på den anden side ikke mulighed for at yde deres investorer garantier. Det er således vanskeligt at skaffe risikovillig kapital til oprettelse af virksomheden og driftskapital til etableringsfasen.

2.7. Uddannelsesmæssige faktorer kan også være en hindring for serviceområdets udvikling. På områder, hvor man kræver meget deltidsarbejdskraft (f.eks. turisme), bliver medarbejderne ikke motiverede til at videreuddanne sig. På den anden side er mange virksomheder i landdistrikterne multierhvervsvirksomheder, hvilket betyder, at de erhvervsdrivende har brug for allroundfærdigheder, mens der i uddannelserne er blevet lagt alt for stor vægt på specialisering. Livslang uddannelse er da også absolut nødvendig, hvis de erhvervsdrivende skal bevare deres faglige kunnen i et samfund under konstant forandring. Ud over de tekniske kundskaber bør man i uddannelserne også lægge vægt på kundskaber i menneskelige relationer og andre »bløde« kundskaber.

2.8. Uddannelserne lægger fortsat alt for stor vægt på det teoretiske. I såvel de erhvervsfaglige uddannelser som i udviklingsprojekternes uddannelsesmoduler bør den viden, som skolerne og det praktiske arbejdsliv og forskningen producerer, samles til en helhed, som virksomhedslederne og arbejdstagerne kan drage nytte af.

2.9. De problemer, som er forbundet med forskellige landes lovgivning, kan også udgøre en hindring for udviklingen af arbejdspladser på serviceområdet. Nye virksomheder i landdistrikterne er ofte multierhvervsvirksomheder, for hvilke det pga. begrænsede kundskabsmæssige eller økonomiske ressourcer kan være svært at overskue alle problemerne i forbindelse med beskatning, finansieringsordninger, produktkvalitet og kontrolsystemer. Ikke desto mindre bør man være særlig opmærksom på kvaliteten af disse, idet man har at gøre med arbejdsopgaver, der ofte direkte retter sig mod andre mennesker.

Eksempler på vellykkede løsninger

2.10. Lokalt er der fundet løsninger på de nævnte økonomiske problemer, f.eks. anvendelse af servicekuponer som betalingsmiddel (bl.a. i ældreforsorgen i Frankrig) eller etablering af en fond med risikovillig kapital til små virksomheder. Et andet godt eksempel er den støtte, der i Finland ydes til kvinder, som driver små virksomheder på serviceområdet.

2.11. På det nationale plan kan man anvende afgifter eller beskatning, sænke lønomkostningerne eller give bistand direkte til enten brugerne eller producenterne af serviceydelser. Aktiviteter, som delvist støttes med offentlige midler, er, hvad angår omkostningseffektiviteten, ofte mere fordelagtige end rent offentlig servicevirksomhed (f.eks. ældrepleje i hjemmet eller på institution, landmandens landskabspleje i sammenligning med den samme opgave udført som lønarbejde).

2.12. Lokale aktionsgrupper under LEADER har løst de økonomiske problemer ved bl.a. at oprette multiservicevirksomheder, hvor mere indbringende serviceformer støtter mindre indbringende. I kvindegrupper under LEADER er der opstået nye former for organisering af sundhedspleje, vuggestuer og service på uddannelsesområdet, således at kvinder kan gå på arbejde, udføre fjernarbejde eller arbejde i egen virksomhed (Irland, Wales).

2.13. Samarbejdet mellem den offentlige og private sektor skaber mulighed for en pålidelig organisering af serviceydelserne. Produktionen af offentlige serviceydelser kan privatiseres eller overføres til fællesskabet, uden at den offentlige sektor mister kontrollen for så vidt angår organiseringsansvaret. Leverance af serviceydelser med den såkaldte underleveranceordning er et eksempel på dette. I Irland har man haft gode erfaringer med nye aktivitetsmodeller, idet man har oprettet forholdsvis selvstændige virksomhedsråd med repræsentanter fra såvel den offentlige som den private sektor.

Mulighederne i informationssamfundet

2.14. De muligheder, som informationssamfundet tilbyder, bør udnyttes mere effektivt i udviklingen af landdistrikterne. Elektroniske serviceydelser, banktjenester, indkøb m.m., kan tilbydes direkte i hjemmet via hjemmecomputer, hvilket også gør serviceydelserne mere tilgængelige i afsidesliggende landdistrikter. Dette forudsætter imidlertid, at antallet af hjemmecomputere forøges betydeligt. De økonomiske og kundskabsmæssige ressourcer tillader dog ikke altid anskaffelse og anvendelse af hjemmecomputere.

2.15. Der bør i større omfang etableres såkaldte infohuse i landdistrikterne, hvor man under vejledning kan anvende de eksisterende serviceydelser via datanettet. Dette vil væsentligt forøge serviceydelsernes tilgængelighed. Infohuse har eksisteret i bl.a. Finland siden 1980'erne, men deres uofficielle status har stået i vejen for udvidet anvendelse. Infohusene bør enten udvikles til erhvervsvirksomheder, som drives efter markedsøkonomiske principper, eller til servicecentre, som delvist finansieres med offentlige midler. Infohuse/fjernarbejdscentre kan fungere som centre, hvor alle serviceydelser er samlede, eller de kan indgå i skolernes og bibliotekernes informationsservice.

2.16. Informationssamfundet skaber også nye muligheder for fjernarbejde, der enten kan udføres i et infohus eller i egen virksomhed. Den fjernarbejdende andel af befolkningen vokser ligesom behovet for lokale serviceydelser. Da fjernarbejdets fulde potentiale inden for bl.a. undervisning og sundhedspleje endnu ikke er blevet klarlagt, bør der i forbindelse med udviklingen af landdistrikterne lægges stor vægt på også at udvikle fjernarbejdet.

3. Generelt

3.1. Regionsudvalget påskønner, at EF-initiativet LEADER I og II har gjort det muligt at organisere nye former for servicevirksomhed i landdistrikterne. EF-initiativets grundlag for at yde finansiering til en aktionsgruppe, dvs. »bottom up«-princippet, nytænkning og anvendelighed som model samt den fri bevægelighed er efter Regionsudvalgets mening vigtige principper. På denne måde støtter man det selvstændige initiativ, samarbejde og idérigdom på lokalt niveau, f.eks. i de mindre byer. Regionsudvalget mener, at LEADER-projekterne og -programmerne kunne gennemføres mere effektivt, hvis de blev bedre koordineret med strukturfondenes målsætninger eller med den »integrerede fremgangsmåde«, jf. pkt. 2 i Cork-erklæringen.

3.2. Nytænkningen kommer f.eks. til udtryk i gennemførelse af projekter med nye partnere. Dette gør det muligt at finde frem til en velfungerende model for arbejdsdelingen mellem den offentlige og den private sektor samt mellem forskellige forvaltningsområder. Regionsudvalget understreger således, at effektiviteten ikke er det vigtigste kriterium for alle serviceydelser, idet man samtidig skal tage hensyn til serviceydelsernes sociale dimension og sikre, at serviceydelserne er alment tilgængelige. Dette er ikke altid muligt i en helt privatejet servicevirksomhed, som drives efter markedsøkonomiske principper.

3.3. Regionsudvalget har med tilfredshed bemærket, at Kommissionen i sin behandling af målprogrammerne for de forskellige regioner har bestræbt sig på at implementere »bottom up«-princippet i programmerne for mål 1, 5b og 6. Dermed skabes der et regionalt samarbejdsnetværk, hvori indgår personer, som henholdsvis klarlægger de lokale behov, spreder og udarbejder ny information og formidler kontakter mellem arbejdsgivere og arbejdssøgende som »fødselshjælpere« for nye udviklingsprojekter.

3.4. Regionsudvalget er tilfreds med indholdet i EU's fjerde rammeprogram for 1994-1998, især hvad angår telekommunikationsteknologi og -servicevirksomhed, fordi disse projekter bl.a. gør det muligt at gennemføre forsøgsprojekter inden for fjernarbejde og fjernuddannelse. Også i udformningen af det femte rammeprogram bør disse serviceområder betragtes som aktiviteter, der skal finansieres.

3.5. Kommissionen har udarbejdet en meddelelse om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer (). Efter Regionsudvalgets mening har Kommissionen i meddelelsen foretaget en grundig undersøgelse af 17 forskellige erhvervsområders udviklingsmuligheder og udviklingsforanstaltninger, også ud fra landdistrikternes og de nye serviceformers synsvinkel. De forslag til foranstaltninger, som Kommissionen har fremlagt i meddelelsen, bør aktivt fremmes i forbindelse med Kommissionens egne beslutninger og ved at støtte medlemsstaterne, når disse i nærhedsprincippets ånd gennemfører egne aktioner.

4. Regionsudvalgets forslag til fremme af nye former for service- og erhvervsvirksomhed i landdistrikterne

4.1. Hvad angår organiseringen af servicevirksomhed, opfordrer Regionsudvalget EU-institutionerne til at støtte det regionale og lokale initiativ med en forenklet og hurtigere ansøgnings- og behandlingsprocedure for pilotprojekter og forsøgs- og forskningsprojekter.

4.2. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at være særlig opmærksom på, i hvilket omfang programmerne for de forskellige regioner virkelig indebærer en forbedring af serviceydelsernes kvalitet, f.eks. gennem anvendelse af kvalitetssystemer og kvalitetskontrol.

4.3. Regionsudvalget anmoder Kommissionen om at iværksætte aktioner, som vil kunne fremme en styrkelse på EU-niveau af mindstekravene til kvaliteten af de serviceydelser, som leveres af de såkaldte kombinationsservicevirksomheder, der leverer flere serviceydelser.

4.4. Regionsudvalget anmoder Kommissionen om at fremme foranstaltninger til forbedring af informationsudvekslingen i forbindelse med gennemførelsen af de forskellige EF-initiativer (bl.a. LEADER, NOW, SMV) om nye alternative metoder for organisering af servicevirksomhed og nye serviceformer. Hertil bør der overføres rigeligt med ressourcer fra programmernes tekniske støtte. Ligeledes bør den viden, som de nationale LEADER-net og EU's LEADER-observationsposter ligger inde med, udnyttes mere effektivt. I den forbindelse bør man allerede nu under debatten om den kommende revision af strukturpolitikken se nærmere på disse institutioners målsætninger, struktur, finansiering og fremtid.

4.5. Regionsudvalget opfordrer EU-institutionerne til at fremme dels staternes implementering af foranstaltninger, som svarer til dem, der gennemføres under LEADER-programmet, dels det lokale initiativ på et nationalt grundlag, således at der kan skabes nye, innovative måder at producere serviceydelser på. Man bør tilstræbe, at serviceydelserne bliver tilgængelige og stabile, samt finde en løsning på problemerne omkring arbejdsdelingen mellem den offentlige og den private sektor.

4.6. Ifølge Regionsudvalget er det vigtigt at støtte medlemsstaternes arbejde med at finde nye måder, hvorpå man kan forenkle og sænke beskatningen og de indirekte lønomkostninger for små serviceproducerende virksomheder.

4.7. Regionsudvalget mener, at Kommissionen bør forbedre risikofinansieringsordningerne for servicevirksomheder, således at de kommer til at fungere lige så godt som de tilsvarende ordninger for produktionsvirksomheder. Dette er især vigtigt hvad angår multierhvervsvirksomhederne i landdistrikterne.

4.8. Ifølge Regionsudvalget bør Kommissionen på EU-niveau gøre en større indsats for at forbedre udnyttelsen af telenettene i tyndtbefolkede regioner (f.eks. kan etableringsomkostningerne sænkes). De problemer vedrørende databeskyttelse, som er blevet aktuelle med den ny teknologi, bør løses både på EU og nationalt niveau.

4.9. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at være opmærksom på, at der ved revisionen af strukturfondene og definering af målområderne foretages en regionsopdeling, som tager nøje hensyn til de pågældende områders særlige problemer, således at de samarbejdsområder, som er vigtige for udviklingen af serviceydelserne og andre initiativer til fremme af det lokale udviklingspotentiale, ikke splittes op. For at opnå den største samlede virkning bør de forskellige fondes interventioner på de enkelte målområder ligeledes koordineres bedre (jf. »rural package«-modellen). I stedet for som nu at operere med flere programmer (f.eks. under mål 5a, 5b, 3 og 4) bør man for hver enkelt region udarbejde ét samlet programmeringsdokument.

4.10. Regionsudvalget tilslutter sig Cork-erklæringens forslag om et udviklingsprogram for landdistrikterne (). De foranstaltninger, som præsenteres i den nævnte erklæring, er helt på linje med de målsætninger og foranstaltninger, der foreslås i denne udtalelse.

Bruxelles, den 12. marts 1997.

Pasqual MARAGALL i MIRA

Formand for Regionsudvalget

() KOM(95) 273 endelig udg.

() EFT nr. C 116 af 14. 4. 1996, s. 46.