KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 30.07.1996 
KOM(96) 399 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
om revisionen af Fællesskabets strategi 
for affaldshåndtering 
UDKAST 
til 
RÅDETS RESOLUTION 
om affaldspolitik 
(forelagt af Kommissionen) 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
Resumé 
1. INDLEDNING 
2. BAGGRUNDEN 
3. MÅL 
3.1 Den generelle filosofi bag Fællesskabets affaldshåndteringspolitik 
3.1.1. Prioriteringen af de forskellige affaldspolitiske principper 
3.1.2. Producentansvar 
3.2. Særlige mål 
3.2.1. Forebyggelse 
3.2.2. Genanvendelse 
3.2.3. Endelig bortskaffelse 
3.3. Prioriterede affaldsstrømme 
3.4. Overførsel af affald 
4. INSTRUMENTER 
4.1. Lovindgreb 
4.2. Økonomiske instrumenter 
4.3. Affaldsstatistikker 
4.4. Andre styringsinstrumenter 
4.4.1 Gennemførelse, håndhævelse og overvågning af de gældende 
bestemmelser 
4.4.2 Håndteringsplaner 
4.4.3 Udvalg 
4.4.4. Livscyklusanalyser og økobalancer 
5. AKTØRER 
6. KONKLUSIONER 
- 1 
Resumé 
Revisionsrapporten fastslår, at det generelle mål for Fællesskabets 
affaldshåndtering politik er at sikre miljøbeskyttelse på et højt niveau til fremme af 
en bæredygtig udvikling, uden at dette griber forstyrrende ind i det indre,marked. 
Som middel til at nå denne dobbelte målsætning fremføres følgende faktorer som 
værende af afgørende betydning: 
* Omfattende og integrerede lovrammer 
* Passende definitioner på affaldsrelaterede begreber 
* Passende regler og principper: geografisk nærhed og tilstrækkelig 
egenkapacitet 
* Pålidelige og sammenlignelige data 
Revisionen bekræfter den prioritering af principperne, der blev opstillet i 
strategidokumentet fra 1989, nemlig at forebyggelse af affald skal have første 
prioritet, efterfulgt af genanvendelse og endelig af sikker bortskaffelse. 
Gennemførelsen af denne prioritering skal baseres på den bedst mulige løsning i 
miljømæssig henseende, under hensyntagen til de økonomiske og sociale 
omkostninger. 
Med hensyn til princippet om forebyggelse bør navnlig følgende foranstaltninger 
videreudvikles: Fremme af renere teknologier og produkter, mindskelse af affaldets 
farlige karakter, opstilling af tekniske standarder og om muligt EF-dækkende regler 
for begrænsning af visse farlige stoffer i produkterne, fremme af genbrugs- og 
genvindingsordninger, passende brug af økonomiske instrumenter, økobalancer, 
miljørevisionsordninger, livscyklusanalyser og forbrugeroplysnings- og 
uddannelsesforanstaltninger såvel som udvikling af et miljømærkningssystem. 
Med hensyn til princippet om genanvendelse bør genanvendelse af materialer 
generelt foretrækkes frem for genvinding af energi, såfremt dette er 
miljøforsvarligt. Årsagerne til denne præference er, at materialegenvinding i højere 
grad fremmer forebyggelse af affald end energigenvinding. 
Med hensyn til endelig bortskaffelse bør der lægges særlig vægt på så vidt muligt 
at undgå forbrænding uden energiudnyttelse. To andre problemer, nemlig 
ukontrollerede lossepladser og kontaminerede områder, kræver særlige og 
omfattende foranstaltninger på forskellige niveauer. 
2-
Strategien kommer ind på spørgsmålet om producentansvar. I en vares livscyklus -
fra fremstilling, indtil varen ender som affald - har fabrikanter, 
materialeleverandører, forhandlere, forbrugere og offentlige myndigheder hver deres 
særlige ansvar for affaldshåndteringen. Fabrikanten spiller imidlertid ofte en 
fremtrædende rolle, eftersom der er ham, der træffer de beslutninger vedrørende 
produktet, der er bestemmende for, hvordan det senere kan håndteres som affald. 
Dette princip vil derfor blive inddraget i fremtidige foranstaltninger, på en sag til 
sag-basis, under hensyntagen til de forskellige økonomiske aktørers specifikke 
ansvar. 
Revisionen af programmet for prioriterede affaldsstrømme synes at vise, at denne 
fremgangsmåde ikke vil kunne erstatte det traditionelle forberedende stadium i den 
institutionelle beslutningsproces. Der vil derfor i princippet ikke blive indledt nye 
projekter på dette område. Der vil snarere blive foretaget undersøgelser af 
affaldsstrømme og materialestrømme på et sag til sag-grundlag. 
Strategien bekræfter på ny nødvendigheden af passende kontrol med overførsel af 
affald inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 259/93/EØF. Der bør i denne 
forbindelse både lægges vægt på et højt miljøbeskyttelsesniveau og det indre 
markeds funktion. Principperne om geografisk nærhed og tilstrækkelig 
egenkapacitet bør efterleves. Disse principper betyder, at affald skal bortskaffes i et 
af de nærmest beliggende, passende udstyrede anlæg, og at affald, der er opstået i 
Fællesskabet, ikke bør bortskaffes andre steder. Disse principper gælder imidlertid 
kun for affald, der er bestemt til bortskaffelse, og ikke for affald, der er bestemt til 
genanvendelse. 
Det nye strategidokument indeholder et kapitel om de instrumenter, der skal 
anvendes på alle de forskellige planer til opfyldelse af strategiens mål, nemlig 
regulatoriske og økonomiske instrumenter, pålidelige og sammenlignelige 
affaldsstatistikker og andre styringsinstrumenter, som f.eks. 
affaldshåndteringsplaner, passende håndhævelse af lovgivningen og korrekt 
anvendelse af livscyklusanalyser og økobalancer. 
Hvad aktørerne angår, erkendes det i strategien, at alle de økonomiske aktører, der 
har berøring med affaldspolitikken, bør spille en aktiv rolle. De affaldspolitiske mål 
kan ikke nås uden medvirken fra offentlige myndigheder, private og offentlige 
selskaber, miljøorganisationer og, navnlig, de enkelte borgere og forbrugere. 
1. INDLEDNING 
1. Affald er en stadig stigende kilde til forurening. Forsvarlig og vel planlagt 
affaldshåndteringspolitik kan imidlertid både bidrage til at bevare de knappe 
naturressourcer og beskytte miljøet og derved medvirke effektivt til en bæredygtig 
udvikling. 
2. I september 1989 forelagde Kommissionen Rådet og Europa-Parlamentet en 
meddelelse om en EF-strategi for affaldsforvaltning (SEK (89) 934 endelig udg. af 
18.9.89). Rådet og Parlamentet godkendte denne strategi (Rådets resolution af 7. 
maj 1990 - EFT C 122 af 18.5.1990, s. 2, og Parlamentets beslutning af 19. februar 
1991- EFT C 72 af 18.3.91, s. 34). Endvidere udtrykte Parlamentet i en 
beslutning af 22. april 1994 ønske om videreudvikling af EF-strategien for 
affaldsforvaltning (EFT C 128 af 9.5.1994, s. 471). 
3. Sigtet med nærværende meddelelse om Fællesskabets affaldsstrategi er at revidere 
Kommissionens meddelelse fra 1989 og tilpasse den til kravene i de kommende 
fem år1*. Der er således siden 1989 kommet en række meget vigtige begivenheder 
og faktorer til, som har indflydelse på den holdning, medlemsstaternes og 
Fællesskabets administrationer og økonomiske aktører indtager på affaldsområdet. 
På denne baggrund bør Kommissionen genbekræfte og/eller tilpasse de principper, 
som ligger til grund for dens affaldspolitik. 
4. For det første har Kommissionen vedtaget en lang række nye retsforskrifter om 
affald. For det andet har Domstolen afsagt en række domme i sager, der vedrører 
affald. Disse kan være retningsgivende for medlemsstaternes og Fællesskabets 
affaldshåndteringsforanstaltninger. Endvidere har Traktaten om Den Europæiske 
Union og vedtagelsen af Fællesskabets femte handlingsprogram på miljøområdet, 
der nu er ved at blive revideret, afstukket rammerne for 
affaldshåndteringsaktiviteter i Fællesskabet. Derudover er der sket en udvikling i 
økonomiske, sociale, tekniske og miljømæssige faktorer, som har haft stærk 
indflydelse på affaldshåndteringspolitikken. Endvidere forbereder EU sig på 
udvidelsen med ansøgerlande fra Central- og Østeuropa såvel som Cypern og 
Malta. På internationalt plan fremgår det endelig, både i rapporten fra De Forenede 
Nationers konference om miljø og udvikling (Agenda 21) og af indgåelsen af 
Basel-konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af farligt 
affald og bortskaffelsen heraf, at det er nødvendigt at forebygge og/eller minimere 
farligt affald og håndtere farligt affald på en måde, der ikke skader sundhed og 
miljø. 
i) Denne revision omfatter ikke radioaktivt affald. 
-4 
Nu, syv år efter den første meddelelse om en affaldsstrategi, bør Europa-
Parlamentet og Rådet såvel som Det Økonomiske og Sociale Udvalg og 
Regionsudvalget, de offentlige myndigheder, de økonomiske aktører og miljø- og 
forbrugerorganisationerne orienteres om revisionen af 1989-affaldsstrategien. 
Kommissionen har for nylig vedtaget og forelagt Europa-Parlamentet og Rådet en 
rapport om de foranstaltninger, der er truffet siden vedtagelsen af den første 
meddelelse (KOM (95) 522 endelig udg. af 8.11.1995). 
Ved gennemførelsen af denne meddelelse vil der til fulde blive taget hensyn til 
Fællesskabets forpligtelser i henhold til international ret, navnlig hvad handel 
angår, og de principper, der ligger til grund for Fællesskabets politik på andre 
områder. 
2. BAGGRUNDEN 
7. Affald er materielle genstande. Det Europæiske Fællesskab har oprettet et indre 
marked, hvor natic..?l.e grænser ikke længere fungerer som økonomiske grænser, og 
hvor den fri bevægelighed for varer er af afgørende betydning. Medlemsstaterne er 
forpligtet til at overholde EF-traktatens bestemmelser, f.eks. bestemmelserne i 
artikel 30-36 om fri bevægelighed for varer, i deres nationale bestemmelser og i 
deres administrative praksis i forbindelse med anvendelse og fortolkning af EF-
retten. Domstolen har fastsat, at der med termen "varer" i traktaten forstås varer 
uanset deres værdi, art, karakteristika og formål. I denne forbindelse må affald 
betragtes som 'varer' i henhold til artikel 30, uanset om de vil blive genbrugt, 
genvundet eller bortskaffet (sag C-2/29, Kommissionen mod Belgien). Domstolen 
har imidlertid fremført, at affald er varer af en særlig art, som kan udgøre en risiko 
for miljøet. I lyset af artikel 30-36 og ud fra princippet om, at indgreb mod 
miljøskader fortrinsvis skal ske ved kilden, kan den fri bevægelighed for affald 
derfor begrænses af hensyn til miljøbeskyttelsen og i overensstemmelse med den 
gældende lovgivning. 
8. Som et skridt i denne retning indførtes der med affaldsstrategien for 1989 et 
princip om geografisk nærhed. Det betyder, at affald skal afskaffes i et af de 
"nærmest beliggende, forsvarligt udstyrede anlæg". Endvidere fremførtes princippet 
om tilstrækkelig egenkapacitet med hensyn til affaldsbortskaffelse, i første instans 
for Fællesskabet som helhed, hvilket afspejler den generelle idé, at affald, der er 
skabt i Fællesskabet, ikke bør bortskaffes uden for Fællesskabet. I lovgivningen er 
der herefter taget behørigt hensyn til disse principper, som er blevet anvendt på 
bortskaffelse af affald, men dog ikke på genanvendelse af affald. 
9. Tidligere benyttede en række medlemsstater sig i vid udstrækning af principperne 
om geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet for at oprette og bevare 
passende og bæredygtige affaldshåndteringssystemer. Efter Kommissionens 
opfattelse kan disse nationale politikker spille en værdifuld rolle, forudsat at de er i 
overensstemmelse med traktaten og principperne for det indre marked. 
10. I Fællesskabets affaldsforskrifter har man søgt at skabe ligevægt mellem behovet 
for at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau - i henhold til EF-traktatens artikel 130R 
- og behovet for et passende reguleringsniveau til sikring af et velfungerende indre 
marked. Dette ville give de økonomiske aktører mulighed for at drive virksomhed 
på affaldsområdet i Fællesskabet på grundlag af fælles regler, samtidig med at der 
tages hensyn til medlemsstaternes legitime ønske om at fastlægge og gennemføre 
affaldspolitik og affaldshåndteringsforanstaltninger på nationalt plan. At der således 
er tale om forskellige målsætninger, har udmøntet sig i, at nogle af Fællesskabets 
affaldsdirektiver er baseret på EF-traktatens artikel 100A, mens andre har 13OS 
som retsgrundlag. Sigtet med denne strategi er at bidrage til et højt 
miljøbeskyttelsesniveau på affaldsområdet inden for rammerne et indre marked. 
Kommissionen satser stærkt på at opfylde dette mål og anmoder alle de 
interesserede parter om at bistå den hermed. 
6-
11. Fællesskabets miljøpolitik tager sigte på et højt beskyttelsesniveau. Derfor skal 
miljøforurenende emissioner (til luft, vand, jord) fra anlæg mindskes så vidt muligt 
og på den mest omkostningseffektive måde. En given emissions miljøbelastning 
afhænger ikke af emissionsprocessen. Der er derfor ikke grund til at opstille 
forskellige normer for forskellige sektorer (industri- og affaldsbehandlingsanlæg), 
så længe udgangsmaterialet og processen er sammenlignelig. De samme strenge 
normer bør i princippet gælde for affald, uanset om det behandles i industrianlæg 
eller i affaldsbehandlingsanlæg (genanvendelse eller bortskaffelse). Kommissionens 
fremtidige arbejde vil tage sigte herpå. Der bør også lægges vægt på at sikre, at 
der ikke fastsættes normer, der begrænser emissionerne i et givet miljømedium 
(luft, vand eller jord), men samtidig fører til en stigning i emissionerne til andre 
medier. Denne grundlæggende filosofi, som er nedfældet i forslaget til et direktiv 
om integreret forureningsbekæmpelse for industrianlæg, herunder 
affaldsbehandlingsanlæg, skal også være retningsgivende for Fællesskabets 
affaldsstrategi. 
12. Kommissionen er overbevist om, at befolkningens betænkeligheder, således som de 
udmøntes i 'ikke i min baghave'-syndromet kun kan overvindes med meget strenge 
miljønormer for alle affaldshåndteringsanlæg. 
13. Debatten om sondringen mellem 'affald' og 'varer' har nu bestået i næsten 20 år. 
Der er endnu ikke fundet frem til nogen tilfredsstillende definition på, hvornår et 
materiale bliver til affald, og hvornår affaldet igen bliver til en vare. Et 
løsningsforslag, som til tider er blevet fremsat, består i, at materiale er en 'vare', 
når det har økonomisk værdi. Dette ville hverken være på linje med EF-
definitionen på affald eller med Domstolens udtalelse, som går ud på, at 
definitionen på affald ikke afhænger af den økonomiske værdi, som en kasseret 
genstand måtte have, og at affald uden økonomisk værdi skal betragtes som vare i 
den i EF-traktatens artikel 30 nævnte betydning, omend af særlig art. Dette 
spørgsmål er vanskeligt at løse, men de praktiske følger heraf er af en sådan art, at 
alle de involverede parter, herunder de internationale organisationer, gør en 
yderligere indsats for at finde frem til en sådan definition. 
14. Definitionerne på "affald" og "farligt affald" i Rådets direktiv 75/442/EØF, ændret 
ved direktiv 91/156/EØF, og 91/689/EØF har ikke løst alle vanskelighederne med 
sondring mellem affald og vare, selv om sigtet hermed både var at beskytte miljøet 
og det indre marked. 
15. Medlemsstaterne har i deres gennemførelse af EF-lovgivningen anvendt ret 
forskellige begreber for affald og farligt affald og opstillet forskellige affaldslister. 
Kommissionen mener af denne grund, at de ovennævnte målsætninger kun kan 
opfyldes, hvis alle medlemsstaterne inkorporerer EF-definitioneme på affald og 
farligt affald og de respektive lister i deres nationale lovgivning. Hermed ville man 
undgå den stærkt afvigende terminologi - industriaffald, restaffald, sekundære 
råstoffer, specialaffald osv. - som kun øger vanskelighederne for de økonomiske 
aktører og myndighederne. På samme tid ville der i princippet kun være én EF-
dækkende liste for "affald" og for "farligt affald", hvilket i høj grad ville være til 
fordel for alle de berørte parter med hensyn til gennemsigtighed, planlægning og 
økonomisk sikkerhed. 
I forbindelse med forberedelsen til EU's udvidelse bør opmærksomheden navnlig 
koncentreres om de central- og østeuropæiske lande, der forbereder sig på at 
tiltræde EU. Samtidig med at landenes lovgivning skal tilpasses EU-retten, bør der 
sættes ind på at skærpe de praktiske foranstaltninger til at sikre håndhævelse og 
anvendelse af bestemmelserne. 
16. Hvis medlemsstaterne mener, at listerne ikke afspejler de forskellige former for 
"affald" eller "farligt affald" fuldstændigt eller korrekt, har de på nuværende 
tidspunkt ret til at indføre eller bevare strengere nationale bestemmelser. Det skal 
endvidere bemærkes, at affald, der ikke optræder på fællesskabslisten, kan være 
omfattet af anden relevant EF-lovgivning. Sådanne foranstaltninger skal imidlertid 
anmeldes til Kommissionen. Der findes en særlig, forenklet udvalgsprocedure til 
tilpasning af EF-listerne til nye krav. 
17. Ifølge den nyligt offentliggjorte rapport "Europas miljø: Statistisk kompendium for 
Dobris-vurderingen" blev der i 1990 i de 15 medlemsstater i alt skabt ca. 910 mio 
tons affald (eksklusive landbrugsaffald); heraf var 22 mio. tons farligt affald. Den 
potentielle miljøbelastning af disse affaldsmængder er enorm. Det er imidlertid 
uhyre vanskeligt, om ikke umuligt, at tegne et sammenhængende billede for 
forskellige lande inden for en given tidsramme, som kan vise udviklingen i 
affaldsmængderne i de sidste 10 år. Der findes kun få oplysninger fra før 1985, og 
de senere oplysninger er spredte og vanskelige at sammenligne eller opsummere. 
Dette skyldes manglen på systematisk dataindsamling på EF-plan med anvendelse 
af ensartede rammer, definitioner og terminologi. I kapitel 4.3. beskrives statistisk­
spørgsmålet nærmere. 
8-
3. MÅL 
3.1 Den generelle filosofi bag Fællesskabets affaldshåndteringspolitik 
3.1.1. Prioriteringen af de forskellige affaldspolitiske principper. 
18. Genanvendelse og bortskaffelse er vigtige for affaldspolitikken, men bør ikke være 
det vigtigste element i en sådan politik. Skabelse af affald er en form for 
forurening og på samme tid spild af ressourcer. Derfor må sigtet med en 
fællesskabsaffaldspolitik, der er baseret på forsigtigheds- og 
forebyggelsesprincippet, være at forhindre affaldets opståen og endvidere at 
mindske indholdet af farlige stoffer i affaldet. På denne måde undgår man samtidig 
at udsætte menneskers sundhed og miljøet for risiko. På lang sigt vil en sådan 
politik indebære, at alle affaldsrelaterede problemer må integreres allerede i 
produktionsfasen, til gavn for en bæredygtig udvikling. 
19. 'Genanvendelse' dækker tre begreber: genbrug, genvinding og energiudnyttelse. 
Affald, der ikke kan undgås, bør genanvendes efter en af disse metoder. Endelig 
bortskaffelse skal være sikkerhedsmæssigt forsvarlig og må kun omfatte affald, som 
det ikke er muligt at genanvende. 
20. Kommissionen bekræfter derfor den prioritering af principperne, som er opstillet i 
strategien fra 1989: herefter skal forebyggelse af affald have første prioritet 
efterfulgt af genanvendelse af affald og endelig sikker bortskaffelse af affald. 
Denne prioritering mellem principperne skal naturligvis anvendes med en vis 
fleksibilitet. Valget mellem disse forskellige muligheder skal baseres på 
miljøhensyn under samtidig hensyntagen til de økonomiske og sociale 
omkostninger. I en forsvarlig håndteringsstrategi bør der anvendes analyse- og 
beslutningsmetoder til vurdering af fordele og ulemper ved at gribe ind og undlade 
at gribe ind. Efter Kommissionens opfattelse må affaldsforebyggelse under alle 
omstændigheder foretrækkes frem for enhver anden løsning. 
21. I denne forbindelse kan metoden med 'internalisering af de eksterne 
(miljø)omkostninger' være nyttig. Ved eksterne omkostninger forstås de 
omkostninger til naturressourcer og materialeressourcer, som endnu ikke er 
indregnet i markedsprisen på disse ressourcer, og de omkostninger (skader) for 
miljøkvaliteten, som opstår i løbet af produktcyklen, herunder affaldshåndtering. 
Vurdering af disse eksterne omkostninger i penge og internalisering heraf i 
produktprisen på de forskellige stadier af produktets livscyklus ville i princippet -
gennem markedsmekanismerne - skabe et i miljømæssig og økonomisk henseende 
optimalt affaldshåndteringssystem. I praksis er det imidlertid af forskellige årsager 
endnu ikke muligt at gennemføre en samlet internaliseringsstrategi. 
22. Kommissionen vil i de kommende år fortsat arbejde for at fremme disse principper 
ved at skabe juridiske, økonomiske og administrative instrumenter, hvorved disse 
principper kan efterleves i hele Fællesskabet. 
23. For at mindske affaldsmængden betydeligt og for generelt at opfylde høje 
genanvendelsesmål vil Kommissionen fremsætte forslag på områder, hvor der vil 
kunne fastsættes kvantitative mål på EU-plan. I denne forbindelse vil det være 
vigtigt at sikre, at der er fuld klarhed over, hvilke affaldsmængder der skabes i de 
forskellige industriprocesser, så de forskellige foranstaltningers effektivitet kan 
vurderes. De økonomiske aktører opfordres endvidere til at opstille kvantitative mål 
for affaldsreduktion og -genanvendelse for de enkelte produktionsenheder. Der er 
endelig gode muligheder for at reducere og genanvende dagrenovation på en mere 
bæredygtig måde. Der vil også blive opstillet nye mål på dette område. 
3.1.2. Producentansvar 
24. En forebyggende affaldspolitik, som tager sigte på at forhindre skabelse af affald, 
må begynde med produktet og produktionsprocessen. Allerede ved udformningen af 
et produkt skal der tages hensyn til de forskellige affaldshåndteringsløsninger. Det 
indebærer, at der skal sættes ind på alle stadier af et produkts livscyklus, fra 
produktion, over anvendelse til indsamling, genbrug, genvinding og endelig 
bortskaffelse. 
25. Tidligere blev omkostningerne ved og ansvaret for bortskaffelse af produkter, der 
blev til affald, traditionelt båret af enten miljøet selv eller af skatteyderne. Denne 
fremgangsmåde er ikke i overensstemmelse med principperne i EF-traktatens artikel 
130R, navnlig forsigtigheds- og forebyggelsesprincippet såvel som forureneren-
betaler-princippet og princippet om, at indgreb over for miljøskader fortrinsvis skal 
finde sted ved kilden. 
26. Disse grundlæggende principper tager sigte på en lukket livscyklus for stoffer, 
komponenter og produkter - lige fra produktionsstadiet til det tidspunkt, hvor de 
bliver til affald. Dette mål kan kun nås, hvis ansvaret påhviler de økonomiske 
aktører, som bedst kan bidrage til at beskytte, bevare og forbedre miljøkvaliteten. 
10 
27. Hvad angår et produkts livscyklus - fra fremstilling til affald - har fabrikanter, 
materialeleverandører, forhandlere, forbrugere og offentlige myndigheder hver deres 
særlige ansvar for affaldshåndtering. Det er imidlertid fabrikanten, som har den 
mest fremtrædende rolle. Det er fabrikanten, der tager de afgørende 
affaldshåndteringsrelaterede beslutninger vedrørende et givet produkt, såsom 
design, udformning, anvendelse af materialer, produktets sammensætning og 
endelig dets markedsføring. Fabrikanten kan derfor skabe muligheder for ikke blot 
at undgå affald gennem velovervejet anvendelse af naturressourcer, fornyelige 
råstoffer eller ufarlige materialer, men også for at udforme produkterne på en 
måde, der gør forsvarlig genbrug og genanvendelse nemmere. Mærkning, 
brugsanvisninger og datablade kan bidrage hertil. 
28. Denne fremgangsmåde er i overensstemmelse med begrebet 'ansvarsdeling', der er 
foreslået i det femte handlingsprogram på miljøområdet. Dette begreb understreger 
netop, at der kun kan gøres fremskridt inden for miljøbeskyttelse, hvis alle de 
berørte parter medvirker på en samordnet måde. 
29. Kommissionen vil, på et sag til sag-grundlag, integrere og efterleve de ovennævnte 
principper i alle fremtidige foranstaltninger, som den foreslår eller iværksætter på 
affaldsområdet, under hensyntagen til de forskellige økonomiske aktørers særlige 
ansvarsområder. 
3.2. SÆRUGE MÅL 
3.2.1 Forebyggelse 
30. Den miljøbelastning, et produkt eller et anlæg forvolder, skyldes ikke kun 
skabelsen af affald. En given genstands miljøbelastning bør derfor vurderes for hele 
genstandens livscyklus. Miljøbelastningen bør således normalt bestemmes ud fra en 
"vugge til grav"-indfaldsvinkel, dvs. fra udvindingen af råmaterialer, forarbejdning, 
fremstilling og transport til anvendelse og endelig håndtering som affald. Formålet 
med denne indfaldsvinkel er på den ene side at spare råstoffer og energi og på den 
anden side at minimere affaldsmængden, særlig farligt affald. Målet bør på langt 
sigt være at udnytte færre materialer i processer, produkter og tjenesteydelser. 
31. Der findes endnu ikke tilstrækkeligt konsoliderede metoder til gennemførelse af 
livscyklusanalyser af produkter. Men disse metoder kan i fremtiden vise sig at 
blive et uhyre nyttigt redskab til strategisk affaldsplanlægning. 
11 -
32. I strategidokumentet fra 1989 hedder det, at forebyggelse af affald først og 
fremmest bør sikres ved anvendelse af renere teknologi i produktionsprocessen og 
ved produktorienterede foranstaltninger, f.eks. indførelse af et 
miljømærkningsfr/stem på EF-plan. 
33. Det må erkendes, at Fællesskabets resultater med hensyn til forebyggelse af affald 
ikke er tilfredsstillende. Tværtimod er affaldsmængderne som helhed stadig vokset. 
34. Kommissionen vil fortsat fremme udviklingen af renere teknologi gennem de 
forskellige finansieringsfonde (f.eks. LIFE, miljø- og klimaprogrammet, 
programmet for industri- og materialeteknologi), og den vil søge at få 
medlemsstaterne og de økonomiske aktører til at anvende denne teknologi, for 
eksempel ved brug af instrumenter, såsom forslaget til direktiv om integreret 
forureningsforebyggelse og -bekæmpelse. Kommissionen vil søge at styrke 
miljøaspektet ved de tekniske standarder inden for rammerne af Den Europæiske 
Standardiseringsorganisation (CEN) for at sikre, at der allerede i 
produktstandarderne tages hensyn til de problemer, der opstår, når produktet er 
udtjent. Kommissionen vil fremme genbrug og genvinding på miljømæssigt og 
økonomisk forsvarlige betingelser, da det mindsker behovet for at fremstille nye 
produkter og dermed nyt (fremtidigt) affald. 
35. I visse tilfælde kan det blive nødvendigt at opstille EF-dækkende regler for at 
begrænse tungmetaller i produkter eller i produktionsprocessen eller forbyde 
specifikke produkter for at forhindre, at der på et senere stadium opstår farligt 
affald. Dette kan komme på tale, når hverken genbrug, genanvendelse eller sikker 
bortskaffelse kan accepteres som en miljøforsvarlig løsning. 
36. En vigtig faktor for affaldsminimering er prisen. Hvis prisen på naturressourcerne 
er lav, skabes der mere affald. Hvis prisen på affaldsbortskaffelse er høj, vil man 
generelt søge at begrænse skabelsen af affald. Endvidere anvender nogle 
medlemsstater økonomiske instrumenter - såsom afgifter på produkter, der hverken 
kan genbruges eller genvindes - som middel til at få forbrugerne til at vælge andre 
produkter. Kommissionen vil søge at fremme anvendelsen af økonomiske 
instrumenter i affaldssektoren, i overensstemmelse med reglerne for det indre 
marked. 
37. Af andre midler til at forebygge affald kan nævnes miljørevisionsplaner for 
økonomiske aktører; miljørevision viser klart, hvor store mængder affald der 
skabes, og vil derved være et incitament til at udvikle affaldsminimeringsstrategier. 
EF-forordningen om miljørevision kan bruges som udgangspunkt for 
medlemsstaternes revisionssystemer. Forordningen om miljømærkning kan også 
anvendes på affaldshåndteringsområdet til at fremme affaldssparsomme produkter. 
Hvad disse virkemidler angår, erkendes det dog, at der bør tages hensyn til de 
særlige forhold, der gør sig gældende for de små og mellemstore virksomheder. 
- 12 
38. Affaldsminimering kan generelt fremmes, hvis forbrugerne kan anspores til at købe 
produkter, der forurener mindre, der er fremstillet af genvundne materialer, eller 
som selv kan genbruges eller genvindes. Kommissionen vil fremme 
forbrugeroplysning på dette område og derved bidrage til at ændre 
forbrugsmønstrene. 
39. Kommissionen vil fortsætte med at skabe juridiske og institutionelle rammer på 
EF-plan, som kan fremme forebyggelse af affald. Det afhænger både af 
medlemsstaterne, de økonomiske aktører og forbrugerne, om denne strategi vil 
lykkes. Der kræves en fælles indsats fra myndighederne på lokalt, regionalt og 
nationalt plan og på fællesskabsplan, som kan vise, at affaldsforebyggelse betaler 
sig, både med hensyn til pris, forbrugernes tilfredsstillelse og miljøbeskyttelse. 
3.2.2. Genanvendelse 
40. Genanvendelsen af affald udgør kernen i enhver affaldshåndteringspolitik. Hvis 
skabelse af affald ikke kan undgås, må affaldet derfor genbruges eller genanvendes 
gennem materialegenvinding eller energiudnyttelse. 
41. Hvis genbrug af et produkt er miljøforsvarligt, bør denne mulighed fremmes 
yderligere, da man herved undgår af skabe affald. Affald kan i øvrigt hovedsagelig 
genanvendes ved materialegenvinding, hvorved en del af eller alle de materialer, 
der findes i affaldet, oparbejdes, så de kan bruges til fremstilling af nye produkter, 
eller ved energigenvinding, dvs. at affaldet anvendes som brændsel. 
42. Materialegenvinding kræver, at affaldet sorteres ved kilden. Dette indebærer, at de 
endelige brugere og forbrugerne deltager i affaldshåndteringskæden, hvilket giver 
dem større forståelse for behovet for affaldsminimering. Det er således de endelige 
brugere og forbrugerne, som bør sortere affaldet, hvorved genanvendeligt affald 
genindtræder i produktionskredsløbet. Endvidere bør energistrategier, der beror på 
affald som brændsel, ikke undergrave principperne om forebyggelse og 
materialegenvinding. I mange tilfælde vil man ved at bevare det genanvendelige 
affalds materialestruktur kunne mindske behovet for yderligere materiale og energi 
til fremstilling af et nyt produkt. Gennem materialegenvinding mindskes også 
emissioner fra affaldsforbrændingsanlæg. 
På denne baggrund bør materialegenvinding prioriteres frem for energimæssig 
udnyttelse, hvis det er miljøforsvarligt, da materialegenvinding i højere grad end 
energimæssig udnyttelse forebygger skabelse af affald. Det vil imidlertid være 
nødvendigt at tage hensyn til de miljømæssige, økonomiske og videnskabelige 
konsekvenser af de forskellige løsninger, hvilket i visse tilfælde vil kunne resultere 
i, at energigenvinding foretrækkes. 
13 -
Materialegenvinding 
43. Med hensyn til materialegenvinding bør det fremføres, at produkternes 
kompleksitet, for å vidt angår materialesammensætning og struktur, er øget 
betydeligt i årenes løb. Det er imidlertid karakteristisk for genvindingsindustrien, at 
den ofte kun håndterer de mere simple produkter. Det vil derfor være en vigtig 
opgave at udvikle en genvindingsindustri, der er baseret på moderne metoder og 
teknologier, hvorved udtjente produkter kan oparbejdes på et økonomisk rentabelt 
grundlag. 
44. Der bør skabes tættere forbindelse mellem alle de forskellige økonomiske aktører i 
produktions- og distributionskæden for at øge muligheden for at genvinde 
materialer og produkter. De anvendte materialer bør navnlig være nemme at sortere 
og være indbyrdes kompatible i genvindingsprocesssen, og produkterne bør 
udformes på en sådan måde, at de er nemme at skille ad. 
45. Der bør endvidere skabes afsætningsmuligheder for genvundne materialer og 
produkter i hele Fællesskabet. Dette forudsætter, at de økonomiske aktører og 
forbrugerne overbevises om, at materialer og produkter, der helt eller delvis består 
af genvundne materialer, opfylder de samme sundheds-, sikkerheds-, og 
miljønormer som "nye" produkter. Krav til offentlige indkøb kan spille en vigtig 
rolle for at fremme anvendelsen af genvundne produkter. 
Energigenvinding 
46. Som kilde til energi får forbrænding af affald med energiudnyttelse stadig større 
betydning, men denne proces er behæftet med betydelige problemer. 
Medlemsstaterne definerer grænsen mellem affaldsforbrænding med og uden 
energigenvinding på forskellig måde. Kommissionen vil derfor træffe yderligere 
foranstaltninger for at skabe klare definitioner på dette område. Det vil i fremtiden 
måske blive nødvendigt at overveje at opstille EF-kvalitetskrav til bestemmelse af, 
hvornår en given forbrændingsoperation skal betragtes som genanvendelse eller 
bortskaffelse. Med hensyn til valg af terminologi bør begrebet "genvinding" 
endvidere kun anvendes på materialegenanvendelse og bør ikke, som det allerede er 
fastsat i Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald, omfatte 
energiudnyttelse. 
47. Ved energigenvinding bør det sikres, at den fremstillede energi udnyttes på den 
mest effektive måde. Det må derfor overvejes, om kun affald, der giver et 
energimæssigt nettoudbytte, bør betragtes som affald, der kan anvendes til 
energiudnyttelse. 
48. Emissionerne fra energigenvindingsanlæg skal mindskes og være i 
overensstemmelse med EF-forskrifterne. Opmærksomheden bør særlig rettes mod 
anlæg, som ikke oprindeligt var udformet til forbrænding af affald som 
brændselssubstitut. For alle anlæg gælder det, at forbrænding skal udføres på en 
sådan måde, at reststofferne kan bortskaffes på en miljøforsvarlig måde. 
- 14 
3.2.3 Endelig bortskaffelse 
49. Endelig bortskaffelse af affald består hovedsagelig i affaldsforbrænding uden 
energiudnyttelse og deponering af affald. Til tider anses også dumpning eller 
udledning af affald på havet som endelig bortskaffelse. I tråd med en række 
internationale konventioner mener Kommissionen ikke, at udledning af affald i 
havet eller på havbunden er en acceptabel løsning, og dette bør derfor undgås. 
Dette princip gælder alle former for affald, herunder udtjente skibe og andet 
omfangsrigt affald. 
50. I medfør af direktiv 75/442/EØF skal medlemsstaterne træffe foranstaltninger til at 
skabe et integreret og passende netværk af affaldsbortskaffelsesanlæg, hvorved 
Fællesskabet sættes i stand til selv at bortskaffe sit affald. De affaldshåndterings­
planer, som alle medlemsstaterne skal udarbejde, vil utvivlsomt bidrage til 
skabelsen af dette EF-dækkende net. 
51. Bortskaffelsesomkostningerne afspejler ofte ikke de reelle omkostninger for miljøet. 
Ofte medregner man således ikke omkostningerne i hele en deponeringsplads' 
levetid - 100 år eller mere. Lave bortskaffelsespriser giver ikke noget incitament til 
genanvendelse eller forbehandling af affald. Medlemsstaterne bør derfor på længere 
sigt sikre, at den pris, der betales for bortskaffelse af affald, gøres mere 
gennemsigtig. Målet bør være, at prisen nøjagtigt afspejler de faktiske 
omkostninger ved affaldsdeponering, f.eks. omkostningerne i forbindelse med 
nedlukning og efterbehandling af et deponi. Dette ville genoprette ligevægten 
mellem omkostningerne ved bortskaffelse, som nu generelt er for lave, og andre 
former for behandling, f.eks. miljøforsvarlig genanvendelse, hvor omkostningerne 
er relativt høje. 
52. Forbrænding af affald mindsker affaldets volumen. Men forbrænding af affald uden 
energiudnyttelse bidrager ikke til ressourcebesparelser. Målet bør derfor være, at 
alle forbrændingsanlæg udnytter energien. Ved forbrænding bør emissionen af 
forureningsstoffer minimeres, navnlig tungmetaller, dioxin og furan. Det bør nøje 
overvåges, at anlæggene opfylder de gældende forskrifter, herunder navnlig direktiv 
94/67/EF. Som allerede nævnt bør anlæg, som ikke oprindeligt er udformet til 
forbrænding af affald, overvåges særlig nøje. 
53. Deponering af affald bør i princippet anses for den sidste - og ringeste - løsning. 
Deponering belaster miljøet, navnlig når man medregner virkningerne på langt sigt. 
Dette udelukker ikke, at affaldsdeponering i særlige tilfælde er den eneste rimelige 
form for bortskaffelse. Men i affaldsstrategierne bør der ikke desto mindre sættes 
kraftigt ind på at forebygge og, hvis dette ikke er muligt, minimere de 
affaldsmængder, der deponeres. Dette kan navnlig opnås gennem 
affaldsforebyggelse og genanvendelse. Affald bør endvidere sorteres og/eller 
forbehandles, inden det deponeres, så dets volumen mindskes og farligt affald 
fjernes. På mellemlang sigt mener Kommissionen, at kun ikke-genanvendeligt 
affald og inert affald bør accepteres på deponeringspladser. 
15 -
54. Efter Europa-Parlamentets forkastelse af Rådets fælles holdning til et direktiv om 
deponering af affald, vil Kommissionen i den nærmeste fremtid fremsætte et nyt 
forslag med strenge mindstekrav for godkendelse af deponeringspladser. Direktivet 
vil blive gennemført gradvis i medlemsstaterne og vil give mulighed for øget 
beskyttelse af miljøet mod kontaminering og andre risici fra deponeringspladser. 
Kommissionen vil i de kommende år sikre, at direktivet gennemføres til fulde. 
55. Der er betydelig miljørisiko ved kontaminerede områder, såsom gamle 
lossepladser, ukontrolleret deponering af affald, forladte industriområder og 
militære områder osv. Der bør lægges stor vægt på oprensning af disse områder. 
Opmærksomheden bør endvidere henledes på gamle miner og andre underjordiske 
anlæg, hvor slutoplagring af affald indebærer samme eller måske endnu alvorligere 
fare for miljøet end almindelige deponeringspladser. 
56. Nogle medlemsstater har indledt foranstaltninger til oprensning af kontaminerede 
områder, hvilket ofte er en både bekostelig og vanskelig operation. Kommissionen 
mener, at lokalisering og genopretning af sådanne kontaminerede områder først og 
fremmest påhviler medlemsstaterne, som også skal overveje, hvorvidt "forureneren 
betaler princippet" skal anvendes i disse tilfælde. Der bør i fremtiden udveksles 
erfaringer, knowhow og oprensningsteknologier mellem medlemsstaterne. Dette 
problem ventes at være af særlig stort omfang i Central- og Østeuropa. 
3.3. Prioriterede affaldsstrømme 
57. Til opfølgning af Rådets resolution af 7. maj 1990 om EF-dækkende 
foranstaltninger for særlige affaldstyper har Kommissionen udviklet et program for 
prioriterede affaldsstrømme, navnlig brugte dæk, udtjente biler, affald fra 
sundhedssektoren, byggeaffald og affald fra elektrisk og elektronisk udstyr. 
58. Arbejdsmetoden byggede på et hollandsk forsøg, som havde ført til indgåelse af 
kontrakter om særlige affaldstyper. Sådanne kontrakter består i aftaler mellem 
regeringen, økonomiske aktører og evt. ikke-statslige organisationer, som forpligter 
sig til at opfylde de mål for affaldsreduktion eller 
-genanvendelse, som regeringen havde opstillet. Der blev imidlertid ikke opstillet 
mål på EF-plan. Arbejdsgrupperne omfattede repræsentanter for de nationale 
regeringer, Kommissionens tjenestegrene, producenter af råvarer, fabrikanter, 
detailforhandlere, miljø- og forbrugersammenslutninger osv. 
- 16-
59. Den oprindelige idé, som gik ud på at nå til enighed mellem deltagerne om 
kvantificerede mål for de forskellige affaldsstrømme, blev kun delvis realiseret. Af 
mulige grunde hertil kan nævnes: der fandtes ikke tilstrækkelige EF-dækkende 
statistikker over de pågældende affaldsformers mængder og kvalitet og 
miljøbelastningen herfra; ikke alle parterne var rede til at tage hensyn til alle 
affaldshåndteringsaspekter og konsekvenser af affaldsstrømmen; der var ingen eller 
mangelfuld metodologi til vurdering af de økonomiske aspekter, hvorved 
miljøulemper/fordele kunne beregnes, og hverken repræsentanterne for 
medlemsstaterne, industrien og de ikke-statslige organisationer havde mandat til at 
forhandle, acceptere og vedtage visse beslutninger. 
60. Den generelle konklusion af projekterne for de prioriterede affaldsstrømme er, at de 
bidrog til større indsigt i og mere information om de forskellige affaldsstrømme og 
mulige løsninger herpå, herunder bedre produktdesign og produktionsprocesser. 
Denne fremgangsmåde baseret på projekter for specifikke prioriterede 
affaldsstrømme var imidlertid ikke altid tilstrækkelig vellykke* til at kunne erstatte 
den traditionelle forberedelsesfase i den institutionelle beslutningsproces. Det må 
endvidere nævnes, at denne fremgangsmåde er meget tids- og arbejdskrævende. 
61. På denne baggrund vil Kommissionen i princippet ikke indlede nye specifikke 
projekter, hvor denne metode anvendes. Den agter imidlertid at undersøge andre 
affaldsstrømme eller materialestrømme, såsom tungmetaller eller visse organiske 
forbindelser, på et sag til sag-grundlag. De allerede eksisterende projekter vil blive 
fulgt op. 
3.4. Overførsel af affald 
62. Fællesskabet har opstillet detaljerede forskrifter for overførsel af affald i Rådets 
forordning (EØF) nr. 259/93 og ved ratificering af Basel-konventionen om kontrol 
med grænseoverskridende overførsel af farligt affald og bortskaffelsen heraf. 
Fællesskabet arbejder endvidere for tiden med integrering i EF-lovgivningen af de 
aftaler om international transport af farligt gods, herunder affald, der er opstillet 
under FN's rekommandationer på dette område. Det er imidlertid klart, at der stadig 
resterer et stort arbejde med at detailregulere overførsel af affald inden for EF på 
den ene side og til og fra andre tredjelande på den andrn side. Der bør lægges 
særlig vægt på at sikre, at lande, der ansøger om EU-medlemskab, samarbejder 
fuldt ud om anvendelse og håndhævelse af reglerne på EU-plan og internationalt 
plan om overførsel af affald. 
63. Vi har allerede været inde på princippet om egenkapacitet, ^rincippet gælder kun 
bortskaffelse af affald og tager navnlig sigte på at sikre, at affald ikke eksporteres 
til tredjelande. Inden for EF søger man med dette princip også at undgå overførsel 
med henblik på bortskaffelse mellem medlemsstaterne indbyrdes. Det afhænger i 
høj grad af medlemsstaterne, i hvilken udstrækning de anvender denne mulighed. 
Der synes på nuværende tidspunkt generelt ikke at være behov for yderligere 
regulerende indgreb for denne form for overførsel af affald. 
17-
64. Affald, der overføres med henblik på genanvendelse, er, som nævnt ovenfor, i vid 
udstrækning underkastet principperne for det indre marked. Medlemsstaterne har ret 
til modsætte sig denne form for overførsel på særlige, nærmere angivne, vilkår. Det 
må imidlertid også sikres, at affald bestemt til genanvendelse håndteres på 
miljøforsvarlig måde. I dette øjemed er det vigtigt, at vilkårene for 
affaldsbehandling er baseret på de samme strenge normer i hele EF. Der bør derfor 
tilvejebringes ligelige vilkår for genanvendelsesoperationer, så det undgås, at affald 
overføres til de dele af EF, hvor lavere miljøstandarder medfører lavere 
omkostninger. Kommissionen mener derfor, at der bør gøres en større indsats for at 
harmonisere miljønormerne, så der i de relevante tilfælde kan opstilles fælles 
miljønormer for genanvendelsesoprationer. Dette er efter Kommissionens opfattelse 
det bedst mulige grundlag for at forlige miljøbaserede argumenter og hensynene til 
fri samhandel. 
65. I denne forbindelse skal det bemærkes, at der for tiden er en debat i gang i EF 
om, hvorvidt affald, der er bestemt til forbrænding med energiudnyttelse, snarere 
bør følge principperne om fri samhandel, eller om medlemsstaterne bør have 
adgang til generelt at forbyde overførsel af affald til dette formål. Det skal dog 
fremhæves, at yderligere restriktioner for omsætning af affald med henblik på 
genanvendelse kan indebære, at den nuværende EF-lovgivning på området må 
ændres. Der bør endvidere lægges vægt på passende håndhævelse af 
bestemmelserne om overførsel af affald for yderligere at begrænse ulovlige 
overførsler og kriminelle aktiviteter i forbindelse hermed, navnlig med hensyn til 
overførsler fra et land til et andet. 
66. Hvad eksport af affald angår, har EF allerede forbudt eksport af alt affald med 
henblik på bortskaffelse til andre lande, bortset fra visse EFTA-lande, som har 
afgivet skriftligt samtykke til import heraf. Eksport af farligt affald til ikke-OECD-
lande med henblik på genanvendelse skal afvikles inden udgangen af 1998. Dette 
initiativ er i tråd med en beslutning fra 1995 truffet inden for rammerne af den 
tredje partskonference under Basel-konventionen om overførsel af farligt affald. 
67. Siden da har en række tredjelande givet udtryk for betænkelighed over de 
økonomiske og handelsmæssige virkninger af en sådan beslutning. Af denne grund 
og navnlig for at gøre det klart for eksportører og importører, hvilken form for 
affald eksportforbuddet vil dække, blev det inden for rammerne af Basel-
konventionen besluttet, at der i 1997 skulle vedtages lister over affald, som er 
farligt, og lister over affald, som ikke henhører under konventionen. 
68. Det vil vise sig, i hvor høj grad man med sådan en liste kan finde den rette 
ligevægt mellem affald, som må overføres under kontrol, og farligt affald, som 
ikke længere må overføres fra industrialiserede til ikke-industrialiserede lande. Det 
er i EF's interesse, at handelen med affald til genanvendelse ikke hindres unødigt, 
samtidig med at der må lægges stor vægt på at undgå, at farligt affald, som ikke-
OECD-landene ikke har kapacitet til at håndtere korrekt, eksporteres under dække 
af "overførsel med henblik på genanvendelse". 
18 
4. INSTRUMENTER 
4.1. Regulerende indgreb 
69. I henhold til Domstolens begreber er affald en "vare", dog med visse særlige 
egenskaber. Et indre marked for varer/produkter, som kan omsættes frit inden for 
EF, er næppe tænkeligt uden EF-dækkende regler for håndtering af disse produkter, 
når de er udtjente. Der vil derfor fortsat være behov for EF-bestemmelser om 
affald. I disse bestemmelser bør der tages hensyn til den økonomiske og sociale 
udvikling i Fællesskabet som helhed og behovet for en ligevægtig udvikling i dets 
forskellige regioner. Da medlemsstaterne også har et særligt ansvar for at beskytte 
miljøet, bør der udarbejdes EF-dækkende regler om affald, der er i 
overensstemmelse med nærhedsprincippet, og som samtidig sikrer et højt 
miljøbeskyttelsesniveau i hele Fællesskabet. Der bør ligeledes lægges vægt på 
harmoniseret anvendelse af fællesskabsreglerne til fremme af samhandelen med 
genanvendeligt affald. Dette vil fremme en konkurrencedygtig europæisk 
genanvendelsesindustri, der gradvis kan udvikle bedre teknologier. 
70. Kommissionen og medlemsstaterne bør i fremtiden fastsætte mål for mindskelse 
eller genanvendelse af affald, således at de affaldspolitiske nøgleprincipper 
omsættes i kvantitative forpligtelser. Herved kan et givet mål, f.eks. med hensyn til 
genanvendelse eller genvinding, opfyldes inden for en given frist. Disse mål er ikke 
et endemål i sig selv, men indgår snarere i en mere generel ramme; de giver klare 
og pålidelige signaler til myndigheder og økonomiske operatører, som dernæst kan 
udforme deres egen politik for at opfylde målene. Beslutninger om at opstille 
sådanne delmål er i det væsentlige politisk betingede og skal hvile på pålidelig, 
ajourført information om både miljømæssige og økonomiske aspekter. Målene bør 
revideres regelmæssigt, så affaldsstrategien kan kontrolleres løbende. Dette er 
grunden til, at Rådets direktiv 94/62/EØF, hvori der for første gang fastsættes mål 
for genanvendelse af emballageaffald på EF-plan, indeholder bestemmelser om 
revision senest fem år efter direktivets ikrafttræden. 
71. Indtil nu har Fællesskabets og medlemsstaternes virkemidler til at påvirke adfærden 
på affaldsområdet hovedsageligt bestået i regulerende foranstaltninger. På EF-plan 
er der kun én henstilling om affald (Rådets henstilling af 3. december 1981 om 
genbrug af papiraffald og anvendelse af genbrugspapir), som tager sigte på 
frivillige foranstaltninger. Denne henstilling er desværre lidet kendt, overholdes så 
godt som aldrig og har næppe haft nogen reel indflydelse på virksomheder eller 
forbrugere. 
72. Der er for nylig opstået særlig interesse for muligheden for at indgå aftaler mellem 
myndigheder og virksomheder om opfyldelse af miljømålsætninger. Denne 
mulighed kan også udnyttes på affaldsområdet. Sådanne aftaler kan enten betragtes 
som et værktøj til at opfylde visse målsætninger, der er opstillet i EF-lovgivningen, 
eller som EF-dækkende programmer for opfyldelse af visse mål. Der bør lægges 
særlig vægt på betingelser, der sikrer tilstrækkelig deltagelse i hele Fællesskabet, 
bl.a. vedrørende "friryttere" og uafhængig overvågning og kontrol. 
- 19-
73. Kommissionen ser med interesse på, at der indgås miljøaftaler i affaldssektoren, 
forudsat at der er tilstrækkelig sikkerhed for, at der kan opnås konkrete resultater. 
Sådanne aftaler kan have visse fordele frem for traditionelle former for regulering, 
f.eks. øget deltagebe og inddragelse af de økonomiske aktører i udformningen af 
aftalen, øget accept af de fastsatte målsætninger, mere fleksible midler til at sikre 
overholdelse og derfor, i sidste ende, bedre og hurtigere resultater til gavn for 
miljøet. Kommissionen vil i den nærmeste fremtid forelægge Parlamentet og Rådet 
en meddelelse om dette emne. 
4.2 Økonomiske instrumenter 
74. I det femte handlingsprogram på miljøområdet gør Fællesskabet sig til talsmand for 
anvendelse af økonomiske instrumenter i miljøpolitikken. Med anvendelse af 
økonomiske instrumenter på affaldsområdet kan knapheden på miljøressourcer og 
de eksterne omkostninger, som skabelse og håndtering af affald indebærer, slå 
igennem i markedspriserne. Da de økonomiske aktører træffer beslutninger ud fra 
økonomiske overvejelser, kan en sådan politik indvirke på producenternes og 
forbrugernes adfærd i en mere miljøvenlig retning. 
75. Økonomiske instrumenter kan f.eks. bestå i fiskale foranstaltninger, finansielle 
incitamenter eller pantordninger og kan spille en meget betydelig rolle for 
gennemførelsen af de forskellige affaldsstrategiske mål. De kan anvendes til at 
fremme forebyggelse eller forhindre de mindst acceptable former for bortskaffelse, 
til at udligne omkostningerne mellem genanvendelse og bortskaffelse og til at 
undgå, at de negative konsekvenser af miljøbelastende affaldsbehandling og 
-bortskaffelse - i strid med forureneren betaler princippet - bæres af samfundet 
som helhed. 
76. EF-direktiverne har hidtil kun undtagelsesvis indeholdt bestemmelser til fremme af 
anvendelsen af økonomiske instrumenter på affaldsområdet. Erfaringer i 
medlemsstaterne viser imidlertid, at de kan være nyttige redskaber til at påvirke 
virksomhedernes og forbrugernes adfærd. F.eks. kan pantordninger sikre, at 
udtjente produkter bringes tilbage til forhandlerne og dernæst sendes til passende 
anlæg med henblik på genanvendelse, behandling eller endelig bortskaffelse. 
Kommissionen vil søge af fremme anvendelsen af økonomiske instrumenter i 
affaldssektoren, selvom det er indlysende, at mange økonomiske instrumenter -
navnlig afgifter, fiskale incitamenter og statsfmansiering - først og fremmest vil 
blive anvendt på nationalt plan. 
77. Det er imidlertid klart, at anvendelsen af de nævnte instrumenter på nationalt plan 
vil kunne indvirke på det indre marked, eftersom økonomiske foranstaltninger vil 
kunne have en tilsvarende virkning på handelen som tekniske foranstaltninger. 
Indtil behovet for en samordnet indsats på EF-plan bliver generelt accepteret, vil 
fælles retningslinjer kunne være et effektivt værktøj til at sikre kohærent 
anvendelse af sådanne instrumenter i medlemsstaterne, samtidig med at det indre 
markeds rette funktion bevares og konkurrenceforvridninger undgås. 
-20-
78. Fællesskabfinansiering af miljøvenlige affaldsforanstaltninger - i form af støtte fra 
strukturfondene, samhørighedsfonden eller miljøfonden LIFE - udgør et relativt lille 
finansielt supplement til medlemsstaternes egen finansiering på dette område. Der 
bør tages yderligere initiativer til at fremme renere teknologi, 
genvindingsmuligheder for forskellige affaldsformer, midler til oprensning af 
kontaminerede område og andre demonstrations- eller pilotprojekter. Udfaldet af 
sådanne bestræbelser afhænger imidlertid også af støtte fra de økonomiske aktører, 
som opfordres til at bidrage yderligere til gennemførelser* af en moderne 
affaldshåndteringspolitik. 
79. I 1983 foreslog Kommissionen EF-regler for erstatningsansvar for skader forårsaget 
af affald. Rådet kunne ikke acceptere dette forslag og erklærede, at det inden 
udgangen af 1987 ville træffe afgørelse om en ordning for erstatningsansvar på 
affaldsområdet, på grundlag af et nyt forslag fra Kommissionen. Forslaget blev 
forelagt i 1989, men blev aldrig taget op til reel behandling i Rådet. I 1993 
forelagde Kommissionen en grønbog om miljøansvar, som ikk? længere er 
begrænset til skader forårsaget af affald, men miljøansvar som helhed. Som følge 
af denne mere omfattende strategi agter Kommissionen ikke, for indeværende, at 
fortsætte sine bestræbelser i affaldssektoren alene, skønt den fortsat er overbevist 
om, at bestemmelser om erstatningsansvar er af afgørende betydning for en effektiv 
beskyttelse af miljøet. 
4.3. Affaldsstatistikker 
80. Affaldsstatistikker er et vigtigt styringsredskab. På grundlag af oplysninger baseret 
på pålidelige data er det på den ene side muligt at opstille realistiske målsætninger 
og på den anden side at vurdere den aktuelle situation, navnlig for så vidt angår 
opfyldelsen af målsætningerne. 
81. I den nuværende situation tilsendes EFs Statistiske Kontor (Eurostat) på frivilligt 
grundlag kun et begrænset antal affaldsstatistikker via det fælles Eurostat-OECD 
spørgeskema, som tilsendes medlemsstaterne hvert andet år (1990, 1992, 1994, 
1996 ...). Som svar på det seneste spørgeskema, der er blevet analyseret (1994), 
kunne de fleste af medlemsstaterne tilvejebringe data frem til 1992, 1993 eller 
1994. Medlemsstaternes data er baseret på en kombination af periodiske 
spørgeundersøgelser, ad hoc-spørgeundersøgelser og administrative oplysninger i 
tilknytning til affaldsbestemmelser. Disse data er ikke harmoniseret mellem 
medlemsstaterne, og der er store forskelle mellem de forskellige lande med hensyn 
til dækning, detailniveau og nøjagtighed. 
-21 -
82. For de seneste tal (1990) kan vi give følgende oversigt. For alle de 15 
medlemsstater foreligger der kun data om affald fra fremstillingsindustrien og om 
husholdningsaffald. Dataene om landbrugsaffald må udelukkes, eftersom tallene er 
baseret på meget x'^skelligartede definitioner. Af disse grunde er det ikke muligt at 
lægge tallene sammen til et samlet tal for alt affald, der skabes i EU 15. Tallene for 
følgende sektorer ser således ud (i mio. tons) i 1990: Affald fra miner og stenbrud 
352; affald fra fremstillingssektoren 336; husholdningsaffald 132; affald fra 
energifremstilling 57; fra andre erhvervssektorer 33; farligt affald fra samtlige 
sektorer 22. En analyse af affaldets videre skæbne (bortskaffelse og genanvendelse) 
viser, at i 1990 blev 68% af husholdningsaffaldet deponeret, 18% blev brændt, 5% 
komposteret og kun 2% genvundet. Mængden af farligt affald udgør 2,4% af den 
samlede affaldsmængde. 10% af det farlige affald klassificeres som olieaffald, 7% 
som sygehusaffald og farmaceutisk affald, 4% som organiske opløsningsmidler og 
4 % som harpikser og gummi. Kilderne til den resterende mængde farligt affald er 
af forskellig art. 
83. De alvorligste problemer i forbindelse med statistik er for det første manglende 
harmonisering af anvendelsesområde og for det andet de forskellige definitioner og 
klassifikationssystemer i de forskellige medlemsstater. Det Europæiske 
Affaldskatalog og en EF-dækkende liste over farligt affald blev vedtaget i 
slutningen af henholdsvis 1993 og 1994. Herudover har Kommissionen siden 1990 
udført en række undersøgelser til forberedelse af et fællesskabssystem for 
regelmæssige, harmoniserede affaldsstatistikker. Kommissionen vil undersøge, 
hvilke instrumenter der bør anvendes til at tilvejebringe regelmæssig 
dataindberetning om affald fra virksomheder og husholdninger. Dette system skulle 
kunne tilvejebringe sammenlignelige statistikker af rimelig kvalitet til 
omkostninger, der ikke er væsentlig større end omkostningerne ved de nuværende 
ukoordinerede nationale affaldsstatistikker. Eurostat vil, sammen med Det 
Europæiske Miljøagentur, fortsat arbejde på et affaldsstatistiksystem, som giver de 
fornødne oplysninger til de lavest mulige offentlige og private omkostninger. Hertil 
er der behov for samarbejde fra medlemsstaternes side. 
4.4. Andre styringsinstrumenter 
4.4.1 Gennemførelse, håndhævelse og overvågning af de gældende bestemmelser 
84. Der er vedtaget et betydeligt antal EF-dækkende bestemmelser om affald i de 
seneste 20 år. I de kommende år vil der blive lagt særlig vægt på, at de gældende 
affaldsbestemmelser håndhæves fuldstændigt og effektivt, og at de kan anvendes 
uden at skabe uoverensstemmelser mellem affaldsbestemmelserne indbyrdes eller 
med anden EF-lovgivning. Intet skader troværdigheden så meget som vedtagelse af 
regler, der ikke overholdes. Kommissionen vil derfor sikre sig, at der er 
tilstrækkelig åbenhed omkring reglernes overholdelse. 
22 
85. Dette indebærer, at der offentliggøres gennemførelsesrapporter om de forskellige 
affaldsdirektiver. Skønt sådanne rapporter skulle være offentliggjort regelmæssigt 
siden 1978, er der endnu ikke udgivet rapporter i tilknytning til særdirektiver. 
Kommissionen vil forbedre denne situation og offentliggøre rapporter ved at 
opfordre medlemsstaterne til at indgive oplysninger om situationen i deres lande. 
Samlet opstilling af harmoniserede definitioner og affaldslister og løbende 
opdatering heraf samt adgang til gode og pålidelige data om alle aspekter af 
affaldshåndtering vil bidrage til at gøre EF's affaldspolitik og lovgivning mere 
gennemsigtig. 
86. Det er medlemsstaterne, der skal gennemføre de forskellige 
affaldshåndteringsforanstaltninger, der vedtages på EF-plan. Kommissionen skal 
sikre, at Fællesskabets bestemmelser gennemføres i praksis. Endvidere skal 
Kommissionen sikre, at medlemslandenes affaldshåndteringspolitik ikke er i strid 
med generelle fællesskabsmålsætninger, såsom det indre marked for varer og 
tjenesteydelser eller loyal konkurrence. Kommissionen vigtigste midler hertil er at 
overvåge de gældende EF-bestemmelser gennem udvalgsarbejde og offentliggørelse 
af regelmæssige rapporter om gennemførelsen af den gældende lovgivning. 
4.4.2 Håndteringsplaner 
87. Ifølge EF-direktiverne har medlemsstaterne siden 1975 været forpligtet til at 
udarbejde affaldshåndteringsplaner. Medlemsstaterne var tidligere uvillige til at 
opfylde denne forpligtelse. Selv i dag er det ret usædvanligt, at der for en given 
medlemsstat findes ajourførte affaldshåndteringsplaner, som dækker hele den 
pågældende medlemsstats territorium. I de tilfælde, hvor der er opstillet sådanne 
planer, består de til tider af egentlige affaldspolitiske strategier, eller der er tale om 
detailorienterede driftsplaner. Kommissionen vil sætte stærkere ind på, at disse 
håndteringsplaner udarbejdes i alle medlemsstaterne, at de indeholder alle de 
oplysninger, der kræves i henhold til EF-bestemmelserne, og at de efterleves og 
ajourføres regelmæssigt. Kommissionen vil om nødvendigt tage initiativ til at 
udvikle disse planer til et affaldshåndteringsværktøj til opfyldelse til de 
affaldspolitiske målsætninger. Med hensyn til Central- og Østeuropa bidrager 
Kommissionens Phare-program med udvikling af affaldsstrategier i visse 
ansøgerlande. Denne indsats vil blive udbygget yderligere og om nødvendigt 
udvidet til også at omfatte andre ansøgerlande. 
4.4.3 Udvalg 
88. Fællesskabets affaldspolitik består ikke udelukkende af lovgivning som f.eks. 
forordninger og direktiver. Eftersom en EF-affaldspolitik kræver regelmæssig 
overvågning af den juridiske, økonomiske og politiske udvikling i og - i stadig 
højere grad - uden for Fællesskabet, er der nedsat en række udvalg, som skal 
fremme integreret affaldshåndtering på EF-plan. Den teoretiske arbejdsdeling 
mellem de forskellige udvalg er klar: nogle af udvalgene står for tilpasning af 
affaldslovgivningen til den tekniske og videnskabelige udvikling, mens 
affaldshåndteringsudvalget rådgiver Kommissionen om spørgsmål i forbindelse med 
affaldspolitik eller -håndtering, og udvalgene for industri og NGO'er bistår med at 
skabe forbindelser mellem de økonomiske aktører og miljøorganisationerne. 
-23 
89. Disse udvalg kunne i praksis blive langt mere repræsentative. Der er tegn på, at 
man ikke overalt har forstået nødvendigheden af at udforme og gennemføre en 
integreret affaldshåndteringspolitik på EF-plan, der tager sigte på et højt 
miljøbeskyttelsesriveau i det indre marked. Dette fører til manglende 
kommunikation, der på et senere stadium gør det vanskeligere at finde frem til 
løsninger, der dækker hele EF. 
90. Kommissionen er overbevist om, at det er nødvendigt og muligt at forbedre 
kommunikationen inden for de forskellige udvalg, og den vil prøve at forbedre 
disse udvalgs gennemslagskraft og resultater. 
4.4.4 Livscyklusanalyser og økobalancer 
91. Prioriteringsrækkefølgen på affaldshåndteringsområdet - forebyggelse, 
genanvendelse, endelig bortskaffelse - accepteres generelt. Af hensyn til den bedst 
mulige, miljørigtige affaldshåndtering er det hensigtsmæssigt at anvende "vugge til 
grav"metoden. I et sådant integreret system er udformnings- og fremstillingsstadiet 
af afgørende betydning, eftersom det er bestemmende for et produkts eller en 
aktivitets generelle miljøbelastning. 
92. Økobalancer over affaldshåndtering, anvendt samtidig med livscyklusanalyse af et 
produkt, kan i høj grad tjene til at vurdere og udnytte alternative 
affaldshåndteringsløsninger og kan bidrage til at mindske miljøbelastningen fra 
disse produkter og deres affald. 
93. I Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald hedder det i en 
betragtning, at der snarest muligt bør gennemføres livscyklusanalyser som middel 
til bedre at vurdere valget mellem genbrugelig, genanvendelig og genvindelig 
emballage. 1 henhold til dette direktiv skal Europa-Parlamentet og Rådet undersøge 
resultaterne af den videnskabelige forskning og vurderingsmetoder, såsom 
økobalancer. Også i metoden med prioriterede affaldsstrømme anses disse 
vurderingsredskaber for at være et centralt element. 
94. Endelig kan disse instrumenter bidrage til at forbedre gennemførelsen af de valgte 
affaldshåndteringsprioriteter. Disse vurderingsmetoders potentiale skal endnu 
udvikles, men mulighederne er lovende. Kommissionen vil bidrage til udviklingen 
heraf og- sørge for, at de anvendes uden forskelsbehandling. 
-24 
5. AKTØRER 
95. I det femte handlingsprogram på miljøområdet hedder det, at alle de økonomiske 
aktører bør spille en aktiv rolle i indsatsen for en bæredygtig udvikling. De 
ovennævnte målsætninger kan ikke opfyldes uden deltagelse fra offentlige 
myndigheder, private og offentlige selskaber, miljøorganisationer og navnlig 
borgerne og forbrugerne. 
96. Med denne meddelelse anmoder Kommissionen myndighederne på EF-plan og 
nationalt, regionalt og lokalt plan om at udvise den nødvendige politiske vilje og 
tilvejebringe de fornødne ressourcer til opstilling af en forsvarlig 
affaldshåndteringspolitik. Lokale og regionale miljø- og energistyrelser kan også 
spille en vigtig rolle på dette område. Det er af afgørende betydning, at der 
opstilles affaldshåndteringsplaner, og at disse gennemføres effektivt. 
97. I betragtning af industriens rolle i affaldshåndteringssammenhæng bør denne, 
sammen med alle de andre berørte aktører, til fulde påtage sig sit ansvar med 
hensyn til affaldsforebyggelse og -genanvendelse. Industrien bør bl.a. udvikle 
renere teknologier og produkter såvel som deltage aktivt i affaldshåndteringen. Det 
må erkendes, at små og mellemstore virksomheder, både producenter og 
forhandlere i detail- og distributionsssektoren, kan bidrage effektivt til opfyldelse af 
affaldshåndteringsmålene, forudsat at de ydes passende bistand hermed og ikke 
overbebyrdes med overdrevne administrative pligter. 
98. Affald vedrører alle borgerne, og disse nærer stadig større betænkeligheder ved 
miljøproblemerne i vores moderne samfund. Borgerne medvirker i høj grad til 
gennemførelsen af genanvendelses- og genbrugsprogrammer, navnlig ved at sortere 
affaldet ved kilden, og de bærer således deres del af ansvaret for 
affaldshåndteringen. Derfor må de økonomiske aktører og de offentlige 
myndigheder sørge for passende oplysning af befolkningen. 
25 -
6. KONKLUSIONER 
99. Affaldshåndteringspolitik er et af nøgleområderne i det femte handlingsprogram på 
miljøområdet, hvis primære sigte er bæredygtig udvikling. Fællesskabets strategi 
for affaldshåndtering afstikker retningslinjerne for Fællesskabets affaldspolitik, 
nemlig prioritering af forebyggelse, fremme af genanvendelse, minimering af 
endelig bortskaffelse og regulering af affaldsoverførsler. I Fællesskabets fremtidige 
foranstaltninger skal der navnlig sættes ind på passende gennemførelse og 
håndhævelse af den gældende lovgivning, fremme og anvendelse af en bred vifte af 
ikke-lovgivningsmæssige virkemidler og udnyttelse af andre indsatsmuligheder, 
som f.eks. fremme af afsætningsmulighederne for genbrugsprodukter, minimering 
og forebyggelse af bestemte affaldsstrømme osv. 
100. De ovenfor beskrevne principper og retningslinjer skal tjene som grundlag både for 
fremtidige EF-foranstaltninger på affaldsområdet og for udarbejdelse af 
miljøforsvarlige affaldshåndteringsstrategier i hele Den Europæiske Union. Effektiv 
gennemførelse heraf indebærer, at alle de berørte parter deltager fuldt ud og yder 
deres fulde støtte til denne indsats. 
26-
UDKAST 
til 
RÅDETS RESOLUTION 
om affaldspolitik 
(forelagt af Kommissionen) 
-27 
RÅDETS RESOLUTION 
af 
om affaldspolitik 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION, 
som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
som henviser til resolutionen vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes 
regeringer, luiMirileti kåtlehleit I. lebniat IWîjjiMelprUgfëirlfiji MlesskarMspulllikog 
virke inden for miljø og bæredygtig udvikling (det femte handlingsprogram på 
miljøområdet)1*, 
som henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om en EF-
strategi for affaldsforvaltning af 18. september 19892) og til revisionen af denne strategi af 
som henviser til Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik4* og Europa-Parlamentets 
beslutning af 19. februar 1991 og 22. april 1994 om dette emne5), 
som henviser til den gældende fællesskabslovgivning på affaldshåndteringsområdet, navnlig 
Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald6), ændret ved direktiv 91/156/EØF7), 
Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald8), Rådets forordning 
(EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald 
i, til og fra Det Europæiske Fællesskab9* og Rådets afgørelse af 1. februar 1993 om indgåelse, 
på Faéllesskabets vegne, af konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af 
farligt affald og bortskaffelsen heraf (Basel-konventionen)10*, 
1) EFTnr. C 138 af 17.5.1993, s. 1. 
2) SEK(89) 934 endelig udg. af 18.9.1989. 
3) KOM(96) ... endelig udg. af 
4) EFT nr. C 122 af 18.5.1990, s. 2. 
5) EFT nr. C 72 af 18.3.1991, s. 34 og EFT nr. C 128 af 9.5.1994, s. 471. 
6) EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 39. 
7) EFT nr. L 78 af 26.3.1991, s. 32. 
8) EFTnr. L 377 af 31.12.1991, s. 20. 
9) EFTnr. L 30 af6.2.1993, s. 1. 
10) EFT nr. L 39 af 16.2.1993, s. 1. 
-28- , 
som henviser til Kommissionens rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om 
affaldshåndteringspolitikken af 8. november 199511*, 
og som tager følgende i betragtning: 
Fællesskabet skal, til fremme af bæredygtig udvikling, bestræbe sig på at skabe en 
sammenhængende og generelt accepteret affaldshåndteringspolitik, der er rationel i økologisk 
henseende og økonomisk levedygtig; denne politik skal baseres på en harmoniseret terminologi 
for affaldsdefinitioner og -klassifikationer såvel som på de fælles principper for forebyggelse, 
fremme af genanvendelse, miljøforsvarlig bortskaffelse af affald og kontrol med og 
minimering af affaldsoverførsler; 
denne politik skal medføre et højt miljøbeskyttelsesniveau i hele Den Europæiske Union såvel 
som et velfungerende indre marked for affald, i givet fald også for grænseoverskridende 
transaktioner med affald; denne dobbelte målsætning kan kun nås ved, at principperne om 
geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet efterleves i fornødent omfang; disse 
principper betyder, at affald, der er bestemt til bortskaffelse, skal bortskaffes i et af de 
nærmest beliggende, egnede anlæg, og at affald, som er skabt i Fællesskabet, ikke bør 
bortskaffes uden for Fæjlesskabet; i dette øjemed skal der skabes et fællesskabsdækkende, 
integreret og fyldestgørende netværk af bortskaffelses- og behandlingsanlæg; 
til løsning af affaldsrelåterede problemer skal der på såvel lokalt, regionalt, nationalt som 
fællesskabsplan anvendes en bred vifte af virkemidler af lovgivningsmæssig, økonomisk og 
styringsmæssig art; der tnå lægges særlig vægt på gennemførelse og håndhævelse af den 
gældende lovgivning, vedtagelse og forsvarlig gennemførelse af affaldshåndteringsplaner og 
udvikling af affaldsstatistikker på fællesskabsplan -
1. bifalder Kommissionens meddelelse om revision af Fællesskabets strategi for 
affaldshåndtering, som den betragter som en værdifuld ledetråd for de kommende års 
foranstaltninger på affaldsområdet i hele EU; 
2. finder, at der siføn vedtagelsen af den første EF-strategi for affaldsforvaltning i 
september 1989 ef sket fremskridt på affaldsområdet i institutionel, lovgivningsmæssig, 
økonomisk og teknisk henseende, hvilket har haft indflydelse på medlemsstaternes og 
Fællesskabets myndigheder såvel som på de økonomiske aktører og forbrugerne; 
3. erkender, at affaldsmængden som helhed fortsat er vokset på trods af den betydelige 
indsats i de seneste år; 
4. mærker sig og deler befolkningens voksende bekymring over de affaldsrelaterede 
problemer i hele EU; 
1 • •'•—• r " •• ' 
il) KOM(95) 522 endelig ud$. af 8.11.1995. 
29 
5. understreger, at statistik kan være et uhyre nyttigt redskab til indkredsning af 
affaldsrelaterede problemer, vurdering af håndteringsprioriteter og opstilling og 
opfyldelse af realistiske målsætninger inden for rammerne af 
affaldshåndteringspolitikken; 
beklager, at der på nuværende tidspunkt ikke tilvejebringes affaldsrelaterede data på 
et regelmæssigt og harmoniseret grundlag; 
anmoder Kommissionen om, i samarbejde med Det Europæiske Miljøagentur og 
medlemsstaterne, at skabe et fællesskabsdækkende pålideligt system for indsamling af 
data om affald, baseret på samtidig med at der tages hensyn til de små og mellemstore 
virksomheders særlige vilkår og vanskeligheder på dette område; 
6. mener, at en strategi for affaldshåndtering bør baseres på den bedst mulige løsning i 
miljømæssig henseende under hensyntagen til de fordele og ulemper for miljøet, det 
kan indebære at gennemføre eller undlade at gennemføre en given foranstaltning; 
mener, at de forskellige affaldshåndteringsløsninger skal inddrages allerede ved 
udformningen af et produkt ; 
mener, at producenten af et produkt har et særligt ansvar inden for 
affaldshåndteringskæden, uden at dette berører forureneren-betaler-princippet, som bør 
efterleves fuldt ud; 
opfordrer Kommissionen til at forelægge Rådet forslag, hvor dette ansvar er omsat i 
konkrete foranstaltninger; 
7. fremfører på ny, at rationel affaldspolitik bør prioritere forebyggelse af affald højest, 
for så vidt angår skabelse af affald og om muligt affaldets farlige egenskaber; 
mener, at bestræbelserne i denne retning bør skærpes; 
opfordrer medlemsstaterne og de økonomiske aktører til at fastsætte kvantitative mål 
for affaldsforebyggelse og forfølge denne målsætning, navnlig ved at fremme renere 
teknologi og produkter, som kan genanvendes, ved at forbedre de tekniske standarder 
i miljømæssig henseende, ved at mindske mængden af farlige stoffer i produkterne, 
ved at anvende økonomiske virkemidler og miljørevisionsordninger og ved at fremme 
ændringer i forbrugsmønstret gennem forbrugeroplysning og -uddannelse; 
8. understreger behovet for at fremme genanvendelse af affald med henblik på at mindske 
affaldsmængderne og spare på naturressourcerne, navnlig gennem genbrug, 
materialegenvinding, kompostering og genvinding af energi fra affald; 
mener, at genbrug og materialegenvinding på miljøforsvarlige vilkår - under de 
nuværende omstændigheder og indtil der er sket yderligere videnskabelige og tekniske 
fremskridt på området og metoden med livscyklusanalyser er blevet videreudviklet -
generelt bør foretrækkes fremfor andre genanvendelsesmuligheder og endelig 
bortskaffelse, da miljøbelastningen herfra er mindre; 
-30-
opfordrer Kommissionen til at fremme udarbejdelsen af en fællesskabsmetodologi for 
videnskabeligt velfunderede livscyklusanalyser og økobalancer, som kan forbedre 
grundlaget for indkredsning af fremtidens prioriteter på affaldshåndteringsområdet; 
opfordrer medlemsstaterne til at fremme returnerings-, indsamlings- og 
genanvendelsessy stemer; 
anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at træffe konkrete foranstaltninger for 
at fremme afsætningsmulighederne for genvundne produkter, der opfylder 
Fællesskabets krav, navnlig med hensyn til sikkerhed og sundheds- og 
miljøbeskyttelse; 
9. understreger, at der er behov for fællesskabsnormer for affaldsbehandling, navnlig 
energigenvinding, for at skabe ensartede vilkår i affaldssektoren og dermed sikre et 
højt miljøbeskyttelsesniveau i hele Fællesskabet, samtidig med at reglerne for det indre 
marked for affald, der er bestemt til genanvendelse, overholdes, og 
påpeger i denne sammenhæng betydningen af normer for anvendelsen af affald, 
navnlig som brændstof eller anden energikilde; 
mener, at emissionsnormerne for forbrænding af affald bør være de samme, uanset om 
affaldet brændes i forbrændingsanlæg eller i andre anlæg, forudsat at 
udgangsmaterialerne og processerne er sammenlignelige; 
10. gør opmærksom på behovet for at minimere affaldsbortskaffelse, hvorfor der må 
oprettes et fyldestgørende og integreret netværk af bortskaffelsesanlæg, som fastsat i 
direktiv 91/156/EØF om affald; 
mener derfor, at fællesskabsnormerne for luft-, vand- og jordforurenende emissioner 
fra forbrændingsanlæg bør overholdes nøje; at der for allerede bestående 
forbrændingsanlæg bør overvejes særlige overvågningsforanstaltninger; at den berørte 
befolkning bør holdes passende informeret, og at forbi ænding, der ikke indebærer 
udnyttelse af energien, om muligt skal undgås; 
11. mener, at der i fremtiden, i hele Fællesskabet, kun bør foretages sikker og kontrolleret 
deponering, som opfylder kravene i det kommende direktiv om deponering af affald; 
anmoder medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger til at sikre forsvarlig 
genopretning af gamle deponeringspladser og kontaminerede områder; 
12. mærker sig konklusionerne fra de forskellige projektgrupper, der er nedsat som led i 
det af Kommissionen indledte program for prioriterede affaldsstrømme vedrørende 
udtjente biler, brugte dæk, sygehusaffald, byggeaffald og affald fra elektrisk og 
elektronisk udstyr, og 
opfordrer Kommissionen til snarest muligt at fremsætte forslag med henblik på 
passende opfølgning af disse projekter; 
- 31 
opfordrer Kommissionen til yderligere at undersøge, om og hvordan andre 
affaldsstrømme, som f.eks. tungmetaller, plast, tekstiler og affald fra skibe, bør 
behandles på fællesskabsplan; 
13. anser forordning (EØF) nr. 259/93 for at være et vigtigt juridisk instrument til kontrol 
med og minimering af affaldsoverførsler; 
opfordrer medlemsstaterne til at udbygge og forbedre deres samarbejde, navnlig på 
området ulovlige overførsler og bekæmpelse af miljøkriminalitet; 
gentager sit i forbindelse med Basel-konventionen afgivne tilsagn om - ud over det 
allerede gældende forbud mod overførsel af farligt affald, der er bestemt til endelig 
bortskaffelse - at ville indføre forbud mod overførsel til udviklingslande af farligt 
affald, der er bestemt til genanvendelse, og 
opfordrer derfor Kommissionen til at fremsætte forslag til ratifikation af den relevante 
ændring til Basel-konventionen; 
14. opfordrer Kommissionen til at sikre, at medlemsstaterne til fulde gennemfører den 
nuværende og kommende lovgivning, og at den håndhæves i hele EU; 
15. understreger vigtigheden afpassende planlægning af affaldshåndtering på alle relevante 
niveauer; 
opfordrer de medlemsstater, som endnu ikke har gjort så, til at opstille, tilsende 
Kommissionen og gennemføre affaldshåndteringsplaner, som fastsat i direktiv 
91/156/EØF om affald; 
16. opfordrer medlemsstaterne til at udnytte en bred vifte af virkemidler, navnlig 
økonomiske instrumenter, til at opfylde deres affaldspolitiske mål efter en 
sammenhængende strategi og i fuld overensstemmelse med EF-traktatens 
bestemmelser; 
17. erkender, i tråd med Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse, de muligheder, som miljøbeskyttelse og navnlig en sammenhængende 
og forsvarlig affaldshåndteringspolitik kan have for jobskabelse, og 
opfordrer derfor medlemsstaterne til at udnytte disse muligheder i deres 
affaldshåndteringspolitik; 
erkender behovet for støtteforanstaltninger for små og mellemstore virksomheder til 
fremme af forsvarlig affaldshåndteringspraksis; 
18. opfordrer Kommissionen til senest inden udgangen af år 2000 at aflægge beretning for 
Rådet om de fremskridt, der er sket på de områder, der er omfattet af denne 
resolution. 
32 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 399 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA . 14 
Katalognummer : CB-CO-96-426-DÀ-C 
ISBN 92-78-07983-9 
Kontoret for De Buropæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg