ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Med hensyn til sikringen af landtransportformernes infrastruktur skal der skelnes mellem TEN-korridorer og deres knudepunkter på den ene side og den nationale infrastruktur på den anden. I øvrigt er det ikke altid muligt at pege på, hvor subsidiariteten begynder og hvor den hører op i forbindelse med landtransportformer.

Når det gælder sikkerhedsforanstaltninger for landtransportformer, må man gøre sig klart, at alle transportformer i den logistiske kæde (altså ikke alene landtransportformerne) et langt stykke hen ad vejen er indbyrdes afhængige, og at der derfor kræves megen indbyrdes afstemning, når man udarbejder sikkerhedsforanstaltninger. Intermodal tilnærmelse af sikkerhedsforanstaltninger er i øvrigt også nødvendig for at modvirke konkurrenceforvridning transportformerne imellem. Og her må man være opmærksom på, at sikkerhedsomkostningerne kan variere meget fra transportform til transportform.

Der skal også lægges vægt på aspekter, der er direkte forbundet med det øgede antal sikringsforanstaltninger. I den forbindelse er det relevant at stille spørgsmål som:

— Hvilke konsekvenser har sikkerhedsforanstaltninger for de ansatte?

— Skal krisestyring være en del af lederuddannelsen?

— Hvem skal betale udgifterne til sikkerhed?

— Hvad skal forsikringsselskabernes rolle være?

Emnets kompleksitet taget i betragtning vil det være en god idé at strukturere opgaven og begynde med at fortælle, hvordan udtalelsen er bygget op: Under punkt 2, den generelle del, beskrives emnets generelle aspekter. Her behandles spørgsmål som fordelingen af ansvar og kompetence mellem EU, nationale myndigheder, transportformerne selv, passagerer, de ansatte og virksomhedsledelsen. Endvidere beskrives lovgivningen i dette kapitel. Punkt 3, den specifikke del, indledes med en oversigt over, hvilke initiativer man har taget på de forskellige niveauer for at forbedre sikkerheden. Herefter kommer udtalelsen ind på sikringen af transportformerne. Punkt 4 handler om de med sikkerheden forbundne omkostninger og om spørgsmålet om, hvem der skal betale disse omkostninger. I den forbindelse bliver også forsikringsselskabernes rolle belyst. Punkt 5 indeholder en sammenfatning og konklusioner.
1.3

EØSU ønsker i den nuværende situation at give udtryk for sin dybe bekymring over den manglende beslutning om godkendelse af budgettet for 2007-2013. Udvalget mener, at EU står i en meget alvorlig situation, hvis løsning kræver en maksimal politisk indsats. Finansieringen af den fælles fiskeripolitik kan kun komme på plads, hvis man bevarer budgetterne for nærværende forordningsforslag og for Den Europæiske Fiskerifond. EØSU opfordrer Rådet til at træffe politiske beslutninger, som ikke påvirker finansieringen af den fælles fiskeripolitik, dvs. beslutninger, som sikrer en bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer på bæredygtige økonomiske, miljømæssige og sociale vilkår. EØSU beklager i denne forbindelse, at Rådet ikke hidtil har truffet nogen afgørelse om forslaget til forordning om Den Europæiske Fiskerifond.
2.1

EØSU kan kun støtte ethvert forslag, der går ud på at forenkle den administrative byrde for brugerne, specielt når forenklingen som i dette tilfælde også betyder en forenklet sagsgang for statsadministrationerne og er et incitament til en bedre tilrettelæggelse af arbejdet. I det foreliggende forslag er forenklingen imidlertid et udtryk for et konkret behov snarere end et simpelt ønske om at lette sagsgangen: Til erindring har EØSU (5) allerede peget på, at Kommissionen i indledningen til de tre forslag (6) udtalte, at »den nuværende tilbagebetalingsprocedure synes (...) at være så bebyrdende, at et anslået tal på over 53,5 % af de store virksomheder som følge af disse problemer ikke har anmodet om en tilbagebetaling, som de ellers har været berettiget til på et eller andet tidspunkt«.
EØSU hilser Kommissionens målsætninger om ensartethed, klarhed og forenkling velkommen. Udvalget forstår imidlertid ikke, hvorfor Kommissionen ikke tager hensyn til artikel 27(77), kapitel 1 (Ansættelse), Titel III (Tjenestemandskarrieren) i Vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Fællesskaber, som lyder således:

»Det skal ved ansættelse tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udvælges på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Fællesskabernes medlemsstater.«

Det forordningsforslag om ændring af de gældende forordninger, som Kommissionen har udarbejdet, tilsidesætter groft dette krav, idet den under dække af sparehensyn afviser at gennemføre en almindelig udvælgelsesprøve, dvs. den udvælgelsesmetode, der er fastlagt i EF-traktaten. I begrundelsen til forordningsforslaget afstår Kommissionen bevidst fra at afholde en almindelig udvælgelsesprøve med den undskyldning, at det er mere hensigtsmæssigt at gribe det anderledes an.

EØSU kan ikke acceptere, at man således tilsidesætter krav, der er fastlagt i traktaten og i vedtægten for EU-tjenestemænd, da dette efter al sandsynlighed vil betyde, at ingen fra de ti nye medlemsstater vil have en chance for at blive udnævnt til direktør, adm. direktør, vicedirektør eller adm. vicedirektør for et agentur.

EØSU udtrykker utilfredshed med, at de kompetente organer har mulighed for at vælge mellem forlængelse af den aktuelle embedsperiode og iværksættelse af en ny udvælgelsesprocedure.

EØSU mener, at man bør styrke EU-borgernes tillid til EU-institutionerne. Det er imidlertid svært at styrke tilliden, hvis EU-borgere fra de ti nye medlemslande må konstatere, at det er så godt som umuligt for dem at opnå en direktørstilling i EU-institutionerne.

Ud af de 20 EU-agenturer er der kun et, der ledes af en EU-borger fra et af de ti nye medlemslande.

EØSU anbefaler, at Kommissionen under henvisning til ovennævnte punkter og EU-reglerne om lige muligheder foretager en grundig revision af forordningsforslaget om ændring af de gældende forordninger.
3.2.4.3

MIC er pr. definition hverken et beslutningscenter eller et center for koordinering af katastrofehjælp. Det hersker der ingen tvivl om. Når det imidlertid drejer sig om at bidrage med at træffe beslutninger og yde assistance, er det nødvendigt at undgå improvisationer og følge en fast fremgangsmåde, som varierer alt efter den pågældende nødsituation. En oversvømmelse, et jordskred eller et vulkanudbrud gribes forskelligt an. Ressourcerne er også forskellige.
8.1

EØSU udtrykker sin støtte til en modernisering af den europæiske statsstøttepolitik baseret på en ny proaktiv fremgangsmåde og en ny overordnet fællesskabsramme. I den forbindelse anbefaler udvalget navnlig følgende: — en politik, der imødegår problemerne på en hensigtsmæssig måde og afhjælper eller fjerner markedssvigt, — en politik, der yder et kraftigt bidrag til den fulde gennemførelse af det indre marked uden at skabe konkurrenceforvridninger, — en mere sammenhængende og integreret politik, der fremmer opfyldelsen af de forskellige dele af Lissabon-strategien, med det formål at skabe et på globalt plan mere konkurrencedygtigt og innovativt Europa ved at udvikle virksomhederne, opkvalificere arbejdsstyrken og højne livskvaliteten i samfundet, — forstærke industriens og servicesektorens fundament gennem virksomhedsvækst og ved at tilpasse erhvervslivet og arbejdsmarkedet til de nye målsætninger for industripolitikken og til de nye krav, globaliseringen stiller, — kraftig understøttelse af produkt- og procesinnovation i alle dens aspekter (19), — en proaktiv fremgangsmåde, der skal gøre Europa mere eftertragtet for investorer og bedre i stand til at skabe arbejdspladser, gøre virksomhederne mere konkurrencedygtige, stimulere forskning og innovation og endelig fremme udvikling og udbredelse af nye kompetencer og opkvalificering af de menneskelige ressourcer, — øget fokus på faktorer, som virkelig forvrider konkurrencen på det indre marked og de internationale markeder, uden at skabe unødige og bekostelige, tunge administrative procedurer, når det gælder behandlingen af begrænsede, lokale sager, som ikke skaber nævneværdige forvridninger, — en fremgangsmåde, der er baseret på forenklede, gennemsigtige og forudsigelige procedurer og regler, jævnsides med foranstaltninger, der er baseret på faste, ikke-skønsmæssige kriterier, som er forenelige med Lissabon-dagsordenens mål om en harmonisk, sammenhængende og konkurrencedygtig udvikling på globalt plan, — øget institutionel inddragelse af virksomhederne i beslutnings- og gennemførelsesprocesserne, i vurderingen og overvågning af effektiviteten samt i den praktiske håndhævelse, — en tættere kobling mellem EU's, WTO's og de større europæiske globale aktørers regulering og lovgivning, — en fremadrettet, fælles vision, som inddrager alle erhvervslivets og arbejdsmarkedets aktører og alle politiske beslutningsniveauer, med det formål forudgående at efterprøve, om der i praksis er forenelighed mellem lovgivning og udvikling.
2.2.5

Undersøgelsen og det øvrige materiale bestyrkede det indtryk, som Parlamentets beslutning vakte, nemlig for det første, at det statistiske grundlag er meget svagt, når der ses bort fra fagforeningerne, for hvis vedkommende materialet imidlertid ikke afspejler den positive udvikling, som har fundet sted på det seneste (6), og for det andet, at det er vanskeligt, for ikke at sige nærmest umuligt, at sammenligne oplysninger fra forskelligartede organisationer, f.eks. organisationer med en medlemsskare bestående af fysiske personer (som fagforeninger) og organisationer, der selv har organisationer (f.eks. virksomheder) som medlemmer. Organisationernes indbyrdes afvigende karakteristika (f.eks. landboorganisationer over for smv-organisationer) kan gøre det nødvendigt at anvende forskellige metoder til at vurdere, om mænd og kvinder er ligeligt repræsenterede. Det må også fastslås, at lav repræsentation af kvinder i besluttende organer ikke nødvendigvis er ensbetydende med, at en organisation ikke har nogen kønspolitik.
6.13

EØSU mener, at der er behov for yderligere lovgivning for at imødegå forskelsbehandling inden for alle EU's kompetenceområder, og ser frem til resultaterne af en gennemførlighedsundersøgelse af yderligere lovgivningsinitiativer om ikke-forskelsbehandling. Herudover er EØSU overbevist om, at der til næste år vil blive fremsat et forslag til et særligt handicapdirektiv.
6.14.1

EØSU henleder opmærksomheden på, at der ikke er fastsat nogen tidsfrist for udøvelsen af denne ret, idet en vag formulering som »handler ufortøvet« ikke er acceptabel. Efter EØSU's mening bør det nøjagtigt præciseres, inden for hvilken frist sagsøgte kan begære prøvelse af dommen — hvis man virkeligt ønsker at sikre sagsøgte reel mulighed for forsvar (i tilfælde af ukorrekt forkyndelse af formularen eller force majeure, som ikke kan tilskrives sagsøgte), uden at det kommer til at gå ud over det hurtige sagsforløb, som tilstræbes med denne procedureform for at undgå, at forkyndelsen søges forhindret eller trukket i langdrag.
3.3

Det præciseres, at adressaten kan nægte at modtage et dokument, hvis det er affattet på et sprog, som han/hun ikke forstår. Der indføres også en mulighed for at forkynde en oversættelse af dokumentet til et sprog, som adressaten forstår, og fristen beregnes i så fald ud fra den dato, på hvilken oversættelsen er forkyndt (art. 8, stk. 1). I det nye stk. 3 fastsættes dog en undtagelse for de tilfælde, hvor et dokument i henhold til en medlemsstats lov skal forkyndes inden for en bestemt frist, for at rekvirenten kan bevare sine rettigheder. I sådanne tilfælde gælder den dato, på hvilken det oprindelige dokument blev forkyndt.
1.2

EØSU er for øjeblikket ved at udarbejde en udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Haag-programmet: Ti prioriteter for de næste fem år — Partnerskabet for fornyelse i EU inden for frihed, sikkerhed og retfærdighed.« (1) I udtalelsen hedder det, at det nu er op til Haag-programmet »at fuldføre den vanskelige opgave med at konsolidere og fremme skabelsen af et fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed«. Endvidere understreges betydningen af at tilvejebringe »en rimelig balance mellem de tre dimensioner for ikke at svække de grundlæggende værdier (menneskerettigheder og borgerrettigheder) og demokratiske principper (retsstaten), som er fælles for hele Unionen.« Udvalget konkluderer, at denne balance ikke er opnået, idet en uforholdsmæssig stor del af lovgivningen fokuserer på sikkerhed.
2.2

EØSU ser positivt på det ændrede retsgrundlag for forslaget. Virkelige konsultationer med Europa-Parlamentet er naturligt i dette tilfælde, ikke mindst for at garantere offentlighedens indsigt i myndigheden. Parlamentet får ifølge det nye forslag (2) udvidede beføjelser, blandt andet til at udpege to uafhængige eksperter med særlig kompetence inden for narkotikaområdet til bestyrelsen. Udvalget anbefaler på det kraftigste, at de to uafhængige eksperter skal være fra ngo'er med opgaver inden for narkotikaområdet.
4.6.1

EØSU forstår ønsket om at forenkle procedurerne mest muligt og kan i princippet kun tilslutte sig det, men frygter, at man måske går for langt i den retning. Én ting er at fritage parterne for fremlæggelse af en bekostelig og af og til overflødig dokumentation — noget andet er at give afkald på at få kendskab til tilskudsmodtagernes finansielle situation, når de fastsatte grænser — især i de tilfælde, der omfattes af artikel 173 — synes at være alt for høje. Hovedkriteriet bør altid være at finde den rette balance mellem de forventede fordele (tids- og pengebesparelser for Kommissionen og for borgerne) og de potentielle omkostninger (tab af offentlige midler, beregnet ud fra risikoens sandsynlighed og størrelse).
4.2.4.1

Konkurrencepolitikken er en grundlæggende forudsætning for at sikre et effektivt fungerende indre marked. De funktionelle fejl, politikken er behæftet med, understreger det bydende nødvendige i at sikre fuldførelsen af det indre marked og standse enhver praksis, som har tendens til at opdele markedet. Konkurrencepolitikken er imidlertid ikke nok i sig selv. Den må samordnes med alle EU-politikker for at opfylde ønsket om at sikre en vellykket gennemførelse af den reviderede Lissabon-strategi og en effektiv forbrugerbeskyttelsespolitik. Under alle omstændigheder haster det med at få fastlagt et økonomisk og socialt samhørighedsprojekt for EU, inden for hvis rammer konkurrencepolitikken kan bevare sin særlige rolle og finde ny eksistensberettigelse: sikre lige adgangsmuligheder for alle til det indre marked, så forbrugerne, virksomhedslederne og lønmodtagerne reelt drager de samme fordele af verdens største marked.
2.1

Ændringsforslaget vedrørende forordning (EF) nr. 2037/2000 går ud på i art. 4, stk. 3, at tilføje et litra i), med ændring af basisåret for tildeling af kvoter af hydrofluorcarboner til de medlemsstater, der tiltrådte EU den 1. maj 2004: kvoterne vil for disse lande ikke længere blive tildelt på baggrund af 1999-kvoterne, men derimod på baggrund af gennemsnittet af den procentvise markedsandel i 2002/2003.
EØSU mener ikke, at den hurtige teknologiske udvikling taler for, at erhvervslivet i stigende grad opretter konsortier og fora til udvikling af tekniske specifikationer uden for den officielle europæiske standardiseringsproces. Dette kunne nemlig svække væsentlige elementer i europæisk standardisering: åben deltagelse af alle eksperter, især mindre virksomheder; gennemsigtighed i hele processen samt udvidelse af grundlaget for frivilligt konsensus. EØSU finder det derfor vigtigt at indføje følgende nye betragtning:

»Det nye retsgrundlag for finansiering må sikre, at standardiseringen bliver mere effektiv og styrket for — som led i en gennemsigtig, åben og frivillig proces — at opfylde kravene i de »new deliverables«: tekniske specifikationer, rapporter og vejledninger. De europæiske standardiseringsorganer bør kunne føre tilsyn med disse »deliverables« (12) for at sikre, at behovene hos alle de interesserede parter, især dem, der er mindre strukturerede og mindre i størrelse, samt forbrugerorganisationernes legitime krav, opfyldes.«
5.5

En CO2-skat vil være et godt middel til at øge den træbaserede energis konkurrencedygtighed på energimarkedet. Desuden kan anvendelsen af træbaseret energi øges ved at støtte brændstofproduktionen, f.eks. via tilskud til skovejere for at dække sådanne hugstudgifter, som ikke konkurrerer med råvareforsyningen til industrien. Dog må en sådan skat ikke resultere i en reduktion af træbeholdningen, da det ville gå ud over skovenes evne til at binde 2. Som supplement bør skovejerne kunne opnår skattebegunstigelser, hvis de øger træbeholdningen og dermed CO2-bindingen.
4.5

Handicappede og ældre er en markedsniche, som branchen bør udnytte bedre, idet den bør markedsføre sine varer over for sådanne forbrugere på en anden måde end hidtil. En tysk undersøgelse har vist, at 48 % af personer over 50 år mener, at ikt-produkter og –tjenester (6) ikke henvender sig til deres aldersgruppe på den rette måde. Desuden fremgår det af en undersøgelse, som Microsoft gennemførte for nylig, at 50 % af befolkningen over 59 år ville have betydelig gavn af tilgængelighedsegenskaber i ikt-teknologierne. Tilgængelige teknologier og design-for-alle-metoder har ført til jobskabelse inden for branchen, især blandt SMV'er, som har banet vejen for innovationer med hensyn til tilgængelige teknologier og fremskridt inden for nye områder og fag.
3.10

Repræsentanter for kinesiske civilsamfundsorganisationer er også af den opfattelse, at EU bør gøre sin indflydelse gældende for at stimulere partnerskaber mellem ngo'er på den ene side og regeringen og erhvervslivet på den anden. Den bør opfordre den kinesiske regering til at give ngo'er muligheder for at give deres mening tilkende over for regeringen om emner af almen interesse, Dette er en problematik, som EU burde tage op. I sin udtalelse om forbindelserne mellem EU og Kina fra 2003 fastslog EØSU, at en meningsfuld interesserepræsentation nødvendigvis skal være baseret på foreningsfrihed (punkt 3.13). Til trods for den gældende begrænsning for foreningsfriheden i Kina er det stadig muligt at øge ngo'ernes deltagelse i beslutningsprocessen. EU kan vise den kinesiske regering og ngo'er, hvordan civilsamfundsorganisationer i Europa udøver fortalervirksomhed, overvåger regeringens arbejde og bidrager til den offentlige politik, således at Kina kan drage fordel af de positive europæiske erfaringer.
2.4.2

Nogle løsninger på disse problemer kan findes i eksisterende instrumenter, som imidlertid bør udnyttes bedre og i større omfang: — EIB-midler har på de områder, hvor de er blevet anvendt, vist sig at være et meget nyttigt redskab til at give mikrovirksomheder og små virksomheder lettere adgang til lån. De banker, som har anmodet om at blive »EIB-depotbanker«, har opnået lån på skift til en fordelagtig rente (34). Den begrænsede spredning, som bankerne får (115 businesspoint), har betydet, at kun banker, der driver virksomhed i rige regioner med stor konkurrence, har anvendt denne finansieringstype, som er attraktiv for virksomheder, men ikke særlig indbringende for bankerne. Dette er ikke sket i konvergensregionerne, hvilket bekræfter, at der er færre udviklingsmuligheder i fattige end i rige områder. — Kooperative kreditbanker er mere almindelige i regioner med stor økonomisk udvikling. Dette er en yderligere alvorlig hindring for adgang til lån i regioner, som sakker bagud. JEREMIE kunne bidrage til at indføre, opretholde og udbrede lånetyper ved hjælp af finansieringstekniske instrumenter og ved at inddrage brancheorganisationer i de regioner, hvor uddannelsesprocesserne og lånesystemet danner grundlag for udviklingen. — For at fremme en kultur med fokus på virksomheder er det meget vigtigt navnlig at støtte de brancheorganisationer, som deltager i den sociale dialog, således at de kan medvirke til i de dårligt stillede regioner at udnytte de positive erfaringer, som ofte er blevet indhøstet tidligere i rige regioner. JEREMIE kunne også være en aktiv partner i denne form for indsats. — Lånekonsortier er — i de lande, hvor de findes — et væsentligt element til både at gennemføre finansieringsteknik og til at fremme bevidstheden om låns samfundsmæssige funktion, som er med til at gøre Europa til en social markedsøkonomi, hvor hjørnestenen er beskæftigelse (35). Hvis JEREMIE kan medvirke til at rationalisere og styrke det, som EU allerede gør med EIB- og EIF-aktiviteterne, kan det redde mange af de virksomheder, som nu hvert år tvinges til at lukke (20 %). — Lånekonsortiers risikovurdering og den deraf følgende dækning på 50 % af konkurserne i forbindelse med långivningen mindsker konkret bankernes forpligtelser, begrænser risikoens omfang og sænker følgelig lånerenten (36).
I sin udtalelse om handlingsplanen eEurope (4), som er forløberen for den nu foreslåede i2010-handlingsplan, fremsatte EØSU bl.a. følgende bemærkninger:

»ØSU hilser eEurope-initiativet velkommen. Det anser det for EU's mest betydningsfulde og ambitiøse forsøg på hurtigst muligt at gøre borgerne fortrolige med de nye vilkår, som skabes af den digitale tidsalder og den såkaldt »nye økonomi«, og at tilpasse virksomhederne og de offentlige institutioner til disse vilkår. Det opfatter den som et udgangspunkt, et startskud til ovennævnte tilvænning og tilpasning — som et initiativ, der understøtter procedurer, som allerede er under udvikling (men i et langsomt tempo) såvel på markedet som i samfundet (5)«.

»ØSU præciserer, at enhver indsats til fremme af brugen af Internettet, etablering af informationssamfundet og opfyldelse af EU's nye strategiske mål skal fokusere på mennesket og menneskets behov — på EU-borgerne og det europæiske samfund. Indførelsen af informationssamfundet, der er forstadiet til vidensamfundet, får reelt indhold fra det øjeblik, den tjener ovenstående målsætning. (6)«

»ØSU fornemmer og forstår, at udviklingen af den pågældende handlingsplan er forbundet med mange og store problemer. Det er især klar over, at det bliver svært at indhente det efterslæb, som er opstået, fordi Europa ikke har reageret på de teknologiske udfordringer i tide« (7).

»For ØSU at se er risikoen mangeartet og stor for udelukkelse af personer, grupper af personer eller hele regioner fra den samlede indsats, eftersom adgangen til almene tjenester i ikke-elektronisk form i praksis vil forsvinde i takt med, at tjenesterne udbydes elektronisk. ØSU er derfor enig med dem, der mener, at ikke alene det globale program, men også de konkrete foranstaltninger skal tage højde for denne risiko« (8).
Grænseforvaltning og visumforanstaltninger bør ikke gå forud for de humanitære, sociale, politiske og juridiske aspekter.

Rodfæstede og varige årsager som f.eks. tørken i de afrikanske lande syd for Sahara kræver andre midler inden for udvikling, samarbejde og indsatsen mod den globale opvarmning end de 750 mio. €, der er forudset til tvangsmæssige tilbagesendelser og de 2,15 mia. €, der er afsat til forvaltningen af de ydre grænser på det konsulære område. Der er brug for en politisk vurdering og et fast, langfristet engagement. Eftersom indsatsen mod sult og tørke desværre ikke en gang figurerer blandt målsætningerne for dette årtusind, beder udvalget Kommissionen og Rådet om at give sig aktivt i kast med dette spørgsmål og:

1. indlede en politik til afbødning af virkningerne (bistand til den lokale landdistriktsudvikling), navnlig inden for Cotonou-aftalens og udviklingspolitikkens behørige rammer,

2. udforme eventuelle nye forslag og støtte de eksisterende forslag inden for den internationale samarbejdsramme og knytte indsatsen mod miljøforringelser sammen med bæredygtig udvikling.

Udvalget mener, at dette at lægge ansvaret for tilbagesendelse over på transitlandene hverken er en passende eller acceptabel løsning. Det finder det nødvendigt at forbedre samordningen mellem på den ene side EU-institutionerne og på den anden side myndighederne i de tredjelande, som immigranterne kommer fra. Integrationsspørgsmålet bør også behandles som led i EU's eksterne forbindelser.