DA Den Europæiske Unions Tidende C 244/40

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer

(2007/C 244/07)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 (1). Eventuelle indsigelser skal være Kommissionen i hænde senest seks måneder efter datoen for offentliggørelsen.

RESUMÉ

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 510/2006

»VLAAMS-BRABANTSE TAFELDRUIF«

EF-nr.: BE/PDO/005/0534/24.03.2006

BOB ( X ) BGB ( )

Dette resumé indeholder hovedelementerne af varespecifikationen til information.

1. Medlemsstatens ansvarlige myndighed:

Navn Vlaamse Overheid, Departement Landbouw en Visserij, Afdeling Duurzame Landbouwontwikkeling Adresse: Koning Albert II-laan 35 Bus 40 B-1030 Brussel Tlf. (32-2) 552 78 74 Fax (32-2) 552 78 71 E-mail: diederik.desmedt@lv.vlaanderen.be

2. Sammenslutning:

Navn: De Sterredruif Adresse: Witherendreef 100a B-3090 Overijse Tlf. (32-2) 657 92 45 Fax (32-2) 657 33 20 E-mail: — Sammensætning: Producenter/forarbejdningsvirksomheder ( X ) Andre ( )

3. Produktets art:

Klasse 1.6: Frugt, grøntsager og korn

4. Varespecifikation:

(resumé af kravene i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 510/2006)

4.1. Navn: »Vlaams-Brabantse tafeldruif«

4.2. Beskrivelse: Spisedruer fra Vlaams-Brabant (»Vlaams-Brabantse tafeldruif«) omfatter både grønne og blå sorter. Til de blå druesorter hører »Frankenthal De Coster«, »Royal«, »Ribier«, »Leopold III« og »Gros Colman«. De grønne sorter omfatter »Muscat d'Alexandrie«, »Canon Hall« og »Baidor«. Produktionen omfatter både friske og nedkølede druer. Spisedruer fra Vlaams-Brabant er kendetegnet ved en meget høj kvalitetsnorm. Ved at begrænse antallet af druer pr. klase bliver druerne større. I gennemsnit vejer en drue 10 gram. De blå druer er noget større end de grønne. Druerne er karakteriseret ved at være søde og store med dunet overflade og smukt formede klaser. En moden klase på 800 gram har ca. 70-80 druer. Druernes sødme sikres ved, at temperaturen i drivhusene i gennemsnit holdes på 15-20 grader. Vindrueavleren undersøger regelmæssigt druerne for at se, om de er modne, og målet er at få et perfekt forhold mellem surt og sødt og en rig aroma.

4.3. Geografisk område: De »Druivenstreek« (drueområdet) er et bakket område, som er karakteriseret ved de mange sydvendte skråninger, først og fremmest langs Ijsevallei (Ijsedalen) i kommunerne Hoeilaart, Overijse og Huldenberg.

Dyrkningsområdet ligger sydøst for Bruxelles, syd for Zoniënskoven og omfatter kommunerne Hoeilaart og Overijse, lokaliteterne Neerijse, Loonbeek og Huldenberg i Huldenberg kommune og Duisburg i Tervuren kommune.

4.4. Bevis for oprindelse: Vindrueavlere, som dyrker spisedruer fra Vlaams-Brabant skal hvert år i januar registreres hos den ansøgende sammenslutning »De Sterredruif« og skal hvert år meddele denne, i hvor mange drivhuse der vil blive dyrket spisedruer fra Vlaams-Brabant. Den omtalte sammenslutning holder registret ajour og stiller det til rådighed for det kompetente kontrolorgan. Etiketterne fremstilles på grundlag af dette register.

4.5. Produktionsmetode: Spisedruerne fra Vlaams-Brabant dyrkes i opvarmede drivhuse. Dyrkningen sker udelukkende med håndkraft.

Dyrkningsmaterialet er vinstokke, som bruges til plantningen. Disse fås enten ved, at et skud får lov til at slå rod, hvorefter dette straks kan udplantes som vinstok eller bruges som podemateriale, eller ved at pode skuddet. Skuddene, etårige plantedele anvendt som podekvist, skal altid komme fra det omtalte geografiske område og kan kun tages fra de sorter, som er anført under punkt 4.2.

Det er nødvendigt at udlufte drivhusene for at regulere temperatur og luft. Fra det tidspunkt, man begynder at opvarme, og indtil knopperne springer ud, kan man have en høj fugtighed i drivhuset. Dette fremmer udspringningen. I betragtning af at vindrueplanten bestøves af vinden, skal der være en god udluftning under blomstringen, hvis vejret tillader det. Efter blomstringen kan temperaturen være noget højere for at fremme vindruernes vækst. Man begynder med en let udluftning, hvis temperaturen kommer over 22-25 grader, og øger gradvist denne for at undgå, at temperaturen kommer op over 28-30 grader.

Ved udtyndingen fjernes de små druer sammen med de druer, der vender indad, og de druer, som sidder for tæt ved hinanden. Der må højst sidde to druer tilbage pr. stilk. En moden klase, som er rigtigt tyndet ud, har ensartede, store druer, som rør let ved hinanden. Udtyndingen kræver ca. et kvarters arbejde pr. klase. Druerne skal berøres så lidt som muligt for at undgå, at den dunede overflade går tabt.

Den gennemsnitlige temperatur i drivhusene skal ligge på mellem 15 og 20 grader, og drivhusene skal derfor opvarmes i visse måneder. Man skelner mellem tre former for dyrkning: Den tidlige dyrkning, hvor drivhusene opvarmes fra januar indtil høsten, som er planlagt til begyndelsen af juli; i den mellemste dyrkningsperiode opvarmes drivhusene fra ca. midt i februar til midt i marts. I hele sommerperioden kan disse vindruer evt. modnes yderligere i kolde drivhuse og høstperioden er planlagt fra midten af august. Ved sen dyrkning opvarmes drivhusene fra april for herefter at vokse i kolde drivhuse fra midten af maj. Ca midt i september skal drivhusene igen opvarmes for at fremme modningen. Ved sen dyrkning er høsten planlagt fra midten af september.

Et af de typiske kendetegn ved spisedruer fra Vlaams-Brabant er det naturlige dunlag, som opnås ved, at det yderste beskyttelseslag falder af. Det ikke tilladt at anvende kemiske pesticider fra og med blomstringsperioden for at beholde den dunede overflade.

4.6. Tilknytning: Det er kombinationen af naturlige, historiske og menneskelige faktorer som har medvirket til fremkomsten af den typiske dyrkning af spisedruer fra Vlaams-Brabant.

Det geografiske område, der er beskrevet under punkt 4.2, er kendt i Belgien som »de Druivenstreek«. Klimamæssigt befinder området sig i et tempereret og fugtigt område. Der forekommer ikke udtalt tørre eller våde perioder i området, men en mere eller mindre regelmæssig nedbør på ca. 780 mm pr. år sammen med fremherskende sydvestlige og vestlige vinde. Denne nedbør er en vigtig faktor i druedyrkningen under glas, fordi spisedruer kræver meget væde. Med henblik herpå borer drivhusejerne grundvandsbrønde, eller der bygges kæmpestore regnvandsbrønde, hvor den regn, som falder på drivhusene, opsamles. Geologisk udgør de Druivenstreek en del af det belgiske lerområde. Landskabets relief er stærkt kuperet langs de store dale med højdeforskelle på op til 60 m. Den vigtigste dal dannes af floden Ijse. Som følge af hoveddalens retning, Ijsedalen går fra sydvest til nordøst, kan de sydvendte skråninger udnytte sollyset maksimalt. Nogle steder fører dette endog til et varmere mikroklima. Næsten hele området er dækket af et løsslag af varierende tykkelse, et jordlag, som er aflejret af vinden i den sidste istid. Under løsslaget findes et gruslag, bl.a. med rullesten af flint og sandstensfragmenter. Dette gruslag er opstået ved erosion af sand og ler under tertiærtidens istid. Eftersom ler ikke holder grundvandet, og de underliggende lag nærmest er sandede, får man her et område, der er ekstremt godt drænet. Disse veldrænede jorde er ideelle for vindruedyrkning: selv om vindruerne har brug for megen væde, tåler vindrueplanterne selv ikke fugtig jord. Derfor er det kombinationen af et tempereret og fugtigt miljø, Ijsedalens placering med de sydvendte skråninger og den veldrænerede jord, som giver mulighed for dyrkning af spisedruer fra Vlaams-Brabant i dette geografiske område.

Ligesom i resten af Europa blev der i dette område eksperimenteret i slotshaverne med dyrkning af mere eksotiske vækster. I slotsdrivhusene i Huldenberg tog Felix Sohie de første skridt til dyrkning af vindruer og med en sådan succes, at han så en fremtid i dette. Felix Sohie byggede i 1865 de første vindruedrivhuse i Hoeilaart og installerede de nødvendige tekniske forbedringer, således at man allerede kunne høste druer om foråret. Hans eksempel blev fulgt, og i de følgende tiår skød drivhusene op som paddehatte i området. Druedyrkningen ændrede områdets udseende grundlæggende. Ifølge den almene landbrugstælling fra 1910 var der f.eks. 5 176 drivhuse i Hoeilaart. 1961 nåede det samlede antal drivhuse i Druivenstreek det højeste antal, nemlig 34 929. Efter oprettelsen af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og energikriserne i 1973 og 1979 er dyrkningen af vindruer i dette område gået stærkt tilbage.

Spisedruer fra Vlaams-Brabant dyrkes i opvarmede drivhuse. I disse drivhuse sker næsten al arbejdet rent manuelt: vinterbeskæring, bearbejdning af jorden, gødskning, fjernelse af skud, beskyttelse mod for stærk sol, biologisk bekæmpelse af eventuelle sygdomme, oversprøjtning og vanding, vedligeholdelse af drivhusene, kontrol … der er altid arbejde, der skal udføres. Dette kræver en del faglig kunnen hos vindrueavlerne. Udtyndingen af druerne er karakteristisk for produktionsområdet. Ved nogle udenlandske vindruer fjernes de små druer ganske vist ved indpakningen, men man har ikke det helt specielle kvalitetsaspekt, som ligger i udtyndingen af vindruerne i Vlaams-Brabant. Desuden må man kun røre vindruerne så lidt som muligt; ellers går en stor del af den dunede overflade tabt, og det er netop den dunede overflade, som udgør kvalitetsmærket for spisedruerne fra Vlaams-Brabant. Avlerne har i årevis forsøgt at forbedre druerne og opnå et højere udbytte, hvor man bl.a. har fået nye druesorter ved udvælgelse eller krydsning.

Den lokale knowhow kommer ligeledes til udtryk i specialiseringen blandt håndværkere ved opførelse af vindruedrivhuse. Efter fremkomsten af vindruedyrkning i Hoeilaart (1865) og allerede inden århundredeskiftet nåede man frem til en konstruktionsmetode, som løste en række tekniske problemer: opførelse af bygninger på stærkt skrånende terræn, forhindring af, at drivhuset brød sammen under vægten af jern, glas og druer, opfangning af regnvand, udluftnings- og opvarmningsproblemer. Bygningen af drivhuse er på denne måde blevet en række håndværkeres speciale, bl.a. murere (drivhusmure), tømrere (spær), smede (vinkeljern, t-jern og også redskaber) samt glarmestre og tagdækkere.

I forbindelse med produktionen af vindruer i det geografiske område har der udviklet sig en vis folklore. Tidligere udstillede drivhusavlerne med stor stolthed deres smukkeste vindrueklaser på vindrueudstillinger, som blev afholdt hvert år i de forskellige landsbyer i dette geografiske område. Disse udstillinger afholdes for det meste i forbindelse med lokale markedsfester. I Hoeilaart (tredje uge i september) og Overijse (sidste uge i august) udviklede disse sig til årlige »vindruefester«, hvor man bl.a. kårer en vindruedronning, hvor man afholder et væddeløb, og hvor der finder en vindrueprocession sted. Vindruedyrkningens historie vises ligeledes i vindruemuseet i Overijse.

4.7. Kontrolorgan:

Navn: Federale Overheidsdienst Economie, K.M.O., Middenstand en Energie Algemene Directie Controle en Bemiddeling Tweede Afdeling Gespecialiseerde Diensten, Sectie A Controles Uitgaven EOGFL en Marktordening Adresse WTC III, Simon Bolivarlaan 30 B-1000 Brussel Tlf. (32-2) 277 71 49 Fax (32-2) 277 54 53 E-mail: dirk.demaeseneer@mineco.fgov.be

4.8. Mærkning: Hver eneste vindrueklase mærkes med en etiket, som viser det europæiske BOB symbol, »Vlaams-Brabantse tafeldruif« og navnet på producenten eller hans bedrift. Klaserne mærkes udelukkende på drueavlerens bedrift for at garantere oprindelse og sporing af spisedruer fra Vlaams-Brabant, eftersom hovedparten (mere end 60 %) sælges af producenten ved direkte salg (hjemmesalg eller på markeder).

(1) EUT L 93 af 31.3.2006, s. 12.