Nr. C 230/54 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
Udtalelse  om  situationen  i byggesektoren  i EF og hensigtsmæssige  EF-foranstaltninger  til 
fremme  af væksten  og beskæftigelsen  i denne  sektor 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 181.  plenarforsamling  den 24. og 25. september  1980  på forslag  fra 
; sit præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 189.  plenarforsamling,  afholdt  i Bruxelles  den 
1., 2. og 3. juli 1981,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  -
under  henvisning  til artikel  20, stk.  4, i Udvalgets  forret-
ningsorden, 
under  henvisning  til beslutning,  truffet  på plenarforsam-
lingen  den 24. september  1980  om på forslag  af præsidiet 
at udarbejde  en initiativudtalelse  om situationen  i bygge-
sektoren  i EF og hensigtsmæssige  EF-foranstaltninger  til 
fremme  af væksten  og beskæftigelsen  i denne  sektor, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning,  aflagt  af ordfø-
reren  Claude  Evain, 
under  henvisning  til det seminar  om »Byggeri  og vækst«, 
som Kommissionen  og Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  i fællesskab  arrangerede  den  11. og 12. septem-
ber 1980, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af afdelingen  for 
industri,  handel,  håndværk  og tjenesteydelser  på mødet 
den 2. og 3. juni  1981,  mødet  den  2. juni  1981,  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  189.  plenar-
forsamling  den  1., 2. og 3. juli 1981,  mødet  den  3. juli 
1981  -
enstemmigt,  idet  dog  1 undlod  at stemme, 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
I. Analyse  af den  nuværende  situation 
1.1. Et indledende  spørgsmål:  Hvad  er »byggeri«  egent-
lig? 
I henseende  til investeringer  kan  byggeaktiviteten  i EF 
opdeles  som  følger: — y3  boligbyggeri  (ejerboliger,  udlejningsejendomme); 
— y3  erhvervs-  og offentligt  højbyggeri  (fabrikker,  kon-
torer,  administration  osv.); 
— y3  dybdebyggeri  (erhvervs-  og offentligt  dybdebyg-
geri). 
Skal alt »byggeri«  medtages,  er det nødvendigt  at tilføje, 
hvad  der med  et regnskabsudtryk  kaldes  »forbrug«,  som 
er et udtryk  for løbende  vedligeholdelsesarbejder. 
1.2. Aktivitetsnedgang  og  følgerne  deraf 
1.2.1.  I  EF taget  under  ét er produktionen  faldet 
mærkbart  siden  1973-1974,  men  udviklingen  har været 
forskellig  fra sektor  til sektor  og fra land  til land.  Således 
har nedgangen  være  særlig  stor  i boligbyggeriet  i Det 
forenede  Kongerige,  Frankrig  og  Italien,  hvorimod 
offentlige  arbejder  (bygge-  og anlægsarbejder)  i de to 
sidstnævnte  lande  stabiliseredes.  I Forbundsrepublikken 
Tyskland  og Nederlandene  derimod  forekom  en større 
stabilisering  inden  for byggeriet. 
Ser vi kun  på boligbyggeriet,  skete  der et fald  i samtlige 
EF-lande  (på  24 % fra  1974  til 1979,  svarende  til 
400 000  boliger). 
Nedgangen  skyldes  især  følgende: 
— de seneste  års hurtige  genopbygning  og urbanisering 
er afsluttet; 
— inflationen,  som  har  udhulet  den  likvide  opsparings 
værdi  og medført  rentestigning; 
— den  med  hensyn  til investeringer  stramme  finans-  og 
pengepolitik  i de fleste  medlemslande;  det er i særde-
leshed  den  sociale  sektor,  der  er ramt,  tillige  med 
kollektive  infrastrukturer; 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/55 
— det  faldende  udbud  af byggegrunde,  som  samtidig  er 
steget  i pris. 
1.2.2.  »Stop  and  go«-politikken  og ændringer  i mar-
kedsstrukturerne  har  forværret  nedgangens  følgevirk-
ninger  for  produktionsapparatet.  Aktivitetsnedgangen 
har bevirket  talrige  virksomhedslukninger  og dermed 
opløsning  af arbejdshold.  De beskæftigelsesmæssige  kon-
sekvenser  har været  særligt  hårde  (500  000  arbejdsplad-
ser er gået  tabt  siden  1974).  Virksomhederne  har måttet 
tilpasse  sig nye markeder,  som  kræver  mere  kvalificeret 
arbejdskraft,  og spørgsmålet  omkring  erhvervsuddannel-
se har således  meldt  sig med  fornyet  styrke  (mangel  på 
faglært  arbejdskraft). 
Virksomhedernes  tilpasning  til ny teknologi  er også  gået  i 
stå. Det  samme  gælder  deres  evne  til tilstrækkelig  hurtigt 
at dække  behovene  hos  en befolkning,  som  stiller  større 
krav-til  livskvaliteten  end  tidligere. 
1.2.3.  I  den  seneste  tid er byggeriet  blevet  stærkt 
fordyret.  Dette  har delvis  kunnet  tilskrives  stigningen  i 
grundpriserne,  men  også  stigningen  i byggepriserne. 
Medvirkende  til stigningen  i byggepriserne  har også  været 
byggeentreprenørernes  uregelmæssige  aktivitet  som  følge 
af »stop  and  go«-politikken. 
1.2.4.  Det  må formodes,  at markedsstrukturændrin-
gerne  vil fortsætte  efter  de nuværende  tendenser  i perio-
den 1980  til 1985:  udbygning  af boligvedligeholdelses-  og 
-forbedringsarbejder  (herunder  restaurering  af historiske 
steder  og bygninger),  øget  energispareindsats,  hovedvægt 
på enfamiliehuse  osv. 
I byggeriets  udvikling  bør  der  tages  hensyn  til det 
europæiske  samfunds  nye krav  (forbedring  af livskvalite-
ten). 
Varer  den  nuværende  situation  ved,  kan  konsekvensen 
blive  flaskehalse  og alvorlige  økonomiske  og sociale 
spændinger,  medmindre  der  sættes  ind  på at dække 
behovene  i henseende  til livskvalitet  og kollektive  infra-
strukturer. 
1.3. Byggeaktivitetens  betydning:  det  hensigtsmæssige  i 
en aktiv  politik  for livskvaliteten 
1.3.1.  Målt  i mængde  er byggeriet  den  vigtigste 
erhvervsaktivitet  i EF: 
— Byggesektorens  aktivitet  udgør  ca. 8 % af den samle-
de værditilvækst  og giver  arbejde  til over  6 mio 
arbejdstagere.  Føjes  hertil  ansatte  i licitationskonto-
rers byggeafdelinger  samt  ansatte  i arkitektstuer  og i tekniske  kontorer,  som  tager  sig af projektudarbejdel-
se, når man  frem  til, at mere  end 7 mio  arbejdstagere 
er direkte  involveret  i »byggeri«; 
— ser man  på byggeprocessen  under  ét, herunder  også 
leverancer  af materialer,  produkter,  udstyr  og speciel-
le tjenesteydelser,  når man  frem  til, at byggesektoren 
bidrager  til bruttonationalproduktet  med  13 %. 
1.3.2.  Byggesektorens  udvikling  frembyder  nogle 
karakteristika,  som  er særligt  positive  for samfundet  som 
helhed: 
— beskæftigelsen:  byggesektoren  er en lidet  kapitalkræ-
vende  erhvervsgren,  som  beskæftiger  flere  end  den 
øvrige  del af industrien  med  tilsvarende  produktion 
(ca. 30 %).  Denne  kommentar,  som  gælder  erhvervs-
grene  taget  under  ét, gælder  i højere  grad  boligbyg-
geriet  og i endnu  højere  grad  saneringsarbejder  og 
energispareindsatsen; 
— balancen  over  for udlandet:  byggeri  samt  bygge-  og 
anlægsarbejder  forbruger  kun  få importvarer; 
— udviklingen  henimod  lavenergibygninger  er en afgø-
rende  faktor; 
— endelig  skal  der peges  på denne  erhvervsgrens  betyd-
ning  for erhvervs-  og samfundslivet  i EF: 
— udbygningen  af samhandelen  via bedre  kollektive 
infrastrukturer; 
— miljøforbedring  via en aktiv  politik  for livskvali-
teten,  som  går i retning  af en arbejdskraftintensiv 
vækst,  som  ikke  forrykker  den økonomiske  balan-
ce; 
— multiplikatorvirkningen  for  beskæftigelsen  og 
aktiviteten  uden  for leverandørsektorerne. 
1.3.3.  Følgende  skal  understreges: 
— i nogle  medlemsstater  er der  atter  ved  at opstå 
boligmangel; 
— mange  europæere  bor stadig  i uhensigtmæssige  boli-
ger, som  ikke  engang  opfylder  sundheds-  og sikker-
hedskravene; 
— mange  infrastrukturer  er forældede; 
— der  bør foretages  industriel  omstilling  og ombygning 
af forældede  fabrikker; 
— der  resterer  endnu  en omfattende  indsats  med  hensyn 
til istandsættelse,  restaurering  og modernisering  af 
byområder,  som  ikke  mere  opfylder  nutidens  sociale 
krav; 
— genopbygningen  af de 250  000  boliger,  som  ødelag-
des under  jordskælvene  i Syditalien  og Grækenland  i 
Nr. C 230/56 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
1980  og 1981,  fordrer  at ikke  blot  de italienske  og 
græske  virksomheder,  men  også  de andre  EF-landes 
virksomheder  gør en indsats; 
— EFs  udvidelse  med  andre  lande  fordrer  betragtelige 
transportinfrastrukturinvesteringer,  og dermed  et 
betydeligt  produktionsmæssigt  engagement  fra byg-
gesektorens  side. 
1.3.4.  Der  er således  mange  grunde  til, at det  er 
ønskeligt  at drøfte  byggeriets  problemer  på EF-plan. analysen.  Endvidere  er de automatiske  følgevirkninger 
for byggeriet  endnu  ikke  undersøgt.  Det  kunne  være 
interessant  at sammenligne,  hvor  mange  af Kommissio-
nens  og medlemsstaternes  midler,  der kommer  byggesek-
toren  til gode.  Det  bør  undersøges,  hvor  meget  EF-mid-
lerne  skal  sættes  i vejret,  før de kan få en katalysatorvirk-
ning  i medlemsstaterne. 
Disse  indgreb  kan  ikke  opfattes  som  led i en egentlig 
sektorpolitik  for byggeriet.  Og i endnu  mindre  grad  som 
led i en boligpolitik,  eftersom  kun en meget  lille  del af den 
ovenfor  anførte,  indirekte  støtte  går  til boliger  (under 
2 % ifølge  Kommissionen). 
1.4. Hidtidige  EF-skridt 
1.4.1.  Byggeindustrien  er i langt  overvejende  grad 
forblevet  et nationalt  anliggende.  Der  er dog  truffet  en 
række  foranstaltninger  på EF-plan.  Der  er i hovedsagen 
tale om direktiver  om liberalisering  af offentlige  købsaf-
taler  (som  imidlertid  overholdtes  i meget  ringe  grad)  og 
direktivforslaget  om harmonisering  af bestemmelserne 
om materialer  og produkter  til byggeformål  (som  Rådet 
endnu  ikke  har vedtaget). 
Udvalget  lægger  stor  vægt  på, at dette  direktiv  hurtigt 
vedtages  af Rådet,  med  de ændringer,  som  Kommissio-
nen foreslog  den  6. september  1979  og som  Udvalget 
tilsluttede  sig i sin udtalelse  (J) om »samhandelshindrin-
ger og lovgivningsharmoniseringen  på dette  område«. 2. Eventuel  EF-indsats 
2.1. EF-indsatsens  bestanddele 
2.1.1.  Til  belysning  af, hvor  og hvordan  der eventuelt 
skal sættes  ind,  er der  behov  for  en sammenlignende 
opgørelse,  som  er så nøjagtig  som  mulig,  over  de 
foranstaltninger,  som  medlemsstaterne  hidtil  har truffet, 
er i færd  med  at gennemføre  og påtænker  at træffe.  Man 
bør i første  række  gennemføre  de undersøgelser  og 
analyser,  som  er mest  påkrævede,  for at der kan  formu-
leres  en egentlig  europæisk  byggepolitik. 
1.4.2.  Kommissionen  bemærker,  at EF også  spiller  en 
indirekte  rolle,  eftersom  en del af finansieringen  i form  af 
støtte  eller  lån går til byggearbejder;  det gælder  eksem-
pelvis  støtte  fra EFRU  (Den  europæiske  Fond  for Regio-
naludvikling)  og EUGFL  (Den  europæiske  Udviklings-  og 
Garantifond  for Landbruget)  samt  lån fra EKSF,  Eura-
tom,  NIC  (Det  nye  Fællesskabsinstrument)  og EIB  (Den 
europæiske  Investeringsbank). 
Denne  bistand  under  ét udgjorde  i 1979  4,84  mia 
regningsenheder,  svarende  til 2,3 % af de faste  bruttoin-
vesteringer  i EFs  byggeri  (208,6  mia  regningsenheder). 
Det siger  sig selv,  at kun  en del af denne  finansiering 
indvirker  direkte  på byggeriet;  ifølge  Kommissionen  er 
tallet  2 mia  regningsenheder,  dvs.  ca. 1 % af de faste 
bruttoinvesteringer  og bygge-  og anlægsarbejder,  og 
15 % af Fællesskabets  forpligtelsesbevillinger. 2.1.2.  Det  forekommer  overilet  i EF-regi  at ville 
oprette  et byggeteknisk  institut  i stil med  det,  der kendes 
fra Holland.  Det  vil imidlertid  være  nødvendigt  at 
samordne  arbejdet  i de erhvervsinstitutter,  som  i dag 
findes  i EF inden  for byggesektoren.  Kun  Kommissionen 
er i stand  til at foretage  sådan  en samordning,  for hvilke 
der bør stilles  tilstrækkelige  midler  til rådighed.  Desfor-
uden  bør de nationale  myndigheder  i højere  grad  udveksle 
og sammenligne  de tekniske,  økonomiske  og sociale 
statistikker  og undersøgelser,  de råder  over. 
2.1.3.  I  EF bør  arbejdsgiver-  og arbejdstagerrepræ-
sentanter  regelmæssigt  drøfte  byggeriets  forhold  og frem-
me foranstaltninger.  Udvalget  agter  at foretage  en årligt 
tilbagevendende  bedømmelse  af, hvorledes  forholdene  i 
byggesektoren  er,  og hvor  langt  man  er nået  med 
gennemførelsen  af de i foreliggende  udtalelse  omtalte 
foranstaltninger. 
1.4.3.  Usikkerheden  omkring  disse  skøn  må mane  til 
forsigtighed  og viser,  at det ville  være  nyttigt  at uddybe 
(») EFT  nr. C 72 af 24. 3. 1980,  s. 8. 2.1.4.  Udvalget  finder  det påkrævet  at videreføre  de 
drøftelser,  der indledtes  på seminaret  i september  1978 
mellem  brancherepræsentanter  fra medlemsstaterne  og 
Kommissionen. 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/57 
Udvalget  erindrer  om,  at der  på det  seminar,  som 
Kommissionen  og ØSU  arrangerede  i september  1980, 
blev ytret  ønske  om,  at der i Kommissionen  udpegedes  en 
højtstående  tjenestemand,  der skulle  fungere  som  kon-
taktmand  for byggebranchen  og de deri  ansatte. 
2.1.5.  De  omtalte  drøftelser  skulle  gerne  munde  ud i et 
handlingsprogram,  der  skal  forelægges  Ministerrådet. 
For at sætte  Rådet  i stand  til at behandle  handlingspro-
grammet  og følge  det op,  ville  det være  ønskeligt  at få 
nedsat  et særligt  udvalg  med  repræsentanter  for medlems-
staternes  regeringer  og myndigheder. 
2.2. Indsats  på finansieringsområdet 
2.2.1.  Der  bør  foretages  en sondring  mellem  EF-fi-
nansiering  og EF-aktioner  med  sigte  på revision  og 
harmonisering  af de nationale  finansieringssystemer. 
2.2.2.  Af  EFs  finansieringsmidler  skal  følgende  næv-
nes: 
— midler  til strukturformål  (EUGFLs  udviklingssek-
tion,  socialfonden,  regionalfonden); 
— finansiel  intervention  fra EKSF; 
— Den  europæiske  investeringsbank  (EIB),  som  finan-
sierer  bygninger  og udstyr  til industri  og minedrift, 
transport-,  telekommunikations-,  produktions-  og 
energioverførselsinfrastrukturer; 
— det  nye  fællesskabsinstrument  (NIC),  som  bygger  på 
Rådets  forordning  (EØF)  af 16. oktober  1978  (Orto-
li-faciliteten),  og hvis  lånoptagelse/långivningsmeka-
nisme  gør det muligt  at afsætte  100  millioner  ERE  til 
boligbyggeri. 
2.2.3.  Udvalget  støtter  Kommissionens  bestræbelser 
på at nå frem  til en bedre  balance  i Fællesskabets  budget, 
så en større  del af EFs  egne  ressourcer  kan  gå til en 
finansiel  indsats  til fordel  for byggeriet,  navnlig  boligbyg-
geriet. 2.2.5.  I  boligsektoren  er de nationale  finansieringsme-
kanismer  blevet  uhensigtsmæssige  i forhold  til landenes 
økonomiske  og sociale  behov;  dette  beror  bl.a.  på 
inflationen.  Den  hidtidige  økonomiske  politik  har  øget 
forbruget,  men  ikke  opsparingen,  med  de skæbnesvangre 
konsekvenser,  som  vi alle  kender  (inflation,  rentestig-
ning,  osv.). 
2.2.6.  Af  hensyn  til kontinuiteten  på markedet  bør der 
ske samråd  mellem  regeringerne  og medlemsstaternes 
specialiserede  finansieringsinstitutter  hvis  virksomhed 
hidtil  meget  sjældent  er gået  på tværs  af landegrænserne. 
Formålet  med  samrådet  skal  bl.a.  være 
— at fremme  opsparingen  ved at beskytte  dens  købekraft 
" og at lede  den  i retning  af særlige  finansieringskreds-
løb, som  gør det muligt  at reducere  konjunktursving-
ningernes  indflydelse  på byggeriet; 
— gradvis  indførelse  af fri bevægelighed  inden  for 
boligfinansiering.  Hertil  opfordres  Kommissionen  til 
snarest  at bane  vejen  for etableringsfrihed  og tjene-
steydelsesfrihed  gennem  samordning  af medlemssta-
ternes  retsregler  for at give  de succesrige  byggefinan-
sieringssystemer  mulighed  for at arbejde  i hele  EF-om-
rådet; 
— at undersøge  og fremme  enhver  ny finansieringsmu-
lighed,  som  kan  tænkes  at imødekomme  byggesekto-
rens nuværende  behov  (eksempelvis:  fælles  investe-
ringsfonds  for  fast  ejendom,  byggelivsforsikring 
m.v.); 
— emission  af EF-lån  i europæiske  regningsenheder. 
2.2.7.  EF  bør blive  et center  for informationsudveks-
ling og samråd  mellem  medlemsstaternes  kompetente 
institutioner,  så der  på ny kan  blive  sat skub  i det 
europæiske  byggemarked.  Generelt  bør EF som  led i en 
byggepolitik  tilskynde  medlemsstaterne  til at føre  en 
økonomisk  politik,  som  beskytter  byggeaktiviteterne, 
bl.a.  ved at sikre  størst  mulig  kontinuitet  i efterspørgslen 
(privat  og offentlig)  (f.eks.  ved at gennemføre  et langsigtet 
program  for socialt  boligbyggeri). 
2.3. Adgang  til markedet  og  harmonisering 
2.2.4.  Specielt  med  hensyn  til offentlige  arbejder  og til 
supplering  af EIB  og EFRUs  intervention  med  sigte  på 
regionale  infrastrukturer  vil det nok  være  nødvendigt  at 
få sat skub  i en fælles  transportinfrastrukturpolitik,  og, 
mere  generelt,  en industripolitik,  samt  snarest  muligt  få 
iværksat  finansforordningen  med  hensyn  til støtte  til 
sådanne  programmer. 2.3.1.  Generelt  har  Udvalget  altid  lagt  meget  stor 
vægt  på bestræbelserne  for  at fjerne  hindringerne  for 
varers  bevægelighed  inden  for EF.  Det  har  fra starten 
indgået  snævert  i samarbejdet  omkring  disse  bestræbel-
ser. Det  mener  derfor,  at den  frie  adgang  til markedet  og 
fjernelsen  af de tekniske  samhandelshindringer  udgør 
væsentlige  elementer  i en byggepolitik. 
Nr. C 230/58 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
Harmoniseringen  er ikke  blot  nødvendig  for at gennem-
føre den frie  bevægelighed  inden  for EF,  men  skal  også 
lette eksporten,  som  er vigtigere  end nogensinde.  Mange-
len på et EF-referencesystem  skaber  således,  store  proble-
mer for EF-virksomhederne,  når de søger  at udvide  deres 
aktiviteter  i udlandet. 
2.3.2.  Selv  om det er nødvendigt  at fjerne  handels-
hindringerne,  hvad  enten  disse  skyldes  forskelle  mellem 
lovgivning  eller  normer,  så er det nødvendigt  at gå meget 
gradvist  til værks  under  hensyntagen  til, at de eksisteren-
de forhold  er meget  komplicerede  og præget  af stor 
forskelligartethed. 
Indledningsvis  kunne  man  i visse  tilfælde  anvende  den 
valgfrie  harmonisering  som  metode,  og hvad  målsætnin-
gerne  angår,  bør man  mere  interessere  sig for resultaterne 
end for midlerne. 2.3.6.  Byggeriet  kan  i sin fremtidige  udvikling  blive 
ramt  af vanskeligheder  i forsyningen  med  visse  materia-
ler, hvis  udvinding  hæmmes  af administrative  forskrifter 
Og miljøhensyn. 
Det er EFs  opgave  at undersøge,  hvad  der kan  gøres  i så 
henseende,  og hvorledes  man  kan  fremme  anvendelse  af 
traditionelle  materialer  (såsom  gips,  cement,  kalk,  grus), 
som jo forefindes  i EF.  Anvendelse  heraf  vil begrænse 
importbehovet  og derved  bedre  handelsbalancen.  Blandt 
de materialer,  som  forefindes  i EF, bør man  især  benytte 
dem,  der  bedst  opfylder  kravene  til energibesparelser, 
energibevarelse,  brandsikring  og livskvalitet.  Spørgsmå-
let omkring  erhvervsuddannelse  og beskæftigelse  bør der 
også  tages  højde  for. 
2.3.7.  Afgørelser  på ovenanførte  punkter  bør  kun 
træffes  efter  snæver  kontakt  med  de berørte  erhvervs-  og 
samfundsgrupper  og kun  efter  høring  af Udvalget. 
2.3.3.  Harmoniseringen  af normer  bør ske på basis  af 
allerede  eksisterende  dokumenter  fra tekniske  forsknings-
organer  og internationale  standardiseringsinstitutioner 
(blandt  hvilke  CEN  kunne  varetage  en koordinerende 
rolle).  Kommissionen  kunne  eventuelt  give  disse  organer 
1 (eller  visse  af dem)  mandat  til at gennemføre  bestemte 
opgaver. 
Der findes  allerede  i dag for flere  EF-landes  vedkommen-
de samråd  mellem  de eksperter,  som  varetager  forbindel-
serne  med  internationale  organer,  såsom  ISO  (Den 
internationale  Standardiseringsorganisation)  samt  Det 
internationale  Byggeudvalg  for  forskning,  studier  og 
dokumentation  (CIB).  Dette  samråd  bør  udbygges  og 
styrkes. 
2.3.4.  Ved  harmoniseringen  bør  man  ligeledes  gå 
selektivt  frem  og foretage  en vis prioritering.  Inden  der 
fastsættes  bestemmelser  for beregning  og konstruktion, 
bør det således  for eksempel  overvejes  at harmonisere 
kravene  til byggematerialer  og byggeelementer  samt  til 
konstruktioners  belastningsevne,  herunder  bl.a.  mod-
standsdygtigheden  i tilfælde  af jordskælv.  1 denne  sam-
menhæng  er det tvingende  nødvendigt  også  at harmoni-
sere forskrifterne  for afprøvning  af byggematerialer  og 
byggeelementer;  et første  skridt  i den  retning  er den 
gensidige  anerkendelse  af afprøvninger  foretaget  af 
afprøvningsmyndighederne  i de andre  medlemsstater. 
2.3.5.  Den  gradvise  harmonisering  af byggeregulati-
verne  (brandsikring,  sikkerhed,  lydisolering,  energibe-
sparelse,  miljø,  jordskælvssikring  osv.)  skulle  gøre  det 
muligt  at fjerne  administrative  og juridiske  hindringer 
inden  for  EF.  Der  arbejdes  allerede  hermed  på visse 
områder. 2.4. Begrænsning  af omkostninger  og  priser 
2.4.1.  Boligpriserne  er i de fleste  europæiske  lande 
steget  hastigt  i de seneste  år,  hvilket  har  mindsket 
befolkningens  »boligkøbekraft«.  Der må sættes  ind på en 
række  områder,  f.eks.  jordpolitik  og rationalisering  af 
byggeriet,  for at vende  denne  tendens. 
2.4.2.  Skatter,  afgifter  og lovgivning  vedrørende  byg-
gegrunde  bør tages  op til ny behandling  med  det formål  at 
øge udbudet.  Der  bør  ske  samråd  medlemsstaterne 
imellem  og eventuelt  gennemføres  EF-retningslinjer  ved-
rørende  disse  spørgsmål. 
2.4.3.  Åben  industrialisering  ved  hjælp  af standard-
byggeelementer  er en byggemetode,  som  i dag er ved at få 
fodfæste  i snart  sagt  alle industrilande,  og som  skulle  gøre 
det muligt  at begrænse  omkostningerne.  EF bør  især 
sætte  ind på følgende  områder: 
— medlemslandene  bør opfordres  til at indføre  standard-
aftaler,  som  gør  det muligt  at udforme  fælles  regler 
om moduler  og mål; 
— rammedirektivet  om  produkter  til byggeformål  bør 
iværksættes; 
— tilrettelæggelse  af konkurrencer  og projekter; 
— støtte  til forsøgsprogrammer; 
— særlige  forskningsprogrammer. 
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/59 
2.5. Forskning 
2.5.1.  Forskning  har betydning  for såvel  byggeaktivi-
tetens  økonomiske  udvikling  som  for  forbedring  af 
livskvaliteten.  Forskning  er tillige  et af EFs  midler  til at 
tage den  nye  konkurrence  fra  udviklingslandene  op. 
Endelig  kan EF-forskning  på en række  velvalgte  områder 
resultere  i betydelige  økonomiske,  tekniske  og sociale 
fremskridt. 
2.5.2.  I  dag  findes  der imidlertid  så godt  som  ingen 
forskning  på EF-plan  med  undtagelse  af råvarer  (træ), 
»nedrivning«  og energispørgsmål.  EFs  begrænsede  bud-
getmuligheder  gør det vanskeligt  at opstille  en omfattende 
EF-forskningspolitik,  men  der skulle  dog på indeværende 
tidspunkt  kunne  iværksættes  eller  udbygges  nogle  pro-
grammer.  Det  er desuden  nødvendigt  at tilstræbe  sam-
ordning  af medlemsstaternes  programmer  samt  at offent-
liggøre  resultaterne  heraf. 
2.5.3.  EFs  forskningsprogrammer  bør  nok  i første 
række  tage  sigte  på forbedring  og sanering  af den  ældre 
boligmasse,  energibesparelser,  oplysning,  bredere  anven-
delse  af EDB  og de følgevirkninger,  som  den teknologiske 
udvikling  i denne  sektor  vil få i andre  industrisektorer 
(kemisk  industri,  jern-  og stålindustri  osv.). 
2.5.4.  Forbedring  og sanering  af den ældre  boligmas-
se hæmmes  undertiden  af,  at nybyggeri  er billigere, 
dersom  der ikke  tages  højde  for indirekte  omkostninger, 
udgifter  til tekniske  undersøgelser  m.v.  Prisforskellen 
hænger  i nogen  grad  sammen  med  utidssvarende  bygge-
vedtægter.  Dette  kan  f.eks.  imødegås  ved  at anvende 
elementer  og ved at finde  frem  til metoder  og materialer, 
som er særligt  egnede  til boligforbedring  og -sanering.  På 
disse  to områder  ligger  der store  muligheder  for innova-
tion. 
2.5.5.  Energispareforskningen  skal  føre  til, at der 
udvikles  nye produkter  til f.eks.  isoleringsformål,  udnyt-
telse  af alternative  energikilder  (solpaneler,  varmepum-
per, varmeproducerende  anlæg  osv.).  Der  er her tale  om 
produkter  og materialer,  som  kan  bidrage  til erhvervs-
fremme  i EF, og som  giver  nye  eksportmuligheder. 
2.5.6.  Flere  af Kommissionens  generaldirektorater 
(GD V, GD  XII,  GD  XVII  tillige  med  Det  fælles 
Forskningscenter  og Tjenesten  for miljø  og Forbrugerbe-
skyttelse)  arbejder  sideløbende  på dette  område,  hvilket 
gør det vanskeligt  at analysere  forholdene  klart  samt  at iværksætte  en fælles  indsats.  Det  er ikke  desto  mindre 
påkrævet  at videreføre  og udbygge  det allerede  påbegynd-
te arbejde,  dog  med  en bedre  koordinering. 
Visse  byplanvedtægters  indvirkning  på den  tekniske 
udvikling  bør ligeledes  undersøges,  idet  hovedparten  af 
forskrifterne  er blevet  til på et tidspunkt,  hvor  der 
anvendtes  ganske  andre  metoder  i byggeriet  (eksempelvis 
var det umuligt  at forudse  den nødvendige  mangedobling 
af solpaneler  på hustage). 
Hurtig  indsats  på alle  ovennævnte  områder  er påkrævet, 
for hvis  der ikke  findes  et stort  EF-marked  til at aftage  de 
nyudviklede  metoder  og produkter,  vil EFs  producenter 
hurtigt  blive  forfordelt  og distancerede  på deres  eget 
marked  af konkurrenter  fra tredjelande. 
2.5.7.  Informationsnettet  inden  for byggesektoren  er 
allerede  ganske  godt  udbygget  i medlemsstaterne  og er 
også  ved  at blive  udvidet  på EF-plan  (Euronet,  Euro 
Chronos,  Diane  osv.).  Udvidelsen  bør  videreføres  på 
såvel  det  tekniske  som  på andre  områder  (økonomi, 
beskatning  m.v.). 
Informationsnettenes  »computerisering«  bør  indgå  i det 
program  for datamatik,  som  Kommissionen  er i færd  med 
at udarbejde.  Der må imidlertid  tages  mest  muligt  hensyn 
til byggesektorens  særlige  karakter  og især  til det store 
antal  små  og mellemstore  virksomheder,  hvis  adgang  til 
de nye  informationskilder  bør  lettes  mest  muligt  (både 
med hensyn  til anskaffelse  af det fornødne  EDB-udstyr  og 
kendskab  til nettets  udnyttelse). 
2.6. Indsats  på det sociale  område 
2.6.1.  Gennemførelse  af en EF-politik  for byggeriet 
kan bidrage  til at stabilisere  eller  sætte  aktiviteten  i vejret 
og øge beskæftigelsen  i sektoren.  Den  vil derfor  også  være 
et led  i EFs  indsats  på det  afgørende  område,  som 
arbejdsløshedsbekæmpelse  er, specielt  blandt  de unge. 
Man  bør i særdeleshed  tilskynde  unge  til at søge  beskæf-
tigelse  i byggesektoren,  som  de ellers  ikke  er særlig 
interesserede  i, ved  hjælp  af særlige  incitamenter  med 
hensyn  til erhvervsuddannelse,  navnlig  uddannelse  i ny 
teknologi,  og forbedring  af arbejdsvilkårene. 
2.6.2.  En  EF-politik  for byggeriet  bør  tage  sigte  på 
opfyldelse  af samfundets  reelle  behov.  Socialt  bolibyggeri 
bør have  en fortrinsstilling  i EF, da der jo er stor  mangel 
på sådanne  boliger.  En  sådan  politik  vil både  øge 
Nr. C 230/60 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 10. 9. 81 
beskæftigelsen  inden  for byggeriet  og bidrage  til bolig-
problemets  løsning  i EF. 
Man  bør  samtidig  tilstræbe  en forbedring  af arbejdsvil-
kårene  og specielt  rette  opmærksomheden  mod  erhvervs-
uddannelse,  sikkerhed  og sundhed. 
2.6.3.  Med  hensyn  til erhvervsuddannelse  bør  man  i 
første  omgang  sørge  for,  at medlemsstaterne  indfører  en 
grunduddannelse,  som  dækker  de behov,  der er fælles  for 
samtlige  EF-lande. 
De nye  materialer,  de nye  metoder  og de nye  markeder 
fordrer,  at arbejdskraften  er bedre  faguddannet,  og at den 
stedse  tilpasser  sig de arbejdsopgaver,  der skal  udføres. 
Eksempelvis  fordrer  modernisering  af boligmassen  og 
arbejde  med  fornyelse  af ældre  bydele  enten  specialiseret 
uddannelse  eller  en all round-kunnen,  som  ikke  hænger 
på træerne. 
I visse  europæiske  byer  ledsages  restaureringsprogram-
mer derfor  af passende  erhvervsuddannelsesprogram-
mer. 
2.6.4.  For  yderligere  at nedbringe  antallet  af arbejds-
ulykker  og forekomsten  af erhvervssygdomme  bør også 
forbedring  af sikkerheden  betragtes  som  et EF-anliggen-
de, Harmonisering  af bestemmelserne  om visse  materialer 
skulle  kunne  bidrage  hertil. 
2.6.5.  Den  tiltagende  tilflugt  til »sort«  arbejdskraft  er 
et generelt  problem  i EF-landene,  men  har  dog  særlig 
betydning  i byggesektoren. 
Af hensyn  til vækst  og beskæftigelse  i EF er det nødven-
digt at sætte  hårdere  ind over  for »sort«  arbejde.  Her  er en 
vis harmonisering  på EF-plan  af eksisterende  og nye 
lovbestemmelser  påkrævet. 
Det er påkrævet  på EF-plan  at få iværksat  love  og 
administrative  bestemmelser  mod  misbrug  samt  at kon-
trollere  og effektivt  straffe  illegal  formidling  af arbejds-
kraft. 
Der bør  på EF-plan  arbejdes  henimod  lovbestemmelser 
med hensyn  til ansvaret  for ikke-erlæggelse  af skatter  og 
socialsikringsbidrag.  Sådant  misbrug  bør bekæmpes  ved 
hjælp  af virkningsfulde  sanktioner  og kontrol. 2.6.6.  Med  hensyn  til EF-virksomheders  anvendelse 
af EF-arbejdstagere  i tredjelande  bør EF rette  henvendelse 
til Den  internationale  Arbejdsorganisation  for at få denne 
til at sætte  spørgsmålet  på dagsordenen  i de af ILOs 
»erhvervsudvalg«,  som  beskæftiger  sig med  byggeriet. 
Endelig  bør  EF så vidt  muligt  sørge  for,  at der  i EFs 
bilaterale  eller  multilaterale  overenskomster  med  tredje-
lande  indføjes  sociale  bestemmelser  indeholdende  mini-
mumsnormer  (jf. Udvalgets  tidligere  udtalelser  desangå-
ende).  EF bør ligeledes  tilskynde  arbejdsmarkedets  par-
ter til at indgå  kollektive  overenskomster  om  arbejds-
tagere,  der arbejder  i udlandet. 
2.7. Samhandelen  med  tredjelande 
2.7.1.  På  tredjelandes  markeder  må EFs  byggeindu-
stri konkurrere  med  nye  virksomheder  (i Sydamerika, 
Sydøstasien  og Østlandene),  hvis  produktionsomkost-
ninger  betinges  af andet  end  markedskræfterne  eller 
mindskes  p.g.a.  lave  lønninger.  Hertil  kommer  konkur-
rencen  fra amerikanske  storforetagender,  der kan  tilbyde 
integrerede  projekter. 
Eksportforøgelse  er imidlertid  en forudsætning  for,  at 
den europæiske  industri  kan  overleve;  til gengæld  er 
behovene  for  udstyr  og boliger  i udviklingslandene 
umådelige.  Fastholdelse  eller  udbygning  af Europas 
position  nødvendiggør  følgelig  en EF-indsats. 
2.7.2  Man  bør  i så vid  udstrækning  som  muligt 
udnytte  EFs  politiske  og økonomiske  vægt  til at sikre 
EF-foretagender  ordrer  i udlandet,  navnlig  i udviklings-
landene. 
2.7.3.  Hvis  de europæiske  virksomheder  skal  blive 
mere  konkurrencedygtige  i forhold  til konkurrenterne  fra 
tredjelande,  må de i højere  grad  samarbejde  om eksport-
arbejdet.  EF kunne  tage  initiativ  til harmonisering  af 
kreditforsikring,  øget  samarbejde  mellem  medlemsstater-
nes kreditforsikringsselskaber  (der  f.eks.  kan  gå så vidt, 
at selskaberne  hver  især  påtager  sig en bestemt  del af 
risikoen)  og etablering  af et informationskontor  for 
internationale  markeder  (som  skal  orientere  om forret-
ningsmuligheder  og markedsforhold)  samt  - på længere 
sigt - til en Europa-bank  for kreditformidling  til bygge-
, riet. 
2.7.4.  Man  bør undersøge  muligheden  for på EF-plan 
at få anerkendt  de såkaldte  »midlertidige  virksomheds-
10. 9. 81 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 230/61 
sammenslutninger«,  hvor  virksomheder  fra flere  lande 
slutter  sig sammen  for at udføre  bestemte  opgaver. 
2.7.5.  Det  første  skridt  henimod  en EF-mekanisme  på 
dette  område  kan  f.eks.  bestå  i, at Den  europæiske 
Investeringsbank  eller  et andet  af EFs  finansieringsorga-
ner tegner  sig for  en bestemt  procentdel  af samtlige 
eksportkreditforsikringsaftaler,  som  EF-byggeforetagen-
der har indgået  vedrørende  byggeri  uden  for EF. 
Dette  bør ske » automatisk«,  men  dog  således  at de enkelte 
eksportkreditforsikringsselskaber  bevarer  deres  fulde  for-
valtningsfrihed. 
Da medlemsstaterne  allerede  i dag tegner  sig for en stor 
procentdel  af forsikringsselskabernes  risikodækning,  kan 
forslaget  bedst  gennemføres  ved,  at medlemsstaterne 
overdrager  EF-finansieringsorganet  en del af deres  dæk-
ning. 
Bruxelles,  den  3. juli 1981. Fordelen  ved  ovennævnte  er,  at eksportkreditforsik-
ringsaftalerne  får en »EF-etikette«  hæftet  på sig, og at der 
tilvejebringes  EF-solidaritet  på tredjelandes  markeder  for 
byggeri,  omend  EFs  deltagelse  i starten  er beskeden. 
2.7.6.  Med  hensyn  til de almindelige  betingelser  i 
aftalerne  bliver  det nødvendigt  at stile  mod  standardvil-
kår, som  udgør  en EF-reference,  der i første  omgang  og 
hen ad vejen  bliver  gældende  for  betalingsvilkår  og 
-valuta,  prisrevision,  fremgangsmåde  i tilfælde  af tvistig-
heder  osv. 
2.7.7.  Udarbejdelsen  af tekniske  EF-normer  skulle 
gøre  forholdene  lettere  for eksportvirksomhederne.  Det 
er nemlig  en forudsætning  for  at kunne  klare  sig  i 
konkurrencen  med  de øvrige,  store  industriområder  i 
verden,  at man  kan  tilbyde  de potentielle  kunder  et sæt 
tekniske  specifikationer,  som  har stået  deres  prøve. 
Tomas  ROSEINGRAVE 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg