Meddelelse fra Kommissionen Vejledning til medlemsstaterne om ajourføring af de nationale energi- og klimaplaner for 2021-2030

(2022/C 495/02)

De rekordhøje energipriser siden anden halvdel af 2021, som er blevet forværret af Ruslands uberettigede og ulovlige militære aggression mod Ukraine, giver et stærkt incitament til at fremskynde gennemførelsen af den europæiske grønne pagt og styrke energiunionens modstandsdygtighed ved at fremskynde omstillingen til ren energi og sætte en stopper for enhver afhængighed af russiske fossile brændstoffer. Samtidig har den seneste tids ekstreme vejrforhold lagt yderligere pres på energiforsyningerne og påvirket høstudbyttet og sejlads på indre vandveje og borgernes velfærd, hvilket er en kraftig advarsel om behovet for tilpasning til virkningerne af klimaændringerne.

Denne nylige udvikling fremhæver relevansen af integreret planlægning for energi- og klimapolitikker. I dag er en stærk energiunion og en koordineret klimaindsats mere end nogensinde en forudsætning for solidaritet, velstand og bæredygtighed i Den Europæiske Union. For at øge energisikkerheden og fremskynde omstillingen til klimaneutralitet hurtigt og på en retfærdig måde skal medlemsstaterne og Den Europæiske Union bygge videre på det stærke forvaltningssystem, der er etableret på europæisk plan.

Med forordningen om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen (forvaltningsforordningen) (1) indføres et fleksibelt, men robust forvaltningssystem for et gennemsigtigt og gensidigt forstærkende samarbejde mellem EU's medlemsstater og Europa-Kommissionen. Dette bidrager til at sikre en konsekvent tilgang mellem energi- og klimapolitikker og en koordineret indsats på tværs af medlemsstaterne.

De nationale energi- og klimaplaner (i det følgende benævnt nationale planer eller nationale energi- og klimaplaner) er det centrale strategiske planlægningsværktøj i henhold til forvaltningsforordningen. De nationale energi- og klimaplaner skaber forudsigelighed for investeringer på kort, mellemlang og lang sigt, navnlig i usikre tider, og er afgørende for at mobilisere de massive investeringer, der er nødvendige for at nå den fælles ambition om klimaneutralitet og for at opnå en retfærdig omstilling og samtidig bevare energisikkerheden og prisoverkommeligheden. De gør det lettere for medlemsstaterne at samarbejde om opfyldelsen af energi- og klimamålene i den europæiske grønne pagt, den europæiske klimalov (2) og Fit for 55-pakken af forslag (3), herunder det højere ambitionsniveau for energieffektivitet og vedvarende energi samt EU's internationale forpligtelser i henhold til Parisaftalen.

De nationale energi- og klimaplaner spiller også en central rolle i gennemførelsen af REPowerEU-planen (4) i lyset af de øgede udfordringer for en mere modstandsdygtig energiunion. På baggrund af energipriserne, der begyndte at stige i midten af 2021, har EU vedtaget et omfattende og skræddersyet nødberedskab for at håndtere energikrisen udløst af den seneste geopolitiske udvikling. Dette vil omdefinere energiunionen i tiden op til 2030 og derefter. Der skal tages højde for de kritiske udfordringer i forbindelse med energisikkerhed og prisoverkommelighed i de nationale planer. Dette omfatter behovet for hurtigt at diversificere energiforsyningen, udvikle en sammenhængende tidsplan for gaslagring (5), afspejle reduktionen af efterspørgslen i nødsituationer (6) og nødindgrebet for at imødegå høje energipriser og styrke solidariteten (7).

Medlemsstaterne skal ajourføre deres nationale planer for 2021-2030 senest i juni 2023 (udkast til planer) og juni 2024 (endelige planer) (8). I betragtning af de væsentligt udviklede politikker og geopolitiske omstændigheder på energi- og klimaområdet siden udarbejdelsen af de oprindelige nationale energi- og klimaplaner i 2019-2020 bør der i ajourføringerne fokuseres på behovet for en mere ambitiøs klimaindsats, en hurtigere omstilling til ren energi og øget energisikkerhed. De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør gøre det muligt for EU at bevæge sig i retning af en mere modstandsdygtig og bæredygtig energiunion, herunder ved hurtigt at mindske afhængigheden af russiske fossile brændstoffer, uden at nogen lades i stikken.

Dette dokument indeholder vejledning til medlemsstaterne om processen for og omfanget af udarbejdelsen af udkastene til og de endelige ajourførte nationale energi- og klimaplaner, navnlig ved at identificere god praksis og gøre rede for konsekvenserne af den seneste politiske og geopolitiske udvikling inden for de retlige rammer, der blev indført ved forvaltningsforordningen, navnlig bilag I (9).

I forbindelse med udarbejdelsen af denne vejledning samarbejdede Kommissionen fuldt ud med medlemsstaterne på teknisk plan og hørte interessenterne gennem en særlig interessentworkshop den 8. september 2022 (10), eksterne arrangementer og bilaterale kontakter. Denne vejledning bør ses som ét element i den løbende udveksling og samarbejdet gennem hele processen.

Tekstboks 1: Principper og god praksis for ajourføring af nationale energi- og klimaplaner — Sætte højere ambitioner for at fremskynde den grønne omstilling til klimaneutralitet og styrke energisystemets modstandsdygtighed i overensstemmelse med klimaloven, Fit for 55-pakken og REPowerEU. Der bør lægges særlig vægt på vedvarende energi, energieffektivitet, energisikkerhed og begrænsning af drivhusgasemissioner. — Styrke planlægningen inden for rammerne af de nationale energi- og klimaplaner for at sikre en retfærdig omstilling, afbøde de sociale og beskæftigelsesmæssige virkninger, tackle manglen på arbejdskraft og færdigheder, mindske energifattigdom og sikre økonomisk overkommelig adgang til væsentlige tjenester for alle. — Fastsætte nationale målsætninger og mål, herunder om finansiering, der viser konkrete veje hen imod 2030 og 2050, i overensstemmelse med de nationale langsigtede strategier. — Integrere tilpasningsmål og afspejle dem, hvor det er relevant, i de fem dimensioner af de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. — Fastsætte målsætninger og mål for reduktion af metanemissioner og integrere øgede mål samt modvirknings- og tilpasningsforanstaltninger i arealanvendelses-, skovbrugs- og landbrugssektoren for CO2-emissioner og ikke-CO2-emissioner og CO2-optag. — Udnytte synergier mellem energidagsordenen og den digitale dagsorden for at fremme digitaliseringen af energisystemet. — Forbedre dimensionen vedrørende forskning, innovation og konkurrenceevne, navnlig med hensyn til specifikke mål og målsætninger, og samtidig integrere diversificeringen af produktionskapaciteten og udviklingen af færdigheder for at fremskynde omstillingen til ren energi. — Indlede en bred og inklusiv høring af civilsamfundet, lokale myndigheder, arbejdsmarkedets parter og sektorspecifikke interessenter tidligt i processen. — Styrke det regionale samarbejde som en integreret del af de nationale planer, navnlig vedrørende energisikkerhedsdimensionen, for at identificere konsekvente politikker og reel solidaritet. — Undersøge synergier mellem målsætninger, mål og bidrag og politikker og foranstaltninger i energiunionens fem dimensioner (11). — Tage ved lære af de indledende nationale energi- og klimaplaner, Kommissionens vurdering heraf og status for deres gennemførelse med henblik på at identificere mangler og områder, hvor der kan ske forbedringer i retning af øgede ambitioner og resultater. — Sikre overensstemmelse med andre planlægningsinstrumenter og afspejle de relevante politikker, foranstaltninger og investeringer i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner (12). — Formulere et omfattende, ajourført og detaljeret analytisk grundlag, der integrerer økonomiske, beskæftigelsesmæssige, sociale, forsknings-, innovations-, konkurrence- og miljømæssige virkninger samt bidraget fra den cirkulære økonomi. — Fremlægge en detaljeret finansieringsplan, der tager højde for investeringsbehovene for hver af de fem dimensioner gennem omkostningseffektiv anvendelse af offentlig budgetstøtte og mobilisering af private investeringer, herunder via finansielle instrumenter og innovative finansieringsordninger. — Tage hensyn til og sikre overensstemmelse med de landespecifikke henstillinger inden for rammerne af det europæiske semester.

1 Afspejling af den nye retlige, socioøkonomiske, politiske og geopolitiske kontekst

I dette afsnit redegøres for, hvordan de betydelige ændringer siden 2019 i den lovgivningsmæssige, socioøkonomiske og geopolitiske ramme for energi- og klimapolitikkerne påvirker ajourføringerne af de nationale energi- og klimaplaner med hensyn til ambitionsniveau og anvendelsesområde. Dette suppleres af en liste med henvisninger i tabel 1, der opsummerer de vigtigste målsætninger, mål og bidrag og de politikker og foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dem, i lovgivning, strategier og forslag. Medlemsstaterne opfordres til at afspejle disse henvisninger i deres udkast til ajourførte nationale planer. De endelige ajourførte planer bør afspejle enhver ny væsentlig udvikling i en lovgivningsmæssig, socioøkonomisk og geopolitisk kontekst i konstant forandring, og der skal tages behørigt hensyn til Kommissionens henstillinger om udkastene til ajourførte planer (13).

1.1 Forøgelse af 2030-ambitionerne hen imod klimaneutralitet

Den europæiske grønne pagt har givet et stærkt momentum til at øge ambitionerne på energi- og klimaområdet, samtidig med at ingen lades i stikken. Med den europæiske klimalov er målene om at opnå klimaneutralitet på EU-plan senest i 2050 og en reduktion af nettodrivhusgasemissioner med mindst 55 % inden 2030 i forhold til 1990-niveauerne blevet juridisk bindende. Disse mål er betydeligt strengere end dem, som medlemsstaterne baserede deres oprindelige nationale energi- og klimaplaner på (14).

For at opfylde ambitionen i den europæiske klimalov opgraderer Fit for 55-pakken rammen for energi og klima frem til 2030. Den vil nødvendigvis tilskynde medlemsstaterne til at ajourføre de målsætninger og mål, der er fastsat i deres oprindelige nationale energi- og klimaplaner, og de politikker og foranstaltninger, der er nødvendige for at nå dem, navnlig når det drejer sig om dimensionerne dekarbonisering (herunder vedvarende energi), energieffektivitet og det indre energimarked.

Sideløbende hermed og for at gennemføre den øgede ambition er der også blevet vedtaget centrale europæiske energi- og klimastrategier, navnlig vedrørende integration af energisystemer (15), brint (16), offshoreenergi (17), vedvarende solenergi (18), tilpasning til klimaændringer (19), bæredygtige kulstofkredsløb (20) og EU's handlingsplan for digitalisering af energisystemet (21) .. Kommissionen har også foreslået andre relevante strategier, nemlig for nulforurening (22), biodiversitet (23), skove (24) og bæredygtig og intelligent mobilitet (25), for at bidrage til at nå klima- og energimålene.

Tidligere på året blev der inden for rammerne af REPowerEU-planen foreslået specifikke foranstaltninger for at mindske EU's energiafhængighed af russiske fossile brændstoffer og for at fremskynde gennemførelsen af den europæiske grønne pagt med nye tiltag, der bygger på Fit for 55-pakken. Planen sigter mod mere økonomisk overkommelig, sikker og bæredygtig energi for at skabe et mere modstandsdygtigt energisystem og en ægte energiunion. Kommissionen opfordrede medlovgiverne til at øge målene i direktiverne om energieffektivitet og vedvarende energi inden for rammerne af denne plan. Gennemførelsen af REPowerEU-planen vil fremskynde udbredelsen af alternativer til naturgas og vedvarende energikilder, navnlig bæredygtig biometan, vedvarende brint, solcelleenergi og offshorevindenergi, og vil udløse strukturelle energieffektivitetsforanstaltninger på mellemlang til lang sigt.

Udkastene til ajourførte nationale planer bør afspejle denne øgede ambition. Medlemsstaterne bør fuldt ud indarbejde de nye og reviderede energi- og klimamål i Fit for 55- og REPowerEU-forslagene (26), selv om lovgivningsprocessen med henblik på vedtagelse endnu ikke er afsluttet. Medlemsstaterne bør allerede nu overveje de foreslåede øgede nationale mål i henhold til forordningen om indsatsfordeling og forordningen om arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug (LULUCF), hvor medlovgiverne i begge retsakter godkendte det ambitionsniveau, som Kommissionen har foreslået. Medlemsstaterne bør også overveje de nye mål i det omarbejdede direktiv om energieffektivitet og det reviderede direktiv om vedvarende energi.

Siden udarbejdelsen af de oprindelige nationale energi- og klimaplaner har medlemsstaterne også arbejdet på deres egne nationale langsigtede strategier i henhold til forvaltningsforordningen. I overensstemmelse med forvaltningsforordningen bør de ajourførte nationale energi- og klimaplaner være i overensstemmelse med disse langsigtede strategier samt med det mål om klimaneutralitet, der er fastsat i den europæiske klimalov.

De ajourførte planer bør også afspejle den internationale udvikling i forbindelse med Parisaftalen, navnlig den proces, der er fastsat i Glasgow-klimapagten med henblik på at øge ambitionen om modvirkning af klimaændringer (27). Dette omfatter flere beslutninger om energi- og klimaplanlægning, herunder udfasning af kulkraft, udfasning af subsidier til fossile brændstoffer og overvejelser om yderligere tiltag til at reducere ikke-CO2-emissioner, herunder metanemissioner, inden 2030.

1.2 Forøgelse af energisikkerheden og prisoverkommeligheden i retning af en mere modstandsdygtig energiunion

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner skal styrke beredskabet og de foranstaltninger i EU, der sigter mod kollektiv energisikkerhed. Den seneste geopolitiske situation har ført til en hidtil uset stigning i engros- og detailenergipriserne, hvor ændringerne fra år til år toppede med henholdsvis 360 % og 55 % (august 2022). Denne ekstreme volatilitet på energimarkedet berører alle medlemsstater og påvirker husholdningernes købekraft og økonomiens konkurrenceevne. Samtidig indebærer situationen et stigende pres på den europæiske energisikkerhed.

De ajourførte nationale planer bør afspejle foranstaltningerne i REPowerEU-planen, der vil indebære en gennemgribende omstilling af energisystemet på lang sigt.

I henhold til den nye forordning om gaslagring (28) skal medlemsstaterne styrke planlægningen af deres energisikkerhed. Det er afgørende at diversificere energiforsyningen ved at undersøge nye muligheder for energiimport, herunder af nukleart brændsel, og erstatte fossile brændstoffer. Medlemsstaterne bør integrere forsyningssikkerhedshensyn i deres overvejelser i forbindelse med energimikset i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner.

Medlemsstaterne opfordres også til at overveje fremskridt og planlægning i forbindelse med de infrastrukturprojekter, der er udpeget som væsentlige for at opfylde målene i den europæiske grønne pagt og REPowerEU. TEN-E (29) og projekterne af fælles interesse har gjort vores energimarkeder mere sikre, bedre integrerede og mere konkurrencedygtige. Den 5. liste over projekter af fælles interesse (30) og den begrænsede yderligere infrastruktur, der er identificeret i bilag 3 til REPowerEU-planen, vil bidrage til at afhjælpe de resterende flaskehalse i nettene og yderligere diversificere gasruter og -kilder, styrke onshore-elnet og bidrage til at forfølge ambitiøse mål for vedvarende offshoreenergi i alle europæiske havområder. Samtidig bør infrastrukturprojekter ikke føre til en fastlåsning af fossile brændstoffer og strandede aktiver, der hæmmer den langsigtede omstilling til en klimaneutral økonomi.

Medlemsstaterne bør desuden udnytte det fulde potentiale i den umiddelbare reaktion på energikrisen til at konsolidere energisikkerhedsdimensionen i de nationale planer.

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør afspejle meddelelsen »Spar på gassen til en sikker vinter« (31) og Rådets forordning om koordinerede foranstaltninger til reduktion af efterspørgslen efter gas (32) , der fastsætter foranstaltninger til forberedelse af potentielle afbrydelser af gasforsyningen. Disse kortsigtede foranstaltninger har til formål at styrke EU's kollektive beredskab i en ånd af solidaritet. De foranstaltninger, der vedtages inden for denne ramme, hænger sammen med REPowerEU-planen, og navnlig EU's meddelelse om energibesparelser — EU 'Save Energy'.

Kommissionen fremlagde også øjeblikkelige foranstaltninger til imødegåelse af den kraftige stigning i energipriserne. Den 6. oktober 2022 vedtog Rådet nødforanstaltninger for at imødegå høje energipriser (33). En reduktion af efterspørgslen efter elektricitet i spidsbelastningstimer kombineret med tilstrækkelig støtte til de endelige forbrugere som følge af indtægtsloftet for inframarginale teknologier og solidaritetsbidraget vil bidrage til sikker og mere økonomisk overkommelig energi i de kommende måneder. Den 18. oktober 2022 fremlagde Kommissionen yderligere nødforslag for at bremse energipriserne og sikre større solidaritet i beredskabet (34).

Solidaritet og kollektive tiltag er af afgørende betydning for de nationale energi- og klimaplaner, da de påvirker energisikkerheden i de enkelte medlemsstater, overkommelige energipriser og i sidste ende EU's kollektive modstandsdygtighed.

De ajourførte nationale planer bør afspejle, hvordan nødforanstaltninger til begrænsning af virkningen af høje energipriser er: i) integreret i planlægningen på mellemlang sigt frem mod 2030 og ii) i overensstemmelse med alle energiunionens fem dimensioner. Selv om disse foranstaltninger tager sigte på at støtte slutforbrugerne, bør de udformes på en sådan måde, at de ikke undergraver de mere langsigtede, generelle mål i den grønne pagt, herunder målene om dekarbonisering, nulforurening, biodiversitet, ressourceeffektivitet og energieffektivitet. De skal også være finansielt bæredygtige og må ikke bringe forsyningssikkerheden og de lige konkurrencevilkår på det indre marked i fare.

Medlemsstaterne bør beskrive, hvordan de agter at give forbrugerne fordelene ved billigere vedvarende energi og lavemissionsteknologier, i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Med henblik på at dekarbonisere elsektoren fuldt ud bør medlemsstaterne undersøge incitamenter til at investere i fleksibilitet, (intelligente) net, digitale understøttende løsninger for elnet og uafbrydelig kapacitet. Det forekommer også relevant at sikre mere likvide terminsmarkeder og beskytte forbrugerne bedre mod overdreven prisvolatilitet, høje priser og overdreven risikoadfærd hos leverandørerne. De nationale energi- og klimaplaner bør også have fokus på, hvordan effektiviteten af den grænseoverskridende handel kan forbedres, samtidig med at det sikres, at alle former for elektricitet kan handles frit mellem medlemsstaterne. Sideløbende hermed har Kommissionen involveret sig i en presserende gennemgribende og omfattende reform af elmarkedets udformning.

Medlemsstaterne opfordres til at anvende den integrerede tilgang i de nationale planer bedst muligt og fuldt ud undersøge synergier på tværs af de relevante dimensioner i planerne. Hurtige fremskridt inden for lagring, diversificering af energiforsyningen og efterspørgselsreaktion vil f.eks. øge energisikkerheden og bidrage til at fremskynde udbredelsen af vedvarende energi, øge energieffektiviteten i det overordnede energisystem og forbedre integrationen af det indre energimarked.

Hvor det er relevant, skal det regionale samarbejde og relevante fora mobiliseres fuldt ud for at udvikle kollektive tiltag og solidaritetsmekanismer, som vil sikre alternative forsyninger, forebygge afbrydelser og øge beredskabet og modstandsdygtigheden.

Endelig bør de ajourførte nationale planer i overensstemmelse med REPowerEU-planen afspejle EU's eksterne engagement på energiområdet (35). Medlemsstaterne bør henvise til relevante initiativer eller projekter, der er blevet iværksat eller gennemført i overensstemmelse med Global Gateway-strategien (36).

Tekstboks 2: Anvendelse af det europæiske semester som springbræt I henhold til forvaltningsforordningen skal medlemsstaterne i deres vurdering tage hensyn til de seneste landespecifikke henstillinger i forbindelse med det europæiske semester (37). I landerapporterne for det europæiske semester 2022 identificeres centrale udestående eller nye makroøkonomiske udfordringer, som ikke er tilstrækkeligt dækket af de tilsagn, der er givet i genopretnings- og resiliensplanerne. I de landespecifikke henstillinger for 2022 for de enkelte medlemsstater er der fokus på disse strukturelle udfordringer, herunder med hensyn til gennemførelsen af REPowerEU-planen, under behørig hensyntagen til social retfærdighed i forbindelse med omstillingen til ren energi (38). På det energi- og klimapolitiske område tager disse henstillinger først og fremmest sigte på at mindske afhængigheden af russiske fossile brændstoffer og på yderligere dekarbonisering af økonomien. Der opfordres til at fremskynde udbredelsen af vedvarende energi og den nødvendige infrastruktur, støtte den nødvendige omskoling og opkvalificering af arbejdsstyrken, tackle manglen på arbejdskraft og færdigheder, øge energieffektiviteten og øge sammenkoblingskapaciteten i hele EU. For et betydeligt antal medlemsstater vedrører henstillingerne også bæredygtig mobilitet, mens henstillingerne for nogle få medlemsstater vedrører miljøaspekter såsom cirkulær økonomi. Ved ajourføringen af deres nationale energi- og klimaplaner bør medlemsstaterne tage fuldt ud hensyn til de landespecifikke henstillinger for 2022 og 2023 inden for rammerne af det europæiske semester. De bør også medtage oplysninger om, hvordan relevante politikker og foranstaltninger i hver dimension af de ajourførte nationale planer bidrager til opfyldelsen af de landespecifikke henstillinger vedrørende klima og energi.

1.3 Sikring af en retfærdig omstilling

1.3.1 Afbødning af de sociale og beskæftigelsesmæssige virkninger og gennemførelse af en retfærdig energi- og klimaomstilling

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør afspejle de socioøkonomiske virkninger bedre end de oprindelige nationale planer. Retfærdighed og solidaritet er centrale mål og en integreret del af den europæiske grønne pagt, hvori det anerkendes, at ingen person eller intet sted bør lades i stikken. Håndtering af de socioøkonomiske virkninger af energi- og klimaomstillingen og beskyttelse af husholdninger, udsatte industrier og arbejdstagere gennem hele processen fra starten er en forudsætning for at tackle den nuværende energikrise og bane vejen for en retfærdig omstilling.

I Rådets henstilling om sikring af en retfærdig omstilling til klimaneutralitet skitseres en række politikpakker til støtte for en retfærdig grøn omstilling, og medlemsstaterne opfordres til at tage fuldt ud hensyn hertil i forbindelse med ajourføringen af deres nationale energi- og klimaplaner (39). Medlemsstaterne bør navnlig udvikle klare strategier, der identificerer og måler de sociale, beskæftigelsesmæssige og kompetencemæssige konsekvenser samt andre fordelingsmæssige konsekvenser af energiomstillingen og tager behørigt hensyn til, hvordan disse udfordringer kan tackles. De ajourførte nationale planer bør klart prioritere finansiering til en retfærdig omstilling, omskoling og opkvalificering og støtte til tilpasninger af arbejdsmarkedet.

Udviklingen og gennemførelsen af politikker og foranstaltninger bør følge både en tilgang, som inddrager hele samfundet, og en specifik tilgang med fokus på de hårdest ramte regioner, industrier og befolkningsgrupper, navnlig dem, der allerede befinder sig i en sårbar situation.

Tekstboks 3: Centrale politikker og foranstaltninger for en retfærdig omstilling i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner — Fremme energieffektivitetsforbedringer, herunder i sektoren for alment boligbyggeri til overkommelige priser. Give enkeltpersoner finansielle incitamenter og rådgivning, samtidig med at der tages behørigt hensyn til problemet med skæv incitamentfordeling for ejere og lejere og problemet med udviklingen i boligudgifterne. — Give alle forbrugere, navnlig sårbare husholdninger, adgang til skræddersyet information og rådgivning, herunder ved hjælp af digitale værktøjer, om, hvordan energiefterspørgslen kan reduceres, og hvordan deres energiregninger kan sænkes. Målrette energibesparelsesforanstaltninger mod forbrug og produktion med høj energiefterspørgsel. — Styrke energiforbrugerne ved at lette adgangen til energi fra vedvarende energikilder, forenkle tilladelsesprocedurerne og udvikle selvforsyning via borgerenergifællesskaber og VE-fællesskaber ledsaget af kampagner med særligt fokus på sårbare grupper og forbrugere, der bor i landdistrikter og fjerntliggende områder (f.eks. regionerne i EU's yderste periferi (40)). — Forebygge udfordringer for bæredygtig transport, herunder problemet med prisoverkommelighed for sårbare husstande, gennem direkte støtteforanstaltninger og ved at udvikle den nødvendige infrastruktur. — Støtte adgangen til beskæftigelse af høj kvalitet, navnlig gennem offentlige arbejdsformidlinger, skræddersyet hjælp til jobsøgning og andre aktive arbejdsmarkedspolitikforanstaltninger (f.eks. læringskurser, ansættelses- og omstillingsincitamenter, målrettede og tidsbestemte beskæftigelsesprogrammer, støtteordninger for lærlingeuddannelser og praktikophold af høj kvalitet). — Fremme jobskabelse og iværksætteri inden for grønne aktiviteter, f.eks. gennem finansielle og ikkefinansielle foranstaltninger, sikre adgang til støtte for underrepræsenterede og sårbare grupper og tilskynde til fremme af grønne tildelingskriterier for iværksættere. — Udstyre folk med de færdigheder, der er brug for for at få adgang til kvalitetsjob og tackle manglen på arbejdskraft med henblik på den grønne og den digitale omstilling ved at fremme: 1) inkluderende uddannelse i overensstemmelse med prognoser for færdigheder og gennem interessentpartnerskaber som pagten for færdigheder (41), 2) lærlingeordninger, lønnede praktikophold og »job shadowing«-ordninger og 3) voksenuddannelse med henblik på opkvalificering og omskoling, f.eks. gennem individuelle læringskonti (42), bredt anerkendte kurser eller ved at tilslutte sig EU's pagt for færdigheder (43). — Sikre en afbalanceret og lige adgang til uddannelse og jobmuligheder på alle niveauer og i alle sektorer, f.eks. ved at mindske den nuværende ubalance mellem kønnene, som hidtil har kendetegnet STEM-studerende og energisektoren. — Sikre retfærdige skatte- og socialsikringssystemer for at støtte de mest berørte personer og husstande, navnlig personer i sårbare situationer, herunder ved at: 1) yde målrettet og midlertidig direkte indkomststøtte som supplement til investeringsforanstaltninger, 2) flytte skattebyrden væk fra arbejdsindkomster i retning af grønne mål og 3) tilvejebringe innovative job-til-job-overgangsordninger for at sikre indkomstsikkerhed i forbindelse med omstillinger på arbejdsmarkedet.

1.3.2 Tackling af de presserende udfordringer i forbindelse med energifattigdom

Prisoverkommelighed er en prioritet for energiunionen, og det bør afspejles i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Alle medlemsstaterne opfordres til at fastsætte en klar, specifik, realiserbar, målbar og tidsbestemt målsætning for mindskelse af energifattigdom. Medlemsstaterne skal vurdere antallet af husstande, der er ramt af energifattigdom (44). Kommissionens henstilling om energifattigdom (45) indeholder vejledning om passende indikatorer til måling heraf. Medlemsstaterne opfordres til at redegøre for, hvordan denne definition og indikatorerne anvendes, og hvordan data om energifattigdom indsamles, herunder på nationalt og lokalt plan.

I de ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør der tages hensyn til den seneste lovgivningsmæssige udvikling, navnlig den foreslåede definition af energifattigdom i energieffektivitetsdirektivet og den foreslåede sociale klimafond og ovennævnte rådshenstilling om sikring af en retfærdig omstilling til klimaneutralitet.

Hvis en medlemsstat på grundlag af en sådan vurdering konstaterer, at et betydeligt antal husstande er ramt af energifattigdom, skal den i sin ajourførte nationale plan medtage en national vejledende målsætning om at mindske energifattigdom, herunder en tidsplan for, hvornår målsætningen skal være opfyldt (46).I betragtning af den nuværende stigning i energipriserne opfordres alle medlemsstaterne imidlertid til at fastsætte en målsætning for mindskelse af energifattigdom. Hvis en målsætning ikke anses for at være nødvendig, bør medlemsstaterne begrunde denne beslutning og fastsætte det minimumsantal af husstande, der kan betegnes som »betydeligt« i denne sammenhæng. Medlemsstaterne bør i de nationale planer desuden skitsere de politikker og foranstaltninger, der imødegår energifattigdom, herunder socialpolitiske foranstaltninger og andre relevante nationale programmer. Medlemsstaterne bør skitsere, hvordan målsætningen blev fastsat, og for at tage højde for den aktuelle stigning i energipriserne bør de anvende de senest tilgængelige data.

2 Tematiske spørgsmål

2.1 Fremme af omstillingen til ren energi

Den etablerede ramme for energiforvaltning har vist sig at være gunstig, da EU's mål for energieffektivitet og vedvarende energi for 2020 blev mere end nået. En hurtig og nødvendig erstatning af russiske fossile brændstoffer vil kræve en massiv opskalering af omstillingen til ren energi ved at prioritere strukturelle foranstaltninger til energieffektivitet og fortsætte det kraftige skub i udbredelsen af vedvarende energi. Desuden vil udbredelsen af digitale energiløsninger spille en vigtig rolle med hensyn til at støtte omstillingen af energisektoren, fremme samarbejdet mellem energiaktører og digitale aktører og skabe synergier mellem dagsordenen for energisystemet og den digitale dagsorden. Forvaltningsmekanismens potentiale skal udnyttes fuldt ud, og de nationale planer skal ajourføres i denne henseende.

2.1.1 Fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi og brint

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør være i overensstemmelse med det øgede ambitionsniveau, der foreslås i det reviderede direktiv om vedvarende energi, ved at yde et nationalt bidrag til opfyldelsen af det bindende overordnede EU-mål. De nationale planer bør også omfatte sektorspecifikke bidrag, der står i et rimeligt forhold til dette overordnede mål, og opfylde delmålene for transportsektoren, fjernvarme og fjernkøling og industri- og byggesektoren. En fremskyndet og massiv udbredelse af vedvarende energi i hele EU er nødvendig for at yde et afgørende bidrag til EU's ambition om at udfase fossile brændstoffer fra Rusland og nå målet om klimaneutralitet.

I overensstemmelse med REPowerEU-planen bør der lægges særlig vægt på erstatning af naturgas ved at opskalere bæredygtig produktion af biometan (dvs. primært baseret på organisk affald og restprodukter fra skove og landbrug) og fremskynde udbredelsen af vedvarende brint i de sektorer inden for transport og i industrien, som er svære at dekarbonisere.

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør afspejle udbredelsen af de nødvendige infrastrukturer og incitamenter i overensstemmelse med REPowerEU-målet om 10 mio. ton indenlandsk produktion af vedvarende brint og 35 mia. m3 bæredygtig produktion af biometan inden 2030. Desuden bør der redegøres for tilgangen til oliebaseret erstatning af brændstof til transport gennem elektrificering og vedvarende brint inden for landtransport. I overensstemmelse med målet om import af 10 mio. ton brint inden 2030 bør de ajourførte nationale planer også afspejle initiativer eller foranstaltninger, der er iværksat eller planlagt, eller internationale partnerskaber, der vil blive eller er blevet etableret, med det formål at lette importen af vedvarende brint.

Medlemsstaterne opfordres også til at integrere en komponent om produktion og anvendelse af bæredygtig biogas og biometan og vurdere de nationale potentialer og fastlægge forløb for at nå disse inden 2030 og 2050 i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner (47).

Der er behov for en omfattende ramme for politikker og foranstaltninger, der fremmer udbredelsen af vedvarende energi i alle relevante økonomiske sektorer. En hurtigere udbredelse af vedvarende energi er særlig relevant for sektorer, hvor fremskridtene hidtil har været langsommere (såsom transport, bygninger og industri, navnlig i industrisektorer, hvor det er vanskeligt at nedbringe emissionerne). Der bør fokuseres på at fremme udbredelsen af elektrificering, vedvarende teknologier (herunder vedvarende brint i industrisektorer) energilagring og efterspørgselsreaktion, der øger fleksibiliteten i energisystemet og letter integrationen af vedvarende energi i energisystemet.

En særlig udfordring i forbindelse med udvikling og udbredelse af de fleste projekter for vedvarende energi, som skal tackles i de nationale energi- og klimaplaner, vedrører udstedelse af tilladelser. I denne forbindelse bør medlemsstaterne tilpasse deres nationale politikker og foranstaltninger til forslaget om ændring af direktivet om vedvarende energi (48) fra maj 2022, EU's strategi for solenergi og den tilknyttede henstilling om fremskyndelse af tilladelsesprocedurerne for projekter om vedvarende energi (49).

Medlemsstaterne bør samtidig med ajourføringen af deres nationale planer også udvikle foranstaltninger til at lette elkøbsaftaler og oprindelsesgarantier. Politikkerne bør også omhandle udrulningen af vedvarende løsninger i bygninger i overensstemmelse med forslaget om omarbejdning af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne, navnlig i forbindelse med opvarmning (f.eks. varmepumper) og solenergi på tage i overensstemmelse med REPowerEU's ambition.

2.1.2 Bygge videre på strukturelle energieffektivitetsforanstaltninger

Energieffektivitetsforanstaltninger kan ofte være den billigste, sikreste og reneste måde til at mindske vores afhængighed af import af fossile brændstoffer fra Rusland på og sikre en retfærdig vej hen imod omstillingen til ren energi. Desuden bidrager et lavere energiforbrug til at øge forsyningssikkerheden og energilagringen og mindske energifattigdom og øger konkurrenceevnen i det globale landskab.

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør være i overensstemmelse med det øgede ambitionsniveau, der foreslås i det omarbejdede direktiv om energieffektivitet, ved at yde et nationalt bidrag til opfyldelsen af EU's overordnede bindende mål og slutbrugersektorernes andel af energiforbruget. De ajourførte nationale planer bør også indeholde nærmere oplysninger om metoden til beregning af energibesparelser i forbindelse med energispareforpligtelsen og de krævede oplysninger om det samlede etageareal, der skal renoveres, eller tilsvarende årlige energibesparelser for offentlige bygninger.

Politikker, foranstaltninger og programmer vedrørende energieffektivitet i de ajourførte nationale planer bør omfatte alle energiforbrugende sektorer, herunder bygninger (bolig- og tertiærsektoren), industri og transport. Princippet om energieffektivitet først (50) bør anvendes som et overordnet princip, og dets anvendelse bør forklares. Desuden bør beregningsmetoden og de underliggende data til beregning af primærenergifaktoren oplyses.

For så vidt angår bygninger bør de ajourførte nationale energi- og klimaplaner tilpasses de ajourførte og øgede ambitioner og krav i forslaget til direktiv om bygningers energimæssige ydeevne og den øgede indsats inden for energirenovering af bygninger med det formål at fordoble renoveringsprocenten (renoveringsbølgen (51)). De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør i overensstemmelse med forpligtelserne i de nationale langsigtede renoveringsstrategier omfatte de foranstaltninger, der er truffet for gradvist at dekarbonisere bygningsmassen, herunder de understøttende finansielle og tekniske bistandsforanstaltninger, som også vedrører adgangen til kvalificeret arbejdskraft.

I overensstemmelse med REPowerEU og meddelelsen om energibesparelser — EU 'Save Energy' (52) — bør medlemsstaterne medtage oplysninger om deres bidrag og om, hvordan de gennemfører REPowerEU, ved at medtage foranstaltninger vedrørende adfærdsændringer, kommunikationskampagner og finanspolitiske foranstaltninger, der er gennemført eller planlagt for at fremme energibesparelser.

2.1.3. Udforskning af den dobbelte grønne og digitale omstillings fulde potentiale

En dybtgående digital omstilling af EU's energisystem er også et af de afgørende elementer for at opfylde målene i REPowerEU og den europæiske grønne pagt. Energi- og ressourceeffektivitet, dekarbonisering, elektrificering, sektorintegration og decentralisering af energisystemet kræver alt sammen en enorm digitaliseringsindsats.

Medlemsstaterne opfordres til at identificere synergier mellem energirelaterede og digitale nationale aktiviteter, mål og målsætninger og til at overveje, hvordan de kan udnyttes yderligere gennem politikker og foranstaltninger i overensstemmelse med meddelelsen »Digitalisering af energisystemet — EU-handlingsplan« (53). Digitalisering vil være afgørende for at øge forbrugernes engagement og udviklingen af en elinfrastruktur, der er egnet til det fremtidige energisystem. Investeringer i digitaliseringen af elnettet vil også muliggøre en omkostningseffektiv omstilling af energisystemet.

På grundlag af erfaringerne med deres genopretnings- og resiliensplaner opfordres medlemsstaterne også til at tilstræbe synergier mellem de nationale energi- og klimaplaner og de nationale strategiske køreplaner for det digitale årti, der er forelagt under 2030-politikprogrammet for det digitale årti (54), for at sikre, at digitale infrastrukturer og teknologier bidrager til en bæredygtig cirkulær og klimaneutral økonomi og et bæredygtigt klimaneutralt samfund i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt. Medlemsstaterne opfordres til at overveje, hvordan de vil udnytte processen og værktøjerne for det digitale årti, navnlig flerlandeprojekter, til at fremskynde den grønne omstilling.

2.2 Integrering af kravene til klimatilpasning

Ekstreme vejrforhold bliver stadig hyppigere og mere alvorlige. Siden udarbejdelsen af de oprindelige nationale energi- og klimaplaner er betydningen af klimatilpasning i stigende grad blevet anerkendt globalt (55). I 2021 offentliggjorde Kommissionen en ny EU-strategi for tilpasning til klimaændringer, som understregede betydningen af at integrere modstandsdygtigheden over for klimaændringer i de nationale finanspolitiske rammer og af naturbaserede løsninger. I den europæiske klimalov understreges betydningen af, at sektorspecifikke foranstaltninger er modstandsdygtige over for klimaændringernes potentielle negative virkninger (56).

Medlemsstaterne opfordres til at fastsætte tilpasningsmål i deres ajourførte nationale planer for at støtte opfyldelsen af nationale målsætninger, mål og bidrag under energiunionen (57) i overensstemmelse med EU's tilpasningsstrategi. Risici i forbindelse med klimaændringer skal integreres i investerings- og planlægningsbeslutninger og øge medlemsstaternes tilpasningskapacitet, styrke modstandsdygtigheden og mindske sårbarheden over for klimaændringer. Det er vigtigt at bemærke, at tilpasningsforanstaltninger, hvis de udformes korrekt, også kan give sidegevinster i form af modvirkning af klimaændringer og forbedre den sociale og økonomiske modstandsdygtighed på en retfærdig måde i betragtning af de ulige regionale og samfundsmæssige virkninger af klimaændringer og ekstreme vejrforhold. Investeringer i modvirkning af klimaændringer skal være klimasikre.

Tilpasningsmålene bør kvantificeres, hvor det er muligt, og være klart forbundet med de specifikke målsætninger og politikker for energiunionen, som de støtter. Henvisninger til den nationale tilpasningsstrategi eller -plan kan medtages i de relevante afsnit i kapitlet om politikker og foranstaltninger i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Det kan f.eks. fastsættes i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner, hvilke foranstaltninger der vil sikre potentialet for kulstofbinding i forbindelse med arealanvendelse (dekarboniseringsdimensionen), elproduktionskapacitet (energisikkerhedsdimensionen) eller energibesparelser i boliger (energieffektivitetsdimensionen) i lyset af vandstress og -knaphed, tørke, oversvømmelser, skovbrande eller hedebølger. De planlagte og gennemførte naturbaserede løsninger kan beskrives sammen med deres faktiske eller forventede virkninger med hensyn til klimatilpasning (f.eks. beskyttelse mod ørkendannelse, byvarme, oversvømmelser osv.). Der bør lægges særlig vægt på vand, navnlig på energisystemernes modstandsdygtighed over for strukturel eller sæsonbetinget vandknaphed. Innovative tilgange såsom forsikringspolitikker og finanspolitiske foranstaltninger til afhjælpning af klimabeskyttelseskløften kan også overvejes ud over investeringer i bevarelse af biodiversitet, der bidrager til klimatilpasning.

2.3 Forbedring af planlægningen af arealanvendelse, skovbrug og landbrug

Arealanvendelses-, skovbrugs- og landbrugssektoren vil komme til at spille en afgørende rolle med hensyn til at nå EU's mål om klimaneutralitet og tilpasning gennem en betydelig reduktion af drivhusgasemissioner, øget CO2-optag og forbedrede økosystemtjenester for at forbedre modstandsdygtigheden. EU's kulstofdræn har været støt faldende. Drivkræfterne omfatter en stigning i efterspørgslen efter træ, en stigende andel af høstmodne skove og en stigning i forstyrrelser i skovene. Samtidig er fremskridtene med emissionsreduktioner i EU's landbrugssektor gået i stå på trods af øget støtte til klimaindsatsen. De vigtigste kilder til drivhusgasemissioner i landbrugssektoren er metanemissioner fra husdyr — både fra tarmgæring og håndtering af husdyrgødning — og dinitrogenoxidemissioner som følge af brugen af kunstgødning og gødningshåndtering.

Som beskrevet i afsnit 1.1 bør de ajourførte nationale energi- og klimaplaner afspejle det øgede ambitionsniveau, der foreslås i forbindelse med revisionen af LULUCF-forordningen, ved at udstikke vejen hen imod de nationale mål. Det bør angives i de nationale planer, hvordan de vil øge arealanvendelses-, skovbrugs- og landbrugssektorens bidrag til EU's forbedrede klimamål gennem politikker og foranstaltninger og øgede ambitioner. Medlemsstaterne bør i højere grad integrere modvirknings-, tilpasnings- og naturgenopretningsforanstaltninger i arealanvendelses-, skovbrugs- og landbrugssektoren i forbindelse med relaterede initiativer vedrørende biodiversitet og bioenergi. Det nylige forslag til forordning om naturgenopretning (58) omhandler også aspekter af arealforvaltning, der er relevante for modvirkning af og tilpasning til klimaændringer.

Politikker og foranstaltninger bør afspejle de øgede ambitioner vedrørende tilpasning til og modvirkning af klimaændringer, herunder CO2-emissioner og ikke-CO2-emissioner og CO2-optag i forbindelse med energieffektivitet, produktion og anvendelse af vedvarende energi og bevarelse, beskyttelse og genopretning af økosystemer.

Tekstboks 4: Indholdet af de ajourførte nationale energi- og klimaplaner vedrørende LULUCF. Planlægning og kvantificering af følgende aktiviteter: — Identifikation af de forbedringer af systemet til indsamling og overvågning af oplysninger, der er nødvendige for effektive politiske valg og en effektiv udformning og gennemførelse i arealanvendelses-, skovbrugs- og landbrugssektoren (f.eks. via satellitbilleder). Systemet bør imødegå behovet for at sikre en effektiv gennemførelse af målene om at beskytte og genoprette økosystemerne. — Reduktion af drivhusgasemissionerne i landbrugets ikke-CO2-sektor, herunder fra tarmgæring, håndtering af husdyrgødning og gødningshåndtering. — Forøgelse af nettooptaget i arealanvendelses-, skovbrugs- og landbrugssektoren, herunder gennem kulstofbindende dyrkning, og langvarige CO2-lagringsmaterialer (såsom træbaserede byggevarer) med fokus på integrerede tilgange såsom naturbaserede løsninger for også at bidrage til målene om beskyttelse og genopretning af økosystemer samt andre miljømål (f.eks. biodiversitet, nulforurening, stop for udtømning af naturressourcer). — Fremme og gennemførelse af energieffektivitetsforanstaltninger vedrørende biomasse, herunder forsyningen af biobaserede isoleringsmaterialer.

2.4 Reduktion af metanemissioner

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at fastsætte sektorspecifikke målsætninger og mål for reduktion af metanemissioner og tilsvarende politikker og foranstaltninger i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner under hensyntagen til målene i EU's metanstrategi (59).

En reduktion af metanemissionerne bidrager direkte til at sænke hastigheden af opvarmningen. Da metan er en prækursor for ozon, mindsker reduktionen desuden også luftforureningen. Metan har et globalt opvarmningspotentiale, der er 28 gange større end CO2 over en periode på 100 år. I EU kommer mere end halvdelen af de menneskeskabte metanemissioner fra landbruget, og husdyrsektoren tegner sig for 54 % af EU's samlede metanemissioner (over 6 % af EU's samlede drivhusgasemissioner) (60). Omkring en fjerdedel af metanemissionerne stammer fra fast affald og spildevand og næsten en femtedel fra energi.

Metan er omfattet af forordningen om indsatsfordeling (61) , som giver medlemsstaterne fleksibilitet til at vælge passende politikker til reduktion af metanemissioner. Derudover har EU flere sektorpolitikker, der bidrager til at reducere metanemissionerne (62), såsom den fælles landbrugspolitik, deponeringsdirektivet og de foreslåede og planlagte revisioner af direktivet om industrielle emissioner, direktivet om rensning af byspildevand og direktivet om vedvarende energi og den nye foreslåede forordning om reduktion af metanemissioner i energisektoren.

Tekstboks 5: Eksempler på politikker og foranstaltninger til reduktion af metanemissioner: — Landbrug — indføre incitamenter for avl, der forbedrer sundheden og frugtbarheden, foderforvaltningen og fodertilsætningsstofferne for at reducere metanemissioner fra tarmgæring og samtidig forhindre kompromiser, når det drejer sig om andre miljøproblemer såsom ammoniakemissioner, fremme teknikker til oplagring af husdyrgødning (f.eks. afkøling af gylle, forsuring af gylle, overdækning af gødnings- og gyllelagre, indførelse af emissionsgrænseværdier og overvågningskrav) og anaerob nedbrydning med biogasgenvinding for at reducere metan fra håndtering af husdyrgødning, der har den yderligere fordel, at det mindsker afhængigheden af import af naturgas og forebygger ammoniakemissioner, fremme en mere bæredygtig kost med mindre rødt og forarbejdet kød og flere plantebaserede proteinkilder. — Fast affald og spildevand — reducere deponeringen af organisk affald gennem fuld og hurtig gennemførelse af lovgivningen om affald og deponering, kildesortering og anaerob nedbrydning med biogasgenvinding for at reducere metanemissioner fra fast affald, anaerob nedbrydning af slam med biogasgenvinding for at reducere metanemissioner fra spildevand. — Energi — i overensstemmelse med forslaget til forordning om reduktion af metanemissioner (63) skal målingen, rapporteringen og verifikationen af metanemissioner i energisektoren forbedres, og emissionerne skal reduceres gennem en forpligtelse til at foretage lækagedetektion og reparation og et forbud mod udluftning og afbrænding.

2.5 Integrering af langsigtet geologisk lagring af CO2

Medlemsstaterne opfordres til i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner at medtage den indsats, der er planlagt for at gøre det muligt for deres industrier at opfange og lagre deres procesafhængige emissioner i geologiske lagringsanlæg permanent i overensstemmelse med direktiv 2009/31/EF. For at nå målet om klimaneutralitet kræves det, at de resterende drivhusgasemissioner og -optag i hele EU fra sektorer, hvor det er svært at reducere emissionerne, er i balance i EU senest i 2050, og at EU derefter opnår negative emissioner.

Flere aktiviteter, herunder energiintensive industrier såsom cement, jern og stål, aluminium, papirmasse og papir og raffinaderier samt landbrug, har procesafhængige emissioner fra selve produktionsprocesserne. CO2-opsamling og -lagring eller CO2-opsamling og -anvendelse kan yde et vigtigt bidrag til at tackle disse sektorers emissioner.

Det kan desuden bidrage til at optage CO2 fra atmosfæren gennem CO2-optag ved hjælp af teknikker såsom BECCS (bioenergi med CO2-opsamling og -lagring) og DACCS (direkte opsamling fra atmosfæren og lagring af kulstof). Anvendelse af BECCS bør ske under fuld hensyntagen til grænserne for og tilgængeligheden af bæredygtig biomasse, hvilket bør afspejles i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner.

Tekstboks 6: Fastsættelse af målsætninger, mål og bidrag til CO2-opsamling og -lagring. Medlemsstaterne opfordres til at tilvejebringe følgende oplysninger: — årlig aggregeret fremskrivning af procesafhængige emissioner, der skal reduceres ved hjælp af CO2-opsamling — årlig mængde biogent CO2 og CO2 opsamlet direkte fra luften, der vil være til rådighed til geologisk lagring af CO2 — geologisk CO2-lagringskapacitet, der kan stilles operationelt til rådighed hvert år — årlig CO2-lagringskapacitet, der kan blive tilgængelig ved afslutningen af udnyttelsen af kulbrintereservoirer — planlagt CO2-transportinfrastruktur — offentlig støtte til investeringer i CO2-opsamling, -transport og -lagring — andre foranstaltninger til støtte for udbredelsen af muligheder for langvarig geologisk CO2-lagring.

2.6 Fremme af dimensionen vedrørende forskning, innovation og konkurrenceevne

På grundlag af vurderingen fra 2020 af de oprindelige nationale energi- og klimaplaner (64) og i betragtning af de aktuelle geopolitiske omstændigheder og den seneste politiske udvikling opfordres medlemsstaterne til at styrke dimensionen vedrørende forskning, innovation og konkurrenceevne i deres ajourførte planer.

En vellykket tilgang til forskning og innovation (FoI) inden for ren energi og lavemissionsteknologier forudsætter, at der er et tilstrækkeligt antal eksperter og iværksættere, som understøttes af en synergistisk anvendelse af EU-programmer og nationale og regionale programmer. Klare nationale FoI-mål og -målsætninger frem til 2030 (og, hvor det er relevant, 2050), øget samarbejde mellem medlemsstaterne og løbende overvågning af nationale FoI-aktiviteter er afgørende for at styrke EU's konkurrenceevne og opfylde målene i den grønne pagt. Disse elementer er også af afgørende betydning for at slå bro over kløften mellem FoI og markedsudbredelsen, styrke EU's konkurrenceevne og i sidste ende sikre en fremskyndet udrulning af teknologier, der forventes at bidrage til målene i den grønne pagt. FoI-strategier bør også omfatte og fremme ikketeknologiske, tværfaglige aspekter, der er af afgørende betydning for at fremskynde den økologiske omstilling og energiomstillingen, stimulere adfærdsændringer, klimabevidste livsstilsvalg og fremme institutionelle, forvaltningsmæssige og politiske innovationer for at skabe gunstige betingelser for en klimaneutral omstilling.

I de ajourførte nationale planer bør der redegøres for medlemsstaternes målsætninger og politikker til fremme af opskalering af kommercielt tilgængelige lavemissionsteknologier og udstyr og komponenter (f.eks. ved at afspejle den nuværende situation og tendenser for investeringer, merværdi) på deres område samt deres målsætninger og politikker for at opnå dette gennem diversificering i tredjelande. Ifølge REPowerEU-planen er det i denne forbindelse nødvendigt at diversificere udbuddet af udstyr til vedvarende energi og kritiske råstoffer, mindske sektorafhængigheden, overvinde flaskehalse i forsyningskæden og udvide EU's produktionskapacitet inden for ren energiteknologi. De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør i højere grad afspejle behovene i forbindelse med produktionskapacitet og industrielle værdikæder i centrale lavemissionsenergiteknologier.

Tekstboks 7: Bedste praksis for forbedring af dimensionen vedrørende forskning, innovation og konkurrenceevne — Identificere og beskrive behovet for FoI inden for ren energi for at nå energi- og klimamålene, herunder aspekter som miljøvirkninger og retfærdig omstilling (65) og vurderingen af de socioøkonomiske virkninger af den grønne omstilling. — Beskrive de nationale FoI-målsætninger og finansieringsmål, der viser konkrete og kvantitative veje til at opfylde 2030- og 2050-målene for specifikke centrale teknologier for ren energi og CO2-opsamling og -lagring. — Integrere de industrielle trin i værdikæder for ren energi, f.eks. ved at fokusere på produktionskapaciteten for vedvarende energiteknologier og dermed også støtte den europæiske industris konkurrenceevne. — Undersøge synergier mellem relevante nationale fonde og aktiviteter sammen med innovationsplatforme og arbejdsgrupperne vedrørende gennemførelse af den strategiske energiteknologiplan (SET-plan) og, hvor det er relevant, inden for rammerne af de fire indsatsområder under EU's grønne pagt (66). — Forbedre samarbejdet mellem landene i SET-planen, navnlig, men ikke udelukkende, gennem Horisont Europa-partnerskabet om omstilling til ren energi. — Beskrive, hvordan samarbejdet med globale partnere om forskning og innovation inden for ren energi kan forbedres. — Forbedre støtten og adgangen til finansiering for virksomhedsinnovation, herunder for nystartede virksomheder, vækstvirksomheder og SMV'er. — Integrere opskalering og diversificeret produktionskapacitet for ren energi og lavemissionsteknologi i nationale mål og politikker og foranstaltninger vedrørende konkurrenceevne. — Integrere den udvikling af færdigheder, der er nødvendig for omstillingen til ren energi, f.eks. ved at tilslutte sig pagten for færdigheder inden for vedvarende energi. — Integrere begreberne genanvendelighed og cirkularitet og behovet for at mindske afhængigheden og effektivt diversificere kilderne for importerede råmaterialer, komponenter, der er nødvendige for at fremstille rene energiteknologier. — Identificere og beskrive, hvordan konkurrenceevnen for rene energiteknologier på det globale marked kan forbedres, herunder de vigtigste drivkræfter og udfordringer på både det indre og det globale marked.

2.7 Integrering af målet om klimaneutralitet

Medlemsstaterne skal i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner medtage elementer, der øger sammenhængen og overensstemmelsen med EU's mål om klimaneutralitet, på grundlag af deres nationale langsigtede strategier. For at sikre overensstemmelse og sammenhæng med EU's mål om klimaneutralitet ændrede den europæiske klimalov forvaltningsforordningen med henblik på at medtage målet om klimaneutralitet i de relevante bestemmelser i forvaltningsforordningen (67). Medlemsstaterne kan bl.a. forbedre sammenhængen og konsekvensen:

— i deres vurdering af virkningerne af de planlagte politikker og foranstaltninger ved at analysere overensstemmelsen med EU's mål om klimaneutralitet som fastsat i artikel 2, stk. 1, i klimaloven (artikel 3, stk. 2, litra f), i forvaltningsforordningen)

— i det analytiske grundlag for planen ved at beskrive, hvordan eksisterende politikker og foranstaltninger og planlagte politikker og foranstaltninger bidrager til at nå EU's mål om klimaneutralitet som fastsat i artikel 2, stk. 1, i klimaloven (artikel 8, stk. 2, litra e), i forvaltningsforordningen og bilag 1, del 1, afdeling B, punkt 5.5, i forvaltningsforordningen)

— i forbindelse med fastlæggelsen af politikker og foranstaltninger vedrørende drivhusgasemissioner og -optag ved at give et perspektiv på EU's mål om klimaneutralitet (bilag I, del 1, afdeling A, punkt 3.1.1, nr. i), i forvaltningsforordningen).

3 Tværgående spørgsmål, der skal fokus på ved ajourføringen af de nationale energi- og klimaplaner

3.1 Bygge videre på erfaringerne fra de oprindelige nationale energi- og klimaplaner

De oprindelige nationale energi- og klimaplaner indsendt af medlemsstaterne udgør grundlaget for at øge ambitionerne og nå målene i den europæiske grønne pagt og REPowerEU-planen. Udarbejdelsen heraf var baseret på den iterative proces fastsat i forvaltningsforordningen og på omfattende høringer mellem Kommissionen og medlemsstaterne samt høringer af interessenter og civilsamfundet. Kommissionen vurderede de første udkast til planer individuelt og på EU-plan (68) og fremsatte henstillinger til medlemsstaterne (69) om at færdiggøre planerne. De endelige planer blev indsendt, om end nogle med forsinkelser, inden den 31. december 2019, og Kommissionen vurderede de endelige planer individuelt og samlet (70).

3.1.1 Forbedring af nationale energi- og klimaplaner frem til 2030

»En tilgang på tværs af ministerier og myndigheder« var en central del af udarbejdelsen af de oprindelige planer og er et af de ledende principper i forvaltningsforordningen. Dette bidrager til at forbedre sammenhængen på tværs af energiunionens fem dimensioner og skaber synergier mellem forskellige politikområder.

Medlemsstaterne opfordres til at henvende sig til alle relevante myndigheder og interessenter i forbindelse med udarbejdelsen af ajourføringen af deres udkast til og endelige integrerede nationale planer. Disse relevante myndigheder bør samarbejde på tværs af deres forskellige porteføljer om ajourføringen af de nationale planer og opnåelsen af de fælles mål for energiunionen, den europæiske grønne pagt, det europæiske semester, genopretnings- og resiliensfaciliteten, REPowerEU-planen og den øvrige udvikling inden for EU's energi- og klimapolitikker. En sådan proces bør sikre, at myndighederne påtager sig ansvaret for gennemførelsen af de integrerede nationale planer.

Medlemsstaterne opfordres til at bygge videre på deres oprindelige nationale planer under fuld hensyntagen til den hermed forbundne vurdering, som Kommissionen har foretaget.

3.1.2 Synergier med integrerede statusrapporter

Medlemsstaterne opfordres til at anvende de første integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter i forbindelse med udarbejdelsen af deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Rapporten kan anvendes til at: i) gøre det lettere at redegøre for den nuværende situation, herunder med hensyn til tilpasning til klimaændringer, ii) vurdere de resterende mangler, når det drejer sig om at nå de målsætninger, mål og bidrag, der er fastsat i de første nationale planer og iii) drage konklusioner om tilstrækkeligheden af politikkerne, foranstaltningerne og investeringerne i de integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter for hver dimension og sektor, herunder deres indvirkning på luftkvaliteten og emissioner af luftforurenende stoffer.

Medlemsstaterne skal for første gang indsende integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter til Kommissionen senest den 15. marts 2023 (71). . Rapportering og overvågning af fremskridt er to af forvaltningsforordningens hovedtræk. De integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter vil bidrage til en evidensbaseret vurdering af fremskridtene med gennemførelsen af de oprindelige nationale energi- og klimaplaner og er dermed en værdifuld metode til at identificere potentielle områder, hvor der kan ske forbedringer. Formatet for statusrapportering og -overvågning blev udviklet med henblik på at analysere gennemførelsen af energi- og klimapolitikkerne i de nationale energi- og klimaplaner under hensyntagen til behovet for at begrænse den administrative byrde for medlemsstaterne og Kommissionen.

De oplysninger, der indsamles med henblik på rapportering om fremskridt, kan anvendes i den analytiske del af de ajourførte nationale planer samt i planlagte politikker og foranstaltninger. Hvis der imidlertid henvises til el- og gasmarkeder, energipriser og opdelingen af de nuværende priselementer (i priskomponenterne energi, net, skatter/afgifter), bør medlemsstaterne fremlægge en analyse, der er ajourført i forhold til tidspunktet for indsendelse af de integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter.

3.2 En tidlig og inklusiv offentlig deltagelse i overensstemmelse med Århuskonventionen

Ligesom det var tilfældet med de oprindelige planer, skal medlemsstaterne ajourføre de nationale energi- og klimaplaner i en dialog med lokale myndigheder, civilsamfundsorganisationer, arbejdsmarkedets parter, det sektorspecifikke erhvervsliv, investorer og andre interessenter. I henhold til artikel 10 i forvaltningsforordningen skal medlemsstaterne sørge for, at offentligheden tidligt får reel lejlighed til at deltage i udarbejdelsen af udkastene til nationale energi- og klimaplaner. Medlemsstaterne er parter i Århuskonventionen (72), og de er derfor forpligtet til at sikre, at offentligheden får mulighed for på et tidligt tidspunkt og reelt at deltage i udarbejdelsen af udkast til ajourførte nationale planer inden for en gennemsigtig og retfærdig ramme (73). Offentligheden skal navnlig have rimelig tid til at deltage i de forskellige faser og skal høres, når alle muligheder stadig er åbne (74). Grundig høring indebærer, at offentligheden bør have adgang til alle relevante dokumenter, rapporter og antagelser ved høringsperiodens begyndelse. Medlemsstaterne opfordres til at overveje bedste praksis, f.eks. ved at tilrettelægge høringen via et særligt websted for de nationale energi- og klimaplaner med alle oplysningerne.

I henhold til artikel 11 i forvaltningsforordningen skal medlemsstaterne etablere en energi- og klimadialog på flere niveauer. De skal udgøre en platform, hvor interessenterne kan drøfte de forskellige scenarier, der opstilles for energi- og klimapolitikken, og nå EU's mål om klimaneutralitet som fastsat i klimaloven (75). Medlemsstaterne skal oplyse om fremskridt med etableringen af denne dialog i de integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter. I forbindelse med offentlige høringer opfordres medlemsstaterne til at styrke dialogen på flere niveauer og samarbejde med regionale og lokale enkeltpersoner og grupper, som kan fremlægge konkrete foranstaltninger. De bør også undersøge synergier med eksisterende fora såsom EU's borgmesterpagt. Medlemsstaterne skal også sikre fuld og rettidig høring og inddragelse af arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med de relevante nationale regler og praksis. Social dialog og en tilgang, som inddrager hele samfundet, er afgørende for at udvikle og gennemføre effektive energi- og klimapolitikker i overensstemmelse med principperne i den europæiske søjle for sociale rettigheder.

I de ajourførte nationale energi- og klimaplaner skal medlemsstaterne medtage et resumé af høringerne og af offentlighedens synspunkter eller foreløbige synspunkter. Medlemsstaterne bør redegøre for, hvordan offentlighedens synspunkter er blevet taget i betragtning, inden forelæggelsen af udkastene og de endelige nationale planer. Medlemsstaterne forventes også at beskrive, hvordan processen gjorde det muligt for offentligheden at deltage på en gennemsigtig og retfærdig måde.

3.3 Styrkelse af regionalt samarbejde med henblik på en bedre koordineret reaktion og fremme af solidaritet

Medlemsstaterne opfordres til at styrke det regionale samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af de ajourførte nationale planer. Det anbefales så vidt muligt at koordinere dette samarbejde gennem et etableret regionalt samarbejdsforum. Regionale grupper oprettet under EU's energiplatform (76) samt regionale risikogrupper knyttet til gasforsyningssikkerheden på EU-markedet kan også yde støtte, hvor det er nødvendigt. Selv om forvaltningsmekanismen er udformet med henblik på at stimulere samarbejdet mellem medlemsstaterne på tværs af grænserne og på regionalt plan (77), udnyttede medlemsstaterne ikke det regionale samarbejdes fulde potentiale fuld ud under udarbejdelsen af de oprindelige nationale energi- og klimaplaner.

Medlemsstaterne opfordres også til at gå sammen om frivilligt at udarbejde fælles udkast til dele af deres integrerede nationale energi- og klimaplaner, både på territorialt og sektorspecifikt plan. Dette er en mulighed for at lette den administrative byrde for medlemsstaterne og forbedre indholdet af de nationale energi- og klimaplaner. Kommissionen er rede til at lette dette samarbejde, hvis medlemsstaterne anmoder herom under udarbejdelsen af udkastene til ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Regionalt samarbejde om energi- og klimapolitikker gør det muligt at tilstræbe synergier med henblik på at nå de nationale energi- og klimamål på effektiv vis og sikre, at planerne er mere sammenhængende. Koordineringsområder kan f.eks. omfatte fælles projekter eller støtteordninger for vedvarende energi (f.eks. sammenhængende tidsrammer og foranstaltninger til etablering af en fælles ordning) og konsekvente tilgange til udvikling af vedvarende energi i en region eller samarbejde inden for rammerne af SET-planen.

Medlemsstaterne opfordres til at sammenfatte resultatet af de regionale høringer i deres udkast til ajourførte nationale planer, herunder bemærkninger fra andre medlemsstater, og forklare, hvordan sådanne bemærkninger er blevet taget i betragtning.

Medlemsstaterne opfordres også til at inddrage regionale partnere for at sikre konsekvent planlægning og imødegå forsyningssikkerhedsmæssige risici. Dette er også vigtigt for at sikre etableringen af tilstrækkelig elinfrastruktur og energitransmissionsinfrastruktur (den fysiske dimension) samt for at fremme markedsintegration. Den seneste udvikling i energipolitikken har vist, at der er behov for regionalt samarbejde for at styrke energisystemets modstandsdygtighed og beredskab og fremskynde omstillingen til ren energi. I dag er regionalt samarbejde og europæisk solidaritet mere end nogensinde det stærkeste EU-aktiv til at opnå en diversificeret energiforsyning, styrke energisikkerhedsdimensionen i de nationale energi- og klimaplaner og i sidste ende opnå en mere modstandsdygtig energiunion. For at lette regionalt samarbejde offentliggør Kommissionen specifik vejledning om cost-benefit-deling i samarbejdsprojekter vedrørende vedvarende energi.

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at sammenfatte deres deltagelse i EU's energiplatform i deres udkast til ajourførte nationale planer og mulige foranstaltninger som følge af dette arbejde. EU's energiplatform blev oprettet for at koordinere arbejdet med at dreje EU's gasforsyning væk fra russiske kilder og diversificere denne. Dette vil til dels betyde, at der skal oprettes en frivillig mekanisme til køb af gas og vedvarende brint til EU, hvor EU's kollektive politiske og markedsmæssige vægt udnyttes optimalt. Der blev desuden oprettet fem regionale grupper (Sydøsteuropa, Central- og Østeuropa, Nordvesteuropa, Sydvesteuropa og Baltikum), som skulle udarbejde handlingsplaner for operationalisering af EU-energiplatformens tiltag.

3.4 Udforskning af det fulde potentiale for synergier og indbyrdes forbindelser med andre planlægningsinstrumenter for en grøn og retfærdig omstilling

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør afspejle de nye planlægningsfinansieringsinstrumenter, der er blevet oprettet, siden de første endelige nationale energi- og klimaplaner blev indsendt i 2019. Adgangen til visse midler er betinget af godkendelsen af medlemsstaternes særlige planer. De nationale energi- og klimaplaner bør på en konsekvent og integreret måde afspejle alle relevante politikker og foranstaltninger, der bidrager til at henholdsvis opfylde, nå og yde de nationale energi- og klimamålsætninger, -mål og -bidrag, herunder tiltag og finansieringsmuligheder inden for rammerne af andre finansierings- og planlægningsinstrumenter (78).

3.4.1 Genopretnings- og resiliensfaciliteten

Det er vigtigt, at medlemsstaterne fuldt ud afspejler energi- og klimainvesteringerne og reformerne i de nationale genopretnings- og resiliensplaner i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner (79) og bygger videre herpå for at nå deres ajourførte 2030-mål, -målsætninger og -forpligtelser. Kvantitativt er genopretnings- og resiliensfaciliteten den største nye finansieringskilde for energi- og klimapolitikken. Frem til august 2026 (80) vil genopretnings- og resiliensplanerne i forskellig grad fortsat sætte skub i medlemsstaternes energi- og klimareform- og investeringsdagsordener. Genopretnings- og resiliensplanerne blev udarbejdet med sigte på at bidrage til de nationale energi- og klimaplaners målsætninger, mål og bidrag i lyset af det øgede ambitionsniveau for 2030 og 2050. I henhold til REPowerEU-planen bør medlemsstaterne afspejle yderligere politikker og foranstaltninger i deres genopretnings- og resiliensplaner ved at medtage et særligt REPowerEU-kapitel.

For at sikre gennemsigtighed og sammenhæng opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at redegøre klart for genopretnings- og resiliensplanernes rolle, herunder REPowerEU-kapitlerne, i forbindelse med gennemførelsen af de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Med henblik herpå bør de ajourførte nationale planer indeholde kvantitative oplysninger om bidraget fra foranstaltningerne i genopretnings- og resiliensplanen til de ajourførte klima- og energimålsætninger og -mål, også med hensyn til finansiering. Desuden opfordres medlemsstaterne til at krydshenvise til genopretnings- og resiliensplanen og REPowerEU-kapitlet for hver relevant politik og foranstaltning i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Medlemsstaterne bør angive, om politikken eller foranstaltningen helt eller delvist er en del af genopretnings- og resiliensplanen og REPowerEU-kapitlet, og hvilken rolle den nationale energi- og klimaplan spiller med hensyn til at supplere genopretnings- og resiliensplanerne og REPowerEU-kapitlerne.

Hvor det er relevant, bør de indeholde en henvisning til Rådets gennemførelsesafgørelse om godkendelse af vurderingen af deres genopretnings- og resiliensplan. Medlemsstaterne bør overveje enhver udvidelse af investeringer og reformer, der kan bidrage yderligere til 2030-målsætningerne, -målene og -bidragene i deres ajourførte nationale planer.

Kommissionen opfordrer også medlemsstaterne til at udnytte deres erfaringer med processen for genopretnings- og resiliensplanerne. Dette kan yderligere forbedre detaljeringsgraden af investeringer og reformer i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner med hensyn til omkostningsoverslag, finansiering, beskrivelse af anvendelsesområdet og specifikke delmål og mål. Sammenhængen mellem de to instrumenter skal bevares.

Selv om det ikke er et krav i den nuværende forvaltningsforordning, opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at anvende kriterierne om »ikke at gøre væsentlig skade« (DNSH) ved fastlæggelsen af politikker og foranstaltninger i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Fuld overholdelse af disse DNSH-kriterier er et centralt element i genopretnings- og resiliensfaciliteten. Det sikrer, at planerne bidrager til den grønne omstilling og til en bæredygtig genopretning, samtidig med at man begrænser skaderne på biodiversitet og vand- og havressourcer, fremmer cirkularitet og forebygger forurening og undgår fastlåsning af ikkebæredygtige aktiver og aktiviteter. Kommissionen udarbejdede en teknisk vejledning om anvendelsen af DNSH-kriterierne i forbindelse med genopretnings- og resiliensplanerne (81).

3.4.2 Fonden for Retfærdig Omstilling

Mekanismen for retfærdig omstilling (82), navnlig Fonden for Retfærdig Omstilling, er oprettet for at mobilisere investeringer i perioden 2021-2027. Dette investeringsværktøj vil hjælpe de europæiske regioner, der er mest berørt af omstillingen til klimaneutralitet på grund af deres store afhængighed af udvinding af fossile brændstoffer — herunder kul, tørv og olieskifer — og af kulstofintensive industriprocesser. Fonden for Retfærdig Omstilling, som er oprettet inden for rammerne af samhørighedspolitikken, anvender også princippet om ikke at gøre væsentlig skade og investerer ikke i fossile brændstoffer. Den udgør en stærk forvaltningsramme med fokus på de territoriale planer for retfærdig omstilling, som er ved at blive færdiggjort. De territoriale planer for retfærdig omstilling er strategiske dokumenter, der forklarer processen for en retfærdig omstilling i hver medlemsstat og de aktiviteter, der skal afbøde de forventede socioøkonomiske virkninger i de mest berørte områder. De territoriale planer for retfærdig omstilling vil udgøre rammen for de foranstaltninger og investeringer i kulafhængige regioner og/eller regioner med højemissionssektorer (såsom kemikalier, stål og cement), der påvirkes mest negativt af omstillingen.

Medlemsstaterne skal afspejle den omstillingsproces, der er beskrevet i de territoriale planer for retfærdig omstilling, i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. Medlemsstaterne bør redegøre for synergierne mellem klima- og energimålene for 2030 og overgangen fra fossile brændstoffer. De bør også beskrive, hvordan opfyldelsen af de nationale mål vil afbøde de socioøkonomiske virkninger på en målrettet måde på regionalt plan.

3.4.3 Den Sociale Klimafond

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til så vidt muligt at medtage den underliggende analyse, der er nødvendig for at udarbejde de sociale klimaplaner, i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. De bør forklare, hvordan de planlægger at anvende indtægterne fra Den Sociale Klimafond til at nå de relevante målsætninger, mål og bidrag. Den Sociale Klimafond (83) er et forslag i Fit for 55-pakken, og fonden har til formål at imødegå de sociale virkninger for sårbare husstande, transportbrugere og mikrovirksomheder, der kan opstå som følge af medtagelsen af bygninger og vejtransport i et emissionshandelssystem (ETS). Formålet med Den Sociale Klimafond er at støtte sårbare grupper i at mindske deres afhængighed af dyre fossile brændstoffer ved at gøre bygninger mere effektive, dekarbonisere opvarmning og køling af bygninger (herunder integrere energi fra vedvarende energikilder) og øge adgangen til bæredygtig transport. Den Sociale Klimafond har også til formål at støtte sårbare grupper gennem nationale foranstaltninger, der yder målrettet midlertidig direkte indkomststøtte, samtidig med at der anvendes investeringsforanstaltninger.

Når forhandlingerne om Fit for 55-pakken er afsluttet, vil der være en tæt forbindelse mellem de nationale energi- og klimaplaner og planerne for Den Sociale Klimafond, fordi den politiske ramme for Den Sociale Klimafonds funktion er skitseret i de nationale energi- og klimaplaner. Planerne for Den Sociale Klimafond vil være omfattet af de planlagte reformer og de forpligtelser, som medlemsstaterne har indgået i henhold til de nationale energi- og klimaplaner. Der vil være fokus på konkrete foranstaltninger og investeringer, der finansieres af Den Sociale Klimafond, i planerne. De vil også sikre sammenhæng og udvikle synergier med de nationale energi- og klimaplaner og andre relevante EU-programmer og -instrumenter.

3.4.4 Den fælles landbrugspolitik

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at tilstræbe synergier mellem de strategiske planer under den fælles landbrugspolitik og de nationale energi- og klimaplaner. Medlemsstaterne har udformet støtteordninger, herunder med fokus på klima-, energi-, sundheds- og biodiversitetsmål, inden for rammerne af deres nationale strategiske planer under den fælles landbrugspolitik. Kommissionen har fremsat henstillinger og bemærkninger vedrørende de enkelte medlemsstaters strategiske planer. Medlemsstaterne har desuden identificeret eller planlagt nationale foranstaltninger uden for rammerne af de strategiske planer, som kan bidrage til disse ambitioner. På baggrund af disse mål er medlemsstaterne forpligtet til at revurdere og om nødvendigt tilpasse deres strategiske planer under den fælles landbrugspolitik, når de mere ambitiøse mål, der er indført ved LULUCF-forordningen og den ændrede forordning om indsatsfordeling (endnu ikke vedtaget), træder i kraft (84). Medlemsstaterne bør ajourføre de nationale energi- og klimaplaner og de strategiske planer under den fælles landbrugspolitik og undersøge synergier mellem planerne, hvor det er muligt.

Forbindelsen mellem de to processer kan forbedres yderligere ved at: i) styrke indsatsen for at vurdere virkningerne af landbrugspolitikker og -foranstaltninger vedrørende reduktion af drivhusgasemissioner, ii) øge CO2-optaget og iii) identificere relevante vedvarende energikilder såsom biometan. Kommissionen og Det Europæiske Miljøagentur tilrettelægger kapacitetsopbygning som led i aktiviteterne for at forbedre rapporteringen om klimapolitikker og -foranstaltninger (85).

3.4.5 Samhørighedspolitikken

Medlemsstaterne opfordres til at overveje synergier med eksisterende planlægningsdokumenter, der er udarbejdet inden for rammerne af EU's samhørighedspolitik for 2021-2027, i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner. EU's samhørighedspolitik (der gennemføres gennem Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Socialfond Plus og Fonden for Retfærdig Omstilling) bidrager til at styrke den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed (86).

I 2021-2027 fokuserer samhørighedspolitikken (mobilisering af 392 mia. EUR i EU-investeringer) på fem politiske målsætninger (herunder et om en grøn, kulstoffattig omstilling til en klimaneutral økonomi) og den europæiske grønne pagt. For at kunne modtage midler under samhørighedspolitikken skal medlemsstaterne udarbejde partnerskabsaftaler og herefter operationelle programmer. I de operationelle programmer skal der tages hensyn til de nationale energi- og klimaplaner, og eventuelle identificerede udfordringer skal afhjælpes. Medlemsstaterne skal også opfylde grundforudsætningerne, herunder vedrørende udarbejdelse af en fuldstændig national energi- og klimaplan, energieffektivitet, renovering af beboelsesejendomme og erhvervsbygninger og vedvarende energi.

3.5 Et stærkt analytisk grundlag

Pålidelige ajourførte nationale planer skal afspejle en strategisk vision og understøttes af en solid og solid kvantitativ analyse af den nuværende situation og fremskrivninger. Et stærkt analytisk grundlag vil også sikre, at de forskellige dele af planen er omfattende og sammenlignelige. Afdelingen om det analytiske grundlag i de nationale energi- og klimaplaner indledes med den nuværende situation, herunder fremskrivninger med eksisterende politikker og foranstaltninger (87), som har udviklet sig betydeligt siden de oprindelige nationale energi- og klimaplaner. Afdelingen om den nuværende situation i den ajourførte plan for hver af energiunionens fem dimensioner skal afspejle eventuelle relevante ændringer baseret på de seneste tilgængelige oplysninger. Der bør navnlig tages højde for de sociale og økonomiske konsekvenser af covid-19-pandemien samt den aktuelle geopolitiske situation, der påvirker energipriserne, og det indre energimarked og energisikkerheden og emissionstendenserne mere generelt.

Medlemsstaterne opfordres til at gøre brug af de nyeste modelleringsværktøjer og -tilgange. For at sikre en konsekvent tilgang bør medlemsstaterne anvende de samme vigtige parametre for importpriser for olie, gas og kul samt kulstofpriserne inden for EU's emissionshandelssystem som dem, der anvendes til rapportering i henhold til artikel 18 i forvaltningsforordningen. Medlemsstaterne bør klart henvise til de kilder, der ligger til grund for deres analyse, for at sikre gennemsigtighed i de anvendte data. Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at anvende officielle europæiske statistikker, når det er muligt.

3.5.1 Scenarier og tidsramme

I de ajourførte nationale energi- og klimaplaner skal der redegøres for den nuværende situation (88) ved at medtage drivhusgasfremskrivninger for sektorudvikling og fremskrivninger for andre dimensioner af energiunionen med eksisterende foranstaltninger (dvs. et WEM-scenarie — (WEM: fremskrivninger med foranstaltninger)) som minimum frem til 2040, herunder 2030 (89). De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør desuden indeholde fremskrivninger med supplerende planlagte politikker og foranstaltninger (dvs. et WAM-scenarie — (WAM: fremskrivninger med supplerende foranstaltninger) (90). Disse fremskrivninger vil gøre det muligt at vurdere indvirkningen af sådanne planlagte politikker og foranstaltninger og sammenligne deres indvirkning med indvirkningen af eksisterende politikker og foranstaltninger, der som minimum løber frem til 2040 (91) , (92). Medlemsstaterne skal også redegøre for, hvordan eksisterende politikker og foranstaltninger og planlagte politikker og foranstaltninger bidrager til at nå Unionens mål om klimaneutralitet som fastsat i artikel 2, stk. 1, i den europæiske klimalov (93). .

Den europæiske klimalov ændrer kravene til fremskrivninger af menneskeskabte drivhusgasemissioner (94) til en sekvens af seks i stedet for fire fremtidige år, der ender på 0 eller 5, umiddelbart efter rapporteringsåret. Da medlemsstaterne skal udarbejde fremskrivninger af drivhusgasemissioner frem til 2050 med henblik på rapportering i henhold til artikel 18 i forvaltningsforordningen senest den 15. marts 2023, opfordres de til at medtage fremskrivninger frem til 2050 for både WEM- og WAM-scenarier i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner for at vise udviklingen i retning af klimaneutralitet i EU.

Medlemsstaterne skal gøre en nærmere redegørelse for de antagelser, parametre og metoder, der ligger til grund for scenarierne og fremskrivningerne, tilgængelig for offentligheden under hensyntagen til statistiske restriktioner, licensbegrænsninger for kommercielle datasæt og overholdelse af databeskyttelsesreglerne (95). Open access-værktøjer og -data bør så vidt muligt anvendes til at fremme gennemsigtighed, validering og sammenlignelighed af resultaterne.

3.5.2 Vurdering af økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser

Medlemsstaterne skal vurdere den makroøkonomiske indvirkning på nationalt og, hvor det er relevant, regionalt plan af de planlagte politikker og foranstaltninger eller grupper af politikker og foranstaltninger i de ajourførte nationale planer. Hvor det er muligt, skal deres indvirkning på sundhed, miljø, konkurrenceevne, beskæftigelse, kompetencer og samfundet også vurderes. Dette bør omfatte en sammenligning med fremskrivningerne baseret på eksisterende politikker og foranstaltninger eller grupper af foranstaltninger (96) med særligt fokus på vurderingen af fordelingsmæssige virkninger (97) og energifattigdom (98). Kommissionen stiller regelmæssigt resultaterne af forskningsprojekter på dette område til rådighed, herunder makro- og mikromodeller til vurdering af de beskæftigelsesmæssige, sociale og fordelingsmæssige virkninger af omstillingen til ren energi eller den geopolitiske udvikling (f.eks. energiprisscenarier) (99). Disse elementer kan understøtte ajourføringen af de nationale planer.

Medlemsstaterne opfordres til at overveje spørgsmål såsom mulige flaskehalse i hele økonomien eller i bestemte sektorer, navnlig inden for energiforsyning, vand og råstoffer, samt tilgængeligheden af arbejdskraft og færdigheder. Der bør desuden redegøres for forventede ændringer i sektorsammensætningen af medlemsstaternes økonomi, da nogle industrier vil være i tilbagegang, nye vil dukke op og/eller vokse, og andre vil ændre sig. I denne forbindelse bør der tages hensyn til forskning, innovation og konkurrenceevnen i sektoren for ren energi. De positive virkninger af energiomstillingen bør også vurderes fuldt ud.

De miljøvirkninger, der adresseres i de ajourførte planer, bør afspejle resultaterne af de integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter (100). I planerne bør der også tages højde for det nuværende og fremtidige samspil mellem dekarbonisering og reduktion af emissioner af forurenende stoffer (forureningsbekæmpelse). Forbindelserne mellem vand, energi og klima spiller en afgørende rolle for opfyldelsen af energiunionens målsætninger. Ekstreme hændelser såsom tørke og høje temperaturer presser energisystemerne og påvirker kraftværkernes drift. Lave vandstande forværrer Europas energikrise og påvirker produktionen af vandkraft og kernekraft og sejlads ad indre vandveje. Medlemsstaterne opfordres til at redegøre for indvirkningen af de planlagte politikker og foranstaltninger i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner på vandforvaltningen (herunder tørke, oversvømmelser og vandefterspørgsel) og vandøkosystemerne, navnlig på energisikkerhedsdimensionen. Medlemsstaterne opfordres til at udarbejde de ajourførte nationale energi- og klimaplaner i overensstemmelse med de relevante planlægningsdokumenter for vandforvaltning såsom vandområdeplaner, risikostyringsplaner for oversvømmelser og tørkeforvaltningsplaner.

Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at udarbejde de ajourførte nationale energi- og klimaplaner i nøje overensstemmelse med ajourføringen af deres nationale programmer for bekæmpelse af luftforurening (NAPCP'er) (101). I forhold til de oprindelige nationale energi- og klimaplaner er der stadig mulighed for at forbedre og styrke vurderingen af de planlagte politikkers og foranstaltningers indvirkning på luftforurenende emissioner. Som led i de integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter skal medlemsstaterne også rapportere om kvantificeringen af indvirkningen af politikkerne og foranstaltningerne eller grupperne af politikker og foranstaltninger på luftkvaliteten og emissioner af luftforurenende stoffer. En vurdering i de nationale energi- og klimaplaner giver imidlertid medlemsstaterne mulighed for at prioritere de foranstaltninger, der maksimerer de samlede fordele. Politikkerne og foranstaltningerne bør desuden være i overensstemmelse med EU's biodiversitetsstrategi (102), handlingsplanen for den cirkulære økonomi (103), handlingsplanen for nulforurening (104) og den europæiske kræfthandlingsplan (105).

De miljømæssige virkninger, der adresseres i de ajourførte planer, bør også afspejle klima- og energipolitikkens indvirkning på biodiversiteten. Klimaændringer og tab af biodiversitet hænger sammen. Energi- og klimapolitikker kan føre til synergier, men også til afvejninger med hensyn til biodiversitet (f.eks. afvejninger mellem naturgenopretning eller naturbaserede løsninger med henblik på at øge dræn og skovrydning eller skovforringelse med henblik på produktion af biomasse til energi). Disse virkninger bør afspejles og kvantificeres i de ajourførte nationale planer.

3.5.3 Integration og modellering af den cirkulære økonomis bidrag til klimaomstillingen

Medlemsstaterne opfordres til at fastlægge deres vigtigste politikker og foranstaltninger for den cirkulære økonomi, som påvirker drivhusgasemissionerne, energiforbruget og anvendelsen af kritiske råstoffer, i deres ajourførte nationale plan. Den cirkulære økonomi reducerer affald (herunder organisk affald, der er en kilde til metanemissioner) og anvendelsen af nye ressourcer (herunder energi og kritiske råstoffer) og reducerer dermed drivhusgasemissionerne. Den skaber arbejdspladser, som ligger tæt på de produkter, der skal bevares, renoveres eller deles (106). Desuden forbedrer cirkularitet tilgængeligheden af råstoffer og mindsker den europæiske økonomis afhængighed af import. Den cirkulære økonomi skaber også nye job og muligheder på forskellige kvalifikationsniveauer, herunder for ofte underrepræsenterede grupper på arbejdsmarkedet såsom kvinder, personer med handicap og sårbare grupper. Der bør krydshenvises til disse strategier, handlingsplaner og lovgivning vedrørende cirkulær økonomi, der indvirker på energi- og drivhusgasemissionerne, i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner. De nationale energi- og klimaplaner bør også indeholde estimater over de faktiske og forventede reduktioner af drivhusgasemissionerne, der opnås takket være foranstaltninger vedrørende cirkulær økonomi, beregnet ved hjælp af tilgængelige modelleringsværktøjer.

Medlemsstaterne bør rapportere om centrale affalds- og spildevandspolitikker og -foranstaltninger, der har til formål at reducere metanemissionerne. De bør kvantificere sådanne politikkers og foranstaltningers faktiske eller anslåede indvirkning på drivhusgasemissionerne. Medlemsstaterne opfordres også til at give oplysninger om de modeller, der anvendes til at anslå virkningerne.

3.6 Finansiering af energi- og klimaomstillingen: matchning af investeringsbehov med tilgængelig offentlig og privat finansiering

Medlemsstaterne opfordres til at medtage en omfattende og konsekvent oversigt over de offentlige og private investeringer, der er nødvendige for at opfylde deres energi- og klimamålsætninger, -mål og -bidrag, i deres ajourførte nationale planer. I forbindelse med forelæggelsen af de nationale planer i 2020 angav alle medlemsstaterne deres energiinvesteringsbehov, herunder opdelt på sektor. Det var imidlertid ikke alle medlemsstater, der angav investeringsbehovene for alle fem dimensioner af energiunionen eller tilvejebragte en samlet oversigt over investeringsbehovene i forbindelse med klimaomstillingen, herunder klimatilpasningsforanstaltninger. Desuden var de metoder og skabeloner, der blev anvendt til at præsentere de forskellige tal, ofte inkonsekvente. Forskellene i tilgange og analysens dybde gjorde det vanskeligt at sammenligne investeringsestimater på tværs af alle nationale planer. Dette betød, at der ikke var tilstrækkelig forudsigelighed for investorerne, og at de nationale planers overordnede robusthed blev mindre.

For at sikre en konsekvent oversigt over investeringsbehov og finansiering opfordres medlemsstaterne til at tilvejebringe en samlet oversigt over de enkelte politikker eller foranstaltninger eller grupper af politikker og foranstaltninger. Der skal der gives oplysninger om den forventede investering og om finansieringen heraf med offentlige midler (på nationalt plan og EU-plan) og med private midler for de enkelte politikker eller foranstaltninger eller grupper. Skabelonen i bilag XIII om fremskridt hen imod finansiering af integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter kan anvendes som en rapporteringsstruktur.

3.6.1 Vurdering af de investeringer, der er behov for

Medlemsstaterne skal fremlægge oplysninger om omfanget af de investeringer, de forventer at få behov for i forbindelse med de planlagte politikker og foranstaltninger, i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner (107) . Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at beskrive kilderne til finansiering af gennemførelsen af planlagte centrale politikker og foranstaltninger eller grupper af politikker og foranstaltninger (se afsnit 3.6.2 nedenfor). For politikker og foranstaltninger, der allerede er vedtaget og gennemført, bør medlemsstaterne give et overblik over den anslåede initialinvestering og, hvor det er muligt, den faktiske investering ved hjælp af oplysninger indsamlet via de integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter, hvor det er muligt. Hvis det er muligt, bør denne oversigt opdeles efter centrale politikker og foranstaltninger eller grupper af politikker og foranstaltninger. Et godt analytisk grundlag gør det lettere at identificere investeringsbehov. Sådanne behov kan anslås på forskellige måder ved hjælp af komplementære top-down- eller bottom-up-tilgange. Top-down-tilgange er bedst egnede til at sammenligne alternative politiske scenarier, mens bottom-down-tilgange gør det lettere at afdække behovene for individuelle investeringer og reformer.

Tekstboks 8: God praksis for beskrivelse af de anslåede investeringsbehov For at forbedre gennemsigtigheden opfordres medlemsstaterne navnlig til at medtage følgende elementer i deres ajourførte nationale energi- og klimaplaner: — En beskrivelse af den metode, der er anvendt til at beregne estimaterne. — En beskrivelse af referencescenariet (dvs. et scenarie uden den yderligere investering). — En klar angivelse af, hvad tallene henviser til (f.eks. kumulative versus årlige yderligere investeringer, nominelle versus tilbagediskonterede værdier) og eventuelt de omfattede investeringstyper (f.eks. kapital, varige goder, driftsudgifter). — En opdeling af investeringerne i veldefinerede grupper af centrale politikker og foranstaltninger, eventuelt energiunionens fem dimensioner og/eller sektorer i overensstemmelse med den integrerede statusrapport. — Oplysninger om omfanget af investeringer, der forventes at blive mobiliseret, og om det forventede investeringsbehov for at gennemføre de enkelte politikker og foranstaltninger, og om finansieringskilden (offentlige midler (på nationalt plan, EU-plan, herunder genopretnings- og resiliensfaciliteten) og private midler — hvis tilgængelige). — Basisåret for investeringsværdien og den relative diskonteringssats.

3.6.2 Offentlig og privat finansiering

Medlemsstaterne opfordres til at beskrive finansieringen af de enkelte politikker og foranstaltninger, der indgår i de ajourførte nationale energi- og klimaplaner, i både kvantitativ og kvalitativ henseende. Dette omfatter oplysninger om, hvordan EU's og de nationale finansieringsinstrumenter vil blive anvendt (108), f.eks. om, hvordan programmer under EU-budgettet såsom genopretnings- og resiliensfaciliteten, indtægter fra EU ETS (herunder moderniseringsfonden, innovationsfonden samt nationale auktionsindtægter) og andre nationalt tilgængelige ressourcer anvendes. Da forskellige EU-instrumenter og nationale instrumenter kan supplere hinanden, opfordres medlemsstaterne til at beskrive, hvordan de har skabt omkostningseffektive synergier og blandede løsninger for offentlig finansiel støtte, hvordan dobbeltfinansiering undgås, og hvordan offentlige instrumenter forventes at mobilisere yderligere private investeringer.

Medlemsstaterne opfordres til at beskrive den rolle, som udviklingsbanker spiller med hensyn til at finansiere energi- og klimainvesteringer og tiltrække privat kapital. Den Europæiske Investeringsbank har f.eks. fastsat en række mål (både i EU og i dens globale operationer) som EU's »klimabank«: 50 % af bankens operationer skal støtte klimaindsatsen og miljømæssig bæredygtighed senest i 2025, hele finansieringen heraf siden udgangen af 2020 er blevet tilpasset Parisaftalen, og banken har fastsat et overordnet mål om at mobilisere mindst 1 bio. EUR i klima- og miljøprojekter i indeværende årti.

De ajourførte nationale energi- og klimaplaner bør også indeholde en oversigt over det forventede omfang af den private sektors finansiering af planlagte politikker og foranstaltninger. Med hensyn til energieffektivitet bør medlemsstaterne f.eks. fremlægge detaljerede oplysninger om det forventede omfang af private investeringer og forbrugernes anvendelse af energieffektive låneprodukter (grønne lån og realkreditlån til energieffektivisering).

4 En iterativ proces med Kommissionen og vejen frem

Kommissionen forventer, at alle medlemsstater overholder den tidsplan, der er fastsat i artikel 14 i forvaltningsforordningen. Medlemsstaterne bør prioritere udarbejdelsen af udkastene til endelige ajourførte planer i betragtning af de højere ambitioner og den begrænsede tid, der er tilbage inden 2030.

Kommissionen er fuldt engageret i at støtte medlemsstaterne i ajourføringen af de nationale energi- og klimaplaner. Kommissionen vil navnlig fortsat samarbejde med medlemsstaterne på teknisk plan for at sikre yderligere dybtgående udvekslinger og tilvejebringe yderligere oplysninger om specifikke aspekter af denne vejledning. Kommissionen vil organisere relevante arbejdsgrupper og bilaterale udvekslinger og engagere sig i sektorspecifikke og regionale rammer for at støtte et godt samarbejde gennem hele processen.

Ud over regelmæssige udvekslinger anvender Kommissionen flere instrumenter, herunder det europæiske semester og instrumentet for teknisk støtte, samt en række støtteforanstaltninger og undersøgelser såsom støttekontrakter med henblik på forberedelse og vurdering af ajourføringer af de nationale energi- og klimaplaner. Når medlemsstaterne har indsendt udkastene til ajourførte nationale planer (109), vil Kommissionen vurdere dem og kan udstede landespecifikke henstillinger til medlemsstaterne som fastsat i forvaltningsforordningen.

Som led i den iterative proces mellem medlemsstaterne og Kommissionen vil Kommissionen vurdere de nationale energi- og klimaplaner i forhold til kravene i forvaltningsforordningen under fuld hensyntagen til vejledningen i dette dokument. Kommissionen vil være særlig opmærksom på, om de målsætninger, mål og bidrag, som medlemsstaterne har fastsat, er tilstrækkelige til i fællesskab at nå energiunionens mål, herunder målene i den relevante lovgivning, der i øjeblikket forhandles, samt i vurderingen af de individuelle planer.

Tabel 1:

Centrale målsætninger, mål og bidrag samt politikker og foranstaltninger i lovgivning, strategier og forslag.

Bemærk: Denne tabel er ikke udtømmende, men opsummerer de centrale elementer, der skal tages i betragtning i forbindelse med ajourføringen af de nationale energi- og klimaplaner.

Initiativ Henvisning Type Målsætninger og mål Politikker og foranstaltninger Den europæiske grønne pagt Den europæiske klimalov COM(2019) 640 final Forordning (EU) 2021/1119 Meddelelse Vedtaget lovgivning — Klimaneutralitet på EU-plan senest i 2050 — Øge EU's 2030-mål for reduktion af drivhusgasemissioner til mindst 50 % og op til 55 %. i/r Styrkelse af en klimaneutral økonomi: En EU-strategi for integration af energisystemet COM(2020) 299 final Meddelelse — Ingen yderligere mål Foranstaltninger til at: — anvende integrationen af energisystemet til at skabe balance i elnettet og sikre integration af elektricitet fra vedvarende energikilder — forbinde varme- og elsektoren for at sikre større integration af vedvarende energi i begge sektorer — forbinde forskellige slutbrugersektorer og energisektoren for at sikre genbrug af spildvarme — sikre adgang til data for brugere af elektriske køretøjer. En strategi for brint med henblik på et klimaneutralt Europa COM(2020) 301 final Meddelelse — 6 GW vedvarende brintelektrolysører i EU senest i 2024 og 40 GW vedvarende brintelektrolysører senest i 2030. i/r Kommissionens henstilling om energifattigdom COM (2020) 9600 Meddelelse — Ingen yderligere mål Foranstaltninger til at: — mindske og/eller afhjælpe energifattigdom gennem energieffektivitet — sikre adgang til energi for alle forbrugergrupper, navnlig de mest sårbare. En EU-strategi for udnyttelse af potentialet i offshore vedvarende energi med en klimaneutral fremtid for øje COM(2020) 741 final Meddelelse — Installeret kapacitet offshore på mindst 60 GW vindenergi og mindst 1 GW havenergi senest i 2030 med henblik på senest i 2050 at nå 300 GW og 40 GW installeret kapacitet — Medlemsstaterne skal integrere målene for udvikling af offshore vedvarende energi i deres nationale fysiske planer for det maritime rum. i/r Opbygning af et klimarobust Europa — den nye EU-strategi for tilpasning til klimaændringer COM(2021) 82 final Meddelelse — Et klimarobust samfund i EU, der er fuldt ud tilpasset klimaændringernes uundgåelige virkninger. — Der er 48 offentlige politiske tilsagn i strategien — Udbredelse af naturbaserede løsninger for at bidrage til at mindske klimarisici og trusler mod sundheden og øge klimabeskyttelsen og sikre adgang til ferskvand — Tørkeforvaltningsplaner, foranstaltninger til at øge jordens vandbindingskapacitet og sikkert genbrug af vand. Fit for 55: realisering af EU’s klimamål for 2030 på vej mod klimaneutralitet COM(2021) 550 final Meddelelse i/r (målsætningerne er omfattet af ledsagende forslag) i/r (foranstaltningerne er omfattet af ledsagende forslag) Omarbejdning af direktivet om energieffektivitet (110) COM(2021) 558 final Lovgivningsforslag — EU-mål på 9 % for energieffektivitet i 2030 og medlemsstaternes reviderede bidrag til dette mål — Energispareforpligtelse — delmål for energibesparelser relateret til energifattigdom og økonomisk overkommelige almene boliger — Mål for reduktion af alle offentlige organers samlede endelige energiforbrug — Krav om at renovere all