EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 27.10.2021 COM(2021) 663 final 2021/0341(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om ændring af direktiv 2013/36/EU for så vidt angår tilsynsbeføjelser, sanktioner, tredjelandsfilialer og miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici og om ændring af direktiv 2014/59/EU

(EØS-relevant tekst) {SEC(2021) 380 final} - {SWD(2021) 320 final} - {SWD(2021) 321 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Forslaget til ændring af direktiv 2013/36/EU (kapitalkravsdirektivet eller CRD) er en del af en lovgivningspakke, der også omfatter ændring af forordning (EU) nr. 575/2013 (kapitalkravsforordningen eller CRR). Som reaktion på den globale finanskrise i 2008-2009 ("finanskrisen") gennemførte Unionen væsentlige reformer af tilsynsrammerne for banker for at øge disses modstandsdygtighed og derved bidrage til at forhindre, at en lignende krise ville opstå på ny. Disse reformer var i vid udstrækning baseret på internationale standarder vedtaget af Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) siden 2010. Standarderne kaldes tilsammen Basel III-standarderne, Basel III-reformerne eller Basel III-rammen. De globale standarder, som BCBS har udviklet, er blevet stadig vigtigere som følge af banksektorens stadig mere globale og indbyrdes forbundne karakter. En globaliseret banksektor fremmer international handel og internationale investeringer, men skaber også mere komplekse finansielle risici. Uden ensartede globale standarder kunne bankerne vælge at etablere deres aktiviteter inden for den jurisdiktion, der har de mest lempelige regulerings- og tilsynsordninger. Dette kunne føre til et reguleringsmæssigt kapløb mod bunden for at tiltrække bankvirksomheder og samtidig øge risikoen for finansiel ustabilitet på globalt plan. International koordinering af globale standarder begrænser i vid udstrækning denne form for risikobetonet konkurrence og er af afgørende betydning for at kunne bevare finansiel stabilitet i en globaliseret verden. Globale standarder gør desuden tilværelsen lettere for internationalt aktive banker — herunder et betragteligt antal EU-banker — idet de garanterer, at der anvendes stort set de samme regler i de vigtigste finansielle knudepunkter i hele verden. EU har været en central fortaler for internationalt samarbejde på bankreguleringsområdet. Det første sæt reformer efter krisen, som er en del af Basel III-rammen, er blevet gennemført i to trin: ·i juni 2013 med vedtagelsen af CRR og CRD IV ·i maj 2019 med vedtagelsen af forordning (EU) 2019/876, også kaldet CRR II, og direktiv (EU) 2019/878, også kaldet CRD V. De reformer, der er gennemført hidtil, har fokuseret på at øge kvaliteten og kvantiteten af den lovpligtige kapital, som bankerne skal besidde til dækning af potentielle tab. De har desuden haft til formål at reducere overdreven gearing hos bankerne, øge bankernes modstandsdygtighed over for kortsigtede likviditetschok, mindske deres afhængighed af kortfristet finansiering og deres koncentrationsrisiko og imødegå "too big to fail"-problemer. De nye regler har dermed styrket kriterierne vedrørende kapital, der kvalificeres som lovpligtig kapital, ligesom minimumskapitalkravene er blevet sat op, og der er indført nye krav vedrørende kreditværdijusteringsrisiko og eksponeringer mod centrale modparter. Der er desuden indført en række nye tilsynsforanstaltninger: et minimumskrav til gearingsgrad, en kortsigtet likviditetsgrad (kendt som likviditetsdækningsgraden), en langsigtet stable funding ratio (kendt som net stable funding ratio), grænser for store eksponeringer og makroprudentielle kapitalbuffere. Takket være dette første sæt EU-reformer er EU's banksektor blevet betydeligt mere modstandsdygtig over for økonomiske chok og var, da covid-19-krisen satte ind, i en betydeligt mere stabil forfatning, end den var i ved finanskrisens begyndelse. Tilsynsmyndighederne og lovgiverne gennemførte desuden midlertidige hjælpeforanstaltninger i starten af covid-19-krisen. I sin fortolkende meddelelse om anvendelsen af de regnskabs- og tilsynsmæssige rammer til at fremme banklångivningen i EU — støtte til virksomheder og husholdninger under covid-19 af 28. april 2020 bekræftede Kommissionen den fleksibilitet, der er indbygget i tilsyns- og regnskabsreglerne, som fremhævet af de europæiske tilsynsmyndigheder og internationale organer. På dette grundlag vedtog medlovgiverne i juni 2020 midlertidige ændringer af visse specifikke aspekter af tilsynsrammen — den såkaldte "CRR-quick fix-pakke". Sammen med resolutte penge- og finanspolitiske foranstaltninger hjalp dette bankerne til at fortsætte långivningen til husholdninger og virksomheder under pandemien. Dette bidrog igen til at afbøde det økonomiske chok, som pandemien foranledigede. Mens det gennemsnitlige kapitalniveau i EU's banksystem nu overordnet anses for at være tilfredsstillende, er nogle af de problemer, der blev identificeret i kølvandet på finanskrisen, endnu ikke blevet løst. Analyser foretaget af EBA og ECB har vist, at de kapitalkrav, som EU's banker har beregnet ved hjælp af interne modeller, har været kendetegnet ved betydelige indbyrdes forskelle, der ikke kan begrundes i forskelle i de underliggende risici, og som i sidste ende underminerer deres kapitalprocenters pålidelighed og sammenlignelighed. Dertil kommer, at den manglende risikofølsomhed i kapitalkravene som beregnet ved hjælp af standardmetoder resulterer i utilstrækkelige eller urimeligt høje kapitalkrav for visse finansielle produkter eller aktiviteter (og dermed for bestemte forretningsmodeller, der primært er baseret herpå). I december 2017 nåede man i BCBS til enighed om et endeligt sæt reformer af de internationale standarder med det formål at løse disse problemer. G20-finansministrene og -centralbankcheferne hilste i marts 2018 disse reformer velkommen og bekræftede gentagne gange deres tilsagn om fuldstændig, rettidig og konsekvent gennemførelse heraf. I 2019 meddelte Kommissionen, at den havde til hensigt at fremsætte et lovgivningsforslag med henblik på gennemførelse af disse reformer i EU's tilsynsramme. Det forberedende arbejde med dette forslag er blevet forsinket af covid-19-pandemien. Forsinkelsen afspejlede BCBS' beslutning af 26. marts 2020 om at forlænge de tidligere aftalte frister for gennemførelsen af de sidste elementer i Basel III-reformen med ét år. På baggrund af ovenstående er der to overordnede målsætninger med dette lovgivningsinitiativ: at bidrage til den finansielle stabilitet og at bidrage til en stabil finansiering af økonomien i forbindelse med genopretningen efter covid-19-krisen. Disse overordnede målsætninger kan inddeles i fire mere specifikke mål: 1)at styrke de risikobaserede kapitalkravsregler uden betydelige stigninger i kapitalkravene som helhed 2)at sætte øget fokus på miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici (ESG-risici) i tilsynsrammen 3)at harmonisere tilsynsbeføjelser og -værktøjer yderligere og

4)at nedbringe bankernes administrative omkostninger i forbindelse med offentliggørelse af oplysninger og forbedre adgangen til bankernes tilsynsdata. 1)Styrkelse af de risikobaserede kapitalkravsregler Den midlertidige økonomiske stresssituation har ikke ændret ved behovet for at gennemføre denne strukturreform. Det er nødvendigt at fuldføre reformen for at håndtere de udestående problemstillinger, styrke EU-bankernes finansielle soliditet yderligere, klæde dem bedre på til at understøtte økonomisk vækst og modstå potentielle fremtidige kriser og lette sammenligneligheden af kapitalniveauerne bankerne imellem. Gennemførelsen af de sidste Basel III-elementer er også nødvendig for at give institutterne den nødvendige reguleringsmæssige sikkerhed og fuldføre en reform af tilsynsrammen, som har stået på i et årti. Endelig er fuldførelsen af reformen i overensstemmelse med EU's engagement i reguleringssamarbejdet på internationalt plan og de konkrete foranstaltninger, som nogle af EU's partnere har bebudet eller allerede har truffet for at gennemføre reformen rettidigt og korrekt. 2)Øget fokus på ESG-risici i tilsynsrammen Et andet, lige så vigtigt reformbehov udspringer af Kommissionens igangværende arbejde med overgangen til en bæredygtig økonomi. Kommissionens meddelelse om den europæiske grønne pagt) og Kommissionens meddelelse om realisering af EU's klimamål for 2030 ("Fit for 55") beskriver i tydelige vendinger Kommissionens tilsagn om at omdanne EU's økonomi til en bæredygtig økonomi og samtidig håndtere de uundgåelige konsekvenser af klimaændringerne. Kommissionen bebudede tillige en strategi for bæredygtig finansiering, som bygger på tidligere initiativer og rapporter, såsom handlingsplanen for finansiering af bæredygtig vækst og rapporterne fra Den Tekniske ekspertgruppe for Bæredygtig Finansiering, men styrker Kommissionens indsats på dette område for at bringe den i overensstemmelse med de ambitiøse mål for den europæiske grønne pagt. Omstillingen til Kommissionens bæredygtighedsmål kræver en hidtil uset finansieringsindsats for at afbøde og tilpasse sig klimaændringerne, genopbygge naturkapitalen og styrke modstandsdygtigheden og den sociale kapital mere generelt. Offentlige midler alene vil ikke være nok. Det er nødvendigt med øgede private investeringer i omstillingen til en bæredygtig, kulstofneutral, cirkulær og retfærdig økonomi med henblik på at sikre, at de ressourcer, der anslås at ville være nødvendige for at nå disse mål, er til rådighed. Kommissionens strategi for grøn finansiering har til formål at gøre grøn og bæredygtig finansiering til en hjørnesten i det finansielle system. Bankbaseret formidling vil derfor spille en særligt vigtig rolle i finansieringen af omstillingen til en mere bæredygtig økonomi. Samtidig kan denne omstilling formodes at ville indebære risici for bankerne, som de vil skulle styre på rette vis for at sikre, at risiciene for den finansielle stabilitet minimeres. Det er her, der er behov for tilsynsmæssig regulering, og her, denne regulering kan spille en meget vigtig rolle. Dette anerkendtes i EU-strategien, hvor man også fremhævede behovet for at sikre en bedre integrering af miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici (ESG-risici) i EU's tilsynsramme. De nuværende lovkrav alene skaber ikke tilstrækkelige incitamenter til en systematisk og ensartet styring af ESG-risici i bankerne. 3)Yderligere harmonisering af tilsynsbeføjelser og -værktøjer Et andet fokusområde er korrekt håndhævelse af tilsynsreglerne. Tilsynsmyndighederne må nødvendigvis råde over de fornødne værktøjer og beføjelser til dette formål (f.eks. beføjelser til at meddele tilladelse til banker og godkende deres aktiviteter, vurdere egnetheden af deres ledelse eller pålægge dem sanktioner, hvis de overtræder reglerne). Mens EU-lovgivningen sikrer et minimumsniveau for harmonisering, er der stor forskel på tilsynsværktøjerne og -procedurerne medlemsstaterne imellem. Dette fragmenterede reguleringsmæssige landskab for så vidt angår de beføjelser og værktøjer, tilsynsmyndighederne har til rådighed, og anvendelsen heraf i de forskellige medlemsstater underminerer de lige konkurrencevilkår i det indre marked og sår tvivl om, hvorvidt EU's banker styres på forsvarlig og forsigtig vis, og om tilsynet med dem. Dette problem er særlig akut i forbindelse med bankunionen. Forskelle på tværs af 21 forskellige retssystemer forhindrer, at Den Fælles Tilsynsmekanisme (FTM) kan varetage sine tilsynsfunktioner på en virkningsfuld og effektiv måde. Derudover er grænseoverskridende bankkoncerner nødsaget til at håndtere en række forskellige procedurer for det samme tilsynsmæssige spørgsmål, hvilket øger deres administrative omkostninger unødigt. 4)Nedbringelse af bankernes administrative omkostninger i forbindelse med offentliggørelse af oplysninger og bedre adgang til bankernes tilsynsdata Dette forslag er også nødvendigt for yderligere at styrke markedsdisciplinen. Det er endnu et vigtigt redskab til at sikre, at investorerne kan varetage deres rolle med at overvåge bankernes adfærd. For at kunne gøre dette skal de have adgang til de nødvendige oplysninger. De nuværende vanskeligheder, der er forbundet med adgangen til tilsynsoplysninger, hindrer markedsdeltagere i at få adgang til de oplysninger, de har brug for, om bankernes tilsynsforhold. Dette gør i sidste ende tilsynsrammen for banker mindre virkningsfuld og sår potentielt tvivl om banksektorens modstandsdygtighed, navnlig i perioder med stress. Forslaget har derfor til formål at centralisere fremlæggelsen af tilsynsoplysninger med henblik på at lette adgangen til tilsynsdata og sammenligneligheden i hele sektoren. Centraliseringen af fremlæggelsen af oplysninger i ét fælles adgangspunkt oprettet af EBA har tillige til formål at mindske den administrative byrde for institutter, navnlig små og ikkekomplekse institutter. Et andet tværsektorielt mål, som giver en robust EU-ramme for tredjelandskoncerner, der leverer banktjenester i EU, har fået en ny dimension efter brexit. Oprettelse af tredjelandsfilialer (TCB'er) er i bund og grund helt underlagt national lovgivning og er kun i meget begrænset omfang harmoniseret ved CRD. Det fremgår af den seneste rapport fra EBA til EU-institutionerne, at det nuværende uensartede reguleringsmæssige landskab dels giver TCB'er betydelige muligheder for regel- og tilsynsarbitrage ved udøvelsen af deres bankvirksomhed, dels fører til manglende tilsyn og øgede risici for den finansielle stabilitet i EU. Tilsynsmyndighederne mangler ofte de oplysninger og beføjelser, de behøver for at kunne håndtere disse risici på behørig vis. Manglen på fælles tilsynsmæssige og ledelsesmæssige krav og detaljerede tilsynsrapporteringskrav samt den utilstrækkelige udveksling af oplysninger mellem de myndigheder, der er ansvarlige for at føre tilsyn med en tredjelandskoncerns forskellige enheder/aktiviteter, skaber blinde vinkler. EU er den eneste større jurisdiktion, hvor den konsoliderende tilsynsmyndighed ikke har et fuldstændigt overblik over aktiviteterne i tredjelandskoncerner, der opererer gennem både datterselskaber og filialer. Disse mangler skaber ikke blot risici for den finansielle stabilitet og markedsintegriteten i EU, men har også konsekvenser i forhold til lige konkurrencevilkår for tredjelandskoncerner, der opererer på tværs af forskellige medlemsstater, samt for banker med hovedsæde i EU. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Der følges med en række elementer i CRD- og CRR-forslagene op på den indsats, der er gjort på internationalt plan eller af EBA, mens andre tilpasninger af tilsynsrammen er blevet nødvendige på grund af de praktiske erfaringer, der er gjort siden gennemførelsen i national lovgivning og anvendelsen af CRD, bl.a. inden for rammerne af Den Fælles Tilsynsmekanisme. Med forslaget indføres der ændringer i den nuværende lovgivning, som bringer denne i fuld overensstemmelse med gældende regler inden for tilsynsmæssig regulering af og tilsyn med banker. Revisionen af CRR og CRD har til formål at afslutte gennemførelsen af Basel III-reformen i EU og indføre de foranstaltninger, der er nødvendige for yderligere at styrke banksektorens modstandsdygtighed. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Der er gået næsten ti år, siden EU's stats- og regeringschefer blev enige om at oprette en bankunion; to søjler i bankunionen — fælles tilsyn og afvikling — er på plads og hviler på et solidt fundament bestående af et fælles regelsæt for alle institutter i EU. Dette forslag har til formål at sikre, at der også fremover vil være et fælles regelsæt for alle institutter i EU, såvel i som uden for bankunionen. De overordnede mål med dette initiativ, som beskrevet ovenfor, er i fuld overensstemmelse med EU's grundlæggende mål om at fremme finansiel stabilitet, reducere sandsynligheden for og begrænse omfanget af støtte fra skatteyderne i tilfælde af afvikling af et institut og bidrage til harmonisk og bæredygtig finansiering af økonomisk aktivitet, som er befordrende for et højt niveau af konkurrencedygtighed og forbrugerbeskyttelse. Endelig supplerer initiativet, med anerkendelsen af ESG-relaterede risici og indarbejdelsen af ESG-elementer i tilsynsrammen, EU's mere overordnede strategi for et mere bæredygtigt og modstandsdygtigt finansielt system.

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Forslaget indebærer foranstaltninger til at skabe den fornødne ramme for optag og udøvelse af samt tilsyn med bankvirksomhed i Unionen, idet formålet er at sikre det indre markeds stabilitet. Et af grundelementerne i EU's finansielle system er, at bankvæsenet i dag tegner sig for størstedelen af finansieringen i det indre marked. Unionen har et klart mandat til at handle på området det indre marked, og retsgrundlaget består af de relevante artikler i traktaten, som Unionens beføjelser på dette område er baseret på. De foreslåede ændringer er baseret på samme retsgrundlag som de retsakter, der ændres, dvs. artikel 114 i TEUF for forslaget til forordning om ændring af CRR og artikel 53, stk. 1, i TEUF for forslaget til direktiv om ændring af CRD. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Retsgrundlaget henhører under det indre marked, som anses for at være et område med delt kompetence, jf. artikel 4 i TEUF. De fleste af de foranstaltninger, der overvejes, består i ajourføring og ændring af eksisterende EU-retsforskrifter og vedrører som sådan områder, hvor Unionen allerede har udøvet sin kompetence og ikke har til hensigt at ophøre med at udøve denne kompetence. Nogle få foranstaltninger (navnlig dem, der ændrer CRD) har til formål at indføre en yderligere grad af harmonisering med henblik på konsekvent at nå de mål, der er fastsat i direktivet. Eftersom de foreslåede foranstaltninger har til formål at supplere allerede eksisterende EU-retsakter, kan målene bedre nås på EU-plan end gennem forskellige nationale initiativer. Nationale foranstaltninger med det formål f.eks. at gennemføre regler med iboende elementer af et internationalt fodaftryk — såsom en global standard som Basel III eller bedre håndtering af ESG-relaterede risici — i gældende lovgivning ville ikke være lige så effektive med hensyn til at sikre finansiel stabilitet som EU-regler. For så vidt angår tilsynsforanstaltninger, fremlæggelse af oplysninger og tredjelandsfilialer ville resultatet af udelukkende at basere arbejdet på nationale initiativer kunne blive mindre gennemsigtighed og øgede arbitrageomkostninger, hvilket potentielt kunne føre til konkurrenceforvridning og påvirke kapitalstrømmene. Desuden ville vedtagelse af nationale foranstaltninger være en udfordring rent juridisk, eftersom CRR allerede regulerer bankspørgsmål, herunder risikovægte, indberetning og fremlæggelse af oplysninger og andre CRR-relaterede krav. At ændre CRR og CRD vurderes derfor at være den bedste løsning. På denne måde sikres den rette balance mellem harmonisering af regler og opretholdelse af national fleksibilitet, hvor dette er absolut nødvendigt, uden at der lægges hindringer i vejen for det fælles regelsæt. Ændringerne ville yderligere befordre ensartet anvendelse af de tilsynsmæssige krav og konvergens i tilsynspraksis og sikre lige konkurrencevilkår i hele det indre marked for banktjenester. Dette er særlig vigtigt i banksektoren, hvor mange kreditinstitutter driver virksomhed på tværs af EU's indre marked. Tæt samarbejde og fuld tillid inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme (FTM) og hos tilsynskollegierne og de kompetente myndigheder uden for FTM er afgørende for at sikre et effektivt tilsyn med kreditinstitutter på konsolideret niveau. Disse mål kan ikke nås med nationale regler. •Proportionalitetsprincippet Proportionaliteten har været en integreret del af den konsekvensanalyse, der ledsager forslaget. De foreslåede ændringer på diverse reguleringsområder er blevet vurderet individuelt i forhold til proportionalitetsmålet. Desuden er den manglende proportionalitet i de eksisterende regler blevet vurderet på en række områder, ligesom der er analyseret specifikke muligheder for at mindske den administrative byrde og complianceomkostningerne for mindre institutter. F.eks. er de ændringer, hvormed der indføres krav til bankerne om forudgående underretning om hændelser af tilsynsmæssig relevans, omfattet af væsentlighedstærskler, under hvilke hændelser ikke skal indberettes. I henhold til den nye ramme for tredjelandsfilialer er filialer, der betragtes som små og mindre risikable (klasse 2-tredjelandsfilialer) underlagt forholdsmæssigt mindre strenge tilsyns- og indberetningskrav. Endelig er de nye krav til forudgående vurdering af egnethed og hæderlighed blevet kalibreret til kun at omfatte store finansielle institutter. •Valg af retsakt Det foreslås, at foranstaltningerne gennemføres ved at ændre CRR og CRD ved henholdsvis en forordning og et direktiv. De foreslåede foranstaltninger henviser således til eller videreudvikler allerede eksisterende bestemmelser, der er indbygget i nævnte juridiske instrumenter (dvs. rammen for beregning af risikobaserede kapitalkrav, beføjelser og værktøjer, som stilles til rådighed for tilsynsmyndighederne i hele Unionen). Nogle af de foreslåede ændringer i CRD, som påvirker sanktionsbeføjelserne, ville sikre medlemsstaterne en vis fleksibilitet med hensyn til opretholdelse af bestemte regler, når direktivet gennemføres i national ret. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Kommissionen har taget en række skridt og gennemført diverse initiativer for at vurdere, om den nuværende tilsynsramme for bankvirksomhed i EU og gennemførelse af de resterende internationale standarder udgør et tilstrækkeligt grundlag til at bidrage til at sikre, at EU's banksystem er stabilt og modstandsdygtigt over for økonomiske chok og fortsat er en bæredygtig kilde til stabil finansiering af EU's økonomi. Kommissionen indhentede interessenternes synspunkter vedrørende specifikke emner i relation til kreditrisiko, operationel risiko, markedsrisiko, kreditværdijusteringsrisiko og værdipapirfinansieringstransaktioner samt den nedre grænse for output (outputgulvet). Ud over disse elementer vedrørende gennemførelsen af Basel III har Kommissionen også indhentet input vedrørende visse andre aspekter med henblik på at sikre konvergerende og konsekvent tilsynspraksis i hele Unionen og lette institutternes administrative byrde. Forud for en offentlig høring, som blev gennemført fra oktober 2019 til starten af januar 2020, var der blevet gennemført en første sonderende høring i foråret 2018 med det formål at indhente en udvalgt gruppe af interessenters foreløbige holdning til den internationale aftale. Resultaterne af de to høringer er taget i betragtning ved udarbejdelsen af det lovgivningsinitiativ, der ledsager konsekvensanalysen. Alle ovennævnte initiativer har klart dokumenteret behovet for at ajourføre og supplere de nuværende regler med henblik på i) yderligere at mindske risiciene i banksektoren og ii) at øge institutternes evne til at kanalisere tilstrækkelig finansiering til økonomien.

Bilag 2 til konsekvensanalysen indeholder et resumé af høringerne. •Indhentning og brug af ekspertbistand Kommissionen trak på ekspertisen hos EBA, som udarbejdede en konsekvensanalyse af færdiggørelsen af Basel III-reformen. Kommissionens tjenestegrene tog tillige ECB's makroøkonomiske analyse i betragtning. Med denne analyse, som præsenteres i konsekvensanalysen, ajourføres den tidligere makroøkonomiske analyse, som blev offentliggjort i december 2019. •Konsekvensanalyse Man gennemgik i konsekvensanalysen — foruden udgangsscenariet, dvs. ingen EU-foranstaltninger — en række politiske løsningsmodeller på tværs af fire centrale politikdimensioner. Som det fremgår af simuleringsanalysen og den makroøkonomiske model i konsekvensanalysen, forventes gennemførelse af den foretrukne løsning, under hensyntagen til alle foranstaltningerne i forslaget, efter den påtænkte overgangsperiode at ville føre til en vægtet gennemsnitlig stigning i minimumskapitalkravene for EU's banker på + 6,4 % til + 8,4 % på lang sigt (inden udgangen af 2030). På mellemlang sigt (i 2025) forventes stigningen at ville ligge et sted mellem + 0,7 % og + 2,7 %. Ifølge skøn fremlagt af EBA kunne disse virkninger føre til, at et begrænset antal store EU-banker (10 ud af de 99 banker, der indgik i stikprøven) kollektivt ville skulle rejse yderligere kapitalgrundlag (mindre end 27 mia. EUR for de 10 banker) for at opfylde de nye minimumskapitalkrav i henhold til den foretrukne løsning. For at sætte dette beløb i perspektiv besad de 99 banker, der indgik i stikprøven (og som tegner sig for 75 % af EU's bankaktiver), lovpligtig kapital til en samlet værdi af 1 414 mia. EUR i slutningen af 2019 og havde i 2019 tilsammen et overskud på 99,8 mia. EUR. Bankerne ville ganske vist have engangsadministrations- og driftsomkostninger i forbindelse med gennemførelsen af ændringerne i reglerne, men de forenklinger, der følger af flere af de foretrukne løsninger (f.eks. afskaffelse af metoder med interne modeller), forventes at ville mindske de tilbagevendende omkostninger i forhold til i dag. •Målrettet regulering og forenkling Dette initiativ tager sigte på at fuldføre EU's gennemførelse af de internationale tilsynsstandarder for banker, som BCBS vedtog mellem 2017 og 2020. Med initiativet ville EU's gennemførelse af Basel III-reformen, som blev iværksat af Baselkomitéen i kølvandet på finanskrisen, blive fuldført. Denne reform var i sig selv en omfattende revision af den tilsynsramme, der blev anvendt før og under finanskrisen, nemlig Basel II-regelsættet (i EU blev dette regelsæt gennemført ved direktiv 2006/48/EF, dvs. det oprindelige kapitalkravsdirektiv). Kommissionen brugte resultaterne af BCBS' omfattende gennemgang af tilsynsrammen, tillige med input fra EBA, ECB og andre interessenter, til at sikre sig et informeret grundlag for sit gennemførelsesarbejde. Der er i afventning af gennemførelsen af de endelige Basel III-reformer i EU endnu ikke foretaget en formålstjenlighedsanalyse eller en Refit-evaluering. •Grundlæggende rettigheder Unionen har forpligtet sig til et højt niveau af beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og har undertegnet en lang række menneskerettighedskonventioner. Hvad det angår burde forslaget ikke få umiddelbar indvirkning på disse rettigheder, som de er nedfældet i de primære FN-menneskerettighedskonventioner, Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som er en integreret del af EU-traktaterne, og den europæiske menneskerettighedskonvention. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget har ingen virkninger for Unionens budget. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Det forventes, at de foreslåede ændringer tidligst vil begynde at træde i kraft i 2023. Ændringerne hænger tæt sammen med andre bestemmelser i CRR og CRD, som allerede er trådt i kraft og er blevet overvåget siden 2014 og, for så vidt angår de foranstaltninger, der blev indført med pakken om risikobegrænsende foranstaltninger, siden 2019. BCBS og EBA vil fortsat indsamle de nødvendige data til overvågning af de vigtigste målekriterier (kapitalprocenter, gearingsgrad, likviditetsforanstaltninger). Dette vil give mulighed for en fremtidig evaluering af virkningerne af de nye politikværktøjer. Regelmæssig gennemførelse af tilsynskontrol- og vurderingsprocessen og stresstestning vil også gøre det lettere at overvåge virkningerne af de nye foreslåede foranstaltninger for de berørte institutter og vurdere, hvorvidt der med den foreslåede fleksibilitet og proportionalitet tages tilstrækkeligt hensyn til mindre institutters karakteristika. Dertil kommer, at EBA sammen med Den Fælles Tilsynsmekanisme og de nationale kompetente myndigheder er i færd med at udvikle et integreret indberetningsværktøj (EUCLID), som forventes at ville være et nyttigt instrument til at overvåge og evaluere virkningen af reformerne. Endelig vil Kommissionens tjenestegrene fortsat deltage i BCBS' arbejdsgrupper og den fælles taskforce nedsat af Den Europæiske Centralbank (ECB) og EBA, som overvåger dynamikken i institutternes kapitalgrundlag og likviditetspositioner henholdsvis på globalt plan og i EU. •Forklarende dokumenter (for direktiver) Det vurderes ikke at være nødvendigt med forklarende dokumenter.





•Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget De kompetente myndigheders uafhængighed Den seneste udvikling har vist, at der er behov for klarere og mere operationelle bestemmelser om princippet om de kompetente myndigheders uafhængighed. Artikel 4 ændres derfor for at præcisere, hvordan medlemsstaterne skal sikre, at de kompetente myndigheders, herunder deres medarbejderes og ledelsesorganers, uafhængighed bevares. Der indføres minimumskrav med henblik på at forebygge interessekonflikter i forbindelse med de tilsynsopgaver, der varetages af de kompetente myndigheder, deres medarbejdere og deres ledelsesorganer, og EBA gives beføjelser til at udarbejde retningslinjer i denne henseende under hensyntagen til international bedste praksis. Tilsynsbeføjelser Bankunionen er, for at kunne fungere effektivt, afhængig af ensartethed i tilsynspraksis og, i sidste ende, en tilstrækkelig grad af harmonisering af de forskellige nationale regelsæt, der udgør rammerne for tilsynsforanstaltninger. En række forskelle medlemsstaterne imellem vurderes i denne forbindelse at være yderst skadelige for bankunionens korrekte funktion. Dette er navnlig tilfældet med hensyn til tilsynsbeføjelserne. CRD opregner et minimumssæt af tilsynsbeføjelser, som skal være til rådighed for de kompetente myndigheder i hele Unionen, men for nogle af disse beføjelser gælder det, at de er indført i mange medlemsstater, men ikke i andre. Denne situation fører til ulige konkurrencevilkår og potentielt til regelarbitrage. Den gør det desuden for nogle kompetente myndigheder umuligt at gribe ind over for visse operationer/transaktioner, der gennemføres af en tilsynsbelagt enhed, og som kan give anledning til alvorlige betænkeligheder af tilsynsmæssig karakter og/eller i forhold til hvidvask af penge/finansiering af terrorisme. For at rette op på denne situation udvides ved Kommissionens forslag listen over de tilsynsbeføjelser, CRD giver de kompetente myndigheder, til også at omfatte operationer/transaktioner såsom et kreditinstituts erhvervelse af større kapitalinteresser i en finansiel eller ikkefinansiel enhed (nyt kapitel 3 i det nuværende afsnit III), væsentlig overførsel af aktiver eller passiver (nyt kapitel 4) og fusion eller spaltning (nyt kapitel 5). Disse tilsynsbeføjelser vil sikre, at de kompetente myndigheder underrettes på forhånd (artikel 27a, 27f og 27j), at de råder over alle de oplysninger, der er nødvendige for at kunne foretage en tilsynsmæssig vurdering af de pågældende operationer/transaktioner, og at de i sidste ende vil kunne modsætte sig gennemførelsen af operationer/transaktioner (artikel 27b, 27g og 27k), der ville være til skade for de tilsynsbelagte enheders tilsynsprofil. Disse nye tilsynsbeføjelser udformes således, at de fortsat er forholdsmæssige, og mere specifikt så man undgår unødige yderligere administrative byrder for tilsynsbelagte enheder og de kompetente myndigheder. Først og fremmest gælder beføjelser vedrørende kreditinstitutters erhvervelse af kvalificerede andele og overførsler af aktiver og passiver kun i forbindelse med transaktioner, der anses for væsentlige. Der indføres en ordning med stiltiende godkendelse svarende til den, der er indført for erhvervelse af større kapitalinteresser i kreditinstitutter, med henblik på at skabe retssikkerhed for tilsynsbelagte enheder og for at forhindre, at de kompetente myndigheder er nødsaget til at deltage i en standardprocedure for vedtagelse af beslutninger, hvor sådanne ikke er nødvendige. Kun i tilfælde af fusioner og spaltninger kræves der i alle tilfælde en forudgående godkendelse fra de kompetente myndigheder (medmindre den pågældende operation er koncernintern), så længe det ikke fører til en situation, hvor den nye enhed, der opstår som følge af fusionen/spaltningen, vil skulle søge om meddelelse af tilladelse som kreditinstitut eller godkendelse som finansielt holdingselskab. For at sikre en passende sammenhæng mellem de forskellige vurderinger (eventuelt med inddragelse af flere forskellige kompetente myndigheder), som måtte skulle foretages for én enkelt operation, lægges der desuden op til et tæt samarbejde mellem de involverede kompetente myndigheder, idet der fastlægges krav om indbyrdes underretning og udveksling af oplysninger (artikel 27c, 27h og 27k). Med henblik på at lette dette samarbejde, men også for at sikre en passende strømlining af underretnings- og vurderingsprocesserne og for at undgå unødige administrative byrder for både tilsynsbelagte enheder og de kompetente myndigheder, foreslås der visse EBA-beføjelser som supplement til den ved CRD fastlagte lovramme for disse nye tilsynsbeføjelser. Beføjelserne vedrører bl.a. de oplysninger, der skal sendes til de kompetente myndigheder, vurderingsprocessen, yderligere detaljer om de relevante vurderingskriterier og samarbejdet mellem de forskellige kompetente myndigheder, der kan være involveret. De pågældende ændringer har været genstand for særlige drøftelser i Ekspertgruppen om Bankvirksomhed, Betalinger og Forsikring. Egnethed og hæderlighed Rammen for vurdering af egnethed og hæderlighed er et af de mindst harmoniserede områder i EU's regelsæt om banktilsyn, og ændringer i kapitalkravsdirektivet vurderes derfor at være nødvendige for at sikre et mere konsekvent og effektivt tilsyn med medlemmer af ledelsesorganer og personer med nøglefunktioner. Trods regulerings- og tilsynsmyndighedernes indsats for at sikre yderligere tilsynsmæssig konvergens er der behov for lovgivningsmæssige ændringer for at forbedre deres tilsyn. Den nuværende ramme for bestyrelsesmedlemmer, som er baseret på nationale retsforskrifter til gennemførelse af CRD, er i vid udstrækning principbaseret og indeholder derfor ikke nærmere regler for, hvordan og hvornår tilsynsmyndigheder skal foretage vurderinger af egnethed og hæderlighed. For så vidt angår personer med nøglefunktioner har manglen på en definition og en ramme i CRD betydet, at nogle tilsynsmyndigheder har undladt at identificere disse personer på behørig vis og dermed ikke har foretaget en vurdering af deres egnethed til at varetage deres opgaver, mens andre gør det på flere forskellige måder. Dette fragmenterede lovgivningsmæssige landskab er et akut problem, navnlig i bankunionen. Ud over kriterierne vedrørende egnethed og hæderlighed i artikel 91 indsættes derfor artikel 91a og 91b med det formål at præcisere bankernes og de kompetente myndigheders rolle med hensyn til at vurdere, om bestyrelsesmedlemmer overholder de relevante kriterier og regler, idet der også fastsættes frister for denne vurdering. Artikel 91c og 91d indsættes med henblik på at fastsætte minimumskrav til personer med nøglefunktioner. For at sikre finansiel stabilitet skal vurderingen af egnethed og hæderlighed i situationer, hvor det haster med at få fjernet eller udskiftet medlemmer af ledelsesorganet eller den daglige ledelse, i forbindelse med at de kompetente myndigheder og afviklingsmyndighederne træffer foranstaltninger til tidlig indgriben eller gennemfører afviklingsforanstaltninger, foretages, efter at de pågældende personer har påbegyndt deres arbejde. Redegørelse for sammenhængen mellem erklæringer om "nødlidende eller forventeligt nødlidende" (FOLTF) og inddragelse af tilladelser Artikel 18 ændres for at præcisere, at den kompetente myndighed, såfremt et kreditinstitut af den kompetente myndighed eller af afviklingsmyndigheden erklæres for nødlidende eller forventeligt nødlidende, har beføjelser til at inddrage tilladelsen til at udøve bankvirksomhed. Flere nylige sager har sat fokus på, at overensstemmelsen mellem tilsynsrammen og afviklingsrammen langtfra er optimal. F.eks. er det i henhold til Unionens regelsæt for bankafvikling ikke kun faktisk insolvens eller faktisk likviditet, men også forventelig insolvens og forventelig illikviditet, der danner grundlag for at fastslå, at et kreditinstitut er nødlidende eller forventeligt nødlidende. I modsætning hertil foreskriver national insolvensret normalt, at der skal være tale om faktisk insolvens og/eller faktisk illikviditet, før der kan indledes insolvensbehandling. Det er ikke muligt at adressere alle elementer i de nationale regelsæt om insolvens med ændringer i CRD. Imidlertid foreslås det i artikel 18 — med et litra g) — at præcisere, at et kreditinstitut, der er nødlidende eller forventeligt nødlidende og samtidig ikke opfylder de øvrige betingelser for afvikling (i offentlighedens interesse, manglende markedsdrevet alternativ til at løse krisen), skal ophøre med at udøve bankvirksomhed og skal afvikles i henhold til national ret. Miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici (ESG-risici) Der indføres nye bestemmelser og foretages justeringer af flere artikler i CRD og CRR med henblik på at imødegå de betydelige risici, kreditinstitutter vil blive udsat for som følge af klimaændringerne og de gennemgribende økonomiske ændringer, der er nødvendige for at styre disse og andre ESG-risici. Bestemmelserne i artikel 133 om rammen for den systemiske buffer (SyRB) kan allerede i dag anvendes til at imødegå diverse former for systemiske risici, herunder risici i tilknytning til klimaændringer. De relevante kompetente eller udpegede myndigheder, alt efter hvad der er relevant, kan kræve, at kreditinstitutter skal opretholde en systemisk buffer til imødegåelse af risici, der ville kunne få alvorlige negative konsekvenser for det finansielle system og realøkonomien i en medlemsstat, hvis anvendelsen af en sådan systemisk buffersats vurderes at være et effektivt middel til at afbøde risikoen og at stå i rimeligt forhold hertil. Det følger af artikel 133, stk. 5, at foranstaltninger, der træffes af de relevante kompetente eller udpegede myndigheder i henhold til artikel 133, kan finde anvendelse på tværs af bestemte grupper eller undergrupper af eksponeringer, f.eks. eksponeringer, der er udsat for fysiske risici og overgangsrisici i tilknytning til klimaændringer. Den makroprudentielle rammes egnethed til at håndtere sådanne risici vil blive underkastet en omfattende og struktureret vurdering i forbindelse med revisionen af de makroprudentielle rammer i 2022. Artikel 73 og 74 i CRD ændres, så der stilles krav om, at kort-, mellem- og langsigtede tidshorisonter for ESG-risici skal medtages i kreditinstitutternes strategier og procedurer for evaluering af interne kapitalbehov og hensigtsmæssig intern ledelse. Der indsættes i artikel 76 ligeledes en henvisning til de umiddelbare virkninger af ESG-risici og virkningerne på længere sigt samt et krav til ledelsesorganet om udarbejdelse af konkrete planer for imødegåelse af disse risici. Med artikel 87a i CRD tilføres tilsynsrammen en bæredygtighedsdimension, idet formålet er at sikre en bedre styring af ESG-risici og skabe incitamenter til en bedre fordeling af bankfinansiering på tværs af bæredygtige projekter og dermed bidrage til omstillingen til en mere bæredygtig økonomi. Artikel 87a giver desuden de kompetente myndigheder mulighed for at vurdere bankernes tilpasning til de relevante EU-politikmål eller til mere overordnede omstillingstendenser i relation til ESG-faktorer og bankernes styring af ESG-risici på kort, mellemlang og lang sigt, hvilket sikrer en bedre forståelse af disse risici og sætter de kompetente myndigheder i stand til at imødekomme betænkeligheder vedrørende den finansielle stabilitet, som vil kunne opstå, hvis kreditinstitutter fortsat prissætter ESG-risici forkert. For at sikre ensartethed i ESG-risikovurderingerne giver artikel 87a EBA beføjelser til nærmere at præcisere kriterierne for vurdering af ESG-risici, herunder hvordan de skal identificeres, måles, styres og overvåges, samt hvordan kreditinstitutterne skal udarbejde konkrete planer for imødegåelse af og intern stresstestning af modstandsdygtigheden over for langsigtede negative virkninger af ESG-risici.

Med hensyn til tilsynskontrol- og vurderingsprocessen (SREP) tillægges EBA ved artikel 98 beføjelser til at udstede retningslinjer for ensartet medtagelse af ESG-risici i SREP. I lyset af relevansen af fremtidsorienterede stresstest til måling af miljørelaterede risici og andre ESG-risici i SREP i henhold til artikel 97 ændres artikel 100 for at gøre det muligt for EBA sammen med de andre ESA'er at udvikle ensartede standarder for metoder til stresstestning af disse risici, med prioritet til miljørelaterede risici, i overensstemmelse med udviklingen i ESG-risikodata og -metoder for at tage højde for andre faktorer. For at lette SREP med hensyn til kreditinstitutternes eksponeringer, ledelse og styring af ESG-risici ændres artikel 98, således at de kompetente myndigheder i forbindelse med deres kontrol og vurdering pålægges at vurdere hensigtsmæssigheden af institutternes eksponeringer samt af deres ordninger, strategier, processer og mekanismer til styring af disse risici. For at gøre det lettere for de kompetente myndigheder at håndtere ESG-risici, der påvirker bankens tilsynsmæssige situation på kort, mellemlang og lang sigt, og for at afspejle disse risikokategoriers særlige karakteristika, indføjes der konkrete tilsynsbeføjelser til håndtering af ESG-risici i artikel 104. Tredjelandsvirksomheders direkte levering af banktjenester i EU Kreditinstitutter er underlagt tilsynsmæssig regulering og tilsyn, som har til formål at minimere risikoen for sammenbrud og, når et sådant finder sted, gøre det muligt at håndtere det pågældende sammenbrug for at forhindre, at det spredes ukontrolleret til andre kreditinstitutter og markedsaktører og resulterer i det finansielle systems kollaps (afsmitningsrisiko). Et af hovedformålene med tilsynsmæssig regulering og tilsyn er således at beskytte den finansielle stabilitet i Unionen og dens medlemsstater. Med dette formål for øje er det af afgørende betydning at forhindre, at markedsområder eller -segmenter falder uden for anvendelsesområdet for eller rækkevidden af systemet for tilsynsmæssig regulering og tilsyn, idet der i et sådant scenarie kunne ske en ukontrolleret akkumulering af risici i de pågældende segmenter, som kunne spredes til andre dele af det finansielle system med meget ødelæggende konsekvenser. Dette er særlig vigtigt for de dele af de finansielle markeder, hvor kreditinstitutterne er dybt involveret. Finanskrisen i 2008-2009 er seneste historiske præcedens, der tydeligt har vist, hvordan små markedssegmenter kan blive en kilde til alvorlige trusler mod den finansielle stabilitet i Unionen og dens medlemsstater, hvis de ikke er omfattet af tilsynsmæssig regulering og tilsyn. Levering af banktjenester i Unionen forudsætter derfor fysisk tilstedeværelse i en medlemsstat gennem en filial eller en juridisk person, da kreditinstitutter kun ved en sådan fysisk tilstedeværelse kan være underlagt effektiv tilsynsmæssig regulering og et effektivt tilsyn i Unionen. Omvendt medvirker levering af banktjenester i Unionen uden en filial eller en juridisk person etableret i en medlemsstat til at skabe en type markedssegmenter, der falder uden for anvendelsesområdet for og rækkevidden af Unionens tilsynsmæssige regulering og tilsyn, og hvor risici kan akkumuleres på ukontrolleret vis og i sidste ende true den finansielle stabilitet i Unionen eller dens medlemsstater. Virksomheder i tredjelande skal derfor oprette en filial i en medlemsstat og søge om tilladelse i overensstemmelse med afsnit VI i CRD for den pågældende filial som en betingelse for at kunne påbegynde bankvirksomhed i den pågældende medlemsstat. Artikel 21c indsættes i CRD for udtrykkeligt at fastsætte dette krav. Kravet er dog ikke obligatorisk i tilfælde, hvor sådanne tredjelandsvirksomheder leverer banktjenester til kunder og modparter i en medlemsstat på grundlag af iværksættelse af tjenesteydelser på kundens eget initiativ, da det i sådanne tilfælde er den pågældende kunde eller modpart, der henvender sig til virksomheden i tredjelandet for at anmode om levering af tjenesteydelsen.

Tredjelandsfilialer (TCB'er) Oversigt over TCB'er i EU Pr. 31. december 2020 var der 106 TCB'er i EU fordelt på 17 medlemsstater. De samlede aktiver, som de besad pr. nævnte dato, beløb sig til lidt over 510 mia. EUR, hvoraf 86 % var koncentreret i blot fire medlemsstater (Belgien, Frankrig, Tyskland og Luxembourg). Der ser ud til at være en tendens i retning af en stadig mere omfattende anvendelse af TCB'er som middel til at få adgang til medlemsstaternes bankmarkeder, for så vidt som det samlede antal TCB'er steg med 14, og værdien af de aktiver, som de besad, steg med 120,5 mia. EUR i 2020 i forhold til 2019. Kilde: EBA's rapport om tredjelandsfilialer Mens størstedelen af TCB'erne (70 ud af 106) besad aktiver til en værdi af under 3 mia. EUR, besad to TCB'er hver aktiver på over 30 mia. EUR, mens andre 14 TCB'er besad aktiver til en værdi af mellem 10 mia. EUR og 30 mia. EUR (mod 6 pr. samme dato året før). Pr. 31. december 2020 stammede de i EU etablerede TCB'er fra 23 tredjelande, hvoraf de fleste kom fra Kina (18), Det Forenede Kongerige (15), Iran (10), USA (9) og Libanon (9). Flere tredjelandskoncerner (23) har TCB'er i mere end én medlemsstat. Dertil kommer, at nogle af disse tredjelandskoncerner også har ét eller flere datterselskaber i EU. F.eks. har 14 tredjelandskoncerner både et TCB og et datterselskab i samme medlemsstat. 9 af disse tredjelandskoncerner har ét datterselskab og to eller flere TCB'er i EU. To tredjelandskoncerner har en dobbelt tilstedeværelse bestående af en TCB og et datterselskab i mere end én medlemsstat. De 15 største tredjelandskoncerner, der opererer i EU, besidder mere end ¾ af deres EU-aktiver via TCB'er. For så vidt angår virkningen af TCB'ernes tilstedeværelse i EU kan denne måles ved hjælp af følgende to parametre: a)andelen af TCB'ers samlede aktivbeløb pr. medlemsstat pr. 31. december 2019 i forhold til det nationale banksystems størrelse. Denne andel er på under 1 % i syv medlemsstater og på mellem 1 % og 10 % i seks medlemsstater, mens den i en enkelt medlemsstat når op på over 25 %

b)andelen af TCB'ers samlede aktivbeløb pr. medlemsstat pr. 31. december 2019 i forhold til det nationale BNP. Denne andel er på under 1 % i syv medlemsstater og på mellem 1 % og 10 % i seks medlemsstater, mens den i en enkelt medlemsstat når op på over 25 %. Hvad angår forretningsmodeller driver 50 TCB'er ifølge de foreliggende oplysninger virksomhed som "universalbanker", mens 48 udelukkende opererer som engrosbanker. Blot fire TCB'er opererer som detailbanker. Aktuelle udfordringer Som det fremgår af det foregående afsnit, er TCB'ernes fodaftryk i EU allerede meget stort. I flere tilfælde besidder TCB'er tilsammen en meget væsentlig mængde aktiver set i forhold til størrelsen af BNP i den medlemsstat, hvor de er etableret, og banksektoren i samme medlemsstat. For nogle TCB'ers vedkommende overstiger den individuelle aktivstørrelse den tærskel, der ville gøre dem til væsentlige institutter under direkte tilsyn af Den Europæiske Centralbank (ECB) inden for rammerne af Den Fælles Tilsynsmekanisme (FTM). TCB'er er imidlertid fortsat ikke omfattet af FTM og er ikke underlagt tilsynskravene i CRD, da de ikke er kreditinstitutter, som er meddelt tilladelse i henhold til nævnte direktivs afsnit III, kapitel 1. Trods denne baggrund er etableringen af TCB'er med henblik på levering af banktjenester i EU i alt væsentligt underlagt national lovgivning, idet det kun er mere overordnede oplysningsforpligtelser for disse filialer, der blev harmoniseret for nylig som en del af CRD V. Dette skaber et uensartet lovgivningsmæssigt landskab, som resulterer i krav til TCB'erne, der varierer fra medlemsstat til medlemsstat, og i betydelige udfordringer for de kompetente myndigheder i forhold til en korrekt overvågning af de risici, der opstår i forbindelse med de aktiviteter, filialerne udøver i EU. Eksempler: a)På grund af den fuldstændige mangel på en fælles tilsynsmæssig eller ledelsesmæssig reguleringsramme for TCB'er er nogle af disse kun underlagt begrænsede krav i visse medlemsstater. b)De nuværende EU-tilsynssamarbejdsmekanismer tager ikke højde for TCB'er, hvilket skaber blinde vinkler, for så vidt som TCB'er skaber risici, der uhindret kan smitte af på andre koncernenheder eller på markedet. F.eks. råder myndigheder, der fører tilsyn med en tredjelandskoncern i én medlemsstat, ikke over tilstrækkelige oplysninger om samme koncerns TCB'er i andre medlemsstater, fordi der ikke er nogen krav om, at de kompetente myndigheder skal udveksle omfattende oplysninger om TCB'er, og de mangler af samme grund også ordentlige værktøjer til at håndtere potentielle risici for afsmittende virkninger. c)Flere tredjelandskoncerner benytter sig af komplekse juridiske strukturer i form af en blanding af datterselskaber og filialer eller, afhængigt af de leverede tjenesteydelser, grænseoverskridende aktiviteter til at udøve deres virksomhed i EU. Sådanne komplekse strukturer kan, på grund af de forskelligartede og usammenhængende krav, der gælder for dem hver især, være uigennemsigtige og meget vanskelige for de kompetente myndigheder at føre tilsyn med på tilfredsstillende vis. F.eks. kan dobbeltkasketter hos bestyrelsesmedlemmer føre til interessekonflikter, mens fleksibel bogføring og regnskabsføring kan føre til, at risici flyttes fra én enhed til en anden. d)TCB'er må kun levere tjenesteydelser i de medlemsstater, de er etableret i, men det er vanskeligt, for ikke at sige næsten umuligt, at håndhæve overholdelsen af dette krav med den nuværende ramme på grund af den stigende tendens til digitalisering af finansielle tjenesteydelser. TCB'er giver også anledning til bekymring med hensyn til regelarbitrage. I tilfælde, hvor etableringsmedlemsstaten opererer med lave tilsynsstandarder, kan TCB'er i praksis gøre det muligt for tredjelandskoncerner at "underbyde" EU's bankkrav, hvis deres hovedkontor er underlagt mindre strenge forsigtigheds- eller tilsynsstandarder i det pågældende tredjeland. Harmoniseret TCB-ramme Med det væsentlige fodaftryk, som tredjelandsfilialer allerede sætter på EU's bankmarkeder, og de usammenhængende forsigtigheds- og tilsynskrav, som de er underlagt i dag, er der åbenlyse risici for EU's finansielle stabilitet og markedsintegritet samt muligheder for regelarbitrage, som det er nødvendigt at imødegå ved hjælp af en ny, harmoniseret ramme for TCB'er. Om end opretholdelse af status quo ikke er en ønskværdig løsningsmodel, kunne det være uforholdsmæssigt at underkaste TCB'er samtlige af de forsigtigheds- og tilsynskrav, der gælder for kreditinstitutter i henhold til CRR og CRD, da der med et sådant tiltag ikke ville blive taget behørigt hensyn til deres særlige karakteristika i forhold til kreditinstitutter med hovedkontor i EU og ville have en væsentlig negativ indvirkning på de pågældende TCB'er. En mere hensigtsmæssig fremgangsmåde ville være at indføre et sæt ad hoc-minimumsharmoniseringskrav, der bygger på eksisterende nationale rammer i medlemsstaterne, og som sikrer minimumsstandarder og ensartede krav i hele Unionen. En sådan ramme ville sikre den nødvendige klarhed, forudsigelighed og gennemsigtighed for tredjelandsvirksomheder, der ønsker at levere banktjenester gennem filialer i én eller flere medlemsstater. Den ville tillige bringe EU-kravene til TCB'er i overensstemmelse med rådende praksis på internationalt plan, for så vidt som mange tredjelande anvender lignende eller helt tilsvarende krav for filialer af udenlandske banker, der er aktive på deres område. Afsnit VI i CRD ændres derfor, så der indsættes bestemmelser om følgende: a)Meddelelse af tilladelse: Etablering af TCB'er er underlagt en procedure for udtrykkelig meddelelse af tilladelse samt minimumskrav. Disse krav skal omfatte samarbejds- og informationsudvekslingsordninger, der sikrer, at de kompetente myndigheder for TCB'erne i) har adgang til de nødvendige oplysninger om den virksomhed i tredjelandet, der er filialens hovedkontor (TCB'ens "hovedvirksomhed"), og ii) har mulighed for at samarbejde med tilsynsmyndighederne for hovedvirksomheden, i det omfang det er nødvendigt eller relevant for at kunne føre et effektivt tilsyn med TCB'en i medlemsstaten. b)Reguleringsmæssige minimumskrav: Disse omfatter forpligtelser for TCB'er til at: i)opretholde en minimumsindskudskapital, beregnet som en procentdel af filialens passiver for større og mere risikobetonede TCB'er (klasse 1) eller et fast beløb for mindre TCB'er (klasse 2) ii)opfylde et likviditetskrav, som for klasse 1-TCB'er skal være det samme som det likviditetsdækningskrav, der gælder for kreditinstitutter i henhold til Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/61 iii)opfylde kravene til intern ledelse og risikostyring og indføre registreringsordninger til sporing af de aktiver og passiver, der er knyttet til den virksomhed, som TCB'en udøver i medlemsstaten.

c)Indberetningskrav: TCB'er skal regelmæssigt indberette i) oplysninger om deres overholdelse af kravene i CRD og i national ret og ii) finansielle oplysninger vedrørende aktiverne og passiverne i deres regnskaber til deres kompetente myndigheder. d)Tilsyn: De kompetente myndigheder skal regelmæssigt vurdere TCB'ers overholdelse af de reguleringsmæssige krav, herunder med henblik på bekæmpelse af hvidvask af penge, og træffe tilsynsforanstaltninger for at sikre eller genoprette overholdelsen af disse krav. De kompetente myndigheder for klasse 1-TCB'er skal medtage disse i tilsynskollegierne for den relevante koncern, hvis et sådant kollegium allerede findes, eller i modsat fald oprette et ad hoc-kollegium for klasse 1-TCB'er i samme koncern, der opererer i mere end én medlemsstat. Af hensyn til proportionaliteten, og især for at undgå unødvendige yderligere administrative byrder for små/mindre TCB'er, moduleres anvendelsesområdet og niveauet for de tilsynsmæssige krav, så der sondres mellem klasse 1- og klasse 2-TCB'er. Førstnævnte klasse omfatter større TCB'er (dvs. dem, der besidder aktiver på 5 mia. EUR eller derover) samt TCB'er, der har tilladelse til at tage imod indskud fra detailkunder, og TCB'er, der anses for at være "ikkekvalificerede" — de to sidstnævnte uanset deres størrelse. Klasse 2 omfatter alle TCB'er, der ikke er klassificeret i klasse 1. En TCB anses for at være "kvalificeret", hvis dens hovedkontor er etableret i et land, som i) har tilsyns- og reguleringsmæssige rammer for banker og fortrolighedskrav, der er vurderet til at være ækvivalente med Unionens, og som ii) ikke er opført som et højrisikotredjeland med strategiske mangler i sin nationale ordning for bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. Medlemsstaterne skal sikre, at deres kompetente myndigheder har de nødvendige beføjelser til at kræve, at TCB'er, der etableres på deres område, i særlige tilfælde skal ansøge om at blive meddelt tilladelse som datterinstitutter i henhold til CRD (beføjelse til at kræve etablering af datterinstitut). Beføjelserne skal f.eks. kunne anvendes på en TCB, der deltager i transaktioner/forretninger med modparter i andre medlemsstater i strid med reglerne for det indre marked. De samme beføjelser skal desuden kunne bringes i anvendelse i tilfælde, hvor en TCB udgør en risiko for den finansielle stabilitet i den pågældende medlemsstat eller i EU, under hensyntagen til visse systemiske risikoindikatorer som fastsat i CRD og yderligere præciseret i reguleringsmæssige tekniske standarder. Hvis TCB'er har aktiver i deres regnskaber til en værdi af 30 mia. EUR eller derover, skal de kompetente myndigheder regelmæssigt vurdere, om de pågældende TCB'er udgør en risiko for den finansielle stabilitet i den pågældende medlemsstat og i EU svarende til den, der udgøres af institutter, der er defineret som "systemiske" i henhold til CRR og CRD (vurdering af systemisk vigtighed). Tærsklen på 30 mia. EUR skal beregnes under hensyntagen til de aktiver, der er bogført af samtlige TCB'er tilhørende samme tredjelandskoncern i EU, i én eller flere medlemsstater, og måles enten som et gennemsnit over en periode på tre på hinanden følgende år eller som en absolut minimumstærskel, der er nået i mindst tre år over en periode på fem på hinanden følgende år. Med henblik på deres vurdering af systemisk vigtighed skal de kompetente myndigheder tage hensyn til de systemiske risikoindikatorer, der er omhandlet i foregående afsnit. Konkluderer de kompetente myndigheder på grundlag af disse indikatorer, at de relevante TCB'er er systemiske, kan de kræve, at de pågældende TCB'er skal ansøge om at blive meddelt tilladelse som datterinstitutter i henhold til CRD for fortsat at kunne udøve bankvirksomhed i den pågældende medlemsstat og i EU (krav om etablering af datterinstitut). Alternativt kan de kompetente myndigheder beslutte enten i) at kræve, at TCB'erne omstrukturerer deres aktiviteter eller aktiver, så de ikke længere opfylder kriterierne for systemisk vigtighed, eller ikke længere når tærsklen på 30 mia. EUR (krav om omstrukturering), eller ii) at pålægge tredjelandskoncernens TCB'er og datterinstitutter i EU yderligere krav under søjle 2 (f.eks. yderligere kapital-, likviditets-, indberetnings- eller oplysningskrav), hvis disse søjle 2-krav er hensigtsmæssige og tilstrækkelige til at afbøde potentielle risici for den finansielle stabilitet (søjle 2-krav). De kompetente myndigheder kan kun beslutte ikke at pålægge TCB'er nogen af ovenstående krav, hvis de kan godtgøre, at de risici, som de pågældende TCB'er udgør for den finansielle stabilitet og markedsintegriteten, ikke vil øges væsentligt uden opfyldelse af de pågældende krav (beslutning om udskydelse). De kompetente myndigheder skal tage deres beslutning om udskydelse op til revision, senest et år efter at beslutningen blev truffet. Vurderingen af systemisk vigtighed af TCB'er, der tilhører en tredjelandskoncern med filialer og datterselskaber i hele EU, skal ledes af i) den konsoliderende tilsynsmyndighed for den pågældende koncern i Unionen, for så vidt artikel 111 i CRD finder anvendelse, ii) den kompetente myndighed, der ville være konsoliderende tilsynsmyndighed for koncernen i EU i henhold til nævnte artikel, såfremt TCB'erne blev behandlet som datterinstitutter, eller iii) EBA, hvis den ledende kompetente myndighed ikke har påbegyndt vurderingen, eller den hypotetiske konsoliderende tilsynsmyndighed ikke er blevet udpeget, inden for tre måneder. Beslutningen om, hvorvidt nogen af ovennævnte krav skal pålægges, eller det skal udskydes at pålægge TCB'er, der vurderes som systemiske, sådanne krav, skal træffes som en fælles beslutning af den ledende kompetente myndighed og de kompetente myndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med de pågældende TCB'er og datterselskaber i samme tredjelandskoncern. Den nye TCB-ramme fortrænger i øvrigt ikke og er heller ikke til hinder for skønsbaserede beføjelser, som medlemsstaterne måtte have i dag til generelt at kræve, at virksomheder etableret i visse tredjelande skal udøve bankvirksomhed på deres område gennem datterselskaber, der er meddelt tilladelse i henhold til afsnit III, kapitel 1, i CRD. Virkningen af den nye ramme I henhold til den foreslåede nye ramme vil TCB'er, der i dag opererer i EU, skulle have en ny tilladelse. Compliance- og overgangsomkostningerne i forbindelse med sådanne tilladelser og igangværende drift ville dog blive begrænset væsentligt af følgende forhold: a)TCB'er vil have en overgangsperiode på 12 måneder efter de 18 måneder, der går med at gennemføre direktivet, til at indhente tilladelsen og vil derfor kunne fordele overgangsomkostningerne over denne periode. b)Kravene vedrørende meddelelse af tilladelse og de tilsynsmæssige krav er i vid udstrækning baseret på eksisterende nationale krav i diverse medlemsstater, og eftersom den nye ramme indeholder krav, der ligger meget tæt op ad disse, ville TCB'ernes tilpasningsomkostninger være meget begrænsede. c)På grundlag af data fra den 31. december 2020 ville op til 40 ud af 106 TCB'er, som er meddelt tilladelse til at operere i forskellige medlemsstater, have kunnet klassificeres i klasse 2, og disse 40 ville derfor være underlagt relativt mindre strenge tilsynsmæssige krav og indberetningskrav under den nye ramme. d)Af samme data fremgår det, at kun tre TCB'er pr. nævnte dato havde aktiver i deres regnskaber på over 30 mia. EUR og dermed ville være underkastet vurderingen af systemisk vigtighed. TCB'er vil kunne få ekstra omkostninger i forbindelse med efterlevelsen af de nye indberetningskrav, men disse ville være berettigede set i lyset af målsætningen om en bedre beskyttelse af den finansielle stabilitet og markedsintegriteten. Revision af den administrative sanktionsordning Der indføres tvangsbøder som et nyt håndhævelsesredskab, som skal sikre, at kreditinstitutterne hurtigt kommer til at overholde tilsynsreglerne. Der foretages desuden en klar sondring mellem tvangsbøder og administrative sanktioner. Listen over overtrædelser, der er omfattet af administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger, suppleres med tilsynsmæssige krav, som i dag mangler på listen over overtrædelser, der kan medføre sanktioner i henhold til artikel 67 i CRD. Artikel 66 og 67 i CRD ændres for at præcisere definitionen af "samlet årlig nettoomsætning" og definere den med en henvisning til forretningsindikatoren i den nye artikel 314 i CRR. For at sikre lige konkurrencevilkår i relation til sanktionsbeføjelser pålægges medlemsstaterne at fastsætte bestemmelser om administrative sanktioner, tvangsbøder og andre administrative foranstaltninger til brug i tilfælde af overtrædelser af nationale bestemmelser til gennemførelse af CRD og CRR. Derudover indføres der proceduremæssige sikkerhedsmekanismer med henblik på en effektiv anvendelse af sanktioner, navnlig i tilfælde af kumulation af administrative og strafferetlige sanktioner for samme overtrædelse. I dette øjemed ændres artikel 70 i CRD, så medlemsstaterne pålægges at fastsætte regler for samarbejdet mellem de kompetente myndigheder og retlige myndigheder i tilfælde af overlapning af strafferetlige og administrative procedurer og sanktioner for samme overtrædelse. Disse regler skal sikre en tilstrækkelig beskyttelse af fysiske eller juridiske personer, der er genstand for en sådan overlapning af procedurer, i overensstemmelse med ne bis in idem-princippet ("ikke to gange om det samme"). Revision af sammensætningen af søjle 2-kravene For at styrke den indre sammenhæng i reguleringsrammen blev arten af den lovpligtige kapital, som bankerne skal besidde for at opfylde søjle 2-kapitalkravet, ved CRD V bragt i overensstemmelse med minimumskapitalsammensætningen i henhold til søjle 1-kapitalkravet. Uanset den generelle regel i artikel 104a, stk. 4, i CRD kan tilsynsmyndighederne efter eget skøn i hvert enkelt tilfælde træffe beslutning om at indføre søjle 2-kapitalkrav, der foreskriver en højere andel af kernekapital eller egentlig kernekapital. Denne nye behandling er først blevet gennemført for nylig under covid-19-krisen. Selv om det stadig er for tidligt at drage udtømmende konklusioner om den nylige tilpasning, har en første gennemgang bekræftet nytten af en konsekvent standardsammensætning af minimumskapitalkrav (søjle 1) og yderligere kapitalkrav (søjle 2).

Justeringer i forbindelse med indførelsen af outputgulvet Indførelsen af den nedre grænse for output (outputgulvet) i beregningen af det samlede risikoeksponeringsbeløb (TREA), jf. artikel 92 i CRR, vil få indvirkning på de kapitalgrundlagskrav i CRD, hvis beregning afhænger af TREA. Disse krav er kravene vedrørende kapitalbevaringsbufferen (CCB) og den kontracykliske kapitalbuffer (CCyB), bufferkravene til globalt systemisk vigtige og andre systemisk vigtige institutter (G-/O-SII'er), kravet om en systemisk buffer (SyRB) og — i det omfang en kompetent myndighed anvender en tilgang, hvor den fra starten fastsætter det som en procentdel af TREA — det institutspecifikke søjle 2-krav (P2R). To af disse krav, nemlig P2R og SyRB, kan anvendes til at imødegå risici, der er af omtrent samme art som dem, der adresseres med outputgulvet. Der er derfor en vis sandsynlighed for, at visse risici (f.eks. modelrisici) kunne blive indregnet to gange, når outputgulvet begynder at finde anvendelse. Dette skal undgås. EBA's rådgivning om færdiggørelsen af Basel III omfatter en specifik henstilling om denne problemstilling, og EBA opfordrer mere overordnet de kompetente og udpegede myndigheder til at tage spørgsmålet om, hvad der er et passende henholdsvis P2R- og SyRB-niveau, op til fornyet overvejelse, når outputgulvet begynder at finde anvendelse. På baggrund af ovenstående ændres ifølge forslaget artikel 104a og 133 i CRD — som indeholder regler om henholdsvis P2R og SyRB — derved at der indføres sikkerhedsmekanismer, som har til formål at forhindre uberettigede stigninger i P2R- og SyRB-kravene, efter at et institut bliver bundet af outputgulvet: ·P2R- og SyRB-kravene vil blive "indefrosset" for at undgå automatiske (også kaldet "aritmetiske") stigninger i den lovpligtige kapital, der kræves i henhold til disse to krav. Denne sikkerhedsmekanisme er begrundet i, at stigningen i risikovægtede aktiver, som følge af at instituttet bliver bundet af outputgulvet, alt andet lige er rent aritmetisk og ikke afspejler en faktisk stigning i risiciene, som ville berettige, at instituttet blev pålagt krav om yderligere kapital. ·Instituttets kompetente myndighed vil skulle gennemgå kalibreringen af P2R, og den kompetente eller udpegede myndighed, alt efter hvad der er relevant, vil skulle gennemgå kalibreringen af SyRB-kravet for at fastslå, om der er risici, der er indregnet to gange, og vil i bekræftende fald skulle rekalibrere disse krav for at undgå en sådan dobbelttælling. ·De to krav vil forblive fastfrosset, indtil de respektive gennemgange er afsluttet, og de relevante beslutninger om, hvad der er en passende kalibrering af kravene, meddeles. Artikel 104a og 133 i CRD ændres også, så det præciseres, at P2R- og SyRB-kravene ikke kan anvendes til at dække risici, der allerede fuldt ud er dækket af outputgulvet. Endelig ændres artikel 131 med henblik på at pålægge kompetente eller udpegede myndigheder, alt efter hvad der er relevant, at gennemgå kalibreringen af O-SII-bufferkravet for en O-SII, når denne O-SII bliver bundet af outputgulvet, med det formål at sikre, at kalibreringen fortsat er passende. Fremlæggelse af oplysninger Artikel 106 ændres for at give medlemsstaterne mulighed for at bemyndige tilsynsmyndighederne til at kræve, at institutter skal indsende oplysninger til EBA inden for en bestemt frist. Dette er i tråd med ændringerne i artikel 433 og 434 i CRR, hvorved EBA pålægges at centralisere offentliggørelsen af de oplysninger, institutterne fremlægger. Desuden bemyndiger forslaget tilsynsmyndighederne til at give institutter mulighed for at benytte bestemte andre medier og steder til offentliggørelser end EBA's websted. Dette er i overensstemmelse med den foreslåede ændring af CRR, der giver institutterne mulighed for frit at offentliggøre deres egne fremlagte oplysninger på andre måder end via den centraliserede EBA-offentliggørelse. Tilsynsmæssig benchmarking af metoder til beregning af kapitalgrundlagskrav Artikel 78 ændres for at tilføje to typer metoder til beregning af kapitalgrundlagskrav til de metoder, der er omfattet af den tilsynsmæssige benchmarking, nemlig: a)modelleringsmetoder, som anvendes til at beregne forventede kreditrisikotab, både i henhold til International Financial Reporting Standard (IFRS) 9 og i henhold til nationale regnskabsstandarder, og b)den alternative standardmetode for markedsrisiko, der er beskrevet i tredje del, afsnit IV, kapitel 1a, i CRR, eftersom institutter kan modellere visse parametre efter denne metode. Da de metoder, der anvendes til at beregne forventede kreditrisikotab, også kan benyttes af institutter, der anvender standardmetoden for kreditrisiko i tredje del, afsnit II, kapitel 2, i CRR, er de pågældende institutter også omfattet af den tilsynsmæssige benchmarkingundersøgelse. EBA skal dog træffe afgørelse om, hvilke af disse institutter der skal medtages, under hensyntagen til proportionalitetsprincippet. Artikel 78 ændres også for at give mulighed for at reducere benchmarkinghyppigheden fra en gang om året til hvert andet år, i erkendelse af at en lavere hyppighed — efter gennemførelsen af et vist antal benchmarkingundersøgelser — kan forventes at ville være tilstrækkelig til at overvåge resultaterne af institutternes metoder. Dette vil også mindske den administrative byrde for institutter, der anvender de benchmarkede metoder. 2021/0341 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV

om ændring af direktiv 2013/36/EU for så vidt angår tilsynsbeføjelser, sanktioner, tredjelandsfilialer og miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici og om ændring af direktiv 2014/59/EU

(EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)De kompetente myndigheder, deres medarbejdere og medlemmerne af deres ledelsesorganer bør være uafhængige af politisk og økonomisk indflydelse. Risikoen for interessekonflikter underminerer Unionens finansielle systems integritet og modvirker opfyldelsen af målet om en integreret bank- og kapitalmarkedsunion. Direktiv 2013/36/EU bør indeholde mere detaljerede bestemmelser for medlemsstaterne med henblik på at sikre, at de kompetente myndigheder, herunder deres medarbejdere og ledelse, handler uafhængigt og objektivt. Der bør i den forbindelse fastsættes minimumskrav, der forebygger interessekonflikter. Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) bør udstede retningslinjer til de kompetente myndigheder om forebyggelse af interessekonflikter på grundlag af international bedste praksis. (2)De kompetente myndigheder bør have de nødvendige beføjelser til at inddrage den tilladelse, et kreditinstitut er meddelt, hvis det pågældende kreditinstitut er blevet erklæret nødlidende eller forventeligt nødlidende og samtidig ikke har opfyldt de øvrige betingelser for afvikling, der er fastsat ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU eller ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014. I en sådan situation bør et kreditinstitut likvideres i overensstemmelse med de relevante nationale procedurer for insolvensbehandling, eller andre procedurer fastlagt for de pågældende institutter i henhold til national ret, og dermed ophøre med de aktiviteter, tilladelsen er meddelt for. (3)Levering af banktjenester i Unionen er betinget af, at kreditinstituttet på forhånd er meddelt tilladelse, og at det er fysisk til stede i form af en juridisk person eller en filial på dens område. Kun derved kan kreditinstitutter underkastes den/det effektive tilsynsmæssig regulering og tilsyn, der er nødvendig(t) for at minimere risikoen for sammenbrud og, når et sådant finder sted, håndtere sammenbruddet for at forhindre, at det spredes ukontrolleret og resulterer i det finansielle systems sammenbrud (afsmitningsrisiko som følge af f.eks. et bank-run eller bankkrak udløst af uforsigtig udlånspraksis). Levering af banktjenester i Unionen uden en sådan fysisk tilstedeværelse ville øge forekomsten og udbredelsen på de finansielle markeder af situationer, hvor kreditinstitutter er dybt involveret i risikosegmenter, der ikke er underlagt Unionens tilsynsmæssige regulering og tilsyn, hvilket i sidste ende ville kunne true den finansielle stabilitet i Unionen eller i de enkelte medlemsstater. Finanskrisen i 2008-2009 er seneste historiske præcedens, der tydeligt har vist, hvordan små markedssegmenter kan blive en kilde til alvorlige trusler mod den finansielle stabilitet i Unionen og dens medlemsstater, hvis de ikke er omfattet af tilsynsmæssig regulering og tilsyn. Det er derfor nødvendigt at fastsætte et eksplicit krav i EU-retten om, at virksomheder etableret i et tredjeland, som ønsker at levere banktjenester i Unionen, som minimum skal oprette en filial i en medlemsstat, og at den pågældende filial skal meddeles tilladelse i overensstemmelse med EU-lovgivningen, medmindre virksomheden ønsker at levere banktjenester i Unionen gennem et datterselskab. Dette krav om etablering af en filial bør dog ikke gælde i tilfælde af iværksættelse af tjenesteydelser på kundens eget initiativ, da det i dette tilfælde er kunden, der henvender sig til virksomheden i tredjelandet for at anmode om levering af tjenesteydelsen. (4)Tilsynsmyndighederne for kreditinstitutter bør have alle de beføjelser, der er nødvendige, for at de kan varetage deres opgaver, og som dækker de forskellige operationer/transaktioner, der gennemføres af de tilsynsbelagte enheder. Med henblik herpå og for at skabe mere lige konkurrencevilkår må tilsynsmyndighederne nødvendigvis have alle fornødne tilsynsbeføjelser, der sætter dem i stand til at dække væsentlige operationer/transaktioner, der kan gennemføres af de enheder, de fører tilsyn med. Den Europæiske Centralbank og de nationale kompetente myndigheder bør derfor underrettes, hvis en væsentlig operation/transaktion, herunder tilsynsbelagte enheders erhvervelse af større kapitalinteresser i finansielle eller ikkefinansielle enheder, væsentlige overførsler af aktiver og passiver fra eller til tilsynsbelagte enheder samt fusioner og spaltninger, der involverer tilsynsbelagte enheder, og som gennemføres af en tilsynsbelagt enhed, giver anledning til betænkeligheder med hensyn til den pågældende enheds tilsynsprofil eller mulige aktiviteter vedrørende hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. ECB og de nationale kompetente myndigheder bør også have beføjelser til at gribe ind i sådanne tilfælde. (5)For så vidt angår fusioner og spaltninger er der ved direktiv (EU) 2017/1132 fastsat harmoniserede regler og procedurer, navnlig for grænseoverskridende fusioner og spaltninger af selskaber med begrænset ansvar. Den vurderingsprocedure, der fastsættes for de kompetente myndigheder ved nærværende direktiv, bør derfor være et supplement til direktiv (EU) 2017/1132 og bør ikke være i modstrid med nogen af dets bestemmelser. I tilfælde af grænseoverskridende fusioner og spaltninger, der falder ind under anvendelsesområdet for direktiv (EU) 2017/1132, bør den kompetente tilsynsmyndigheds begrundede udtalelse indgå i vurderingen af, om alle relevante betingelser er opfyldt, og om alle de procedurer og formaliteter, der kræves i forbindelse med udstedelse af attesten forud for fusionen eller spaltningen, er gennemført på behørig vis. Den begrundede udtalelse bør derfor sendes til den udpegede nationale myndighed, der er ansvarlig for udstedelsen af attesten forud for fusionen eller spaltningen i henhold til direktiv (EU) 2017/1132. (6)For at sikre, at de kompetente myndigheder kan gribe ind før iværksættelsen af en sådan væsentlig operation/transaktion, bør de underrettes på forhånd. Denne underretning bør ledsages af de oplysninger, der er nødvendige, for at de kompetente myndigheder kan vurdere den planlagte operation/transaktion ud fra et tilsynsperspektiv og med henblik på bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. De kompetente myndigheders vurdering bør påbegyndes på tidspunktet for modtagelsen af underretningen med alle de ønskede oplysninger og bør, hvor der er tale om erhvervelse af større kapitalinteresser eller en væsentlig overførsel af aktiver og passiver, være tidsbegrænset. (7)I tilfælde af erhvervelse af en kvalificeret andel eller væsentlig overførsel af aktiver eller passiver kan konklusionen på vurderingen indebære, at den kompetente myndighed beslutter at modsætte sig operationen/transaktionen. Gør de kompetente myndigheder ikke indsigelse inden for en given frist, bør operationen/transaktionen anses for at være godkendt. (8)For at sikre proportionalitet og undgå unødvendige administrative byrder bør de kompetente myndigheders supplerende beføjelser kun finde anvendelse på operationer/transaktioner, der anses for væsentlige. Kun operationer/transaktioner, der består i fusioner eller spaltninger, bør automatisk behandles som væsentlige operationer/transaktioner, idet den nyoprettede enhed kan forventes at ville have en ganske anden tilsynsprofil end de enheder, der oprindelig indgik i fusionen eller spaltningen. Endvidere bør fusioner eller spaltninger ikke gennemføres af de enheder, der foretager dem, før der foreligger en positiv udtalelse fra de kompetente myndigheder. Andre operationer/transaktioner (herunder erhvervelse af kapitalandele og overførsel af aktiver og passiver) bør, når de betragtes som væsentlige, vurderes af de kompetente myndigheder på grundlag af en stiltiende godkendelsesprocedure. (9)I visse situationer (f.eks. når enheder etableret i flere forskellige medlemsstater er involveret) kan en operation/transaktion kræve flere underretninger og vurderinger fra forskellige kompetente myndigheder, hvilket nødvendiggør et effektivt samarbejde mellem disse myndigheder. Det er derfor nødvendigt nærmere at fastlægge samarbejdsforpligtelser, navnlig vedrørende tidlig indbyrdes underretning, gnidningsløs udveksling af oplysninger og koordinering i forbindelse med vurderingen. (10)Det er nødvendigt at tilpasse bestemmelserne vedrørende erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut til bestemmelserne om erhvervelse af en kvalificeret andel foretaget af et institut med henblik på tilfælde, hvor begge vurderinger skal foretages for den samme operation/transaktion. En ukorrekt formulering af bestemmelserne ville reelt kunne føre til uoverensstemmelser i den vurdering, de kompetente myndigheder foretager, og i sidste ende de beslutninger, de træffer. Det er derfor nødvendigt at give de kompetente myndigheder tilsvarende mere tid til at bekræfte modtagelsen af underretningen, når operationen/transaktionen vurderes at være kompleks.

(11)EBA bør gives mandat til at udarbejde reguleringsmæssige tekniske standarder og gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at sikre en passende ramme for anvendelsen af de supplerende tilsynsbeføjelser. Disse reguleringsmæssige tekniske standarder og gennemførelsesmæssige tekniske standarder bør navnlig præcisere, hvilke oplysninger de kompetente myndigheder skal modtage, og hvilke elementer der skal vurderes, samt beskrive samarbejdet, når mere end én kompetent myndighed er involveret. Alle disse elementer er af afgørende betydning for at sikre en tilstrækkeligt harmoniseret tilsynsmetode, som gør det muligt at gennemføre bestemmelser om supplerende beføjelser effektivt og med så begrænset en yderligere administrativ byrde som muligt. (12)Det er helt afgørende, at kreditinstitutter, finansielle holdingselskaber og blandede finansielle holdingselskaber overholder de tilsynsmæssige krav, der skal garantere deres sikkerhed og soliditet og bevare stabiliteten i det finansielle system, både på EU-plan og i den enkelte medlemsstat. ECB og de nationale kompetente myndigheder bør derfor have beføjelser til rettidigt at træffe effektive foranstaltninger, hvis kreditinstitutter, finansielle holdingselskaber eller blandede finansielle holdingselskaber og deres reelle ledere ikke overholder tilsynsmæssige krav eller tilsynsafgørelser. (13)For at sikre lige konkurrencevilkår i relation til sanktionsbeføjelser bør medlemsstaterne skulle fastsætte bestemmelser om administrative sanktioner, tvangsbøder og andre administrative foranstaltninger, som er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, til brug i tilfælde af overtrædelser af nationale bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013. Især bør medlemsstaterne kunne pålægge administrative sanktioner, hvis den pågældende overtrædelse også er omfattet af national strafferet. Disse administrative sanktioner, tvangsbøder og andre administrative foranstaltninger bør opfylde visse minimumskrav, herunder vedrørende de minimumsbeføjelser, som de kompetente myndigheder tillægges for at kunne pålægge dem, de kriterier, som de kompetente myndigheder bør tage hensyn til ved anvendelsen af dem, offentliggørelseskrav og niveauet for administrative sanktioner og tvangsbøder. Medlemsstaterne bør fastsætte specifikke regler og effektive mekanismer for anvendelsen af tvangsbøder. (14)Administrative økonomiske sanktioner bør have en afskrækkende virkning med henblik på at forhindre, at fysiske eller juridiske personer, der overtræder nationale bestemmelser til gennemførelse af direktiv 2013/36/EU eller bestemmelser i forordning (EU) nr. 575/2013, gør sig skyldige i samme eller lignende adfærd i fremtiden. Medlemsstaterne bør pålægges at fastsætte administrative sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning. Endvidere bør de kompetente myndigheder tage hensyn til eventuelle tidligere strafferetlige sanktioner, der måtte være blevet pålagt den samme fysiske eller juridiske person for den samme overtrædelse, når de træffer beslutning om arten af de administrative sanktioner eller andre administrative foranstaltninger, der skal anvendes, og størrelsen af administrative økonomiske sanktioner. Dette skal sikre, at strengheden af alle de sanktioner og andre administrative foranstaltninger, der pålægges som straf i tilfælde af kumulation af administrative og strafferetlige procedurer, begrænses til, hvad der er nødvendigt i betragtning af den pågældende overtrædelses alvorlighed. Med henblik herpå er det af afgørende betydning at styrke samarbejdet mellem de kompetente myndigheder og retlige myndigheder i tilfælde af kumulation af administrative og strafferetlige procedurer mod de samme personer, der har begået samme overtrædelse. Medlemsstaterne bør fastsætte specifikke regler og mekanismer til befordring af dette samarbejde. (15)De kompetente myndigheder bør kunne pålægge den samme fysiske eller juridiske person, der er ansvarlig for de samme handlinger eller undladelser, administrative sanktioner. En sådan kumulation af procedurer og sanktioner for samme overtrædelse bør dog forfølge forskellige mål af almen interesse. Medlemsstaterne bør fastsætte regler, der sikrer en passende koordinering mellem administrative og strafferetlige procedurer. Disse regler bør begrænse pålæggelse af kumulative sanktioner for den samme overtrædelse over for den pågældende fysiske eller juridiske person til, hvad der er strengt nødvendigt for at nå de forskellige mål. Endvidere bør medlemsstaterne fastsætte regler med det formål at sikre, at strengheden af alle de administrative og strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger, der pålægges i tilfælde af kumulation af procedurer, begrænses til, hvad der er nødvendigt i betragtning af den pågældende overtrædelses alvorlighed. Medlemsstaterne bør også sikre, at en sådan overlapning af procedurer og efterfølgende sanktioner er i overensstemmelse med ne bis in idem-princippet ("ikke to gange om det samme"), og at den pågældende fysiske eller juridiske persons rettigheder beskyttes behørigt. (16)Administrative økonomiske sanktioner over for juridiske personer bør anvendes konsekvent, navnlig med hensyn til fastsættelsen af det maksimale beløb for administrative sanktioner, hvor der bør tages hensyn til den pågældende virksomheds samlede årlige nettoomsætning. Den nuværende definition af samlet årlig nettoomsætning i henhold til direktiv 2013/36/EU er imidlertid hverken tilstrækkeligt udtømmende eller tilstrækkeligt klar og fuldstændig til at sikre lige konkurrencevilkår i forbindelse med anvendelsen af administrative økonomiske sanktioner. Det er derfor nødvendigt at præcisere visse elementer i den nuværende definition af samlet årlig nettoomsætning for at undgå flere forskellige fortolkninger. (17)Ud over administrative sanktioner bør de kompetente myndigheder kunne pålægge kreditinstitutter, finansielle holdingselskaber, blandede finansielle holdingselskaber og deres reelle ledere tvangsbøder for manglende overholdelse af deres forpligtelser i henhold til direktiv 2013/36/EU, forordning (EU) nr. 575/2013 eller en afgørelse truffet af en kompetent myndighed. Disse håndhævelsesforanstaltninger bør pålægges i tilfælde af vedvarende overtrædelse af et krav eller en tilsynsafgørelse fra den kompetente myndighed. De kompetente myndigheder bør kunne pålægge håndhævelsesforanstaltningerne uden på forhånd at skulle præsentere den part, der har gjort sig skyldig i overtrædelsen, for en anmodning, et påbud eller en advarsel. Da formålet med tvangsbøderne er at få fysiske eller juridiske personer til at bringe en igangværende overtrædelse til ophør, bør anvendelsen af tvangsbøder ikke være til hinder for, at de kompetente myndigheder efterfølgende kan pålægge administrative sanktioner for den samme overtrædelse. (18)Det er nødvendigt at fastsætte bestemmelser om administrative sanktioner, tvangsbøder og andre administrative foranstaltninger for at sikre de bedst mulige indsatsmuligheder efter en overtrædelse og for at bidrage til at forhindre yderligere overtrædelser, uanset om den pågældende foranstaltning betragtes som en administrativ sanktion eller en anden administrativ foranstaltning i henhold til national ret. Medlemsstaterne bør derfor kunne fastsætte yderligere sanktioner og større administrative økonomiske sanktioner. (19)De kompetente myndigheder bør pålægge tvangsbøder, der står i rimeligt forhold til overtrædelsen og er effektive. Den kompetente myndighed bør derfor tage hensyn til tvangsbødens potentielle indvirkning på den overtrædende juridiske eller fysiske persons finansielle situation og forsøge at undgå, at sanktionen resulterer i insolvens eller alvorlige økonomiske vanskeligheder for den juridiske eller fysiske person eller kommer til at udgøre en uforholdsmæssigt stor procentdel af den pågældendes samlede årsomsætning. (20)Hvis en medlemsstats retssystem ikke giver mulighed for at pålægge de i dette direktiv omhandlede administrative sanktioner, bør reglerne om administrative sanktioner kunne anvendes på den måde, at den kompetente myndighed tager initiativ til sanktionen, som så pålægges af retlige myndigheder. Det er derfor nødvendigt, at sådanne medlemsstater sikrer, at virkningen af at anvende reglerne og sanktionerne svarer til virkningen af administrative sanktioner pålagt af de kompetente myndigheder. Retlige myndigheder bør, når de pålægger sådanne sanktioner, tage hensyn til anbefalingen fra den kompetente myndighed, der har taget initiativ til sanktionen. Sanktionerne bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. (21)For at sikre, at der er passende sanktioner til rådighed for overtrædelser af nationale bestemmelser til gennemførelse af direktiv 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 575/2013, bør listen over overtrædelser, der kan medføre administrative sanktioner, tvangsbøder og andre administrative foranstaltninger, suppleres. Listen over overtrædelser i artikel 67 i direktiv 2013/36/EU bør derfor ændres. (22)Reguleringen af filialer, der er etableret af virksomheder i et tredjeland med henblik på levering af banktjenester i en medlemsstat, er omfattet af national ret og er kun i meget begrænset omfang harmoniseret ved direktiv 2013/36/EU. Til trods for at tredjelandsfilialer har en mærkbar tilstedeværelse på Unionens bankmarkeder, er de i dag kun underlagt meget generelle oplysningskrav, men ikke nogen EU-tilsynsstandarder eller -tilsynssamarbejdsordninger. Den fuldstændige mangel på en fælles tilsynsramme betyder, at tredjelandsfilialerne er underlagt indbyrdes forskellige nationale krav med varierende forsigtighedsniveauer og rækkevidde. Derudover mangler de kompetente myndigheder tilstrækkelige oplysninger og de fornødne tilsynsværktøjer til en korrekt overvågning af de specifikke risici, der knytter sig til tredjelandskoncerner, der opererer i én eller flere medlemsstater gennem både filialer og datterselskaber. Der findes i dag ikke nogen integrerede tilsynsordninger for disse, og den kompetente myndighed, der er ansvarlig for tilsynet med den enkelte filial af en tredjelandskoncern, er ikke forpligtet til at udveksle oplysninger med de kompetente myndigheder, der fører tilsyn med de andre filialer og datterselskaber i samme koncern. Et sådant fragmenteret lovgivningsmæssigt landskab skaber risici for den finansielle stabilitet og markedsintegriteten i Unionen, som bør håndteres korrekt med en harmoniseret ramme for tredjelandsfilialer. Denne ramme bør omfatte fælles minimumskrav vedrørende meddelelse af tilladelse, tilsynsstandarder, intern ledelse, tilsyn og indberetning. Disse krav bør bygge på dem, som medlemsstaterne allerede anvender på tredjelandsfilialer på deres område, og bør tage hensyn til lignende eller tilsvarende krav, som tredjelande anvender på udenlandske filialer, med henblik på at sikre overensstemmelse mellem medlemsstaterne og bringe EU-rammen for tredjelandsfilialer i overensstemmelse med rådende international praksis på dette område. (23)Af proportionalitetshensyn bør kravene til tredjelandsfilialer fastsættes i forhold til den risiko, disse filialer udgør for den finansielle stabilitet og markedsintegriteten i Unionen og dens medlemsstater. Tredjelandsfilialer bør derfor kategoriseres som klasse 1, hvis de anses for at være mere risikobetonede, og ellers som klasse 2, hvis de er små og ikkekomplekse og ikke udgør en væsentlig risiko for den finansielle stabilitet (i overensstemmelse med definitionen af "lille og ikkekomplekst institut" i forordning (EU) nr. 575/2013). Tredjelandsfilialer med bogførte aktiver i medlemsstaten på 5 000 000 000 EUR eller derover bør af samme grund anses for at udgøre en sådan større risiko på grund af deres mere betydelige størrelse og kompleksitet, fordi sådanne filialers sammenbrud vil kunne medføre betydelige forstyrrelser på medlemsstatens marked for banktjenester eller i dens banksystem. Tredjelandsfilialer, der er meddelt tilladelse til at modtage detailindskud, bør også — uanset deres størrelse — betragtes som mere risikobetonede, for så vidt som en sådan filials sammenbrud ville påvirke meget sårbare indskydere og kunne resultere i en svækkelse af tilliden til, at medlemsstatens banksystem er sikkert og solidt og i stand til at beskytte borgernes opsparing. Begge disse typer tredjelandsfilialer bør derfor kategoriseres som klasse 1. (24)Tredjelandsfilialer bør også klassificeres i klasse 1, hvis den virksomhed i tredjelandet, der er hovedkontor ("hovedvirksomheden"), er underlagt regulering, tilsyn og implementering af regulering, der ikke anses for mindst at svare til direktiv 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 575/2013, eller hvis det pågældende tredjeland er opført som et højrisikotredjeland med strategiske mangler i sin nationale ordning for bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/849. Sådanne tredjelandsfilialer udgør en betydelig risiko for den finansielle stabilitet i Unionen og i den medlemsstat, hvor de er etableret, fordi de bankreguleringsregler eller regler om bekæmpelse af hvidvask af penge, der gælder for deres hovedvirksomhed, ikke i tilstrækkelig grad tager højde for eller muliggør en korrekt overvågning af de specifikke risici, der opstår i forbindelse med de aktiviteter, filialen udøver i medlemsstaten, eller af de risici for modparter i medlemsstaten, som tredjelandskoncernen giver anledning til. Med henblik på at fastslå, om tredjelandets forsigtigheds- og tilsynsstandarder for bankvirksomhed er ækvivalente med Unionens standarder, bør Kommissionen kunne pålægge EBA at foretage en vurdering i overensstemmelse med artikel 33 i forordning (EU) nr. 575/2013. EBA bør sikre, at vurderingen foretages på en stringent og gennemsigtig måde og efter en velfungerende metode. EBA bør tillige rådføre sig med og arbejde tæt sammen med tredjelandenes tilsynsmyndigheder og øvrige offentlige myndigheder med ansvar for bankregulering og, hvor det er relevant, aktører i den private sektor og bør i den forbindelse bestræbe sig på at behandle disse parter retfærdigt og give dem mulighed for at fremlægge dokumentation og fremsætte bemærkninger inden for rimelige frister. Endvidere bør EBA sikre, at den rapport, der udarbejdes i henhold til artikel 33 i forordning (EU) nr. 575/2013, er behørigt begrundet, indeholder en detaljeret beskrivelse af de vurderede forhold og fremlægges inden for en rimelig frist. (25)De kompetente myndigheder bør udtrykkeligt tillægges beføjelse til fra sag til sag at kræve, at tredjelandsfilialer skal ansøge om at blive meddelt tilladelse i henhold til afsnit III, kapitel 1, i direktiv 2013/36/EU, som minimum hvis de pågældende filialer udøver aktiviteter med modparter i andre medlemsstater i strid med reglerne for det indre marked, eller hvis de udgør en betydelig risiko for den finansielle stabilitet i Unionen eller i den medlemsstat, de er etableret i. De kompetente myndigheder bør desuden regelmæssigt skulle vurdere, om tredjelandsfilialer, der besidder aktiver i deres regnskaber til et beløb af 30 000 000 000 EUR eller derover, er systemisk vigtige. Alle tredjelandsfilialer tilhørende samme tredjelandskoncern, der er etableret i én eller flere af Unionens medlemsstater, bør samlet være underkastet en sådan periodisk vurdering. Det bør med denne vurdering, i overensstemmelse med nærmere fastlagte kriterier, undersøges, om de pågældende filialer udgør en risiko for den finansielle stabilitet i Unionen eller dens medlemsstater svarende til den, der udgøres af institutter, der er defineret som værende "systemisk vigtige" i henhold til direktiv 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 575/2013. Konkluderer de kompetente myndigheder, at de pågældende tredjelandsfilialer er systemisk vigtige, bør de pålægge disse filialer krav, der er hensigtsmæssige som middel til at afbøde risiciene for den finansielle stabilitet. I dette øjemed bør de kompetente myndigheder kunne kræve, at tredjelandsfilialer skal ansøge om at blive meddelt tilladelse som datterinstitutter i henhold til direktiv 2013/36/EU, hvis de fortsat skal kunne udøve bankvirksomhed i medlemsstaten eller i hele Unionen. De kompetente myndigheder bør også kunne pålægge andre krav, navnlig en forpligtelse til at omstrukturere tredjelandsfilialernes aktiver eller aktiviteter i Unionen, således at disse filialer ophører med at være systemiske, eller et krav om overholdelse af yderligere kapital-, likviditets-, indberetnings- eller oplysningskrav, hvis dette ville være tilstrækkeligt til at imødegå risiciene for den finansielle stabilitet. Det bør kun være muligt for de kompetente myndigheder, og dette i en periode på højst et år, ikke at pålægge tredjelandsfilialer, der er vurderet som systemiske, nogen af disse krav, hvis de kompetente myndigheder kan godtgøre, at de risici, disse filialer udgør for den finansielle stabilitet og markedsintegriteten i Unionen og medlemsstaterne, ikke vil stige væsentligt ved fraværet af sådanne krav. (26)For at sikre konsekvens i tilsynsafgørelser vedrørende en tredjelandskoncern med filialer og datterselskaber i mere end én medlemsstat bør der udpeges en ledende kompetent myndighed, som skal foretage vurderingen af systemisk vigtighed. Denne rolle bør svare til den konsoliderende tilsynsmyndighed for tredjelandskoncernen i Unionen, hvis artikel 111 i direktiv 2013/36/EU finder anvendelse, eller den kompetente myndighed, der ville blive konsoliderende tilsynsmyndighed i henhold til nævnte artikel ved behandling af koncernens tredjelandsfilialer som dens datterselskaber. Hvis den relevante konsoliderende tilsynsmyndighed ikke er blevet udpeget, eller den ledende kompetente myndighed ikke har påbegyndt vurderingen af systemisk vigtighed, inden for tre måneder, bør EBA i stedet foretage vurderingen. Den ledende kompetente myndighed, eller i påkommende tilfælde EBA, bør høre og fuldt ud samarbejde med de kompetente myndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med den relevante tredjelandskoncerns datterselskaber og filialer i diverse medlemsstater. Den ledende kompetente myndighed og de pågældende kompetente myndigheder bør træffe en fælles beslutning om, hvorvidt de tredjelandsfilialer, der vurderes at være systemiske, skal pålægges krav. For at sikre en retfærdig procedure bør den ledende kompetente myndighed, eller i påkommende tilfælde EBA, sikre, at tredjelandsfilialernes ret til at blive hørt og til at fremsætte bemærkninger respekteres i forbindelse med vurderingen af systemisk vigtighed. (27)De kompetente myndigheder bør regelmæssigt gennemgå tredjelandsfilialers overholdelse af de relevante krav i henhold til direktiv 2013/36/EU og træffe tilsynsforanstaltninger over for disse filialer for at sikre eller genoprette overholdelsen af disse krav. For at lette et effektivt tilsyn med kravene til tredjelandsfilialer og for at opnå et samlet overblik over tredjelandskoncerners aktiviteter i Unionen bør der foretages fælles tilsynsmæssig og finansiel rapportering til de kompetente myndigheder under anvendelse af standardmodeller. EBA bør gives mandat til at udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder til fastlæggelse af disse modeller, og Kommissionen bør tillægges beføjelse til at vedtage disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder. Det er desuden nødvendigt at indføre hensigtsmæssige ordninger for samarbejde mellem de kompetente myndigheder for at sikre, at alle aktiviteter i tredjelandskoncerner, der opererer i Unionen gennem tredjelandsfilialer, er underlagt omfattende tilsyn, med henblik på at forhindre, at de krav, der gælder for disse koncerner i henhold til EU-retten, omgås, og for at minimere de potentielle risici for den finansielle stabilitet i Unionen. Især bør klasse 1-tredjelandsfilialer være omfattet af tilsynskollegierne for tredjelandskoncerner i Unionen. I tilfælde af at et sådant kollegium ikke allerede findes, bør de kompetente myndigheder oprette et ad hoc-kollegium for alle klasse 1-tredjelandsfilialer i samme koncern, hvis denne opererer i mere end én medlemsstat. (28)Unionens ramme for tredjelandsfilialer bør anvendes, uden at det berører de beføjelser, medlemsstaterne måtte have i dag til på grundlag af eget skøn som en generel regel at kræve, at tredjelandsvirksomheder fra visse tredjelande udelukkende må udøve bankvirksomhed på deres område, hvis det sker gennem datterinstitutter, der er meddelt tilladelse i henhold til afsnit III, kapitel 1, i direktiv 2013/36/EU. Dette krav kan vedrøre tredjelande, der anvender forsigtigheds- og tilsynsstandarder for bankvirksomhed, som ikke er ækvivalente med standarderne i medlemsstatens nationale ret, eller tredjelande med strategiske mangler i deres nationale ordning for bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. (29)Efter indførelsen af IFRS 9 den 1. januar 2018 påvirker resultatet af beregningerne af forventede kredittab, som er baseret på en modelleringsmetode, direkte størrelsen af institutternes kapitalgrundlag og lovbestemte nøgletal. Disse modelleringsmetoder danner også grundlag for beregningen af forventede kredit