1.Indledning

Schengenområdet udgør et af de vigtigste resultater af de europæiske integrationsbestræbelser. Skabelsen af et område uden indre grænser med fri bevægelighed for personer og varer har givet såvel borgerne som virksomhederne i EU store fordele. Schengenområdet giver EU-borgerne mulighed for at udøve deres friheder og det indre marked for at fungere og udvikle sig.

I de senere måneder er systemet dog blevet rystet i sin grundvold som følge af problemerne med at klare den største flygtningekrise siden anden verdenskrig. Konflikten og krisen i Syrien og andre steder i regionen har skabt et rekordstort antal flygtninge og migranter, som ankommer til Den Europæiske Union. Dette har til gengæld vist, at der er alvorlige mangler ved forvaltningen af dele af EU's ydre grænser, og medført, at nogle medlemsstater har anvendt en tilgang, der består i at vinke migranterne videre. Dette har ført til skabelsen af en rute tværs gennem Vestbalkan, ad hvilken migranter hurtigt rejser mod nord. Som reaktion herpå har adskillige medlemsstater midlertidigt genindført kontrol ved de indre grænser, hvilket har sat spørgsmålstegn ved den frie bevægelighed i Schengenområdet og dets fordele for EU-borgerne og europæisk økonomi. Det er derfor af helt afgørende betydning for Den Europæiske Union som helhed at genoprette Schengenområdet som et område uden kontrol ved de indre grænser.

Det Europæiske Råd erkendte dette på sit møde den 18.-19. februar, hvor man gav et klart mandat til på samordnet vis at genoprette Schengenområdets normale måde at fungere på, samtidig med at de medlemsstater, der befinder sig i den vanskeligste situation, får fuld støtte.

Der er brug for en indsats på tre områder for at få grænseforvaltningen inden for Schengensystemet til at fungere normalt igen. For det første skal der træffes foranstaltning til at afhjælpe de alvorlige mangler ved Grækenlands forvaltning af de ydre grænser, der blev konstateret. Medlemsstaterne, EU-agenturerne og Kommissionen skal bistå Grækenland hermed. For det andet skal tilgangen med at vinke migranterne videre ophøre. Medlemsstaterne skal påtage sig deres ansvar og overholde EU-retten, både med hensyn til at give adgang til asylproceduren til personer, der anmoder om asyl, og nægte de personer, der ikke opfylder indrejsebetingelserne, indrejse ved grænsen. I henhold til EU-retten har asylansøgere ikke ret til at vælge, hvilken medlemsstat der skal give dem beskyttelse. For det tredje er det nødvendigt at erstatte det nuværende kludetæppe af ensidige beslutninger om genindførelse af grænsekontrol med en samordnet tilgang til midlertidig grænsekontrol med henblik på efterfølgende at ophæve al kontrol ved de indre grænser så hurtigt som muligt og med en klar måldato i december 2016. Schengengrænsekodeksen giver udtrykkeligt mulighed for at anvende en sådan tilgang.

Den nuværende krise har også understreget de tætte strukturelle forbindelser mellem grænseforvaltning og tilknyttede områder. Fraværet af kontrol ved de indre grænser skal ledsages af en fælles politik for asyl, indvandring og kontrol ved de ydre grænser, der bygger på solidaritet mellem medlemsstaterne, og som er retfærdig over for tredjelandsstatsborgere. Det er derfor vigtigt, at der opnås enighed om den europæiske grænse- og kystvagt, og at retsakten herom vedtages allersenest i juni, således at den europæiske grænse- og kystvagt kan begynde at fungere i løbet af sommeren, og det sikres, at Den Europæiske Union lever op til sit fælles ansvar for at beskytte de ydre grænser. Derudover er det nødvendigt at tage fat på en række tilknyttede problemer, der går videre end til grænsekontrol, således at der skabes den tillid, der er nødvendig for, at Schengenområdet igen kan fungere fuldt ud, jf. Kommissionens meddelelse af 10. februar. Det indebærer navnlig en væsentlig mindskelse af strømmen af irregulære migranter til Grækenland gennem samarbejde med Tyrkiet med henblik på fuldt ud at gennemføre den fælles handlingsplan og med støtte fra NATO. Det er nødvendigt gradvist at sikre, at de gældende Dublinregler igen finder fuld anvendelse, og at Grækenland deltager fuldt ud, jf. Kommissionens meddelelse af 10. februar, samtidig med at disse regler fremover forbedres på grundlag af målet om solidaritet og en fair byrdefordeling mellem medlemsstaterne. De nødomfordelingsordninger, der allerede har været anvendt siden september 2015, skal give konkrete resultater, hvad angår det antal personer, det vil være meningsfuldt at omfordele fra Grækenland. De personer, der ikke har ret til ophold i Den Europæiske Union, skal rent faktisk sendes tilbage.

Disse foranstaltninger vil tilsammen og på samordnet vis kunne skabe grundlaget for at vende tilbage til et normalt fungerende Schengenområde senest ved udgangen af 2016. I denne køreplan fastsættes de foranstaltninger, der skal træffes for at nå dette mål.

2.Omkostningerne ved ikke at have Schengenområdet

At genindføre vedvarende kontrol ved EU's indre grænser vil ikke løse de problemer, migrationskrisen giver. Til gengæld vil det medføre store økonomiske, politiske og sociale omkostninger for EU og de enkelte medlemsstater. Det vil også risikere at bringe det retlige og politimæssige samarbejde, som er blevet et af hovedelementerne i den merværdi, Schengensystemet giver, i fare.

Det er vigtigt at stabilisere Schengensystemet ved hjælp af dets beskyttelsesmekanismer for derved at sikre en efterfølgende ophævelse af al kontrol ved de indre grænser. Hvis det ikke sker, vil det ikke bare fratage borgerne de store fordele ved den frie bevægelighed på tværs af grænserne, men også medføre store økonomiske omkostninger for økonomien i EU som helhed, fordi det vil skade det indre marked. Ud fra et økonomisk perspektiv har Kommissionen skønnet, at en fuldstændig genindførelse af grænsekontrol for at overvåge personers bevægelser inden for Schengenområdet vil medføre umiddelbare direkte omkostninger for økonomien i EU på mellem 5-18 mia. EUR om året. Disse omkostninger vil være koncentreret på bestemte aktører og regioner, men vil uundgåeligt påvirke hele økonomien i EU som helhed.