P6_TA(2007)0101

Nye medlemsstater og den fælles landbrugspolitik

Europa-Parlamentets beslutning af 29. marts 2007 om integration af nye medlemsstater i den fælles landbrugspolitik (2006/2042(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til artikel 33 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1268/1999 af 21. juni 1999 om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Centralog Østeuropa i førtiltrædelsesperioden [1],

- der henviser til akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasning af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union [2],

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere [3],

- der henviser til Rådets afgørelse 2004/281/EF af 22. marts 2004 om tilpasning af akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, som følge af reformen af den fælles landbrugspolitik [4],

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 864/2004 af 29. april 2004 om ændring af forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om tilpasning heraf som følge af Den Tjekkiske Republiks, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union [5],

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik [6],

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) [7],

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 af 20. februar 2006 om den fælles markedsordning for sukker [8],

- der henviser til den interinstitutionelle aftale af 17. maj 2006 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forsvarlig økonomisk forvaltning [9],

- der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 2012/2006 af 19. december 2006 om ændring og berigtigelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) [10],

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter (A6-0037/2007),

A. der henviser til, at udvidelsen i 2004 for EU betød en betydelig forøgelse af landbrugsarealet (med omkring 27 %), af antallet af landbrugsbedrifter (med omkring 60 %) og af antallet af landarbejdere (med omkring 57 %) og dermed af landbrugets produktionspotentiale og dets betydning; der henviser til at der med det voksende hektarudbytte for fødevare- og foderproduktionens vedkommende frigives tilstrækkelige arealer til biomasseproduktion, og at dette har bidraget til en yderligere differentiering af de europæiske landbrugs- og landdistriktsstrukturer; der henviser til, at denne proces er blevet forstærket og uddybet ved tiltrædelsen af Bulgarien og Rumænien,

B. der henviser til, at landbruget i de fleste af de nye medlemsstater adskiller sig stærkt fra landbruget i EU-15, hvad angår produktionsniveau og -struktur samt bedrifternes størrelse, og at det generelt er mindre effektivt end de gamle medlemsstaters og er dårligere teknisk udviklet samt såvel vertikalt som horisontalt mindre integreret,

C. der henviser til, at landbruget spiller en vigtigere økonomisk og samfundsmæssig rolle i de fleste af de nye medlemsstater end i EU-15, da sektorens bidrag til bruttonationalindkomsten og andelen af arbejdsstyrken, der arbejder i sektoren, er højere end gennemsnittet i EU,

D. der henviser til, at subsistens- og semisubsistenslandbrug har stor social, kulturel og miljømæssig betydning i visse nye medlemsstater,

E. der henviser til, at integreringen af de nye medlemsstater på det indre marked er foregået vellykket og gnidningsløst, og at det har bidraget til en væsentlig stigning i Europas handel med landbrugs- og fødevarer; der henviser til, at de nye medlemsstater på tilfredsstillende vis har indført og håndhævet veterinære og fytosanitære bestemmelser, fødevaresikkerhedsbestemmelser, fælles markedsordninger og andre horisontale bestemmelser, så det ikke har været nødvendigt at indføre specielle sikkerhedsforanstaltninger,

F. der henviser til, at det for de nye medlemsstater har været forbundet med høje sociale og økonomiske omkostninger at tilpasse sig til og integrere den fælles landbrugspolitiks bestemmelser samt at tilpasse sig til konkurrencevilkårene i EU; der henviser til, at omkostningerne ved denne tilpasnings- og integreringsproces før EU-tiltrædelsen kun delvis blev dækket af førtiltrædelsesstøtten, og at det ved tiltrædelsen blev klart, at de nye medlemsstater kæmpede med generelle økonomiske og konkurrencemæssige problemer; der henviser til, at den fælles landbrugspolitik ikke fuldstændig har bidraget til at løse disse problemer;

G. der henviser til, at den fælles landbrugspolitik udløste en betydelig udvikling og vigtige ændringer i de nye medlemsstaters landbrug, og at der samtidig er opstået visse problemer og spændinger, mest på grund af, at de fælles landbrugsbestemmelser ikke i tilstrækkelig grad understøtter udviklingen af en afbalanceret og bæredygtig landbrugssektor, specielt hvad angår husdyrhold, gartneri og op- og nedadgående integration,

H. der henviser til, at tiltrædelsesakten indledte en lang gradvis optrapning (ni år) med et lavt startniveau (25 % af det gældende niveau i EU) for den direkte støtte i de nye medlemsstater, selv om reglerne for det indre marked og for budgetmæssige bidrag fuldt ud gælder for dem; der henviser til, at udgifts- og indkomstniveauerne i de nye medlemsstater ikke retfærdiggør denne grad af differentiering, hvilket resulterer i ulige konkurrencevilkår for de nye medlemsstaters landbrugere

I. der henviser til, at de problemer, der bør tages fat på i de nye medlemsstater, først og fremmest er problemer, der kræver strukturændringer med henblik på at styrke konkurrenceevnen, og at de foranstaltninger under den fælles landbrugspolitik, der indebar indkomststøtte og prisgarantier, i betydeligt omfang har bidraget til en sådan styrkelse,

J. der henviser til, at Kommissionen og Rådet har været sene til eller kun modstræbende har været rede til at forstå de nye medlemsstaters særlige problemer og tilbyde den fornødne hjælp (f.eks. problemer på frugt- og grøntsagsmarkedet, navnlig hvad angår bærfrugter, kirsebær og æbler, det uberettigede forbud fra Ruslands og Ukraines side mod import af polske varer, ændringen og den foreslåede afskaffelse af majsinterventionsbestemmelser, honningimport fra tredjelande),

K. der henviser til, at den kendsgerning, at producenter i de nye medlemsstater stort set ikke ejer forarbejdningsleddet, og at distributionskæderne misbruger deres dominerende position, alvorligt begrænser landmændenes konkurrenceevne og deres muligheder for samarbejde og integration,

L. der henviser til, at otte ud af ti nye medlemsstater har valgt den generelle arealbetalingsordning for den direkte støtte,

M. der henviser til, at behovet for fællesskabsstøtte til udvikling af landdistrikterne i de nye medlemsstater var betydeligt større end de afsatte budgetbevillinger for perioden 2004-2006, og at gennemførelsesbestemmelserne til landdistrikternes udviklingsprogrammer samtidig begrænsede den dynamiske udnyttelse af Fællesskabets bidrag; der henviser til, at disse faktorer i væsentlig grad har begrænset indvirkningen af den fælles landbrugspolitiks anden søjle i de nye medlemsstater, og at denne situation meget vel kan fortsætte under den nye finansielle ramme,

Nem integration, en vindersituation

1. udtrykker tilfredshed med, at landbrugs- og fødevaresektoren i de nye medlemsstater er blevet grundigt og gnidningsløst integreret i EU's fælles marked;

2. understreger, at udvidelsen i 2004, selv om den forårsagede forstyrrelser på landbrugs- og fødevaremarkederne i visse nye medlemsstater, har bidraget betydeligt til udviklingen af veletablerede markedsrelationer i de 25 medlemsstater generelt;

3. påpeger, at landbrugs- og fødevaresektoren både i gamle og nye medlemsstater i det mindste til dels nød godt af udvidelsen — de berørte parter i de nye medlemsstater høstede fordel af det højere landbrugsstøtteniveau og af de øgede handelsmuligheder, og i de gamle medlemsstater voksede fødevareforarbejdningsindustrien og den internationale handel, og der kunne konstateres et højere investeringsniveau og stigende omsætning i detailsektoren, navnlig i perioden op til udvidelsen;

4. mener, at integreringen af de nye medlemsstater generelt har været vellykket, men at billedet ikke fremtræder lige klart overalt, da indkomstsituationen ikke er blevet bedre for alle landbrugsbedrifter; konstaterer, at stigningen i indkøbspriser og støtteniveauer til dels udhules af betydelige stigninger i produktionsomkostningerne (f.eks. som følge af højere priser på brændstof, energi, gødning, plantebeskyttelsesmidler og maskiner);

5. understreger, at udvidelsen ikke har øget risikoniveauet i forbindelse med fødevaresikkerhed og dyreog plantesundhed, og bemærker i denne forbindelse, at standarderne og effektiviteten af de kompetente myndigheders arbejde i de nye medlemsstater i visse tilfælde er bedre end gennemsnittet i EU;

6. bemærker, at udvidelsen i 2004 ikke har udgjort nogen overvældende byrde for EU's landbrugsbudget og ikke har nødvendiggjort væsentlige ændringer i EU-budgettet, men at beslutningerne om at fastfryse budgettet for markedsordninger og direkte støtte og den finansielle ramme for 2007-2013 kræver et offer fra de femten gamle EU-medlemsstater fra 2007 og fremover på grundlag af solidaritetsprincippet; påpeger endvidere, at producenterne i EU-15 på grund af de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i december 2005, blev ofre for nedskæringer, der går videre end beslutningerne om at gennemføre foranstaltninger som den frivillige graduering til styrkelse af den anden søjle, i kølvandet på Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse;

7. beklager, at der ikke blev afsat større bevillinger til udvidelserne både i 2004 og i 2007, ikke en gang i det omfang, der i første omgang var planlagt;

Anvendelse af den fælles landbrugspolitik i de nye medlemsstater

8. bemærker, at de væsentlige forskelle mellem landbrugssektorerne i de nye medlemsstater resulterer i forskelle i resultaterne af anvendelsen af den fælles landbrugspolitik og i omfanget og styrken af de udfordringer de nye medlemsstater står over for;

9. mener ikke, at fællesskabsreglerne efter EU's udvidelse i 2004 med ti nye medlemsstater på egnet vis blev tilpasset de nye vilkår, der hersker på visse markeder (f.eks. på markederne for bærfrugter og stivelse);

10. bemærker, at tilpasningen til det indre markeds vilkår og regler og anvendelsen af den fælles landbrugspolitik, specielt med hensyn til de veterinære og fytosanitære bestemmelser, fødevaresikkerhedsbestemmelser, de fælles markedsordninger og andre horisontale bestemmelser, har resulteret i, at der er blevet stillet store krav til landbrugere og forvaltninger i de nye medlemsstater;

11. mener, at Kommissionen i mange måneder ikke arbejdede behørigt på at få ophævet forbuddet mod eksport af polske landbrugsprodukter til Ukraine og Rusland og ikke har truffet nogen effektive foranstaltninger i den anledning;

12. bemærker, at, selvom EU-finansierede førtiltrædelsesprogrammer som forberedelse til anvendelsen af den fælles landbrugspolitik og partnerskabsprogrammer var nyttige, blev de oprindelige mål kun delvist opfyldt, og effektiviteten af Fællesskabets foranstaltninger var begrænsede;

13. minder om, at Sapard-programmet startede med en væsentlig forsinkelse og havde en begrænset rækkevidde, hovedsageligt på grund af de komplicerede krav og manglende rettidig beslutningstagning fra Kommissionens og de nye medlemsstaters myndigheders side;

14. bemærker, at visse nye medlemsstater har alvorlige vanskeligheder med at gennemføre Fællesskabets udviklingsprogrammer for landdistrikterne på grund af bestemmelsernes kompleksitet og den administrative byrde med at håndtere dem;

15. gentager, i betragtning af at den direkte støtte spiller en vigtig rolle i udviklingen og tilpasningen af landbrugssektoren i de nye medlemsstater, at det lave niveau i de første år af den gradvise optrapning ikke kun har forhindret den nødvendige tilpasning, men også har skabt ulige konkurrencevilkår på det indre marked, hvilket mange virksomheder ikke har kunnet klare rent økonomisk;

16. understreger, at udviklingsprogrammerne for landdistrikterne spiller en vigtig rolle for såvel en markedsorienteret omstrukturering af landbrugsbedrifterne — f.eks. med hensyn til forarbejdning og afsætning af egne produkter eller inden for turisme — som skabelse af indkomstalternativer for dem, der ud fra økonomiske overvejelser ophører med landbrugsproduktion;

17. bemærker, at forskellene på den direkte støtte i EU-10 og EU-15 ikke har sikret lige vilkår for alle, da flere producenter i de nye medlemsstater har mistet markedsandele selv på hjemmemarkedet, hvilket navnlig konkurrencen fra den stigende import og eksport fra tredjelande som følge af det ændrede toldsystem også har været medvirkende til;

18. mener, at Kommissionens forbehold over for de nye medlemsstater, hvad angår formodede, usædvanlig store lagerbeholdninger på den dag, EU-tiltrædelsen fandt sted, samt truslerne om at pålægge store bøder i de fleste tilfælde var ubegrundede, og beroede på fejlagtige beregninger; mener endvidere, at der ikke på noget landbrugsmarked kunne konstateres forstyrrelse af ligevægten, der kunne have været en følge af disse formodede, usædvanlig store lagerbeholdninger;

19. understreger, at de nye medlemsstater var tvunget til at indføre supplerende national direkte støtte (tilskud), der kan ses som en form for medfinansiering og en delvis gennationalisering af Fællesskabets direkte støtte, hvilket førte til alvorlige politiske og økonomiske vanskeligheder i flere nye medlemsstater, da de udgjorde en alvorlig byrde for de nationale budgetter og begrænsede muligheden for at gennemføre statsstøtteordninger;

20. påpeger, at hovedparten af de nye medlemsstater på grund af budgetrestriktioner og i modstrid med de generelle målsætninger og principper for den fælles landbrugspolitik og modsat gradueringen i EU-15, har været tvunget til at omdanne en del af deres støtte fra Fællesskabet til udvikling af landdistrikterne til supplerende national direkte støtte, hvilket der er hjemmel til i tiltrædelsesakten;

21. henviser til nogle nye medlemsstaters mening om, at en fuldt afkoblet, områdebaseret støtte ikke fuldt ud bidrager til den balancerede udvikling og bæredygtigheden af deres landbrug, og at sektorpræferencer og/eller valgfri koblet støtte i det mindste midlertidigt kunne være nødvendige i visse medlemsstater indtil 2013 og bør overvejes, hvis der anmodes herom; henviser til den succesfulde praksis med helt eller delvist koblet supplerende national direkte støtte og midlertidige statsstøtteordninger i denne henseende;

22. bemærker, at hovedparten af de nye medlemsstater gerne vil fortsætte med anvendelsen af den generelle arealbetalingsordning så længe som muligt, eftersom skiftet til enkeltbetalingsordningen betyder meget høje administrative og tekniske byrder, samt at dette også harmonerer godt med den fremtidige politik med afkoblede betalinger;

23. finder det nødvendigt at indføre bestemmelser om miljøbetinget landbrugsstøtte og krav om fornuftige dyrkningsmetoder og miljøforhold i landbruget i såvel de gamle som de nye medlemsstater; foreslår, at bestemmelserne om miljøbetinget landbrugsstøtte indføres gradvist, således at de er endeligt indført ved slutningen af den gradvise optrapning af den direkte støtte; foreslår også, at de nye medlemsstater får mulighed for at udskyde anvendelsen af bestemmelserne om miljøbetinget landbrugsstøtte indtil slutningen af den gradvise optrapning af den direkte støtte; foreslår yderligere, at kravene til godt landbrug og gode miljømæssige betingelser stadigt skal være gældende i det mindste i den generelle arealbetalingsordnings gyldighedsperiode, da hovedparten af de nye medlemsstater kan få svært ved at opfylde de komplekse og bekostelige bestemmelser om miljøbetinget landbrugsstøtte;

24. udtrykker tilfredshed med, at Rådet har vedtaget Kommissionens forslag om forlængelse af den generelle arealbetalingsordning til slutningen af 2010 og om de nye medlemsstaters involvering i støtteordningen for energiafgrøder;

25. opfordrer Kommissionen til som led i forenklingen og rationaliseringen af anvendelsen af den fælles landbrugspolitik, de direkte støtteordninger og udviklingsprogrammerne for landdistrikterne at tage hensyn til de problemer, som især de nye medlemsstater står over for, og foreslå egnede løsninger uden samtidig at afvige fra reglerne for anvendelsen af den fælles landbrugspolitik;

26. understreger, at Kommissionen bør tage specielle problemer og hensyn i de nye medlemsstater med i sine overvejelser i forbindelse med beslutninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik;

27. er dybt foruroliget over Kommissionens seneste forslag om fra 2007 fuldstændig at afskaffe interventionsordningen for majs; konstaterer, at den måde, hvorpå forslaget blev forelagt, er i modstrid med Den Europæiske Unions grundlæggende principper i betragtning af tidspunktet, manglen på egentlig evaluering — især hvad angår følgerne for den fælles markedsordning for korn og områdebaserede direkte betalinger — samt manglen på alternativer eller overgangsperioder; mener, at en overilet afskaffelse af interventionsordningen for majs sandsynligvis ville få alvorlige konsekvenser;

28. mener, at det i overensstemmelse med ånden i reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003 bør overvejes at indføre arealstøtte for dyrkning af bestemte bærfrugter til forarbejdning og koble den sammen med pligt til at deltage i forarbejdningsvirksomhed eller producentorganisationer samt indføre pligt til at sælge produkterne på handelskontrakter, hvilket kunne bidrage til at øge bærfrugtsektorens konkurrenceevne og forbedre landmændenes situation i medlemsstater som Polen;

29. er af den opfattelse, at yderligere ændringer er nødvendige i de nye medlemsstaters landbrugsproduktion og landdistrikters struktur og lægger vægt på, at de fælles landbrugsbestemmelser og fællesskabsstøtten skal hjælpe denne procedure på vej; understreger, at det er meget vigtigt at gennemføre disse nødvendige ændringer på en progressiv facon, da det jordbrugsbaserede landbosamfund og landbrugssektor som sådan i de nye medlemsstater ikke tåler for hurtige og drastiske ændringer i produktions- og beskæftigelsesstrukturen;

Den fælles landbrugspolitiks fremtid i EU

30. påpeger, at den fælles landbrugspolitik i sin nuværende form ikke egner sig til at håndtere en omfattende del af de landbrugsrelaterede problemer i det udvidede EU; tager i betragtning, at den afkoblede direkte støtte, der er gennemtvunget af Verdenshandelsorganisationen (WTO), generelt øger det europæiske landbrugs markedsorientering, men at den ikke fuldt ud bidrager til etableringen af bæredygtige landbrugssektorer og landbosamfund, hverken i de nye medlemsstater eller i en stor del af EU-15; påpeger, at enten yderligere foranstaltninger eller en skræddersyet anvendelse af den direkte støtte er nødvendig;

31. fremfører, at det nuværende system med direkte støtte, specielt i medlemsstater og regioner, hvor specialiserede bedrifter spiller en afgørende rolle i landbruget, fremmer jordbrugssystemer for meget, ikke i tilstrækkeligt grad bidrager til etableringen af en bæredygtig kvægavl og ikke fremmer og letter de nødvendige strukturelle ændringer;

32. konstaterer, at det i visse sektorer i visse nye medlemsstater forholdt sig sådan, at de tildelte kvoter medførte en stagnation eller endog et fald i landbrugsproduktionen, og at det forhold, at afkoblede betalinger var kædet sammen med de lavere kvoteniveauer, udgjorde endnu en støttemæssig ulempe for de nye medlemsstater ud over ordningen med den gradvise optrapning af den direkte støtte; konstaterer endvidere, at dette problem også optræder i nogle af de gamle medlemsstater;

33. mener, at opfyldelsen af den fælles landbrugspolitiks målsætninger også hindres i de nye medlemsstater af, at finansieringen af udviklingen af landdistrikterne er utilstrækkelig, af manglen på et effektivt system til risiko- og krisestyring og af de alt for strenge fællesskabsbestemmelser omkring statsstøtte;

34. understreger, at den fælles landbrugspolitik skal forblive et fællesskabsanliggende inden for rammerne af en reformeret fælles landbrugspolitik, og at man skal undgå gennationalisering; understreger dog, at der skal anvendes specifikke foranstaltninger på grundlag af nærhedsprincippet; mener, at det er nødvendigt at revidere omfanget af samt målsætninger og principper for den fælles landbrugspolitik, inklusive den europæiske landbrugsmodel, ved at tage målsætninger og behov i landbruget og landdistrikterne, hos landmændene og forbrugerne og i hele samfundet i det udvidede EU med 27 medlemsstater med i overvejelserne i forbindelse med fastsættelsen af de nødvendige finansielle ressourcer og sikre deres korrekte, retfærdige og helt berettigede tildeling;

35. lægger vægt på, at alle mulige faktorer (f.eks. konsekvenser af tidligere finansielle beslutninger, reformer af den fælles landbrugspolitik, erfaringer i de nye medlemsstater, mangfoldigheden og variationen i europæisk landbrug) skal tages behørigt i betragtning i den fremtidige reform af den fælles landbrugspolitik, især i løbet af den fælles landbrugspolitiks "sundhedskontrol" og midtvejsrevisionen af den finansielle ramme for 2007-2013 i 2008-2009;

36. understreger, at det ligeledes er bydende nødvendigt at undgå beslutninger, som udelukkende træffes for at nedbringe EU's finansieringsbehov eller for at bibeholde den finansielle status quo mellem medlemsstaterne;

37. mener, at produktion af biomasse og bioenergi i fremtiden vil komme til at spille en strategisk rolle i EU's landbrugssektor; kræver i denne henseende, at der ydes passende EU-støtte til fremme af biomasseproduktion på arealer, der ikke længere er behov for til fødevare- og foderproduktion; henleder i denne forbindelse opmærksomheden på de nye medlemsstaters betydelige kapacitet og på det udvidede EU's større samlede produktionspotentiale;

38. understreger, at opfyldelse af medlemsstaternes og regionernes specifikke behov, inklusive løsning af problemer og vanskeligheder i de nye medlemsstater, skal ske under overholdelse af nærhedsprincippet med følgende, skræddersyede instrumenter:

a) indførelse af et revideret direkte støttesystem, herunder nye foranstaltninger såsom frivillige gentilkoblingsmuligheder, men kun for de medlemsstater, der finder dette nødvendigt for at nå sociale og beskæftigelsesmæssige målsætninger samt bæredygtighedsmål; udvidelse af støtte til at omfatte nye sektorer og modtagere (f.eks. til bærfrugt til forarbejdning) inden for rammerne af det reviderede system med nationale finansieringsrammer og fuld fællesskabsfinansiering

b) indførelse af yderligere, valgfrie, regionale eller midlertidige markedsforanstaltninger med fællesskabsfinansiering,

c) anvendelse af det nationale rammesystem fra Fællesskabets budget i de sektorer, der skal reformeres (vin, frugt og grønt),

d) forbedret bistand til og målrettet fremme af producentorganisationer samt afskaffelse af national lovgivning, der er til hinder herfor,

e) fremme af samarbejde mellem producentorganisationer på tværs af grænserne,

f) indførelse af et effektivt system til risiko- og krisestyring inden for landbruget med fællesskabsstøtte betalt fra de nationale rammebeløb,

g) styrkelse af det indre marked med fælles bestemmelser for kvalitetsstandarder, markedsføring, konkurrence, fødevaresikkerhed, miljø og dyrevelfærd,

h) styrkelse af systemet for udvikling af landdistrikterne og finansieringen af det,

i) øget fleksibilitet i statsstøttebestemmelserne (f.eks. et bredere spillerum til gruppefritagelser, hævelse af "de minimis"-niveauet);

39. mener, at forenelighed med WTO-bestemmelserne skal sikres under Doha-Runden som en del af EU's forslag om at reducere handelsbarrierer eller i bytte for en aftale om bibeholdelse af de nationale støtteniveauer for de andre WTO-medlemmer;

40. påpeger, at det kunne være hensigtsmæssigt at anvende yderligere toldafgifter, der pålægges som led i særlige beskyttelsesklausuler, som et middel til at beskytte EU-markedet mod overdreven import og import til kunstigt lave priser inden for sårbare sektorer, herunder sektorer, der for de nye medlemsstater er sårbare; opfordrer Kommissionen til ved forhandlingerne under den igangværende WTO-runde at skabe mulighed for en passende ændring af det nuværende anvendelsesområde for de særlige beskyttelsesklausuler på listen over EU's indrømmelser; påpeger, at nogle af de nye medlemsstater har haft mulighed for at anvende særlige beskyttelsesklausuler inden for sårbare landbrugssektorer, som ikke var omfattet af den aktuelle liste over EU's indrømmelser;

41. forventer, at den fremtidige fælles landbrugspolitik ikke kun vil tage behovene i det udvidede EU i betragtning, men at den også bliver nemmere at håndtere; forventer, at den vil reducere den administrative byrde for landbrugere og nationale myndigheder og vil støtte den markedsorienterede, miljøvenlige produktion af sikre produkter, samtidig med at det bæredygtige landbrugs fremtid sikres;

42. opfordrer Kommissionen, medlemsstaterne og alle berørte parter til at føre en åben debat og til at fremlægge fremadrettede forslag for at opbygge en bæredygtig fremtid for landbruget i det udvidede EU;

43. ser positivt på Kommissionens planer om at udarbejde en langfristet perspektivplan for den fælles landbrugspolitiks fremtid efter 2013, hvor der tages højde for den enestående chance, der består i, at den globale fødevarehandel — sammenlignet med den samlede forventede vækst i verdenshandelen — sandsynligvis vil vokse dobbelt så meget de kommende tredive år, og hvor der endvidere fokuseres på en harmonisk udvikling i landbruget i alle EU's regioner og gives EU-15 og de nye medlemsstater mulighed for med forenede kræfter at løse landbrugets produktions- og ikke-produktionsrelaterede opgaver;

*

* *

44. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen samt til medlemsstaternes parlamenter og regeringer.

[1] EFT L 161 af 26.6.1999, s. 87.

[2] EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33.

[3] EUT L 270 af 21.10.2003, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 2013/2006 (EUT L 384 af 29.12.2006, s. 13).

[4] EUT L 93 af 30.3.2004, s. 1.

[5] EUT L 161 af 30.4.2004, s. 48.

[6] EUT L 209 af 11.8.2005, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 320/2006 (EUT L 58 af 28.2.2006, s. 42).

[7] EUT L 277 af 21.10.2005, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 2012/2006 (EUT L 384 af 29.12.2006, s. 8).

[8] EUT L 58 af 28.2.2006, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 247/2007 (EUT L 69 af 9.3.2007, s. 3).

[9] EUT C 139 af 14.6.2006, s. 1.

[10] EUT L 384 af 29.12.2006, s. 8.

--------------------------------------------------