A4-0030/99

Beslutning om de konstitutionelle konsekvenser af OEMU'en i forbindelse med udvidelsen

Europa-Parlamentet,

* der henviser til Amsterdam-traktatens afsnit VII (tidligere afsnit VI),

* der henviser til overgangen til OEMU'ens tredje fase,

* der henviser til sin beslutning af 14. november 1996 om Kommissionens rapport, jf. traktatens artikel 189 B, stk. 8, om den faelles beslutningstagnings anvendelsesomraade (SEK(96)1225 - C4-0464/96) ((EFT C 362 af 02.12.1996, s. 267.)),

* der henviser til sin beslutning af 10. december 1996 om borgernes og samfundsaktoerernes deltagelse i Den Europaeiske Unions institutionelle system ((EFT C 20 af 20.01.1997, s. 31.)),

* der henviser til sin beslutning af 2. april 1998 om demokratisk ansvar i OEMU'ens tredje fase ((EFT C 138 af 04.05.1998, s. 177.)),

* der henviser til sin beslutning af 14. maj 1998 om forbedring af institutionernes funktionsmaade uden traktataendringer: mere aabne og demokratiske EU-politikker ((EFT C 167 af 01.06.1998, s. 211.)),

* der henviser til sin beslutning af 22. oktober 1998 om forberedelse af stats- og regeringschefernes moede i oktober 1998 om Den Europaeiske Unions politiske fremtid ((Protokollen af 22.10.1998, del II, punkt 2.)),

* der henviser til hoeringen den 29. oktober 1998 i Udvalget om Institutionelle Spoergsmaal,

* der henviser til Kommissionens forslag om Faellesskabets eksterne repraesentation i OEMU-sammenhaeng, som forventes at traede i kraft pr. 1. januar 1999 (KOM(98)0637 - C4-0638/98),

* der henviser til konklusionerne fra det uformelle moede i Det Europaeiske Raad i Poertschach den 24.-25. oktober 1998 og Det Europaeiske Raads moede i Wien den 11.-12. december 1998,

* der henviser til forretningsordenens artikel 148,

* der henviser til betaenkning fra Udvalget om Institutionelle Spoergsmaal og udtalelse fra Udvalget om OEkonomi, Valutaspoergsmaal og Industripolitik (A4-0030/99),

A. der henviser til, at det nu staar fast, at der skal gennemfoeres en ny reform af traktaterne inden den kommende udvidelse, hvor der skal findes en tilfredsstillende loesning paa navnlig de institutionelle problemer, der ikke blev afklaret i Amsterdam,

B. der henviser til, at det helt afgoerende spoergsmaal er, hvorvidt bestemmelserne i det gamle afsnit VI i Maastricht-traktaten overhovedet er tilstraekkelige til at goere OEMU'en til en succes, nu hvor argumentet med, at man aabner for en Pandoras AEske ikke laengere er berettiget, naar en revision af den udvidede Unions institutionelle opbygning er uundgaaelig,

C. der henviser til, at EU ved indfoerelsen af euroen har faaet en faelles monetaer politik, og at det i EF-traktatens artikel 105 betegnes som ESCB's hovedmaal at fastholde prisstabilitet og stoette alle EU's politikker,

D. der henviser til, at der er svagheder i foelgende tre vaesentlige sammenhaenge:

a) manglen paa forpligtende bestemmelser i de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker og i resultaterne af den multilaterale overvaagning, hvis gennemfoerelsesinstrument kun er henstillinger,

b) kontrollen fra »ligestilledes« side som led i den multilaterale overvaagning og

c) det demokratiske underskud,

E. der henviser til, at det skal sikres, at ECB's kontrol og demokratiske ansvar fuldt ud lever op til traktatens bestemmelser, isaer hvad angaar dens uafhaengighed,

F. der henviser til, at ECB's Styrelsesraad skal optraede som kollegium og ikke som en sum af enkelte stemmer, at den enkelte nationale centralbanks chef skal arbejde som del af dette kollegium, og at enhver risiko for nationalisering fra centralbankernes side skal undgaas,

G. der henviser til, at oprettelsen af denne faelles monetaere myndighed, uden at der findes nogen tilsvarende egentlig politisk myndighed, atter koncentrerer opmaerksomheden om den yderst utilstraekkelige grad af demokratisk legitimitet, der er opnaaet ved den europaeiske opbygning, og at faren for, at der paa grund af det manglende politiske modstykke til ECB ikke defineres klare maal for den oekonomiske politik og ikke foretages den noedvendige praktiske samordning kunne faa denne til at foere en ekstremt stram monetaer politik som foelge af manglende samordning af de oekonomiske politikker,

H. der minder om ovennaevnte beslutning af 2. april 1998 om demokratisk ansvar i OEMU'ens tredje fase, hvori Den Europaeiske Centralbank opfordres til at indlede en struktureret dialog med Parlamentet om de spoergsmaal, som omtales i den naevnte beslutning, isaer

a) hvorledes maalsaetningerne eller reglerne for den monetaere politik paavirker andre politikker,

b) hvorledes offentliggoerelse af inflations- og renteprognoser paavirker markedsaktoerernes adfaerd,

c) hvorledes Den Europaeiske Centralbank og Europa-Parlamentet kan udvikle en faelles kommunikationspolitik, hvormed man soeger at informere den brede offentlighed om og saaledes faa den til at acceptere Den Europaeiske Centralbanks afgoerelse om at aendre sit operationelle maal,

d) hvorvidt alternative prisstabilitetskabende foranstaltninger andre end det harmoniserede forbrugerprisindeks skal anvendes ved fastlaeggelsen af maalet for prisstabiliteten,

e) hvorvidt meddelte inflationsprognoser paa grund af forsinkelserne i den monetaere politik kan udgoere et kriterium for en vurdering af ECB's resultater,

I. der henviser til, at det i traktatens artikel 99, stk. 1, (tidligere artikel 103, stk. 1) fastsaettes, at medlemsstaterne skal betragte deres oekonomiske politikker som et »spoergsmaal af faelles interesse«, og at dette forudsaetter, at deres adfaerd koordineres noeje i Raadet,

J. der henviser til, at baade de ledende principper for de oekonomiske politikker, der fastsaettes i traktatens artikel 4 (tidligere artikel 3 A), og i Amsterdam-traktatens nye afsnit VIII indebaerer en forpligtelse til at fremme et hoejt beskaeftigelsesniveau,

K. der henviser til, at tilnaermelse af den fiskale og den sociale politik ikke var nogen forudgaaende betingelse for OEMU'ens gennemfoerelse, men at dynamikken heri vil faa euro-zonens medlemsstater til at goere fremskridt paa det omraade,

L. der henviser til, at OEMU'ens praktiske gennemfoerelse - i kraft af de forskellige former for harmonisering og koordinering, den indebaerer - vil kraeve, at effektiviteten styrkes (afgoerelser med kvalificeret flertal) under vilkaar, som i hoejere grad afspejler en demokratisk holdning (Parlamentets rolle og befoejelser, Kommissionens politiske ansvar, Raadets rolle, forbindelser med de nationale parlamenter), og at der indfoeres visse hensigtsmaessige normer for gennemsigtighed og gennemskuelighed,

M. der henviser til, at i OEMU-sammenhaeng skal Kommissionens rolle som politisk igangsaetter og initiativtager bekraeftes og styrkes, og at denne Kommissionens stoerre rolle ogsaa indebaerer stoerre politisk kontrol, som Kommissionen maa underkastes med udnyttelse af alle de muligheder, der findes i Amsterdam-traktaten,

N. der henviser til, at Parlamentet boer tillaegges en mere omfattende rolle, ikke blot i forbindelse med vedtagelsen af retsakter, men ogsaa i situationer, hvor Raadet i overensstemmelse med traktaten vedtager henstillinger og oekonomiske retningslinjer og handler som led i den multilaterale overvaagning,

O. der henviser til, at stabilitetspagten blot er en gentagelse af EF-traktatens artikel 104 (tidligere artikel 104 C) (den er hverken mere praecis eller mere bindende), selv om den er blevet praesenteret som en institutionel fornyelse, at beslutningerne om indfoerelse af en samordning af de oekonomiske politikker naermest er en hensigtserklaering, samt at stabilitetspagten ikke kan afhjaelpe manglen paa en styrelse eller et oekonomisk center, dvs. en institution, der har til opgave at traeffe foranstaltninger for at klare en intern eller international krise,

P. der som anfoert i ovennaevnte beslutning af 14. maj 1998 opfordrer Kommissionen og Raadet til at indlede en droeftelse med henblik paa at faa vedtaget udkastet til en interinstitutionel aftale om bestemmelserne for koordinering af de nationale oekonomiske politikker og om overvaagning af stabilitets- og vaekstpagten eller i foerste kvartal af 1999 at forelaegge et lovgivningsmaessigt forslag om »naermere bestemmelser for den multilaterale overvaagningsprocedure« som fastsat i EF-traktatens artikel 99, stk. 5 (tidligere artikel 103, stk. 5),

Q. der henviser til, at euroen vil vaere den foerste valuta siden anden verdenskrig, der vil kunne modvirke dollarens overmagt, og at OEMU'en kun udvikler sig i denne retning, hvis den kan optraede som selvstaendig aktoer i det internationale system, hvilket indebaerer en hensigtsmaessig loesning paa problemet med Unionens eksterne repraesentation i OEMU-sammenhaeng svarende til dens status som oekonomisk og handelsmaessig magtfaktor,

R. der henviser til, at Raadet, saafremt det agter at lade Unionen deltage i en formel ordning, skal traeffe enstemmig afgoerelse for at opnaa enighed om de faste vekselkurser, hvilket indebaerer, at der, naar foerst Unionen er blevet udvidet, til en formel aftale skal opnaas enstemmighed blandt et antal stater paa mellem 15 og 25,

S. der henviser til, at det vil vaere overordentlig farligt at kaste sig ud i en revision af traktaterne, som ikke er forberedt med overvejelser om, hvilke maal man vil naa for Europa i det 21. aarhundrede, og at det er klart, at de videre overvejelser skal harmonere med disse planer og tage hoejde for dels udvidelsen, dels det naturlige behov for i forbindelse med den kulturelle revolution, som OEMU'en repraesenterer, at afklare de spoergsmaal, der ikke kan findes nogen loesning paa inden for de eksisterende traktaters rammer,

EU'S KONSTITUTIONELLE RAMMER

1. mener, at den kvalitative aendring (»kulturelle revolution«) i forholdet mellem national suveraenitet og EU-befoejelser, som overgangen til den faelles valuta betyder, skal ledsages af effektive muligheder for paa europaeisk plan at etablere og sikre samordnede oekonomiske politikker, som kan fremme solidaritet, oekonomisk og social samhoerighed og lige muligheder for borgerne i alle medlemsstaterne, og at dette isaer kraever

* en oekonomisk og social union, der er baseret paa solidaritets- og naerhedsprincippet og er et politisk modstykke til Den Monetaere Union,

* et europaeisk socialt system, der skal vaere baseret paa en gradvis tilnaermelse ved at fastlaegge mindstenormer og samordne (f.eks. inden for arbejdsret, socialsikring, bekaempelse af social udstoedelse, beskaeftigelsesfremme),

* en ekstern OEMU-repraesentation, som goer det muligt for EU-institutionerne med én stemme at goere traktatens maalsaetninger gaeldende paa verdensplan,

* en institutionel reform, hvorved institutionernes effektivitet og midlerne til demokratisk kontrol samt borgernes inddragelse skal styrkes,

* noeje overholdelse af kravene om gennemsigtighed og synlighed i alle aktiviteter, der vedroerer OEMU, saaledes at de forskellige nationale administrationer og borgerne kan holde sig noejagtigt og udfoerligt orienteret herom;

DEN MONETAERE UNION

2. minder ESCB om, at de uddelegerede befoejelser til at fastlaegge politikstrategier og til uafhaengigt at vaelge maal og midler samt yderligere befoejelser, som ESCB og de nationale centralbanker har tilkaempet sig, i henhold til Maastricht-traktaten ikke er deres egne, og at disse befoejelser er blevet uddelegeret af de politiske myndigheder, som igen selv er ansvarlige over for den brede offentlighed i deres lande;

3. mener, at de planlagte reformer forudsaetter en samlet vision for EU's fremtidige institutionelle struktur, hvor den monetaere del blot kraever »punktvise« forbedringer;

4. mener, at bestemmelserne i ESCB- og ECB-statutten boer kunne goeres til genstand for en forenklet revisionsprocedure (traktatens artikel 107 (tidligere artikel 106)), idet ECB's uafhaengighed intet har at goere med denne forenklede revisionsprocedure;

5. fastholder, at bestemmelserne i EF-traktatens artikel 105, stk. 6, (ECB-statuttens artikel 25, stk. 2) boer kunne give et retsgrundlag, der i paakommende tilfaelde aabner mulighed for en aktion paa EU-plan og ikke blot fra ECB's side, hvad angaar tilsyn med finansielle institutioner;

6. fastslaar, at det med henblik paa EU's udvidelse er noedvendigt at indfoere en ordning, saaledes at man undgaar faren for dels at goere Styrelsesraadet til et nationalrepraesentanternes kammer, dels at reducere ECB til blot at vaere et ESCB-sekretariat;

7. finder, at den ordning med hoeringerne til bekraeftelse af udnaevnelser boer anvendes i forbindelse med

a) medlemmerne af ECB's direktion,

b) de kandidater, der er indstillet af Kommissionen og ECB til Det OEkonomiske og Finansielle Udvalg (EF-traktatens artikel 114, stk. 2 (tidligere artikel 109 C, stk. 2)),

c) de kandidater, der er indstillet af Kommissionen og ECB til Faellesskabets Observatoerkontor i Den Internationale Valutafond, indtil der er vedtaget en aendring af IMF-reglerne om repraesentation;

forventer, at en kandidat, der forkastes af Parlamentet, traekker sit kandidatur tilbage, og opfordrer formaendene for de paagaeldende institutioner til at give udtryk for deres holdning til denne nye institutionelle afbalancering, hvorved det demokratiske underskud til dels soeges udlignet;

8. finder det bydende noedvendigt, at udnaevnelsen af ECB's formand ikke sker »efter faelles overenskomst mellem medlemsstaternes regeringer«, saerlig naar antallet af medlemsstater oeges;

DEN OEKONOMISKE UNION

9. mener, at der fortsat er brug for en revision for at koordinere de konkrete nationale oekonomiske og sociale politikker, saaledes at det kan lykkes at indfoere en sammenhaengende og effektiv oekonomisk politik paa EU-plan og i medlemsstaterne, at soerge for en demokratisk offentlig debat (med oeget koordinering mellem de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet) om de europaeiske oekonomiske beslutninger samt at forbedre beslutningsprocessen og dens gennemskuelighed; mener, at der ogsaa i betragtning af den voksende rolle, de uformelle Euro-11-moeder i OEKOFIN-Raadet uden for Den Europaeiske Unions generelle institutionelle rammer spiller, er et presserende behov for at naa frem til en interinstitutionel aftale mellem Europa-Parlamentet, Raadet og Kommissionen med henblik paa anvendelse af mere demokratiske beslutningsprocedurer disse institutioner imellem i forbindelse med opstilling og vedtagelse af de aarlige overordnede oekonomiske retningslinjer;

10. understreger, at det med henblik herpaa er noedvendigt dels at udvide anvendelsesomraadet for de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker til de forskellige makrooekonomiske politikker (budgetpolitik, forbedring af konkurrenceevnen, strukturpolitikker for markedet for varer og tjenesteydelser samt for arbejdsmarkedet), hvilket ikke kraever nogen traktataendring, dels ved aendring af EF-traktatens artikel 99 (tidligere artikel 103) at indfoere et policy-mix, som er bindende maal ud over det ene vedroerende offentlige underskud; mener, at foelgende kunne overvejes med udgangspunkt heri:

* efter forslag fra Kommissionen og samstemmende udtalelse fra Parlamentet og udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg opstiller Raadet ved afgoerelse med kvalificeret flertal de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker, som har bindende kraft

* henstillingen vedroerende de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker som gennemfoerelsesinstrument betragtet erstattes under fuld hensyntagen til stabilitetspagten og ECB's uafhaengighed af naevnte afgoerelse,

* den multilaterale overvaagning gennemfoeres af Raadet og resulterer i obligatoriske afgoerelser, der efter forslag fra Kommissionen traeffes med kvalificeret flertal,

* Parlamentet hoeres under hele proceduren og navnlig ved to lejligheder:

. debatten om den oekonomiske politik paa grundlag af Kommissionens henstilling vedroerende de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker, med Kommissionens og Raadets aktive deltagelse,

. Parlamentets formand og ECB's formands deltagelse i Det Europaeiske Raads moede i juni hvert aar, hvor det droefter den oekonomiske politik, hvilket goer de trufne beslutninger mere synlige og goer det lettere for den offentlige mening at acceptere disse;

11. opfordrer Kommissionen og Raadet til at skabe klarhed omkring indholdet af EF-traktatens artikel 104 (tidligere artikel 104 C) i betragtning af, hvor stor en rolle de offentlige investeringsudgifter spiller ved vurderingen af medlemsstaternes offentlige underskud;

INSTITUTIONERNE

Parlamentets rolle12. mener, at Parlamentet generelt skal have udvidede handlemuligheder, hvad angaar OEMU'en, bortset fra ECB-afgoerelser, som hoerer ind under dennes uafhaengighed og boer goeres til genstand for en passende orientering og dialog ((Se beslutning af 2. april 1998 om demokratisk ansvar i OEMU'ens tredje fase (EFT C 138 af 04.05.1998, s. 177).)), at samarbejdsproceduren boer erstattes af den faelles beslutningsprocedure i forbindelse med alle beslutninger af lovgivningsmaessig karakter, isaer i EF-traktatens artikel 99, stk. 5, artikel 102, stk. 2, og artikel 103, stk. 2 (tidligere artikel 103, stk. 5, artikel 104 A, stk. 2, og artikel 104 B, stk. 2), som vedroerer naermere vilkaar for hhv. gennemfoerelse af proceduren med multilateral overvaagning, forbud mod privilegeret adgang og forskudsordninger for staterne, samt at foranstaltninger, jf. EF-traktatens artikel 106, stk. 2 (tidligere artikel 105 A, stk.2) med henblik paa at harmonisere paalydende vaerdier og moenter kunne vedtages efter hoeringsproceduren;

Kommissionens rolle

13. mener, at Kommissionen boer spille en stoerre rolle ved overvaagningen af medlemsstaternes politikker, saaledes at der opnaas en perfekt synkronisering mellem de retningslinjer for beskaeftigelsen, der vedtages om efteraaret, og de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker, der opstilles det efterfoelgende foraar og skal tage hensyn til efteraarets afgoerelser vedroerende beskaeftigelsen, samt at det ville vaere mest hensigtsmaessigt, om retningslinjerne for beskaeftigelsen og de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker blev vedtaget samtidig;

Raadets rolle

14. fastholder, at Raadet skal fastlaegge naermere regler for intern organisation og koordination med henblik paa at sikre en politisk ledelse af den makrooekonomiske regulering som helhed (ikke blot OEkofin, men ogsaa de oevrige Raad af fagministre i overensstemmelse med Raadet (almindelige anliggender));

15. mener, at Euro-Raadet boer have en traktatbaseret status og for OEMU-medlemmernes vedkommende boer have de samme befoejelser, som Raadet har for hele Unionen, dvs. befoejelse til at traeffe afgoerelser; den uformelle koordinering har utvivlsomt helt afgjorte fordele, som imidlertid ogsaa er temmelig begraensede, hvis man vil have, at det, der siges paa et uformelt raadsmoede, skal foere til afgoerelser i de nationale parlamenter paa budgetomraadet, det sociale omraade og miljoeoomraadet;

DET INTERPARLAMENTARISKE SAMARBEJDE (EP OG DE NATIONALE PARLAMENTER)

16. insisterer paa, at samarbejdet mellem EP og de nationale parlamenter boer analyseres i en bredere samarbejdssammenhaeng for at evaluere dels COSAC's rolle, dels hvilken rolle allerede eksisterende parallelle kredsloeb via saerkommissioner spiller, hvad angaar saavel den demokratiske kontrols effektivitet som dens rationalisering, og uden at der oprettes nye institutioner eller »parlamentariske komitéer«;

NYE FORMER FOR EUROPAEISK POLITIK

17. mener, at manglen paa en faelles oekonomisk og fiskal politik er komplet uforenelig med planerne om en faelles forvaltning af den monetaere politik; i forbindelse med den fiskale politik ville en tilnaermelse af beskatningssystemerne i euro-zonens medlemsstater vaere oenskelig, navnlig hvad angaar opsparingsbeskatning og selskabsskat, og her boer det vaere muligt at traeffe afgoerelse med kvalificeret flertal;

18. mener, at euroen med hensyn til socialpolitikken boer tilskynde medlemsstaterne til at vedtage et minimum af faelles regler for at arbejde i retning af en virkelig europaeisk social model, fuld beskaeftigelse, et sundt miljoe, som EU's borgere direkte kan drage nytte af, og etablering af et omraade med frihed, sikkerhed og retfaerdighed, hvor de grundlaeggende rettigheder anerkendes, og hvor procedurerne og strukturerne for det retlige og politimaessige samarbejde er styrket, samt at mekanismerne i bestraebelserne paa solidaritet og oekonomisk, social og territorial samhoerighed boer optimeres med henblik paa udvidelsen;

19. understreger, at opbygningen af en Monetaer Union skaber behov for et budgetsystem »af foederalt tilsnit« eller i det mindste en institutionel og finansiel mekanisme, der giver mulighed for at reagere paa en krisesituation for en eller flere medlemsstater, og at den fremtidige finansiering af Den Europaeiske Union boer behandles ud fra det maal om oekonomisk, social og territorial samhoerighed, der er fastsat i traktaten, idet den saakaldte teori om rimelig modydelse, hvad angaar de egne indtaegter, boer fordoemmes og alle budgetmaessige saavel som ikke-budgetmaessige fordele ved deltagelse i den europaeiske opbygning tages i betragtning;

OEMU'ENS EKSTERNE REPRAESENTATION

20. tager til efterretning, at Det Europaeiske Raad i Wien vedtog at acceptere en »trepartrepraesentation« (Raadet, Kommissionen og ECB) i forbindelse med oekonomiske og monetaere anliggender og valutakursaftaler;

21. mener, at kravet i EF-traktatens artikel 111 (tidligere artikel 109, stk. 4) om enstemmighed blandt euro-zonens deltagerlande efter hoering af EP boer erstattes af reglen om afgoerelser med kvalificeret flertal, isaer med henblik paa udvidelsen;

22. mener, at der er behov for en passende reform af statutterne for de internationale instanser, saasom IMF, i erkendelse af, at der med OEMU er skabt nye realiteter;

23. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Det Europaeiske Raad, Raadet, Kommissionen samt medlemsstaternes regeringer og parlamenter.