Nr. C 60/16 Dé Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 3. 91 
8. For så vidt angår Det Europæiske Miljøagentur, 
der skal oprettes, består der et tilsvarende behov for at 
afgrænse opgaverne vedrørende indsamling af miljø-
Bryssel, den 18. december 1990. 
ØSU hilser forslaget velkommen under forbehold af 
følgende bemærkninger: 
Generelle bemærkninger 
1. I december 1989 vedtog Rådet direktiv 89/665/ 
EØF om samordning af love og administrative bestem­
melser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i 
forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt 
bygge- og anlægskontrakter. Dette direktiv gælder for 
de områder, der omfattes af direktiv 71/305/EØF og 
77/62/EØF: offentlige bygge- og anlægskontrakter samt 
offentlige indkøb. Det gælder ikke tilbudsgivning inden 
for vand- og energiforsyning samt transport og telekom­
munikation. 
2. I sin udtalelse til dette forslag gjorde ØSU op­
mærksom på, at udformningen af EF-regelsæt forblev 
en ren akademisk øvelse, hvis der ikke findes midler til oplysninger. ØSU lægger vægt på, at de forskellige 
informationsinstrumenter, som EF råder over på miljø­
området, anvendes så hensigtsmæssigt som muligt. 
Fran^ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
at håndhæve reglerne. ØSU fremhævede endnu en gang 
nødvendigheden af et håndhævelsesdirektiv med tre 
uomgængelige punkter: 
— at Kommissionen indleder et samarbejde med med­
lemsstaterne om udarbejdelsen af ensrettede regler 
og normer for tidsfrister, bødestørrelser og admini­
strativ procedure, 
— at Kommissionen gives sanktionsbeføjelser svarende 
til dem, der skal tildeles nationale myndigheder i 
medfør af håndhævelsesdirektivet, 
— at der, for at undgå systematisk brug af den overmå­
de besværlige procedure som sagsanlæg ved Dom­
stolen indebærer, bør oprettes en slags voldgift på 
EF-plan. 
3. Nærværende forslag hilses derfor udtrykkeligt vel­
kommen af ØSU som et skridt i den rigtige retning. 
4. På grund af de nuværende meget store forskelle 
fra den ene medlemsstat til den anden på de klagemu-Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om samordning af love og administrative bestemmelser 
vedrørende anvendelsen af EF-regler for fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for 
vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation 
(91/C 60/06) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 4. september 1990 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Paul Kaaris til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. 
december 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 282. plenarforsamling den 18. december 
enstemmigt følgende udtalelse. 
8.3.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 60/17 
ligheder, som en entreprenør eller leverandør har ad­
gang til, hilses artikel 1 i forslaget udtrykkeligt velkom­
men. Kommissionen har der fundet en fornuftig balance 
mellem forskellige nationale traditioner og behovet for 
en vis ensartethed på EF-plan i fastsættelsen af regler 
for adgangen til klageprocedurer for personer, der har 
eller har haft interesse i at opnå en særlig kontrakt, og 
som har lidt eller vil kunne lide skade som følge af en 
påstået overtrædelse. Disse bestemmelser er i øvrigt for 
størstedelens vedkommende de samme som i Rådets 
direktiv 89/665/EØF. Det er også et afgørende skridt i 
den rigtige retning, at det udtrykkeligt fastslås, at de 
grundliggende garantier, der ydes af de forskellige na­
tionale systemer, skal være de samme i effekt, uanset 
klageinstanserne ikke måtte være af samme retslige 
karakter, ved at det bestemmes, at afgørelser truffet på 
nationalt niveau altid skal kunne prøves af en instans, 
som i givet fald vil kunne indbringe sagen for EF-
Domstolen. Dette er en nødvendig modvægt mod den 
omstændighed, at medlemsstaterne under hensyn til 
deres forskellige systemer for administrative og retslige 
appelmuligheder, proceduremæssige betingelser for kla­
gemuligheder osv. stilles relativt frit med hensyn til, 
hvordan de rent praktisk gennemfører direktivet. 
5. Også artikel 2 hilses udtrykkeligt velkommen. Det 
er i overensstemmelse med det af ØSU fremsatte krav 
om effektive gennemførelsesbestemmelser, at der fore­
tages en distinktion mellem mulighederne for hurtigt at 
anlægge hastesager, dvs. midlertidige foranstaltninger, 
som kan bringe den påståede overtrædelse til ophør, og 
mulighederne for at annullere ulovlige beslutninger, 
respektivt fjerne diskriminerende tekniske og økonomi­
ske specifikationer i udbudsmaterialet. Også den ud­
trykkeligt fremhævede mulighed for at tilkende skade­
lidte personer skadeserstatning hilses velkommen. Det 
anses også som positivt, at det under fremsættelse af 
krav om skadeserstatninger, der er forbundet med udar­
bejdelsen af et bud, kun skal kunne bevises, at overtræ­
delsen har skadet den pågældendes muligheder for at 
få tildelt kontrakten, ikke at han ville have fået tildelt 
kontrakten, såfremt der ikke var sket en overtrædelse. 
Fastsættelsen af et standardbeløb på 1 % af kontraktens 
værdi hilses velkommen. 
6. I kapitel 3 i forslaget fastlægges først en interven-
tionsmekanisme, som helt svarer til den i direktiv 89/ 
665/EØF fastlagte, dvs. Kommissionens ret til at gribe 
ind og sikre håndhævelsen af Fællesskabets bestemmel­
ser vedrørende indgåelse af kontrakter i forbindelse 
med en kontraktindgåelsesprocedure. 
7. I kapitel 4 følges ØSU's forslag om en slags vold­
gift op, idet der fastlægges nærmere bestemmelser for 
en forligsprocedure, som enhver, der har interesse i at 
opnå en særlig kontrakt på området, og som har lidt 
eller vil kunne lide skade, kan påberåbe sig. Dog således, 
at Kommissionen eller de nationale myndigheder i med­lemsstaterne skal være rede til at forelægge sagen for 
Det rådgivende Udvalg for offentlige Aftaler eller på 
telekommunikationsområdet Det rådgivende Udvalg 
for Telekommunikationskontrakter. 
8. Imidlertid lider det af Kommissionen fremlagte 
forslag af en afgørende skavank. Efter i de ovennævnte 
artikler at have fastsat klagemuligheder, procedurer 
for indgreb fra Kommissionens side, forligsmuligheder 
og skadeserstatningsmuligheder, bliver hele dette fore­
slåede system undergravet ved de i kapitel 2, artikler 
4 til 10, fastsatte muligheder for at følge en anden 
procedure, nemlig den såkaldte attesteringsprocedure, 
ifølge hvilken ordregivere, som har fået en attestering, 
er undtaget bestemmelserne om afbrydelse af kontrak­
ten eller annullering af ulovlige beslutninger, herunder 
ulovlige specifikationer. Selv om de stadigvæk er 
underkastet andre midlertidige foranstaltninger, såsom 
at hindre at interesserede påføres anden skade, samt 
bestemmelserne i artikel 11 om skadeserstatning, 
medfører disse artikler en uhyre væsentlig svækkelse 
af direktivets muligheder for at blive effektivt. Når 
Kommissionen i sit eget forslag gør det muligt for 
medlemsstaterne selv at afvige fra det, de kalder den 
»traditionelle« metode, der gælder for de offentlige 
myndigheder ved at tillade, på visse relativt vage 
betingelser, at foranstaltninger af så principielt vigtig 
karakter som afbrydelsen af procedurer og annullering 
af beslutninger ikke skal finde sted, må der være 
tungtvejende grunde dertil. Kommissionen siger selv 
som forklaring, at »det forberedende arbejde og 
høringerne i forbindelse med dette forslag har vist, 
at den særlige karakter af de pågældende virksom­
heder gør det nødvendigt, at der indføres en vis 
» fleksibilitet« i forslaget.« Juridisk og politisk set er 
afbrydelse af kontraktindgåelsesproceduren og annul­
lering af indgåelsesbeslutningerne ikke acceptabelt for 
alle medlemslande. Bl.a. Tyskland citeres som eksem­
pel på et land, hvor direktivforslagets klagemulighed 
ville kunne komme i konflikt med den i grundloven 
fastsatte ret til fri erhvervsudøvelse. ØSU er sig 
bevidst, at rangforholdet mellem EF-ret og de nationa­
le grundlove er et emne, hvorom der har været 
betydelig interesse i de senere år. Juridisk set er sagen 
imidlertid ikke entydig. Bl.a. har Domstolen i en 
konkret sag (sag 44/79) fastslået, at en regulering af 
næringslivet ikke generelt kunne anses for uforeneligt 
med ejendomsretten og retten til fri erhvervsudøvelse. 
Samtidig har den tyske Forbundsforfatningsdomstol i 
en dom af 22. november 1986 opgivet sine generelle 
forbehold overfor EF-retten, idet den udtalte, » at den 
ville undlade en selvstændig prøvelse af EF-reglerne, 
så længe EF og særlig EF-Domstolens praksis generelt 
sikrer en virksom beskyttelse af grundrettighederne 
Nr. C 60/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 3. 91 
9. Selv om ØSU har fuld forståelse for, at der kan 
være juridiske og politiske vanskeligheder for visse 
medlemsstater ved at gennemføre det af Kommissio­
nen foreslåede grundlæggende system, må det insistere 
på, at man ikke gør direktivet tandloÆt fra starten 
under påberåbelse af »fleksibilitet«. Som Kommissio­
nen selv gør opmærksom på ved at citere Traktatens 
artikel 5, har medlemsstaterne en generel forpligtelse 
til at stille effektive retsmidler til rådighed med henblik 
på at håndhæve direkte gældende fællesskabsregler. I 
sag 14/83 bruger Domstolen artikel 5 til at understrege 
medlemsstaternes pligt til at gennemføre effektive 
sanktioner for at sikre håndhævelsen af de forbud, 
der fremgår af EF's direktiver. Hvis kapitel 2 fasthol­
des, kan forslaget næppe siges at leve op til dette 
krav. Hertil kommer, at ØSU allerede i sin tidligere 
udtalelse fra marts 1989 (*) vedrørende direktiverne 
om de undtagne sektorer opfordrede Kommissionen 
til at begrænse undtagelser fra direktivet til et mini­
mum, idet man gjorde opmærksom på, at alle offentli­
ge sektorer eller sektorer, som opererer med særlige 
rettigheder eller eneret, bør omfattes, hvis man vil 
gøre sig nogen forhåbninger om, at direktivet skal 
blive effektivt. Det viste sig imidlertid ikke at blive 
tilfældet, og vigtige sektorer er stadig undtagne fra 
disse grundliggende direktiver. Hvis Kommissionen 
nu som oplæg til et gennemførelsesdirektiv tillader 
vide muligheder for omgåelse af de grundliggende 
gennemførelsesregler, vil Fællesskabets chancer for at 
skabe åbenhed og fri konkurrence i en sektor, hvor 
national fortrinsbehandling stadig er reglen, forblive 
illusoriske. 
10. ØSU kan ikke acceptere, at efterfølgende tilken­
delse af skadeserstatning på grundlag af attestering 
skulle have samme effektivitet og gyldighed som 
afbrydelse af ulovlige procedurer, inden disse fører 
til indgåelse af ugyldige kontrakter. 
Såfremt det alligevel skønnes, at indførelsen af atteste-
ringssystemet er en forudsætning for direktivets vedta­
gelse, finder ØSU det meget betænkeligt, hvis man 
ikke giver alle ordregivere inden for EF adgang til at 
benytte sig af denne mulighed. 
Efter ØSU's mening bør Kommissionen påse, at 
én og samme retsprocedure anvendes for samtlige 
indkøbsenheder, uanset om de er af »offentlig« eller 
»privat« karakter. 
Det kan således forekomme, at en »offentlig« enhed 
i en given medlemsstat ikke kan unddrage sig anven­
delsen af de eksisterende nationale klagemuligheder, 
som ofte omfatter afbrydelse af proceduren efter administrative eller retslige appelinstansers afgørelse, 
medens den »private« enhed i en anden medlemsstat 
kan tænkes helt at undgå afbrydelsen. 
Direktivforslaget skærper de facto blot denne forskels­
behandling. 
ØSU mener, at direktivet ville blive betydeligt bedre 
og mere sammenhængende, hvis alle ordregivere på 
lige fod fik mulighed for at blive undtaget fra 
bestemmelserne i artikel 2 under forudsætning af, at 
de ved hjælp af en attestering, der er udstedt af en 
godkendt og kvalificeret person, kan godtgøre, at de 
gennem de seneste to år har overholdt Traktatens 
bestemmelser. Hvis artikel 2 og kapitel 2 kædes 
sammen på denne måde, kan indgåelsesprocedurer 
kun afbrydes, når det drejer sig om virksomheder, 
der er offentligt registreret for overtrædelse af EF-
bestemmelser. Dette ville der være mening i, idet 
objektivitet og lighed for loven ville få forrang frem 
for fleksibilitet. 
11. Det vil være nødvendigt at supplere systemet 
med en procedure for klager vedrørende attesterings-
rapporterne, så man sikrer ensartet anvendelse af 
direktivet i de forskellige medlemsstater. De berørte 
leverandører bør have mulighed for om ønsket via 
deres organisation at udtale sig om rapporternes 
nøjagtighed og troværdighed. 
Særlige bemærkninger 
ØSU knytter følgende bemærkninger til de enkelte 
artikler i det foreslåede direktiv: 
Artikel 1, stk. 3 
Bestemmelserne bør affattes på en sådan måde, at 
faglige organisationer kan indgive klager på medlem­
mernes vegne. 
Artikel 2, stk. 2 
Ordet » aspekter « bør ændres til »trin «. 
Artikel 2, stk. 7 
Det synes tilrådeligt at anføre, på hvilket grundlag 
kontraktværdien beregnes, når erstatningsprocentsat-
sen anvendes. 
Artikel 7 
i1) EFT nr. C 139 af 5. 6. 1989. ØSU så det helst udtrykkeligt specificeret i denne 
artikel, at de personer, der foretager attesteringen, 
8. 3. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 60/19 
skal undersøge, om potentielle bydere har fået reelle 
muligheder uanset deres nationalitet. 
Artikel 8, litra c) 
ØSU ser ingen grund til, at de personer, der foretager 
attestering, skal have til opgave at foreslå foran-
Bryssel, den 18. december 1990. 
1. Generelle og indledende bemærkninger 
1.1. Et mål, som omsider er nået 
Kommissionen indleder den 19. konkurrenceberetning 
med at fremhæve, at det netop ved årets udgang omsider 
lykkedes at få afsluttet arbejdet med kontrol med virk­
somhedssammenslutninger. 
Ad ^oc-forordningen blev således udstedt den 21. de­
cember 1989 og har nu været gældende siden 21. sep­
tember 1990. 
Man kan kun tilslutte sig Kommissionens tydelige til­
fredshed hermed, omend der stadig hersker nogen tvivl 
om teksternes fortolkning og gennemførelse. stakninger til imødegåelse af traktatovertrædelser. 
Dette krav kan udelades. Det ville ikke mindst 
være logisk at udelade kravet, såfremt undtagelse 
fra bestemmelserne i artikel 2 kunne opnås under 
forudsætning af en positiv attesteringsrapport, således 
som det er foreslået ovenfor i punkt 10. I tilfælde af 
traktatovertrædelser bør attesteringen ganske enkelt 
ikke foretages. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
1.2. Kommissionen og Det økonomiske og sociale Ud­
valg 
Det er kun ret og rimeligt, at man glæder sig over de 
resultater, som er nået i referenceåret, men det er lige 
så ret og rimeligt, når man retter blikket fremad, at man 
da også kommer nærmere ind på resultatets kvalitet, på 
dets fuldstændighed, på de realistiske gennemførelses-
muligheder, på de afstedkomne eller forudsigelige reak­
tioner og følger osv. 
En stedse kritisk og selvkritisk holdning må betegnes 
som frugtbar, især hvis den bunder i ønsket om et 
faktisk samarbejde og bygger på viljen til at medvirke 
til opfyldelsen af de mål, som Kommissionen hvert år 
stiller sig som led i handlingsprogrammet til gennemfø­
relse af det indre marked. 
Det økonomiske og sociale Udvalg nærer et sådant 
ønske; og det er ud fra samme tankegang, at ØSU i Udtalelse om den 19. beretning om konkurrencepolitikken 
(91/C 60/07) 
Kommissionen besluttede den 23. juli 1990 under henvisning til EØF-traktatens artikel 198 
at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om den 19. beretning om 
konkurrencepolitikken. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Edoardo Bagliano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 5. december 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 282. plenarforsamling, den 19. december 
1990, uden stemmer imod og med 3 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse.