28.8.85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 217/3 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets direktiv om indførelse af en generel ordning med anerkendelse af eksamens­
beviser for højere uddannelser 
KOM(85) 355 endelig udg. 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 9. juli 1985) 
(85/C 217/04) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det euro­
pæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 49, 57, 
stk. 1, og 66, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til traktatens artikel 3, litra c), er fjernelse af 
hindringerne for den frie bevægelighed for personer og 
tjenesteydelser et af Fællesskabets mål; dette indebærer 
for medlemsstaternes statsborgere, at de bl.a. har ret til 
at udøve erhvervsmæssig virksomhed som selvstændig 
eller lønmodtager i en anden medlemsstat end den, hvori 
de har erhvervet deres faglige kundskaber; 
de bestemmelser, som indtil dato er blevet vedtaget af 
Rådet, og i henhold til hvilke medlemsstaterne til er­
hvervsmæssige formål gensidigt anerkender de eksamens­
beviser for højere uddannelser, der er udstedt inden for 
Fællesskabet, omfatter kun få professioner; kravene til 
det uddannelsesniveau og den uddannelsestid, som var 
nødvendige for adgang til og udøvelse af disse professio­
ner, var stort set de samme i alle medlemsstaterne eller er 
blevet harmoniseret til det minimumskrav, der var nød­
vendigt for indførelsen af disse professionsafgrænsede 
ordninger med gensidig anerkendelse af eksamensbevi­
ser; 
for hurtigt at indfri forventningerne hos de europæiske 
borgere, som er i besiddelse af et eksamensbevis for hø­
jere uddannelse, der er udstedt i en anden medlemsstat 
end den, hvori de ønsker at udøve deres erhvervsmæssige 
virksomhed, bør der ligeledes indføres en anden metode 
med henblik på gensidig anerkendelse af eksamensbeviser 
for højere uddannelser, således at de får lettere adgang 
til at udøve enhver form for erhvervsmæssig virksomhed, 
som i værtslandet er betinget af en højere uddannelse, 
forudsat at de er i besiddelse af et i en anden medlems­
stat udstedt eksamensbevis for højere uddannelse, der gi­ver dem adgang til at udøve disse former for virksom­
hed, og at uddannelsens varighed er på mindst tre år; 
et sådant resultat kan nås, dersom der indføres en gene­
rel ordning med gensidig anerkendelse af eksamensbevi­
ser for højere uddannelser; 
medlemsstaterne har med hensyn til de erhvervsmæssige 
aktiviteter, for hvis udøvelse Fællesskabet ikke har fastsat 
det nødvendige minimumskvalifikationsniveau, fortsat ret 
til at fastsætte dette niveau med henblik på at sikre kvali­
teten af de ydelser, der præsteres på deres område; en 
medlemsstat kan dog ikke uden at tilsidesætte de forplig­
telser, der påhviler den i henhold til traktatens artikel 5, 
pålægge en EF-statsborger at erhverve kvalifikationer, 
som medlemsstaten sædvanligvis indskrænker sig til at 
definere under henvisning til de eksamensbeviser, der ud­
stedes inden for rammerne af statens eget nationale ud­
dannelsessystem, når den pågældende allerede helt eller 
delvis har erhvervet disse kvalifikationer i en anden med­
lemsstat; de værtslande, hvori udøvelsen af en bestemt 
erhvervsmæssig virksomhed er reguleret, skal derfor tage 
hensyn til de kvalifikationer, der er erhvervet i en anden 
medlemsstat, og vurdere, om de svarer til de kvalifika­
tioner, som landet selv kræver; 
et samarbejde mellem medlemsstaterne kan lettere sikre 
overholdelsen af disse forpligtelser; der bør derfor fast­
sættes nærmere regler for et sådant samarbejde; 
det er ligeledes nødvendigt at fastlægge, hvilke krav med 
hensyn til erhvervsmæssig erfaring eller praktik værtslan­
det ud over eksamensbeviser for højere uddannelser kan 
forlange opfyldt af den pågældende, når dennes kvalifi­
kationer ikke svarer til dem, der er foreskrevet i landets 
nationale bestemmelser; 
ud over kravene til de faglige kvalifikationer, der er nød­
vendige for udøvelsen af en bestemt erhvervsmæssig virk­
somhed, kan der stilles krav til den pågældende person, 
såsom et hæderlighedskrav, for så vidt som et sådant 
også kræves opfyldt i værtslandet; 
Nr. C 217/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.8.85 
Fællesskabet har i henhold til traktatens artikler 49, 57, 
stk. 1, og artikel 66 kompetence til at vedtage de bestem­
melser, der er nødvendige for at gennemføre og anvende 
en sådan ordning med generel gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser for højere uddannelser; 
en ordning af denne art, der bidrager til at befæste den 
europæiske borgers ret til at udnytte sine faglige kund­
skaber i en hvilken som helst medlemsstat, sikrer og be­
grunder også hans ret til at erhverve sådanne kundskaber 
dér, hvor han måtte ønske det; 
ordningen skal, når den har været anvendt over en vis 
periode, underkastes en nærmere vurdering, for at der 
bl.a. kan tages stilling til, i hvilket omfang ordningen kan 
forbedres eller dens anvendelsesområde udvides — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
I dette direktiv forstås ved: 
a) eksamensbevis for højere uddannelse: ethvert eksamens­
bevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis, der ud­
stedes af et universitet eller anden højere læreanstalt 
efter en afsluttet mindst treårig uddannelse, hvortil 
generelt kun indehavere af et bevis for bestået studen­
tereksamen eller anden eksamen på tilsvarende niveau 
har adgang; 
b) værtsland: den medlemsstat, hvori en EF-statsborger 
ansøger om tilladelse til at udøve en eller flere af de i 
denne stat lovregulerede former for erhvervsmæssig 
virksomhed, uden dér at have erhvervet det eller de 
eksamensbeviser for højere uddannelse, som han 
fremlægger; 
c) erhvervsmæssig erfaring: de kundskaber, der er erhver­
vet i forbindelse med en faktisk og lovlig udøvelse af 
en bestemt erhvervsmæssig virksomhed i en medlems­
stat; 
d) prøvetid: udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed, der 
finder sted i værtslandet under tilsyn af en kvalificeret 
fagmand på området og eventuelt ledsaget af en sup­
plerende uddannelse, for hvis gennemførelse værtslan­
det fastsætter de nærmere vilkår. 
Artikel 2 
Dette direktiv angår alle EF-statsborgere, der ønsker at 
udøve erhvervsmæssig virksomhed som selvstændig eller 
lønmodtager i et værtsland. 
Dette direktiv finder ikke anvendelse på de former for 
erhvervsmæssig virksomhed, der omfattes af et direktiv, 
som indfører en ordning med gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser for højere uddannelser. Artikel 3 
Et værtsland, der som betingelse for adgang til og 
udøvelse af en bestemt erhvervsmæssig virksomhed kræ­
ver et eller flere eksamensbeviser for højere uddannelse, 
kan ikke under henvisning til manglende kvalifikationer 
nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve 
sådan virksomhed på samme vilkår som dem, der gælder 
for landets egne statsborgere, hvis 
a) ansøgeren er i besiddelse af det eller de eksamensbe­
viser for højere uddannelse, som i en anden medlems­
stat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at 
optage eller udøve den samme form for virksomhed, 
og som er erhvervet i en medlemsstat; 
b) ansøgeren på fuldtidsbasis har udøvet den pågæl­
dende erhvervsmæssige virksomhed i mindst to år i en 
anden medlemsstat, hvor denne form for virksomhed 
ikke er lovreguleret, og den pågældende har et eller 
flere eksamensbeviser for højere uddannelse, som han 
har erhvervet i en medlemsstat, hvor sådan virksom­
hed ikke er reguleret, og hvor han er uddannet til 
udøvelsen af nævnte form for virksomhed. 
Artikel 4 
1. Artikel 3 er ikke til hinder for, at værtslandet tillige 
af ansøgeren kræver, at 
a) han har erhvervsmæssig erfaring, når varigheden af 
den højere uddannelse, som han dokumenterer at 
have gennemgået, er mindst ét år kortere end den ud­
dannelsestid, der kræves i værtslandet; kravene til 
længden af den erhvervsmæssige erfaring må i så fald 
ikke overstige det dobbelte af det antal år eller måne­
der, som den højere uddannelse mangler i forhold til 
den i værtslandet krævede uddannelsestid; 
b) han udstår en prøvetid, der dog ikke må overstige tre 
år, når 
— den højere uddannelse, han har fået, omfatter fag 
eller discipliner, der er væsentligt forskellige fra 
dem, der er omfattet af det eller de eksamensbe­
viser for højere uddannelse, der er forekrevet i 
værtslandet, 
— den pågældende profession — i de i artikel 3, litra 
a), nævnte tilfælde — er lovreguleret i værtslandet 
og dér omfatter flere former for erhvervsmæssig 
virksomhed, der til dels er forskellige fra de lov­
regulerede erhvervsmæssige aktiviteter i det land, 
hvorfra ansøgeren kommer, og denne forskel er 
karakteriseret ved en særlig uddannelse, som kun 
kræves i værtslandet, 
— den pågældende profession i de i artikel 3, litra b), 
nævnte tilfælde er reguleret i værtslandet og dér 
omfatter flere former for erhvervsmæssig virksom­
hed, der til dels er forskellige fra de erhvervsmæs­
sige aktiviteter, som ansøgeren har udøvet i sit se­
neste opholdsland, og denne forskel er karakteri­
seret ved en særlig uddannelse, der er påkrævet i 
værtslandet, men som ikke er omfattet af det eller 
de eksamensbeviser for højere uddannelse, som 
ansøgeren fremlægger; 
28.8.85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 217/5 
c) han gennemgår den i værtslandet krævede praktiske 
uddannelse, eller i en anden medlemsstat har erhver­
vet erhvervsmæssig erfaring af en længde, der svarer 
til den praktiske uddannelses længde, når værtslandet 
som betingelse for adgang til og udøvelse af en be­
stemt erhvervsmæssig virksomhed kræver fremlæg­
gelse af et bevis for en afsluttet praktisk uddannelse, 
der er gennemgået efter erhvervelsen af det eller de 
krævede eksamensbeviser for højere uddannelse. 
2. Værtslandet kan ikke 
— kumulativt anvende bestemmelserne i stk. 1, litra a) 
ogb), 
— sammenlagt kræve mere end fire års prøvetid og 
praktisk uddannelse når bestemmelserne i stk. 1, litra 
b) og c), anvendes kumulativt. 
Artikel 5 
Bestemmelserne i artikel 3 og i artikel 4, stk. 1, litra b) 
og c), finder ligeledes anvendelse, når værtslandet som 
betingelse for adgang til og udøvelse af en bestemt 
erhvervsmæssig virksomhed kræver et eller flere eksa­
mensbeviser, som ikke er eksamensbeviser for højere ud­
dannelser som omhandlet i dette direktiv, men er doku­
mentation for en bestået del af en uddannelse, hvortil 
generelt kun indehavere af et bevis for bestået studenter­
eksamen eller anden eksamen på tilsvarende niveau har 
adgang. 
Artikel 6 
1. Kræver værtslandet af sine egne statsborgere bevis 
for deres vandel og hæderlighed, samt bevis for, at de 
ikke er under konkurs, eller kun ét af disse beviser som 
betingelse for adgang til og udøvelse af en bestemt er­
hvervsmæssig virksomhed, skal det som tilstrækkeligt be­
vis for statsborgere fra andre medlemsstater godkende en 
udskrift af strafferegistret eller i mangel heraf et tilsva­
rende dokument, der er udstedt af en judiciel eller admi­
nistrativ myndighed i en anden medlemsstat, og hvoraf 
det fremgår, at disse krav er opfyldt. 
Er de i stk. 1 nævnte dokumenter ikke udstedt af den 
medlemsstat, hvorfra den pågældende kommer, kan de 
erstattes af en under ed afgivet erklæring eller — i de 
medlemsstater, hvor sådan edsaflæggelse ikke anvendes 
— af et højtideligt løfte, afgivet af den pågældende for 
en judiciel eller administrativ myndighed eller i givet fald 
for en notar i værtslandet. 
2. Kræver værtslandet af sine egne statsborgere doku­
mentation for fysisk og psykisk sundhed som betingelse for adgang til og udøvelse af en bestemt erhvervsmæssig 
virksomhed, skal det som tilstrækkeligt bevis for stats­
borgere fra de andre medlemsstater godkende det bevis, 
der i så henseende kræves i de andre medlemsstater, eller 
i mangel heraf en hertil svarende attest, udstedt af en 
kompetent myndighed i de andre medlemsstater. 
3. De i stk. 1 og 2 omhandlede dokumenter og atte­
ster må ved fremlæggelsen højst være tre måneder gamle. 
4. Kræver værtslandet af sine egne statsborgere aflæg­
gelse af ed eller et højtideligt løfte som betingelse for 
adgang til og udøvelse af en bestemt erhvervsmæssig 
virksomhed, og er udformningen af denne ed eller dette 
løfte ikke brugbar for statsborgere fra de andre med­
lemsstater, skal det drage omsorg for, at en passende og 
dækkende udformning kan forelægges for de pågæl­
dende. 
Artikel 7 
1. Værtslandet skal sikre, at de EF-statsborgere, som 
opfylder betingelserne for dér i landet at optage og 
udøve en bestemt erhvervsmæssig virksomhed, har ret til 
at benytte deres retmæssige, akademiske titel og eventu­
elt en forkortelse heraf. Kan den pågældende akademi­
ske titel forveksles med en akademisk titel der tildeles i 
værtslandet, kan dette foreskrive, at den udenlandske 
titel skal efterfølges af navn og sted på den institution 
eller det bedømmelsesudvalg, der har tildelt den. 
2, Værtslandet skal sikre de EF-statsborgere, som op­
fylder betingelserne for dér i landet at optage og udøve 
en bestemt erhvervsmæssig virksomhed, ret til at benytte 
den samme erhvervsmæssige betegnelse som den, der be­
nyttes af værtslandets egne statsborgere. 
Artikel 8 
1. Bevis for, at de i artiklerne 3, 4 og 6 nævnte betin­
gelser er opfyldt, fremgår af de af medlemsstaternes 
myndigheder udstedte attester og dokumenter, som den 
pågældende skal fremlægge til støtte for sin ansøgning 
om tilladelse til at udøve erhvervsmæssig virksomhed i 
værtslandet. 
2. Behandlingen af en ansøgning om tilladelse til at 
udøve en bestemt erhvervsmæssig virksomhed skal afslut­
tes så hurtigt som muligt, og værtslandets myndigheder 
træffer på grundlag heraf en af grunde ledsaget beslut­
ning vedrørende ansøgningen senest tre måneder efter 
fremlæggelsen af samtlige akter vedrørende den pågæl­
dende, dog under forbehold af forsinkelser, der måtte 
opstå som følge af en eventuel klage efter den sted­
fundne behandling. 
Artikel 9 
1. Medlemsstaterne udpeger inden for den i artikel 11 
fastsatte frist de myndigheder, hvortil ansøgningerne skal 
indsendes, og som kan træffe de i dette direktiv omhand­
lede afgørelser. 
De giver de andre medlemsstater og Kommissionen un­
derretning herom. 
Nr. C 217/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28.8.85 
2. Hver medlemsstat udpeger en person, der skal vare­
tage koordinationen af de i stk. 3 omhandlede myndig­
heders virksomhed. Koordinationen skal påse, at dette 
direktiv anvendes ensartet på alle de berørte former for 
erhvervsmæssig virksomhed, og giver de andre medlems­
stater og Kommissionen underretning om sin virksom­
hed. Kommissionen træffer de fornødne foranstaltninger 
med henblik på at bistå koordinatorerne i udførelsen af 
deres hverv. 
3. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger med hen­
blik på at sikre, at de informationskontorer, der formid­
ler oplysninger om gensidig akademisk anerkendelse af 
eksamensbeviser og studieperioder, og som er etableret i 
medlemsstaterne som led i gennemførelsen af resolutio­
nen, vedtaget af Rådet og undervisningsministrene, for­
samlet i Rådet, af 9. februar 1976 ('), også kan give de 
nødvendige oplysninger om gensidig anerkendelse af ek­
samensbeviser til erhvervsmæssige formål. 
Kommissionen tager de initiativer, der er nødvendige for 
at sikre udbygningen og koordinationen af de af infor-
mationskontorernes aktiviteter, som falder ind under 
dette direktivs anvendelsesområde. 
Artikel 10 
Medlemsstaterne skal efter udløbet af den i artikel 11 
fastsatte frist hvert andet år forelægge Kommissionen en 
rapport om anvendelsen af den indførte ordning. 
Rapporten skal ud over almindelige bemærkninger også 
indeholde en oversigt over trufne afgørelser med bl.a. 
angivelse af 
— afgørelsens referencenummer og navnlig datoen for 
dens vedtagelse, — den pågældende form for erhvervsmæssig virksom­
hed, 
— det eller de pågældende eksamensbeviser, 
— den eller de medlemsstater, der er berørt, bortset fra 
værtslandet, 
— de enkelte afgørelsers indhold. 
Artikel 11 
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger 
for at efterkomme dette direktiv inden den (2). De 
underretter straks Kommissionen herom. 
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de 
vigtigste nationale retsforskrifter, der er omfattet af dette 
direktiv. 
Artikel 12 
Senest fem år efter udløbet af den i artikel 11 fastsatte 
dato aflægger Kommissionen for Rådet en beretning om, 
hvorledes den generelle ordning med gensidig anerken­
delse af eksamensbeviser for højere uddannelse har fun­
geret. 
Kommissionen skal, når den har foretaget alle de nød­
vendige konsultationer, ved denne lejlighed fremkomme 
med sine konklusioner med hensyn til, hvilke ændringer 
der eventuelt kan foretages i den indførte ordning. 
Artikel 13 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
(*) EFT nr. C 38 af 19. 2. 1976, s. 1. (2) Fastsættes på et senere tidspunkt (12 måneder efter direkti­
vets meddelelse).