P7_TA(2014)0119

Medlemsstaternes lovgivning om varemærker ***I

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 25. februar 2014 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (omarbejdning) (COM(2013)0162 — C7-0088/2013 — 2013/0089(COD))

(Almindelig lovgivningsprocedure — omarbejdning)

(2017/C 285/35)

Europa-Parlamentet,

der henviser til, at dette forslag ifølge den rådgivende gruppe bestående af de juridiske tjenester i Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen ikke indebærer andre indholdsmæssige ændringer end dem, der er angivet som sådanne i selve forslaget, og at det, hvad angår de uændrede bestemmelser i de tidligere retsakter sammen med de nævnte ændringer, udelukkende består i en kodifikation af de eksisterende retsakter uden indholdsmæssige ændringer;

(1) EUT C 327 af 12.11.2013, s. 42.

(2) EFT C 77 af 28.3.2002, s. 1.

P7_TC1-COD(2013)0089

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 25. februar 2014 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/…/EU om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (omarbejdning)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, stk. 1, [Ændring 1]

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Der skal foretages en række ændringer af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF (3). Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes.

(2) Direktiv 2008/95/EF har harmoniseret centrale bestemmelser i den materielle varemærkelovgivning, som på tidspunktet for vedtagelsen blev anset for på den mest direkte måde at påvirke det indre marked ved at hindre den frie bevægelighed for varer og den frie udveksling af tjenesteydelser i Unionen.

(3) Varemærkebeskyttelsen i medlemsstaterne fungerer parallelt med den beskyttelse, der findes på EU-plan på grundlag af EF-varemærker, som er intellektuelle ejendomsrettigheder, der har ensartet karakter og er gyldige i hele EU som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (4). Sameksistensen af varemærkesystemer på nationalt plan og EU-plan er i realiteten en hjørnesten i EU's tilgang til beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret.

(4) I forlængelse af sin meddelelse af 16. juli 2008 om en europæisk strategi for industriel ejendomsret (5) har Kommissionen foretaget en omfattende evaluering af, hvordan varemærkesystemet i Europa som helhed fungerer, både på EU-niveau, på de nationale niveauer samt indbyrdes.

(5) I sine konklusioner af 25. maj 2010 vedrørende den kommende reform af varemærkesystemet i Den Europæiske Union (6) opfordrede Rådet Kommissionen til at forelægge forslag til ændring af forordning (EF) nr. 207/2009 og direktiv 2008/95/EF. I den forbindelse bør en revision af sidstnævnte omfatte foranstaltninger til at opnå større overensstemmelse med forordning (EF) nr. 207/2009, hvilket således vil reducere antallet af divergerende bestemmelser i det europæiske varemærkesystem som helhed og samtidig bevare national varemærkebeskyttelse som en attraktiv mulighed for ansøgere. I denne sammenhæng bør komplementariteten mellem EU-varemærkesystemet og de nationale varemærkesystemer sikres. [Ændring 2]

(6) Kommissionen konkluderede i sin meddelelse »Et indre marked for intellektuelle ejendomsrettigheder« af 24. maj 2011 (7), at det for at leve op til det stadig stærkere krav fra de berørte parters side om hurtigere, bedre og mere strømlinede varemærkeregistreringssystemer, som er mere konsistente, brugervenlige, offentligt tilgængelige og teknisk up-to-date, er nødvendigt at modernisere varemærkesystemet i hele Unionen samt at tilpasse det til internettidsalderen.

(7) Det fremgår af en høring og evaluering, der har fundet sted inden for rammerne af dette direktiv, at det europæiske erhvervsmiljø på trods af den tidligere delvise harmonisering af nationale lovgivninger, er meget heterogent, hvilket begrænser adgangen til en overordnet varemærkebeskyttelse og dermed har en skadelig virkning på både konkurrenceevne og vækst.

(8) For at opfylde målsætningen om at fremme og skabe et velfungerende indre marked og for at lette erhvervelse og beskyttelse af varemærker i Unionen er det derfor nødvendigt at gå ud over den begrænsede indbyrdes tilnærmelse, som blev opnået på grundlag af direktiv 2008/95/EF, og udvide den indbyrdes tilnærmelse til alle aspekter af den materielle varemærkelovgivning, der gælder varemærker, som er beskyttet ved registrering som omfattet af forordning (EF) nr. 207/2009.

(9) For at gøre det nemmere at opnå og administrere registrering af varemærker i hele EU er det vigtigt ikke blot at tilnærme de materielle retsregler, men også procedurereglerne. Derfor bør de vigtigste procedureregler i medlemsstaterne og i EU-varemærkesystemet tilpasses hinanden, herunder på de områder, hvor de divergerende bestemmelser medfører så store problemer, at det indre marked ikke kan fungere efter hensigten. Hvad angår de procedurer, der er fastlagt i henhold til national ret, er det tilstrækkeligt at fastlægge de generelle principper, hvormed det overlades til medlemsstaterne at fastsætte mere specifikke regler.

(10) Det er af afgørende betydning at sikre, at registrerede varemærker nyder samme beskyttelse under alle medlemsstaternes retssystemer, og at beskyttelsen af varemærker på nationalt plan er den samme som beskyttelsen af EU-varemærker. I tråd med den omfattende beskyttelse, der ydes til velkendte EU-varemærker i Unionen, bør der også på nationalt plan gives omfattende beskyttelse til alle registrerede velrenommerede varemærker i den pågældende medlemsstat. [Ændring 3 — Vedrører ikke den danske tekst]

(11) Dette direktiv bør ikke gribe ind i medlemsstaternes fortsatte mulighed for at beskytte de ved brug erhvervede varemærker, men kun indeholde bestemmelser om disse varemærker for så vidt angår deres forhold til de ved registrering erhvervede varemærker.

(12) Virkeliggørelsen af de mål, der forfølges ved tilnærmelsen, forudsætter, at et registreret varemærkes erhvervelse og bevarelse i princippet underkastes de samme betingelser i samtlige medlemsstater.

(13) Med henblik herpå bør der udarbejdes en liste med eksempler på tegn, der kan tænkes at udgøre et varemærke, hvis de kan anvendes til at adskille en virksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders. For at opfylde målsætningerne med varemærkeregistreringssystemet, som er at opnå retssikkerhed og sikre god forvaltning, er det også vigtigt at kræve, at det pågældende tegn er af en sådan art, at det kan gengives i registret på en sådan måde, at det er muligt præcist at bestemme det, der er genstand for beskyttelse som er tydelig, præcis, selvstændig, lettilgængelig, holdbar og objektiv . Det bør derfor være muligt at gengive et tegn på en passende måde, og derfor ikke nødvendigvis på grafisk vis, så længe gengivelsen anvender almindeligt tilgængelig teknologi og giver tilstrækkelige garantier i den henseende.. Det bør derfor være muligt at gengive et tegn på en passende måde, og derfor ikke nødvendigvis på grafisk vis, så længe gengivelsen giver tilstrækkelige garantier i den henseende. [Ændring 4]

(14) Registreringshindringer eller ugyldighedsgrunde for så vidt angår selve varemærket, herunder at det mangler det fornødne særpræg, eller for så vidt angår konflikter mellem varemærket og ældre rettigheder, bør desuden angives på udtømmende vis, også selv om visse af disse grunde blot nævnes som en mulighed for medlemsstaterne, der således kan bevare eller medtage de pågældende grunde i deres lovgivning.

(15) For at sikre, at de forskellige niveauer af beskyttelse af geografiske betegnelser i medfør af andre EU-retlige instrumenter anvendes på ensartet og udtømmende vis ved undersøgelsen af de absolutte og de relative registreringshindringer i Unionen, bør dette direktiv omfatte de samme bestemmelser vedrørende geografiske betegnelser som forordning (EF) nr. 207/2009.

(16) Den af det registrerede varemærke ydede beskyttelse, hvis formål navnlig er at sikre varemærkets funktion som angivelse af oprindelse, bør være fuldstændig i tilfælde af sammenfald mellem varemærket og tegnet samt mellem varerne eller tjenesteydelserne. Beskyttelsen bør ligeledes gælde i tilfælde af lighed mellem varemærket og tegnet samt mellem varerne eller tjenesteydelserne. Det er nødvendigt at fortolke begrebet lighed på baggrund af risikoen for forveksling. Det bør være en udtrykkelig betingelse for beskyttelsen, at der er risiko for forveksling, hvilket må vurderes på grundlag af adskillige faktorer, herunder bl.a. i hvor høj grad varemærket er kendt på markedet, den association, som det anvendte eller registrerede tegn fremkalder, lighedsgraden mellem varemærket og tegnet samt mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser. Spørgsmålet om, hvordan risikoen for forveksling vil kunne konstateres, navnlig bevisbyrden, bør henhøre under de nationale retsplejeregler, som direktivet ikke bør berøre.

(17) For at opnå retssikkerhed og fuld overensstemmelse med prioritetsprincippet, i henhold til hvilket et ældre registreret varemærke har forrang for senere registrerede varemærker, er det nødvendigt at fastsætte, at håndhævelsen af rettigheder, der er knyttet til varemærket, ikke bør berøre indehaverrettigheder, der er erhvervet inden varemærkets ansøgnings- eller prioritetsdato. Dette er i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder af 15. april 1994 (herefter benævnt »TRIPS-aftalen«) (8).

(18) Det bør bestemmes, at en krænkelse af et varemærke kun kan konstateres, hvis det etableres, at det krænkende mærke eller tegn anvendes ved handel med henblik på at kendetegne varer eller tjenesteydelser på grundlag af deres handelsmæssige oprindelse. Anvendelser til andre formål bør være underlagt bestemmelserne i den nationale lovgivning.

(19) Af hensyn til retssikkerheden og for klarhedens skyld er det nødvendigt at præcisere, at det ikke kun er i tilfælde af lighed, men også i tilfælde af et identisk tegn, der anvendes til identiske varer eller tjenesteydelser, at der bør gives beskyttelse til et varemærke, såfremt og i det omfang varemærkets væsentligste funktion, som er at sikre de pågældende varers eller tjenesteydelsers handelsmæssige oprindelse, påvirkes negativt. [Ændring 5]

(20) Krænkelse af et varemærke bør også omfatte anvendelse af tegnet som et firmanavn eller lignende angivelse, når anvendelsen foretages med henblik på at kendetegne varer eller tjenesteydelser på grundlag af deres handelsmæssige oprindelse.

(21) For at opnå retssikkerhed og fuld overensstemmelse med specifik EU-lovgivning bør det bestemmes, at indehaveren af et varemærke skal have ret til at forbyde tredjemand at bruge et tegn i en sammenlignende reklame, når denne sammenlignende reklame er i strid med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/114/EF (9).

(22) Med henblik på at styrke varemærkebeskyttelsen og bekæmpelsen af forfalskning mere effektivt , og med forbehold af WTO-reglerne, navnlig artikel V i GATT om transitfrihed, bør indehaveren af et registreret varemærke have ret til at forhindre, at tredjemand fører varer ind i medlemsstatens toldområde, uden at disse er overgået til fri omsætning dér, når varerne kommer fra tredjelande og uden tilladelse er forsynet med et varemærke, som i det væsentlige er identisk med det varemærke, der er registreret for sådanne varer. Dette griber ikke ind i problemfri transit af generiske lægemidler i overensstemmelse med Den Europæiske Unions internationale forpligtelser, navnlig som de fremgår af »erklæring om TRIPS-aftalen og folkesundhed«, der blev vedtaget på WTO-ministermødet i Doha den 14. november 2001. [Ændring 55]

(22a) Indehaveren af et varemærke bør have ret til at træffe de relevante retlige foranstaltninger, herunder bl.a. ret til at anmode de nationale toldmyndigheder om at træffe foranstaltninger vedrørende varer, som angiveligt krænker indehaverens rettigheder, såsom tilbageholdelse og tilintetgørelse i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 608/2013 (10) . Toldmyndighederne bør også gennemføre de relevante procedurer i henhold til forordning (EU) nr. 608/2013 på anmodning fra rettighedsindehavere og på baggrund af kriterier for risikoanalyse. [Ændring 7]

(22b) Det fastslås i artikel 28 i forordning (EU) nr. 608/2013, at en rettighedshaver bl.a. er erstatningsansvarlig over for ihændehaveren af varerne, hvis det senere fastslås, at de pågældende varer ikke krænker en intellektuel ejendomsrettighed. [Ændring 8]

(22c) Medlemsstaterne bør træffe hensigtsmæssige foranstaltninger med henblik på at sikre en smidig transit af generiske lægemidler. Indehaveren af et varemærke bør derfor ikke have ret til at forhindre tredjemand i inden for rammerne af en erhvervsaktivitet at bringe varer ind i en medlemsstats toldområde på baggrund af opfattede eller faktiske ligheder mellem det internationale fællesnavn (INN) for det virksomme stof i lægemidler og et registreret varemærke. [Ændring 9]

(23) Med henblik på mere effektivt at forhindre indførsel af forfalskede varer, der betegner en krænkelse, navnlig i forbindelse med salg over internettet leveret i små forsendelser som defineret i forordning (EU) nr. 608/2013, bør indehaveren af et gyldigt registreret varemærke have ret til at forbyde import af sådanne varer til Unionen, hvis det kun er afsenderen af varerne, de forfalskede varer , som handler i erhvervsmæssigt øjemed. Når der træffes sådanne foranstaltninger, bliver de personer eller enheder, der har bestilt varerne, informeret om årsagen til foranstaltningerne og deres lovfæstede rettigheder over for afsenderen. [Ændring 10]

(24) For at give indehavere af registrerede varemærker mulighed for at bekæmpe forfalskning mere effektivt, bør de have ret til at forbyde anbringelse af et ulovligt varemærke på varer og visse forberedende handlinger forud for anbringelsen.

(25) De enerettigheder, som et varemærke giver, bør ikke give indehaveren ret til at forbyde brugen af tegn eller angivelser, der anvendes på loyal vis og i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik i industrielle og kommercielle sager. For at skabe lige vilkår for handelsnavne og varemærker ud fra den betragtning, at handelsnavne regelmæssigt gives ubegrænset beskyttelse i forhold til senere varemærker, bør en sådan anvendelse anses for kun at omfatte anvendelse af ens eget personnavn. Det bør endvidere omfatte anvendelsen af deskriptive eller ikke-distinktive tegn eller angivelser i almindelighed. Indehaveren bør desuden ikke have ret til at forhindre den generelle loyale og ærlige brug af mærket til at identificere eller henvise til de varer eller tjenesteydelser som værende indehaverens ejendom.

(26) Det følger af princippet om fri bevægelighed for varer, at indehaveren af et varemærke ikke må have ret til at forbyde en tredjepart at anvende varemærket i forbindelse med varer, der af indehaver eller med dennes samtykke er bragt i omsætning i Unionen under dette varemærke, medmindre indehaveren har en rimelig grund til at modsætte sig fortsat markedsføring af de pågældende varer.

(27) Det er af hensyn til retssikkerheden, og uden at indehaveren af et ældre varemærkes interesser derved i urimelig grad skades, vigtigt at fastsætte en bestemmelse om, at indehaveren af et ældre varemærke ikke længere kan anmode om, at et varemærke, der er yngre end hans, kendes ugyldigt, eller modsætte sig anvendelsen af dette varemærke, hvis han bevidst i en længere periode har tålt, at dette anvendes, medmindre der er ansøgt om registrering af det yngre varemærke i ond tro.

(28) For at opnå retssikkerhed og beskytte lovligt erhvervede varemærkerettigheder er det hensigtsmæssigt og nødvendigt — uden at tilsidesætte princippet om, at det yngre varemærke ikke kan håndhæves over for det ældre varemærke — at fastsætte, at indehavere af ældre varemærker ikke bør have ret til at opnå afslag på eller annullering af eller modsætte sig anvendelsen af et yngre mærke, når dette yngre varemærke er erhvervet på et tidspunkt, hvor det ældre varemærke kunne erklæres ugyldigt eller fortabes, f.eks. fordi det endnu ikke kunne individualiseres på grundlag af dets anvendelse, eller hvis det ældre varemærke ikke ville kunne håndhæves mod det yngre varemærke, fordi de nødvendige betingelser ikke var til stede, f.eks. når det ældre varemærke endnu ikke havde opnået omdømme.

(29) Varemærker opfylder kun deres formål, som er at individualisere varer eller tjenesteydelser og give forbrugerne mulighed for at træffe et informeret valg, når de faktisk anvendes på markedet. Kravet om, at et varemærke faktisk skal anvendes, er også nødvendigt for at reducere antallet af varemærker, der registreres og kræver beskyttelse i Unionen, og derved også antallet af konflikter imellem disse. Det er derfor særdeles vigtigt at kræve, at de registrerede varemærker rent faktisk bruges i forbindelse med de varer eller tjenesteydelser, for hvilke de er registreret, eller at de kan fortabes, hvis de ikke bruges inden for en frist på fem år fra registreringsdatoen . [Ændring 11]

(30) Et registreret varemærke bør derfor kun beskyttes, for så vidt det faktisk anvendes, og et ældre varemærke bør ikke give indehaveren ret til at modsætte sig eller annullere et yngre varemærke, hvis denne indehaver ikke rent faktisk har anvendt sit varemærke. Medlemsstaterne bør endvidere indføre en bestemmelse om, at et varemærke ikke på gyldig vis kan påberåbes i et krænkelsessøgsmål, hvis det som følge af et sagsanlæg fastslås, at varemærket kan fortabes, eller, når sagen anlægges mod en senere rettighed, kunne fortabes på det tidspunkt, hvor den senere rettighed blev opnået.

(31) Det bør bestemmes, at når der sker påberåbelse af et nationalt mærkes anciennitet i forhold til et EU-varemærke, når det nationale mærke efterfølgende er blevet overdraget eller udløber, vil gyldigheden af det nationale mærke stadig kunne anfægtes. Anfægtelsen bør begrænses til situationer, hvor det nationale mærke kunne være blevet erklæret ugyldigt eller fortabt på det tidspunkt, hvor mærket blev slettet af registret.

(32) For at sikre kohærens og for at fremme den erhvervsmæssige udnyttelse af varemærker i EU bør de gældende regler for varemærker som genstand for ejendomsret bringes på linje med dem, der allerede er indført for EU-varemærker, og de bør indeholde bestemmelser om tildeling og overførsel, licens, tingslige rettigheder, tvangsfuldbyrdelse og insolvensbehandling.

(33) Fælles varemærker har vist sig at være et nyttigt redskab for at fremme varer eller tjenesteydelser med specifikke fælles egenskaber. Det er derfor hensigtsmæssigt at sikre, at nationale fælles varemærker er omfattet af regler svarende til de regler, der gælder for kollektive EU-varemærker.

(34) For at forbedre og fremme adgangen til varemærkebeskyttelse og for at øge retssikkerhed og retlig forudsigelighed bør proceduren for registrering af varemærker i medlemsstaterne være effektiv og gennemsigtig, ligesom den bør foretages efter regler svarende til dem, der gælder for EU-varemærker. For at opnå et konsekvent og afbalanceret varemærkesystem på både nationalt plan og EU-plan, bør alle medlemsstaternes centrale kontorer med ansvar for industriel ejendomsret derfor begrænse deres ex officio-kontrol af, hvorvidt en varemærkeansøgning kan registreres, til kun at undersøge, om der foreligger en absolut grund til afslag. Dette bør imidlertid ikke berøre disse kontorers ret til efter anmodning fra ansøgerne at foretage søgning af eventuelle ældre rettigheder, når dette udelukkende er til information og uden at det berører eller har bindende virkning med hensyn til den efterfølgende registreringsprocedure, herunder indsigelse. Medlemsstaterne bør frit kunne afgøre, om der skal foretages ex officio-kontrol af relative hindringer for registrering. [Ændring 12]

(35) For at opnå retssikkerhed med hensyn til anvendelsesområdet for varemærkerettigheder og fremme adgangen til varemærkebeskyttelse bør angivelsen og klassificeringen af varer og tjenesteydelser, der er omfattet af en varemærkeansøgning, følge de samme regler i alle medlemsstater, ligesom de bør rettes ind efter dem, der gælder for EU-varemærker. For at gøre det muligt for de kompetente myndigheder og de økonomiske aktører at bestemme omfanget af den varemærkebeskyttelse, der søges på grundlag af ansøgningen alene, bør angivelsen af varer og tjenesteydelser være tilstrækkelig klar og præcis. Generelle begreber bør fortolkes således, at de kun omfatter varer og tjenesteydelser, som tydeligt er omfattet af ordene i deres bogstavelige forstand.

(36) For at sikre en effektiv varemærkebeskyttelse bør medlemsstaterne sikre, at der er adgang til en effektiv administrativ indsigelsesprocedure, som giver indehavere af ældre varemærke ret for at gøre indsigelse mod registreringen af et varemærke. For desuden at give adgang til effektive midler til at opnå fortabelse af varemærker eller for at erklære dem ugyldige bør medlemsstaterne indføre en administrativ procedure for fortabelse eller ugyldighed, der svarer til den, der gælder for EU-varemærker på EU-plan.

(37) Medlemsstaternes centrale kontorer for industriel ejendomsret bør samarbejde med hinanden og med Det Europæiske Varemærkeagentur (herefter benævnt »agenturet«) vedrørende alle aspekter af registreringen og administrationen af varemærker for at fremme konvergens mellem praksis og redskaber, såsom udarbejdelse og ajourføring af fælles eller tilknyttede databaser og portaler for høring og søgning. Medlemsstaternes kontorer og agenturet bør samarbejde yderligere inden for alle andre områder af deres aktiviteter, der er relevante for beskyttelse af varemærker i Unionen.

(38) Dette direktiv bør ikke udelukke, at varemærkerne underkastes andre lovbestemmelser end de varemærkeretlige regler i medlemsstaterne, såsom bestemmelser om illoyal konkurrence, erstatningsansvar eller forbrugerbeskyttelse.

(39) Samtlige medlemsstater er bundet af Pariserkonventionen vedrørende beskyttelse af industriel ejendomsret (herefter benævnt »Pariserkonventionen«) og TRIPS-aftalen. Det er nødvendigt, at dette direktivs bestemmelser er i fuldstændig overensstemmelse med konventionens og aftalens bestemmelser. De af medlemsstaternes forpligtelser, der er en følge af denne konvention og denne aftale, bør ikke berøres af dette direktiv. I givet fald bør traktatens artikel 351, stk. 2, finde anvendelse.

(40) Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national lovgivning bør begrænses til de bestemmelser, der udgør en indholdsmæssig ændring i forhold til det tidligere direktiv. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af det tidligere direktiv.

(41) Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i del B i bilag I til direktiv 2008/95/EF angivne frister for gennemførelse i national ret.

(41a) Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (11) og afgav udtalelse den 11. juli 2013 (12) — [Ændring 13]

VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

Kapitel 1

Generelle bestemmelser

Artikel 1

Anvendelsesområde

Dette direktiv finder anvendelse på varemærker for varer og tjenesteydelser, det være sig individuelle mærker, fællesmærker, garantimærker eller certificeringsmærker, der er registreret eller søgt registrering af i en medlemsstat eller hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret, eller som er indført i et internationalt register med retsvirkning i en medlemsstat.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

a) »kontor« det centrale kontor for industriel ejendomsret i den medlemsstat eller Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret, der varetager registrering af varemærker

b) »agentur«det Europæiske Varemærkeagentur Den Europæiske Unions Agentur for Intellektuel Ejendomsret , der er oprettet i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EF) nr. 207/2009 [Ændring 15 — Denne ændring gælder for hele teksten.]

c) »register« et kontors varemærkeregister.

ca) »ældre varemærker«: i) varemærker af følgende kategorier, hvis anmeldelsesdato ligger før datoen for ansøgningen om varemærket, eventuelt under hensyntagen til den prioritet, der gøres gældende til støtte for disse varemærker: — EU-varemærker — varemærker, der er registreret i den pågældende medlemsstat eller, for så vidt angår Belgien, Nederlandene og Luxembourg, hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret — varemærker, som er genstand for en international registrering med virkning i den pågældende medlemsstat ii) EU-varemærker, for hvilke der i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 207/2009 med fuld ret påberåbes anciennitet i forhold til et af de i nr. i), andet og tredje led, omhandlede varemærker, også selv om der er givet afkald på sidstnævnte, eller det er bortfaldet iii) ansøgninger om de under nr. i) og ii) omhandlede varemærker med forbehold af deres registrering iv) varemærker, som på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om varemærket, eventuelt tidspunktet for den prioritet, der gøres gældende til støtte for ansøgningen om varemærket, er »vitterlig kendt« i den pågældende medlemsstat i den i artikel 6b i Pariserkonventionen angivne betydning. [Ændring 16]

cb) »garantimærke eller certificeringsmærke«: et varemærke, som ved ansøgningen om registrering betegnes som sådant, og som er egnet til at skelne varer eller tjenesteydelser, der er certificeret af varemærkeindehaveren med hensyn til geografisk oprindelse, materiale, fremstillingsmetode af varer eller ydelse af tjenesteydelser, kvalitet, nøjagtighed eller andre egenskaber, fra varer og tjenesteydelser, der ikke er det [Ændring 17]

cc) »fællesmærke«: et varemærke, som ved ansøgningen om registrering betegnes som sådant, og som er egnet til at skelne varer eller tjenesteydelser, der hidrører fra medlemmerne af den sammenslutning, som er indehaver af mærket, fra andre virksomheders varer eller tjenesteydelser. [Ændring 18]

Kapitel 2

Varemærkelovgivning

Afdeling 1

Varemærkers form

Artikel 3

Varemærkers form

Et varemærke kan bestå af alle tegn, navnlig ord, herunder personnavne, afbildninger, bogstaver, tal, farver, varens form eller emballage, eller lyde, hvis der anvendes almindeligt tilgængelig teknologi, og de kan:

a) anvendes til at adskille en virksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders og

b) gengives i registret på en måde, der gør det muligt for de kompetente myndigheder og offentligheden at fastslå den nøjagtige genstand for den beskyttelse, der gives dets indehaver. [Ændring 19]

Afdeling 2

Registreringshindringer og ugyldighedsgrunde

Artikel 4

Absolutte registreringshindringer og ugyldighedsgrunde

1. Følgende tegn og varemærker udelukkes fra registrering eller kan erklæres ugyldige, hvis de allerede er blevet registreret:

a) tegn, som ikke kan udgøre et varemærke

b) varemærker, der mangler fornødent særpræg

c) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse

d) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, som i daglig sprogbrug eller i redelig og almindelig markedsføringsskik udgør en sædvanlig betegnelse for varen eller tjenesteydelsen

e) tegn, som udelukkende består af i) en udformning, som følger af varens egen karakter ii) en udformning af varen, som er nødvendig for at opnå et teknisk resultat iii) en udformning, hvorved varen får en væsentlig værdi

f) varemærker, som strider mod den offentlige orden eller sædelighed

g) varemærker, som er egnet til at vildlede offentligheden, f.eks. med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse

h) varemærker, der ikke er godkendt af de kompetente myndigheder, og som skal afslås eller ophæves i medfør af artikel 6c i Pariserkonventionen vedrørende beskyttelse af industriel ejendomsret, i det følgende benævnt »Pariserkonventionen«

i) varemærker, som er udelukket fra registrering og ikke fortsat kan anvendes i henhold til EU-lovgivningen eller internationale aftaler, i hvilke Unionen er part, og som indeholder bestemmelser om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser

j) varemærker, som er udelukket fra registrering i henhold til EU-lovgivningen eller internationale aftaler, i hvilke Unionen er part, og som indeholder bestemmelser om beskyttelse af spiritus, traditionelle udtryk for vin og garanterede traditionelle specialiteter

ja) varemærker, der indeholder eller består af en tidligere sortsbetegnelse, der er registreret i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 (13) , og som vedrører samme type produkt.

2. Stk. 1 finder anvendelse, selv om registreringshindringerne kun er til stede:

a) i andre medlemsstater end dem, hvor ansøgningen om registrering er indgivet

b) når et varemærke på et fremmed sprog er oversat eller transkriberet til et alfabet eller et officielt sprog i en af medlemsstaterne. [Ændring 22]

3. Har ansøgeren ansøgt om registrering af et varemærke i ond tro, kan det erklæres ugyldigt. Enhver medlemsstat kan ligeledes fastsætte bestemmelser om, at et sådant varemærke ikke må registreres

4. En medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at et varemærke udelukkes fra registrering eller, hvis det er registreret, kan erklæres ugyldigt, i det omfang:

a) brugen af dette varemærke kan forbydes efter anden lovgivning end den pågældende medlemsstats eller EU's varemærkelovgivning

b) varemærket omfatter et tegn af stor symbolsk værdi, herunder et religiøst symbol

c) varemærket omfatter tegn, emblemer og våben bortset fra dem, der er omhandlet i artikel 6c i Pariserkonventionen, og som har offentlig interesse, medmindre deres registrering er blevet tilladt af den kompetente myndighed efter medlemsstatens lovgivning.

5. Et varemærke må ikke udelukkes fra registrering og kan ikke erklæres ugyldigt efter stk. 1, litra b), c) eller d), hvis det inden datoen for ansøgning om registrering eller efter datoen for registrering, som følge af den brug, der er gjort deraf, har fået fornødent særpræg. Et varemærke må ikke erklæres ugyldigt efter stk. 1, litra b), c) eller d), hvis det inden datoen for begæringen om ugyldighed, som følge af den brug, der er gjort deraf, har fået fornødent særpræg . [Ændring 23]

6. Medlemsstaterne kan træffe bestemmelse om, at stk. 5 skal gælde, når det fornødne særpræg først opnås efter ansøgning om registrering eller før registrering.

Artikel 5

Relative registreringshindringer og ugyldighedsgrunde

1. Et varemærke udelukkes fra registrering eller kan, hvis det er registreret, erklæres ugyldigt:

a) såfremt det er identisk med et ældre varemærke, og de varer eller tjenesteydelser, for hvilke mærket er ansøgt om registrering af eller er registreret, er af samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældre varemærke er beskyttet

b) såfremt der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med det ældre varemærke, fordi det yngre varemærke er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og varerne eller tjenesteydelserne er af samme eller lignende art.

2. Ved »ældre varemærker«, som omhandlet i stk. 1, forstås:

a) varemærker af følgende kategorier, hvis anmeldelsesdato ligger før datoen for ansøgningen om varemærket, eventuelt under hensyntagen til den prioritet, der gøres gældende til støtte for disse varemærker: i) EU -varemærker ii) varemærker, der er registreret i den pågældende medlemsstat eller, for så vidt angår Belgien, Nederlandene og Luxembourg, hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret iii) varemærker, som er genstand for en international registrering med virkning i den pågældende medlemsstat

b) EU -varemærker, for hvilke der i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 207/2009 med fuld ret påberåbes anciennitet i forhold til et af de i litra a), nr. ii) og iii), omhandlede varemærker, også selv om der er givet afkald på sidstnævnte, eller det er bortfaldet

c) ansøgninger om de under litra a) og b) omhandlede varemærker med forbehold af deres registrering

d) varemærker, som på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om varemærket, eventuelt tidspunktet for den prioritet, der gøres gældende til støtte for ansøgningen om varemærket, er »vitterlig kendt« i den pågældende medlemsstat i den i artikel 6b i Pariserkonventionen angivne betydning. [Ændring 24]

3. Et varemærke udelukkes fra registrering eller kan, hvis det er registreret, erklæres ugyldigt:

a) hvis det er identisk med eller ligner et ældre varemærke, uanset om de varer eller de tjenesteydelser, for hvilke det gælder, er identiske med eller af samme eller anden art end dem, for hvilke det ældre varemærke er registreret, når det ældre varemærke er velkendt i den medlemsstat , for hvilken der ansøges om registrering, eller i hvilken varemærket er registreret , eller i tilfælde af et EU-varemærke, er velkendt i Unionen, og brugen af det yngre varemærke uden skellig grund ville medføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé, eller sådan brug ville skade dette særpræg eller renommé [Ændring 25]

b) hvis varemærkeindehaverens agent eller repræsentant ansøger om registrering af mærket i eget navn uden indehaverens tilladelse, medmindre agenten eller repræsentanten kan redegøre for sin handling

c) hvis varemærket kan forveksles med et ældre varemærke beskyttet uden for Unionen, forudsat at mærket stadig var i reel brug på datoen for indgivelsen af ansøgningen, og ansøgeren, var i ond tro

d) hvis det er undtaget fra registrering og ikke fortsat kan bruges i henhold til EU's lovgivning om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser. [Ændring 26]

4. En medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at et varemærke ligeledes udelukkes fra registrering eller, hvis det er registreret, kan erklæres ugyldigt i det omfang:

a) der er erhvervet rettigheder til et ikke-registreret varemærke eller til et andet i erhvervsvirksomhed anvendt tegn før tidspunktet for ansøgningen om det yngre varemærke eller eventuelt tidspunktet for den prioritet, der gøres gældende til støtte for ansøgningen om det yngre varemærke, og der til det ikke-registrerede varemærke eller til det andet tegn er knyttet en ret for indehaveren til at forbyde anvendelsen af et yngre varemærke

b) der kan nedlægges forbud mod brug af varemærket på grundlag af en anden ældre rettighed end de rettigheder, der er nævnt i stk. 2 og i litra a) i dette stykke, herunder navnlig: i) retten til et navn ii) retten til et portræt iii) en ophavsret iv) en industriel ejendomsret.

5. Medlemsstaterne kan skal tillade, at varemærket under passende omstændigheder ikke udelukkes fra registrering eller erklæres ugyldigt, når indehaveren af det ældre varemærke eller andre ældre rettigheder giver sit samtykke til registreringen af det yngre mærke. [Ændring 27]

6. Uanset stk. 1-5 kan en medlemsstat træffe bestemmelse om, at de registreringshindringer eller ugyldighedsgrunde, der var gældende i den pågældende stat inden ikrafttrædelsesdatoen for de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktiv 89/104/EØF, finder anvendelse på varemærker, der er anmeldt inden denne dato.

Artikel 6

Efterfølgende konstatering af et varemærkes ugyldighed eller fortabelse

Når ancienniteten af et nationalt varemærke, som indehaveren har givet afkald på, eller som er bortfaldet, påberåbes for et EU-varemærke, kan ugyldigheden eller fortabelsen af dette nationale mærke konstateres efterfølgende, såfremt ugyldigheden eller fortabelsen også kunne have været erklæret på det tidspunkt, hvor indehaveren gav afkald på mærket eller lod det udløbe. I så fald har ancienniteten ikke længere nogen virkning.

Artikel 7

Registreringshindringer og ugyldighedsgrunde for visse varer eller tjenesteydelser

Såfremt der kun er hindringer for registrering af varemærket eller grunde til dets ugyldighed for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke et varemærke søges eller er blevet registreret, skal varemærket kun udelukkes fra registrering eller erklæres ugyldigt for så vidt angår de pågældende varer eller tjenesteydelser.

Artikel 8

Manglen på særlige kendetegn eller omdømme af et ældre varemærke, der forhindrer, at et registreret varemærke erklæres ugyldigt

Et registreret varemærke kan i ingen af nedenstående tilfælde erklæres ugyldigt på grundlag af et ældre varemærke:

a) når det ældre varemærke, der kan erklæres ugyldigt i henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), c) eller d), ikke havde fået fornødent særpræg i overensstemmelse med artikel 4, stk. 5, på ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det registrerede varemærke

b) når begæringen om ugyldighed er baseret på artikel 5, stk. 1, litra b), og det ældre varemærke ikke havde fået fornødent særpræg for at støtte en konklusion om sandsynlighed for forveksling i henhold til artikel 5, stk. 1, litra b), på ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det registrerede varemærke

c) når begæringen om ugyldighed er baseret på artikel 5, stk. 3, litra a), og det ældre varemærke ikke var velkendt, jf. artikel 5, stk. 3, litra a), på ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det registrerede varemærke. [Ændring 28]

Artikel 9

Fortabelse af retten til at anmode om ugyldighed på grund af passivitet

1. En indehaver af et af de i artikel 5, stk. 2 , og artikel 5, stk. 3, litra a), omhandlede ældre varemærker, som i en medlemsstat i fem på hinanden følgende år har tålt og været bekendt med brugen af et yngre varemærke, der er registreret i denne medlemsstat, kan ikke under henvisning til det ældre varemærke kræve dette yngre varemærke erklæret ugyldigt for varer eller tjenesteydelser, for hvilke det yngre varemærke er blevet anvendt, medmindre ansøgningen om det yngre varemærke er indgivet i ond tro. [Ændring 29]

2. Enhver medlemsstat kan bestemme, at stk. 1 skal finde anvendelse på indehaveren af enhver anden ældre rettighed som omhandlet i artikel 5, stk. 4, litra a) eller b).

3. I de i stk. 1 eller 2 omhandlede tilfælde kan indehaveren af et yngre registreret varemærke ikke modsætte sig brugen af en ældre rettighed, selv om denne rettighed ikke længere kan gøres gældende mod det yngre varemærke.

Afdeling 3

Rettigheder og begrænsninger

Artikel 10

Rettigheder, der er knyttet til varemærket

1. Registreringen af et varemærke giver indehaveren en eneret.

2. Med forbehold af de rettigheder, som indehavere opnår inden ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det registrerede varemærke, kan indehaveren af et registreret varemærke forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af ethvert tegn for så vidt angår varer eller tjenesteydelser, når:

a) tegnet er identisk med varemærket, og anvendes for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke varemærket er registreret, og når en sådan anvendelse påvirker eller vil kunne påvirke varemærkets evne til at garantere varernes eller tjenesteydelsernes oprindelse over for forbrugerne

b) tegnet er identisk med eller ligner varemærket og anvendes for varer eller tjenesteydelser, der er af samme eller lignende art som dem, for hvilke varemærket er registreret, når der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse mellem tegnet og varemærket , uden at dette berører litra a)

c) tegnet er identisk med eller ligner varemærket, uanset om det anvendes eller ej, for varer eller tjenesteydelser, som er identiske med eller har en lighed med eller ikke har en lighed med dem, for hvilke varemærket er registreret, når varemærket er renommeret i medlemsstaten, og brugen af tegnet uden skellig grund ville medføre en utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé eller sådan brug ville skade dette særpræg eller renommé.

3. Såfremt betingelserne i stk. 2 er opfyldt, kan det især forbydes

a) at anbringe tegnet på varerne eller på deres emballage

b) at udbyde varerne til salg, at markedsføre dem eller oplagre dem med dette formål eller at tilbyde eller præstere tjenesteydelser under det pågældende tegn

c) at importere eller eksportere varerne under det pågældende tegn

d) at anvende tegnet som handels- eller firmanavn eller en del af et handels- eller virksomhedens navn

e) at anvende tegnet på forretningspapirer og i reklameøjemed

f) at anvende tegnet i sammenlignende reklame på en måde, der er i strid med direktiv 2006/114/EF.

4. Indehaveren af et registreret varemærke skal også have ret til at forhindre indførsel af varer leveret i små forsendelser som defineret i forordning (EU) nr. 608/2013, hvor kun afsenderen af varerne handler i erhvervsmæssigt øjemed , og hvor sådanne varer, herunder emballage, uden tilladelse er forsynet med et varemærke, som er identisk med varemærket, der er registreret for sådanne varer, eller som for så vidt angår deres væsentligste aspekter ikke kan skelnes fra dette varemærke . Når der træffes sådanne foranstaltninger, bør medlemsstaterne sikre, at de personer eller enheder, der har bestilt varerne, bliver informeret om årsagen til foranstaltningerne og deres lovfæstede rettigheder over for afsenderen.

5. Med forbehold af WTO-reglerne, navnlig artikel V i GATT om transitfrihed, skal indehaveren af et registreret varemærke skal ligeledes have ret til at forhindre tredjemand i inden for rammerne af en erhvervsaktivitet at bringe varer ind i toldområdet i en medlemsstat, hvor varemærket er registreret, uden at det overgår til fri omsætning dér, når sådanne varer, herunder emballage, kommer fra tredjelande og uden tilladelse er forsynet med et varemærke, der er identisk med det varemærke, der er registreret for sådanne varer, eller som i sine væsentligste aspekter ikke kan sondres fra dette varemærke. [Ændring 30+56]

6. Hvis en medlemsstats retsforskrifter ikke gjorde det muligt at forbyde brugen af et tegn som omhandlet i stk. 2, litra b) eller c), forud for ikrafttrædelsesdatoen for de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets første direktiv 89/104/EØF (14) i den pågældende medlemsstat, kan den fortsatte brug af dette tegn ikke anfægtes under påberåbelse af de til varemærket knyttede rettigheder.

7. Stk. 1,2,3 og 6 berører ikke de i en medlemsstat gældende bestemmelser vedrørende beskyttelse mod brug af et tegn, der er udarbejdet med andet formål for øje end at skelne mellem varer eller mellem tjenesteydelser, når der med brug af dette tegn uden skellig grund tilsigtes en utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé, eller sådan brug ville skade dette særpræg eller renommé.

Artikel 11

Overtrædelse af varemærkeindehaverens ret ved brug af udstyr, emballage eller andre midler

Hvis det anses for sandsynligt, at udstyr, emballage eller andre midler, hvorpå mærket er anbragt, vil blive anvendt i forhold til varer eller tjenesteydelser, og anvendelsen i forbindelse med disse varer eller tjenesteydelser vil udgøre en overtrædelse af varemærkeindehaverens rettigheder i henhold til artikel 10, stk. 2 og 3, skal indehaveren have ret til at forbyde følgende:

a) i forbindelse med handelen at påføre et tegn, der som omhandlet i artikel 5, stk. 1, er identisk med eller ligner varemærket, på udstyret, emballagen emballagen, etiketten, mærkaten, sikkerhedsfeaturen, ægthedsanordningen eller alle andre midler, hvorpå mærket kan anbringes. [Ændring 31]

b) at tilbyde eller markedsføre, eller besidde med sådant formål, eller at importere eller eksportere udstyr, emballage emballage, etiketter, mærkater, sikkerhedsfeatures, ægthedsanordninger eller alle andre midler, hvorpå mærket er anbragt. [Ændring 32]

Artikel 12

Gengivelse af varemærker i opslagsværker

Giver gengivelsen af et varemærke i et leksikon, en encyklopædi eller et lignende opslagsværk det indtryk, at det udgør den generiske betegnelse for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret, skal udgiveren af værket efter anmodning fra indehaveren af varemærket sørge for, at gengivelsen af varemærket senest i den næste udgave af værket ledsages af en angivelse af, at det er et registreret varemærke.

Artikel 13

Forbud mod brug af et varemærke, der er registreret i en agents eller repræsentants navn

1. Er et varemærke registreret i en agents eller en repræsentants navn på vegne af den person, der er indehaver af varemærket, uden indehaverens samtykke, har indehaveren ret til:

a) at modsætte sig, at agenten eller repræsentanten anvender mærket, eller

b) at kræve, at agenten eller repræsentanten tildeler ham varemærket.

2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, når agenten eller repræsentanten kan begrunde sin handling.

Artikel 14

Begrænsninger i varemærkets retsvirkninger

1. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forhindre tredjemand i at gøre erhvervsmæssig brug af:

a) sit eget person navn og sin adresse

b) tegn eller angivelser, som ikke er distinktive eller som vedrører varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, produktionstidspunkt eller udførelsen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber ved varerne eller tjenesteydelserne

c) varemærket med henblik på at identificere eller henvise til varer eller tjenesteydelser som tilhørende indehaveren af varemærket, især når anvendelsen af varemærket: i) er nødvendig for at angive anvendelsen af en vare eller tjenesteydelse, navnlig som tilbehør eller reservedele ii) sker i sammenlignende reklame, der opfylder alle betingelserne i artikel 4 i direktiv 2006/114/EF iii) sker for at gøre forbrugerne opmærksomme på videresalg af ægte varer, der oprindelig er solgt af eller med samtykke fra indehaveren af varemærket iv) sker for at give et legitimt alternativ til indehaveren af varemærkets varer eller tjenesteydelser v) sker med henblik på parodi, kunstneriske udtryk, kritik eller kommentarer .

Første afsnit Dette stykke finder kun anvendelse, når tredjemands anvendelse er i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik. [Ændring 33]

2. Tredjeparts anvendelse skal navnlig i følgende tilfælde anses for ikke at være i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik:

a) når den giver det indtryk, at der er en kommerciel forbindelse mellem tredjeparten og varemærkeindehaveren

b) når den uden gyldig grund giver en urimelig fordel af eller er skadelig for varemærkets særpræg eller omdømme. [Ændring 34]

2a. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forbyde tredjemand at gøre brug af varemærket med gyldig grund i forbindelse med enhver ikke-kommerciel anvendelse af et varemærke. [Ændring 35]

3. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forbyde tredjemand at gøre erhvervsmæssig brug af ældre rettigheder, som kun har lokalt afgrænset karakter, hvis rettighederne er anerkendt i den pågældende medlemsstats lovgivning og anvendes inden for grænserne af det område, hvor de er anerkendt.

Artikel 15

Konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemærket

1. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forbyde brugen af varemærket for varer, som af indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsført inden for Unionen under dette varemærke.

2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, såfremt skellig grund berettiger indehaveren til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne, især i tilfælde, hvor disses tilstand er ændret eller forringet, efter at de er markedsført.

Artikel 16

Brugen af varemærket

1. Såfremt indehaveren ikke inden fem år fra registrerings datoen har gjort reel brug af varemærket i den pågældende medlemsstat for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, eller hvis sådan brug har været ophørt uden afbrydelse i fem år, underkastes varemærket de i artikel 17, artikel 19, stk. 1, artikel 46, stk. 1, og artikel 48, stk. 3 og 4, omhandlede begrænsninger og sanktioner, medmindre der foreligger skellig grund til, at brug ikke har fundet sted.

2. Giver en medlemsstat mulighed for indsigelse efter registreringen, skal de fem år, der er omhandlet i stk. 1, regnes fra den dato, hvor mærket ikke længere kan anfægtes eller, hvis en indsigelse er indgivet og ikke tilbagekaldt, fra den dato, hvor en afgørelse om afslutning af indsigelsesproceduren er blevet endelig.

3. For så vidt angår varemærker, som er genstand for en international registrering med retsvirkning i medlemsstaten, skal de fem år, der er omhandlet i stk. 1, regnes fra den dato, hvor det ikke længere er muligt at afvise eller gøre indsigelse mod mærket. Er en indsigelse indgivet og ikke ophævet, beregnes fristen fra den dato, hvor en afgørelse om afslutning af indsigelsesproceduren er blevet endelig.

3a. Datoen for påbegyndelse af den femårige periode, der henvises til i stk. 1, 2 og 3, skal indføres i registret. [Ændring 36]

4. Følgende betragtes ligeledes som brug i henhold til stk. 1:

a) brug af varemærket i en form, der kun ved enkeltheder, som ikke forandrer mærkets særpræg, afviger fra den form, hvori dette er blevet registreret, uanset om varemærket i den form, hvori det anvendes, også er registreret i indehaverens navn

b) anbringelse i den pågældende medlemsstat af varemærket på varer eller deres emballage udelukkende med eksport for øje.

5. Brug af et varemærke, der finder sted med indehaverens samtykke, ligestilles med indehaverens brug af varemærket.

Artikel 17

Manglende brug som forsvar i en sag om varemærkekrænkelse

Indehaveren af et varemærke skal kun have ret til at forbyde anvendelsen af et tegn i det omfang, at hans rettigheder ikke kan fortabes i henhold til artikel 19 på det tidspunkt, hvor krænkelsessøgsmålet anlægges.

Artikel 18

Interventionsret, som tillægges indehaveren af et yngre registreret varemærke som forsvar i en sag om varemærkekrænkelse

1. Indehaveren af et varemærke har i forbindelse med et krænkelsessøgsmål ikke ret til at forbyde brugen af et yngre registreret varemærke, når det yngre varemærke ikke kan erklæres ugyldigt i henhold til artikel 8, artikel 9, stk. 1 og 2, og artikel 48, stk. 3.

2. Indehaveren af et varemærke har i forbindelse med et krænkelsessøgsmål ikke ret til at forbyde brugen af et yngre registreret EU-varemærke, når det yngre varemærke ikke kan erklæres ugyldigt i henhold til artikel 53, stk. 3 og 4, artikel 54, stk. 1 og 2, eller artikel 57, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009.

3. Har indehaveren af et varemærke ikke ret til at forbyde anvendelsen af et yngre registreret varemærke i henhold til stk. 1 eller 2, har indehaveren af dette yngre registrerede varemærke ikke ret til i forbindelse med et krænkelsessøgsmål at forbyde brugen af et ældre varemærke, selv om denne rettighed ikke længere kan gøres gældende mod det yngre varemærke.

Afdeling 4

Fortabelse af varemærkerettigheder

Artikel 19

Manglende reel anvendelse som fortabelsesgrund

1. Indehaveren af et varemærke kan fortabe sine rettigheder, når der inden for en sammenhængende periode på fem år ikke i den pågældende medlemsstat er gjort reel brug af det for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, og der ikke foreligger skellig grund til manglende brug.

2. Fortabelse af et varemærke kan ikke gøres gældende, dersom reel brug af varemærket påbegyndes eller genoptages i tiden mellem udløbet af femårsperioden og tidspunktet for indgivelse af begæring om fortabelse.

3. Påbegyndelse eller genoptagelse af brugen inden for de sidste tre måneder forud for indgivelse af begæring om fortabelse, idet denne tremånedersperiode tidligst begynder ved udløbet af den sammenhængende periode på fem år, tages imidlertid ikke i betragtning, såfremt forberedelserne til påbegyndelse eller genoptagelse af brugen først indledes, når indehaveren har fået kendskab til, at der eventuelt vil blive indgivet begæring om fortabelse.

Artikel 20

Overgang til almindelig betegnelse eller vildledende angivelse som fortabelsesgrunde

Indehaveren af et varemærke kan fortabe sine rettigheder, når varemærket efter den dato, på hvilken det blev registreret:

a) som følge af indehaverens virksomhed eller passivitet er blevet til en almindelig betegnelse inden for handelen for en vare eller tjenesteydelse, for hvilken mærket er registreret

b) som følge af den brug, der af indehaveren eller med dennes samtykke gøres af varemærket for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, vil kunne vildlede offentligheden, især med hensyn til varernes eller tjenesteydelsernes art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse.

Artikel 21

Delvise fortabelsesgrunde

Såfremt der kun for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke et varemærke er blevet registreret, er grunde til dets fortabelse, skal varemærket kun fortabes for så vidt angår de pågældende varer eller tjenesteydelser.

Afdeling 5

Varemærker som genstand for ejendomsret

Artikel 22

Overdragelse af registrerede varemærker

1. Et varemærke kan overdrages uafhængigt af en eventuel virksomhedsoverdragelse, hvad angår alle eller en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret.

2. Overdragelse af en virksomhed i sin helhed indebærer overdragelse af varemærket, medmindre der foreligger en aftale om det modsatte, eller hvis det modsatte klart fremgår af omstændighederne. En kontraktlig forpligtelse til at overdrage en virksomhed er ligeledes omfattet af denne bestemmelse.

3. Uden at dette berører stk. 2, skal en overdragelse af varemærket bero på en skriftlig aftale og være underskrevet af kontraktparterne, medmindre overdragelsen er en følge af en retsafgørelse; i modsat fald er overdragelsen ugyldig. [Ændring 37]

4. Efter anmodning fra en af parterne indføres overdragelsen i registret og offentliggøres , såfremt den anmodende part har fremlagt dokumentation for overdragelsen for kontoret . [Ændring 38]

5. Så længe ansøgningen om registrering af overdragelsen ikke er indført i registret modtaget af kontoret , kan erhververen ikke over for tredjemand gøre de rettigheder gældende, som følger af registreringen af varemærket. [Ændring 39]

6. Skal der i forhold til kontoret overholdes frister, kan erhververen afgive de fornødne erklæringer over for dette, så snart ansøgning om registrering af overdragelsen er indgivet til kontoret.

Artikel 23

Tingslige rettigheder

1. Et varemærke kan uafhængigt af virksomheden pantsættes eller gøres til genstand for andre tingslige rettigheder.

2. Efter anmodning fra en af parterne indføres rettighederne som omhandlet i stk. 1 i registret og offentliggøres.

Artikel 24

Tvangsfuldbyrdelse

1. Et varemærke kan gøres til genstand for tvangsfuldbyrdelse.

2. Efter anmodning fra en af parterne indføres tvangsfuldbyrdelsen i registret og offentliggøres.

Artikel 25

Insolvensbehandling

Indgår et varemærke i en insolvensbehandling, indføres dette i registret efter anmodning fra den kompetente nationale myndighed, et det offentliggøres.

Artikel 26

Licens

1. Der kan gives licens til varemærket for alle eller en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, samt for en medlemsstats område som helhed eller for en del af dette. Licensen kan være en eksklusiv eller en ikke-eksklusiv licens.

2. Indehaveren af et varemærke kan gøre de rettigheder, der er knyttet hertil, gældende over for en licenstager, der overtræder en af bestemmelserne i licensaftalen med hensyn til

a) dens gyldighedsperiode

b) den udformning, hvori varemærket må anvendes i henhold til registreringen

c) arten af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke licensen er indrømmet

d) det område, inden for hvilket der må gøres brug af varemærket, eller

e) kvaliteten af de af licenstageren fremstillede varer eller præsterede tjenesteydelser.

3. Medmindre andet er fastsat i licensaftalen, kan licenstageren kun anlægge sag om krænkelse af et varemærke, hvis dets indehaver har givet sit samtykke hertil. Indehaveren af en eksklusiv licens kan dog anlægge en sådan sag, hvis varemærkeindehaveren efter en formel opfordring hertil ikke selv anlægger sag om krænkelse af varemærket inden for en rimelig frist.

4. Enhver licenstager har ret til at indtræde i en sag om krænkelse, som varemærkets indehaver har anlagt, for at få erstatning for den skade, han selv har lidt.

5. Meddelelse eller overdragelse af en licens til brug af et varemærke skal, såfremt en af parterne anmoder herom, indføres i registret og offentliggøres.

Artikel 27

Ansøgning om et varemærke som genstand for ejendomsret

Artikel 22 til 26 finder anvendelse på varemærkeansøgninger.

Afdeling 6

Garantimærker, certificeringsmærker og fællesmærker

Artikel 28

Definitioner

I dette afsnit forstås ved:

1) »garantimærke eller certificeringsmærke«: et varemærke, der er defineret som sådan, når der ansøges om mærket, og mærket er egnet til at karakterisere varer eller tjenesteydelser, der er attesteret af varemærkeindehaveren med hensyn til geografisk oprindelse, materiale, fremstillingsmetode af varer eller ydelse af tjenesteydelser, kvalitet, nøjagtighed eller andre egenskaber af varer og tjenesteydelser, der ikke er således certificeret

2) »fællesmærke«: et varemærke, der er beskrevet som sådan, når der ansøges om mærket, og mærket er egnet til at karakterisere varer eller tjenesteydelser fra en sammenslutning, der er indehaver af mærket fra andre virksomheders varer eller tjenesteydelser. [Ændring 40]

Artikel 29

Garantimærker og certificeringsmærker

1. Medlemsstaterne kan fastsætte bestemmelser om registrering af garanti- eller certificeringsmærker.

2. Medlemsstaterne kan træffe bestemmelse om, at garanti- eller certificeringsmærker udelukkes fra registrering eller fortabes eller erklæres ugyldige af andre grunde end de i artikel 3, 19 og 20 omhandlede, i det omfang hensynet til disse varemærkers funktion kræver det.

3. Et garanti- eller certificeringsmærke, der består af tegn eller angivelser, der i omsætningen anvendes til at angive varers eller tjenesteydelsers geografiske oprindelse, giver ikke indehaveren ret til at forbyde en tredjemand at bruge sådanne tegn eller angivelser i omsætningen, når de bruges i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik. Navnlig kan et sådant mærke ikke påberåbes over for tredjemand, der har ret til at bruge en given geografisk betegnelse.

Artikel 30

Fællesmærker

1. Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om registrering af fællesmærker.

2. Sammenslutninger af fabrikanter, producenter, tjenesteydelsesleverandører eller forhandlere, som ifølge den lovgivning, der finder anvendelse på dem, har mulighed for i eget navn at erhverve rettigheder og forpligtelser af enhver art, til at indgå kontrakter eller foretage andre retshandlinger og optræde som part i en retssag, samt offentligretlige juridiske personer, kan indgive ansøgning om registrering af fællesmærker.

3. Uanset artikel 4, stk. 1, litra c), kan tegn eller angivelser, der i omsætningen kan anvendes til at angive varers eller tjenesteydelsers geografiske oprindelse, udgøre fællesmærker.

Et fællesmærke giver ikke indehaveren ret til at forbyde en tredjemand at bruge sådanne tegn eller angivelser i omsætningen, når de bruges i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik. Navnlig kan et sådant mærke ikke påberåbes over for tredjemand, der har ret til at bruge en given geografisk betegnelse.

Artikel 31

Bestemmelser om anvendelse af et fællesmærke

1. En ansøger om registrering af et fællesmærke skal forelægge kontoret de bestemmelser, der gælder for mærkets benyttelse. [Ændring 41]

2. Bestemmelserne om anvendelse skal angive, hvilke personer der har ret til at benytte mærket, betingelserne for medlemskab af sammenslutningen, samt betingelserne for anvendelse af mærket, herunder sanktioner. Bestemmelserne om anvendelse af et mærke, som omhandlet i artikel 30, stk. 3, skal give enhver, hvis varer eller tjenesteydelser hidrører fra det pågældende geografiske område, ret til at blive optaget som medlem af den sammenslutning, der er indehaver af mærket.

Artikel 32

Afslag på ansøgning om registrering

1. Foruden de i artikel 4 og 5 omhandlede grunde til afslag på en ansøgning om registrering af et varemærke afslås en ansøgning om registrering af et fællesmærke, hvis forskrifterne i artikel 28, stk. 2, artikel 30 eller artikel 31 ikke er opfyldt, eller hvis bestemmelserne om mærkets anvendelse strider mod den offentlige orden eller sædelighed.

2. Endvidere afslås en ansøgning om registrering af et fællesmærke, hvis det vil kunne vildlede offentligheden med hensyn til mærkets karakter eller betydning som fællesmærke, navnlig hvis det kan fremtræde som værende noget andet end et fællesmærke.

3. Ansøgningen afslås ikke, hvis ansøgeren efter en ændring af bestemmelserne for mærkets benyttelse opfylder betingelserne i stk. 1 og 2.

Artikel 33

Brug af fællesmærker

Kravene i artikel 16 er opfyldt, når der er tale om en reel brug af et fællesmærke i henhold til artikel 16 foretaget af en person, der er berettiget til at anvende det.

Artikel 34

Ændring af bestemmelserne om anvendelse af et fællesmærke

1. Indehaveren af et fællesmærke skal forelægge kontoret enhver ændring af bestemmelserne for mærkets anvendelse.

2. Ændringen skal anføres i registret, medmindre de ændrede bestemmelser ikke opfylder kravene i artikel 31 eller de omfatter en af grundene til afslag, jf. artikel 32.

3. Artikel 42, stk. 2, finder anvendelse på ændrede bestemmelser for mærkets anvendelse.

4. Ved anvendelsen af dette direktiv får ændringer af bestemmelserne for mærkets anvendelse først virkning fra datoen for anførelsen af ændringen i registret.

Artikel 35

Personer, som kan anlægge krænkelsessøgsmål

1. Artikel 26, stk. 3 og 4, finder anvendelse på enhver, der er berettiget til at anvende et fællesmærke.

2. Indehaveren af et fællesmærke har ret til at kræve erstatning på vegne af de personer, der er berettiget til at anvende mærket, når disse personer har lidt skade ved uberettiget anvendelse af mærket.

Artikel 36

Supplerende fortabelsesgrunde

Foruden de i artikel 19 og 20 omhandlede fortabelsesgrunde fortabes fællesmærkeindehaverens rettigheder efter indgivelse af begæring herom til kontoret eller ved fremsættelse af modkrav under en sag om varemærkekrænkelse, såfremt:

a) indehaveren ikke træffer rimelige foranstaltninger til at hindre anvendelse af mærket på en måde, som er uforenelig med de betingelser for mærkets brug, der er fastlagt i bestemmelserne om mærkets anvendelse, hvortil ændringer i givet fald er indført i registret

b) godkendte personer har anvendt mærket på en sådan måde, at det vil kunne vildlede offentligheden, jf. artikel 32, stk. 2

c) en ændring af bestemmelserne om mærkets anvendelse er indført i registret i strid med artikel 34, stk. 2, medmindre mærkets indehaver ved en yderligere ændring af bestemmelserne om mærkets anvendelse opfylder kravene i nævnte artikel.

Artikel 37

Supplerende ugyldighedsgrunde

Foruden de ugyldighedsgrunde, der er fastsat i artikel 4 og 5, skal et fællesmærke, der er registreret i strid med bestemmelserne i artikel 32, erklæres ugyldigt, medmindre mærkets indehaver ved en ændring af bestemmelserne om mærkets anvendelse opfylder kravene i artikel 32.

Kapitel 3

Procedurer

Afdeling 1

ansøgning og registrering

Artikel 38

Ansøgningskrav

1. En ansøgning om registrering af et varemærke skal som minimum indeholde: [Ændring 42]

a) en anmodning om registrering

b) oplysninger, der gør det muligt at fastslå ansøgerens identitet

c) en fortegnelse over de varer eller tjenesteydelser, for hvilke der ansøges om registrering

d) en gengivelse af varemærket.

2. Der skal ved ansøgning erlægges et ansøgningsgebyr og i givet fald et eller flere vareklassegebyrer.

Artikel 39

Ansøgningsdato

1. Datoen for arkivføringen af en varemærkeansøgning er den dato, hvor de dokumenter, der indeholder de i artikel 38 omhandlede oplysninger, indgives af ansøgeren til kontoret.

2. Medlemsstaterne kan desuden bestemme, at der for tildelingen af en ansøgningsdato kan opkræves betaling af basisgebyret for ansøgning eller registrering.

Artikel 40

Bestemmelse og klassificering af varer og tjenesteydelser

1. De varer og tjenesteydelser, for hvilke varemærket søges registreret, skal klassificeres i overensstemmelse med det klassificeringssystem, der er fastlagt ved Nicearrangementet vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker af 15. juni 1957 (herefter benævnt »Nice-klassifikationen«).

2. De varer og tjenesteydelser, for hvilke der søges beskyttelse, skal identificeres af ansøgeren med tilstrækkelig klarhed og præcision, således at de kompetente myndigheder og de erhvervsdrivende på dette grundlag alene har mulighed for at konstatere omfanget af den beskyttelse, der ansøges om. Fortegnelsen over varer og tjenesteydelser skal være af en sådan art, at hver genstand kun kan klassificeres i én af Nice-klassifikationens klasser.

3. Med henblik på stk. 2 kan de almindelige betegnelser i Nice-klassifikationens klasseoverskrifter eller andre generelle betegnelser anvendes, forudsat at de er i overensstemmelse med de nødvendige standarder for klarhed og præcision.

4. Kontoret skal afvise ansøgningen med hensyn til betegnelser, som er uklare eller upræcise, hvis ansøgeren ikke foreslår en acceptabel formulering inden for en frist, som kontoret fastsætter til dette formål. Af hensyn til klarheden og retssikkerheden bør de kontorer, der samarbejder med hinanden, udarbejde en liste, som afspejler deres respektive administrative praksis med hensyn til klassificering af varer og tjenesteydelser.

5. Anvendelsen af generelle betegnelser, herunder de generelle angivelser i Nice-klassifikationens klasseoverskrifter, skal fortolkes som omfattende alle varer eller tjenesteydelser, der er tydeligt omfattet af den konkrete betydning af den pågældende betegnelse eller det pågældende udtryk. Anvendelsen af sådanne betegnelser eller angivelser skal ikke fortolkes som et krav til varer eller tjenesteydelser, som ikke kan forstås således.

6. Anmoder ansøgeren om registrering for mere end én klasse, skal ansøgeren gruppere varerne og tjenesteydelserne efter Nice-klassifikationens klasser, idet nummeret på den klasse, som den pågældende gruppe af varer og tjenesteydelser tilhører, anføres forrest, og opføre dem i klassernes rækkefølge. [Ændring 43]

7. Klassifikationen af varer og tjenesteydelser tjener kun administrative formål. Varer og tjenesteydelser skal ikke betragtes som værende af samme art, blot fordi de står opført i samme klasse i Nice-klassifikationen, og varer og tjenesteydelser bør ikke betragtes som værende forskellige, blot fordi de er opført i forskellige klasser i Nice-klassifikationen.

Artikel 41

Ex officio-kontrol

Kontorerne skal begrænse deres ex officio-kontrol af, om et varemærke er berettiget til registrering, til, hvorvidt de i artikel 4 omhandlede absolutte hindringer for registrering er til stede. [Ændring 44]

Artikel 42

Bemærkninger fra tredjemand

1. Inden registrering af et varemærke kan en fysisk eller juridisk person og enhver sammenslutning eller organ, der repræsenterer fabrikanter, producenter, leverandører af tjenesteydelser, forhandlere eller forbrugere, over for kontoret skriftligt fremsætte bemærkninger, der forklarer, på hvilke af de grunde, der er nævnt i artikel 4, varemærket ikke bør registreres ex officio. De pågældende bliver ikke herved part i registreringsproceduren over for kontoret.

2. Foruden de grunde, der er omhandlet i stk. 1, kan enhver fysisk eller juridisk person og enhver sammenslutning eller organ, der repræsenterer fabrikanter, producenter, leverandører af tjenesteydelser, forhandlere eller forbrugere, over for kontoret skriftligt fremsætte bemærkninger med angivelse af grundene til, at en ansøgning om registrering af et fællesmærke bør afslås i henhold til artikel 32, stk. 1 og 2.

2a. Medlemsstater, som har oprettet indsigelsesprocedurer på baggrund af absolutte hindringer, jf. artikel 4, er ikke forpligtet til at gennemføre nærværende artikel. [Ændring 45]

Artikel 43

Opdeling af ansøgninger og registreringer

Ansøgeren eller indehaveren kan opdele en varemærkeansøgning eller -registrering i en eller flere særskilte ansøgninger eller registreringer ved at indsende en erklæring herom til kontoret.

Artikel 44

Gebyrer

Der skal for registrering og fornyelse af et varemærke erlægges et supplerende gebyr for hver vareklasse eller klasse af tjenesteydelser ud over den første klasse.

Afdeling 2

Procedurer for indsigelse, fortabelse og ugyldighed

Artikel 45

Indsigelsesprocedure

1. Medlemsstaterne skal sikre, at der er adgang til en effektiv og hurtig administrativ procedure ved deres kontorer for at gøre indsigelse mod registreringen af et varemærke af de grunde, der er fastsat i artikel 5.

2. Det skal fastsættes i den i stk. 1 omhandlede administrative procedure, at mindst indehaveren af en ældre ret, som er omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. i), artikel 5, stk. 2, og artikel 5, stk. 3, litra a), skal kunne indgive en indsigelse. Der kan indgives en indsigelse på grundlag af en eller flere ældre rettigheder, forudsat at de alle tilhører den samme indehaver, samt på grundlag af en del af eller alle de varer eller tjenesteydelser, for hvilke den ældre rettighed er registreret eller søges registreret, og indsigelsen kan rettes mod en del af eller alle de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det anfægtede varemærke ansøges om. [Ændring 46]

3. Parterne skal , på fælles anmodning, indrømmes et tidsrum på mindst to måneder, før i indsigelsesproceduren indledes, for at give mulighed for at forhandle om muligheden for en mindelig løsning mellem modparten og ansøgeren. [Ændring 47]

Artikel 46

Manglende brug som forsvar i en indsigelsessag

1. I administrative indsigelsesprocedurer, hvor fristen på fem år, inden for hvilken der skal have været gjort reel brug af det ældre varemærke som foreskrevet i artikel 16, var udløbet på ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det yngre varemærke, skal indehaveren af det ældre varemærke, som har givet meddelelse om indsigelse, på anmodning af ansøgeren dokumentere, at der er blevet gjort reel brug af det ældre varemærke som foreskrevet i artikel 16 i løbet af den periode på fem år, der går forud for ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det yngre varemærke, eller at der forelå rimelige grunde til manglende brug. Kan dette ikke dokumenteres, forkastes indsigelsen.

2. Er det ældre varemærke kun er blevet anvendt for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, anses det for så vidt angår kontrollen af indsigelsen som fastsat i stk. 1 kun at være blevet registreret for denne del af varerne eller tjenesteydelserne.

3. Er det ældre varemærke et EU-varemærke, finder stk. 1 og 2 anvendelse. I så fald kan en reel brug af et EU-varemærke konstateres i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EF) nr. 207/2009.

Artikel 47

Procedure for fortabelse eller ugyldighedserklæring

1. Medlemsstaterne skal ved deres kontorer indføre en effektiv og hurtig administrativ procedure for varemærkers fortabelse eller ugyldighed. [Ændring 48]

2. Det skal fastsættes i den administrative procedure for fortabelse, at varemærket skal ophæves af de grunde, der er fastsat i artikel 19 og 20.

3. Det skal fastsættes i den administrative procedure for ugyldighed, at varemærket skal erklæres ugyldigt på grundlag af mindst følgende grunde:

a) varemærket burde ikke have været registreret, fordi det ikke opfylder kravene i artikel 4

b) varemærket burde ikke have været registreret, fordi der samtidig findes en ældre rettighed i henhold til artikel 5, stk. 2 og 3.

4. Det skal fastsættes i den administrative procedure, at mindst følgende skal være i stand til at ansøge om et varemærkes fortabelse eller ugyldighed:

a) i de i stk. 2 og stk. 3, litra a), nævnte tilfælde enhver fysisk eller juridisk person samt enhver sammenslutning eller ethvert organ, som er oprettet med henblik på at repræsentere fabrikanter, producenter, leverandører af tjenesteydelser, forhandlere eller forbrugere, og som har retsevne ifølge den lovgivning, der finder anvendelse på dem

b) i det i stk. 3, litra b), nævnte tilfælde indehaveren af en ældre rettighed som omhandlet i artikel 5, stk. 2 og 3).

4a. Der kan indgives en begæring om varemærkets fortabelse eller ugyldighed, som er rettet mod en del af eller alle de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det anfægtede varemærke er registreret. [Ændring 49]

4b. Der kan indgives en begæring om ugyldighed på grundlag af en eller flere ældre rettigheder, forudsat at de alle tilhører den samme indehaver. [Ændring 50]

Artikel 48

Manglende brug som forsvar i sager om ugyldighed

1. I administrative sager om ugyldighed baseret på et registreret varemærke med en tidligere ansøgningsdato eller prioritetsdato skal indehaveren af det ældre varemærke, hvis indehaveren af et yngre varemærke anmoder herom, dokumentere, at det ældre varemærke i løbet af perioden på fem år forud for indgivelsen af begæringen om ugyldighed har været genstand for reel brug som foreskrevet i artikel 16 i forbindelse med de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, og som indehaveren lægger til grund for sin ansøgning, eller at der foreligger rimelige grunde til manglende brug, forudsat at den frist på fem år, inden for hvilken det ældre varemærke skal have været genstand for reel brug, er udløbet på datoen for ansøgningen om ugyldighed. [Ændring 51]

2. Hvor fristen på fem år, inden for hvilken der skal have været gjort reel brug af det ældre varemærke som foreskrevet i artikel 16, var udløbet på ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen for det yngre varemærke, skal indehaveren af det ældre varemærke ud over den dokumentation, der kræves i henhold til stk. 1, dokumentere, at der er blevet gjort reel brug af varemærket i løbet af den periode på fem år, der går forud for ansøgningsdatoen eller prioritetsdatoen, eller at der forelå rimelige grunde til manglende brug.

3. Fremlægges den dokumentation, der er omhandlet i stk. 1 og 2, ikke, skal begæringen om ugyldighed på grundlag af et ældre varemærke, afvises.

4. Er det ældre varemærke i overensstemmelse med artikel 16 kun blevet anvendt for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, anses det for så vidt angår kontrollen af ansøgningen om ugyldighed for kun at være blevet registreret for denne del af varerne eller tjenesteydelserne.

5. Er det ældre varemærke et EU-varemærke, finder stk. 1-4 anvendelse. I så fald kan en reel brug af et EU-varemærke fastsættes i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EF) nr. 207/2009.

Artikel 49

Retsvirkninger ved fortabelse og ugyldighed

1. Et registreret varemærke anses fra datoen for indgivelse af begæring om fortabelse for ikke at have haft de retsvirkninger, der følger af dette direktiv, i det omfang indehaverens rettigheder fortabes. På begæring af en af parterne kan der i afgørelsen fastsættes et tidligere tidspunkt for indtrædelsen af en fortabelsesgrund.

2. Et registreret varemærke anses for fra starten ikke at have haft de retsvirkninger, der følger af dette direktiv, i det omfang varemærket er blevet erklæret ugyldigt.

Afdeling 3

Registreringens gyldighedsperiode og fornyelse

Artikel 50

Registreringens gyldighedsperiode

1. Varemærker registreres for en periode på ti år at regne fra den dag, ansøgningen indgives.

2. Registreringen kan fornyes i henhold til artikel 51 for ti år ad gangen.

Artikel 51

Fornyelse

1. Registreringen af et varemærke skal fornyes efter ansøgning fra indehaveren af varemærket eller fra enhver person med bemyndigelse fra førstnævnte, forudsat at fornyelsesgebyret er betalt.

2. Kontoret giver indehaveren af varemærket og enhver person, der har en registreret rettighed til varemærket, meddelelse om registreringsperiodens udløb i god tid forinden. Kontoret kan ikke holdes ansvarligt for manglende meddelelse.

3. Ansøgningen om fornyelse skal indgives og fornyelsesgebyret skal betales inden for en periode på seks måneder, som udløber den sidste dag i den måned, i hvilken beskyttelsesperioden udløber. Sker dette ikke, kan ansøgningen indgives inden for en yderligere frist på seks måneder efter den i første punktum nævnte dag. Fornyelsesgebyrerne og et yderligere gebyr erlægges inden for denne yderligere periode.

4. Såfremt ansøgningen eller gebyrerne kun omfatter en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret, fornyes registreringen kun for de pågældende varer eller tjenesteydelser.

5. Fornyelsen får virkning fra dagen efter den eksisterende registreringsperiodes udløb. Den indføres i registret og offentliggøres.

Afdeling 3a

Kommunikation med kontoret

Artikel 51 a

Kommunikation med kontoret

Sagens parter eller deres eventuelle udpegede repræsentanter angiver en officiel adresse i en af medlemsstaterne, som skal anvendes til al officiel kommunikation med kontoret [Ændring 53]

Kapitel 4

Administrativt samarbejde

Artikel 52

Samarbejde om registrering og administration af varemærker

Medlemsstaterne skal sikre, at kontorerne samarbejder effektivt med hinanden og med agenturet for at fremme konvergens mellem praksis og redskaber samt med henblik på at opnå mere sammenhængende resultater i behandlingen og registreringen af varemærker. [Ændring 52]

Artikel 53

Samarbejde på andre områder

Medlemsstaterne skal sikre, at kontorerne samarbejder effektivt med agenturet inden for alle andre områder af deres andre aktiviteter end dem, der er omhandlet i artikel 52, som er relevante for beskyttelse af varemærker i Unionen. [Ændring 54]

Kapitel 5

Afsluttende bestemmelser

Artikel 54

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 2-6, 8-14, 16, 17, 18, 22-28 og 30-53 senest 24 måneder efter dette direktivs ikrafttræden. De tilsender straks Kommissionen disse love og bestemmelser.

Lovene og bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De skal også indeholde oplysning om, at henvisninger i gældende love og administrative bestemmelser til det direktiv, der ophæves ved nærværende direktiv, gælder som henvisninger til nærværende direktiv. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 55

Ophævelse

Direktiv 2008/95/EF ophæves med virkning fra [dagen efter datoen som fastsat i første afsnit i artikel 54, stk. 1, i nærværende direktiv], uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i del B i bilag I til direktiv 2008/95/EF angivne frister for gennemførelse i national ret af direktivet.

Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilaget.

Artikel 56

Ikrafttrædelse

Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 1, 7, 15, 19, 20, 21 og 54-57 finder anvendelse fra den [dagen efter den dato, der er fastsat i første afsnit i artikel 54, stk. 1, i dette direktiv]."

Artikel 57

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i På Europa-Parlamentets vegne Formand På Rådets vegne Formand

(1) EUT C 327 af 12.11.2013, s. 42.

(2) Europa-Parlamentets holdning af 25.2.2014.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT L 299 af 8.11.2008, s. 25).

(4) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EUT L 78 af 24.3.2009, s. 1).

(5) COM(2008)0465.

(6) EUT C 140 af 29.5.2010, s. 22.

(7) COM(2011)0287.

(8) EFT L 336 af 23.12.1994, s. 213.

(9) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/114/EF af 12. december 2006 om vildledende og sammenlignende reklame (EUT L 376 af 27.12.2006, s. 21).

(10) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 608/2013 af 12. juni 2013 om toldmyndighedernes håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 (EUT L 181 af 29.6.2013, s. 15).

(11) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 8 af 12.1.2001, s. 1).

(12) EUT C 32 af 4.2.2014, s. 23.

(13) Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 227 af 1.9.1994, s. 1).

(14) Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1).