MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET - Forvaltning af EF-programmer ved hjælp af net af nationale organer

INDHOLDSFORTEGNELSE

Forvaltning af EF-programmer ved hjælp af nationale organer

1. Resumé

2. Indledning

3. Generelle aspekter og definition af begrebet "net af nationale organer"

3.1. Generelle rammer og definition

3.2. Tilfælde, der ikke dækkes af definitionen

4. Fordele og ulemper ved forvaltning ved hjælp af net af nationale organer

4.1. Fordele

4.1.1. Nærhed

4.1.2. Komplementaritet

4.1.3. Fleksibilitet

4.1.4. Koncentrering af ressourcerne

4.2. Forholdsregler

4.2.1. Bevare den europæiske dimension og synligheden

4.2.2. Undgå at tynge strukturer og procedurer

4.2.3. Der vil være et øget behov for koordination og kontrol af resultaterne for at sikre sammenhæng i aktionen

4.2.4. Undgå interessekonflikter

4.2.5. Klar sondring mellem formidlere og modtagere

5. Fastlæggelse af rammer for forvaltning ved hjælp af net af nationale organer

5.1. Kriterier

5.1.1. Aktioner, der gennemføres samtidigt og er metodemæssigt samordnede på nationalt plan

5.1.2. Decentraliserede programmer med meget bred målgruppe

5.1.3. Finansielle rammebeløb for de enkelte lande

5.1.4. Samfinansiering

5.1.5. Egnede organer på nationalt plan

5.1.6. Omkostningseffektivitet

5.2. Opgaver

5.3. Retlige rammer

5.3.1. Retsgrundlag

5.3.2. Fastlæggelse af de respektive ansvarsområder og formalisering af forbindelserne mellem Kommissionen og NO

5.4. Kontrol

6. Områder hvor det kan overvejes at anvende netværksstyring

6.1. Statistikområdet

6.2. Forskning

6.3. Fornyende aktioner på strukturfondsområdet

7. Net af nationale organer og EU-forvaltningsorganer

BILAG 1 Netværksmodellen på området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom

BILAG 2 Statistikområdet

BILAG 3 Vejledning vedrørende anvendelse af net af nationale organer ved forvaltning af fællesskabsprogrammer

BILAG 4 Sammenligning mellem EU-forvaltningsorganer og net af nationale organer

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET

Forvaltning af EF-programmer ved hjælp af net af nationale organer

1. Resumé

Forvaltning gennem net af nationale organer er en form for eksternalisering, der er baseret på, at Kommissionen uddelegerer forvaltningsopgaver til nationale organer, der har fået overdraget en offentlig forvaltningsopgave under statens garanti, og som fungerer som partnere ved gennemførelsen af visse EF-politikker.

Denne form for forvaltning er baseret på et net af organer, der udpeges af staterne, og som skal udføre visse opgaver for Kommissionens regning. Den mest avancerede model er på nuværende tidspunkt den, der anvendes på området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom, og som er baseret på en række veldefinerede og ensartede regler og instrumenter.

Netværksforvaltning er særlig velegnet i forbindelse med gennemførelse af programmer med meget bred målgruppe, der kræver nærhed i forhold til de endelige modtagere, og i forbindelse med aktioner, der gennemføres samtidigt og er metodisk samordnet på nationalt plan. Denne form for forvaltning muliggør en bedre udnyttelse af de eksisterende ressourcer i staterne. Når der inden for rammerne af et program er afsat finansielle rammebeløb til de enkelte lande, og når der er tale om samfinansiering af aktioner, taler begge disse forhold for at anvende nationale forvaltningsorganer. Forvaltning ved hjælp af net af nationale organer giver ofte en større smidighed end direkte forvaltning og gør det lettere at koncentrere Kommissionens ressourcer om institutionens kerneopgaver. Samtidig muliggør denne forvaltningsmåde en bedre opfølgning af projekter, der er stærkt opsplittede eller har en meget bred målgruppe.

Denne form for eksternalisering kan også indebære en potentiel risiko for, at der bliver mindre sammenhæng i Fællesskabets indsats, og at Kommissionen mister kontrollen med den, men denne risiko kan dog undgås ved at udvise forsigtighed og træffe visse forholdsregler. Samtidig med, at Kommissionens tjenestegrene fritages for visse forvaltningsopgaver, øges arbejdet med koordination, kontrol og efterfølgende evaluering.

Forvaltning ved hjælp af net af nationale organer kræver, at der sker en definition af arbejdsopgaverne, opgavefordelingen og forbindelserne mellem Kommissionen, de nationale organer og staterne, idet der må fastsættes passende regler herfor. Den retlige ramme bør omfatte en retsakt om oprettelse af programmet eller aktionen og åbne mulighed for, at forvaltningen sker ved hjælp af et net af nationale organer. Denne skal senere suppleres af følgende retsakter: en aftale mellem Kommissionen og det nationale organ, hvori organets rolle og opgaver i forbindelse med gennemførelsen af programmet fastlægges, og en kommissionsafgørelse, der fastlægger henholdsvis Kommissionens og staternes rettigheder og forpligtelser, herunder opgavefordelingen. Der vil måske være mulighed for at anvende denne form for forvaltning ved hjælp af net af nationale organer også på statistikområdet og i forbindelse med fornyende aktioner (strukturfondene).

I betragtning af de særlige træk, der kendetegner denne forvaltningsform, vil omfanget af de opgaver og beføjelser, som Kommissionen kan uddelegere til sådanne nationale organer, være mindre end dem, der vil kunne uddelegeres til de af Kommissionen foreslåede EU-forvaltningsorganer.

2. Indledning

Meddelelsen fra december 1999 om retningslinjer for eksternaliseringspolitikken [1] og hvidbogen om reform af Kommissionen [2] skabte grundlaget for en ny eksternaliseringspolitik baseret på visionen om en administration, der koncentrerer sig om sine prioriterede aktiviteter og funktioner.

[1] Retningslinjer for eksternaliseringspolitikken, SEK(1999) 2051/7.

[2] Reform af Kommissionen , KOM(2000) 200.

Kommissionen har givet en koordinations- og programmeringsgruppe til opgave at omsætte disse retningslinjer til konkrete foranstaltninger. Det første anvendelsesområde har været eksternaliseringen af forvaltningen af visse EF-programmer og som følge heraf den gradvise afskaffelse af kontorerne for faglig bistand efter en tidsplan og en række nærmere bestemmelser, der udgjorde en integrerende del af ændringsskrivelse nr. 1 til det foreløbige budgetforslag for 2001.

Kommissionen forelagde i december 2000 Europa-Parlamentet og Rådet en meddelelse [3] om eksternalisering af forvaltningen af EF-programmer, herunder forslag til Rådets rammeforordning for en ny type forvaltningsorgan, der er det mest nyskabende instrument i Kommissionens eksternaliseringsstrategi.

[3] Eksternalisering af forvaltningen af EF-programmer, herunder forelæggelse af en rammeforordning for en ny type forvaltningsorgan, KOM(2000) 788 endelig af 13.12.2000.

I meddelelsen om eksternalisering fra december 2000 nævnes det, at eksternaliseringen bl.a. kan ske ved at udlægge forvaltningsopgaver til decentrale, eksterne organer henhørende under national ret, der er offentlige eller har fået pålagt en offentlig forvaltningsopgave under statens garanti (= "nationale organer"), og som fungerer som partnere ved gennemførelsen af visse fællesskabspolitikker.

På grundlag af de forskellige erfaringer, der er opnået med forvaltning ved hjælp af net af nationale organer, defineres i denne meddelelse de harmoniserede fremgangsmåder, regler og værktøjer, der skal anvendes i forbindelse med denne forvaltningsform.

3. Generelle aspekter og definition af begrebet "net af nationale organer"

3.1. Generelle rammer og definition

I meddelelsen om eksternalisering af forvaltningen af fællesskabsprogrammer [4] defineres forvaltning ved hjælp af net af nationale organer som udlægning af forvaltningsopgaver til decentrale, eksterne organer henhørende under national ret, der er offentlige eller har fået pålagt en offentlig forvaltningsopgave under statens garanti (= "nationale organer"), og som fungerer som partnere ved gennemførelsen af visse fællesskabspolitikker. Etablering af et nationalt organ (NO) er ikke nødvendigvis ensbetydende med, at der oprettes en helt ny enhed udelukkende med henblik på at decentralisere et program. Allerede eksisterende enheder med andre opgaver kan opnå status som NO. Denne status kan også opnås af regionale eller tværnationale enheder, hvis disse er i stand til at frembyde de nødvendige garantier.

[4] KOM(2000) 788 endelig.

Et net af nationale organer er en struktureret helhed af indbyrdes kommunikerende organisationer, som hver især deltager i virkeliggørelsen af fælles mål. Nettet består af enheder, der af staterne udpeges til at udføre visse opgaver for Kommissionens regning. Sådanne enheder kan få til opgave at forvalte midlerne i forbindelse med et fællesskabsprogram, som de står for (f.eks. Leonardo-programmet), idet de får pålagt en offentlig forvaltningsopgave. Kommissionen skal lede og koordinere nettet og sikre, at der gennem fællesskabsdimensionen opnås en merværdi i forbindelse med aktionen, og at synergierne udnyttes.

Det net, der er etableret med henblik på gennemførelsen af programmerne på området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom (jf. bilag 1), kan tjene som model for sådanne net af nationale organer (NO). Anvendelsen af en sådan netstyring indebærer, at Kommissionens tjenestegrene kan bibeholde den politiske kontrol med programmet. Den skal være baseret på en klar og afbalanceret definition af de finansielle og operationelle opgaver, der påhviler Kommissionen, staterne og NO. Formålet er især at gøre staterne ansvarlige for udpegning af de relevante NO og for organernes løsning af opgaverne, samtidig med at der bliver mulighed for håndfast intervention på fællesskabsplan beregnet på at sikre ensartet gennemførelse af et program i hele EU.

Delegationsakten skal altid omfatte bestemmelser, der sikrer, at der er åbenhed og klarhed omkring de gennemførte transaktioner, og at en række nærmere bestemte standarder for forsvarlig økonomisk forvaltning og kontrol overholdes. Disse standarder skal være forenelige med dem, der anvendes i Kommissionens tjenestegrene. Kommissionen skal derudover sikre, at der foretages en regelmæssig overvågning, evaluering og kontrol af gennemførelsen af de opgaver, der er uddelegeret til det nationale organ.

3.2. Tilfælde, der ikke dækkes af definitionen

I det forslag til finansforordning, som Kommissionen vedtog i juli 2000, sondres der for så vidt angår budgetgennemførelsen mellem forvaltning fra centralt hold, delt forvaltning og decentraliseret forvaltning:

* ved delt forvaltning (f.eks. i forbindelse med strukturforanstaltninger og landbrugspolitik) og decentraliseret forvaltning (f.eks. i forbindelse med programmer for ansøgerlande) overlader Kommissionen det til stater selv at udføre transaktioner som led i budgetgennemførelsen. Disse forvaltningsmåder omfattes ikke af nærværende meddelelse

* ved forvaltning fra centralt hold kan Kommissionen enten lade sine egne tjenestegrene gennemføre budgettet (direkte forvaltning) eller uddelegere denne opgave til EU-forvaltningsorganer eller organer henhørende under national ret, der er offentlige, eller som har fået pålagt en offentlig forvaltningsopgave under statens garanti (indirekte forvaltning). Dette dokument dækker ikke direkte EU-forvaltningsorganerne, der er blevet behandlet i en særskilt meddelelse [5].

[5] KOM(2000) 788 endelig, jf. fodnote nr. 3.

Tilsvarende må eksistensen af modtagernet ikke forveksles med forvaltning ved hjælp af net af nationale organer. I førstnævnte tilfælde kan (individuelle) modtagere i forbindelse med et EF-program eller en EF-aktion slutte sig sammen i et (tværnationalt) partnerskab med henblik på at gennemføre et operationelt projekt, som de ofte står for samfinansieringen af. Fordelingen af midlerne sker ikke efter geografiske kriterier, men er baseret på de sektorielle/tematiske mål med aktionerne. Denne form for partnerskab findes bl.a. på forskningsområdet og på statistikområdet [6].

[6] Jf. bilag 2.

4. Fordele og ulemper ved forvaltning ved hjælp af net af nationale organer

Forvaltning ved hjælp af net at decentrale nationale organer frembyder fordele, men også ulemper, der imidlertid kan begrænses ved at udvise forsigtighed og træffe passende foranstaltninger.

4.1. Fordele

4.1.1. Nærhed

Anvendelse af en national forvaltningsenhed gør det muligt at komme langt nærmere modtagerne, navnlig på områder, der har særlig stor virkning på lokalt plan. På området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom f.eks. er de nationale organer vigtige informationsformidlere, idet de spreder oplysninger om programmer til potentielle modtagere. En sådan grad af nærhed er vanskeligere at opnå, ikke blot for Kommissionen, men også for andre fællesskabsorganer, idet disse pr. definition har en centraliseret struktur.

I visse tilfælde gør denne nærhed det muligt, ikke blot at sikre projekterne en bedre kvalitet, men også at sikre en bedre udnyttelse og spredning af resultaterne.

4.1.2. Komplementaritet

Forvaltning ved hjælp af net kan være interessant i tilfælde, hvor der på nationalt plan findes betydelige infrastrukturer og veludviklede kommunikationsfaciliteter, der fortjener at blive udnyttet ved, at staterne støtter dem og engagerer sig heri. Forvaltning ved hjælp af net fremmer udvekslingen af erfaringer og viden om programforvaltning mellem Kommissionen og staterne, men indebærer også, at parterne må deles om opgaver og ansvar.

Partnerskab og dialog med nationale partnere kan medføre en betydelig forbedring af beslutningernes kvalitet, men det forudsætter en afbalanceret ansvarsfordeling mellem partnerne (Kommissionen, NO, staterne).

Desuden er det en fordel at anvende eksisterende net af nationale organer, når man kan overdrage dem nye, supplerende opgaver, så man dels nyder godt af den eksisterende knowhow, dels ikke behøver at bære alle de omkostninger, der ville være forbundet med alternative løsninger.

I øvrigt, når der opstår et alvorligt og presserende problem af almen interesse, vil der være store fordele ved med meget kort varsel at kunne iværksætte nødprogrammer, hvor man på en samordnet måde udnytter al eksisterende kapacitet på nationalt plan og fællesskabsplan, og hvor forvaltningen foregår på et kollegialt grundlag.

Kommissionen vil fortsat bevare den overordnede kontrol, og opgaverne vil blive løst i overensstemmelse med bestemmelser og regler fastsat på EU-plan. Men derudover vil Kommissionen, gennem nettet af NO, nyde godt af yderligere garantier for så vidt angår forvaltningen, fordi de nationale myndigheder bliver ansvarlige for styring, kontrol og opfølgning af NO, uden at dette anfægter Kommissionens beføjelser.

4.1.3. Fleksibilitet

Netstyring kan indebære større fleksibilitet, end når Kommissionens forvaltning sker direkte eller gennem et EU-forvaltningsorgan, da netstyring lettere kan tilpasses de særlige krav og ressourcer, der kendetegner det enkelte program (finansiering) og de lokale forhold.

4.1.4. Koncentrering af ressourcerne

Kontraktforvaltning stiller særlige krav og indebærer opgaver af horisontal art, der er ens, uanset hvilket område de gælder. Netstyring medfører, at Kommissionen kan spare menneskelige ressourcer under udførelsen af opgaver med meget bred målgruppe, og når den er direkte impliceret i opfølgning af projekter, der omfatter et stort antal deltagere i forskellige lande. Selv om der ikke nødvendigvis er tale om en "nettobesparelse" set på baggrund af det samlede system, vil denne forvaltningsform kunne aflaste Kommissionens tjenestegrene for en del af den økonomiske og administrative forvaltning af projekterne, så de kan koncentrere sig om kerneopgaverne (udformning af forslag, politiske initiativer, kontrol og evaluering), hvilket giver en klar komparativ fordel og tilføjer institutionens arbejde en merværdi.

4.2. Forholdsregler

Enhver konstruktion, hvorved der etableres nye strukturer mellem forvaltningen og gennemførelsen af en politik, indebærer også ulemper, og Kommissionen må derfor udvise særlig agtpågivenhed, når den anvender denne form for eksternalisering.

4.2.1. Bevare den europæiske dimension og synligheden

Tilstedeværelsen af et nationalt mellemled kan gøre EU mindre synlig i modtagernes øjne. For at undgå, at en foranstaltnings fællesskabspræg går tabt, skal aftalerne mellem Kommissionen og NO udtrykkeligt forpligte sidstnævnte til at opretholde projektets fællesskabskarakter.

4.2.2. Undgå at tynge strukturer og procedurer

Tilstedeværelsen af et yderligere operationelt mellemled kan gøre forvaltningen mere kompliceret og øge behovet for ad hoc-procedurer, hvilket også vil kunne medføre større omkostninger. Forbindelserne mellem Kommissionens tjenestegrene og NO og de i den forbindelse anvendte procedurer skal udformes på en sådan måde, at de ikke forhindrer en tilfredsstillende gennemførelse af programmet eller aktionen.

4.2.3. Der vil være et øget behov for koordination og kontrol af resultaterne for at sikre sammenhæng i aktionen

Tilstedeværelsen af et stort antal mellemmænd kræver af Kommissionen en øget indsats for sikre sammenhæng i aktionen. Samtidig indebærer uddelegeringen af opgaver til eksterne organer fjernt fra Kommissionen en øget indsats med hensyn til opfølgning, kontrol og efterfølgende evaluering af projekterne og af disse organer.

4.2.4. Undgå interessekonflikter

Selv om netstyring normalt muliggør en mere fleksibel forvaltning, kan den støde på vanskeligheder, hvis f.eks. NO er modvillige over for en omprioritering besluttet på fællesskabsplan eller viser tendens til at ville udøve politisk ansvar i stedet for Kommissionen. Hvis også staterne griber ind i visse beslutninger, vil det øgede antal aktører kunne føre til konflikter. Derfor må der ske en klar afgrænsning af opgaverne.

4.2.5. Klar sondring mellem formidlere og modtagere

Det må undgås, at NO på én og samme gang er formidler og modtager i forbindelse med samme program.

5. Fastlæggelse af rammer for forvaltning ved hjælp af net af nationale organer

5.1. Kriterier

En række kriterier gør det muligt at indkredse de EU-programmer eller -aktioner, der egner sig til at blive forvaltet ved hjælp af net af nationale organer. De udgør en slags checkliste over spørgsmål, som Kommissionens tjenestegrene bør stille sig selv, når de overvejer at anvende denne fremgangsmåde. De er udformet ret generelt for at kunne anvendes på et så stort område som muligt.

I betragtning af EU-programmernes eller -aktionernes individuelle særpræg behøver nedennævnte kriterier ikke alle at være opfyldt samtidig eller i samme omfang. Men ses der bort fra spørgsmålet om rammebeløb for de enkelte lande og samfinansiering, synes alle de øvrige kriterier at være relevante for samtlige EU-programmer og -aktioner. Når der forvaltes ved hjælp af net af nationale organer skal der i øvrigt - som ved alle andre former for eksternalisering - kunne påvises en bedre omkostningseffektivitet end ved alternative løsninger.

5.1.1. Aktioner, der gennemføres samtidigt og er metodemæssigt samordnede på nationalt plan

Netværksstyring forekommer ønskelig, når gennemførelsen af et program nødvendiggør aktioner, der er samtidige og metodemæssigt samordnede på nationalt plan. Denne forvaltningsform behøver ikke nødvendigvis at vedrøre et program i sin helhed, men kan være begrænset til bestemte aktioner inden for et program.

5.1.2. Decentraliserede programmer med meget bred målgruppe

Et af de behov, som netværksstyring kan opfylde, er gennemførelse af programmer med meget bred målgruppe

- der kræver en decentral tilstedeværelse og et stort antal små interventioner, som Kommissionen ikke er i stand til at forvalte alene ved hjælp af sine tjenestegrene eller via et forvaltningsorgan, der står for gennemførelsen i alle de lande, som aktionen dækker (f.eks. mobilitetsaktioner i forbindelse med undervisningsprogrammer, hvori mere end 30 lande deltager)

- som ikke egner sig til at blive forvaltet fra centralt hold, men hvor de centrale myndigheder stadig skal kunne intervenere, f.eks. ved at være ansvarlige for den endelige udvælgelse af projekter, hvis forvaltning efterfølgende kan uddelegeres til decentrale enheder.

I dette tilfælde vil anvendelsen af netværksstyring hovedsagelig være dikteret af ønsket om en "vertikal spredningseffekt" eller behovet for relæer, der sikrer større nærhed til modtagerne og en bedre kvalitet i gennemførelsen og opfølgningen af projekter. Anvendelsen af NO skal naturligvis også være berettiget ved en vis kritisk masse for så vidt angår finansielle midler og opgaver, der skal udføres.

Jo mere atomiserede projekterne er, i jo højere grad vil det være ønskeligt, at ansvaret deles med staterne, dels fordi opfølgningen af aktioner og projekter kræver en tilsvarende større indsats, dels fordi risikoen for, at midler ikke kan inddrives, gør det nødvendigt som partnere at have institutioner, der kan stå som garanter. Desuden vil staternes erfaringer med iværksættelsen af kontrolsystemer på nationalt plan kunne være yderst nyttige, når det drejer sig om forebyggelse og opfølgning af enhver form for svig.

Hvad angår udvælgelse af atomiserede projekter vil det være en fordel at inddrage NO i en forhåndsudvælgelse, idet det kan reducere Kommissionens arbejdsbyrde og medføre, at den endelige afgørelse, der træffes af Kommissionen i Fællesskabets interesse, bliver mere rationel, gennemsigtig og acceptabel.

5.1.3. Finansielle rammebeløb for de enkelte lande

Anvendelsen af netværksstyring synes at være særlig velegnet til forvaltning af finansielle rammebeløb tildelt geografiske områder efter objektive kriterier, men det betyder ikke, at man på forhånd kan udelukke denne form for forvaltning i tilfælde, hvor der ikke foreligger sådanne rammebeløb.

5.1.4. Samfinansiering

Forvaltning ved hjælp af NO-net indebærer normalt en vis grad af samfinansiering mellem Fællesskabet og staten. Med hensyn til bidraget over fællesskabsbudgettet er princippet, at det nationale organs virksomhed betragtes som en integrerende del af programmet, og at dets omkostninger konteres de bevillinger, der er afsat til programmet eller aktionen.

Når en stat deltager i finansieringen af en fællesskabsaktion ved at bidrage til den nationale enheds driftsomkostninger, udgør dette en vis garanti i forbindelse med forvaltningen af fællesskabsmidlerne. Generelt indebærer dette også, at den nationale enhed skal gøre rede for sine aktiviteter og for anvendelsen af de tildelte midler i overensstemmelse med gældende nationale regler, og at den er underkastet nationale kontrolinstanser. Kommissionen bør tage hensyn hertil og således begrænse sin kontrolvirksomhed til nye elementer, der ikke er omfattet af den nationale lovgivning.

Erfaringen med undervisningsprogrammer viser, at en flerårig finansieringsplan i høj grad ville lette programmeringen og gennemførelsen af samfinansierede aktioner.

5.1.5. Egnede organer på nationalt plan

Som regel forudsætter anvendelsen af denne form for eksternalisering, at der på nationalt plan findes organer, hvis arbejdsområde ligger tæt op ad EU-programmets eller -aktionens, og som er i stand til at påtage sig nye opgaver under anvendelse af den infrastruktur og ekspertise, de i forvejen råder over.

5.1.6. Omkostningseffektivitet

Som det er tilfældet med alle former for eksternalisering bør anvendelsen af denne forvaltningsmåde opfylde kriteriet om forsvarlig økonomisk forvaltning og have en god omkostningseffektivitet i forhold til alternative løsninger, vurderet på grundlag af en forhåndsanalyse.

Når der foreligger en beskrivelse af målsætningerne for programmet/aktionen, af de opgaver, der skal løses, og af de ressourcer, der er nødvendige for gennemførelsen, bør der på forhånd foretages en analyse af omkostningseffektiviteten ved denne fremgangsmåde, under hensyn til de samlede nødvendige ressourcer og de alternative løsninger, der findes til gennemførelse af programmet/aktionen. Kriteriet omkostningseffektivitet må imidlertid også tage hensyn til en eventuel forbedring af kvaliteten af forvaltningen af EU-programmer.

5.2. Opgaver

Anvendelsen af de kriterier, der er beskrevet i foregående afsnit, begrænser således det område, hvor NO kan anvendes. De opgaver, der kan blive tale om, er altid placeret ret langt fremme i et programs eller projekts livscyklus. Den rolle, som NO kan spille i forvaltningen, er nøje reguleret og/eller gælder kun for et meget begrænset område, så NO ikke får nogen skønsbeføjelser over fællesskabsaspekterne af de beslutninger, den skal træffe i forbindelse med gennemførelsen af programmet eller aktionen. De forvaltningsopgaver, der overlades til NO, må på ingen måde kunne ændre de politiske valg, som Kommissionen træffer.

Der er således tale om en mindre vidtrækkende uddelegering af beføjelser end i forbindelse med den foreslåede model for EU-forvaltningsorganer. Dette er i øvrigt fuldt ud rimeligt, for selv om NO får pålagt en offentlig forvaltningsopgave på samme måde som EU-forvaltningsorganerne, så vil Kommissionen i forbindelse med sidstnævnte organer bevare en langt større kontrol, end det vil være muligt i forhold til NO (jf. afsnit 7 nedenfor).

I praksis vil bl.a. følgende opgaver kunne forvaltes ved hjælp af netværksstyring:

- forvaltning af en del af eller alle faser af bestemte projekter som led i gennemførelsen af et fællesskabsprogram; organet kan dog ikke træffe finansieringsafgørelser, undtagen i særlige tilfælde, hvor det drejer sig om stærkt decentraliserede programmer med meget bred målgruppe, og hvor spørgsmålet om valg af modtagere er Fællesskabet mindre magtpåliggende end at opnå en stærk spredning af initiativet. Der kan her bl.a. være tale om forvaltning af kontrakter og økonomisk forvaltning (herunder gennemførelse af betalinger), koordination og information og - i de nævnte særlige tilfælde - udvælgelse af de endelige modtagere

- indsamling, analyse og fremsendelse til Kommissionen af alle oplysninger, der er nødvendige for at målrette gennemførelsen af EF-programmet

- udarbejdelse af anbefalinger til Kommissionen vedrørende EF-programmets gennemførelse.

Kommissionen fastlægger i delegationsakten de betingelser, kriterier, parametre og regler, som NO skal overholde ved udførelsen af de ovenfor omhandlede opgaver, samt reglerne for den kontrol, som gennemføres af de tjenestegrene i Kommissionen, der har ansvaret for de EF-programmer, hvis forvaltning NO deltager i (jf. afsnit 5.3.2 nedenfor).

Koordinationen af netværket forekommer at være et nøgleelement, og denne funktion skal i princippet varetages af Kommissionen, der jo også bedre vil være i stand til at varetage denne rolle, da dens ressourcer i mindre omfang vil skulle anvendes til rene forvaltningsopgaver, idet disse er uddelegeret til NO som led i netværksstyringen (omlægning af Fællesskabets rolle i programforvaltningen).

I stater, hvor der findes mere end én NO, kan det ikke udelukkes, at én af dem kan få tildelt rollen som koordinator og leder, der er anerkendt på nationalt plan, og som skal få deltagerne i projektet til at samarbejde indbyrdes. Men helt bortset fra de retlige hindringer, der kan findes på nationalt plan, f.eks. vedrørende fortrolighed på statistikområdet, vil det koordinerende medlem af NO-nettet aldrig fuldstændig kunne erstatte Kommissionen på grund af de forpligtelser, der påhviler denne institution i henhold til fællesskabsretten.

5.3. Retlige rammer

5.3.1. Retsgrundlag

Muligheden af at anvende netstyringsmetoden skal anerkendes af den lovgivende myndighed [7]. Denne anerkendelse kan hovedsagelig ske på følgende to måder:

[7] En sådan anerkendelse sikrer dels, at der bliver åbenhed og klarhed omkring den forvaltningsmetode, som Kommissionen foreslår for det pågældende fællesskabsprogram, dels, at det påtænkte retlige arrangement forankres i en retsakt af første rang, hvilket giver det en større soliditet. Det skal dog bemærkes, at selv om der ikke skabes en sådan reference til en retsakt, så vil det teoretisk set ikke udelukke, at Kommissionen i bestemte situationer kan anvende denne forvaltningsmåde.

* enten fastsættes det i retsakten om oprettelse af programmet eller aktionen, at forvaltningen sker ved hjælp af et net af nationale organer på grundlag af retlige dokumenter, der udarbejdes senere

* eller der vedtages en rammeforordning om netværksstyring, hvori fastsættes de generelle principper, regler og instrumenter for denne forvaltningsmåde.

Det synes imidlertid vanskeligt at udarbejde en rammeforordning, der dækker alle tænkelige tilfælde, og som samtidig indeholder tilstrækkelig detaljerede regler. Det er også et spørgsmål, om der i praksis er tilstrækkelig mange konkrete tilfælde til at retfærdiggøre det administrative arbejde og de forhandlinger, der er nødvendige for at få vedtaget en sådan rammeforordning.

Det bør derfor nok foretrækkes, at retsakten om oprettelse af programmet eller aktionen åbner mulighed for, at forvaltningen sker ved hjælp af et net af nationale organer. Bestemmelserne i retsakten skal senere suppleres med yderligere retlige dokumenter (jf. følgende afsnit).

Hvad angår eventuelle aktioner, hvor der ikke er noget retsgrundlag, eller hvor retsgrundlaget ikke udtrykkeligt giver mulighed for at anvende NO, kan sådanne aktioner eventuelt inkorporeres i eksisterende eller nye programmer, hvor der i retsgrundlaget åbnes mulighed for at anvende NO.

5.3.2. Fastlæggelse af de respektive ansvarsområder og formalisering af forbindelserne mellem Kommissionen og NO

I den eksisterende model, der er udviklet på området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom (jf. bilag 1), skal der under alle omstændigheder ske en formalisering gennem driftsaftaler og aftaler om decentraliserede aktioner, før der kan stilles midler til rådighed for NO. Erfaringerne på dette område viser, at formaliseringen af bestemmelserne om de opgaver, der påhviler henholdsvis Kommissionen og staterne i forbindelse med driften af NO, er et af de fremskridt, der er opnået for så vidt angår igangsætningen af nye programmer: når der anvendes netværksstyring, gives der nu samtidig en klar definition af statens ansvar i forbindelse med driften af det organ, den har udpeget.

Hvis ansvaret i overdreven grad koncentreres om staterne, vil dette i øvrigt i denne sammenhæng kunne medføre, at de kommer til at danne en form for barriere mellem Kommissionen og NO, hvilket vanskeliggør Fællesskabets kontrol.

Det er derfor vigtigt, at der sker en afbalanceret fordeling af rollerne, så Kommissionen kan foretage en sideløbende kontrol og opfølgning af programmerne: NO skal aflægge rapport direkte til Kommissionen om deres arbejde med gennemførelse af programmerne. Der skal derfor først og fremmest fastsættes passende bestemmelser om rapportering, så oplysningerne om forvaltningen af programmet kan samles på fællesskabsniveau.

Foruden henvisningen i retsgrundlaget skal de retlige rammer omfatte følgende retlige dokumenter:

* En kommissionsbeslutning om opgavefordelingen mellem Kommissionen og staterne for så vidt angår nationale organer inden for rammerne af de generelle retningslinjer for programmets gennemførelse.

* En driftsaftale, som Kommissionen og det nationale organ indgår om et årligt eller flerårigt arbejdsprogram. I aftalen fastsættes bl.a. NO's rolle og aktiviteter, Fællesskabets finansielle bidrag til NO's driftsudgifter og Kommissionens retningslinjer vedrørende information om programmet og dettes synlighed.

* En aftale om "decentraliserede aktioner", der vedrører forvaltningen af de til projektet afsatte midler, og som træder i kraft efter driftsaftalen; heri fastsættes reglerne for overførsel af aktionsmidler til gennemførelse af decentraliserede aktioner, de administrative og finansielle regler for forvaltning af EU's midler og de nærmere regler for kontrol, og desuden fastsættes det, at de forvaltede midler udelukkende er beregnet på projektmålgruppen.

Den sammenfattende opstilling i bilag 3 giver brugeren en form for praktisk vejledning under de forskellige faser af gennemførelsen. I denne vejledning defineres rollerne for de tre hovedaktører, nemlig Kommissionen, NO og staterne, med udgangspunkt i den model, der allerede anvendes på uddannelsesområdet. Denne model skal naturligvis tilpasses de særlige forhold på de pågældende områder.

5.4. Kontrol

Kommissionsbeslutningen (jf. afsnit 5.3.2 nedenfor) skal indeholde bestemmelser om ansvarsfordelingen mellem Kommissionen og staterne for så vidt angår NO inden for rammerne af de generelle retningslinjer for programmets gennemførelse. I beslutningen fastsættes retningslinjerne for den interne kontrol, som NO skal foretage, og princippet om, at de nationale myndigheder, Kommissionens kompetente tjenestegrene og Revisionsretten har adgang til NO's dokumenter vedrørende dens administrative og finansielle forvaltning af EU-midler.

Kommissionen kontrollerer, at de af NO afholdte udgifter er i overensstemmelse med de retlige bestemmelser. Den kan desuden på stedet, før/under/efter gennemførelsen, hos NO, modtagerne eller staterne, foretage kontrol af projekterne og af forvaltnings- og kontrolsystemer. Kommissionen giver den kompetente nationale myndighed meddelelse om resultaterne af den gennemførte kontrol og revision samt om eventuelt trufne foranstaltninger.

De retlige instrumenter, der anvendes til gennemførelse af programmerne, dvs. individuelle kontrakter og standardkontrakter, skal foreskrive egnede bestemmelser til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser.

De nationale kontrolinstanser kontrollerer forvaltnings- og kontrolsystemerne, uden at dette berører Kommissionens ansvar for gennemførelsen af EU's almindelige budget. De underretter Kommissionen om resultaterne af den udførte kontrol og revision samt om de foranstaltninger, der er truffet på nationalt plan.

Revisionsretten har bemyndigelse til at kontrollere NO's dokumenter vedrørende udgifter, der er afholdt i Fællesskabernes navn. De nationale kontrolinstitutioner, eller hvis disse ikke har de fornødne beføjelser, de kompetente nationale myndigheder, giver - såfremt denne anmoder om det - Revisionsretten adgang til alle oplysninger, som de råder over vedrørende transaktioner, der helt eller delvis finansieres af Fællesskaberne, og vedrørende forvaltning og kontrol af sådanne transaktioner.

6. Områder hvor det kan overvejes at anvende netværksstyring

Der er en række andre områder end almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom, hvor der er mulighed for at anvende forvaltning ved hjælp af net af nationale organer. Som illustration anføres nedenfor nogle eksempler.

6.1. Statistikområdet

På statistikområdet bør rollen som nationalt organ i princippet overlades til de nationale statistikmyndigheder (NSM), der skal have til opgave at forvalte udførelsen af statistikopgaver på nationalt plan. De nationale statistikmyndigheder skulle - inden for metodologiske rammer vedtaget på fællesskabsplan og med fælles standarder og tidsplaner - indgå i et koordineret netværk sammen med Kommissionen, der således vil have ét og kun ét kontaktpunkt pr. land. På denne måde ville man bedre kunne indkredse opgaverne i forbindelse med de forskellige fællesskabsprogrammer og forbedre sammenhæng og kvalitet i de statistikker, der laves af de nationale organer. Men det er vigtigt, at Kommissionen kan bevare kontrollen med det endelige resultat og sikre, at det er i overensstemmelse med europæiske standarder, samtidig med at der opnås et positivt samspil med de nationale aktioner.

6.2. Forskning

Når det drejer sig om forvaltningen af det kommende rammeprogram for forskning, vil det kunne overvejes at anvende netværksstyring i forbindelse med visse dele af de nye programmer, især når det er vigtigt at sikre nærhed, og når der ikke er nogen konflikt mellem styrende organer. Det skal imidlertid bemærkes, at der i ingen af disse programmer eller delprogrammer opereres med rammebeløb for de enkelte lande. Hvis der eventuelt skal anvendes et net af nationale organer, må der endvidere tages hensyn til en række forhold, der kendetegner forvaltningen af sådanne programmer, navnlig kravet om fortrolighed, der gælder i forbindelse med forskningsprojekter, og problemet med at finde organer, der kan garantere, at der ikke opstår en interessekonflikt mellem modtagerne og de organer, der har fået uddelegeret beføjelser.

6.3. Fornyende aktioner på strukturfondsområdet

Når det drejer sig om fornyende aktioner, kunne det være nyttigt at overføre visse aktiviteter til offentlige eller halvoffentlige regionale organer, der skal sørge for en forsvarlig forvaltning af aktionerne. Kommissionen vil i så fald undertegne en finansieringsaftale, der fastlægger hver af de kontraherende parters rettigheder og forpligtelser.

7. Net af nationale organer og EU-forvaltningsorganer

Sammenlignes de nationale organer med modellen for EU-forvaltningsorganer, giver sidstnævnte Kommissionen en række yderligere kontrolmuligheder: det er Kommissionen, der udpeger direktøren for organet og medlemmerne af styrelsesudvalget, og driftsbudgettet finansieres udelukkende af Fællesskabet.

Desuden karakteriseres EU-forvaltningsorganet ved, at der hertil udstationeres tjenestemænd fra Kommissionen, og at personalet er omfattet af vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber.

I betragtning af de særlige træk, der kendetegner forvaltning ved hjælp af net af nationale organer, vil Kommissionen ikke kunne uddelegere dem opgaver og beføjelser i samme omfang som til de af Kommissionen foreslåede EU-forvaltningsorganer. Med andre ord, jo større kontrol Kommissionen har over de organer, til hvilke den eksternaliserer en del af forvaltningsopgaverne, jo større kan beføjelserne til at træffe beslutninger og omfanget af de uddelegerede opgaver være (og jo mindre præcision kræves der i definitionen af opgaverne). Omvendt, jo fjernere kontrollen med det organ, der får uddelegeret opgaver, er, jo mindre er de beføjelser til at træffe beslutninger og de opgaver, som Kommissionen kan uddelegere til organet (og jo mere præcist må NO's opgaver og specifikke arbejdsområder defineres).

I bilag 4 gives en mere detaljeret sammenligning af de to forvaltningsmåder.

BILAG 1 Netværksmodellen på området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom

Netværksmodellen på området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom er baseret på følgende elementer.

Retsgrundlag

For at Kommissionen kan uddelegere gennemførelsen af et program til et net af organer, skal denne forvaltningsmåde være hjemlet i retsakten om oprettelse af programmet.

Klar definition af opgaverne

* I en kommissionsbeslutning fastsættes de opgaver, der påhviler henholdsvis Kommissionen og staterne, som udpeger de kompetente organer [8]. I beslutningen fastsættes bl.a. de minimumskrav, der gælder for etableringen af et NO, NO's opgaver samt opfølgning og kontrol af NO; nærmere regler for udvælgelse af projekter samt for kontrol og revision af NO og projekterne; NO's økonomiske ansvar, særlig i forbindelse med de aftaler, det indgår med de endelige modtagere. Staterne, der udpeger de kompetente organer, står som garanter for, at organernes forvaltning er økonomisk levedygtig. Beslutningen meddeles hver stat [9] som omhandlet i EF-traktatens artikel 254.

[8] "Bestemmelser om opgavefordelingen mellem staterne og Kommissionen vedrørende NO inden for rammerne af de generelle retningslinjer for programmets gennemførelse".

[9] og hvert af de tredjelande, der eventuelt er involveret i programmet.

* I en aftale mellem Kommissionen og NO fastsættes derefter den rolle og de opgaver, NO skal varetage under gennemførelsen af programmet, og Fællesskabets finansielle bidrag til NO's driftsomkostninger, beregnet på grundlag af et arbejdsprogram, der som regel er årligt. Kommissionen finansierer således NO's driftsbudget sammen med de involverede stater.

* Derefter indgås der mellem Kommissionen og hvert NO aftaler om "decentraliserede aktioner" (i praksis flere om året på grundlag af de forskellige decentraliserede programdele, som NO er med til at forvalte); aftalerne danner grundlag for udbetaling af fællesskabsmidler til NO, der så forvalter midlerne til fordel for borgerne i den pågældende stat. Gennem disse aftaler overfører Kommissionen til NO aktionsmidler med henblik på gennemførelse af decentraliserede programdele.

Der findes to forskellige procedurer til bestemmelse af de rammebeløb, der således stilles til rådighed for NO: traditionelt har anvendelsen af netværksstyring vedrørt de programdele, der drejer sig om mobilitet; med gennemførelsen af anden fase af Leonardo-programmet er netværksstyringen ligeledes kommet til at omfatte en programdel, der drejer sig om finansiering af pilotprojekter.

I første tilfælde (mobilitet, generelt) fastsættes i programafgørelserne de kriterier (vedrørende f.eks. målgruppens størrelse, afstand mellem hovedstæder, forskel i leveomkostninger), som Kommissionen anvender ved bestemmelsen af det samlede tilskud, som den tildeler hver NO, der distribuerer midlerne til programmets endelige modtagere efter de retningslinjer, der er lagt for programmet. I andet tilfælde, pilotprojekter, er Kommissionen direkte involveret i valget af projekter: udvælgelsen foregår på fællesskabsplan (indkaldelse af forslag i EU-regi, selv om de konkrete indkaldelser foregår i de enkelte lande, forelæggelse af projekter for Kommissionen, bedømmelse foretaget af uafhængige eksperter udpeget af Kommissionen, udvælgelse af projekter foretaget af Kommissionen efter høring af programudvalget), og det samlede beløb, der derefter tildeles hvert NO, svarer nøjagtigt til summen af de tilskud, som organet skal forvalte under hensyn til de udvalgte projekter, der er forelagt af kontrahenter, der er statsborgere i den pågældende stat.

Anvendelsen af netværksstyring indebærer, at Kommissionens tjenestegrene kan bevare den politiske kontrol med programmet. I øvrigt er Kommissionen i høj grad til stede under gennemførelsen af programmet: de finansieringsaftaler, der indgås mellem NO og de endelige modtagere (partnerskabets koordinerende kontrahent, der gennemfører projektet), udformes efter modeller fastlagt af Kommissionen.

Kontrakten mellem Kommissionen og hvert NO skal indeholde bestemmelser om den kontrol (herunder revision på stedet), som hvert NO skal etablere i forhold til de endelige modtagere. Hvis NO ikke opfylder sine forpligtelser, har den pågældende stat det subsidiære ansvar. Det indebærer, at staten kan have interesse i selv at deltage i kontrollen og efterprøve forvaltnings- og kontrolsystemer for at sikre, at NO anvender fællesskabsmidlerne effektivt og i overensstemmelse med reglerne, uden at dette berører Kommissionens ansvar.

I forbindelse med programmer inden for området almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom skal NO's regnskaber godkendes. Da NO er en juridisk person i henhold til national ret, er den bl.a. omfattet af de nationale standarder på regnskabsområdet.

BILAG 2 Statistikområdet

Netværk på statistikområdet

På statistikområdet findes der rent faktisk et netværk bestående af de nationale instanser, der står for statistikkerne på de forskellige områder, og som - koordineret af Eurostat - leverer de statistikker, som EU har brug for. Selv om der i de fleste tilfælde findes et EU-statistikprogram, er de statistikker, som disse instanser meddeler Kommissionen, baseret på nationale undersøgelser. Dette netværk udgør imidlertid ikke et net af nationale organer i betydningen forvaltningsinstrument til gennemførelse af et fællesskabsprogram.

På grundlag af EU-standarder og i overensstemmelse med nærhedsprincippet er det staterne, der indsamler og forbehandler de statistiske oplysninger, mens det er Kommissionen, der samler og analyserer oplysningerne og formidler resultaterne. Forbindelserne mellem EU's administration og de nationale administrationer er så tætte, at der bliver mulighed for at overveje anvendelsen af netværksstyring, også takket være de nye teknologiske muligheder. Disse former for netværksstyring må dog snarere klassificeres som modtagernes (INS) konkrete gennemførelse af programmer eller projekter end som Kommissionens udførelse af forvaltningsopgaver. Foruden de intense "traditionelle" aktiviteter er en række andre arbejdsformer, der i højere grad er typiske for netværksstyring, ved at blive almindelige eller er ved at blive afprøvet. Som eksempler kan nævnes:

- de såkaldte Leadership Groups (LEG): på områder, hvor Kommissionens funktion som offentlig forvaltningsmyndighed på EU-plan ikke anfægtes af det, overtager grupper af NSM det forberedende arbejde (fortegnelser af forskellig art, metodestudier etc.) i forbindelse med fællesskabsprojekter. De udarbejder dokumenter, tilrettelægger møder og laver sammenfattende dokumenter. De støttes af Eurostat, der fungerer som rådgiver snarere end som leder;

- "Partnerskabsgruppen (GP)": Udvalget for Statistikprogrammer (CPS), der består af cheferne for NSM, har oprettet et underudvalg, hvis sammensætning bestemmes efter en automatisk turnusordning baseret på Rådets formandskab. Den har som formand en af de nationale chefer udvalgt af CPS. Eurostat deltager heri og varetager sekretariatsforretningerne. GP forbereder plenarmøderne, idet den understreger emner af strategisk betydning, sørger for indføjelse af punkter på dagsordenen, undersøger, om punkter er modne til at blive taget op til drøftelse, og tager sig af alle andre spørgsmål om koordination. Eurostat bibeholder sin myndighed for så vidt angår alle komitologispørgsmål.

- elektroniske fora: mellem udsendelsen af mødedokumenter og selve mødet udveksler de forskellige staters NSM - via et elektronisk forum organiseret af Eurostat - deres overordnede stillingtagen. Når deltagerne ankommer til mødet, kender alle således de andres holdning, og mødet kan koncentrere sig om de problemer, der ikke er enighed om

- udveksling af teknologi: hvad angår indsamling af data (der snarere henhører under staterne end under Fællesskabet) har nogle stater udviklet programmel, som de stiller til rådighed for de andre. De vedligeholder og udvikler programmellet for hele gruppen

- distributionsnet (data shops): udbredelsen af statistiske oplysninger om EU sammenlægges og foretages af de nationale datashops, der er nærmere borgerne end fællesskabsorganerne. Disse datashops er også ansvarlige for udbredelsen af nationale oplysninger: der kan således udvikle sig en vis synergi

- forskellige fælles resultater: publikationer, afholdelse af seminarer, oprettelse af en række taskforcer, samarbejde med tredjelande, uddannelse og forskning på statistikområdet etc.

Retlige rammer for netværksstyring af det europæiske statistiske system (SSE)

Femårigt statistikprogram (retsakt vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet)

Dette program skal indeholde følgende bestemmelser:

(1) Etablering af et netværk, der overdrager funktionen som NO til NSM, beskrivelse af opgaverne samt uddelegering til Kommissionen af beføjelsen til at træffe beslutning om de nærmere regler for netværkets udførelse af statistikopgaver.

(2) Staterne skal vedtage de nødvendige bestemmelser (af lovgivningsmæssig og administrativ art), så det sikres, at NSM sørger for koordination, forvaltning og opfølgning af de foranstaltninger i statistikprogrammet, der overlades til NO, og sørger for, at netværket fungerer tilfredsstillende.

(3) Kommissionen fastsætter og tildeler en økonomisk støtte til dækning af netværkets arbejde med forvaltning, koordination og gennemførelse af de statistikopgaver, det har fået overdraget.

Kommissionens beslutning om oprettelse af netværket af NSM til gennemførelse af visse statistikopgaver

(1) I denne retsakt udpeges NSM til at være koordinatorer på nationalt plan.

(2) Kommissionen (Eurostat) står for koordinationen af netværket.

(3) Driftsbudgettet dækker netværkets driftsomkostninger. Den nationale koordinator af nettet (den enkelte NSM) skal - i kraft af passende aftaler, der skal forhåndsgodkendes af Kommissionen - kunne stille de nødvendige midler til rådighed for de andre medlemmer af det nationale netværk. Koordinatoren står over for Kommissionen som ansvarlig for forvaltningen af disse midler.

(4) De nødvendige midler må kunne stilles til rådighed på grundlag af flerårige rammeaftaler, så der efter simple regler kan foretages et årligt træk på det fastsatte rammebeløb. De af Kommissionen opstillede modeller (undergruppen GMN som led i revisionen af vejledningen for tilskud) vil blive anvendt ved udbetaling af tilskuddene.

(5) De nævnte aftaler skal indeholde bestemmelser om kontrol med anvendelsen af midlerne.

De skærpede krav i forbindelse med Fællesskabets politikker kan imidlertid ikke tilfredsstilles ved hjælp af denne type netværk, og det vil på mange områder være nødvendigt at bruge den omvendte fremgangsmåde og udforme EU-rundspørgerne fra centralt hold og så uddelegere gennemførelsen af dem på nationalt plan til et net af NO. De uddelegerede opgaver vil for en stor dels vedkommende dreje sig om forvaltning og koordination af samtlige de nationale aktører, der er involveret i disse rundspørger.

Opgaver, der vil kunne overlades til statistiknetværket (vejledende)

(1) Europæiske rundspørger som f.eks. handlingsplanen for ØMU'en

(2) Rundspørger om innovation inden for videnskab og teknologi

(3) Benchmarking (opfølgning af Det Europæiske Råd i Lissabon)

(4) Rundspørger på det sociale område (opfølgning af det ekstraordinære rådsmøde i Luxembourg)

(5) Den sociale handlingsplan, der blev vedtaget i Nice

For disse rundspørger vil gælde følgende:

- Central tilrettelæggelse på europæisk plan

- Fælles metode

- Synkroniseret gennemførelse

- Fastlæggelse af prioriteter efter europæiske standarder

- Tidsplan for distribution fastlagt på fællesskabsplan.

Disse rundspørger skal støtte prioriterede politikker på europæisk plan.

VEJLEDNING vedrørende ANVENDELSE AF NET AF NATIONALE ORGANER VED FORVALTNING AF FÆLLESSKABSPROGRAMMER

Checkliste over kriterier, der skal anvendes ved kortlægning af de fællesskabsprogrammer/ -aktioner, der egner sig til at blive forvaltet ved hjælp af net af nationale organer (NO)

1. Er aktionerne samtidige og metodemæssigt samordnede på nationalt plan-

2. Er der tale om decentraliserede programmer, især med meget bred målgruppe, hvor nærheden til modtagerne er afgørende-

3. Nås en kritisk masse med hensyn til omfanget af de finansielle midler eller af de opgaver, der skal løses-

4. Findes der på nationalt plan organer, hvis arbejdsområde ligger tæt op ad fællesskabsprogrammet/-aktionen, og som er i stand til at påtage sig yderligere opgaver under anvendelse af deres eksisterende infrastruktur og ekspertise-

5. Er der fastsat finansielle rammebeløb for de enkelte lande-

6. Regnes der med samfinansiering af foranstaltninger-

7. Er der tale om et begrænset anvendelsesområde, hvor gennemførelsen kræver en teknisk vurdering og kun efterlader en beskeden skønsmargen-

8. Giver anvendelsen af netværksstyring en bedre kvalitet eller omkostningseffektivitet-

NB.:

I betragtning af EU-programmernes eller -aktionernes individuelle særpræg behøver disse kriterier ikke alle at være opfyldt samtidig eller i samme omfang. Alle kriterierne finder imidlertid anvendelse på samtlige fællesskabsprogrammer eller -aktioner med undtagelse af kriterium 4 (der ikke nødvendigvis skal anvendes på alle involverede stater samtidig), 5 og 6.

Når der forvaltes ved hjælp af net af nationale organer skal der under alle omstændigheder kunne påvises en gunstig omkostningseffektivitet set i forhold til alternative løsninger.

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

BILAG 4

SAMMENLIGNING MELLEM eu-FORVALTNINGSORGANER OG NET AF NATIONALE ORGANER, NÅR DET DREJER SIG OM FORVALTNING AF FÆLLESSKABSPROGRAMMER

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>