[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |

Bruxelles, den 12.7.2006

KOM(2006) 378 endelig

BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET

Beskyttelse af EU’s finansielle interesser - Bekæmpelse af svigÅrsberetning for 2005

{SEK(2006)911}{SEK(2006)912}

INDHOLDSFORTEGNELSE

Indledning 4

1. Status over den samlede strategiske tilgang 2001-2005 for beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser 5

1.1. En samlet lovgivningspolitik for bekæmpelse af svig 5

1.2. En ny samarbejdskultur 8

1.3. Forebyggelse og bekæmpelse af korruption i institutionerne 9

1.4. Styrkelse af den strafferetlige dimension 10

1.5. Konklusion 11

2. Resultater af kampen mod svig: statistikker vedrørende svig og andre uregelmæssigheder indberettet af medlemsstaterne i medfør af sektorforordningerne 12

2.1. Traditionelle egne indtægter 13

2.2. Landbrugsudgifter (EUGFL, Garantisektionen) 14

2.3. Strukturforanstaltninger 15

2.4. Førtiltrædelsesfondene 15

3. Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne og Kommissionen i 2005 16

3.1. Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne 16

3.1.1. Nye foranstaltninger af horisontal rækkevidde 16

3.1.2. Nye foranstaltninger inden for EU’s egne indtægter 17

3.1.3. Nye foranstaltninger inden for landbrugsudgifter 18

3.1.4. Nye tiltag inden for strukturforanstaltninger 18

3.2. Foranstaltninger truffet af Kommissionen i forbindelse med den operationelle bekæmpelse af svig 19

3.3. Supplerende foranstaltninger til beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser 19

3.3.1. Oversigt over medlemsstaternes ratifikation af konventionen af 26. juli 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser og dens protokoller 19

3.3.2. Toldinformationssystemet (CIS) og ratificeringen af konventionen om brug af informationsteknologi på toldområdet og protokollen hertil om oprettelse af et elektronisk sagsregister på toldområdet (FIDE) 20

3.3.3. Aftalen med Philip Morris International 21

4. Inddrivelse 21

4.1. Nationale inddrivelsesprocedurer i forbindelse med en civil eller administrativ procedure 22

4.2. Institutionernes inddrivelse 26

4.3. Taskforcen for inddrivelser på EUGFL, Garantisektionens område 27

4.4. Reform af systemet til finansiel opfølgning på uregelmæssigheder på det landbrugspolitiske område 28

5. Procedurer for attestering af regnskaber 29

5.1. Køreplan for en positiv revisionserklæring 29

5.2. Attestering af forsvarlig forvaltningspraksis i forbindelse med offentlige udgifter i medlemsstaterne 30

INDLEDNING

Beskyttelsen af EU’s finansielle interesser og bekæmpelsen af svig er et ansvarsområde, der deles mellem EU og medlemsstaterne. Kommissionen udarbejder hvert år i samarbejde med medlemsstaterne og i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 280 en beretning om de nye foranstaltninger, der træffes for at opfylde disse forpligtelser. Denne beretning sendes til Europa-Parlamentet og Rådet, ligesom den også offentliggøres.

Under det første punkt i beretningen gør Kommissionen status over sin samlede strategiske tilgang i femårsperioden 2001-2005 for beskyttelse af EU’s finansielle interesser. Til trods for mange forhindringer er den samlede status over den planlagte gennemførelse af mål og aktioner tilfredsstillende.

I det andet punkt resumeres resultaterne af statistikkerne over meddelte tilfælde af uregelmæssigheder i henhold til sektorforordningerne.

Det tredje punkt indeholder dels et udvalg af de foranstaltninger , medlemsstaterne har truffet i 2005 , og dels de bestræbelser, Kommissionen har gjort for at forbedre effektiviteten i Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF).

Efter aftale med medlemsstaterne præsenteres to specifikke temaer i beretningens punkt 4 og 5. I det fjerde punkt beskrives de foranstaltninger, der er truffet for at forbedre inddrivelsen af beløb, der ikke er blevet indbetalt eller er udbetalt fejlagtigt. Den eneste måde, hvorpå der kan rådes bod på de skader, som svig og andre uregelmæssigheder forårsager på EU’s budget, er at sikre en organiseret finansiel opfølgning.

Femte og sidste punkt vedrører spørgsmålet om attestation af regnskaber . Hovedparten af EU-budgettet forvaltes i samarbejde med medlemsstaterne. Dette punkt omfatter bl.a. en kort sammenligning mellem de revisionsprincipper og -standarder samt (eventuelle) attestationssystemer, medlemsstaterne anvender.

Beretningen giver kun et resumé og en samlet oversigt over de foranstaltninger, de 25 medlemsstater har truffet og de resultater, de har opnået. Samtidig offentliggør Kommissionen to arbejdsdokumenter[1], hvor det ene giver en oversigt over medlemsstaternes bidrag, og det andet indeholder statistikker over de uregelmæssigheder, medlemsstaterne har indberettet.

Beretningerne fra de foregående år samt arbejdsdokumenter fra Kommissionens tjenestegrene i den forbindelse ligger på OLAF’s internetsted[2].

1. STATUS OVER DEN SAMLEDE STRATEGISKE TILGANG 2001-2005 FOR BESKYTTELSE AF FÆLLESSKABERNES FINANSIELLE INTERESSER

Beskyttelsen af Fællesskabernes finansielle interesser skal bygge på en stærk samarbejdskultur mellem det nationale niveau og EU-niveauet. Kommissionen ønsker at iværksætte en samlet strategisk tilgang til denne beskyttelse, der omfatter alle de aktioner, som kan bidrage til at opfylde dette fælles formål med henblik på at sikre konvergens i den indsats, der gøres af alle de nationale myndigheder og institutioner, som arbejder med forebyggelse. Det gælder den operationelle aktivitet, finansiel opfølgning, anvendte sanktioner, forebyggelse og forberedelse af lovrammen for disse aktiviteter, hvad enten der er tale om første eller tredje søjle.

I sin samlede strategiske tilgang, der blev vedtaget den 28. juni 2000[3], og som hænger sammen med indførelsen af EF-traktatens (TEF) artikel 280 i Amsterdam-traktaten og oprettelsen af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) i 1999, fastsatte Kommissionen sine politiske og generelle mål for perioden 2001-2005. Kommissionen havde afdækket fire hovedakser for beskyttelse af de finansielle interesser:

- en samlet lovgivningspolitik for bekæmpelse af svig

- en ny samarbejdskultur

- en interinstitutionel indsats til forebyggelse og bekæmpelse af korruption

- styrkelse af den strafferetlige dimension.

Gennemførelsen af denne samlede strategi blev udmøntet i handlingsplaner for 2001-2003[4] og 2004-2005[5].

1.1. En samlet lovgivningspolitik for bekæmpelse af svig

Kommissionen har arbejdet for, at den svigbekæmpende politik kunne baseres på en horisontal lovgivning på tværs af søjlerne, der inddrager alle sektorer, hvor svig og korruption kan forekomme. Den svigbekæmpende politik skal omfatte opfølgning og samarbejde, men også forebyggelse og afsløring.

I 2001 meddelte Kommissionen, at den ville oprette en intern fraud proofing-mekanisme[6] i Kommissionen med det formål at forbedre lovgivningens kvalitet og forvaltningen af kontrakter for at beskytte dem bedre mod svig. Siden 2003 har en gruppe på tværs af tjenestegrenene hvert år afdækket lovgivningsmæssige initiativer og kontrakttyper under udarbejdelse, der kunne udgøre en væsentlig risiko for EU’s finansielle interesser. I forbindelse med disse projekter bliver Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig hørt før udarbejdelsesprocedurerne. I perioden 2004-2005 gennemgik kontoret i alt 28 initiativer.

Indførelsen af euroen blev i hele den omhandlede programmeringsperiode ledsaget af mange foranstaltninger for at bekæmpe forfalskning af mønter og sedler. Kommissionen videreudviklede blandt andet de juridiske aktions- og interventionsrammer samt rammerne for specifikt internationalt samarbejde.

I en meddelelse fra 2002[7], der blandt andet havde til formål at forbedre inddrivelsen af uberettiget udbetalte midler til landbruget før 1999, meddelte Kommissionen, at den ville oprette en taskforce for inddrivelser med henblik på at afklare situationen med manglende inddrivelse og forberede beslutninger om finansielt ansvar i forbindelse med den formelle regnskabsafslutningsprocedure på EUGFL, Garantisektionens område (jf. punkt 4.2).

Den nye finansforordning[8], der trådte i kraft i 2003, styrker beskyttelsen af EU’s finansielle interesser betydeligt:

- Den gør navnlig inddrivelserne mere effektive.

- Den indebærer en ændring fra kasseregnskab til periodisering. Siden 2005 har Kommissionen derfor overholdt de strengeste internationale regnskabsstandarder for den offentlige sektor, forbedret den daglige forvaltning af midlerne og reduceret risici for fejl og uregelmæssigheder til et minimum.

- Den indfører et informationssystem, der giver mulighed for at udelukke bydende, mod hvem der er afsagt endelig dom, og ansøgere, der er upålidelige, eller som har givet vildledende eller svigagtige oplysninger, fra at deltage i offentlige udbudsprocedurer. Der er indført en lignende mekanisme i direktivet om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter[9]. Kommissionen har i forbindelse med sin meddelelse om åbenhed[10] planer om at se på muligheden for i højere grad at bruge udelukkelsessystemet og påtænker at fremsætte forslag herom i det ændrede forslag om revision af finansforordningen[11].

I 2004 vedtog Kommissionen forslag til forordninger om ændring af forordningerne om de undersøgelser, der foretages af OLAF[12], idet disse forslag bl.a. havde til formål at tydeliggøre reglerne om informationsudveksling mellem OLAF og fællesskabsinstitutioner, -organer, -kontorer og -agenturer og give OLAF mulighed for at koncentrere sig om sine operationelle prioriteter og fremskynde sine undersøgelser for at styrke sin effektivitet. Forslagene sigter ligeledes mod at styrke de processuelle rettigheder for de personer, der er berørt af undersøgelserne. Som følge af disse forslag bad Europa-Parlamentet og Rådet om en supplerende evaluering af OLAF’s indsats, som Kommissionen forelagde i oktober 2004[13]. Revisionsretten har udarbejdet en særberetning om OLAF’s forvaltning[14] med flere henstillinger. I juli 2005[15] afholdt Europa-Parlamentet en offentlig høring om styrkelse af OLAF, hvor det blev konstateret, at OLAF’s operationelle struktur fungerer, idet OLAF er administrativt integreret i Kommissionen, men uafhængig i sine undersøgelser.

På den baggrund vedtog Kommissionen den 24. maj 2006 et forslag, der kompletterer de fremskridt, der blev gjort med forslaget fra februar 2004, som det træder i stedet for, og som trækkes tilbage. Dette forslag behandler især forvaltning og samarbejde mellem institutionerne og Overvågningsudvalget gennem sidstnævntes møder med repræsentanter for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen inden for rammerne af en struktureret dialog. Der skal i henhold til forslaget også indføres en rådgivende revisor, som kan fremsætte udtalelser i bestemte situationer, og det mandat, der gælder for generaldirektøren for OLAF, skal præciseres.

Begivenheder i 2005. I 2005 vedtog Kommissionen sin anden beretning[16] om medlemsstaternes anvendelse af forordningen om den sorte liste[17]. I henhold til denne forordning skal økonomiske operatører, der frembyder en risiko for EU-budgettet inden for EUGFL, Garantisektionens område, identificeres, Kommissionen og medlemsstaterne skal underrettes, og der skal iværksættes forebyggende foranstaltninger. I beretningen konstateres et beskedent resultat med anvendelsen af denne forordning. Gennem denne beretning ønsker Kommissionen at rejse en bred debat med institutionerne om nødvendigheden af en eventuel reform af udelukkelsesmekanismen og retningslinjerne herfor.

1.2. En ny samarbejdskultur

Siden 2001 har Kommissionen gjort en indsats for at hjælpe de ti nye medlemsstater og kandidatlandene med at indarbejde Fællesskabets regelværk om beskyttelse af de finansielle interesser i national ret. De ti nye medlemsstater, Rumænien og Bulgarien har oprettet nationale tjenester til koordination af bedrageribekæmpelse (AFCOS) med ansvar for alle lovgivningsmæssige, administrative og operationelle aspekter af beskyttelsen af Fællesskabernes finansielle interesser, og de har vist sig at være meget nyttige. Integrationen af ti nye medlemsstater er forløbet uden særlige vanskeligheder, idet disse havde forberedt sig tilfredsstillende på deres nye opgave med at beskytte EU’s finansielle interesser. For bedre at kunne støtte udvidelsesprocessen i Rumænien og Bulgarien styrkede OLAF sine aktiviteter og sin operationelle effektivitet ved at udsende en forbindelsesofficer i hvert af de to lande.

I 2004 kunne Det Europæiske Fællesskab og medlemsstaterne undertegne en samarbejdsaftale[18] med Det Schweiziske Forbund med henblik på at bekæmpe svig og enhver anden ulovlig aktivitet til skade for deres finansielle interesser.

I 2004 fremsatte Kommissionen også et forslag om vedtagelse af en forordning om gensidig administrativ bistand[19]. Forordningen vil indeholde et detaljeret retsgrundlag og er af horisontal karakter, da det dækker alle sektorer i bekæmpelsen af svig i EU, der endnu ikke er omfattet af sektorlovgivning.

Begivenheder i 2005. Visse udenrigshandelstransaktioner, der er gennemført i strid med toldreglerne, herunder reglerne om intellektuel ejendomsret, skader medlemsstaternes økonomi og finansielle interesser og EU-budgettets toldindtægter. Handlen med Kina har givet anledning til en række problemer i de seneste år. En samarbejdsaftale, som blev forhandlet og undertegnet i 2004 og trådte i kraft i 2005, sigter mod at forbedre den gensidige bistand på toldområdet mellem Fællesskabet og Kina. Dens operationelle aspekter forvaltes af OLAF.

En permanent teknisk infrastruktur (POCU), der kan sikre et bedre samarbejde og en bedre støtte til medlemsstaternes fælles toldoperationer, blev åbnet i OLAF’s lokaler. POCU vil gøre det muligt hurtigt at iværksætte fælles toldoperationer med et bedre samarbejde og færre omkostninger. Den første operation med den nye infrastruktur var operation FAKE vedrørende varemærkeforfalskede varer fra Kina. Operationen blev gennemført i maj 2005 og førte til yderst tilfredsstillende resultater (jf. punkt 3.2).

Forordningerne om medlemsstaternes forpligtelse til, i forbindelse med strukturfondene og Samhørighedsfonden, at indberette tilfælde af mistanke om uregelmæssighed i forhold til sektorforordningerne er blevet ændret og moderniseret[20] for at sikre en harmonisk gennemførelse. Harmoniseringen vil fortsætte med en ændring af den forordning, der gælder for landbrugsområdet.

Vedtægten for Det Rådgivende Koordineringsudvalg for Bekæmpelse af Svig blev ændret ved Kommissionens afgørelse[21] for at tilpasse den de ændringer, der er sket, siden udvalget blev oprettet i 1994, såsom indføjelsen af artikel 280 TEF i Amsterdam-traktaten, oprettelsen af OLAF i 1999 og indførelsen af euroen. Udvalget, der består af repræsentanter for medlemsstaterne og Kommissionen, bistår Kommissionen i alle spørgsmål vedrørende beskyttelse af EU’s finansielle interesser.

1.3. Forebyggelse og bekæmpelse af korruption i institutionerne

OLAF har varetaget sine opgaver med forebyggelse og bekæmpelse af korruption i overensstemmelse med den mission, kontoret fik pålagt af lovgivningsmyndigheden i 1999. EF-Domstolen har flere gange bekræftet lovligheden og sammenhængen i det interinstitutionelle aspekt af de interne undersøgelser, der gælder generelt for institutioner, organer, agenturer og kontorer[22].

De aftaleprotokoller, der blev indgået mellem OLAF og den interne revisionstjeneste (IAS)[23] i 2001 og IDOC[24] i 2004 med beskrivelse af deres respektive aktivitetsområder, har muliggjort et frugtbart samarbejde mellem disse enheder. Hyppige kontakter mellem OLAF og IDOC i løbet af 2005 har åbnet mulighed for en koordinering af deres aktioner i konkrete tilfælde.

I forbindelse med den administrative reform er der truffet foranstaltninger for at bevidstgøre tjenestemænd og funktionærer i Kommissionen om principperne for en forsvarlig projektforvaltning, om interessekonflikter samt om, hvordan man skal forholde sig i tilfælde af mistanke om alvorlige strafbare handlinger, der kan skade Fællesskabernes interesser.

Kommissionens forslag om at ændre de juridiske rammer for de undersøgelser, OLAF foretager, der blev vedtaget den 24. maj 2006, dækker bl.a. forbedring af institutionernes informationer og mulighed for ved interne undersøgelser ikke at fremsende den endelige rapport til de kompetente retslige myndigheder, når forholdene er lidet graverende, den finansielle skade er mindre væsentlig, og der findes interne foranstaltninger, der kan sikre en passende opfølgning med fremsendelse til den berørte institution eller det berørte organ, kontor eller agentur.

1.4. Styrkelse af den strafferetlige dimension

Vanskelighederne i forbindelse med de nationale retssystemers uforenelighed og en række komplekse og ofte tværnationale retssager har fået Kommissionen til at tage fat på den fjerde udfordring i dens samlede strategiske tilgang.

I 2001 forelagde Kommissionen et forslag til direktiv om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser for Europa-Parlamentet og Rådet[25]. Dette forslag sigter mod at medtage visse strafferetlige bestemmelser (bl.a. definition af ulovlig adfærd, ansvar og sanktioner samt samarbejde med Kommissionen), der stod i konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser[26] og protokollerne hertil[27], i et EU-instrument.

Den omtalte konvention, den første protokol hertil og protokollen vedrørende Domstolens kompetence trådte i kraft i 2002 og muliggjorde således et uddybet retligt samarbejde på forskellige områder. Kommissionen anbefaler Rådet at opfordre medlemsstaterne til at forstærke deres bestræbelser på at styrke den nationale strafferet, genoverveje deres forbehold i forhold til konventionens instrumenter og ratificere den anden protokol. Kommissionen er i øjeblikket ved at forberede en anden beretning[28] om gennemførelse af konventionen og de protokoller hertil, der allerede er i kraft, og som ventes vedtaget i slutningen af 2007 og kommer til at dække de 25 medlemsstater.

Viljen til at gå længere med at gennemføre princippet om gensidig anerkendelse i EU, som er blevet hovedhjørnestenen i det strafferetlige samarbejde, har ført til en omfattende lovgivningsaktivitet på de områder, der hører under afsnit VI i TEU. Denne aktivitet har haft positive virkninger, navnlig for beskyttelsen af EU’s finansielle interesser. Vedtagelsen af en rammeafgørelse om den europæiske arrestordre[29] i 2002 gør det for eksempel betydeligt lettere at anholde en person og overgive den pågældende fra én medlemsstat til en anden med henblik på strafforfølgning eller fuldbyrdelse af en frihedsstraf eller en anden frihedsberøvende foranstaltning.

I henhold til aftaleprotokollen mellem OLAF og Eurojust i 2003 skal der ske gensidig meddelelse af oplysninger og samarbejde med henblik på at beskytte Fællesskabernes finansielle interesser. OLAF og Eurojust vedtog i 2004 de praktiske betingelser for gennemførelse af denne aftale. Der blev nedsat en OLAF-Eurojust kontaktgruppe for at sikre aftalens gennemførelse. Gruppen har afholdt regelmæssige møder i løbet af 2005. Inden for disse rammer har Eurojust samarbejdet med OLAF og de nationale myndigheder i en række sager, og OLAF har deltaget i undersøgelser og retsforfølgelse i forbindelse med disse sager.

I henhold til aftalen, der blev indgået mellem OLAF og Europol i 2004, skal de strategiske og tekniske informationsudvekslinger styrkes, og det gælder også udvekslingerne af information om trusselsvurdering og risikoanalyse på områder af fælles interesse. I 2005 blev samarbejdet mellem OLAF og Europol intensiveret, især hvad angår bekæmpelsen af smugleri og euroforfalskning. OLAF opretholder ligeledes kontakter med internationale instanser som Interpol og Verdenstoldorganisationen (WCO).

I 2001 vedtog Kommissionen en grønbog[30] med det formål at iværksætte en debat om oprettelse af en europæisk anklagemyndighed for at sikre en mere effektiv bekæmpelse af kriminalitet, der skader De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. I henhold til artikel III-274 i traktaten om en forfatning for Europa, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i juni 2004, men som endnu ikke er ratificeret af alle medlemsstater, kan Rådet enstemmigt og efter godkendelse af Europa-Parlamentet indføre en europæisk anklagemyndighed ud fra Eurojust for at bekæmpe lovovertrædelser, der skader EU’s finansielle interesser. Denne anklagemyndighed skal have kompetence til at foretage efterforskning og retsforfølgning af gerningsmænd og medvirkende til disse overtrædelser samt til at stille dem for en domstol.

Begivenheder i 2005. I en meddelelse[31] redegjorde Kommissionen for konsekvenserne af Domstolens principielle dom med hensyn til strafferetlige foranstaltninger vedrørende første og tredje søjle[32], blandt andet om forslag til direktiv om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Når det er nødvendigt at vedtage en konkret strafferetlig bestemmelse på det pågældende område for at sikre fællesskabsrettens fulde virkning, skal den i overensstemmelse med denne dom udelukkende vedtages inden for den første søjle. Det medfører, at der gøres op med praksisen med to retsakter (direktiv eller forordning samt rammeafgørelse).

1.5. Konklusion

Fem år efter iværksættelsen af den samlede strategiske tilgang er status over de gennemførte aktioner positiv. Som også ovenstående resumé viser, er der gjort betydelige fremskridt inden for hver af de store akser for beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser. Ikke desto mindre er der sket en opbremsning af styrkelsen af den strafferetlige dimension. Således er for eksempel foranstaltningerne til at forberede oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed blevet midlertidigt bremset, indtil forfatningstraktaten er blevet ratificeret.

Af samtlige planlagte aktioner for hele programmeringsperioden blev 75 % helt gennemført inden den 31. december 2005, 9 % blev delvis gennemført inden for de fastsatte frister og fortsætter. 14 % blev udskudt til 2006, og 10 % er blevet midlertidigt eller definitivt suspenderet, i al væsentlighed som følge af omstændigheder uden for Kommissionens kontrol.

2. RESULTATER AF KAMPEN MOD SVIG: STATISTIKKER VEDRØRENDE SVIG OG ANDRE UREGELMÆSSIGHEDER INDBERETTET AF MEDLEMSSTATERNE I MEDFØR AF SEKTORFORORDNINGERNE

I henhold til fællesskabslovgivningen er medlemsstaterne forpligtet til at meddele svig og andre uregelmæssigheder, der skader de finansielle interesser på alle de områder, EU beskæftiger sig med[33]. Statistikkerne i dette kapitel vedrører mistanker om svig og andre uregelmæssigheder, som medlemsstaterne har givet meddelelse om, som de er defineret i sektorforordningerne. Fællesskabets direkte udgifter er ikke berørt[34]. Dokumentet fra Kommissionens tjenestegrene[35], der offentliggøres samtidig med denne beretning, indeholder en dybtgående analyse af de statistikker, der er udarbejdet på grundlag af disse meddelelser. Følgende tabel indeholder en summarisk oversigt over de uregelmæssigheder, der er givet oplysning om i 2005 og de pågældende beløb for hver sektor[36].

Tabel – Antal uregelmæssigheder og beløb – 2005

2005 I ALT |

Område | Antal oplyste uregelmæssigheder | Samlet finansiel virkning (beløb i mio. EUR) |

Egne indtægter | 4 982 | 322 |

EUGFL, Garantisektionen | 3 193 | 102 |

Strukturfonde og Samhørighedsfonden | 3 570 | 601 |

Førtiltrædelsesfonde | 331 | 17 |

I alt | 12 076 | 1042 |

Det er vigtigt at skelne mellem svig og uregelmæssighed. Svig defineres som en uregelmæssighed, der begås med forsæt, som er en strafbar handling, og som kun en dommer er bemyndiget til at betegne som sådan[37]. Den reelle finansielle virkning af svig kan først måles ved afslutningen af retssagen. I forbindelse med egne indtægter tegner mistanke om svig sig for ca. 20 % af de tilfælde af uregelmæssigheder, der blev meddelt i 2005, og et samlet beløb på ca. 95,2 mio. EUR. På området for landbrugsudgifter tegner mistanke om svig sig for omkring 13 % af de oplyste uregelmæssigheder og et samlet beløb på ca. 21,5 mio. EUR, hvilket svarer til 0,05 % af de samlede bevillinger fra EUGFL, Garantisektionen. For strukturfondenes vedkommende er der tale om svig i omkring 15 % af tilfældene af uregelmæssigheder til et samlet beløb på 205 mio. EUR, hvilket svarer til ca. 0,53 % af de samlede bevillinger fra strukturfondene og Samhørighedsfonden. I forbindelse med førtiltrædelsesfondene vedrører svig ca. 18 % af de oplyste uregelmæssigheder til et samlet beløb på ca. 1,77 mio. EUR, hvilket svarer til 0,06 % af de samlede bevillinger, der er tildelt i henhold til fondene PHARE[38], SAPARD[39] og ISPA[40]. Dette skøn er baseret på de af medlemsstaterne meddelte oplysninger, men bør behandles med forsigtighed.

2.1. Traditionelle egne indtægter

Antallet af tilfælde af svig og uregelmæssigheder, der er afsløret og meddelt (tilfælde over 10 000 EUR), er steget med 55 % i forhold til 2004 (4 982 tilfælde i 2005)[41]. Det beløb, hvor der er konstateret uregelmæssigheder, er på ca. 322 mio. EUR i 2005 mod 212 mio. EUR i 2004, dvs. en stigning på 52 %.

Denne stigning kan bl.a. forklares gennem en bedre kommunikation fra visse medlemsstaters side og ved, at visse medlemsstater har indført tilfælde i OWNRES-systemet vedrørende uafsluttede transitoperationer, der, om end sent, er blevet afsluttet efterfølgende. Man kan dog ikke blot på grund af stigningen på 55 % drage konklusioner om den reelle situation med hensyn til svig og andre uregelmæssigheder.

Cigaretter er blandt de produkter, der er mest ramt af uregelmæssigheder, idet de fleste oplyste tilfælde omfatter cigaretsmugling. I 2005 steg antallet af tilfælde i sukkersektoren ligeledes; det drejede sig hovedsagelig om tilfælde af manglende eksport af sukker, der oversteg den tilladte mængde i henhold til EU-ordningen. Der konstateres også en stigning i antallet af tilfælde i tekstilsektoren, især hvad angår oprindelsesangivelse.

[pic][pic]

2.2. Landbrugsudgifter (EUGFL, Garantisektionen)

I 2005 var antallet af oplyste uregelmæssigheder svagt faldende i forhold til det foregående år (3 193 tilfælde i 2005, 3 401 i 2004). Endvidere steg deres finansielle virkning (102 mio. EUR i 2005 mod 82 mio. EUR i 2004), hvilket udgør ca. 0,21 % af de samlede bevillinger fra EUGFL, Garantisektionen (47 819 mio. EUR for 2005).

[pic]

2.3. Strukturforanstaltninger

I 2005 steg antallet af oplyste uregelmæssigheder (3 570 tilfælde inklusive Samhørighedsfonden) i forhold til det foregående år (3 339 tilfælde af uregelmæssigheder oplyst i 2004), mens deres finansielle virkning faldt (601 mio. EUR i 2005 mod 696 mio. EUR i 2004). Den finansielle virkning af de oplyste uregelmæssigheder i 2005 udgør ca. 1,56 % af bevillingerne fra strukturfondene og Samhørighedsfonden (38 430 mio. EUR) for 2005. Den endelige virkning bliver først kendt efter afslutningen af programmerne.

[pic][pic]

2.4. Førtiltrædelsesfondene

Der er indført et system for anmeldelse af uregelmæssigheder svarende til det, der gælder for strukturfondene, idet der er indgået flerårige finansieringsaftaler for fondene PHARE, SAPARD og ISPA og for fondene til fordel for Cypern og Malta[42].

Tabel 2.4.: Uregelmæssigheder og beløb oplyst af medlemsstaterne og de nye medlemsstater[43] vedrørende førtiltrædelsesfondene – 2002-2005[44].

År | PHARE[45] | SAPARD | ISPA | I ALT |

I alt | Tilfælde > 500 000 EUR | Tilfælde < 500 000 EUR |

Tilfælde | Beløb (mio. EUR) | Tilfælde | Beløb (mio. EUR) | Tilfælde | Beløb (mio. EUR) |

Oprindelig situation ultimo 2002. Inddrivelsessager meddelt før 1999 og revideret af TFR | 4 228 | 1 212 | 419 | 1 035 | 3 809 | 177 |

Situation ultimo 2004 efter TFR’s revisioner | 3 690 | 1 059 | 463 | 857 | 3 227 | 202 |

Revisionerne af samtlige 463 inddrivelsessager på over 500 000 EUR hver blev afsluttet i løbet af 2005. Disse sager svarer til et samlet ikke-inddrevet beløb på ca. 857 mio. EUR.

Fremskridt i 2005 |

Tilfælde | Beløb (i mio. EUR) |

A. Revisioner og bilateralt møde med medlemsstaten inden for rammerne af regnskabsafslutningsproceduren (hver sag overstiger 500 000 EUR). | 431 | 765 |

B. Revision afsluttet, men endnu ikke drøftet med medlemsstaten inden for rammerne af regnskabsafslutningsproceduren (hver sag overstiger 500 000 EUR) | 32 | 92 |

C. Sager på under 500 000 EUR, der endnu ikke er behandlet/revideret af TRF, og hvor regnskabsafslutningsproceduren endnu ikke er indledt | 3 227 | 202 |

I 2006 vedtager Kommissionen en formel beslutning inden for rammerne af regnskabsafslutningsproceduren (EUGFL, Garantisektionen) for de fleste af de sager, der overstiger 500 000 EUR.

4.4. Reform af systemet til finansiel opfølgning på uregelmæssigheder på det landbrugspolitiske område

I 2005 traf Rådet ved sin forordning 1290/2005[94] beslutning om den fremtidige finansiering af den fælles landbrugspolitik gennem oprettelse af to selvstændige EU-landbrugsfonde, nemlig Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) til finansiering af bl.a. markedsforanstaltninger og direkte betalinger og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL).

Med denne nye forordning, bl.a. artikel 32 og 33, reformeres hele systemet for finansiel opfølgning af uregelmæssigheder i forbindelse med disse to nye fonde (EGFL og ELFUL), og proceduren for opfølgning på inddrivelser forenkles for fremtiden. I henhold til disse artikler skal de finansielle konsekvenser bæres af den pågældende medlemsstat med 50 % og af fællesskabsbudgettet med 50 %, hvis inddrivelsen ikke har fundet sted inden for en frist på fire år efter datoen for den første administrative eller retslige konstatering eller på otte år, hvis inddrivelsen er genstand for søgsmål ved de nationale domstole (for EGFL og ELFUL) eller inden afslutningen af et landdistriktsudviklingsprogram (for ELFUL).

5. PROCEDURER FOR ATTESTERING AF REGNSKABER

5.1. Køreplan for en positiv revisionserklæring

Selv om Revisionsretten har anerkendt de fremskridt, Kommissionen og medlemsstaterne har gjort med at forbedre budgetkontrolsystemerne, har den for ellevte år i træk kun udstedt en delvis positiv revisionserklæring for betalingsbevillingerne på EU-budgettet. Hovedproblemet ligger ifølge rettens rapporter i de fonde, hvor forvaltningen deles med medlemsstaterne. I sin udtalelse Nr. 2/2004[95] foreslår Revisionsretten, at der udvikles en struktur for intern kontrol i Fællesskabet med fælles principper og standarder, der kan give rimelig sikkerhed for, at indtægterne er indgået og udgifterne betalt i overensstemmelse med gældende retsforskrifter, samtidig med at der sikres balance mellem omkostninger og fordele ved den interne kontrol. Det er blandt Barroso-Kommissionens strategiske mål at få en positiv revisionserklæring[96]. På den baggrund og efter rettens udtalelse vedtog Kommissionen i juni 2005 en køreplan[97] med en række forslag til en fællesskabsstruktur for integreret kontrol. I det dokument henviser Kommissionen til det forslag, Europa-Parlamentet fremsatte under sin decharge i 2003, til en bestemmelse om ex ante-oplysninger i en formel oplysende erklæring og en årlig efterfølgende revisionserklæring, for så vidt angår de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, fra de enkelte medlemsstaters øverste politiske og forvaltende myndigheder (finansministeren). Denne køreplan var ledsaget af en vurdering af mangler mellem strukturen for intern kontrol i Kommissionens tjenestegrene og kontrolprincipperne i Revisionsrettens udtalelse Nr. 2/2004[98] (gap assessment).

På grundlag af disse dokumenter fra Kommissionen og drøftelserne i en gruppe eksperter fra medlemsstaternes nationale forvaltninger vedtog Rådet (Økofin) den 8. november 2005 konklusioner, hvori det anfører, at de eksisterende erklæringer på operationelt plan kan være en vigtig måde, hvorpå Kommissionen og i sidste ende Revisionsretten kan opnå sikkerhed, og at de bør være hensigtsmæssige og give en passende value for money og må inddrages af Kommissionen og i sidste ende af Revisionsretten med henblik på at få en positiv revisionserklæring. Rådet anmoder Kommissionen om at foretage en vurdering af de kontroller og værdien af de erklæringer, der allerede findes.

Under hensyntagen til Rådets konklusioner har Kommissionen i januar 2006 vedtaget sin handlingsplan for en struktur for integreret kontrol[99], hvori den anfører, at det er vigtigt, at medlemsstaterne sikrer, at deres forvaltning af bevillinger på Kommissionens vegne nedbringer risikoen for uregelmæssigheder på udgiftssiden til et acceptabelt niveau, og at de kan bevise det for de nationale revisorer og EU’s revisorer. Da forvaltningen deles med medlemsstaterne, som det er tilfældet med 80 % af EU-midlerne, er der lagt vægt på at forenkle lovgivningen for programmeringsperioden 2007-2013, på at harmonisere de kontrolprincipper og -standarder, Kommissionen og medlemsstaterne anvender ved at udveksle kontrolresultater og lægge vægt på rentabilitet, samt på at anvende de eksisterende erklæringer vedrørende den forvaltning, der varetages af de operationelle organer i medlemsstaterne, hvilket er en vigtig måde, hvorpå Kommissionen og i sidste ende også Revisionsretten kan opnå sikkerhed.

5.2. Attestering af forsvarlig forvaltningspraksis i forbindelse med offentlige udgifter i medlemsstaterne

Kommissionen og medlemsstaterne mente, at de havde en fælles interesse i at samle oplysninger om medlemsstaternes systemer for attestering af forsvarlig forvaltningspraksis i forbindelse med offentlige udgifter for at prøve at nå frem til bedste praksis. Endvidere kan man i den forbindelse undersøge anvendelsen af princippet om lige beskyttelse, der blev indført ved traktatens artikel 280.

Svarene på det spørgeskema, der blev udsendt til medlemsstaterne, har gjort det muligt at få et billede af den nationale praksis på dette område, og det præsenteres nedenfor i en sammenfattende oversigt.

Denne oversigt viser i forenklet form de svar, medlemsstaterne har givet. Der findes en mere nuanceret sammenfatning med mere detaljerede svar i det arbejdspapir fra Kommissionens tjenestegrene, som blev offentliggjort samtidig med nærværende beretning.

Attestering af nationale regnskaber ved en intern instans[100] | Attestering af nationale regnskaber ved en ekstern instans[101] |

BE | Nej | Nej[102] |

CZ | Ja | Nej[103] |

DK | Ja | Ja. |

DE | Nej | Ja. |

EE | Ja. | Ja. |

EL | Nej | Nej |

ES | Nej | Nej[104] |

FR | Nej | Ja. |

IE | Ja. | Ja. |

IT | Nej | Ja |

CY | Nej | Ja. |

LV | Ja. | Ja. |

LT | Ja | Ja. |

LU | Ja | Ja. |

HU | Ja. | Ja. |

MT | Nej | Ja |

NL | Ja | Ja. |

AT | Nej | Nej[105] |

PL | Nej | Ja. |

PT | Nej | Ja |

SL | Nej | Ja. |

SK | Ja | Ja. |

FI | Ja. | Ja. |

SE | Nej. | Ja. |

UK | Ja | Ja. |

Godkendelse ved en intern instans.

Ca. halvdelen af de medlemsstater, der har besvaret spørgeskemaet, har en attestationsprocedure ved en intern instans til at sikre de offentlige udgifters lovlighed og formelle rigtighed[106]. Blandt disse erklærer kun Letland eksplicit, at denne attestation også vedrører midler bevilget af Det Europæiske Fællesskab, der forvaltes af de nationale myndigheder. Det må imidlertid anføres, at denne attestation ofte foretages af forvaltningen og ikke af en egentlig intern revisor[107]. I en betydelig del af sagerne fremsætter de instanser, der foretager attestationen, også en udtalelse om, hvilke beløb der skal inddrives af betalingsorganerne[108]. Godkendelsen fra en intern instans udstedes undertiden på nationalt plan[109]; i andre tilfælde sker det via amtet eller forvaltningskontoret[110]. De særlige tilfælde skal nævnes, hvor der findes flere attestationsniveauer (nationalt, regionalt og via fondene); det drejer sig om Det Forenede Kongerige og Slovakiet. Disse attestationer, der foretages af en intern instans, forelægges kun i visse tilfælde de nationale parlamenter[111].

Nogle medlemsstater[112] har et internt revisionssystem for at sikre de nationale regnskabers lovlighed og formelle rigtighed, selv om der ikke er noget lovkrav om attestation ved en intern instans. Blandt disse har to oplyst, at disse revisioner vedrører EU-midler[113].

Ifølge svarene fra medlemsstater, der har et internt kontrol- og revisionssystem, ser INTOSAI ud til at være den mest udbredte standard.

Attestation ved en ekstern instans.

Det store flertal af medlemsstater oplyser, at de har en lovbestemt forpligtelse til at få en årlig godkendelse fra en ekstern instans, der sikrer de offentlige udgifters lovlighed og formelle rigtighed; de eneste undtagelser er Italien og Østrig. Grækenland, Spanien og Italien udgør dog særtilfælde, idet den nationale revisionsret her udfærdiger en årsberetning snarere end en attestation.

I de fleste tilfælde er denne eksterne instans det offentligretlige organ, som er statens øverste revisionsinstans. Attestationerne foretages på nationalt plan i de fleste lande[114]. De vedrører hele budgettet[115] og videresendes i alle tilfælde til de nationale parlamenter, bl.a. for at attestere lovligheden og den formelle rigtighed i forvaltningen af nationalregnskabet. Kun i nogle stater indeholder de en udtalelse om, hvilke beløb der skal inddrives[116].

Kontrol med EU-midler (midler omfattet af delt forvaltning)

I deres svar på spørgeskemaet oplyste medlemsstaterne, at over halvdelen af de nationale attesterende organer i henhold til artikel 3 i forordning (EØF) nr. 1663/95 for EUGFL, Garantisektionen opfylder de nødvendige betingelser for at blive anerkendt af de nationale myndigheder som organer, der kan attestere nationale regnskaber[117]. I de tilfælde, hvor de ikke opfylder disse betingelser, forklarer medlemsstaterne det med manglende retsgrundlag og med, at disse organer er blevet oprettet med det specifikke formål at forvalte og kontrollere EU-midler. Under alle omstændigheder fremsætter disse enheder, med undtagelse af Estland, Nederlandene og Sverige, også en udtalelse om, hvilke beløb der skal inddrives af betalingskontorerne.

På strukturfondsområdet har kun en lille del af de nationale tjenestegrene, der har ansvar for at udstede en gyldighedsattest ved afslutningen af et program som fastsat i artikel 38 i forordning (EF) nr. 1260/1999 og artikel 15 i forordning (EF) nr. 438/2001[118], også kompetence til at attestere de nationale regnskaber[119].

De fleste medlemsstater[120] har anført, at attestationsorganerne fremsætter en udtalelse om, hvilke beløb der skal inddrives.

Konklusioner

De fleste nationale regler indeholder en forpligtelse til at få attesteret de nationale regnskaber af en uafhængig ekstern instans. Der er næsten altid tale om et nationalt overordnet revisionsorgan. I de fleste tilfælde vedrører de overordnede revisionsorganers revisioner hele budgettet, og beretninger eller regnskabsattester forelægges de nationale parlamenter.

Forpligtelsen til at få en attest fra en intern instans er ikke lige så udbredt. Den gælder kun i en halv snes stater. Situationen er derfor mere uensartet end for attestationer ved en ekstern instans. I nogle få tilfælde udstedes attesten ikke af en revisor, men i det amt, der har ansvaret for forvaltningen.

Kommissionen mener, at disse dokumenter, i de tilfælde, hvor de også vedrører EU-midler, vil kunne være en supplerende sikkerhed, der kan vise en korrekt anvendelse af EU-midler. Revisionsretten vil derfor eventuelt se på muligheden for at anvende dem for at sikre lovligheden og den formelle rigtighed af regnskabet for EU-midlerne.[pic][pic][pic]

[1] “Oversigt over de foranstaltninger, medlemsstaterne har truffet” og “Statistisk analyse af uregelmæssighederne”.

[2] http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/reports/index_en.html.

[3] Meddelelse fra Kommissionen om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser – Bekæmpelse af svig – Hen imod en samlet strategisk tilgang, KOM(2000) 358 endelig.

[4] Meddelelse fra Kommissionen om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser – Bekæmpelse af svig – Handlingsplan for 2001-2003, KOM(2001) 254 endelig.

[5] Meddelelse fra Kommissionen om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser – Bekæmpelse af svig – Handlingsplan for 2004-2005, KOM(2004) 544 endelig.

[6] Meddelelse fra Kommissionen om beskyttelse af lovgivningen og kontraktforvaltningen mod risikoen for svig af 7.11.2001, SEK(2001) 2029 endelig.

[7] Meddelelse fra Kommissionen om forbedring af inddrivelsen af fællesskabsfordringer, der opstår i forbindelse med direkte og delt forvaltning af fællesskabsudgifter, KOM(2002) 671 endelig.

[8] Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

[9] Med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134 af 30.4.2004) blev der indført et informationssystem, som gør det muligt at udelukke tilbudsgivere, mod hvem der er afsagt en endelig dom, fra deltagelse i en udbudsprocedure.

[10] Meddelelse til Kommissionen fra formanden, Margot Wallström, Siim Kallas, Danuta Hübner og Mariann Fischer Boel om forslag til iværksættelse af et europæisk åbenhedsinitiativ, SEK(2005) 1300.

[11] Kommissionen vedtog den 18.5.2006 et ændret forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, KOM(2006) 213 endelig.

[12] Forslag til forordning om ændring af Rådets forordninger (EF) nr. 1073/1999 og (Euratom) nr. 1074/1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), KOM(2004) 103 og 104.

[13] Arbejdspapir fra Kommissionens tjenestegrene om supplerende evaluering af OLAF’s aktiviteter, SEK(2004) 1370. Jf. også rapport fra Kommissionen, “Evaluering af OLAF’s (Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig) aktiviteter”, KOM(2003) 154 endelig.

[14] Revisionsretten, særberetning 1/2005 vedrørende OLAF’s forvaltning ledsaget af svar fra Kommissionen, EUT C 202 af 8.8.2005.

[15] Høring den 12. og 13. juli 2005 under titlen “Styrkelse af OLAF: revision af forordningen om Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig”.

[16] Beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af forordning nr. 1469/95 (den sorte liste), KOM(2005) 520.

[17] Rådets forordning (EF) nr. 1469/95 af 22. juni 1995 om foranstaltninger, der skal træffes over for visse erhvervsdrivende, der drager fordel af transaktioner finansieret af EUGFL, Garantisektionen, EFT L 145 af 29.6.1995.

[18] Rådets afgørelse om undertegnelse af en samarbejdsaftale mellem på den ene side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater og på den anden side Det Schweiziske Forbund om bekæmpelse af svig og enhver anden ulovlig aktivitet til skade for deres finansielle interesser, KOM(2004) 559 endelig og EUT C 244 af 1.10.2004.

[19] Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om gensidig administrativ bistand med henblik på beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser mod svig og enhver anden ulovlig aktivitet, KOM(2004) 509 endelig.

[20] Kommissionens forordning (EF) nr. 2035/2005 af 12. december 2005 om ændring af forordning (EF) nr. 1681/94 om uregelmæssigheder og tilbagebetaling af beløb, der uberettiget er udbetalt inden for rammerne af finansieringen af strukturpolitikkerne, samt om oprettelse af et informationssystem på dette område, EUT L 328 af 15.12.2005, og forordning (EF) nr. 2168/2005 om ændring af forordning (EF) nr. 1831/94 om uregelmæssigheder og tilbagebetaling af beløb, der uberettiget er udbetalt inden for rammerne af finansieringen af Samhørighedsfonden, samt om oprettelse af et informationssystem på dette område, EUT L 345 af 28.12.2005.

[21] Kommissionens afgørelse af 25. februar 2005 om ændring af afgørelse 94/140/EF om nedsættelse af et rådgivende koordineringsudvalg for bekæmpelse af svig, EUT L 71 af 17.3.2005.

[22] EF-Domstolen stadfæstede ved sin afgørelse i sagen C-167/02 P den 30. marts 2004 den dom, De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans afsagde den 26. februar 2002 i sagen T-17/00 om afvisning af sagen fra 71 medlemmer af Europa-Parlamentet. Denne sag vedrørte en påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 18. november 1999 – om ændring af Parlamentets forretningsorden – hvorved OLAF fik bemyndigelse til også at foretage sine interne undersøgelser i Europa-Parlamentet. I 2003 besluttede Domstolen i sagerne C-11/00 og C-15/00, at OLAF kunne undersøge i tilfælde af mistanke om svig og uregelmæssigheder i Den Europæiske Centralbank (ECB) og Den Europæiske Investeringsbank (EIB), da forordning (EF) nr. 1073/1999 var gældende. Domstolen annullerede ligeledes ECB’s og EIB’s beslutninger om at forbeholde sig muligheden for at lade deres egne interne tjenestegrene gennemføre den slags undersøgelser.

[23] Aftaleprotokol OLAF – IAS af 25.7.2001, SEK(2003) 884/2.

[24] Kommissionens beslutning K(2004) 1588 endelig/4 af 28.4.2004.

[25] KOM(2001) 272 endelig, EFT C 240 E af 28.8.2001, ændret i 2002 efter Revisionsrettens og Europa-Parlamentets bemærkninger, KOM(2002) 577 endelig.

[26] Konvention udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, undertegnet i Bruxelles den 26. juli 1995, EFT C 316 af 27.11.1995.

[27] Første protokol til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, EFT C 313 af 23.10.1996. Protokol om præjudiciel fortolkning ved De Europæiske Fællesskabers Domstol af konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, EFT C 151 af 20.5.1997. Anden protokol til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, Fælles erklæring vedrørende artikel 13, stk. 2 - Erklæring fra Kommissionen vedrørende artikel 7, EFT C 221 af 19.7.1997.

[28] Beretning fra Kommissionen om medlemsstaternes gennemførelse af konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser og dens protokoller, KOM(2004) 709.

[29] Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, EFT L 190 af 18.7.2002.

[30] Grønbog om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser og oprettelse af en europæisk anklagemyndighed, KOM(2001) 715.

[31] Meddelelse fra Kommissionen om konsekvenserne af Domstolens dom af 13.9.2005, KOM(2005) 583 endelig.

[32] Dom i sag C-176/03, Kommissionen mod Rådet.

[33] Jf. navnlig artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 595/91 af 4. marts 1991 (EFT L 67 af 14.3.1991), Kommissionens forordning (EF) nr. 1681/94 af 11. juli 1994 (EFT L 178 af 12.7.1994) og Kommissionens forordning (EF) nr. 1831/94 af 26. juli 1994 (EFT L 191 af 27.7.1994) for så vidt angår udgiftssiden og artikel 6, stk. 5, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 (EFT L 130 af 31.5.2000) for så vidt angår de traditionelle egne indtægter. Der er en lignende forpligtelse for de lande, der får midler fra førtiltrædelsesfondene.

[34] OLAF’s operationelle aktivitetsrapport behandler dette spørgsmål. Den kan ses på OLAF’s internetadresse: http://ec.europa.eu/comm/anti_fraud/reports/index_en.html.

[35] SEK(2006)…

[36] Statistikkerne i dette kapitel vedrører de udgifter, for hvilke medlemsstaterne har indberettet svig og andre uregelmæssigheder.

[37] Se definitionen i artikel 1 i konventionen om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser af 26. juli 1995 (EFT C 316 af 27.11.1995).

[38] Polen-Ungarn: bistand til økonomisk omstrukturering, forordning (EF) nr. 3906/89,EFT L 375 af 23.12.1989.

[39] SAPARD (førtiltrædelsesinstrumentet på landbrugsområdet), forordning (EF) nr. 1268/1999, EFT L 161 af 26.6.1999.

[40] ISPA (strukturpolitisk førtiltrædelsesinstrument), forordning (EF) nr. 1267/1999, EFT L 161 af 26.6.1999.

[41] Tallene, der blev offentliggjort i beretningen for 2004, er blevet ført ajour.

[42] Forordning (EF) nr. 555/2000, EFT L 68 af 16.3.2000.

[43] Bulgarien og Rumænien.

[44] Tallene i beretningen for 2004 er ført ajour (fordelingen af tilfælde på år er rettet, og ti nye tilfælde er anmeldt i 2005, men vedrørende årene 2002-2004).

[45] Denne kolonne omfatter indberetningerne fra Cypern og Malta i medfør af forordning nr. 555/2000.

[46] SEK(2006)... Medlemsstaterne er blevet bedt om kun at oplyse de foranstaltninger, som ikke svarer til en traditionel gennemførelse af EU-retten. Da Kommissionens beretning udkommer en gang om året, kan det forhold, at der ikke er truffet nye foranstaltninger i løbet af 2005 i nogle medlemsstater, ikke tages som udtryk for det generelle beskyttelsesniveau for de finansielle interesser i den pågældende medlemsstat. Der kan til gengæld være tale om, at aktiviteterne har været mere dynamiske i den foregående periode.

[47] I modsætning til Kommissionen mener Irland, at “alle foranstaltninger på det fiskale område skal træffes i medfør af den relevante artikel i traktaten, dvs. enstemmigt”. Derfor opretholder Irland fortsat sit forbehold for, at moms medtages i beretningen i henhold til artikel 280, da det ifølge Irland ikke er den rigtige artikel til at meddele foranstaltninger til bekæmpelse af momssvig.

[48] Bl.a. betingelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af 2. marts 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 for så vidt angår forvaltnings- og kontrolsystemerne for strukturfondenes interventioner, EFT L 63 af 3.3.2001 og Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, EFT L 312 af 23.12.1995.

[49] Fælles ministeriel beslutning nr. 190622 af 16.12.2005.

[50] Jf. henvisninger i punkt 1.4.

[51] SEK(2006)…

[52] Konvention om brug af informationsteknologi på toldområdet, udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union, EFT C 316 af 27.11.1995.

[53] Rådets retsakt af 8. maj 2003 om udarbejdelse af en protokol til ændring af konventionen om brug af informationsteknologi på toldområdet for så vidt angår oprettelse af et elektronisk sagsregister på toldområdet, EUT C 139 af 13.6.2003.

[54] CIS er baseret dels på Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne (EFT L 82 af 22.3.1997) og dels på konventionen af 26. juli 1995 om brug af informationsteknologi på toldområdet udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten.

[55] For yderligere oplysninger, se også OLAF’s websted,http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/fide/i_en.html.

[56] Cypern, Tyskland, Ungarn, Litauen, Slovenien og Slovakiet.

[57] SEK(2006)…

[58] Belgien, Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Portugal og Finland.

[59] SEK(2006)

[60] Belgien, Danmark, Tyskland, Estland, Grækenland, Frankrig, Irland, Italien, Cypern, Letland, Østrig, Portugal, Finland og Sverige. I Polen: på skatteområdet. I Det Forenede Kongerige: på landbrugsområdet.

[61] Slovakiet.

[62] Belgien, Den Tjekkiske Republik, Estland, Grækenland, Frankrig, Irland, Letland, Litauen, Østrig og Polen.

[63] Tyskland, Estland, Cypern, Italien, Østrig, Portugal, Sverige og Det Forenede Kongerige. I Frankrig og Finland går lovgivning og retspraksis længere end blot god tro, og det kræves, at ændringen i situationen ikke kunne forudses af debitor.

[64] Belgien.

[65] Østrig.

[66] Sverige.

[67] Portugal. Imidlertid kræver portugisisk lov ikke, at alle betingelser er opfyldt samtidig; når ét af de elementer, der skaber den berettigede forventning, er særligt stærk, kan det opveje, at en anden betingelse mangler.

[68] Danmark, Cypern, Polen og Sverige.

[69] Den Tjekkiske Republik, Litauen, Ungarn, Nederlandene og Slovakiet.

[70] I Sverige er det ikke muligt at inddrive en gæld hos en tredjemand i god tro. I Frankrig, Italien, Finland, Skotland og Slovenien kan tredjemand i god tro modsætte sig inddrivelsen, når det påfører dem skade, men på visse betingelser. I Spanien kan de gøre det, når de var uvidende om fællesskabsretten, for denne var ikke gennemført i spansk ret. I Belgien kan de modsætte sig inddrivelse på landbrugsområdet. I Polen og Slovakiet kan de bl.a. gøre det, når de har rettigheder til et aktiv, der skulle beslaglægges. I østrigsk ret kan det inddrevne beløb nedsættes, når det viser sig nødvendigt at beskytte en tredjemand i god tro (f.eks. for udbetalte lønninger).

[71] Belgien (den vallonske region), Estland, Grækenland, Letland (for så vidt angår strukturfondene), Østrig, Polen (på landbrugsområdet) og Slovakiet.

[72] Cypern og Det Forenede Kongerige.

[73] Finland og Det Forenede Kongerige.

[74] Grækenland, Portugal og Finland.

[75] Irland, Ungarn og Finland.

[76] Estland, Grækenland, Nederlandene, Portugal og Finland.

[77] Den Tjekkiske Republik, Italien, Cypern, Letland, Østrig, Polen, Slovakiet og Sverige.

[78] Belgien, Spanien, Irland, Italien og Østrig (i visse tilfælde).

[79] Belgien, Tyskland, Cypern, Irland, Letland, Litauen, Østrig, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige. Ingen opsættende virkning: Den Tjekkiske Republik, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, Nederlandene, Polen, Portugal og Slovakiet.

[80] Spanien, Grækenland, Luxembourg og Den Tjekkiske Republik.

[81] Flere medlemsstater har oplyst, at der til skatte- eller toldskyld er knyttet en fortrinsret: Den Tjekkiske Republik, Spanien, Frankrig, Irland, Cypern, Litauen, Ungarn, Nederlandene og Slovakiet.

[82] Malta og Litauen.

[83] Danmark, Grækenland, Spanien, Frankrig, Ungarn, Nederlandene, Østrig, Polen, Portugal, Slovenien og Slovakiet.

[84] Letland, Finland og Det Forenede Kongerige.

[85] Belgien, Den Tjekkiske Republik, Nederlandene og Sverige.

[86] Malta og Litauen, hvor denne mekanisme slet ikke findes.

[87] Danmark (for Socialfonden), Estland, Portugal.

[88] Belgien, Østrig og Finland.

[89] Den Tjekkiske Republik, Grækenland, Letland og Nederlandene.

[90] Frankrig, Italien, Polen, Slovenien og Slovakiet.

[91] Danmark (for landbrugsområdet) og Ungarn.

[92] Jf. henvisning i punkt 1.1.

[93] Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, EUT L 209 af 11.8.2005. Jf. punkt 4.3.

[94] Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, EUT L 209 af 11.8.2005.

[95] Udtalelse Nr. 2/2004 fra Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber om indførelse af “én enkelt revisionsmodel” (og et forslag til en struktur for intern kontrol i Fællesskabet), EUT C 107 af 30.4.2004.

[96] Strategiske mål 2005-2009, KOM(2005) 12 af 26.1.2005.

[97] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Den Europæiske Revisionsret om en køreplan for indførelse af en integreret struktur for intern kontrol, KOM(2005) 252.

[98] Arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene om evaluering af manglerne mellem strukturen for intern kontrol i Kommissionens tjenestegrene og kontrolprincipperne i Revisionsrettens udtalelse Nr. 2/2004 “Forslag til en struktur for intern kontrol i Fællesskabet”, SEK(2005) 1152.

[99] Kommissionens handlingsplan om overgang til en integreret ramme for intern kontrol: Mangelanalyse og handlingsplan for Kommissionens tjenestegrene, SEK(2006) 9.

[100] Intern instans: person, afdeling eller tjenestegren, der administrativt er underlagt den tjenestegren, som forvalter og/eller betaler det budget, der skal attesteres.

[101] Ekstern instans: person, afdeling eller tjenestegren, der er administrativt uafhængig af den tjenestegren, som forvalter og/eller betaler det budget, der skal attesteres. De årsberetninger, der attesteres af eksterne instanser og forelægges det nationale parlament, anses for at være regnskabsattesteringssystemer.

[102] Der findes dog regnskabsgodkendelse ved en ekstern instans for visse regioners budget.

[103] Der er ingen godkendelsesforpligtelse, men Den Tjekkiske Republiks overordnede revisionsorgan forelægger parlamentet sin udtalelse om gennemførelsen af budgettet og oversigten over udgifter og indtægter. Denne udtalelse har imidlertid ikke status af en revision.

[104] Der er ingen attesteringsforpligtelse, men Revisionsretten ligner statens almindelige regnskab og den offentlige sektors øvrige regnskaber, samt sikrer, at den offentlige sektors økonomiske forvaltning er lovlig og rationel (omkostningseffektivitet og økonomi).

[105] Selv om der ikke er nogen forpligtelse til at få udstedt den østrigske revisionsrets godkendelse af forbundets og Ländernes regnskabers troværdighed, kontrollerer retten, at anvendelsen af offentlige midler lever op til principperne om troværdighed, lovlighed, retmæssighed, økonomi, produktivitet og effektivitet.

[106] Danmark, Estland, Irland, Letland, Luxembourg, Ungarn, Nederlandene, Slovakiet, Finland og Det Forenede Kongerige.

[107] Kun i Estland, Nederlandene og Slovakiet foretages attestationen af en intern revisor.

[108] Danmark, Estland, Letland, Litauen, Luxembourg, Slovakiet og Det Forenede Kongerige.

[109] Den Tjekkiske Republik, Litauen, Luxembourg, Ungarn og Nederlandene.

[110] Estland, Irland, Letland og Finland.

[111] Den Tjekkiske Republik, Litauen, Slovakiet og Det Forenede Kongerige.

[112] Frankrig, Italien, Cypern, Litauen, Malta, Grækenland og Portugal.

[113] Litauen, Grækenland og Malta.

[114] De eneste undtagelser er Belgien (forbundsniveau og regionalt niveau), Tyskland (attestationer på forbundsniveau og i de enkelte delstater), Finland (attestationer fra den offentlige regnskabsfører) og Det Forenede Kongerige (attestationer på nationalt plan og på projektniveau).

[115] Det skal bemærkes, at attestationen i Polen, som foretages af en ekstern instans, er begrænset til landbrugsudgifterne.

[116] Cypern, Estland, Ungarn, Litauen, Letland, Luxembourg, Slovakiet og Det Forenede Kongerige.

[117] Den Tjekkiske Republik, Grækenland, Frankrig, Cypern, Letland, Litauen, Luxembourg, nogle Länder i Østrig, Polen, Slovenien, Slovakiet, Finland og Det Forenede Kongerige.

[118] Ud over attesten ved afslutningen af et program, der udstedes af en person eller et uafhængigt organ, attesterer betalingsmyndigheden alle udgiftserklæringer, der forelægges Kommissionen flere gange om året.

[119] Italien (for den del, der vedrører den nationale medfinansiering), Litauen, Nederlandene og Slovakiet.

[120] Danmark, Tyskland, Irland, Italien, Letland, Litauen, Luxembourg, Ungarn, Østrig, Slovenien, Slovakiet, Finland og Det Forenede Kongerige.