KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 16.04.1997 
KOM(97) 156 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
FORBEDRET MARKEDSADGANG FOR DE MINDST UDVIKLEDE LANDE 

FORBEDRET MARKEDSADGANG FOR DE MINDST UDVIKLEDE LANDE 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
INDLEDNING 
• Problemstillingen 
• De internationale organisationer 
• Målsætningerne for Europa 
1. EF'S HANDELSPOLITIK OVER FOR LLDC-LANDENE 
1.1. Betingelser for markedsadgang 
- modtagere 
- Lomé-konventionens handelsordning for LLDC-lande i AVS 
- GSP-handelsordningen, som i praksis anvendes på LLDC-lande, der ikke 
er AVS-stater 
- samlet vurdering 
1.2. Muligheder for yderligere liberalisering 
- handel med landbrugsprodukter 
- indrømmelse af GSP-præferencer til LLDC-lande, der ikke er AVS-stater 
- grønbogen om de fremtidige forbindelser mellem EF og AVS-staterne 
2. RESULTATERNE AF MINISTERKONFERENCEN I SINGAPORE OG EFS 
ROLLE 
2.1. WTO's handlingsplan 
2.2. Mulighederne for yderligere forbedring af markedsadgangen: udfordringer 
for Det Europæiske Fællesskab 
3. KONKLUSIONER/FORSLAG 
FORBEDRET MARKEDSADGANG FOR DE MINDST UDVIKLEDE 
LANDE 
INDLEDNING 
Den voksende marginalisering af LLCD-landene i verdenshandelen og det 
internationale handelssystem er af verdenssamfundet blevet anerkendt som et 
alvorligt problem. WTO-ministrene enedes i Singapore om initiativer vedrørende 
forbedret markedsadgang og koordination af den faglige bistand på basis af en 
handlingsplan for LLDC-landene og et møde på højt niveau i juni. 
Denne meddelelse indeholder forslag til en langsigtet strategi for forbedring af EF's 
præferentielle markedsadgang for LLCD-landene på grundlag af de mulighederne, 
der foreslås i WTO-handlingsplanen. Det første element i denne strategi er 
harmonisering af præferencerne til LLDC-landene, som i dag har adgang til to 
forskellige ordninger - Lomé og GSP - og der fastsættes en mere fleksibel 
anvendelse af oprindelsesreglerne. Endelig vil muligheden af en konsolideret 
preferenceordning kunne overvejes på et senere stadium som led i den næste runde 
af toldforhandlinger. 
Nærværende dokument beskæftiger sig ikke med det bredere spørgsmål om faglig 
bistand, som LLDC-landene har brug for, for at de kan drage større fordel af 
handelsliberaliseringens muligheder. Initiativer på denne front er hovedemnet for 
mødet på højt niveau, som blev aftalt på WTO-ministerkonferencen i Singapore, 
som skal finde sted senere på året i Genève. 
Problemstillingen 
1. LLDC1-landenes deltagelse i den internationale samhandel og deres andel i de 
internationale investeringer ligger stadig på et foruroligende lavt niveau. På 
baggrund af de seneste års kraftigt voksende verdenshandel har såvel deres andel i 
verdens samlede eksport som denne eksports absolutte værdi været aftagende, 
medens deres import har været stagnerende. Den faldende andel i verdenshandelen, 
det fortsat lave prisniveau, råvarernes udtalte prisfølsomhed og LLDC-landenes 
fortsatte afhængighed af sådanne varer udgør en stor del af forklaringen på deres 
ringe eksport- og vækstresultater og deres økonomisk udsatte stilling. Det samme 
gælder for investeringerne: skønt udviklingslandene som helhed i de seneste år har 
fået betydelig større del i de udenlandske direkte investeringer, er det navnlig 
henved tyve lande i Øst- og Sydøstasien og Latinamerika, der har nydt godt deraf, 
medens LLDC-landene kun modtager begrænsede udenlandske direkte 
investeringer. 
1 Som defineret efter De Forenede Nationers kriterier (i bilag I og II) 
2 
2. På handelsområdet tegner LLDC-landene sig for en meget lille procentdel af 
verdenshandelen, nemlig mindre end en halv procent i 1993 (det seneste år, hvor der 
foreligger komplette statistikker). Selv denne lille andel kan imidlertid lægge beslag 
på en betydelig del af deres behov for fremmed valuta. LLDC-landenes eksport 
udgør 9% af BNP, medens importen svarer til 16% af BNP. En hvilken som helst 
forbedring af LLDC-landenes adgang til eksportmarkederne ville givetvis bistå dem 
med at formindske denne store skævhed. Til sammenligning kan det oplyses, at den 
statslige udviklingsbistand i 1993 tegnede sig for lidt mere end 8,5% af LLDC-
landenes BNP. 
Strukturen i og størrelsen af importen fra LLDC-landene kan til dels tilskrives deres 
produktionsstrukturer, der som hovedregel er svage, og de handelspræferencer, som 
industrilandene allerede nu tilbyder dem. 
Industrilandenes import fra LLDC-landene har haft tendens til at fluktuere med 
råvarepriserne. Selv om udenrigshandelens produktsammensætning varierer fra det 
ene LLDC-land til det andet, er råvareeksporten af stor betydning for de fleste af 
dem, men færdigvarerne har også en vis betydning. Hvor omfattende samhandelen 
med færdigvarer er, afhænger til dels af afsætningsmarkedet og den gældende 
handelsordning. 
De internationale organisationer 
3. G7-regeringscheferne anerkendte på topmødet i 1996 i Lyon problemets alvor og 
lagde betydelig vægt på, at de mindst udviklede lande blev integreret i 
verdensøkonomien. De erkendte, at alle "policy"-instrumenter - ikke kun de 
handelspolitiske - skulle tages i anvendelse med henblik på at føre dette mål ud i 
livet, men de anså forbedret markedsadgang for LLDC-landenes eksportvarer for at 
være en vigtig del af processen og erklærede følgende: 
"Vi vil i denne sammenhæng undersøge, hvad hver af os kan gøre for at 
forbedre deres adgang til vore markeder og anspore andre, også andre 
udviklingslande, til at gøre det samme." 
4. Disse tanker er videreudviklet som led i WTO's arbejde og blev benyttet som 
retningslinjer for ministererklæringen i Singapore, hvor medlemmerne af WTO 
nåede til enighed om følgende initiativer vedrørende de mindst udviklede lande: 
• "En handlingsplan med særlige bestemmelser om positive foranstaltninger, f.eks. 
toldfri adgang, på et autonomt grundlag med det formål at forbedre deres samlede 
evne til at reagere på de muligheder, som handelssystemet frembyder. 
Bestræbelser for at give handlingsplanen et operationelt indhold, f.eks. ved at 
forbedre betingelserne for investeringer og sikre forudsigelig og gunstig 
markedsadgang for produkter fra LLDC-landene, med henblik på at sikre en 
forøget og mere varieret eksport fra disse lande til alle industrilandes markeder -
og for de relevante udviklingslandes vedkommende i sammenhæng med den 
globale handelspræferenceordning. 
• Indkaldelse til et møde hurtigst muligt i 1997 med UNCTAD og Det 
Internationale Handelscenter samt bistandsagenturer, multilaterale finansielle 
institutioner og mindst udviklede lande med henblik på at fremme en integreret 
approach for at bistå disse lande med at forbedre deres afsætningsmuligheder." 
Målsætningerne for Europa 
5. Det Europæiske Fællesskab har spillet en særdeles aktiv rolle under den debat, der 
er indledt i WTO vedrørende LLDC-landene, og bidrog til det vellykkede udfald af 
ministerkonferencen. Rådet gav ved den lejlighed ved følgende erklæring på ny 
udtryk for et betydeligt politisk engagement til fordel for de fattigste lande: 
"I denne forbindelse anser Den Europæiske Union den handlingsplan, der er 
forelagt WTO-ministerkonferencen til godkendelse, og som er indeholdt i 
WTO's Handels- og Udviklingskomités rapport, for at være et nyttigt 
instrument med henblik på yderligere bestræbelser på at forbedre LLDC-
landenes markedsadgang. Den Europæiske Union er rede til at afgive tilsagn 
med henblik på yderligere at åbne sit marked for import fra alle LLDC-lande 
og vil med dette for øje sammen med alle sine partnere konstruktivt 
undersøge de forskellige muligheder, der er nævnt i handlingsplanen, således 
at det på en koordineret måde i WTO kan fastlægges, hvad alle involverede 
konkret kan bidrage med for hurtigt at gennemføre den." 
6. Det er vigtigt, at den økonomiske betydning, som mulige forbedringer i adgangen til 
industrilandenes markeder har for LLDC-landene, ikke overvurderes. For det første 
er der i forvejen forholdsvis fri adgang, for det andet er det fundamentale problem 
for disse lande snarere produktion end markedsadgang, og for det tredje har LLDC-
landene også vanskeligheder med at leve op til eksportmulighederne som følge af 
distributions- og markedsføringsproblemer, manglende evne til at leve op til 
internationale standarder osv. Handel og udvikling bør dog ikke betragtes isoleret, 
og en yderligere åbning af markederne bør kombineres med faglig bistand, der 
sætter LLDC-landene bedre i stand til at øge afsætningsmulighederne. 
I denne sammenhæng arbejder Fællesskabet stærkt på at opnå et heldigt udfald af 
mødet på højt niveau, der skal finde sted i Genève senere på året, som skal fokusere 
på en koordineret tilgang til international faglig bistand, navnlig vedrørende 
aktiviteter i handelspolitisk sammenhæng og mellem bistandssamfundene. WTO-, 
JTC- og UNCTAD-sekretariaterne arbejder med støtte fra Verdensbanken og IMF 
nært sammen om konkrete bidrag, der skal drøftes i WTO-udvalget for handels og 
udvikling. Fællesskabet sigter på at opnå konkrete resultater, der kan hjælpe til at 
dække udviklingslandenes forskellige behov (med opmærksomheden særlig rettet 
mod uddannelse af menneskelige ressourcer) og fordele opgaverne mellem de 
gennemførende organer. 
Desuden kan en bistand til LLDC-landene, der sætter dem i stand til at deltage mere 
fuldgyldigt i WTO og andre relevante institutioner, både have en beskeden 
økonomisk korttids virkning og udgøre en nyttig politisk gestus. I WTO's regi ville 
en støtte fra Det Europæiske Fællesskab til LLDC-landene i form af et initiativ, der 
kan sikre øget markedsadgang, være en meget vigtig politisk demonstration af vor 
opbakning ikke alene bag LLDC-landene, men også bag det princip, at medlemskab 
af WTO skal komme alle organisationens medlemmer til gode. Desuden skal vi 
presse på med idéen om, at rigere udviklingslande skal anspores til at åbne deres 
markeder for de mindst udviklede lande, men vi kan kun gøre dette på en troværdig 
måde, hvis vi selv gør en betydningsfuld indsats. 
1. DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS HANDELSPOLITIK OVER FOR 
LLDC- LANDENE 
1.1. BETINGELSER FOR MARKEDSADGANG 
Modtagere: 
I forbindelse med den europæiske generelle præferenceordning er der opstillet en liste 
over halvtreds mindst udviklede lande (bilag I), som nyder godt af forhøjede 
toldpræferencer for industri- og landbrugsprodukter ud over dem, der kan udnyttes af 
andre udviklingslande, som er berettigede til at nyde godt af GSP. Denne liste ligger 
meget tæt op ad den liste, som De Forenede Nationer har opstillet (49 LLDC-lande: bilag 
H), dog med to undtagelser: under EF's GSP-ordning er Botswana og Tonga berettigede 
som LLDC-lande, medens Angola ikke er det. 
Af de 50 LLDC-lande, der er berettigede til at nyde godt af EF's GSP-ordning, er 41 også 
medunderskrivere af Lomé-konventionen og nyder derfor også godt af de i denne aftale 
fastsatte handelsbetingelser. Af de to ordninger er Lomé-konventionen den mest generøse 
med hensyn til markedsadgang, og det er derfor i praksis kun de resterende 9 LLDC-
lande2, der ikke er AVS-stater, som nyder godt af de udvidede GSP-præferencer. Der kan 
gives følgende detaljerede oplysninger om de to ordninger: 
- Lomé-konventionens handelsordning for LLDC-lande i AVS 
INDUSTRIVARER: Lomé-konventionen giver fri adgang uden kvoter for alle 
industriprodukter. Et resultat af denne ordning er, at EF er den største importør af 
færdigvarer fra LLDC-landene i AVS. I 1994 importerede EF færdigvarer til et beløb af 
1,8 mia. ECU fra disse lande. Den samlede import af industriprodukter (KN-kapitel 25-
97 inkl. olie, mineralske produkter og basismetaller) beløb sig i 1994 til ca. 2,9 mia. 
ECU. 
Liste over de LDC-lande, som ikke er AVS-stater: Yemen, Afghanistan, Bangladesh, Maldiverne, 
Nepal, Bhutan, Myanmar, Laos og Cambodja. 
Det skal bemærkes, at Kommissionen har foreslået Rådet at trække GSP-præferencerne for Myanmar 
tilbage som følge af krænkelser af de internationale konventioner om forbud mod tvangsarbejde. 
5 
LANDBRUGSPRODUKTER: Af EFs samlede import af landbrugsprodukter fra LLDC-
lande i AVS (1,3 mia. ECU i 1994) importeres ca. 97% toldfrit som følge af Lomé-
handelsordningen. For den resterende imports vedkommende (produkter underlagt en 
fælles markedsordning) indrømmes der for det meste en vis præferentiel adgang i form af 
ubegrænsede toldpræferencer eller i enkelte tilfælde, f.eks. for frugt- og 
grønsagsprodukter, i form af en toldpræference inden for en kvote. Det skal bemærkes, at 
der i henhold til Lomé-konventionen også indrømmes toldfri adgang for fiskerivarer 
(import på 267 mio. ECU i 1994). 
SÆRPROTOKOLLER: Ud over den generelle Lomé-handelsordning indrømmes der i 
henhold til Lomé-protokollerne visse AVS-stater yderligere fordele. Et LLDC-land i 
AVS, nemlig Madagascar, nyder i henhold til protokollen om okse- og kalvekød godt af 
en reduktion af den specifikke told på 92% (toldens værdikomponent er undtaget for alle 
AVS-staters vedkommende) for sin eksport af udbenet oksekød til EF inden for en årlig 
kvote på 7 579 tons. Desuden kan fire LLDC-lande i AVS, nemlig Madagascar, Malawi, 
Uganda og Tanzania, i henhold til sukkerprotokollen eksportere bestemte, men 
forskellige årlige sukkermængder til EF til garanterede priser (henholdsvis 10 000, 20 
000, 5 000 og 10 000 tons). 
- GSP-handelsordningen. som i praksis anvendes på LLDC-lande, der ikke er AVS-
stater 
De LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, nyder godt af en særlig GSP-ordning, for 
hvilken der gælder følgende regler: 
INDUSTRIVARER: Der indrømmes toldfri eksport til Fællesskabet af praktisk taget alle 
færdigvarer. De eneste undtagelser er visse råvarer og ikke-jernholdige metaller3. Disse 
udelukkelser berører dog kun en meget begrænset del af den faktiske samhandel mellem 
de LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, og Det Europæiske Fællesskab. I 1994 vedrørte 
den eneste import, som ikke var berettiget til toldpræferencer, 7 mio. ECU (bilag IH). De 
vedrørte desuden læderimport, for hvilken tolden vil blive yderligere nedsat som et 
resultat af Uruguay-runden. 
I tekstil- og beklædningssektoren nyder LLDC-landene også godt af toldfrihed (hvilket 
ikke er tilfældet for den anden vigtige tekstilimportør, USA, der slet ikke indrømmer 
tekstil- og beklædningseksport GSP-fordele). 
LANDBRUGSPRODUKTER: Der indrømmes toldfri adgang for praktisk taget alle 
landbrugsprodukter med undtagelse af de fleste produkter, der er underlagt en fælles 
markedsordning. Også her berører disse udelukkelser en meget lille del af den faktiske 
samhandel. For den reviderede GSP-ordning, der trådte i kraft i 1997, er det anslået, at 
det kun var en faktisk samhandel i 1994 med landbrugsprodukter til et beløb af 0,3 mio. 
ECU med ikke-AVS LLDC-lande, som ikke vil være berettiget til præferencebehandling. 
Fællesskabet har allerede bestræbt sig på at inkludere flere landbrugsprodukter under 
præferencerne siden den gamle GSP, og 1994-tallet på 3 mio. ECU i landbrugsimport var 
ikke berettiget til præferenceadgang. 
Bilag IXI GSP-forordningen (EF) nr. 3281/94. 
- Samlet vurdering 
EF støtter ved hjælp af Lomé-konventionens bestemmelser og sin generøse GSP-ordning 
for industriprodukter forarbejdningssektoren i LLDC-landene. Som følge deraf 
indeholder Unionens import fra LLDC-landene en større andel af færdigvarer, bl.a. 
tekstilvarer og beklædningsgenstande, end de øvrige "Quad"-landes (USA, Japan og 
Canada) import. Det tydeligste eksempel herpå er, at EF i 1995 importerede færdigvarer 
til et beløb af 3,5 mia. USD fra LLDC-landene, medens USA importerede for 1,5 mia. 
USD og Japan kun for 0,06 mia. USD (bilag IV). Inden for "Quad" er det Unionen, der 
tegner sig for den største import af færdigvarer målt i forhold til den samlede import fra 
LLDC-lande, der ikke er AVS-stater. 
Selv om landbrugsprodukterne ikke nyder godt af samme generøse betingelser som 
industriprodukterne, udviser Det Europæiske Fællesskab stadig bedre resultater end de 
øvrige "Quad"-lande. Dette gælder både absolut med hensyn til samhandelens værdi og 
relativt, idet rundt regnet 4% af Det Europæiske Fællesskabs samlede import af 
landbrugsprodukter kommer fra LLDC-landene. 
Det er dog generelt nødvendigt at gøre en større indsats for at udvide det potentielle 
marked, der står til rådighed for eksportører fra LLDC-landene. Det Europæiske 
Fællesskab står særlig stærkt, når det drejer sig om at opfordre til forbedret behandling af 
LLDC-landene, ikke alene i kraft af den indsats, vi allerede har gjort. Resultaterne af 
mødet på højt niveau i Genève om faglig bistand vil blive en yderst nyttig hjælp for 
LLDC-landene til at gribe de muligheder, der tilbyder sig. 
1.2. MULIGHEDER FOR YDERLIGERE LIBERALISERING 
- Handel med landbrugsprodukter 
Det er i øjeblikket kun en ganske lille del af EF's samhandel med landbrugsprodukter 
med LLDC-landene, som ikke er dækket af en eller anden form for præference. De 
specifikke produkter, som ikke er omfattet af præferencehandel, udgør imidlertid flere 
hundrede toldpositioner. Det er særdeles vanskeligt at forudsige, hvilke resultater en 
liberalisering vil have for disse produkter. Under de fleste af de omtalte positioner 
eksporterer LLDC-landene slet ingenting til EF. Det er svært at sige, om dette navnlig 
skyldes vor beskyttelse, eller om LLDC-landene under alle omstændigheder har ringe 
konkurrenceevne for disse produkter. 
Det må erkendes, at det er vanskeligt at analysere virkningen af en ophævelse af 
restriktionerne, men enhver frygt for, at EF's marked bliver "oversvømmet med import", 
skal sættes i relation til LLDC-landenes muligheder for at øge eksporten i fremtiden. 
Disse muligheder synes at være ret beskedne, i hvert fald på kort sigt: 
• LLDC-landenes samlede landbrugsproduktion beløber sig til ca. 40 mia. ECU (tal for 
19934), dvs. svarende til rundt regnet to tredjedele af EF's årlige import af 
landbrugsprodukter. 
Beregning baseret på data fra UNCTAD's årbog for 1994. 
7 
• I 1994 androg LLDC-landenes samlede eksport af landbrugsprodukter til "Quad" ca. 
5,2 mia. ECU. Selv hvis det dobbelte af dette beløb blev eksporteret til EF alene, ville 
det kun svare til ca. 7,7% af EF's samlede import af landbrugsprodukter. 
• Desuden vil enhver forbedring af eksportmulighederne, der måtte opstå som følge af 
en ophævelse af restriktioner, udvikle sig på mellemlang til lang sigt og ikke blive 
koncentreret om EF alene. Det følger af Singapore-erklæringen, at såvel "Quad" som 
andre industri- og udviklingslande, der er medlem af WTO, skal liberalisere deres 
samhandel, og der er større sandsynlighed for, at andre markeder med højere 
beskyttelsesniveauer (f.eks. Japan) vil få en kraftigere stigning i importen fra LLDC-
landene (EF har således allerede nu den største import fra LLDC-landene målt i 
forhold til sin samlede landbrugsimport, også med hensyn til værdi). 
Der er dog visse varer, for hvis vedkommende det er muligt at øge produktionen til et 
niveau, som kan skabe vanskeligheder på det europæiske marked (hvis produktionen blev 
anvendt til eksport til EF). Ris, bananer, maniok og oksekød er måske de tydeligste 
eksempler. Den aktuelle import fra LLDC-landene af disse produkter er af meget 
forskelligt omfang: 48 mio. ECU for oksekød, 10,3 mio. ECU for bananer, 6,5 mio. ECU 
for maniok og kun 50 000 ECU for ris. Man kan imidlertid spørge sig selv, om 
produktionen af disse varer kunne øges hurtigt, hvis der fandt en liberalisering sted: tænk 
blot på den øgede produktion af maniok efter den liberalisering, der blev opnået enighed 
om under Kennedy-runden. Der kan næres lignende betænkeligheder ved importen af 
visse former for frugt og grøntsager, fedtstoffer og olier samt mejeriprodukter, selv om 
importen i øjeblikket er ubetydelig for nogle af disse produkters vedkommende, bl.a. 
mælk5. 
Enhver pakke af liberaliseringsforanstaltninger skal ledsages af passende 
beskyttelsesordninger til at imødegå uforudsete opsving i handelen. En 
Uberahseringspakke vil f.eks. kunne omfatte toldfri behandling af visse 
landbrugsprodukter, der derimod undergives kvantitative lofter (som det er tilfældet 
under Lomé-konventionen) eller en gradv|s liberalisering i etaper, indtil der er opnået 
fuldstændig toldfritagelse. Det skal også være muligt for EF på basis af den aktuelle 
viden om LLDC-landenes produktionskapacitet og med en yderligere analyse at opstille 
en kortliste over produkter, der skal udelukkes fra enhver liberaliseringspakke. Med en 
sådan beskyttelse vil EF være i stand til i WTO at slå til lyd for en præferentiel 
liberalisering for LLDC-landene i landbrugssektoren. 
- Indrømmelse af GSP-præferencer til LLDC-lande, der ikke er AVS-stater 
Oprindelsesregler 
I praksis er det vanskeligt for LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, at drage fordel af 
disse generøse adgangsbetingelser, og den hyppigst nævnte årsag er de komplekse 
oprindelsesregler. De LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, står inden for GSP-
ordningen over for ufleksible oprindelsesregler såsom kravet om dobbelt 
forarbejdning i tekstilsektoren. LLDC-landene i AVS står også over for kravet om 
dobbelt forarbejdning, men nyder godt af muligheden for kumulering mellem AVS-
og EF-stater. Andre GSP-lande udnytter muligheden for kumulation med EU-lande 
5 Bilag V indeholder en generel sektoranalyse af LDC-landenes potentiel på landbrugsområdet, herunder 
af frugt og grøntsager, fedtstoffer af olie og mejeriprodukter. 
8 
men på et individuelt grundlag, medens der ikke er forudset indbyrdes kumulation 
mellem dem, med undtagelse af visse tilfælde af regional kumulation (ASEAN). 
Det er rimeligt med særlige oprindelsesregler, fordi det er nødvendigt at sikre, at de 
med ordningen forbundne fordele rent faktisk kommer GSP-modtagerne til gode og 
bidrager til at tiltrække investeringer til de lande, der har størst behov derfor, og 
bevare investeringerne i disse lande. En lempelse af disse regler kan føre til 
udvikling af økonomiske aktiviteter, der kun frembringer lille værditilvækst - om 
nogen overhovedet. 
I 1994, der er det seneste år, for hvi'ket der foreligger data, blev der kun for 41,2% 
af importen af tekstilvarer og beklædningsgenstande fra LLDC-lande, der ikke er 
AVS-stater, anmodet om EF-præferencebehandling; for de resterende 58,8% skulle 
der derfor betales den normale mestbegunstigelsestold, der i øjeblikket ligger på 12-
13%. Da tekstil- og beklædaingsimporten tegner sig for mere end 60% af vor 
samlede import fra LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, er oprindelsesreglernes 
betydning selvindlysende. Laos, Cambodja, Bangladesh og andre, der har 
vanskeligheder med at overholde de specifikke oprindelsesregler for den del af deres 
eksports vedkommende har derfor indgivet anmodning om undtagelse (som 
omhandlet i forordning (EF) nr. 2454/93) med henblik på at kunne eksportere på 
præferencevilkår. 
Det bør derfor overvejes, hvordan oprindelsesreglerne kan forbedres. Det bør ske på 
to måder: 
- forenkling, i hvilken det første stadium skal være undtagelser, såvel som 
anvendelse af de bestående muligheder for regional kumulation til fordel for 
LLDC-landene 
- tydeliggørelse af betingelserne for anvendelse af præferencer i praksis (svig, 
uoverensstemmelser). 
På sidstnævnte punkt vil Kommissionen redegøre for sit syn på situationen og 
foreslå metoder til at undgå disse problemer; det vil være i modtagerlandenes 
interesse (ved at forhindre andre lande i at benytte deres præferencer i deres sted), i 
EF-importørernes interesse (som er ansvarlig for betaling af told) og tjene til 
beskyttelse af Fællesskabets egne indtægter. 
Kun på disse betingelser kan oprindelsesreglerne gøres mere fleksible uden at gøre 
det mere besværligt at anvende præferencerne. 
Som andre faktorer, der kan begrænse den præferentielle adgang til vort marked for 
LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, kan følgende nævnes: 
• Vor GSP-ordnings ufuldstændige dækning. Kun 0,45% af importen i 1994 fra 
LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, var ikke omfattet af præferencebehandling. 
Det er dog vanskeligt at kvantificere virkningerne af, at der ikke indrømmes 
præferencer for varer, der ikke allerede indgår i GSP-ordningen. I visse tilfælde 
kan virkningerne være begrænsede, eftersom der ikke forekommer nogen 
tilstrækkelig produktion. I andre tilfælde vil yderligere præferencer kunne 
anspore til øget produktion. 
• Underudnyttelse af GSP. Der er også sektorer, hvor udnyttelsen af GSP ligger på 
et forholdsvis lavt niveau (eksempelvis indrømmes der kun to tredjedele af de 
importerede ikke-følsomme industriprodukter præferencebehandling), hvad enten 
det skyldes, at præferencemargenen er for lille, fordi de ikke er klar over 
muligheden for at kræve præferencebehandling, eller fordi de administrative 
omkostninger ved at følge de nødvendige procedurer er for høje. 
- Grønbogen om de fremtidige forbindelser mellem EF og AVS-staterne 
Den nuværende Lomé-konvention, der bl.a. omfatter EF's handelsordning for AVS-
staterne, udløber i februar 2000. Til forberedelse af forhandlingerne om forbindelserne 
efter dette tidspunkt, der skal påbegyndes i 1998, har Kommissionen forelagt Rådet en 
grønbog om disse fremtidige forbindelser (dok. nr. 262/96 (ACP)). Sigtet med denne 
grønbog er at indlede en bred debat i Fællesskabet og AVS-staterne og med alle andre 
involverede parter om de muligheder, der vil stå åbne i begyndelsen af næste århundrede. 
Grønbogen giver således kun en oversigt over de forskellige muligheder, der står åbne, 
uden på nuværende stade at forpligte EF til at vælge en bestemt løsning. Det vil 
imidlertid blive nødvendigt, at Kommissionen senere på året i lyset af resultatet af 
drøftelserne fastlægger, hvilken udvikling der skal tilstræbes, når den skal forelægge 
Rådet et forslag til forhandlingsdirektiver med henblik på forhandlingerne med AVS-
staterne. 
På handelsområdet indeholder grønbogen tre grundlæggende valgmuligheder for 
fremtiden: 
• 
• en gensidig handelsaftale eller flere gensidige aftaler i overensstemmelse med 
GATT/WTO-reglerne 
fastholdelse af GSP-behandling udelukkende for AVS-staternes vedkommende 
• opretholdelse af den nuværende handelsordning med visse forbedringer. 
Disse tre grundlæggende valgmuligheder vil have forskellige konsekvenser for den 
fremtidige handelsmæssige behandling af AVS-staterne og derigennem LLDC-landene, 
eftersom 41 af de 49 lande på FN's liste er AVS-stater. Desuden nævner grønbogen 
muligheden af at gøre den handelsmæssige behandling ens for alle LLDC-lande ved at 
optage de ni LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, i den fremtidige handelsaftale. 
* * * 
10 
2. RESULTATERNE AF MINISTERKONFERENCEN I SINGAPORE OG DET 
EUROPÆISKE FÆLLESSKABS ROLLE 
2.1. WTO'S HANDLINGSPLAN 
Ministererklæringen fra Singapore indeholder en klar målsætning om, at de mindst 
udviklede lande skal integreres i den multilaterale kontekst, som forhandlingerne under 
Uruguay-runden er mundet ud i. For at leve op til denne målsætning har medlemmerne af 
WTO vedtaget en omfattende og integreret WTO-handlingsplan for de mindst udviklede 
lande. WTO-medlemmerne anerkendte derved, at selv om LLDC-landenes 
marginalisering meget vel kan tilskrives deres egne økonomiske strukturers manglende 
evne til at producere og eksportere, kan industri- og udviklingslandene alligevel føre en 
politik, som kan bistå de fattigste lande med at drage fordel af de handelsmuligheder, der 
tilbydes, og tiltrække investeringer. 
WTO's handlingsplan omfatter foranstaltninger og foreslår løsninger, der ikke kun tager 
sigte på at forbedre LLDC-landenes handelsmæssige resultater, men også at sikre en 
forbedret integrering og deltagelse af dem i det multilaterale handelssystem. Den 
repræsenterer derfor den konkrete gennemførelse af afgørelsen om foranstaltninger til 
fordel for de mindst udviklede lande i form af en omfattende trinvis approach, der skal 
føres ud i livet i den multilaterale kontekst i de forskellige WTO-organer og -udvalg. 
Desuden dækker WTO's handlingsplan området opbygning af menneskelig og 
institutionel kapacitet med hovedvægten lagt på nødvendigheden af et samarbejde 
mellem WTO's sekretariat og andre internationale institutioner på området faglig bistand. 
Endelig fremsættes der i WTO's handlingsplan en række forskellige forslag med hensyn 
til forbedret markedsadgang, som medlemmerne kan overveje at føre ud i livet i form af 
initiativer på et autonomt grundlag. WTO's handlingsplan for markedsadgang indeholder 
således forslag til frivillige bidrag. 
Med hensyn til markedsadgang indføres der ved WTO-handlingsplanen to kvalitative 
elementer, som skal tages i betragtning: 
* en multilateral approach: 
WTO's handlingsplan udgør i sig selv en ramme for en multilateral koordination af 
autonome foranstaltninger, som træffes af WTO-medlemmerne, og det bemærkes, at "En 
yderligere multilateral indsats og koordination i dette øjemed bør overvejes". Desuden 
indeholder del IV et forslag om, at individuelle medlemmer kan undersøge muligheden af 
at binde en multilateral præferenceordning, som kun skal gælde for LLDC- lande. 
* byrdefordeling: 
Ifølge handlingsplanen er det ikke kun industrilandene, men også udviklingslandene, der 
skal undersøge mulighederne for at indrømme LLDC-landene præferencer. Der 
fastsættes i planen ikke noget mål for disse præferencers udstrækning, men den 
åbner mulighed for undtagelser. 
11 
2.2. MULIGHEDERNE FOR YDERLIGERE FORBEDRING AF 
MARKEDSADGANGEN: UDFORDRINGER FOR DET EUROPÆISKE 
FÆLLESSKAB 
Hvis de mindst udviklede lande skal skabe større variation i deres eksportgrundlag og 
formindske deres afhængighed af en eksport af råvarer, skal de have en international 
handelsmæssig baggrund, der fremmer denne proces. 
Handlingsplanens forskellige valgmuligheder på området markedsadgang udgør et godt 
grundlag for Det Europæiske Fællesskabs og andre WTO-medlemmers fælles opbygning 
af en multilateral strategi, der har til formål at føre de mål, som er skitseret i Rådets 
erklæring om LLDC-landene, ud i livet. 
For at være i den bedst mulige position til at kunne sikre en åbning af markederne i andre 
industrilande og de mere avancerede udviklingslande for LLDC-landenes eksport vil det 
være nødvendigt, at Det Europæiske Fællesskab selv træffer yderligere foranstaltninger i 
retning af øget liberalisering af samhandelen. 
a) "De medlemmer, der er industrilande og udviklingslande, bør på et autonomt 
grundlag undersøge mulighederne for at indrømme de mindst udviklede landes 
eksport præferentiel toldfri adgang. Der bør for begge landegruppers 
vedkommende være muligt at fastsætte undtagelser." 
Præferentiel toldfri adgang: 
Fastsættelsen af toldfri adgang for al import fra LLDC-lande har ikke de samme 
økonomiske og retlige konsekvenser for industriprodukter og landbrugsprodukter, 
hvad enten det drejer sig om LLDC-lande i AVS eller om LLDC-lande, der ikke er 
AVS-stater. 
For industriprodukternes vedkommende vil fastsættelsen af toldfri adgang være 
ensbetydende med, at LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, vil nyde godt af de 
samme betingelser som LLDC-lande i AVS for en samhandel på 7 mio. ECU i 
henhold til 1994-tallene. 
For landbrugsprodukternes vedkommende vil fastsættelsen af toldfri adgang være 
ensbetydende med, at samtlige LLDC-lande vil få yderligere forbedrede præferencer 
i forhold til præferencerne i henhold til Lomé-konventionen eller GSP-ordningen. 
Ud over de tidligere nævnte risici ved en yderligere liberalisering af 
landbrugsprodukterne og behovet for undtagelser kan der nævnes en række 
problemer, som har tilknytning til Lomé-konventionens kontraktuelle karakter. 
12 
Modsat hvad der er tilfældet for GSP, er de handelspræferencer, der indrømmes 
AVS-staterne, fastsat i Lomé-konventionen, der er en kontraktuel aftale mellem alle 
signatarstaterne. Et af dens grundprincipper på handelsområdet er en bestemmelse i 
artikel 174, stk. 2, litra b), om ikke-forskelsbehandling mellem AVS-staterne 
("Fællesskabet udøver ingen forskelsbehandling mellem AVS-staterne på det 
handelsmæssige område"). Så længe den nuværende Lomé-konvention er i kraft, gør 
dette det retligt umuligt for Fællesskabet at udvide handelspræferencernes 
dækningsområde for LLDC-landene i AVS uden samtidig at udvide det for de 
øvrige 29 AVS-stater, og et sådant tiltag er langt mere vidtrækkende end den EF-
foranstaltning, som nærværende dokument lægger op til. 
Som tidligere nævnt udløber den nuværende Lomé-konvention i februar 2000. Indtil 
da kan EF udvide handelspræferencerne for de LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, 
så de svarer til dem, der indrømmes AVS-staterne; dette ville forudsætte 
kontingenter og tidsplaner id import af visse følsomme landbrugsprodukter, som 
indrømmes præferentiel adgang uden kvoter og tidsplaner i Lomé-konventionens 
handelsordning. 
De følsomme fordele på landbrugsområdet, som er indrømmet i medfør af 
særprotokoller til Lomé-konventionen (sukker, bananer, rom samt kalve- og 
oksekød), som kun indrømmes nogle få AVS-stater, bør ikke udvides til også at 
gælde for de LLDC-lande, der ikke er AVS-stater. 
Oprindelsesregler 
En forbedring af markedsadgangen er ikke alene ensbetydende med anvendelse af 
nulsats og ophævelse af kvantitative restriktioner, men også med en øget indsats for 
at fremme LLDC-landenes muligheder for at udnytte disse mere liberale betingelser. 
Et område, hvor Det Europæiske Fællesskab kan gøre betydelige fremskridt, er 
oprindelsesreglerne, der som nævnt ovenfor begrænser de muligheder, som de 
LLDC-lande, der ikke er AVS-stater, har for at drage nytte af GSP-præferencerne. 
Forbedringer på oprindelsesreglernes område bør dog omhyggeligt foretages på en 
sådan måde, at de bidrager til at realisere det rette mål, dvs. udbygning af den 
eksisterende industrielle infrastruktur og skabelse af nye industrier i 
modtagerlandene. For at forebygge risikoen for, at andre lande prøver at drage 
ubehørig fordel af yderligere indrømmelser, bør der overvejes passende 
administrative instrumenter (dvs. bilaterale tekstilovervågningsaftaler med lande, 
der ikke er medlemmer af WTO, eller administrative ordninger for tekstilhandelen 
tillige med en styrkelse af toldsamarbejdsmekanismerne) som nyttige eller 
nødvendige ledsageforanstaltninger. 
Der kan tilstræbes en løsning, som sikrer regional kumulation (som det er tilfælde 
for ASEAN og kunne blive det for SAARC6). Dette er allerede forudset i 
forbindelse med de undtagelser, som Kommissionen vil foreslå Toldkodeksudvalget. 
Det vil desuden anspore til processen for regional integration mellem LLDC-landene 
og udviklingslandene, hvilket er et af målene for Fællesskabets udviklingspolitik. 
ASEAN: Sammenslutningen af stater i Sydøstasien 
SAARC: Den sydøstasiatiske sammenslutning om regionalt samarbejde. 
13 
Deltagelse af andre WTO-medlemmer 
Som nævnt i handlingsplanen kan både industri- og udviklingslandene bidrage til at 
forbedre markedsadgangen for de mindst udviklede lande. Rent faktisk indrømmer 
udviklingslandene og de mindst udviklede lande hinanden præferencer i forbindelse 
med regional integration, dvs. på et gensidigt grundlag. 
Udviklingslandene og navnlig de mere avancerede af dem7 bør medvirke i 
overensstemmelse med deres udviklingsniveau. Undtagelserne i deres 
præferenceordninger f.eks. forventes at blive mere omfattende, end tilfældet vil være 
for industrilandene. Dette vil kunne formindske ethvert modsætningsforhold mellem 
autonome præferencer og regional integration, fordi produktdækningen i det 
sidstnævnte tilfælde vil blive større. Indførelsen af præferentielle autonome 
ordninger vil endog kunne anspore til at tiltræde et frihandelsområde, hvilket gør det 
muligt for de tiltrædende parter at opnå større liberalisering end den, de ville have 
opnået under præferenceordningerne. 
b) "Medlemmerne af WTO bør bestræbe sig på i videst mulig udstrækning at 
benytte de relevante bestemmelser i aftalen om tekstilvarer og 
beklædningsgenstande som middel til at øge de mindst udviklede landes 
muligheder for markedsadgang." 
Det Europæiske Fællesskab anvender ikke nogen kvantitative restriktioner på 
tekstilvarer med oprindelse i de mindst udviklede lande. I forbindelse med aftalen 
om tekstilvarer og beklædningsgenstande har Det Europæiske Fællesskab kun én 
bilateral aftale, nemlig aftalen med Bangladesh, der vedrører et kontrolsystem. 
Desuden nyder LLDC-landene godt af toldpræferencer for alle tekstilvarer i henhold 
til Lomé-konventionen og GSP-ordningen. 
Ligesom det er tilfældet for import af færdigvarer som helhed, har EF's liberale 
handelsordning for import af tekstilvarer og beklædningsgenstande fra LLDC-
landene været til stor gavn. Opgjort både i absolutte tal og i andel af sektorens 
samlede import er EF det vigtigste marked i "Quad" for LLDC-landene. 
Det Europæiske Fællesskab kan fuldt legitimt fastsætte det mål for den multilaterale 
indsats, at de øvrige udviklingslande, der opretholder bilaterale tekstilaftaler med 
kvantitative restriktioner, træffer liberaliseringsforanstaltninger. Ved samme 
lejlighed kan Det Europæiske Fællesskab søge at opnå forbedringer i de 
præferenceordninger, som andre WTO-medlemmer anvender, ved udvidelse af 
dækningsområdet til også at omfatte tekstilvarer. 
En ophævelse af de kvantitative restriktioner på tekstilvarer med oprindelse i mindst 
udviklede lande kan imidlertid give anledning til reaktioner fra tekstileksporterende 
udviklingslande, for hvis vedkommende de kvantitative restriktioner vil blive 
opretholdt. Disse lande kan hævde, at en opretholdelse af kvoter for deres 
tekstilvarer kan lægge loft over deres markedsandel og kunstigt skabe plads på 
markedet for de produkter fra LLDC-landene, som kvoterne ophæves for. 
7 Eksempelvis de lande, der er angivet i bilag VII til GSP-forordningerne. 
14 
c) "Når det er hjemlet i WTO-aftalerne. kan medlemmerne beslutte ensidigt og på 
et autonomt grundlag at udvide visse fordele til også at gælde for leverandører 
i mindst udviklede lande." 
Det Europæiske Fællesskab kan i forbindelse med aftalen om offentlige 
indkøbsaftaler undersøge, om de med markedsåbningen forbundne fordele kan 
udvides til også at gælde for leverandører i LLDC-lande, uanset om disse er parter i 
aftalen eller ej. Denne udvidelse bør ske på et autonomt grundlag og bør ikke være 
retligt bindende. Der kan være tale om en bilateral foranstaltning eller om en 
multilateral foranstaltning, hvis der opnås enighed med de øvrige WTO-medlemmer 
derom. 
d) Del IV. punkt 17. i WTO's handlingsplan: 
"Individuelle medlemmer kan undersøge mulighederne for at binde 
præferentielle toldsatser, som kun kan anvendes på mindst udviklede lande, i 
WTO's præferenceordning." 
Der vil med bindende præferencesatser for LLDC-landene blive indført et stabilitets-
og forudsigelighedselement i LLDC-landenes eksport, som eventuelt kan tiltrække 
investeringer og gøre det muligt at planlægge på lang sigt. På den anden side vil der 
også blive indført et fleksibilitetshæmmende element for donorlandet. 
Toldpræferencerne vil således ikke blive givet på et autonomt grundlag men udgøre 
en forpligtelse. I en bunden præferenceordning er det hverken muligt at ændre 
varelisten, satserne eller modtagerne8. 
Bundne præferencer vil derfor i kraft af deres stabilitet bidrage til 
udviklingsprocessen, men de gør det på den anden side ikke muligt for donorlandet 
at anvende dem til udviklingspolitiske formål. 
Det vil kun give mening at oprette en WTO-præferenceordning, hvis alle ikke-
LLDC-medlemmer slutter op om den. Forpligtelsernes omfang og deres placering i 
tid vil kunne variere efter donorens udviklingsniveau. 
Der er imidlertid også en række spørgsmål vedrørende WTO's retsgrundlag for en 
ikke-autonom præferenceordning, som vil være en bunden undtagelse fra 
mestbegunstigelsesbehandlingen. Alt dette vil kræve et stærkt politisk initiativ, som 
mange WTO-medlemmer vil modsætte sig. Rent faktisk har de øvrige "Quad"-lande 
allerede været meget uvillige til at acceptere en udvikling hen imod en yderligere 
åbning af markederne for LLDC-landene. Denne uvilje ændredes til en totalt negativ 
holdning til forslaget om en bunden præferenceordning for markedsadgang. Hvis der 
på nuværende stade insisteres for kraftigt på en bindende ordning, vil dette 
undergrave de få fremskridt, der eventuelt kan blive gjort med hensyn til fremtidig 
åbning af markederne på et autonomt grundlag. 
Endelig udgør en bindende præferenceordning, der kun skal gælde for mindst 
udviklede lande, en konsolideret indrømmelse. Den er som sådan ikke længere en 
fordel, som indrømmes ensidigt af et donorland, men en del af den generelle balance 
mellem rettigheder og forpligtelser for WTO's medlemmer som helhed. 
Som det er tilfældet i dag, f.eks. for Myanmar, for hvis vedkommende der vil blive tilbagetrukket GSP-
præferencer på grund af overtrædelse af de internationale konventioner om forbud mod tvangsarbejde. 
15 
Af alle disse årsager vil det være bedst at overveje tanken om en bindende 
præferenceordning inden for rammerne af næste forhandlingsrunde som en mulig 
del af slutpakken. 
III. KONKLUSIONER/FORSLAG 
Det Europæiske Fællesskab prioriterer spørgsmålet om de mindst udviklede lande 
særdeles højt og har sat sig det mål at medvirke ved integreringen af dem i det 
internationale handelssystem. I multilateralt regi har Det Europæiske Fællesskab støttet 
WTO's omfattende handlingsplan og tilrettelæggelsen af møder på højt niveau til 
koordinering af den faglige bistand med henblik på at bistå dem med at udnytte de 
muligheder, som liberaliseringen af samhandelen frembyder. 
Efter Europas opfattelse er handels- og udviklingsaspekter tæt knyttet til hinanden, og 
denne forbindelse kommer til udtryk i den førte politik over for de fattigste lande. Ethvert 
initiativ og enhver omlægning af de præferencer, der indrømmes LLDC-landene, skal 
derfor stemme overens med hovedlinjerne i Fællesskabets udviklingspolitik. Ethvert 
initiativ til gunst for de mindst udviklede lande skal tages under skyldig hensyntagen til 
det forhold, at Lomé-konventionen, som ikke alene vedrører LLDC-landene, men også en 
række andre udviklingslande, udløber år 2000. 
At dømme efter analysen i denne meddelelse er den handelsordning, som Det Europæiske 
Fællesskab allerede anvender nu, ganske generøs, men der er stadig muligheder for 
yderligere liberalisering. Disse muligheder vedrører begrænsede mængder af den 
nuværende samhandel, men det er vanskeligt at vurdere, hvilke virkninger 
liberaliseringen af samhandelen vil få på handelsstrømmene, navnlig da de fleste af de 
produkter, for hvis vedkommende der stadig benyttes restriktioner og opkræves told, er 
landbrugsprodukter. 
Kommissionen foreslår derfor, at Rådet fastlægger en faseopdelt tilgang i form af 
initiativer, der 
sigter mod at give alle LLDC-lande samme præferencebehandling og lige muligheder 
på EF-markedet 
bygger på et autonomt grundlag men som koordineres og udnyttes i den multilaterale 
kontekst 
udnytter de muligheder, der allerede findes i Fællesskabets instrumenter for den 
præferentielle handelspolitik. 
På Kort sigt bør Det Europæiske Fællesskab i Handels- og Udviklingskomitéen tage 
autonome initiativer på følgende områder: 
Harmonisering af Det Europæiske Fællesskabs præferentielle handelspolitik over for 
de mindst udviklede lande. Dette kan på kort sig gøres ved at tilpasse 
handelsordningen for alle LLDC-lande efter Lomé-toldpræferencerne med visse 
undtagelser for følsomme produkter, navnlig landbrugsprodukter, der er omfattet af 
Lomé-kontingenter og Lomé-protokoller 
16 
Hvad angår oprindelsesreglerne, vil Fællesskabet kunne fremme anvendelsen af de 
bestående faciliteter med hensyn til regional kumulation til fordel for de mindst 
udviklede lande, reagere positivt på anmodninger om undtagelse fra visse LLDC-
lande, medens en særlig meddelelse til Rådet i nær fremtid bl.a. vil kunne bidrage til 
at klarlægge betingelserne for anvendelsen af præferencerne i praksis. 
På grundlag af disse initiativer bør Det Europæiske Fællesskab opfordre de øvrige 
medlemmer af WTO, også de avancerede udviklingslande, til at fremlægge yderligere 
forbedringer på grundlag af WTO's handlingsplan, således at deres markeder åbnes 
yderligere i et omfang, der svarer til dem, som EF allerede har foretaget. 
Endelig vil det være bedst at overveje tauken om en bindende præferenceordning inden 
for rammerne af næste forhandlingsrunde som en mulig del af slutpakken. 
17 
BDLAGI 
Liste over de mindst udviklede udviklingslande 
Sudan 
Mauretanien 
Mali 
Burkina Faso 
Niger 
Tchad 
Kap Verde 
Gambia 
Guinea-Bissau 
Guinea 
Sierra Leone 
Liberia 
Togo 
Benin 
Den Centralafrikanske Republik 
Ækvatorialguinea 
Sâo Tome og Principe 
Zaire 
Rwanda 
Burundi 
Etiopien 
Eritrea 
Djibouti 
Somalia 
Uganda Tanzania 
Mozambique 
Madagaskar 
Comorerne 
Zambia 
Malawi 
Botswana 
Lesotho 
Haiti 
Yemen 
Afghanistan 
Bangladesh 
Maldiverne 
Nepal 
Bhutan 
Myanmar (Burma) 
Laos 
Cambodja 
Salomonøerne 
Tuvalu 
Kiribati 
Vanuatu 
Tonga 
Vestsamoa 
Angola 
-1-
// 
BILAG II 
FN-definition af mindst udviklede lande (LDC-lande) 
FN's Generalforsamling giver et land status som mindstudviklet land (LDC-status) efter 
anbefaling fra komitéen for udviklingsplanlægning via ECOSOC. 
Listen over LDC-lande og kriterierne revideres hvert tredje år - den næste revision foretages i 
1997. 
Der er følgende kriterier: 
1) 
2) 
3) BNP pr. indbygger. 
Udvidet Physical Quality of Life Index (APOLI), der omfatter fire indikatorer: 
middellevetid ved fødslen, kalorietilførsel pr. indbygger, andel indskrevne i grundskole 
og sekundærskole og alfabetiseringsgrad blandt voksne 
Index vedrørende spredning af de økonomiske aktiviteter, der omfatter følgende: 
fremstillingsvirksomheds andel af BNP, industribeskæftigelsens andel, elforbrug pr. 
indbygger og eksportkoncentrationskoefficient. 
FN-liste over de mindst udviklede lande 
Afghanistan 
Angola 
Bangladesh 
Benin 
Bhutan 
Burkina Faso 
Burundi 
Cambodja 
Kap Verde Gambia 
Guinea 
Guinea-Bissau 
Haiti 
Kiribati 
Laos 
Lesotho 
Liberia 
Madagaskar 
Den Centralafrikanske Republik Malawi 
Tchad 
Comorerne 
Djibouti 
Ækvatorialguinea 
Eritrea 
Etiopien Maldiverne 
Mali 
Mauretanien 
Mozambique 
Myanmar 
Nepal Niger 
Rwanda 
Samoa 
Sào Tome og Principe 
Sierra Leone 
Salomonøerne 
Somalia 
Sudan 
Togo 
Tuvalu 
Uganda 
Tanzania 
Vanuatu 
Yemen 
Zaire 
Zambia 
-1 
tf 
I/97/66-DA Del 3 Rev. 1 BILAG m 
Import til EU fra de mindst udviklede udviklingslande, der ikke er AVS-lande*, og som ikke er omfattet af en præferenceordning - 1994 (1 000 ECU) 
41061900 Læder af gede- eller gedekidskind, andre 
varer 
41061200 Læder af gede- eller gedekidskind, 
forgarvet på anden måde 
41051990 Fåre- og lammeskind, i andre tilfælde, 
spaltet 
41051910 Fåre- og lammeskind, i andre tilfælde, 
ikke spaltet 
07032000 Hvidløg 
41061190 Læder af gede- eller gedekidskind, 
vegetabilsk forgarvet, i andre tilfælde 
41051210 Fåre- og lammeskind, forgarvet på anden 
måde, ikke spaltet 4 237 
2 039 
485 
226 
118 
58 
39 2,4 
2,4 
2,2 
2,2 
11,6 
2,4 
2,2 10.8 2 
2 
2 
2 
9,6 
2 
1 Yemen, Afghanistan, Bangladesh, Maldiverne, Nepal, Bhutan, Myanmar, Laos og Cambodja. 
2 Industriprodukter: 1. januar 1999 
Landbrugsprodukter: 1. juli 2000 (medmindre andet er angivet) 
41041091 Læder, kun garvet 
10063025 Delvis sleben eller sleben ris 
10063044 Delvis sleben eller sleben ris 
02013000 Udbenet kød 
41072910 Læder, i andre tilfælde 
17039000 Melasse, andre varer 
10063094 Delvis sleben eller sleben ris 
10063063 Delvis sleben eller sleben ris 
10063092 Delvis sleben eller sleben ris 35 6,7 
25 611 ECU/ton 
14 611 ECU/ton 
10 18,8 + 445,6 
ECU/100 Kg 
9 2,5 
8 43 ECU/100 
Kg 
7 611 ECU/ton 
5 611 ECU /ton 
4 611 ECU/ton 533 ECU/ton 
533 ECU / ton 6,5 
416 ECU /ton 
416 ECU/ton 
16,4 + 388,7 12,8 + 303,4 ECU / 100 Kg 
ECU/100 Kg 
/net 
2 
0,4 ECU/100 
Kg / net 
533 ECU/ton 
533 ECU / ton 
533 ECU / ton 0,35 ECU/100 Kg 
416 ECU/ton 
416 ECU/ton 
416 ECU/ton 
I ALT UDEN PRÆFERENCER 7 320 
IMPORT I ALT 1 624 477 
3 Industriprodukter: 1. januar 2000 
Landbrugsprodukter: 1. juli 2000 (medmindre andet er angivet) 
IMPORT I ALT FRA MINDST UDVIKLEDE LANDE TIL QUAD 
EF (15) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 US 
Værdi (1 000 ECU) Andel (%) 
7833161 
7552554 
6509104 
6418896 
5682344 
6373539 
7199627 1,8028 
1,6986 
1,3753 
1,3787 
1,1946 
1,2232 
1,3217 Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 3924983 
3614505 
3195236 
3429351 
3771629 
3893464 
3807810 0,8771 
0,8894 
0,7780 
0,8043 
0,7322 
0,6722 
0,6461 
JAPAN 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
1326159 
981687 
992215 
909998 
1111100 
1057997 
1207520 0,6930 
0,5324 
0,5194 
0,5069 
0,5406 
0,4581 
0,4699 CANADA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
215209 
160619 
196469 
155182 
130472 
145303 
171995 0,2080 
0,1756 
0,2062 
0,1643 
0,1163 
0,1166 
0,1369 
Kilde: EUROSTAT (COMTRADE) 
Note: Andel i procent af samlet import 
EU15:1995 EUROSTAT (COMEXT) 
M 
EF (15) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
JAPAN 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 IMPORT AF FORARBEJDEDE VARER FRA MINDST UDVIKLEDE LANDE 
US 
Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
2216127 
2058076 
2035229 
2459246 
2690863 
2979195 
3427255 0,8477 
0,7586 
0,6809 
0,8181 
0,8500 
0,8538 
0,9394 
Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
36090 
43251 
42501 
41999 
43748 
55253 
61514 0,0449 
0,0550 
0,0509 
0,0529 
0,0459 
0,0484 
0,0451 Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
CANADA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 958971 
884882 
821180 
954470 
1119112 
1222489 
1349103 0,2878 
0,2995 
0,2674 
0,2949 
0,2812 
0,2690 
0,2900 
Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
33259 
42108 
37900 
42464 
51036 
59435 
72430 0,0394 
0,0575 
0,0490 
0,0550 
0,0554 
0,0574 
0,0696 
Kilde: EUROSTAT 
Note: Andel i procent af samlet import pr. sektor 
Forarbejdede varer: SITC-kapitel 5+6-68+7+8 
EU15:1995 EUROSTAT (COMEXT) 
M 
Kilde: EUROSTAT 
Note: Andel i procent af samlet import pr. sektor 
Tekstiler og tøj: SITC-kapitel 65+84 
1995-tale foreligger ikke for EU (15) og Japan 
EU15:1995 EUROSTAT (COMEXT) IMPORT AF TEKSTILER OG TØJ FRA MINDST UDVIKLEDE LANDE 
EF(15) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
JAPAN 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Værdi (1 000 ECU) 
438971 
546437 
811747 
899235 
1157041 
1299428 
1492743 
Værdi (1 000 ECU) 
13666 
14528 
13949 
17577 
16069 
17686 
20704 Andel(%) 
1,4784 
1,6513 
2,0837 
2,2591 
2,6996 
2,8477 
3,3865 
Andel(%) 
0,1130 
0,1441 
0,1260 
0,1485 
0,1139 
0,1030 
0,1094 US 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
CANADA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Vaerdi (1 000 ECU) 
627957 
649156 
645131 
807717 
978702 
1085350 
1164889 
Vaerdi (1 000 ECU) 
21373 
31024 
28346 
35463 
43200 
51204 
63091 Andel(%) 
2,1325 
2,4524 
2,2824 
2,5470 
2,5778 
2,6729 
2,9410 
Andel(%) 
0,5189 
0,8382 
0,7583 
0,9312 
0,9682 
1,1207 
1,4000 
âl 
IMPORT AF LANDBRUGSPRODUKTER FRA MINDST UDVIKLEDE LANDE 
EF (15) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1995 
1994 US 
Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
2316272 
1938796 
1685524 
1560369 
1557512 
2027531 
2762421 3,9840 
3,5026 
2,9719 
2,7881 
2,8308 
3,1549 
4,3018 Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 415342 
285059 
261501 
236171 
260658 
336454 
262060 1,3094 
1,0054 
0,8987 
0,7899 
0,7421 
0,8877 
0,7170 
JAPAN CANADA 
Værdi (1 000 ECU) Andel(%) Værdi (1 000 ECU) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 639325 
424167 
431211 
434148 
523323 
607642 
629270 1,4352 
1,1207 
1,0568 
1,0526 
1,0662 
1,1047 
1,1535 1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 41767 
28256 
28258 
22578 
26311 
26625 
31213 0,5813 
0,4264 
0,4020 
0,3261 
0,3232 
0,3046 
0,3686 
Kilde: EUROSTAT 
Note: Andel i procent af den samlede landbrugsimport 
Landbrug: SITC-kapitel 0+1+21+22+231+24+261+ til 265+268+29+4 
EU15:1995 EUROSTAT (COMEXT) 
> f P 
BILAG V 
Liberalisering af handelen med landbrugsprodukter med LDC-landene: 
Fastlæggelse af undtagelser 
Vanskeligheder med at fastlægge undtagelser 
Det første problem er, at der ikke uden videre kan tilvejebringes oplysninger om EF's 
præcise aktuelle niveau for og omfang af beskyttelse af landbrugsimporten. GD VI har 
talt om rundt regnet 5 000 toldpositioner, hvor der er tale om en eller anden form for 
beskyttelse. Under en række af disse positioner finder der kun beskeden - eller slet ingen 
- handel sted, men dette udelukker ikke, at LLDC-landene med tiden kan ændre deres 
produktionsstruktur, og en vis liberalisering kan tilskynde dem dertil. 
Et godt eksempel herpå er maniok. Brasilien, der aldrig har været nogen særlig vigtig 
eksportør, forhandlede sig som led i Kennedy-runden frem til en toldnedsættelse. EF-
firmaerne forsøgte at maksimere indrømmelsen ved at udnytte andre produktionscentre. 
Søgelyset blev rettet mod Thailand, som hurtigt blev en vigtig leverandør til EF, fordi der 
blev foretaget nogle heldige investeringer, bl.a. i infrastruktur inkl. havnefaciliteter. Som 
følge af den hastige forøgelse af EF's import sidst i 1970'erne blev det nødvendigt at 
indgå en selvbegrænsningsaftale med den thailandske regering. 
Dette illustrerer vanskelighederne med at måle de enkelte varers potentiel, da ikke 
tidligere dyrkede afgrøder kan tages op, og eksportmønstrene kan ændres. Dette er et 
argument for rimelige beskyttelsesforholdsregler til gavn for enkeltstående sektorer på 
markedet snarere end et argument mod liberalisering i almindelighed med den 
begrundelse, at vore markeder kan blive oversvømmet: det ligger fast, at LLDC-landene 
ikke har kapacitet til hurtigt at øge deres andel af den samlede landbrugsimport. 
Fastlæggelse af de produkter, der kan tænkes at skabe problemer 
Ved ethvert forsøg på at fastlægge, hvilke produkter der skal optages på en eventuel liste 
over undtagelser, skal der tages hensyn til LLDC-landenes produktionsmuligheder og 
markedsvilkårene i Europa. Med hensyn til LLDC-landenes produktionsmuligheder 
foreligger der umiddelbart kun beskeden generel information. De data, der dannede 
grundlag for denne rapport, stammer fra UNCTAD's råvareårbog, der er standardkilde 
for denne type information. Selv her er dataene ufuldstændige, og analysen er derfor på 
ingen måde udtømmende (der er medtaget 15 sektorer, for hvis vedkommende der var 
udarbejdet data vedrørende forbrug og/eller produktion). Materialet giver dog et generelt 
indtryk af, hvilke vareområder der bør undersøges yderligere. 
Analysen er baseret på en sammenligning af på den ene side LLDC-landenes samlede 
forbrug, produktion og eksport (til hele verden) og på den anden side EF's samlede 
forbrug, produktion og import (fra hele verden). 
Der vil naturligvis knytte sig en vis usikkerhed til enhver analyse, men den vil alligevel 
give et generelt overblik over de sektorer, hvor der kan tænkes at ville opstå problemer. 
IAJ^ 
Der vil næppe opstå problemer i de 8 sektorer, hvor der ikke - eller praktisk taget ikke -
finder nogen produktion sted i EF, da disse sektorer i forvejen er kendetegnet af meget 
lave beskyttelsesniveauer: kaffe, kakaobønner, te, peber, jordnødder, palmekerner, 
palmeolie og kopra. 
For tre af de øvrige sektorers vedkommende foreligger der både data vedrørende forbrug 
og produktion: 
Oksekød: Selv om EF er nettoeksportør, finder der en forholdsvis omfattende import sted 
svarende til 20% af den samlede produktion i EF. LLDC-landenes samlede produktion 
udgør rundt regnet en fjerdedel af det samlede forbrug i EF, og ved første øjekast giver 
dette LLDC-landene mulighed for en \is forøgelse af deres eksport. Selv om LLDC-
landenes forbrug er 28% større end deres produktion, kunne en produktionsforøgelse 
tænkes at føre til øget eksport til EF. Dette ville være tilfældet, hvis LLDC-landene 
kunne eksportere de mest eftertragtede udskæringer og selv beholde resten af 
produktionen. Dette ville gøre det muligt for dem at importere billigere udskæringer fra 
andre leverandører til dækning af den indenlandske efterspørgsel. 
Bananer: EF er storimportør, og EF's egen produktion dækker lidt mere end 10% af 
forbruget i EF. LLDC-landene forbruger selv alt det, de producerer, og eksporterer i 
øjeblikket meget lidt. En liberalisering kan i denne sektor føre til øget samhandel med 
EF. 
Sukker: LLDC-landenes forbrug af sukker er betydelig større end deres produktion. Dette 
tyder på, at eksportpotentiellet er betydelig mindre end for oksekød, også selv om EF 
importerer betydelige mængder sukker. 
For de resterende fem produkters vedkommende foreligger der ingen data vedrørende 
forbruget, og en analyse må derfor være mere usikkerhedsbehæftet. 
Hvede: EF importerer hvede svarende til mindre end 5% af EF's egen produktion, og 
dette forhold kombineret med den meget begrænsede produktion af hvede i LLDC-
landene tyder på, at eksporten til EF kun vil blive forøget i begrænset omfang - om 
overhovedet. 
Ris: EF er på ny storimportør af ris, og LLDC-landene producerer meget mere ris end EF. 
Der er således betydelige muligheder for øget eksport. 
Olieholdige frø og vegetabilsk olie: EF er på ny storimportør, men har også selv en 
betydelig produktion. LLDC-landene producerer rundt regnet halvt så meget som EF, og 
den nuværende eksport er meget lille. Der foreligger ikke data om LLDC-landenes 
forbrug, og det er derfor vanskeligt at danne sig et klart billede, men LLDC-landene kan 
meget vel være i stand til at øge eksporten til EF i direkte konkurrence med 
producenterne i EF. Olieholdige frø importeres allerede nu toldfrit, men det samme er 
ikke tilfældet for vegetabilsk olie. Der er derfor tale om en sektor, hvor det er nødvendigt 
med mere detaljerede undersøgelser, selv om det skal bemærkes, at erhvervsgrenen i EF 
under Uruguay-runden gik ind for en "nul for nul"-løsning for vegetabilsk olie, men dette 
tilbud blev i sidste ende afvist af USA. 
Sojabønner: Samme analyse som for olieholdige frø. Det skal dog bemærkes, at handelen 
med soyabønner og sojakage afledt af bønner i forvejen foregår toldfrit. 
«# 
Konklusion 
Tre af de fire produkter, der er karakteriseret som følsomme, er behandlet i ovenstående 
analyse. Af de tre har ris tydelige eksportmuligheder, og det samme gælder bananer. Det 
er noget mindre indlysende, at oksekød skal medtages. Når det anses for at være et 
produkt, som godt kan skabe problemer, ligesom det er tilfældet for bananer (og maniok, 
der ikke behandles her), skyldes dette i lige så høj grad den politiske følsomhed, der 
knytter sig til produktet, som økonomiske betænkeligheder. Desuden tyder analysen på, 
at vegetabilsk olie måske også skal medtages på en eventuel liste over undtagelser, og at 
det samme kunne være tilfældet for sukker, selv om det vil være nødvendigt med en mere 
tilbundsgående analyse, før der kan træffes en endelig afgørelse. 
Nærværende konklusioner er både partielle og generelle. De viser dog, hvilke sektorer det 
kan blive aktuelt at medtage på en liste over udelukkede produkter. En hensigtsmæssig 
beskyttelsesmekanisme er det eneste middel til at sikre effektiv beskyttelse mod 
uforudsete importstigninger som følge af, at LLDC-landene har ændret deres 
produktionskapacitet. Hvis der indrømmes LLDC-landene præferencer på et autonomt 
grundlag, vil det efter sagens natur være nødvendigt at optage en sådan mekanisme i 
præference-"pakken". 
17 
ANNEXV 
LLDC-EF-samhandelsmuligheder (1993-tal) 
VARE 
Oksekød 
Hvede 
Ris 
Bananer 
Sukker 
Kaffe 
Kakaobønner Produktion 
(1 0001) 
1670 
4610 
57382 
5686 
1638 
701 
54 
Te S 146 
; 
Peber j 4,4 
Oliefrø 2655 
Jordnødder '<• 2978 
Sojabønner 244 
Kopra 236 
Palmekerne 222 
Palmeolie 424 
Tobak 313 
Kilde: UNCTAD - varer 1995-årbogen LLDC ; 
Forbrug I Eksport 
(1 0001) 
2147 
5693 
2855 
2462 sække 
65,8 
185,6 ufabrikeret+C (1 000 t) 
3,6 
9,3 
212,7 
2,5 
147,3 
463,3 
38,7 
110,3 
2,1 
160 mio. $ 
22,2 
7,4 
66,3 
15,4 
33,2 
117,3 Produktion 
(1 0001) 
8000 
80978 
1944 
410 
16614 
0 
0 
0 
0 
5594 
5 
734 
1 
0 
0 
396 EF 
Forbrug 
7347 
3699 
13116 
31699 sække 
868,4 
223,1 
702,4 ufabrikeret Import 
(1 0001) 
1624,70 
17136,7 
1493,7 
3973,6 
3028,2 
2237,6 
1049,9 
295 
54,3 
8599,2 mio. $ 
508,6 
13403,7 
65,7 
34,5 
1735,5 
553,2 LLDC 
forbr/prod 
128,56 
100,12 
174,30 
45,07 EF 
forbr/prod 
91,84 
902,20 
78,95 
ingen prod. 
ingen prod. 
ingen prod. 
ingen prod. 
ingen prod. 
ingen prod. imp/prod 
20,31 
21,16 
76,84 
969,17 
18,23 
ingen prod. 
ingen prod. 
ingen prod. 
ingen prod. 
10172,00 
1826,12 
6570,00 
ingen prod. 
ingen prod. 
139,70 LLDC-prod 
/EU-forbr (i) 
22,73 
5,69 
2951,75 
153,72 
12,49 
6,22 
65,44 
47,46 
59560,00 
33,24 
23600,00 
^ 
^ Page 1 
Page 2 ANMEXV 
(i) Produktionstallene er om muligt anvendt, hvis der ikke foreligger forbrugstal. Hivs der ikke er antart noget tal, foreligger der ingen data. 1 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 156 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-97-159-DA-C 
ISBN 92-78-18723-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
3/