KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
COM(94) 29 endelig udg. 
Bruxelles, den 16.02.1994. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM UDBYGNING 
AF DET ADMINISTRATIVE SAMARBEJDE 
I FORBINDELSE MED GENNEMFØRELSEN 
OG HÅNDHÆVELSEN AF EU-LOVGIVNINGEN 
I DET INDRE MARKED 
Denne meddelelse er udarbejdet i sammenhæng 
med det strategiske program for det indre marked 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
I. Indledning 1 
II. Administrativt samarbejde: Elementer af en fællesskabsramme 3 
A. Forpligtelsen til at yde gensidig bistand 3 
B. Forpligtelsen til gennemsigtighed 4 
C. To underliggende principper 4 
• Proportionalitet 5 
• Fortrolighed 5 
III. Administrativt samarbejde: Et program for drøftelserne 6 
IV. Konklusioner 8 
Bilag i 
1. Administrativt samarbejde: Den aktuelle situation i 
Rollefordelingen i 
A. Medlemsstaternes rolle i 
B. Kommissionens rolle iii 
Behovene v 
Den aktuelle praksis viii 
• Viften af samarbejdsmekanismer ix 
• Balance mellem uformelt og formelt samarbejde x 
• Ulige deltagelse i Fællesskabets samarbejdsordninger x 
2. Program for forhandlinger om administrativt samarbejde xii 
M 
I. INDLEDNING 
1. I denne meddelelse redegøres der for det aktuelle administrative samarbejde 
mellem Fællesskabets medlemsstater på "indre markedsområdet, ligesom det fore­
slås, hvilke foranstaltninger der bør træffes for at sikre øget effektivitet og yderligere 
udvikling. 
2. Omkring udgangen af 1992 påpegede Rådet<1>, Europa-Parlamentet^) og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg*3) alle behovet for at sikre et effektivt fungerende indre 
marked, herunder et administrativt samarbejde af passende omfang. 
I sin oprindelige reaktion på Sutherland-rapporten oplyste Kommissionen, at den med 
hensyn til administrativt samarbejde ville følge en todelt fremgangsmåde. Første del, 
en gennemgang af Fællesskabets hasteprocedurer med henblik på hastende situatio­
ner på områderne dyre- og plantesundhed, sikkerhed o.lign., er omhandlet i en anden 
meddelelse*4). Nærværende meddelelse udgør anden del. Den supplerer arbejdet 
med hasteprocedurerne med en yderligere udbygning af den approach, som kom til 
udtryk i Sutherland - rapporten vedrørende partnerskab med medlemsstaterne. Den 
blev bebudet i det strategiske program for det indre marked.*5) 
3. Det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne og mellem dem og 
Kommissionen er stipuleret i traktaten, navnlig artikel 5. Det er et vigtigt arbejdsred­
skab for et retfærdigt og effektivt fungerende Fællesskab, og denne meddelelse foku­
serer på en kortlægning af behovet og dækningsområdet for konkrete foranstaltninger 
og tager sigte på at udvirke, at der træffes foranstaltninger til et effektivt samarbejde 
mellem medlemsstaterne og mellem dem og Kommissionen. 
4. Skønt der i de seneste år er skabt et administrativt samarbejde, der for det 
meste synes at fungere tilfredsstillende, er der betydelige forskelle i omfanget af det 
samarbejde, som praktiseres på de mange områder, der er omfattet af "indre mar-
kedH-lovgivningen. 
Selv om mange af disse forskelle øjensynlig kan tilskrives forskellige behov i de enkel­
te sektorer, er det efter Kommissionens opfattelse på tide at foretage en fornyet 
undersøgelse af det administrative samarbejde på "indre markedsområdet, da der i 
den seneste tid er vedtaget en særdeles omfattende EU-lovgivning med henblik på 
det indre markeds oprettelse. 
5. Kommissionen foreslår derfor, at der på områder, hvor der kun er indhøstet 
begrænsede erfaringer med samarbejde, foretages en vurdering af behovet for at 
udvikle særlige mekanismer. De eksisterende ordningers virkemåde bør også under­
søges med henblik på at påvise, hvor de kan forbedres på de områder, der falder ind 
under "indre marked"-problematikken. Dette arbejde bør udføres inden for en over­
ordnet ramme, som fastlægges af Fællesskabet, og som indeholder det administrative 
(1) Rådets resolution af 7. december 1992 (EFT C 334 af 18.12.1992, s, 1). 
(2) Europa-Parlamentets beslutning A3.0401/92 (EFT C 21 af 25.1.1993, s. 513) 
(3) Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse CES 602/93 (EFT C 201 af 26.7.1993, s. 59) 
(4) Kommissionens meddelelse om behandlingen af hastesager i forbindeise med gennemførelsen af EF-reglerne • 
Opfølgning af Sutherland-rapporten (KOM(93) 430 endelig udg.). 
(5) Kommissionens meddeletee til Rådet om "optimering af det indre marked - det strategiske program11 (KOM(93) 632 
endelig udg.) 
/IL 
samarbejdes grundprincipper. I lyset af denne undersøgelse kan der udarbejdes sær­
lige EU-bestemmelser for de sektorer, hvor der konstateres et behov derfor. 
6. Men der bør kun oprettes mekanismer, hvor der er behov derfor, og i så fald kun 
hvis de virker på den enklest mulige måde. Kommissionen er enig med medlemssta­
terne i, at ordninger for administrativt samarbejde skal være klare og ikke-bureaukrati-
ske og give et håndgribeligt udbytte. 
7. Gennemførelse og håndhævelse er først og fremmest noget, der foregår "på 
stedet". Dette indebærer, at Fællesskabets ordninger for administrativt samarbejde 
bør have til formål at gøre det lettere for medlemsstaternes administrationer at knytte 
kontakter, om muligt på en decentral måde. Hertil er det nødvendigt med en egnet 
kommunikations- og dataudvekslingsinfrastruktur. Hver enkelt ordning skal dog inde­
holde bestemmelser om, hvilken information der skal deles med Kommissionen og de 
øvrige medlemsstater, når de nationale myndigheder mener, at der er behov for aktion 
på EU-plan. 
8. Efter Kommissionens opfattelse vil forbedrede kontakter ikke alene gavne 
gennemførelsen af EU-lovgivningen, men også bidrage til at løse problemer på ikke-
harmoniserede områder og hjælpe med til at beskytte Fællesskabets finansielle inte­
resser bedre mod svig. Den prompte udveksling af information, hvor der opstår 
vanskeligheder for udvekslingen af varer og tjenesteydelser på ikke-harmoniserede 
områder, hvor der ikke findes nogen EU-lovgivning, bør bidrage til at forhindre, at der 
gribes til restriktive foranstaltninger, eller i det mindste klarlægge situationen for de 
involverede myndigheder. Den kan endog overflødiggøre EU-lovgivning på sådanne 
områder ved at fremme den gensidige anerkendelse af national lovgivning. 
9. Efter Kommissionens opfattelse vil udbygningen af det administrative samar­
bejde nyde bedst fremme, hvis der udtrykkelig udstikkes rammer derfor. I denne med­
delelse udstikkes der derfor en ramme for Fællesskabets administrative samarbejde i 
form af retningslinjer, som i fornødent omfang kan anvendes i detaljer. Kommissionen 
er i færd med at udarbejde et program for drøftelser i EU-regi med henblik på at klar­
lægge, hvorledes det administrative samarbejde kan fungere mest hensigtsmæssigt 
på hvert af de pågældende aktivitetsområder. 
II. ADMINISTRATIVT SAMARBEJDE: 
ELEMENTER AF EN FÆLLESSKABSRAMME 
10. På baggrund af de oplysninger, der er tilvejebragt vedrørende det administrative 
samarbejdes nuværende stade, og Kommissionens vurdering af medlemsstaternes og 
Kommissionens respektive roller, de konstaterede behov og de aktuelle fremgangs­
måder (jf. bilag 1) finder Kommissionen, at en mere sammenhængende og gennem­
sigtig approach for det administrative samarbejde med henblik på gennemførelse og 
håndhævelse af "indre marked'-lovgivningen er ønskelig. På nogle områder er det 
konkrete administrative samarbejde allerede langt fremme; på andre vil en eksplicit 
EU-ramme for udbygningen af det administrative samarbejde imidlertid udgøre en stor 
hjælp, fordi det derved undersøges, hvor stort behovet for at indføre mekanismer er, 
og fastlægges, hvor de eksisterende mekanismer kan forbedres. 
11. Rammen for administrativt samarbejde omfatter i påkommende tilfælde følgende 
elementer: 
(a) En regel: et grundlæggende krav om gensidig bistand. 
(b) Et værktøj: en forpligtelse til gennemsigtighed ved hjælp af et net af klart 
definerede kontakter. 
(c) To principper: 
• proportionalitet 
• fortrolighed. 
A. FORPLIGTELSEN TIL AT YDE GENSIDIG BISTAND 
12. På visse områder har Fællesskabet allerede taget skridt til at sikre en vis gensi­
dig bistand. Et eksempel af nyere dato herpå er levnedsmiddelsektoren. Desuden har 
Domstolen afklaret en række aspekter ved det forhold, at det implicit ligger i EU-lov-
givningen, at administrationerne har pligt til at samarbejde (jf. Mateucci mod Commu­
nauté française de Belgique, sag 235/87, dom af 27.9.88). Det bør nu sikres, at 
anvendelsen af princippet om gensidig bistand gradvis udvides til at dække alle 
aspekter ved "indre marked'-lovgivningen. 
Sigtet er på basis af gensidig tillid at tage de konkrete hjælpemidler i brug, der er nød­
vendige for at lette samarbejdet mellem medlemsstaterne, på en sådan måde, at der 
både tages hensyn til medlemsstaternes uensartede organisationsstrukturer og EU-
perspektivet. I nogle tilfælde, hvor Fællesskabets finansielle eller økonomiske interes­
ser er involveret (såsom told eller landbrug), er de gensidige bistandsmekanismer alle­
rede veldefinerede, således at der f.eks. udveksles bevismateriale og endog foreta­
ges fælles undersøgelser. I andre tilfælde indebærer den gensidige bistand i praksis 
ofte ikke mere end en direkte bilateral kontakt mellem de myndigheder i medlemssta­
terne, der er ansvarlige for lovgivningens gennemførelse. Der kan være tale om cen­
trale myndigheder i medlemsstaterne (banksektoren eller konkurrencepolitikken); hvor 
ansvaret for håndhævelsen er decentralt (f.eks. markedsinspektion vedrørende varers 
sikkerhed), kan det lette samarbejdet at benytte et centralt kontaktpunkt for en given 
sektor (se punkt 15 nedenfor). 
13. I praksis vil den enkelte samarbejdsordning blive anvendt af en medlemsstat, 
når denne har brug for information fra en anden, men ordningen vil også gøre det 
muligt at stille information til rådighed for alle, hvis problemet involverer flere med­
lemsstater eller viser sig at være af interesse for alle medlemsstater. Der er ikke tale 
om en bureaukratisk komplikation: medens det i de fleste tilfælde er tilstrækkeligt med 
bilateralt samarbejde, vil fordelene ved det indre marked kun kunne maksimeres, hvis 
løsningerne på problemerne gøres tilgængelige for alle og anvendes overalt i Fælles­
skabet. 
B. FORPLIGTELSEN TIL GENNEMSIGTIGHED 
14. For hver enkelt samarbejdsordnings vedkommende er det nødvendigt, at med­
lemsstaterne og Kommissionen har kendskab til, hvilke myndigheder der er ansvariige 
overalt i Fællesskabet. Kommissionen foreslår, at medlemsstaterne som følge af den 
nødvendige gennemsigtighed i de nationale gennemførelses- og håndhævelses-
mekanismer forpligtes til at sende Kommissionen og de øvrige medlemsstater 
grundlæggende oplysninger om, hvilke organer der forestår håndhævelsen af den 
pågældende lovgivning. Der er bl.a. tale om praktiske oplysninger om, hvilke 
embedsmænd i disse organer der er ansvarlige for den gensidige bistand i forbindelse 
med gennemførelsen af "indre marked'-lovgivningen. Denne information har stor 
betydning for mulighedeme for at forbedre kontakterne mellem de ansvarlige for 
håndhævelsen i medlemsstaterne, fastlægge behov for og midler til gensidigt samar­
bejde og udvælge højtprioriterede sektorer for Fællesskabets støtteforanstaltninger. 
15. Det er en vigtig del af denne gennemsigtighed, at der for hver sektor gives 
meddelelse om et centralt kontaktpunkt, der formidler kontakterne med kollegerne i de 
øvrige medlemsstater og i Kommissionen på området håndhævelse af EU-regler. 
Hver kontaktperson påser, at informationen mellem medlemsstaterne og mellem hans 
medlemsstat og Kommissionen formidles hurtigt og effektivt, hvilket kan indebære 
koordination af den information, der formidles mellem de relevante organer i den 
enkelte medlemsstat. Koordination på tværs af sektorerne i den enkelte medlemsstat 
bør vedblivende være en opgave for medlemmerne af Det Rådgivende Udvalg for Det 
Indre Marked. 
16. For den eksisterende lovgivnings vedkommende foreslår Kommissionen, at 
disse oplysninger afgives af medlemsstaterne hurtigst muligt og i hvert fald inden 
udgangen af 1994. For den fremtidige lovgivnings vedkommende bør denne informa­
tion gøres til en normal del af den nationale gennemførelse af EU-lovgivningen og 
meddeles Kommissionen samtidig med meddelelsen af gennemførelsen i den natio­
nale lovgivning. 
C. TO UNDERLIGGENDE PRINCIPPER 
17. Følgende to underliggende principper for den konkrete gennemførelse af den 
gensidige bistand afspejler både Domstolens kendelser og medlemsstaternes syns­
punkter under de seneste drøftelser. 
Proportionalitet 
Proportionalitetsprincippet indebærer, at det konkrete administrative samarbejde bør 
afpasses efter, hvad der er rimeligt, dvs. at myndighederne begrænser deres krav til 
hinanden til, hvad der er væsentligt i forhold til opgaven. 
Med hensyn til anmodninger om oplysninger mellem forvaltningerne har håndhævel-
seseksperterne i de enkelte sektorer den bedste baggrund for at bedømme, hvorledes 
proportionaliteten skal anvendes i praksis, navnlig fordi de både vil optræde som leve­
randører og rekvirenter af information. Foranstaltninger såsom udarbejdelse af stan­
dardformularer eller automatiseret bearbejdning af information kan gøre procedurerne 
mindre besværlige. 
Det samme princip gælder for de pligter, som disse forvaltninger pålægger erhvervsliv 
og borgere. Et vellykket administrativt samarbejde kan lette byrderne for virksomheder 
og enkeltpersoner. 
Samarbejdsindsatsen bør også give udbytte i form af, at fordelene står mål med de 
ressourcer, der sættes ind på opgaven. 
Fortrolighed 
På disse områder er fortrolighedsregler bydende nødvendige, f.eks. når der er tale om 
kommercielt følsom information. Medlemsstaterne synes ind imellem at tage mindre 
hensyn til fortrolighedsprincippet, når der er tale om ikke-nationale varer, end når det 
drejer sig om nationale varer. I det indre marked er det indlysende, at der skal gælde 
samme standarder for alle varer på markedet. 
Det er en forudsætning for at kunne udveksle fortrolig information og i særdeleshed 
sådan information via telematiske net, at der anvendes fælles sikkerhedsregler og -
procedurer samt træffes tekniske gennemførelsesforanstaltninger såsom tilrådig-
hedsstillelse af databeskyttelsesudstyr i dette øjemed. 
Er der tale om personlige oplysninger, skal informationsudvekslingen finde sted under 
overholdelse af gældende lovgivning om datasikkerhed. 
III. ADMINISTRATIVT SAMARBEJDE: 
ET PROGRAM FOR DRØFTELSERNE 
18. Den ovenfor drøftede EU-ramme for administrativt samarbejde bør anvendes på 
et sektormæssigt grundlag. Kommissionen undervurderer ikke den udfordring, som 
dette udgør. Selv om rammen ikke afviger stærkt fra den eksisterende velfungerende 
praksis, der er påkrævet til håndhævelse af EF-lovgivningen, kan det i nogle sektorer 
være nødvendigt, at medlemsstaterne overvejer omlægninger af ansvarsfordelingen 
mellem departementer og håndhævelsesorganer og mellem nationale, regionale og 
lokale forvaltningsniveauer. 
19. Kommissionen foreslår, at EU-rammen benyttes som grundlag for den fortsatte 
drøftelse af behovet for og udformningen af det administrative samarbejde. Disse 
drøftelser bør fokusere på de områder, hvor der hidtil kun er indhøstet få konkrete 
erfaringer med administrativt samarbejde, samt på de områder, hvor kvaliteten af den 
aktuelle praksis kan forbedres, og der bør tages hensyn til tidsforskellene med hensyn 
til lovgivningens ikrafttræden og følsomheden over for den særlige risiko, der regule­
res. På baggrund af disse kriterier agter Kommissionen at tage initiativ til sektordrøf­
telser på de områder, der er anført i bilag 2. Den EU-ramme, der oprettes i overens­
stemmelse med denne meddelelse, og principperne herfor skal være fællesnævner 
for alle disse drøftelser. 
Sigtet med den enkelte sektordrøftelse vil være: 
• på de aktivitetsområder, hvor der kun er indhøstet få erfaringer med admini­
strativt samarbejde, og hvor der ikke er nogen dertil indrettede mekanismer, 
at undersøge behovet for administrativt samarbejde, navnlig vedrørende 
informationsudveksling og beslutningstagning*6), og at nå til enighed om, hvil­
ke konkrete mekanismer der er nødvendige. Alt efter, hvilken sektor der er 
tale om, kan det blive nødvendigt med samarbejdsordninger vedrørende 
videnskabeligt eller teknisk samarbejde, evalueringer og vurderinger (af en 
vare eller en tjeneste), inspektioner eller markedsovervågning 
• på områder, hvor samarbejdet er ved at blive indledt, såsom videnskabeligt 
samarbejde i fødevaresektoren eller administrativt samarbejde mellem offi­
cielle fødevarekontroltjenester, at undersøge og identificere de foranstaltnin­
ger, der er nødvendige for at sikre, at disse samarbejdsordninger fra starten 
fungerer så effektivt som muligt 
• på andre områder at undersøge effektiviteten af eksisterende mekanismer for 
administrativt samarbejde og overveje, hvilke ændringer der kan være nød­
vendige, idet allerede velfungerende ordninger ikke røres 
• at kortlægge, hvilke støtteforanstaltninger der skal træffes af Kommissionen 
på kort og længere sigt. Som nævnt i sidste afsnit i bilag 2 er Kommissionen 
allerede i gang med aktiviteter, der tager sigte på at bakke det administrative 
samarbejde med henblik på det indre markeds virkeliggørelse op. Som følge 
af den mulige udbygning af samarbejdet i visse sektorer kan det imidlertid 
blive nødvendigt at udvide sådanne støtteforanstaltningers dækningsområde, 
(6) Selv om det administrative samarbejde principielt ikke øver indflydelse på medlemsstaternes kompetence, når det 
drejer sig om håndhævelsen af EU-iovgivningen, kan det alligevel i de i lovgivningen fastsatte tilfælde (f.eks. direktivet 
om forbrugsvarers sikkerhed) føre til beslutningstagning på EU-plan. 
-7 
navnlig hvad angår oplysende publikationer og støtte til at gøre kommunikati­
onen mellem de nationale håndhævelsesmyndigheder lettere. Når de forskel­
lige behov er kortlagt, vil Kommissionen fremlægge et passende program for 
disse foranstaltninger 
• at indføre en planlægningsproces for telematiske net til brug for administrati­
onerne (TNA-PP), hvor det er hensigtsmæssigt, hvorved behov, flaskehalse, 
mangler, evaluering og prioritering fastlægges ved anvendelse af en pragma­
tisk og overskuelig approach, og at føre denne ud i livet via TNA/IDA-
programmet; 
• at undersøge funktionsmangler ved ordningen samt årsagerne hertil, navnlig 
ud fra de økonomiske beslutningstageres synspunkt, i en observationsperio­
de i 1994. 
20. Nogle af disse sektordrøftelser kan munde ud i, at der fastsættes mere detalje­
rede bestemmelser om gennemførelsen af EU-lovgivningen, så vidt muligt på uformel 
måde (f.eks. i form af retningslinjer eller ved nedsættelse af arbejdsgrupper af hånd­
hævelseseks perter). Hvor det er af særlig stor betydning, vil bestemmelserne få form 
af EU-lovgivning. Kommissionen vil følge med i udviklingen i sektordrøftelserne og om 
fornødent fremsætte forslag med henblik på at overvinde vanskeligheder. Udgangen 
af 1994 vil være et udmærket tidspunkt for opgørelse af den stedfundne udvikling, da 
den (i punkt 16) foreslåede grænsedato for anmeldelse af de organer, der er ansvar­
lige for håndhævelsen, falder sammen hermed. Kommissionen vil også vurdere udvik­
lingen i det administrative samarbejde i sin årsberetning om det indre markeds funkti­
onsmåde. 
21. Selv om sigtet med denne meddelelse er at udvirke, at gennemførelsen af "indre 
marked"-lovgivningen bakkes op med effektive mekanismer for administrativt samar­
bejde, har Kommissionen noteret sig, at Domstolens kendelser ofte er afgivet på om­
råder, hvor der ikke har fundet nogen harmonisering sted. En effektiv mekanisme til 
fremme af bilaterale og andre kontakter mellem administrationerne ville udgøre et vig­
tigt bidrag til en løsning af vanskeligheder i tilknytning til handel med varer og tjenester 
på ikke-harmoniserede områder. Den ville som helhed fremme en gensidig anerken­
delse af nationale regler i kraft af den hurtige udveksling af information mellem de 
pågældende myndigheder og ville navnlig gøre det overflødigt for medlemsstaterne at 
gribe til restriktive foranstaltninger. 
-8 
IV. KONKLUSIONER 
22. Kommissionen finder, at det er nødvendigt med en "policy"-ramme for samar­
bejdet mellem medlemsstaternes administrationer og mellem dem og Kommissionen 
om håndhævelse af EU-lovgivningen i det indre marked baseret på følgende princip­
per 
• alle forvaltninger i medlemsstaterne, som er ansvariige for håndhævelsen af 
EU-lovgivningen, skal under hensyn til traktatens artikel 5 gensidigt bistå hin­
anden med udførelsen af deres arbejdsopgaver og især hurtigst muligt 
besvare anmodninger fra en af disse om samarbejde og udveksle den dertil 
fornødne information; 
• denne udveksling af information bør finde sted under overholdelse af følgen­
de kriterier: 
- fortroligheden bør respekteres, dvs. at den bør være omfattet af admini­
strativ tavshedspligt og opfylde de krav, som stilles af de tjenester, hvorfra 
informationen stammer; 
- der bør være proportionalitet mellem arten af den information, hvorom der 
anmodes, og formålet med den undersøgelse, der skal foretages; 
• med henblik herpå må hver enkelt medlemsstat nødvendigvis træffe egnede 
foranstaltninger til at sikre de mest effektive kontakter mellem sine egne 
tjenester og de øvrige medlemsstaters og Kommissionens tjenester; 
• hver medlemsstat bør sikre, at disse foranstaltninger, dens kontrolmekanis­
mer og de operative regler er gennemsigtige, navnlig ved at give Kommissio­
nen og de øvrige medlemsstater meddelelse derom. For så vidt angår de 
aktivitetsområder, der er nævnt i bilag 2, bør meddelelsen herom afgives 
senest ved udgangen af 1994. 
23. Kommissionen vil for sin del i nært samarbejde med myndighederne i medlems­
staterne, navnlig på de områder, hvor EU-lovgivningen ikke i forvejen indeholder 
detaljerede bestemmelser om håndhævelsen af bestemmelserne, bl.a. ved hjælp af et 
program for drøftelser på enkeltområder undersøge: 
• hvilke samarbejdsordninger der kan tages i brug eller udbygges med henblik 
på disse princippers virkeliggørelse; 
• hvilken form disse samarbejdsordninger bør have på grundlag af et princip 
om, at alle løsninger skal tilstræbe maksimal effektivitet til minimal udgift ved 
anvendelse af de enklest mulige procedurer; 
• hvilke støtteforanstaltninger der kan imødeses fra Fællesskabets side med 
henblik på at udbygge og styrke disse samarbejdssystemer, såsom offentlig­
gørelse af retningslinjer for gennemførelsen, oprettelse og efterfølgende drift 
af telematiske net, indsamling og analyse af data, fremme af udveksling af 
embedsmænd, uddannelsesaktiviteter osv. 
På baggrund af denne undersøgelse, der skal være afsluttet ved udgangen af 1994, 
vil Kommissionen finde frem til passende foranstaltninger og fremsætte sådanne for­
slag, som måtte vise sig nødvendige. Resultaterne af disse drøftelser vil blive vurderet 
i Kommissionens årsberetning om det indre marked. 
-I 
BILAG I 
Administrativt samarbejde: den aktuelle situation 
1. Gruppen på højt niveau vedrørende det indre markeds funktionsmåde under 
forsæde af Peter Sutherland forelagde i oktober 1992 Kommissionen en rapport med 
titlen "Det indre marked efter 1992: nye udfordringer", der indeholdt et vigtigt afsnit om 
"håndhævelse af reglerne via partnerskab". De henstillinger, der blev afgivet i dette 
afsnit, tog sigte på at udvikle en samarbejdsbetonet approach for håndhævelsen af 
"indre marked"-lovgivningen, bl.a. ved oprettelse af en permanent ordning for admini­
strativt partnerskab mellem medlemsstaterne og Kommissionen og en analyse af 
Fællesskabets udøvelse af dets beføjelser til at behandle hastende og alvorlige pro­
blemer for forbrugerne, herunder mulighederne for at oprette en koordinationsenhed i 
Kommissionen med den opgave at sikre effektiv kommunikation på EU-plan og natio­
nalt niveau og udarbejde retningslinjer for håndhævelsen af grupper af direktiver. 
2. I sit svar af 2. december 1992 på Sutherland-rapporten oplyste Kommissionen, 
at gennemførelsen af rapportens henstillinger ville "forstærke de økonomiske virknin­
ger af det indre marked og styrke dets politiske dimension", ligesom den tilsluttede sig 
hovedtrækkene i den strategi "baseret på gennemsigtighed, samar-bejde og decentral 
anvendelse", som i rapporten blev anbefalet til forvaltning af det indre marked. Kom­
missionen oplyste i sin meddelelse af 22. december 1993 med titlen "optimering af det 
indre marked - det strategiske program"*7), at den havde til hensigt at forelægge Rådet 
forslag til retningslinjer for udbygningen af det administrative samarbejde på de for­
skellige områder, som det indre marked omfatter. 
3. I de følgende afsnit behandles den aktuelle situation for det administrative sam­
arbejde ved analyse af Kommissionens og medlemsstaternes roller samt behovene 
og den aktuelle praksis for administrativt samarbejde. 
ROLLEFORDELINGEN 
4. De roller for medlemsstaterne og Kommissionen, som beskrives her, er dem, der 
skal spilles inden for det administrative samarbejdes rammer, og berører ikke Kom­
missionens stående pligt til at påse, at EU-lovgivningen gennemføres. 
A. Medlemsstaternes rolle 
5. Ifølge traktaterne påhviler det medlemsstaterne at gennemføre og håndhæve 
EU-lovgivningen på deres jurisdiktionsområde. Det forhold, at der opbygges et admi­
nistrativt samarbejde i Fællesskabet med henblik på at sikre en mere effektiv hånd­
hævelse af lovgivningen, ændrer ikke ved dette fundamentale ansvar. Medlems-sta­
terne udøver dog deres beføjelser på dette område inden for EU-lovgivningens ram­
mer og er bundet af såvel generelle som specifikke forpligtelser i forbindelse med 
håndhævelsen af denne lovgivning. På det generelle plan skal medlemsstaterne 
ifølge traktatens artikel 5 træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyl-
(7) Der henvises til fodnoterne på side 1. 
4 
li­
delsen af de forpligtelser, som følger af traktaten, og afholde sig fra at træffe foran­
staltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af traktatens målsætning i fare. 
Mere specifikt har Rådet på visse områder (f.eks. told, indirekte beskatning, landbrug, 
fødevarer og lægemidler) vedtaget en detaljeret sekundær lovgivning om håndhævel­
sen af EU-lovgivningen, og medlemsstaterne forpligtes i medfør deraf til at træffe 
særlige foranstaltninger. 
6. Der mindes om, at Domstolen i forskellige domme, bl.a. vedrørende overtrædel-
sessager baseret på traktatens artikel 30f., har gjort det klart, at medlemsstaterne i 
deres håndhævelse af den nationale lovgivning (inkl. ikke-harmoniserede bestemmel­
ser) skal tage hensyn til visse principper, der er fastsat i EU-lovgivningen, navnlig føl­
gende: 
(a) Proportionalitet 
På områder, hvor der ikke foreligger nogen EU-lovgivning, skal medlems­
staterne i deres kontrol være rimelige og respektere det grundlæggende 
kriterium for fri bevægelighed, som er fastsat i traktaten (Henn og Darby, 
sag 34/79, dom af 14.12.1979; Casati, sag 203/80, dom af 11.11.1981). 
(b) Gensidig tillid 
De nationale myndigheder kan ikke kræve fornyet unødvendig efterprøv­
ning, attestering eller inspektion, hvis dette arbejde i forvejen er udført af 
andre medlemsstaters nationale myndigheder eller af kompetente organi­
sationer, der er anerkendt af dem (Biologische Producten, sag 72/80, dom 
af 17.12.1981; United Foods og Abeele, sag 132/80, dom af 7.4.1981; 
Woodworking Machines, sag 188/84, dom af 28.1.1986; Bouchara, sag 
25/85, dom af 11.5.1989). 
(c) Samarbejde om udøvelse af kontrol 
Der bør finde et samarbejde sted mellem forskellige nationale myndigheder 
for i videst mulig udstrækning at lempe den administrative kontrols byrde for 
erhvervsvirksomhederne, f.eks. ved udveksling af information mellem myn­
dighederne vedrørende varernes overensstemmelse med kravene eller ved 
orientering om kontrolkrav og ændringer deraf (De Pijper, sag 104/75, dom 
af 20.5.1976; Denkavit, sag 251/78, dom af 8.11.1979; italienske vine, sag 
42/82, dom af 22.3.1983). 
Det kan konkluderes, at Domstolen har stipuleret, at lovgivningens håndhævelse skal 
være proportionel og ikke-diskriminerende, tage sigte på at forenkle og lempe kontrol­
foranstaltningerne og bygge på gensidig tillid og anerkendelse. 
7. Efter Kommissionens opfattelse fremgår den underliggende "forpligtelse til at 
samarbejde" af traktatens artikel 5 og 30 samt af Fællesskabets retspraksis, men af 
de i punkt 12 nedenfor anførte grunde er behovet for samarbejde yderligere forstær­
ket af, at grænsekontrollen er fjernet. 
/* 
Det bilaterale samarbejde mellem medlemsstaterne udgør en nødvendig del af sam­
arbejdet i EU's regi. Men i et EU uden indre grænser vil defekte varer fremstillet i ét 
land finde vej til de øvrige lande ad et uendeligt stort antal ruter, ofte via andre med­
lemsstater. Kun hvis der stilles information om sådanne varer til alle myndigheders 
rådighed, kan der gribes effektivt ind for at beskytte alle EU-borgeres interesser. På 
tilsvarende vis vil de konklusioner, som to eller flere medlemsstater når frem til vedrø­
rende EU-lovgivningens fortolkning eller anvendelse, være af interesse for samtlige 
medlemsstater. 
Desuden kan forpligtelsen til at samarbejde meget vel bidrage til at mindske bilaterale 
vanskeligheder som følge af forskellige nationale regler på ikke-harmoniserede områ­
der og måske også bidrage til at øge den gensidige anerkendelse deraf overalt i Fæl­
lesskabet. 
B. Kommissionens rolle 
8. Kommissionens rolle i gennemførelses- og håndhævelsesprocessen er at stille 
fælles tjenester til medlemsstaternes rådighed, som skal bistå dem med gennemførel­
sen og håndhævelsen af EU-lovgivningen. Disse tjenester kan udformes forskelligt alt 
efter, hvad der er behov for 
• offentliggørelse af fortolkninger af eksisterende EF-regler som grundlag for 
en fælles håndhævelse; 
• tilrettelæggelse af møder, seminarer og konferencer om håndhævelsesemner 
for at forbedre den gensidige forståelse; 
• fremme af en gradvis indførelse af effektive, pålidelige og brugervenlige 
kommunikations- og dataudvekslingssystemer kombineret med høj grad af 
samordning mellem alle tretten involverede administrationer; 
udvikling af fælles systemer for fremlæggelse af anmodninger om samarbej­
de eller af relevante data; 
fremme af udveksling af nationale embedsmænd og fælles uddannelsespro­
grammer på håndhævelsesområdet; 
• indsamling, oversættelse og rundsendelse af information om nationale hånd­
hævelsesstrukturer og -metoder; 
• økonomisk støtte til udbygning af den administrative infrastruktur i medlems­
stater, hvor denne er mindre udviklet, herunder uddannelse af personale; 
• anvendelse af et af Kommissionens offentliggjort nyt tidskrift, der indeholder 
oplysninger om dens dokumentation og databaser som middel til at øge 
kontakten med de nationale forvaltninger; 
• oversendelse sidst i 1994 af en meddelelse om samarbejdet på konkurrence­
området mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder. 
Det fastsættes i hvert tilfælde for sig, hvor omfattende tjenester Kommissionen skal 
yde, bl.a. afhængigt af, hvor omfattende et samarbejde de nationale myndigheder 
kræver. Det siger også sig selv, at der som følge af Fællesskabets knappe ressourcer 
er grænser for, hvor store tjenester Kommissionen kan tilbyde, og det vil blive nød­
vendigt med en vis prioritering. 
9. Som eksempler af nyere dato på det arbejde, Kommissionen udfører til støtte for 
det administrative samarbejde, kan nævnes: • 
• 
tf 
IV 
udarbejdelse og ajourføring af vejledninger vedrørende EU-lovgivningen 
(såsom "New Approach" -direktiverne og direktiverne om offentlige indkøb) 
samt fortolkende meddelelser; 
arbejdet i forbindelse med INSIS-, CADDIA- og præ-IDA- programmerne med 
indførelse af kommunikations- og dataudvekslingsnet til brug for administrati­
onerne på højtprioriterede områder (såsom indirekte beskatning, told, veteri­
nær- og plantekontrol og statistik) med henblik på at imødegå de udfordrin­
ger, der følger af fjernelsen af kontrollen ved de indre grænser; 
det igangværende MATTHAEUS-program (vedtaget i 1991) for uddannelse af 
toldembedsmænd ved udveksling, seminarer og fælles uddannelsesmoduler 
og det tilsvarende MATTHAEUS-program på skatte- og afgiftsområdet 
(vedtaget i oktober 1993); 
det i september 1992 vedtagne 5-årige KAROLUS-program for udveksling 
mellem medlemsstaternes administrationer af 1900 nationale embedsmænd 
beskæftiget med gennemførelsen af EF-lovgivningen vedrørende det indre 
marked med henblik på at fremme den gensidige tillid mellem de nationale 
administrationer; 
arbejdet under SOSENET-projektet, der som led i ENS's FoU-program sik­
rede en definition af strukturen i de telematiske tjenester til koordination af de 
sociale sikringsordninger med henblik på at forbedre og forenkle de gælden­
de procedurer, lette borgerens adgang til hans rettigheder og skabe nye tje­
nester; 
et eksempel på den type resultater, som forhandlingerne om det administra­
tive samarbejde kan føre til, er en udarbejdelse af enkle formularer, som 
erstatter et væld af formularer fra forskellige administrationer og bidrager til at 
løse sprogproblemer. Markedsovervågningsmyndighederne på området 
industri- og forbrugsvarer overvejer i øjeblikket at tage sådanne formularer i 
anvendelse som middel til let og hurtigt at anmode hinanden om samt at 
afgive information til fremme af undersøgelsen af varers sikkerhed og over­
ensstemmelse med lovgivningen; 
på området indirekte beskatning kunne Kommissionen i nært samarbejde 
med medlemsstaterne oprette alle de mekanismer, der var nødvendige for at 
gøre det muligt at fjerne den fiskale grænsekontrol tidsnok til grænsekontrol­
lens ophævelse den 1. januar 1993. Dette arbejde omfattede et telematisk 
informationsudvekslingssystem på momsområdet (VIES), detaljerede proce­
durer for kontrol af punktafgiftspligtige varers bevægelser, et net af centrale 
forbindelseskontorer samt en fælles fortegnelse over deres struktur og 
personale, standardformularer for anmodning om oplysninger og svar herpå, 
seminarer for og udveksling af nationale embedsmænd samt arrangementer 
for overvågning og forbedring af ordningen. Dette viser, hvad der kan opnås 
ved hjælp af tæt samarbejde inden for en klar retlig og institutionel ramme; 
inden for told og landbrug har Kommissionen forelagt Rådet et forslag til for­
bedring af de eksisterende mekanismer for gensidig bistand for at tage hen­
syn til de ændrede vilkår i det indre marked*8). Dette udgør bl.a. en ramme for 
det datamatiserede toldinformationssystem (TIS), som har været i funktion 
siden oktober 1992; 
(8) Ændret forslag til Rådets forordning (EØF) om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative 
myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told-
og landbrugsbestemmelserne (K0M(93) 350 endelig udg. - SYN 450,1. september 1993). (EFT C 262 af 28.9.1993, 
s. 8). 
KL 
• både direktiv 93/99/EF om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig 
kontrol med levnedsmidler*9) og forordning (EF) nr. 793/93 om vurdering af og 
kontrol med risikoen ved eksisterende stoffer*10) frembyder en ramme for det 
videnskabelige samarbejde; 
• oprettelsen af Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering*11) åbner 
også mulighed for en koordination af håndhævelsen af EU-lovgivningen; 
• ajourføring og udbygning af SIGL (system til forvaltning af indførsels- og 
udførselsbevillinger). Dette system holder medlemsstaterne og Kommissio­
nen underrettet om udstedte og nægtede indførsels- og udførselsbevillinger 
og gør det muligt for dem at forvalte eller overvåge samhandelen med tredje­
lande. Rådet nåede den 8. febrar 1994 til enighed om en fælles indførsel-
sordning, og dette forhold vil anspore til øget administrativt samarbejde ved­
rørende indførsler og lette Kommissionens forvaltning af det indre markeds 
udenrigsøkonomiske dimension. 
10. Rent ressourcemæssigt set skal det understreges, at der, selv om det vil være 
muligt at omdirigere nogle ressourcer fra lovaktivitet til administrativt samarbejde, bør 
tages hensyn til disse af Kommissionen forvaltede støtteforanstaltninger. Dette for­
brug kan forventes at vokse yderligere i takt med, at den allerede vedtagne EU-lov­
givning træder i kraft. Kommissionen har til hensigt at fremsætte egnede forslag på 
baggrund af de kommende måneders mere præcise fastlæggelse af behovene i 
samtlige sektorer. 
BEHOVENE 
11. Som led i ni års bestræbelser for at virkeliggøre det Indre marked har Fælles­
skabet vedtaget en harmoniseret lovgivning i en bred vifte af sektorer med henblik på 
at føre sådanne fælles mål ud i livet som et højt sundheds- og sikkerhedsmæssigt 
beskyttelsesniveau for sine borgere og lige konkurrencevilkår for sine virksomheder. 
Sideløbende hermed er der truffet foranstaltninger til modvirkning af konkurrencefor­
drejning såsom forordning 4064/89 om virksomhedssammenslutninger til supplering af 
reglerne om misbrug af dominerende stilling, karteller og statsstøtte, som fremgår af 
traktaten og også er af stor betydning for det indre markeds udvikling. Kommissionen 
skal nu påse, at denne retlige ramme anvendes på en sammenhængende og konsi­
stent måde overalt i Fællesskabet. Denne opgave er ikke ny - den følger navnlig af 
traktatens artikel 5 og er klarlagt yderligere af Domstolens domspraksis - men den 
kræver en omfattende koordination mellem myndighederne, som er organiseret og 
virker forskelligt i medlemsstaterne. En uensartet eller ufuldstændig anvendelse af 
EU-lovgivningen vil ikke alene formindske det samlede udbytte af det indre marked og 
påvirke de involverede borgeres eller virksomheders interesser, men vil også sætte 
den gensidige tillid, som udgør fundamentet for hele det indre markeds struktur, på 
spil. 
12. Fjernelsen af de indre grænser i Fællesskabet har gjort det endnu mere nød­
vendigt med et administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne. Retten til at flytte 
varer rundt i Fællesskabet uden nogen form for grænsekontrol har hævet en situation, 
som tidligere kun forekom på den enkelte medlemsstats niveau, til EU-planet. De 
(9) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14. 
(10) EFT L 84 af 5.4.1993, s. 1. 
(11) Rådets forordning (EF) nr. 2309/93 af 22. juli 1993 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og 
overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for 
lægemiddelvurdering (EFT L 214 af 24.8.1993, s. 1). 
<n 
VI 
administrative strukturer og procedurer - såvel de formelle som de uformelle - som fin­
des på nationalt plan med det formål at udvirke, at forordningerne gennemføres efter 
formålet på det nationale område, skal nu måske udvikles på EU-plan. Alle foran­
staltninger, som kan gøre håndhævelsen af denne lovgivning så ensartet som muligt, 
bør overvejes, og den allervigtigste af disse foranstaltninger er samarbejde mellem de 
administrationer, der er ansvarlige for lovgivningens håndhævelse. 
13. På en række harmoniserede områder har Fællesskabet allerede oprettet visse 
mekanismer til samarbejde mellem de nationale myndigheder (og mellem disse myn­
digheder og Kommissionen) vedrørende gennemførelsen og håndhævelsen af visse 
dele af "indre marked'-lovgivningen. Dette gælder især de administrationer, som 
direkte er involveret i de operative følger af afviklingen af told- og afgiftskontrollen ved 
de indre grænser og i forvaltningen af den ydre grænse, samt de sektorer, som umid­
delbart har tilknytning til offentlig sundhed, såsom kontrol med dyre- og plantesund­
hed, fødevarer eller lægemidler. På en række andre områder såsom den harmonise­
rede EU-lovgivning om industrivarer er der ikke oprettet nogen sådan detaljeret 
mekanisme. Det spørgsmål, Fællesskabet skal besvare, er, om det er nødvendigt med 
mekanismer på disse områder, og i bekræftende fald hvorledes de skal udformes. 
14. På ikke-harmoniserede områder kan det også være værd at overveje, om der 
skal oprettes visse mekanismer for administrativt samarbejde, som kan bidrage til at 
løse konkrete vanskeligheder, der kan opstå i forbindelse med de aspekter ved de fire 
frie bevægeligheder, som ikke er harmoniseret. Som nævnt ovenfor har Domstolen 
allerede gjort det klart, at visse af medlemsstaternes grundlæggende forpligtelser til at 
samarbejde gælder lige meget på harmoniserede og ikke-harmoniserede områder, og 
det er derfor Kommissionens opfattelse, at det bør undersøges nærmere, hvilke 
muligheder der foreligger for et administrativt samarbejde på de ikke-harmoniserede 
områder. 
15. Ifølge Fællesskabets foreliggende erfaringsmateriale er det muligt at identificere 
de typer problemer eller behov, som giver anledning til et tættere administrativt sam­
arbejde. Disse behov kan tilskrives en forventning om, at EF-reglerne vil blive anvendt 
retfærdigt og effektivt. 
(a) Behov i forbindelse med nv lovgivning 
Skønt det fortsat er domstolene, der skal fortolke lovgivningen, er det en 
forudsætning for en effektiv anvendelse af den, at reglerne forstås på en 
ensartet måde af alle dem, der skal respektere den. Selv efter at der er 
fastsat detaljerede retningslinjer for fortolkningen af lovgivningen, er det 
nødvendigt, at alle involverede organer tager højde for nye omstændighe­
der eller ny teknologisk udvikling. Der er derfor et behov for udveksling af 
information mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende disse 
spørgsmål, således at der i videst mulig udstrækning sikres en fælles for­
tolkning af de pågældende forordninger. 
(b) Behov i forbindelse med vurdering af individuelle sager 
Et andet spørgsmål angår den enkelte administrative enheds daglige vur­
dering af særlige sager, før den tager reglerne i anvendelse. Markedskon-
trolmyndighedeme i én region kan således nu og da få brug for teknisk 
information i en anden region (såsom den oprindelige godkendelse af en 
given vare eller inspektionen af en fabrik), før de kan afgøre, om varen er i 
overensstemmelse med lovgivningen. Denne information skal kunne skaf­
fes til veje hurtigt, hvis den skal være til nytte for de pågældende myndig­
heder. 
/llj 
vu 
Udveksling af information er også en vigtig forudsætning for at kunne sikre 
frie varebevægelser. Hvis en vare fra én medlemsstat f.eks. ikke anses for 
at være i overensstemmelse med lovgivningen i en anden medlemsstat, 
kan der træffes foranstaltninger til at ændre eller tilbagetrække varen. Disse 
kontrolforanstaltninger skal ifølge Domstolen være afpasset efter omstæn­
dighederne, og det er nødvendigt med et administrativt samarbejde for at 
sikre, at de begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt (f.eks. ved at der 
kun foretages kontrol af det vareparti, der ikke er i overensstemmelse med 
lovgivningen, og ikke af den samlede produktion). 
(c) Behov i forbindelse med gennemførelse og håndhævelse af afgørelser 
Det er nødvendigt med et administrativt samarbejde om den konkrete gen­
nemførelse og håndhævelse af en afgørelse overalt, hvor den myndighed, 
som træffer afgørelsen, ikke har bemyndigelse til at sikre håndhævelsen i 
hele det område, hvor lovgivningen er i kraft. Det kan f.eks. være nødven­
digt med et samarbejde mellem to eller flere myndigheder for at sikre, at en 
vare, der anses for at være farlig i ét område, ikke længere fremstilles i et 
andet område eller markedsføres i et tredje. Det er også nødvendigt med et 
samarbejde for at sikre, at der træffes passende afbødende foranstaltnin­
ger i en medlemsstat, hvor en vare eller tjenesteydelse, der ikke opfylder 
betingelserne, har i sin oprindelse, således at der sikres ens konkurrence­
vilkår i det indre marked. 
(d) Behov i forbindelse med lovgivningens hensigtsmæssighed 
Den information, der opnås ved håndhævelse af den eksisterende lovgiv­
ning, kan give teknisk dokumentation for, at en given lovgivning er uhen­
sigtsmæssig, ved f.eks. at rette søgelyset mod problemer, som kun kan 
løses på tilfredsstillende vis ved udvidelse eller revision af selve lovgivnin­
gen. Det kan således i en vis udstrækning være afgørende for en vellykket 
udbygning eller tilpasning af lovgivningen, at der sikres effektiv feedback fra 
de myndigheder, som håndhæver den, ud over den feedback, som Kom­
missionen selv kan bringe til veje, f.eks. gennem sit net af EU-rådgivnings-
kontorer. 
16. Der findes allerede mekanismer på EU-plan, som fremmer fælles fortolkning, 
vurdering på basis af grundigt kendskab til sagen og effektiv håndhævelse af kontrol­
bestemmelserne i enkelte sektorer, hvor den harmoniserede lovgivning er af ældre 
dato: den udfordring, Fællesskabet i dag står over for, er at undersøge disse meka­
nismers effektivitet og udvide engagementet til også at omfatte det administrative 
samarbejde på bredere områder samtidig med, at der tages hensyn til, at behovet for 
samarbejde vil være af varierende størrelse fra sektor til sektor. Det vil under alle om­
stændigheder være nødvendigt at fastlægge behovene i den enkelte sektor på opera­
tivt plan og decentralt. 
17. I modsætning til den forholdsvis ensartede administrative praksis i den enkelte 
medlemsstat skal der ved tilrettelæggelsen af det administrative samarbejde i EU-
sammenhæng tages hensyn til, at myndighedernes håndhævelse af lovgivningerne 
foregår på meget forskellig vis fra medlemsstat til medlemsstat, og at dette kommer til 
udtryk i forskellige organisatoriske strukturer og operationelle metoder samt i store 
forskelle mellem de ressourcer, der afsættes til håndhævelse. Desværre indeholder 
mange dele af EU-lovgivningen ikke nøjagtige oplysninger om de administrative for­
anstaltninger, medlemsstaterne skal træffe for at håndhæve den, selv om disse 
ir 
VIII 
oplysninger er vigtige for opbygningen af den gensidige tillid, der er en forudsætning 
for, at et effektivt samarbejde mellem EU-medlemsstaterne kan nyde fremme. 
18. Kommissionen finder, at førsteprioriteten i bestræbelserne for at sikre god kom­
munikation må gå til en identifikation af pågældende organer og en klarlægning af, 
hvorledes de kommunikerer med de tilsvarende organer i de øvrige medlemsstater. 
Dernæst vil øget gennemsigtighed i de nationale håndhævelsesordninger på sektor-
basis udgøre en stor hjælp for alle i Fællesskabet, som medvirker ved det administra­
tive samarbejde på dette område. Hvor der foreligger svagheder i håndhævelsesstruk­
turerne, kan det nemlig derved gøres muligt at træffe supplerende foranstaltninger på 
EU-plan såsom uddannelsesprogrammer eller udveksling af embedsmænd. 
19. Et tredje argument for øget administrativt samarbejde er behovet for at afbøde 
kommunikationsproblemer som følge af sprogforskelle eller forskelle i kommunikati­
ons- og dataudvekslingsinfrastrukturen. Hvis det administrative samarbejde mellem 
EU's medlemsstater skal nå et effektivitetsniveau, der står mål med de bedste natio­
nale ordninger, vil det være nødvendigt med en omfattende indsats for at overvinde 
disse kultur- og strukturbetingede hindringer ved hjælp af støtteforanstaltninger, 
eventuelt ved anvendelse af datakommunikationsnet. 
Det voksende behov for administrativt samarbejde kan i nogle tilfælde gøre det nød­
vendigt at oprette et effektivt, pålideligt og brugervenligt system for kommunikation og 
dataudveksling mellem administrationerne, navnlig elektronisk post. Samtidig er det 
nødvendigt at tage højde for de offentlige forvaltningers særlige behov, navnlig med 
hensyn til datasikkerhed, fortrolighed og attestering, hvis de traditionelle informations­
formidlere skal erstattes med elektroniske data. 
Der skal også ved fastlæggelsen af kontakterne mellem medlemmerne af et admini­
strativt samarbejdsnet tages hensyn til, hvor vigtigt det er at sikre effektiv kommunika­
tion ved hjælp af det enkleste og bedst egnede middel (såsom standardformler og op­
rettelse af et centralt kontaktpunkt med passende kommunikation og fortolkning, såle­
des at decentrale forbindelser nyder fremme i rimeligt omfang). 
DEN AKTUELLE PRAKSIS 
20. Dette afsnit indeholder en kortfattet oversigt over det aktuelle administrative 
samarbejde i Fællesskabet. Det følger en todelt fremgangsmåde, som Kommissionen 
har fulgt for at opnå et generelt overblik som led i sin opfølgning af Sutherland-rappor­
ten: 
• en gennemgang af de hasteprocedurer, som er hjemlet i EU-lovgivningen 
• en drøftelse med medlemsstaterne på en række sektormøder af de mindre 
kendte problemer i tilknytning til håndhævelsen af EU-lovgivningen og af 
fastlæggelsen af "kontaktpunkter" til behandling af problemerne i tilknytning til 
håndhævelse. 
21. For så vidt angår hasteprocedurer, udarbejdede Kommissionen for nylig en 
særskilt meddelelse, som indeholder en oversigt over de eksisterende hasteprocedu­
rer for forbrugsgoder ("food" såvel som "non-food"), medicin, lægeudstyr, radioaktiv 
forurening og veterinær- og plantekontroK12). Disse procedurer, som pr. definition 
indebærer hurtig overførsel af information mellem medlemsstaternes myndigheder og 
(12) Der henvises til side 1. 
U 
-IX 
Kommissionen, eksemplificerer nogle af de problemer, der skal løses ved hjælp af 
særdeles hurtigtvirkende administrativt samarbejde. Skønt disse procedurer i alt væ­
sentligt anses for at fungere tilfredsstillende, foreslår Kommissionen en række proce­
duremæssige forbedringer, som skal drøftes nærmere med medlemsstaterne, såsom 
• forbedring af de benyttede kommunikations- og dataudvekslingssystemer 
• begrænsning af procedurernes anvendelse til ægte hastesituationer 
• fremlæggelse af mere nøjagtig information for at lette andre myndigheders 
reaktion 
• bredere medvirken i disse procedurer fra samtlige medlemsstaters side 
• udvikling af fælles regler om fortrolighed/offentlighed i forbindelse med 
hastende tilfælde. 
22. Sektormøderne om administrativt samarbejde uden tilknytning til hastende til­
fælde er blevet arrangeret i samarbejde med medlemsstaternes repræsentanter i Det 
Rådgivende Udvalg for Det Indre Marked. Snarere end at koncentrere opmærksom­
heden om de områder, hvor mekanismerne for administrativt samarbejde er af ældre 
dato (f.eks. told og lægemidler), har de dækket en bred vifte af områder såsom den 
såkaldte "New Approach" for teknisk harmonisering, farlige stoffer, fødevarer, gensi­
dig anerkendelse af eksamensbeviser, veterinærkontrol samt human- og veterinær­
medicin. Efter disse møder er søgelyset rettet mod følgende vigtige punkter: 
Viften af samarbejdsmekanlsmer 
23. Den hidtidige gennemgang af mekanismerne for Kommissionens og medlems­
staternes indbyrdes samarbejde til gennemførelse og håndhævelse af den eksiste­
rende EU-lovgivning har vist, at disse mekanismer er udformet forskelligt. Nogle af 
dem er blevet efterprøvet og testet gennem længere tid, andre er endnu i deres vor­
den. Nogle er formaliserede og stærkt detaljerede med bindende procedureregler, 
medens andre er uformelle og fakultative og i alt væsentligt baseret på bilaterale ad 
hoc-kontakter mellem medlemsstaterne og særdeles beskeden aktivitet på EU-plan. 
24. Skønt de valgte løsninger er stærkt uensartede, kan der alligevel udskilles en 
række kriterier, som gør det muligt at måle hver enkelt samarbejdsordnings relative 
udviklingstrin, såsom: 
• Foreligger der detaljerede EU-regler om håndhævelse? 
• Hvad dækker disse regler? (Er de f.eks. begrænset til kodificering af informa­
tionsudveksling, eller omfatter de kontrol- og interventionsbeføjelser, som 
medlemsstaterne skal udøve?) 
• Finder der beslutningstagning sted på EU-plan vedrørende den information, 
som de nationale håndhævelsesmyndigheder afgiver? 
• Findes der et organ på EU-plan, som er klart ansvarligt for overvågningen af 
håndhævelsen, og indsamles eller udveksles der data om håndhævelse på 
EU-plan? 
• Findes der foranstaltninger på EU-plan, hvis formål er at forbedre koordinati­
onen mellem de embedsmænd, der forestår håndhævelsen (møder, semina­
rer, nyhedsbreve, udvekslingsbesøg, fælles uddannelse, fælles inspektio­
ner)? 
• Findes der - eller er der ved at blive udviklet - ordninger, der strækker sig ud 
over Fællesskabets dimension (f.eks. OECD eller FN)? 
IT 
25. Kommissionens samråd med de ansvarlige for lovgivningens håndhævelse er 
hidtil mundet ud i en konsensus om, at det bør overlades til dem, der er ansvarlige for 
den pågældende lovgivning, at bestemme samarbejdets nærmere udformning. For­
skellene i strukturer og procedurer kan tilskrives forskellige behov. Det er ikke nød­
vendigt at skabe ensartede samarbejdsordninger for spørgsmål, der indebærer vidt 
forskellige risici. Det er vigtigere, at der foretages en klar definition af den enkelte 
ordning, end at der fastlægges en homogen eller "standardiseret" approach, og det er 
som drøftet nedenfor også vigtigere, at den pågældende ordnings regler er lige bin­
dende for alle deltagende parter. 
Balance mellem uformelt og formelt samarbejde 
26. På de områder, hvor Fællesskabet endnu ikke er nået til enighed om detaljerede 
regler om håndhævelse af EU-lovgivningen, er de nationale myndigheder, som står 
for håndhævelsen, til tider meget uvillige til at overveje at indføre sådanne regler. Det 
er den almindelige opfattelse, at samarbejdet mellem de myndigheder, der står for 
håndhævelsen i de forskellige medlemsstater, vil udvikle sig som en selvfølge, hvor 
det er nødvendigt, at dette samarbejde er normal praksis i enhver effektiv administra­
tion, og at det kan overlades til de berørte myndigheder at fastlægge samarbejdets 
omfang. 
27. Skønt udviklingen af en sådan uformel (fakultativ) approach for det administrati­
ve samarbejde på EU-plan kan være et nyttigt første trin, der viser, at medlemsstater­
ne erkender, at der er behov for regelmæssige kontakter mellem de nationale myn­
digheder, er dette måske ikke i alle tilfælde et tilstrækkeligt grundlag for et effektivt 
fungerende indre marked. Kommissionen har bemærket, at der i almindelighed er 
fastsat detaljerede administrative arrangementer til intern koordination af håndhævel-
sesaktiviteten i medlemsstaterne, også selv om håndhævelsen af lovgivningen fore­
går særdeles decentralt (en vigtig undtagelse fra denne hovedregel er dog offentlige 
indkøb). Der finder normalt en systematisk udveksling af information sted mellem 
lokale eller regionale myndigheder; i nogle tilfælde opbevares informationen i en cen­
tral eller generelt tilgængelig database. Når medlemsstaterne tilrettelægger et samar­
bejde inden for deres egne grænser, forekommer det paradoksalt, at de er uvillige til 
at gøre det samme i en EU-kontekst, hvor de praktiske hindringer for samarbejdet 
såsom sprogbarrierer og uensartede nationale organisationsstrukturer selvsagt er 
meget større. Da det nu er nødvendigt at administrere EU-markedet med samme 
effektivitet som den, der hidtil har været kendetegnende for administrationen af de 
nationale markeder, må det tillægges høj prioritet, at der fastsættes minimumsregler 
for håndhævelsen af EU-lovgivningen. 
Ulige deltagelse I Fællesskabets samarbejdsordninger 
28. I sin gennemgang af de eksisterende samarbejdsordninger, navnlig de ordnin­
ger, der vedrører hastende tilfælde, har Kommissionen bemærket, at medlemsstater­
ne ofte deltager i ordningerne i forskelligt omfang. Eksempelvis anmelder nogle med­
lemsstater aldrig problemer eller hastesituationer under eksisterende ordninger eller 
reagerer aldrig eller først efter lang tid på den afgivne information, selv om ordningen 
indeholder en forpligtelse dertil. Der er ikke tale om bevidst overtrædelse af EU-lov­
givningen. Derimod kan der være strukturelle problemer med organiseringen af hånd­
hævelsen i den pågældende medlemsstat. 
29. Uden en yderligere viden om de eksisterende nationale administrative ordninger 
er det ikke muligt at vurdere, hvorfor samarbejdsordningerne tilsyneladende er man-
6 
XI -
gelfulde. Som følge af den store indbyrdes afhængighed, der er kendetegnende for 
forvaltningen af det indre marked, har medlemsstaterne pligt til at bistå Kommissionen 
med at tilstræbe større gennemsigtighed i de nationale ordninger. Hvis der fastlægges 
ægte strukturproblemer med hensyn til håndhævelse på nationalt plan, kan det være 
nødvendigt at åbne mulighed for, at Fællesskabet yder støtte til visse medlemsstaters 
indførelse af den infrastruktur, der er nødvendig for at sikre en effektiv håndhævelse 
af EU-lovgivningen. Uden vished for, at EU-lovgivningen generelt håndhæves nogen­
lunde ensartet i samtlige medlemsstater, er det næppe muligt at føre målene i trakta­
tens artikel 7A ud i livet. 
30. Kommissionen drager den konklusion af denne undersøgelse, at den gensidige 
tillid vil blive større og EU-lovgivningen anvendt mere effektivt, hvor der foreligger 
eksplicitte regler om administrativt samarbejde. Den finder det vigtigt, at der foretages 
en undersøgelse af behovet for at indføre mekanismer for administrativt samarbejde 
på områder, hvor der ikke findes sådanne, og at en sådan undersøgelse tager sit 
udgangspunkt i en "policy"-ramme for administrativt samarbejde, som baseres på de 
erfaringer, der allerede er indhøstet på visse områder. 
Kommissionen foreslår, at man i alle tilfælde, hvor EU-lovgivningen ikke allerede 
indeholder detaljerede bestemmelser om samarbejde på håndhævelsesområdet, 
• baserer alle ordninger for administrativt samarbejde på en EU-ramme i form 
af et antal retningslinjer; 
• på EU-plan når til enighed om egnede samarbejdsformer i den pågældende 
sektor under forhandlinger mellem Kommissionen og de nationale myndighe­
der. 
11 
XII 
BILAG 2 
Program for forhandlinger om administrativt samarbejde 
i forbindelse med gennemførelsen og håndhævelsen 
af EU-lovgivningen 
Områder, der skal dækkes 
Der vil finde forhandlinger sted inden for en EU-ramme for administrativt samarbejde. 
Drøftelserne skal først vedrøre områder, hvor der er få eller ingen erfaringer med 
administrativt samarbejde, og navnlig områder, der vedrører forbrugsvarer eller tjene­
steydelser, eller hvorom det vides, at de skaber problemer for håndhævelsesmyndig-
hederne. Hvis der i forvejen findes overvejende tilfredsstillende mekanismer, drejer 
det sig i højere grad om at foretage mulige forbedringer, og drøftelserne kan strække 
sig over en længere periode. 
I takt med udbygningen af EU-lovgivningen vil drøftelserne komme til at omfatte flere 
områder. 
Teknisk harmonisering: direktiver, der har til formål at fjerne handelshindringer 
Offentlige indkøb 
Våben 
Varer, der kan benyttes til to formål 
Generelt direktiv om varers sikkerhed 
Telekommunikation 
Fødevarer, dyre- og plantesundhed, veterinærmedicin 
Anmeldelse af tekniske forordninger 
Told 
Beskatning 
Narkotika-prækursorer 
Kulturelle goder 
Etableringsret 
Selskabsret 
Forsikrings- og bankvirksomhed, værdipapirer 
Intellektuel ejendomsret 
Radio og TV 
Transport 
Ikke-harmoniserede områder. 
<5^ 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
DET ADMINISTRATIVE SAMARBEJDE I DET INDRE MARKED 
Bevillinger godkendt i 1993 
Forpligtelser 
1 
64.597.000 Betalinger 
2 Bevillingsansøgning for 
1994 
Forpligtelser 
3 
51.830.000 Betalinger 
4 Procentvist udsving 
Forpligtelser 
5 
-19.76% Betalinger 
6 
1. Foranstaltningens betegnelse 
Udbygning af det administrative samarbejde i forbindelse med gennemførelsen og 
håndhævelsen af EU-lovgivningen i det indre marked (også nævnt i det strategiske 
program for det indre marked). (De fleste af disse udgifter er også medtaget i finan­
sieringsoversigten vedrørende dette program). 
2. Budgetpost 
Jf. punkt 7.2 nedenfor. 
3. Retsgrundlag 
Traktaten om oprettelsen af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 5, 7A, 30 til 
36, 52 til 66, 100, 100A, 100B og 129B til 129D. 
4. Beskrivelse af foranstaltninger 
4.1 Foranstaltningens generelle mål 
• Indførelse af et sammenhængende administrativt samarbejdssystem mellem 
medlemsstaterne og mellem disse og Kommissionen for at sikre, at fæl­
lesskabslovgivningen håndhæves effektivt. 
• Fremme af udviklingen af telenet mellem de nationale administrationer og 
mellem disse og de europæiske instanser. 
De foreslåede foranstaltninger er bl.a. baseret på følgende meddelelser og 
resolutioner: 
a) Meddelelser 
• Kommissionens meddelelse af 7. oktober 1991 om "behovet for udveksling af 
oplysninger mellem myndighederne med henblik på det indre marked" 
(SEK(91) 1752 endelig udg.). 
^1 
• Kommissionens meddelelse af 2. december 1992 om "EF's indre marked ef­
ter 1992 - opfølgning af Sutherland-rapporten" - (SEK(92) 2277 endelig udg.). 
• Kommissionens meddelelse af 12. marts 1993 om "etablering af tværeuropæ­
iske datanet mellem administrationerne" - KOM(93) 69 endelig udg.). 
• Kommissionens meddelelse af 2. juni 1993 om "styrkelse af effektiviteten af 
det indre marked - om et strategisk program for det indre marked" KOM(93) 
256 endelig udg.). 
• Kommissionens meddelelse af 22. december 1993 om "optimering af det in­
dre marked - det strategiske program" - KOM(93) 632 endelig udg.). 
b) Resolutioner 
• Rådets resolution af 7. december 1992 om "den praktiske gennemførelse af 
det indre marked" - (EFT nr. C 334 af 18.12.1992, s. 1). 
4.2 Den af foranstaltningen dækkede periode 
Permanente foranstaltninger med en varighed ud over 1993, der er den frist, der er 
fastsat i EF-traktatens artikel 7A, med henblik på at sikre, at det indre marked kan 
fungere som forudset, og at der sker fremskridt hen imod Den Økonomiske og Mone­
tære Union. 
5. Udgiftens klassifikation 
5.1 Ikke-obliaatoriske udgifter. 
5.2. Opdelte bevillinger. 
5.3. Irrelevant. 
6. Udgiftens art 
Aktionsudgifterne i forbindelse med nuværende eller kommende foranstaltninger 
omfatter hovedsagelig: 
• finansielle bidrag og tilskud (bl.a. til de europæiske organer, der skal deltage i 
det administrative samarbejde i særlige sektorer) 
• finansielle forpligtelser, der hidrører fra kontrakter om forberedende undersø­
gelser samt feasibility- og evalueringsundersøgelser, som bidrager til samar­
bejdet mellem administrationerne med henblik på gennemførelsen af det in­
dre marked (bl.a. i forbindelse med etableringen af telenet mellem admini­
strationerne) og til virkeliggørelsen af andre politiske mål i tilknytning til gen­
nemførelsen og forvaltningen af det indre marked 
• tilskud til projekter af interesse for Fællesskabet, der iværksættes af eksterne 
organer 
• finansering af udveksling af embedsmænd, uddannelse, oplysningsvirk-
som-hed og kommunikationsprogrammer. 
«ÎA 
-3-
7. Finansielle virkninger 
7-1 Beregningsmetode for de samlede omkostninger ved foranstaltningen 
Efter 1993, der var fristen for indførelsen af det indre marked, hvor der blev lagt vægt 
på at nå de lovgivningsmæssige mål i hvidbogen, skulle der foretages en væsentlig 
revision af budgetposterne for det indre marked ved udarbejdelsen af budgetforslaget 
for 1994. Denne revision var koncentreret om en ændring af de hyppigst forekom­
mende foranstaltninger i henhold til de politiske retningslinjer i Kommissionens med­
delelser til Rådet og Europa-Parlamentet af 2. december 1992, "EF's indre marked 
efter 1992 - opfølgning af Sutherland-rapporten" (SEK(92) 2277 endelig udg.), og 2. 
juni 1993, "styrkelse af effektiviteten af det indre marked - om et strategisk program 
for det indre marked" (KOM(93) 256 endelig udg.). Formålet med det strategiske 
program (KOM(93) 632 endelig udg.), som netop er vedtaget, og som har administra­
tivt samarbejde som en af hovedbestanddelene, er at videreudvikle disse ændrede 
foranstaltninger på baggrund af de kvalitative ændringer i arten af arbejdet i de tjene­
ster, der overvåger gennemførelsen af fællesskabslovgivningen inden for rammerne 
af det udbyggede administrative samarbejde med medlemsstaterne. 
Det står klart, at ressourcefordelingen til en vis grad kan ændres for at imødegå 
denne nye udfordring. En detaljeret undersøgelse af den nuværende ressourceforde­
ling vil imidlertid være nødvendig for at afgøre, hvor det er hensigtsmæssigt at ændre 
fordelingen. Det står endvidere klart, at de eksisterende ressoucer vil være utilstræk­
kelige for visse opgavers vedkommende. I andre tilfælde er det lige så klart, at res­
sourcespørgsmålet er uafklaret, indtil de supplerende opgaver, der beskrives i det 
strategiske program, er udført, således at der kan foretages et nøjagtigt skøn over 
behovene. 
Det skal tilføjes, at finansieringsoversigten som første skridt indeholder et forsøg på at 
opregne de budgetposter, der står i forbindelse med det indre marked, og omtrentligt 
angive de beløb, der skal afsættes til administrativt samarbejde i forbindelse med de 
forskellige politikker. Det skal understreges, at ikke alle de nedenfor nævnte beløb vil 
blive anvendt til administrativt samarbejde, da det i øjeblikket er umuligt at opdele 
beløbene på de forskellige aspekter. 
7.2 Omkostningerne fordelt på foranstaltningens elementer 
Tallene nedenfor beskriver situationen i det foreløbige budgetforslag for 1994: 
pdeling på grundlag af 
programmets hovedlinjer 
* (angiver, at posten også omfatter nye 
foranstaltninger) 
- Administrativt samarbejde* 
- Overvågning af gennemførelsen* 
-KAROLUS 
- MATTHAEUS og 
MATTHAEUS-Tax 
- Udveksling på det veterinære 
område 
IV. Transeuropæiske net* 
I ALT Involverede 
budgetposter 
(helt eller delvis) 
B3-4015 
B5-108 
B5-3000 
B5-3051 
B2-5101 
B5-7210 
B5-7211 
B5-7212 
B5-7213 
B5-7214 Budget 1993 
30.000.000 
1.000.000 
1.420.000 
2.427.000 
250.000 
17.000.000 
9.800.000 
2.000.000 
700.000 
64.597.000 Budget 1994 
1.000.000 
2.130.000 
2.900.000 
20.000.000 
10.000.000 
12.900.000 
2.000.000 
900.000 
51.830.000 
* (angiver, at posten også omfatter nye foranstaltninger). 
21 
-4 
7.3 Vejledende forfaldsplan for bevillingerne 
De særlige meddelelser vedrørende de forskellige foranstaltninger vil indeholde alle 
hensigtsmæssige oplysninger. 
8. Vedtagne bestemmelser til forebyggelse af svig 
Tilskud, præsterede tjenesteydelser og resultater af bestilte forberedende undersø­
gelser, feasibility- og evalueringsundersøgelser verificeres af Kommissionens tjene­
stegrene, inden der foretages udbetalinger, under hensyntagen til de kontraktlige 
forpligtelser og principperne for besparelse og forsvalig økonomisk eller overordnet 
forvaltning. Forebyggelse af svig (kontrol, regelmæssige rapporter osv.) indgår i alle 
de aftaler eller kontrakter, som Kommissionen indgår med beløbsmodtagere. 
Den rammekontrakt, der i 1992 blev indgået mellem Kommissionen og de europæiske 
standardiseringsorganer, indeholder f.eks. en meget klar oversigt over 
omkostningerne i forbindelse med de europæiske standarder, de har mandat til at 
udarbejde, således at der kan føres effektiv kontrol med de afholdte udgifter. 
Generelt skal alle permanente foranstaltninger følges op regelmæssigt af de pågæl­
dende tjenestegrene, og for enkeltstående foranstaltninger foretages der en evalue­
ring efter foranstaltningens afslutning. Statistike og andre oplysninger inddrages ved 
evalueringen af udviklingen i Fællesskabets foranstaltninger og bidrager dermed til at 
forebygge svig. 
Mange forordninger indeholder bestemmelser om særlige foranstaltninger, og de 
interne kontrolforanstaltninger er baseret på den kontrol, de ansvariige kontorchefer 
fører med den faktiske udvikling i de enkelte projekter eller programmer. 
9. Oplysninger om cost/effectiveness 
9.1 Specifikke og kvantificerbare mål, berørte grupper 
De specifikke mål for denne foranstaltning vedrørende administrativt samarbejde 
inden for det indre markeds rammer er anført nedenfor. 
Der er tale om forvaltning af gennemførelsen af EU-lovgivningen via en overvågning 
af medlemsstaternes overholdelse af deres forpligtelser over for Fællesskabet. 
Der er nødvendigt at sikre kvaliteten af gennemførelsen ved hjælp af sammenhæn­
gende rammer for det administrative samarbejde med den nødvendige tekniske støt­
te, overvågning af gennemførelsen af fællesskabsreglerne og midler til at løse pro­
blemer i gennemførelsen. 
I overensstemmelse med nærhedsprincippet griber Kommissionen kun ind på områ­
der, hvor det ved gennemgang af de i meddelelsen fastsatte sektorer konstateres, at 
de eksisterende strukturer ikke sikrer en effektiv håndhævelse af "indre marked"-
lovgivningen i en given sektor i samtlige medlemsstater. For de ikke-harmoniserede 
sektorers vedkommende kan en udbygning af det administrative samarbejde endog 
overflødiggøre et lovgivningsarbejde. 
De af foranstaltningen berørte grupper er de nationale administrationer. 
2< 
9.2 Begrundelse for foranstaltningen 
Hele foranstaltningen er baseret på et princip om, at det påhviler Kommissionen at 
gennemføre de regler, Rådet har vedtaget med henblik på gennemførelsen og for­
valtningen af det indre marked. Der mindes om, at Rådet i sin resolution af 7. decem­
ber 1992 om den praktiske gennemførelse af det indre marked opfordrede medlems­
staterne og Kommissionen til at undersøge, om det var nødvendigt at styrke samar­
bejdet for at løse eventuelle praktiske problemer. Europa-Parlamentet opfordrede 
endvidere i sin beslutning af 18. december 1992 om den nødvendige opfølgning af 
programmet for det indre markeds indførelse i 1992 Kommissionen til at tage de 
nødvendige skridt til at imødegå den udfordring, som det indre marked udgør. Kom­
missionen nedsatte som svar herpå ved beslutning af 23. december 1992 et rådgi­
vende koordinationsudvalg for det indre marked. 
For de igangværende foranstaltningers vedkommende er der intet virkeligt alternativ til 
en fællesskabsforanstaltning, da der er risiko for, at de nationale politikker går deres 
egne veje, hvis Kommissionen ikke hele tiden holder øje med udviklingen i det indre 
marked. 
Kommissionen undersøger imidlertid løbende forskellige muligheder for at opnå be­
sparelser og effektivitet. 
I denne henseende følger strategien inden for standardisering, der oprindelig var 
baseret på en detaljeret harmonisering af de nationale love, for øjeblikket to retnings­
linjer, der supplerer hinanden: 
• gensidig anerkendelse af de nationale regler 
• begrænsning af tilnærmelsen af lovgivningen på fællesskabsplan til kun at 
omfatte de tilfælde, hvor målene for de nationale love ikke stemmer overens. 
Derudover har Kommissionen under gennemførelsen af grønbogen om stan­
dardisering foretaget betydelige ændringer i finansieringsordningerne for europæisk 
standardisering. 
Hvad angår handlingsplanen for udveksling af nationale embedsmænd mellem med­
lemsstaternes administrationer (KAROLUS-programmet), er de deltagende admini­
strationers bidrag blevet fastsat til 50% af diæterne i den periode, udvekslingspro­
grammet står på, idet de øvrige udgifter afholdes over EU-budgettet. Dette program 
supplerer de øvrige udvekslingsprogrammer, Rådet har vedtaget for bestemte sekto­
rer, f.eks. MATTHAEUS, MATTHAEUS-Tax og på det veterinære område. 
9.3 Overvågning og evaluering af foranstaltningen 
Udvalgte resultatindikatorer: 
a) antallet af udvekslinger, der er udført inden for rammerne af KAROLUS, 
MATTHAEUS, MATTHAEUS-Tax og de veterinære programmer 
b) etablering og drift af telenet mellem de administrationer, der overvåger det 
indre marked, og mellem disse og Kommissionen. 
Hvordan og hvor hyppigt foregår evalueringen? 
Evalueringen af arbejdet i forbindelse med det indre marked foretages på årsbasis på 
grundlag af aktiviteten i det udvalg, der er ansvarligt for det indre marked. I henhold til 
Kommissionens meddelelse af 2. december 1992, "EF's indre marked efter 1992 -
opfølgning af Sutherland-rapporten" (SEK(92) 2277 endelig udg.), skal der udarbejdes 
en sådan årlig rapport. 
Med hensyn til KAROLUS-programmet bestemmes det i artikel 18 i Kommissionens 
beslutning (93/1 O/EØF) om gennemførelsesbestemmelserne til programmet, at Ko-
Tf 
mmissionen hvert år skal udarbejde en finansiel rapport om gennemførelsen af pro­
grammet, der skal videresendes til de nationale koordinatorer, således at disse kan 
følge realiseringen deraf. 
10. Udgifter til administration (budgettets del A) 
Bemærk: Opmærksomheden henledes på, at der allerede er opført betydelige sum­
mer i del A til bestemte overvågningsopgaver i særlige sektorer af det indre marked 
og til udvalgenes mødeudgifter, for hvis vedkommende det endnu ikke er muligt at 
anslå, hvor stor en del der skal konteres det administrative samarbejde. 
10.1 Indebærer foranstaltningen en forøgelse af Kommissionens personale? 
I bekræftende fald med hvor mange ansatte? 
Ja. Det er sandsynligt, at udviklingen af visse foranstaltninger som led i det 
"administrative samarbejde" inden for det strategiske program vil medføre yderligere 
administrative udgifter og anmodninger om mere personale. Selv om GD XV har 
modtaget delvise og foreløbige vurderinger fra nogle tjenestegrene, er det ikke muligt 
at opstille noget pålideligt skøn, før det foreligger en detaljeret analyse af disse behov, 
eventuelt foretaget i samarbejde med medlemsstaterne. For de specifikke foranstalt­
ninger, der hidrører fra det strategiske program, vil der blive udarbejdet finansie­
ringsoversigter, som indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for at afgøre 
ressourcespørgsmålet. 
Det er dog muligt at vurdere, hvor stort et personale der er nødvendigt til overvågnin­
gen af det administrative samarbejde i 14 af de i bilag 2 nævnte 17 sektorer (ud fra en 
forudsætning om, at mindst 3 sektorer i forvejen har ordninger, hvor der ikke er brug 
for mere personale). En tjenestemand i kategori A og en tjenestemand i kategori O vil 
antagelig kunne dække behovet i to sektorer, hvilket indebærer, at der bliver brug for i 
alt 7 tjenestemænd i kategori A og 7 tjenestemænd i kategori O. 
En del af dette personale kan muligvis tilvejebringes ved omfordeling af ressourcerne 
eller omlægning af arbejdsopgaverne for det personale, der i øjeblikket er beskæftiget 
med at arrangere møder i de udvalg, som forbereder lovgivningen. Dette gælder især 
de sektorer, hvor lovgivningsarbejdet er blevet mindre omfattende. Desuden vil dette 
personale først blive nødvendigt i takt med, at de nye strukturer for det administrative 
samarbejde tages i brug. Der vil næppe blive behov for ekstra tjenestemænd i løbet af 
1994, men der vil blive fremsat anmodning derom i forbindelse med opstillingen af 
1995-budgettet. 
Det står klart, at anmodninger om mere tjenestemandsansat personale skal fremsæt­
tes under hensyntagen til de finansielle forhold og de aftalte bevillingsrammer for de 
pågældende regnskabsår. 
10.2 Hvor stor drifts- og personaleudgifter medfører foranstaltningen? Gør rede for 
beregningsmetoden. 
Man kan forestille sig, at der for hver sektor nedsættes et udvalg for administrativt 
samarbejde, som mødes én gang om året. Sættes beløbet til 15 000 EGU pr. møde 
(post A-2510), bliver der for 14 sektorer tale om et udgiftsbeløb på 210 000 ECU om 
året. Dette beløb udlignes dog til dels af, at der sandsynligvis vil skulle afholdes færre 
møder i de udvalg, der høres vedrørende den nye lovgivning. 
For det i punkt 10.1 nævnte vedtægtsmæssige personale bliver der tale om udgifter 
på 14 gange 90 000 ECU om året, dvs. 1 260 000 ECU om året, i afsnit A1, A2 og A5 
i budgettet. 
2£ 
-7 
Det skal atter understreges, at disse udgifter først bliver aktuelle, når de nye eventu­
elle strukturer tages i brug. Listen over sektorer er ikke definitiv. Under de drøftelser, 
der skal finde sted forud for alle strukturændringer, kan det meget vel vise sig, at visse 
sektorer slet ikke får brug for ekstra foranstaltninger, eller at der skal føjes nye sekto­
rer til listen. 
77 
DA ISSN 0254-1459 
KOM(94) 29 endelig udg. 
10 06 01 
Katalognumnier : CB-CO-94-053-DA-C 
ISBN 92-77-65476-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikåtioner 
L-2985 Luxembourg