Nr. C 104/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 4. 85 
b) en skærpelse af bestemmelserne om udstødningsgas; 
c) en fortrinsstilling for motorkøretøjer, der anvender miljøvenlig energi; 
d) en fortrinsstilling for den kollektive trafik og miljøvenlige trafiksystemer. 
Sådanne foranstaltninger vil allerede i dag medføre en væsentlig, direkte og øjeblikkelig mindskelse af 
udstødningsgassen. 
15. En nedbringelse af den luftforurening, fly forårsager. 
Det bør undersøges, hvilke konsekvenser udstødningsgassen fra fly har for plantelivet. Der bør udstedes relevante 
lovbestemmelser om nedsættelse af emissionen af forurenende stoffer. 
16. Ud over disse direkte metoder til at holde luften ren må man benytte sig af alle andre muligheder for 
indirekte at mindske luftforureningen gennem energibesparende foranstaltninger. Hertil hører f.eks.: 
a) alle besparende foranstaltninger ved energianvendelse; 
b) fremme af energiformer som f.eks. bioalkohol, flydende gas og fjernvarme, der er mindre luftforure­
nende; 
c) incitamenter til at spare på energien, såsom isolering, bedre forbrændingsmetoder, kombineret el/varme­
produktion; 
d) en langfristet nyorientering af boligbebyggelses- og bybebyggelsespolitikken, hvor der bør lægges større vægt 
på at få nedsat transportbehovene så meget som muligt. 
Punkt 17, litra a), tredje led 
Eventuelt tarifnedsættelser ved trætransport ad jernbane og landevej. 
Punkt 17, litra b), sidste punktum af første og andet afsnit 
Da det ikke er videnskabeligt og juridisk muligt at konstatere, hvem der forårsager luftforureningen og dermed 
skovbeskadigelserne, må der ved lov indføres en kompensationsordning. 
Der bør indrømmes skattelettelser for træ, der anvendes på grund af skovbeskadigelserne. 
Anden del af andet afsnit 
. . . må der afsættes en betydelig del af bruttonationalproduktet til at iværksætte de fornødne foranstaltnin­
ger. 
Initiativudtalelse om situationen inden for EF's fiskerisektor og perspektiverne på mellemlang sigt 
(85/C 104/07) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 23. oktober 1984, i henhold til forretningsordenens 
artikel 20, stk. 4, at fremsætte en initiativudtalelse om det. 
Udtalelsen skulle tage udgangspunkt i den informationsberetning, som Landbrugsafdelingen havde 
udarbejdet om det samme spørgsmål (Ordfører: Pietro Morselli). 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets Landbrugsafdeling, som udpegede Morselli til 
ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 7. februar 1985. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 224. plenarforsamling, mødet den 27. februar 1985, 
med stort flertal (to stemte imod og en stemte hverken for eller imod) følgende udtalelse: 
25. 4. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 104/13 
1. EF's strukturpolitik 
Med vedtagelsen af forordning (EØF) nr. 2908/83 og (EØF) 
nr. 2909/83 og direktiv 83/515/EØF af 4. oktober 1983 fik 
EF det fornødne grundlag til at gribe ind i fiskeristrukturerne 
i EF. 
Udvalget mener imidlertid ikke, at det vil være muligt at nå 
alle de mål, der er opstillet i forordningerne og i direktivet. 
Nogle bør defineres bedre, således at man kan nå bedre 
resultater. 
1.1. Mangler i den nuværende politik 
1.1.1. Midlertidig kapacitetsind^krwnkning 
De præmier, der foreslås for midlertidig indstilling af 
fiskeriet, forekommer for lave til at være et egentligt 
incitament. Desuden vedrører præmierne kun de omkostnin­
ger, der er forbundet med at lægge fartøjerne op, mens der 
efter Udvalgets mening ligeledes burde tages hensyn til, 
hvilke tab fiskerne i den forbindelse har. Hidtil har præ­
mieordningen kun vedrørt Nordatlanten, men Kommissio­
nen har foreslået, at man ligeledes lader den indgå i de 
integrerede middelhavsprogrammer, hvilket er et forslag 
Udvalget har støttet. Med dette forslag fra Kommissionen 
erkendes i det mindste nødvendigheden af også at give 
middelhavsfiskerne et reelt incitament til at ophøre med at 
drive fiskeri. Hvis det trækker ud med at få vedtaget IMP, bør 
der efter Udvalgets mening træffes passende foranstaltninger 
for at sikre, at disse ophørsbestemmelser kan komme til at 
gælde for middelhavsfiskeriet i nær fremtid. 
1.1.2. Fællesforetagender 
Fællesforetagenderne vedrører kun tredjelande omkring 
Middelhavet og ved den vestafrikanske kyst. 
Udvalget mener, at man bør medtage andre områder. 
Desuden virker støtten, som består af en præmie pr. 
bruttoregisterton, ikke som et incitament. På grund af EF's 
underskud af fiskeriprodukter og dets behov for at styrke sin 
politiske og kommercielle tilstedeværelse i en række lande, 
bør man efter Udvalgets mening fremme fællesforetagender i 
hele verden. Der bør indføres særlige incitamenter (f. eks. 
toldbegunstigelse for produkter fanget af fællesforetagender) 
til at oprette fællesforetagender i lande, som ikke har nogen 
fiskeriaftale med EF (f. eks. Tunesien, Marokko, Maurita-
nien). Under alle omstændigheder bør en aktion af denne art 
udbygges efter EF's udvidelse med Spanien og Portugal, som 
har stor erfaring på dette område. 
1.1.3. Kunstige strukturer i havet 
Sådanne strukturer forekommer meget interessante, men de 
midler, der foreslås afsat hertil, rækker knap nok til at bygge 
nogle få bølgebrydere. Dette er naturligvis ikke tilstrækkeligt til at vurdere de potentielle, økologiske og biologiske fordele 
ved sådanne strukturer. Udvalget understreger imidlertid, at 
Kommissionen med sine forslag med hensyn til IMP er 
kommet lidt længere på dette område. 
1.2. Forslag til forbedring af gældende lovgivning 
Udover de efterfølgende særlige bemærkninger skal Udvalget 
indledningsvis bemærke, at lovgivningen som helhed ikke 
tilgodeser de særlige behov, som de oversøiske departemen­
ter har. 
1.2.1. Omstrukturering af fiskerflåden; bygning og moder­
nisering af fartøjer 
Udvalget mener ikke, at der kun bør ydes støtte til bygning af 
fartøjer på mindre end 33 m mellem perpendikulærerne. Skal 
alle fangstmulighederne i EF's og i tredjelandes farvande 
udnyttes, bør der ligeledes ydes støtte til bygning og moder­
nisering af fartøjer, som er beregnet på andre former for 
fiskeri og andre farvande. Den indtjening, man har opnået i 
flere medlemsstater på skibe, der er over 33 m lange, taler for 
at afskaffe 33 m grænsen. 
1.2.2. Definitiv kapacitetsindskrænkning 
For øjeblikket skal fartøjerne være mindst 12 m lange, for at 
der kan ydes en ophugningspræmie. Dette krav bør revideres 
for middelhavsområdets vedkommende. I IMP foreslås 9 m, 
hvilket er en forbedring, som Udvalget på ny kan tilslutte 
sig. 
1.2.3. Etableringsstøtte til unge skippere 
Udvalget mener, at der bør ydes en særlig støtte til unge 
skippere for at få dem sat ordentligt i gang og til familie­
foretagender. 
2. Forskning 
Forskningen, som er uundværlig i forbindelse med en korrekt 
gennemførelse af struktur- og markedspolitikken, har ikke 
holdt trit med EF's behov. Det påhviler Kommissionen at 
fremlægge passende forslag, som efter Udvalgets mening bør 
omfatte følgende: 
a) forskning i optimale ressourceforvaltningsordninger; 
b) økonomisk og teknologisk forskning, således at EF's 
flåder kan blive tilpasset bedre til de nye fiskerivilkår; 
c) biologisk forskning, herunder forskning i virkningerne af 
d forureningen; 
d) forskning i nye metoder til at forarbejde, markedsføre og 
konservere fiskeriprodukter; 
Nr. C 104/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 4. 85 
e) økonomisk og social forskning, som skal bidrage til at 
give os en bedre forståelse for sektoren og således for, 
hvordan den bedst kan ændres i overensstemmelse med 
de tekniske resultater, der opnås inden for de fire 
førnævnte forskningsområder; 
f) forskning i de biologiske, økonomiske og sociale konse­
kvenser af fiskeriet til fiskemelsindustrien. 
Udvalget er klar over, at nogle medlemsstater selv har forsket 
i adskillige af de ovennævnte spørgsmål. Der findes imidler­
tid ikke nogen global plan for EF. Udvalget opfordrer derfor 
Kommissionen til at starte med at koordinere eksisterende 
forskningsarbejder og senere selv at påbegynde den forsk­
ning, som der for øjeblikket er alvorlig mangel på inden for 
dette område. 
Udvalget mærker sig dog, at Kommissionen i nær fremtid 
agter at fremsætte forslag, der tager sigte på at afhjælpe de 
nævnte mangler. 
3. Kredit og støtte 
Til orientering skal Udvalget gøre opmærksom på, at 
EUGFL-garantiafdelingen i 1982 brugte 0,166% af sine 
midler til fiskerimarkedsforanstaltninger. 
Situationen med hensyn til strukturstøtten er meget forvir­
rende, dels fordi medlemsstaternes andel i EUGFL-investe­
ringerne varierer betydeligt, dels fordi det ikke forekommer 
at være muligt at få kendskab til det nøjagtige omfang af den 
nationale støtte. 
Alt dette har skabt, og vil vedblive med at skabe, alvorlige 
konkurrenceforvridninger, som vil blive endnu mere udtalt 
med en skæv fordeling af EUGFL-støtten. Denne støtte må 
sammenlignes land for land, og region for region, og man må 
vurdere dens indvirkning på markedspriserne. Udvalget 
opfordrer Kommissionen til at gøre dette. 
4. Middelhavet 
Det er efter Udvalgets mening vigtigt, at Kommissionen 
hurtigt får iværksat middelhavspolitikken og med Spaniens 
optagelse i EF, hvorved EF's indflydelse i middelhavsområ­
det bliver endnu større, vil det komme til at haste endnu 
mere. 
Til at begynde med bør der udarbejdes en enkel metode til at 
undersøge og vurdere fiskeriaktiviteterne med henblik på at 
tilpasse middelhavsstrukturpolitikken til de nuværende rea­
liteter. Derefter kunne denne politik forbedres yderligere ved 
at man først beskytter og dernæst opbygger bestandene. 
Som led i en generel middelhavspolitik for beskyttelse og 
forbedring af ressourcerne vil det blive nødvendigt, at der så 
hurtigt som muligt bliver indgået fiskeri- og ressourceforvalt-
ningsaftaler med alle tredjelande for at rydde de menings­
forskelle af vejen, der består mellem Grækenland og Tyrkiet 
samt mellem Italien og Tunesien, Libyen, Jugoslavien osv. 5. Tredjelandepolitik - Fiskeriaftaler 
Man får alt for ofte det indtryk, at tredjelandepolitikken 
bestemmes af alt muligt andet end fiskeriinteresser og EF's 
forsyning med fisk. Fra erhvervsside beklager man sig over, 
at erhvervets interesser ved flere lejligheder, det gælder f.eks. 
Island og Grønland, er blevet tilsidesat. 
Hvis man, når EF udvides med Spanien (dominerende 
position i denne sektor på europæisk plan), som har ført en 
gunstig aftalepolitik, i videst mulig udstrækning vil undgå, at 
den del af den spanske flåde, som på nuværende tidspunkt 
opererer i tredjelande, søger til EF's farvande, så bliver det 
nødvendigt med en udvidelse af EF's adgang til tredjelandes 
eksklusive økonomiske zoner. Dette vil kræve, at der 
forhandles med større fasthed, hvis man vil opnå flere 
tilladelser og kvoter i disse zoner på grundlag af modydelser i 
form af finansielle eller toldmæssige aftaler med EF. 
Det er især vigtigt, at der snarest indgås aftaler mellem EF, de 
vestafrikanske lande og Mocambique. Derudover bør der 
indgås fiskeriaftaler med samtlige baltiske stater, med und­
tagelse af Sverige og Norge. Endelig må der forhandles med 
USA og Canada om tildeling af mere omfattende kvoter, 
såvel i EF's som i Spaniens og Portugals interesse. 
6. Markedspolitik 
Efter at man i ti år (1970 til 1981) havde opereret med en ikke 
helt tilfredsstillende markedsordning for fiskeriområdet, 
vedtog Rådet på Kommissionens foranledning en ny mar­
kedsordning, hvori der i et vist omfang blev taget hensyn til 
de bemærkninger, som de berørte kredse var fremkommet 
med. 
Udvalget henleder opmærksomheden på nogle af de positive 
allerede kendte resultater: nedsættelse af tilbagetagelses-
mængden og de globale udgifter i forbindelse hermed; fordele 
i forbindelse med indlemmelse af bestemte fiskearter som 
f.eks. langer, pighaj og småplettet rødhaj i EF's prissystem, 
hvilket har gjort det muligt at opnå stabile noteringer for 
disse produkter. Endvidere er der iværksat gradvise omstruk­
tureringsforanstaltninger inden for EF's sardinindustri tak­
ket være den særlige prolongationspræmie. 
Disse foreløbige resultater bør dog ikke bevirke, at man 
overser forskellige andre problemer. 
Udvalget er navnlig af den opfattelse, at listen (i bilag I) over 
produkter, der er omfattet af en prisordning, bør udvides 
med fiskearter af betydning for de sydeuropæiske lande, 
medlemslande såvel som ansøgerlande. Forskellige instru­
menter, herunder prolongationspræmien, som fortsat anven­
des i alt for ringe grad i EF som helhed, kunne utvivlsomt 
bringes til at fungere langt bedre, hvis visse formaliteter blev 
gjort mindre komplicerede. Endelig opfordrer Udvalget 
Kommissionen til at undersøge muligheden af at medtage 
25. 4. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 104/15 
bestemte fiskearter og af at udvide anvendelsesområdet for 
den særlige prolongationspræmie, som hidtil har været 
forbeholdt middelhavsprodukter som sardiner og ansjoser. 
Udvalget må derudover konstatere, at der i visse lande 
forekommer væsentlige prisforskydninger for bestemte fiske­
arter, når det drejer sig om de reelle markedspriser og de i 
forhold til disse lavere orienteringspriser. Dette problem 
kompliceres yderligere som følge af de forskellige markeds­
strukturer i medlemslandene. Udvalget kunne godt tænke sig 
at vide noget om, hvad disse prisforskelle betyder for 
producentindkomsterne i de pågældende EF-lande. 
Udvalget opfordrer ligeledes Kommissionen til at sørge for, 
at der gennemføres foranstaltninger, hvormed det kan sikres, 
at de fastsatte referencepriser overholdes af medlemsstater­
ne, men også af de tredjelande, som gennem aftaler med EF 
har forpligtet sig til at overholde disse for at opnå modydelser 
i form af toldindrømmelser. 
Udvalget finder, at optagelsen af Spanien og Portugal i EF 
passende kunne være den lejlighed, hvor Kommissionen 
inden for rammerne af GATT forsvarer EF's interesser under 
hensyntagen til gældende internationale forpligtelser. 
Uden at ville gå i detaljer skal Udvalget dog pege på, at der i 
en række bestemmelser, for så vidt angår kriterier for 
anerkendelse af producentorganisationer, repræsentative 
markeder, produktregler efter det første salgsled osv., bør 
tages hensyn til de konkrete problemer, som knytter sig til 
vurderingen af kvaliteten og værdien af fangsten. 
Udvalget så gerne, at Kommissionen to år efter gennemfø­
relsen af denne »nye markedspolitik« gjorde en første status 
over de opnåede resultater, gode såvel som dårlige. 
På grundlag af en relevant analyse af disse resultater foretaget 
primært af Kommissionen og dernæst af Den rådgivende 
Komité for Fiskeri og også af Det økonomiske og sociale 
Udvalg skulle der være mulighed for præcist at afgøre, hvilke 
foranstaltninger der bør opretholdes, og hvilke forbedringer 
der er nødvendige, også når der tages hensyn til EF's 
udvidelse med Spanien og Portugal. 
7. Socialpolitik 
Udvalget kan ud fra de meget få undersøgelser, der har været 
til dets rådighed, og som følge af det meget uensartede 
talmateriale, der foreligger, konstatere, at det socialpolitiske 
område inden for fiskeriet hverken har nydt større bevågen­
hed eller har ligget Kommissionen og Rådet virkeligt på 
sinde. Alene fra branchens side er der i 1975 blevet gjort et 
første forsøg med et »socialt harmoniseringsprogram«, som i 
1984 fortsat kun omfattede fartøjer på mere end 24 m, eller 
som er omfattet af en kollektiv overenskomst. 
Udvalget bemærker, at forskellene mellem de sociale ordnin­
ger - social sikring, pensionsordninger, arbejdsbetingelser 
osv. - umiddelbart tyder på, at der er tale om meget 
betydelige konkurrenceforvridninger landene imellem, og at disse (sociale) forvridninger slår igennem i de (økonomiske) 
driftsomkostninger, omend de forskellige berørte parter 
inden for EF har forskellige, og undertiden modstridende, 
opfattelser af forvridningernes omfang. 
Udvalget begriber ikke, hvorledes man med gennemførelsen 
af den fælles fiskeripolitik den 25. januar 1983 har kunnet 
fastlægge bestemmelser vedrørende interne og eksterne ord­
ninger, markeder og strukturer, uden at man samtidig 
gennemførte et regelsæt for det sociale område baseret på et 
harmoniseringsprincip, hvilket vil være forudsætningen for 
en global EF-politik. 
Udvalget er bekendt med, at Kommissionen allerede i 1980 
forelagde Rådet nogle interessante forslag om leve- og 
arbejdsvilkår, faglig uddannelse og sikkerhed til søs. Tilsy­
neladende har Rådet hverken taget hensyn til disse eller 
ønsket at berøre spørgsmålet om social harmonisering i 
fremadskridende retning. Udvalget henviser derfor til sin 
udtalelse af 26. september 1984, der behandlede Torremo-
linos-konventionens ratifikation, og hvori det bl.a. fastslår, 
at denne konvention, omend den ikke er fyldestgørende 
— »er et første skridt henimod en konkretisering af det 
»sociale aspekt« inden for fiskeriet, som branchen har 
krævet i årevis«; 
— »Medlemsstaternes ratifikation (...) kan således blive 
den første EF-bestemmelse om social harmonisering 
inden for fiskeriet«. 
Udvalget henstiller kraftigt til Kommissionen, at den gør sig 
alle mulige bestræbelser for - så snart situationen i fiskeri­
sektoren er belyst og analyseret - at forelægge Rådet 
sådanne forslag, som det kan vedtage i medfør af traktaten, 
og navnlig artikel 117 og 118 deri. 
Udvalget anmoder om, at Kommissionen regelmæssigt 
orienterer det om udviklingen i det igangværende arbejde og 
om de retningslinjer, der vil blive fulgt i kommende forslag til 
Rådet. 
8. Beskæftigelse 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse (*) om Kom­
missionens dokument fastslår, at en bedre ressourceforvalt­
ning og en fornuftig omstrukturering af fiskerflåden vil skabe 
større muligheder for øget beskæftigelse end alle mulige 
andre direkte foranstaltninger med samme sigte. 
Det er imidlertid klart, at kendskabet til sektoren i mange 
tilfælde er ringe, og at det på grundlag af undersøgelser på 
(») EFT nr. C 189 af 30. 7. 1981, s. 1. Meddelelse fra Kommissio­
nen til Rådet om de sociale aspekter i fiskerisektoren i EF. 
Nr. C 104/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 4. 85 
EF-plan foretaget i et samarbejde med repræsentanter for 
redere og fiskerierhvervets udøvere skulle være muligt at 
finde forklaringer på de beskæftigelsesmæssige problemer 
eller snarere den manglende interesse for dette erhverv, som 
ses blandt ungdommen i mange lande. Sådanne undersøgelser kunne benyttes til en analyse af de 
beskæftigelsesmæssige konsekvenser af de nye struktur­
forordninger og ikke mindst af forordning (EØF) nr. 2908/ 
73 om omstrukturering og modernisering af fiskerfar­
tøjerne. 
Bruxelles, den 27. februar 1985. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1883/78 om de 
almindelige regler for finansiering af interventioner gennem Den europæiske udviklings- og 
garantifond for Landbruget, garantisektionen (J) 
(85/C 104/08) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 13. december 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det 
nævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets landbrugsafdeling, som udpegede Flum til ordfører. 
Afdelingen vedtog sin udtalelse den 7. februar 1985 efter ordførerens mundtlige beretning. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 224. plenarforsamling, mødet den 27. februar 1985, 
enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Udvalget kan principielt tilslutte sig ethvert forsøg fra Kommissionen side på at opnå en rimelig 
og forsvarlig begrænsning af udgifterne til løsning af EF's opgaver. 
Netop i EF's nuværende økonomiske, sociale og politiske situation er det bydende nødvendigt at 
bakke sådanne bestræbelser op. 
Udvalget konstaterer imidlertid, at tiltag, som udelukkende er baseret på budgethensyn, i sidste 
instans ikke er tilstrækkelige, men at der samtidig burde drages de nødvendige strukturpolitiske 
konsekvenser. 
2. Efter en indgående diskussion og afvejning af de ulemper, som også dette forslag vil føre med sig 
på forskellige områder, er det Udvalgets endelige vurdering, at det trods væsentlige forbehold må 
tilslutte sig Kommissionens forslag, fordi dette trods alt - med udgangspunkt i den aktuelle situation 
- vil føre til en årlig besparelse på EF's budget på omkring 30 mio ECU. 
Bruxelles, den 27. februar 1985. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
H EFTnr. C 13 af 15. 1. 1985, s. 2.