Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse om "Benchmarking af konkurrenceevnen - Iværksættelse af en foranstaltning, som stilles til rådighed for operatører og offentlige myndigheder"« (97/C 296/03)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. april 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Henri Malosse til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. juni 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 347. plenarforsamling, mødet den 9. juli 1997, med 99 stemmer for, 3 imod og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Den foreliggende meddelelse og meddelelsen om »Kortlægning af den europæiske industris konkurrencedygtighed« (KOM(96) 463 endelig udg.) er en opfølgning af forskellige nyere forslag og meddelelser om konkurrenceevnen, herunder meddelelsen om »En politik til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union« (KOM(94) 319 endelig udg.) suppleret med et handlingsprogram og en tidsplan (KOM(95) 87 endelig udg.), som ØSU principielt har tilsluttet sig, omend med et ønske om, at Kommissionen konkretiserer sine initiativer. I udtalelsen af 22. november 1995 (ordfører: Jens Peter Petersen) () beklagede ØSU, at man »endnu ikke har gjort sig nogen forestillinger om, hvilke skridt der skal tages, og inden for hvilke tidsrammer det skal ske«. Efterfølgende har Kommissionen offentliggjort to meddelelser om henholdsvis den kemiske industris konkurrenceevne og underentreprisens konkurrenceevne i tekstil- og beklædningsindustrien. I sine udtalelser beklagede ØSU især det lave ambitionsniveau i de to meddelelser.

1.2. Kravet om forbedring af de europæiske virksomheders og især industrivirksomhedernes konkurrenceevne indtager en central plads i to mere politisk prægede værker, nemlig Jacques Delors' hvidbog om »Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse« fra 1993 og tillidspagten for beskæftigelse (»Action for Employment in Europe. A Confidence Pact«), som blev fremlagt af Kommissionen i 1996 under formand Jacques Santer. Det Rådgivende Udvalg om Konkurrenceevnen med Ciampi som formand har fremlagt sine første konklusioner på anmodning af Jacques Santer. Den første rapport indeholder en generel analyse af konkurrenceevnen og understreger, at konkurrenceevne ikke er et mål i sig selv, men et middel til at øge beskæftigelsen, levestandarden og velfærden takket være forbedrede produktivitets-, effektivitets og rentabilitetsfaktorer.

1.3. Formålet med den foreliggende meddelelse er at fremlægge et konkret handlingsforslag for medlemsstaterne. Det skal understreges, at Kommissionen samtidig har udarbejdet to andre arbejdsdokumenter om emnet. Det ene omhandler en europæisk politik til fremme af kvalitet med henblik på styrkelse af den europæiske konkurrenceevne (SEK(96) 2000) og fremlægges som et supplement til meddelelsen om kortlægning (benchmarking). Det andet dokument er rapporten om industriens konkurrenceevne, som blev offentliggjort i 1996. Da den ansvarlige kommissær, Edith Cresson, den 20. november 1996 fremlagde en handlingsplan til fremme af innovation nævnte hun i øvrigt benchmarking på europæisk plan, især på kvalitetsområdet, som et middel til at fremme innovationen.

1.4. ØSU skal endnu en gang understrege mangelen på samordning af og gennemsigtighed i Kommissionens tiltag, som inden for dette område helt klart er præget af knopskydning og overlapninger. Det havde været bedre, om Kommissionen havde udarbejdet en samlet handlingsplan til forbedring af konkurrenceevnen, som skulle omfatte en præcis tidsplan og et kvalitetsfremmende program.

1.5. Med fremlæggelsen af en supplerende meddelelse den 16. april 1997 () har Kommissionen imidlertid opfyldt Ministerrådets og ØSU's ønsker. Denne meddelelse fremstår som en global ramme på EU-plan og indeholder konkrete foranstaltninger til gennemførelse af en benchmarking, hvilket egentlig vil sige måling i forhold til kendte referenceindikatorer.

2. Kommissionens analyse af EU's konkurrenceevne

2.1. Som de vigtigste årsager til efterslæbet i EU-landenes konkurrenceevne peges der i meddelelsen på utilstrækkelige immaterielle investeringer (især uddannelse og forskning), innovationer og faste investeringer i anlæg og udstyr. Det er især samspillet mellem disse forskellige elementer, der er afgørende for konkurrenceevnen. I meddelelsen peges der endvidere på vanskeligheder af strukturel karakter, f.eks. manglende arbejdskraftmobilitet, høje infrastrukturomkostninger på transportområdet, store offentlige underskud og beskatningens betydelige andel af BNP. Denne andel steg i EU fra 34 % til 43 % mellem 1970 og 1995.

2.2. I sin analyse af industriens vækst konstaterer Kommissionen, at EU's andel af OECD-eksportmarkederne er faldet. EU skulle således have tabt terræn i Østasien og Latinamerika, som er store vækstmarkeder. I løbet af de sidste ti år er industriens værditilvækst vokset mindre i EU (2,4 %) end i USA (3 %) og Japan (3,8 %). I fremstillingsindustrien kunne kun sektorer som levnedsmidler, drikkevarer, tobak, træ og møbler notere en værditilvækst, som svarede til eller lå over de nævnte konkurrenters. I EU er udviklingen i disse sektorer er blevet understøttet af en højere investeringsrate end i konkurrentlandene.

2.3. Med hensyn til omkostningsstrukturerne viser analysen, at omkostningerne generelt er højere i EU: højere priser på telekommunikation og energi; højere rentesatser end USA og Japan i de seneste år. Hvad angår lønomkostninger, giver analysen derimod ikke noget klart svar, idet det erkendes, at det er vanskeligt at foretage velfunderede sammenligninger, fordi lønomkostningsstrukturen er så kompleks. Kommissionen konstaterer dog, at enhedslønomkostningerne (udviklingen i de samlede lønomkostninger i relation til produktionen) har været let faldende siden 1992. Kommissionen bør uddybe og kommentere disse data.

2.4. EU's efterslæb inden for investeringer, såvel materielle som immaterielle, synes meget foruroligende. I meddelelsen fokuseres der især på tallene for forskning og udvikling. Også her mener ØSU, at Kommissionen burde uddybe tallene nærmere, især når det gælder investeringer i forskning og udvikling.

2.5. I et kapitel om »konkurrencepræstationens forudsætninger« peger Kommissionen på de ineffektive markeder og den utilstrækkelige innovationsgrad som to af de vigtigste årsager til den europæiske industris svage konkurrencepræstation. Som forklaring på, at markederne ikke hænger nok sammen, nævner Kommissionen i flæng faktorer som manglende liberalisering inden for visse nøglesektorer på infrastrukturområdet (telekommunikation, transport), funktionsmangler på kapitalmarkederne (især hindringer for pensionsfondenes aktiviteter), mangelen på et fleksibelt arbejdsmarked og hindringer for arbejdskraftens frie bevægelighed samt arbejdsmarkedsordningerne.

2.6. I samme kapitel opregner Kommissionen endvidere en række innovationshæmmende faktorer: utilstrækkelige immaterielle investeringer, mangler ved såvel det faglige som det almene uddannelsessystem, herunder især manglende tilpasning til erhvervslivets behov, arbejdskraftens manglende mobilitet, den beskedne europæiske forskning, som tilmed ikke er tilstrækkeligt markedsorienteret, vanskeligheder med at udnytte og udbrede forskningsresultater, forsinkelser i anvendelsen af kvalitetsstyringssystemer samt utilstrækkelige mekanismer til finansiering af såvel innovation (risikokapital, iværksætterkapital) som små og mellemstore virksomheder. I den forbindelse ville det være nyttigt, om Kommissionen i sin analyse af konkurrenceevnen anlagde en mere geografisk orienteret indfaldsvinkel med udgangspunkt i regionerne.

3. ØSU's forslag til måling af konkurrenceevnen

3.1. Kommissionen nævner to vigtige parametre til måling af konkurrenceevnen: produktiviteten og beskæftigelsesgraden. Kommissionen erkender imidlertid i meddelelsen, at fænomenet ikke lader sig sammenfatte i disse to parametre alene. I og med at konkurrenceevnen betragtes som et middel til at opnå en højere levestandard og øge befolkningens livskvalitet, kunne faktorer som miljøbeskyttelsesniveauet og en rationel energiudnyttelse såvel som omfanget af kriminalitet og graden af social sikring være lige så relevante kriterier.

3.2. Det kan undre, at der ikke et eneste sted i meddelelsen henvises til vekselkurser og valutakursudsving, det være sig inden for eller uden for EU. Inden for mange industrisektorer kan valutaforholdene være afgørende for virksomhedernes fortjenstmargen og markedsandele. Der er imidlertid tale om en rammefaktor, som en virksomhed, en sektor eller endog et givet geografisk område ikke har nogen reel indflydelse på.

3.3. ØSU henleder derfor Kommissionens opmærksomhed på risikoen for en overdrevet global analyse, som blot ville være et sammensurium af alt for mange faktorer, der dårligt lader sig sammenligne. Konkurrenceevne vil altid være en relativ størrelse, og analyseresultaterne kan blive fundamentalt forskellige alt efter, om man sammenligner sig med USA, Japan eller de nye asiatiske lande på verdensscenen. En virksomhed vil måle sin konkurrenceevne i forhold til sine konkurrenter, mens en analyse af et geografisk område kan tage udgangspunkt i evnen til at tiltrække investorer eller til at skabe værditilvækst og nye arbejdspladser.

3.4. I sine analyser fokuserer Kommissionen på EU's globale konkurrenceevne sammenlignet med konkurrenternes. ØSU mener imidlertid ikke, at en alt for global og generaliseret approach vil gavne den praktiske benchmarking af konkurrenceevnen. Når man ser på rammevilkårene for konkurrenceevnen, er det vigtigt at udvælge bestemte områder, som kan underkastes en objektiv og operationel analyse. ØSU ville derfor foretrække en sektoriel tilgang, som giver mulighed for at differentiere mellem forskellige faktorers relative betydning, f.eks. forskning og udvikling inden for bioteknologi eller løn- og markedsføringsomkostninger inden for tekstil- og beklædningsbranchen. Det skal dog understreges, at det i forbindelse med en mere geografisk orienteret indfaldsvinkel til konkurrenceevnefaktorerne vil være interessant at inddrage den regionale dimension eller se på sammenhængende beskæftigelsesområder, da det åbner mulighed for en nærmere analyse af de generelle vilkår: de lokale skatteforhold, infrastrukturer, forskningsinvesteringer, spredning af viden ud fra et universitetscenter, jobskabelse, virksomhedsetableringer og udenlandske investeringer. En alt for global benchmarking ville faktisk minde meget om de analyser, der allerede findes, og dermed være mindre praktisk anvendelig. Det er langt oftere en region end en stat, der er afgørende for en udenlandsk virksomheds valg af etableringssted. Analyseniveauet skal derfor tilnærmes det relevante beslutningsniveau, som kan variere alt efter emne og land (f.eks. er det i Tyskland delstaterne, der har kompetencen på uddannelsesområdet).

3.5. Mange af de elementer, der nævnes i Kommissionens analyse, er snarere vækst- eller velfærdsfaktorer end konkurrenceevnefaktorer. F.eks. skal et undervisningssystems effektivitet måles i forhold til befolkningens behov og forventninger. Disse behov kan variere betydeligt fra et land til et andet, og det er vanskeligt at se, hvordan en »præstationsmålestok« skulle se ud på dette område. Befolkningernes velfærd er i sig selv en konkurrenceevnefaktor.

3.6. Når Kommissionen ønsker at foretage en måling i form af en benchmarking, bør den efter ØSU's mening anvende en mere stringent og metodisk definition af konkurrenceevnen og tilgodese følgende tre nøgleprincipper:

3.6.1. En nøje sondring mellem benchmarking på virksomhedsniveau og benchmarking af rammevilkår.

3.6.2. En hierarkisk inddeling og en differentiering af konkurrenceevnefaktorerne: de generelle konkurrencevilkår (infrastrukturer, uddannelse), produktkonkurrenceevnen (dels priser, dels andre faktorer som kvalitet, eftersalgsservice osv.), resultatet af konkurrenceevnen (virksomhedernes markedsandele, geografiske områders jobskabelse).

3.6.3. En differentieret benchmarking alt efter, hvilke virksomheder, sektorer eller geografiske områder man ønsker at sammenligne sig med. For visse industrisektorers vedkommende vil målestokken ved benchmarking f.eks. være vore største konkurrenter på verdensmarkedet; for de geografiske områders vedkommende gør benchmarking det muligt at sammenligne forskellige situationer inden for og uden for EU.

3.7. På grundlag af en sådan mere stringent definition sondrer ØSU mellem følgende analysefelter:

3.7.1. For de geografiske områders vedkommende ville ØSU foretrække at måle konkurrenceevnen i regionerne eller i sammenhængende beskæftigelsesområder (som kan være grænseområder) inden for EU. Det ville være meget givtigt at kortlægge årsagerne til bestemte regioners succes inden for EU og overføre denne praksis til mindre velstillede regioner, også selv om man i en sådan analyse vil skulle inddrage regioner eller områder uden for EU, hvor de socioøkonomiske vilkår er sammenlignelige med vores (områder i Japan, Nordamerika, Australien, New Zealand).

3.7.2. Benchmarking anvendes allerede i vid udstrækning af store virksomheder, især multinationale selskaber. Denne aktivitet henhører med andre ord under virksomhedernes kompetenceområde og kan ikke i sig selv danne grundlag for en offentlig aktion. EU's bidrag bør ydes inden for udveksling af oplysninger og i form af en selektiv tilgang til de enkelte aktivitetssektorer suppleret med specifikke analyser vedrørende SMV og iværksætteraktiviteter. I dette tilfælde bør man vælge at se bort fra enhver territorial begrænsning og inddrage både europæiske virksomheder med deres afdelinger i tredjelande og tredjelandevirksomheder, som har afdelinger i EU. Virksomhedsinterne analyser, især på multinationalt plan, kan være en god hjælp, når man skal indkredse de bedste indikatorer.

3.8. Ved at kombinere den geografisk orienterede og den sektorielle fremgangsmåde (herunder SMV og iværksætteraktiviteter) kan man som resultat opnå værdifulde oplysninger om den praksis og de metoder, der er bedst egnede til at forbedre den europæiske konkurrenceevne. For at undgå globale analyser, som ikke er umiddelbart anvendelige i denne forbindelse, anbefaler ØSU, at EU - og især Rådet og Kommissionen - analyserer de påtænkte aktionsfelter. Når det derimod drejer sig om skatter, om det indre markeds effektivitet og EF-initiativerne inden for regionaludvikling samt forskning og udvikling, vil en benchmarking af EU's eller de enkelte medlemsstaters præstationer sammenholdt med andre dele af verden i høj grad kunne lette beslutningstagningen.

4. Benchmarking af konkurrenceevnen

4.1. Benchmarking af konkurrenceevnen er en metode, hvor man først foretager en analyse for at afgrænse præstationsforskellene og årsagerne hertil, og derefter kortlægger og udbreder kendskabet til de processer, der skaber de bedste resultater. Denne metode kan siges at være en permanent mekanisme til overførsel af knowhow og udveksling af bedste praksis med udgangspunkt i en økonomisk analyse af konkurrenceelementerne og -kriterierne.

4.2. ØSU understreger, at en sådan metode kan tjene som en objektiv støtte for beslutningstagningen. Benchmarking giver således mulighed for at fastlægge objektive mål, og det er de berørte aktører, der skal drage konsekvenserne heraf. Benchmarkingen skal under alle omstændigheder kunne tjene som grundlag for operationelle beslutninger.

4.3. ØSU støtter derfor Kommissionens forslag om, at der i samråd med industrien og medlemsstaterne udformes et europæisk program til benchmarking af konkurrenceevnen. Programmet bør indledes med pilotprojekter, der kan tjene til afprøvning af metoden.

4.4. Benchmarking skal være en varig, men evolutiv proces, fordi topresultater og konkurrencepræstationer er relative størrelser, der til stadighed udvikler sig. En sådan proces har derfor kun mening, hvis den forløber over en lang periode inden for rammerne af flerårige pilotprojekter.

4.5. Formålet med benchmarkingsmetoden er at opnå en vis grad af objektivitet. Med dette for øje er det nødvendigt at begrænse sig til kendsgerninger og faktiske forhold (objektive data) og at bygge på konsensus mellem de berørte aktører og i givet fald offentlighedens opbakning. På virksomhedsplan skal de ansatte inddrages aktivt i processen, på territorialt plan skal alle arbejdsmarkedets parter inddrages. Kun med objektive data og konsensus om metoden vil benchmarking krones med resultater. Det er ikke muligt at overføre god praksis uden opbakning fra dem, der skal anvende den. Hvis EU's pilotprojekter tilgodeser objektivitets- og konsensuskravet, vil de i høj grad kunne bidrage til en generel bevidstgørelse om konkurrenceevnens elementer og midler.

4.6. Når benchmarking anvendes direkte på virksomhedsniveau, må metoden være op til virksomheden selv. Der findes imidlertid en række programmer, såvel offentlige som private, der søger at fremme benchmarking af konkurrenceevnen i små og mellemstore virksomheder (især Det Forenede Kongeriges handels- og industriministerium). EU's indsats skulle i dette tilfælde bestå i at organisere en udveksling af erfaringer mellem medlemsstaterne og etablere et europæisk »vidensnetværk«. ØSU foreslår, at der inden for bistand og støtte til oprettelse af virksomheder iværksættes et pilotprojekt, som baseres på det arbejde, der allerede er udført i GD XXIII inden for rammerne af samordnede foranstaltninger til udveksling af god praksis. Ud over de EU-regioner, der allerede er analyseret, skulle man udvælge et vist antal lande eller geografiske områder både inden og uden for EU, hvorefter man skulle iværksætte pilotprojekter, som sigter mod overførsel af den bedste praksis.

4.7. Kommissionen foreslår endvidere, at benchmarking anvendes på EU-plan til at analysere og udvikle konkurrenceevnefaktorer i givne sektorer. Den kemiske industri, bioteknologi, tekstil- og beklædningsbranchen samt automobilindustrien, som allerede er underkastet analyser på EU-plan, kunne være de første sektorer, man så på. Sektorerne og sammenligningsgrundlaget skal udvælges med den største omhu, eftersom benchmarking - betragtet som en objektiv støtte for beslutningstagningen - ikke kan se bort fra de socioøkonomiske og kulturelle forhold, der kan forklare eller begrunde forskelle i konkurrenceevnens rammevilkår, ikke mindst på det sociale plan. Ved benchmarkingen skal det i øvrigt påses, at man analyserer præstationer og resultater i virksomheder, hvis strategi kan betragtes som multinational. Dermed kunne man også se nærmere på de respektive internationaliseringsstrategier og de opnåede resultater samt visse landes eller geografiske områders tiltrækningskraft.

4.8. Hvad angår de geografiske områder, foreslår ØSU, at man i første række undersøger de indikatorer, der er vigtigst for et områdes præstationer (bl.a. med støtte i resultaterne af de store virksomheders analyser). I næste etape skulle man udvælge regioner eller grænseoverskridende regionale områder, hvor der er politisk, økonomisk og social konsensus om denne fremgangsmåde. Ud over EU-regioner kan der blive tale om sammenlignelige områder i tredjelande. Målingen af præstationsfaktorerne i disse områder bør baseres på indikatorer, der er udledt ved analysen, og foretages i snævert samråd med de berørte arbejdsmarkedsparter. På grundlag af de opnåede resultater skulle der med bistand fra EU's strukturfonde (EFRU, artikel 10) gennemføres testprojekter vedrørende overførsel af knowhow.

4.9. Med hensyn til benchmarking af de økonomiske rammevilkår i EU (prisen på og kvaliteten af de vigtigste tjenesteydelser, transport, energi, telekommunikation, information og administration, generelle produktivitetsfaktorer, arbejdskraftomkostninger, kapitalomkostninger, beskatningsforhold, uddannelses- og kvalifikationsniveauet, innovationsudvikling, miljøeffektivitet) ville ØSU af de nævnte årsager foretrække pilotundersøgelser på ganske bestemte områder, hvor analyserne kan tjene som støtte for EU's beslutningstagning, f.eks. undersøgelser af de europæiske F& U-programmers og regionaludviklingsforanstaltningers effektivitet, ordningerne inden for virksomhedsbeskatning, det indre markeds effektivitet eller arbejdstagernes mobilitet. I forbindelse med mere globale analyser ville det utvivlsomt være fornuftigere at henholde sig til arbejder af typen »World Competitiveness Report«.

4.10. I meddelelsens konklusioner henvises der endvidere til en europæisk kvalitetsfremmepolitik, som er behandlet nærmere i et særskilt arbejdsdokument. Der foreslås fem specifikke aktioner på EU-plan: en europæisk kvalitetspris, kvalitetsbenchmarking, en europæisk kvalitetsuge, et europæisk kvalitetsobservatorium og et europæisk uddannelsessystem for kvalitetseksperter. ØSU ønsker at få mere detaljerede oplysninger om programmet (budgettet, selve programmet, relationerne til benchmarkingsprogrammet).

5. Konklusioner

5.1. De to meddelelser, der er forelagt ØSU, udgør et egnet arbejdsgrundlag for iværksættelse af et instrument til benchmarking af konkurrencepræstationer. ØSU understreger, at der nødvendigvis skal være en snæver sammenhæng mellem dette initiativ og gennemførelsen af andre EU-politikker, navnlig inden for forskning og udvikling, innovation, økonomisk og social samhørighed og virksomhedspolitikken.

5.2. ØSU bifalder benchmarkingstanken, hvis det vel at mærke er hensigten at igangsætte en løbende proces inden for velafgrænsede områder, som er baseret på objektive oplysninger og kan tjene som effektiv støtte for beslutningstagningen inden for konkrete områder med operationelle perspektiver, som gør det muligt at udbrede kendskabet til bedste praksis. Der tænkes her på:

5.2.1. Støtte for beslutninger vedrørende rammevilkårene inden for højt prioriterede områder, som falder inden for EU's kompetence- og aktivitetsområde (virksomhedsbeskatning, forskning og udvikling, det indre markeds effektivitet, regionalpolitik, politikker til fremme af beskæftigelse og virksomhedsetableringer samt arbejdstagernes mobilitet inden for EU).

5.2.2. Støtte for virksomhedernes beslutninger på sektorplan med hensyn til industri- og handelsstrategier samt investeringslokalisering.

5.2.3. Pilotprojekter, der sigter mod overførsel af bedste praksis, især mellem geografiske områder, etablering af nye aktiviteter, fremme af den lokale udvikling, udvikling af uddannelses- og forskningsaktiviteter på områder, som kan fremme den økonomiske udvikling og innovationen.

5.3. ØSU henstiller indtrængende, at disse forslag hurtigst muligt omsættes til handling. Det foreslår ikke mindst, at der gennemføres pilotprojekter, hvis målsætninger og vilkår skal fastlægges i samråd med de berørte parter, herunder de økonomiske og sociale aktører. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen fremlægger en supplerende meddelelse med en præcis tidsplan for gennemførelsen, således som ØSU og Rådet har ønsket det.

5.4. ØSU ønsker i den forbindelse at blive inddraget aktivt i afgrænsningen af de emner, der udvælges via undersøgelserne, i analysen af referencekriterier og i iværksættelsen og opfølgningen af undersøgelser og pilotprojekter under dette program. ØSU kunne med dette for øje medvirke til gennemførelsen af visse testprojekter inden for benchmarking. Det skal i den forbindelse understreges, at snævre forbindelser med de berørte økonomiske og sociale aktører er af den allerstørste betydning, lige fra benchmarkingens indledende stadium til valget af emner og selve gennemførelsen, så de grundlæggende betingelser for succes sikres.

5.5. ØSU opfordrer EU til at underkaste sine egne politikker en benchmarking med henblik på at vurdere deres effektivitet (politikken for det indre marked, regionalpolitikken, F& U-politikken).

5.6. ØSU foreslår, at Kommissionen ved benchmarkingen af rammevilkårenes konkurrenceevne inddrager den regionale dimension, som giver bedre mulighed for at identificere præstationsfaktorerne på en lang række områder: innovationsstøtte, udvikling af de menneskelige ressourcer, udbredelse og anvendelse af informationsteknologier osv.

Bruxelles, den 9. juli 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 39 af 12. 2. 1996.

() KOM(97) 153 endelig udg.