A* it 
*6* KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 08.01.1997 
KOM(96) 695 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM DEN MAKROFINANSIELLE BISTAND 
TIL TREDJELANDE I 1995 
s s 

d 
I. BAGGRUND I 
1. Indledning 4, 
2. Den makrofinansielle bistand i 1995 3 
3. Udviklingen i den makrofinansielle bistand 4 
4. Deling af byrderne 5 
II. ALBANIEN 26 
1. Indledning 26 
2. De makroøkonomiske resultater 26 
3. Strukturreformer 27 
4. Makrofinansiel bistand 30 
III. ALGERIET 31 
1. Indledning 31 
2. De makroøkonomiske resultater 32 
3. Strukturreformer 33 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 35 
IV. DE BALTISKE LANDE 36 
1. Indledning 36 
2. Den seneste økonomiske udvikling 36 
Estland 36 
Letland 37 
Litauen 38 
3. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 40 
V. BELARUS 42 
1. Indledning 42 
2. De makroøkonomiske resultater 42 
3. Strukturreformer 43 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 44 
1 CL 
VI. BULGARIEN 45 
1. Indledning 45 
2. De makroøkonomiske resultater 45 
3. Strukturreformer 47 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 49 
VII. MOLDOVA 50 
1. Indledning 50 
2. De makroøkonomiske resultater 50 
3. Strukturreformer 52 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 52 
VIII. RUMÆNIEN 54 
1. Indledning 54 
2. Den makroøkonomiske udvikling 55 
3. Strukturreformer 56 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 57 
IX. SLOVAKIET 59 
1. Indledning 59 
2. Den makroøkonomiske udvikling 59 
3. Strukturreformer 61 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 62 
X. UKRAINE 64 
1. Indledning 64 
2. De makroøkonomiske resultater 64 
3. Strukturreformer 65 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 66 
z 
I. BAGGRUND 
1. Indledning 
Makrofinansiel bistand fra EU, der oprindeligt var tænkt som en EU-intern 
betalingsbalancestøtte, er siden 1990 blevet ydet til tredjelande, primært landene i Central-
og Østeuropa, men i stigende grad også til andre lande i det tidligere Sovjetunionen og 
i Middelhavsområdet, til støtte for deres politiske og økonomiske reformer. Disse lande 
stod ved starten af omstillingen til markedsøkonomi over for nogenlunde de samme 
problemer: meget store omkostninger i forbindelse med de første skridt i retning af 
reform, yderligere eksterne påvirkninger (embargoen i forbindelse med Golf-krigen, 
sammenbruddet i COMECON), utilstrækkelige ressourcer fra de internationale 
finansieringsinstitutioner og stort set ingen pengestrøm fra den private sektor. 
Det var på denne baggrund, at EU besluttede at yde makrofinansiel bistand til landene 
i området som et supplement til finansieringen fra de internationale finansierings-
institutioner. Det blev også besluttet, at Kommissionen som led i den bistands-
koordinering, der blev aftalt mellem 24 industrilande (G-24) som en hjælp til de central-
og østeuropæiske lande, skulle formå andre bidragydere til at yde en tilsvarende bistand 
til de økonomiske programmer, som landene gennemførte efter aftale med IMF og 
Verdensbanken. 
Et antal støttetransaktioner af denne art fra EU og G-24 fandt sted i perioden 1990-1994 
og omfattede de fleste central- og østeuropæiske lande, der kan komme i betragtning til 
støtte fra G-24 (tabel 1 og 2). 
Uden for Central- og Østeuropa vedtog Rådet adskillige andre fællesskabslånetrans­
aktioner i denne periode. Som led i Fællesskabets støtte til lande i Middelhavsområdet, 
der havde mærket følgerne af Golf-konflikten, ydede Rådet i juli 1991 et lån på 160 mio. 
ECU på fordelagtige vilkår til Israel. I september 1991 blev det desuden besluttet at yde 
et mellemfristet lån på 400 mio. ECU til Algeriet til at hjælpe landet med at gennemføre 
de politiske og økonomiske reformer, der var i gang . I slutningen af 1994 blev det 
besluttet at yde et yderligere lån til Algeriet på indtil 200 mio. ECU . 
I 1994 blev der også vedtaget lånetransaktioner til fordel for de nye uafhængige stater i 
Europa omfattende et lån på højst 45 mio. ECU til Moldova og på højst 85 mio. ECU til 
Ukraine. 
På initiativ af Kommissionen blev der mellem G-24 aftalt et sæt af principper, der skulle 
tjene som retningslinjer for den makrofinansielle bistand fra EU/G-24. Disse principper, 
som understreger den ekstraordinære karakter af denne bistand, dens komplementaritet 
i forhold til finansiering fra de internationale finansieringsinstitutioner og dens 
2 Se "Rapport om den makrofinansielle bistand til tredjelande", KOM(94) 229 af 7. juni 1994. 
Se "Rapport om den makrofinansielle bistand til tredjelande", KOM(95) 572 af 27 november 1995. 
makroøkonomiske betingethed for støtten, er senere godkendt af EU's Finansministerråd 
(HCOFIN) og gælder nu for EU's makrofinansielle bistand lil tredjelande. 
2. Den makrofinansielle bistand i 1995 
I 1995 var Fællesskabets makrofinansielle bistand mindre koncentreret om den central-
og østeuropæiske gruppe, der som følge af en generel positiv økonomisk udvikling har 
stadig mindre brug for ekstern finansiel støtte fra officielle kilder. I stedet går en stigende 
del af EU's lån til de nye uafhængige stater og Middelhavsområdet. 
Inden for den central- og østeuropæiske gruppe udbetaltes i maj 1995 en første rate på 
15 mio. ECU af et lån til Albanien på i alt 35 mio. ECU, som var blevet vedtaget i 
december 1994. Anden rate er imidlertid blevet forsinket som følge af en mangelfuld 
gennemførelse af politikken i Albanien. På samme måde blev udbetalingerne vedrørende 
et makrofinansielt lån på 125 mio. ECU til Rumænien, der var vedtaget i 1994, udsat, og 
udbetalingen af første rate på 55 mio. ECU fandt først sted i november 1995.1 Bulgariens 
tilfælde har alvorlige forstyrrelser i økonomien medført betydelige forsinkelser i 
genoptagelsen af den eksterne bistand fra de internationale finansieringsinstitutioner, EU 
og bilaterale bistandsydere. En anden rate på 40 mio. ECU, som er en del af et EU-lån 
på 110 mio. ECU til Bulgarien, og som oprindeligt blev tildelt i 1992 og reaktiveret i 
1994, forventes at blive udbetalt i 1996. I forbindelse med Slovakiet skete der ingen 
udbetalinger i 1995 i henhold til den lånefacilitet på 130 mio. ECU, der blev tildelt i 
slutningen af 1994. Som følge af de manglende fremskridt i forhandlingerne mellem 
Kommissionen og de slovakiske myndigheder om de økonomiske betingelser, der skal 
tilknyttes denne facilitet, og på grund af de bedre økonomiske vilkår i landet, har 
Kommissionen tværtimod foreslået at annullere Kommissionens beslutning fra 1994 om 
ydelse af yderligere makrofinansiel bistand til Slovakiet. Hvad angår de tre baltiske lande, 
som Rådet tildelte makrofinansiel bistand i 1992, er anden rate vedrørende lånene til 
Letland og Estland ikke udbetalt hovedsagelig som følge af den positive udvikling i 
landenes betalingsbalancer. I august 1995 udbetalte Kommissionen et beløb på 25 mio. 
ECU af anden rate af EU's lån til Litauen som følge af landets store fremskridt med 
hensyn til reformer. 
Blandt de nye uafhængige stater (det tidligere Sovjetunionen) kunne Kommissionen i 
forbindelse med Moldova i august 1995 frigøre anden rate på 20 mio. ECU vedrørende 
et lån på 45 mio. ECU fra 1994, efter at Moldova havde opfyldt de aftalte betingelser for 
frigivelsen af denne rate. Med henblik på også i 1995-1996 at sikre en bæredygtig 
betalingsbalancesituation for Moldova anerkendte de internationale bistandsyderlande i 
begyndelsen af 1995, at det er nødvendigt at yde dette land yderligere makrofmansiel 
bistand. Rådet besluttede derfor i begyndelsen af 1996 at yde Moldova et yderligere lån 
på højst 15 mio. ECU. Belarus, som er kommet forholdsvis sent i gang med de 
økonomiske reformer, aftalte en standby-ordning med IMF i 1995. Efter at have vurderet 
landets økonomiske og finansielle situation vedtog Rådet i april 1995 at støtte Belarus 
med et makrofinansielt lån på højst 75 mio. ECU. I oktober fastsatte Kommissionen 
endelig lånebeløbet til 55 mio. ECU på grundlag af landets reviderede finansieringsbehov. 
Første rate af dette lån (30 mio. ECU) blev udbetalt i december 1995. Med hensyn til 
Ukraine kunne Kommissionen endelig efter store forsinkelser fra Ukraines side udbetale 
et makrofinansielt lån på 85 mio. ECU i december 1995. På baggrund af landets fortsatte 
økonomiske vanskeligheder og den ukrainske regerings fornyede bestræbelser på at klare 
disse vanskeligheder besluttede Rådet i oktober 1995 at yde yderligere makro finansiel 
bistand til Ukraine på indtil 200 mio. ECU. De første udbetalinger i henhold til denne 
lånefacilitet forventes at finde sted i anden halvdel af 1996. 
I Middelhavsområdet vedtog Rådet i december 1994 det andet makrofinansielle lån til 
Algeriet på 200 mio. ECU, og første rate på 100 mio. ECU blev udbetalt i november 
1995. 
Hver enkelt type EU-transaktion har hele tiden været i overensstemmelse med de 
principper, der gælder for denne type bistand. EU's makrofinansielle bistand har navnlig 
tjent til støtte for modtagerlandenes bestræbelser på at gennemføre økonomiske reformer 
og strukturændringer. I nært samarbejde med IMF og Verdensbanken har EU søgt at 
fremme en politik, der er skræddersyet til hvert enkelt lands behov, har ti! formål at 
stabilisere den økonomiske situation og sigter mod etablering af en markedsøkonomi (de 
makroøkonomiske resultater og fremskridtene med reformerne for modtagerlandene er vist 
i oversigtsform i tabel 4 og 5 og behandles land for land i de efterfølgende kapitler). 
3. Udviklingen i den makrofinansielle bistand 
Som allerede anført styrkede udviklingen i 1995 en tendens, der allerede kunne ses i 
1994, med hensyn til den geografiske fordeling af EU's makrofinansielle bistand. 
Samtidig har de stadig større forskelle i de økonomiske forhold hos modtagerlandene ført 
til stadig mere forskelligartede behov, hvilket til gengæld har betydet, at det 
makrofinansielle instrument som sådan er udviklet yderligere. Et relevant spørgsmål 
vedrørende fremtiden er, i hvilket omfang det/de eksisterende instrument(er) kan tilpasses 
yderligere, således at det/de passer til EU's mål og samtidig opfylder de opståede behov 
hos modtagerlandene. 
1 forbindelse med de central- og østeuropæiske lande har den makrofinansielle støtte 
udgjort en del af EU's indsats for at etablere nærmere kontakter med disse. Der er indgået 
associeringsaftaler med praktisk talt alle disse lande. Da Det Europæiske Råd i 
København i juni 1993 anerkendte, at målet for disse lande er EU-medlemskab, blev der 
præsenteret en række politiske og økonomiske foranstaltninger, som skal fremme dette 
mål, herunder makrofinansiel bistand. Siden da er der sket en styrkelse af arbejdet med 
at forberede de associerede stater i Central- og Østeuropa til medlemskab. 
Under dette arbejde er forbindelserne mellem makroøkonomisk stabilisering og strukturel 
tilpasning blevet stadig mere tydelige. Set fra IMF's synspunkt gav dette sig udslag i, at 
disse aspekter måtte integreres bedre i de programmer, der blev forhandlet med disse 
lande, mens Verdensbanken hjalp de nationale myndigheder med at udarbejde specifikke 
programmer, hvor vægten blev lagt på centrale strukturreformer, der skulle understøttes 
af politisk baseret långivning. 
Set fra EU's synspunkt er både tidsplanen og indholdet af programmerne blevet påvirket. 
EU's långivning har udviklet sig i retning af en mere politisk orienteret rolle, samtidig 
med at der er opnået en højere grad af synergi med de tilskudsbaserede instrumenter 
(primært PHARE). 
Landene i Central- og Østeuropa befinder sig i forskellige trin i den økonomiske 
omstilling, og nogle af dem har helt klart nået et trin i den økonomiske reformproces, 
hvor betalingsbalancebistand måske ikke længere er nødvendig. EU's makrofinansielle 
bistand i den oprindelige form, nemlig til støtte for makroøkonomisk stabilisering og 
betalingsbalancen, er stadig særdeles relevant for nogle af dem. 1 flere andre lande er den 
makrofinansielle bistand nu mere centreret om støtte til regeringens 
strukturreformprogram i kombination med PHARE, der, når det er muligt, kan bidrage 
til at styrke de relevante nationale institutioners muligheder for at støtte sådanne reformer. 
Denne udvikling har som helhed også ført til et øget samarbejde mellem Kommissionen 
og Bretton Woods-institutionerne. Samtidig er dialogen med myndighederne i de 
pågældende lande blevet udvidet betydeligt. 
Samtidig med at det samlede beløb for de udbetalte ressourcer er faldet, er EU's 
makrofinansielle bistand geografisk set blevet mere rettet mod associerede lande længere 
mod øst og syd i Europa. 
Tendensen til at støtte nabolande længere borte fra EU's grænser styrkes yderligere, hvis 
vi også ser på de tre nye uafhængige stater, der har modtaget makrofinansiel støtte fra 
Fællesskabet - Ukraine, Belarus og Moldova. Også her fokuseres der gradvis mere på 
strukturreformer. Som i de central- og østeuropæiske lande er der samtidig anvendt 
tilskudsbaserede instrumenter (hovedsagelig TACIS) til at støtte de pågældende lande. 
Ukraine og Belarus tjener sammen med Bulgarien og Rumænien til at illustrere en anden 
tendens, nemlig at lande, der enten er kommet sent i gang med økonomiske reformer, 
f.eks. Belarus, eller har arbejdet langsomt, f.eks. Rumænien, eller har mistet tid, mens de 
tøvede eller endog ændrede reformerne, f.eks. Ukraine og Bulgarien, alle befinder sig i 
en forholdsvis vanskelig situation. I den forbindelse ser den makrofinansielle bistand fra 
EU ud til at have tjent sit formål ved at styrke overgangsbestræbelserne i de lande, der 
vælger at gå i gang med ambitiøse reformprogrammer. 
4. Deling af byrderne 
Samtidig med at EU's makrofinansielle bistand har udviklet sig i retning af en uddybet, 
politisk orienteret bistand, har de midler, Unionen har mobiliseret til dette formål, været 
kraftigt faldende (tabel 3 og 3.1). Til at begynde med var et vigtigt kendetegn ved EU-
bistanden, at der skulle mobiliseres meget store beløb for at støtte de programmer, der 
blev aftalt med Bretton Woods-institutionerne. EU spillede en central rolle i denne 
forbindelse som den største enkeltbidragyder af kapital (EU mobiliserede 54% af den 
samlede betalingsbalancestøtte til Ungarn i 1990) og som koordinator af den bilaterale 
bistand (G-24 processen til fordel for landene i Central- og Østeuropa siden 1991), hvilket 
sikrede bred deltagelse i indsatsen. 
Siden da har de internationale finansieringsinstitutioner mobiliseret flere midler (deres 
bidrag gik op fra 21 % af betalingsbalancestøtten, eksklusive gældssaneringstransaktioner, 
i 1991 til omtrent 80% i 1995); der er blevet oprettet et nyt låneinstrument, 
systemtransmissionsfaciliteten(STF), som sammen med en forhøjelse af medlemslandenes 
kvoter satte IMF i stand til at øge sin bistand til landene i Central- og Østeuropa og det 
tidligere Sovjetunionen. Verdensbanken har på sin side udviklet flere successive 
generationer af politisk betingede betalingsbalancelån (strukturtilpasningslån (SAL-lån) 
efterfulgt af lån til omstrukturering af virksomheds- og finanssektoren (EFSAL-lån3)). 
De fleste af de KFSAL-lån, der har været drøftet med modtagerlandene, kunne ikke indgås inden 
udgangen af 1995 og er derfor ikke medregnet i de tilsagn, der figurerer i tabel 3 og 3.1. Når de 
medregnes, vil Verdensbankens bidrag blive forøget tilsvarende. 
Sideløbende hermed blev der mobiliseret bidrag fra eksterne kreditorer, såvel fra den 
private sektor som fra den offentlige sektor, i forbindelse med gældslettelses- og 
gældsreduktionstransaktioner (Algeriet, Bulgarien, Ukraine), der tegnede sig for en 
betragtelig del af betalingsbalancestøtten i 1991 og 1994. 
Som følge heraf faldt EU's og andre bilaterale bidragyderes relative bidrag4 (bortset fra 
gældslettelsestransaktioner)brat fra henholdsvis 54% og 25% i 1990 til henholdsvis 14% 
og 6% i 1995 (svarende til henholdsvis 6% og 3% af de samlede tilsagn, inklusive 
gældssaneringstransaktioner). 
Kun de lande, til hvilke der er mobiliseret makrofinansiel bistand fra EU, er medregnet i disse 
statistikker. 
label I: EUS MAKROFINANSIELLE BISTAND TIL TREDJELANDE 
YDET FREM TIL UDGANGEN AF 1995 
Reelt udbetalt pr. april 1996 (i mio. ECU) 
A. Makrofinansiel bistand til landene 
i Central- og Østeuropa 
Ungarn I 
(sti ukturtilpasningslån) 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik 
(betalingsbalancelån) 
Ungarn II 
(betal ingsbalancelån) 
Bulgarien I 
(bctalingsbalancelån) 
Rumænien I 
(belalingsbalancelån) 
Albanien I 
(betalingsbalancetilskud) 
De baltiske stater 
(betalingsbalancelån) 
heraf: 
Estland 
Letland 
Litauen 
Rumænien II 
(betalingsbalancelån) 
Bulgarien II 
(bctalingsbalancelån) 
Rumænien III 
( betal ingsbalancelån) 
Albanien II 
(betalingsbalancetilskud) 
Slovakiet 
(bctalingsbalancelån) 
I ALT A GpdkEQdt DalgJsi Udbedt Peleb og Ikke udbetalt 
rnaksimumsbetøb Rådets udbetalingsdato 
afgørelse 
375 
290 
40 
80 
100 25.02.91 
24.06.91 
22.07.91 
28.1194 
22.12.94 610 
180 
80 
19.10.92 
20.06.94 55 350-apr. 1990 
260-feb. 1991 
185-mar. 1991 
190-mar. 1992 
100 -aug. 1991 
80-jan. 1993 
150-aug. 1991 
140-mar. 1992 
190-jan. 1992 
185-apr. 1992 
35 - dec. 1992 
35-aug. 1993 
mar. 1993 
mar. 1993 
50-jul. 1993 
25 - aug. 1995 
feb 1993 
dec. 1994 
nov. 1995 70 
jun. 1995 20 
2255 
B. Makrofinansiel bistand til andre 
tredjelande 
Israel(1) 
(blødt strukturtilpasningslån) 
Algeriet I 
(betalingsbalancelån) 
Moldova 
(betalingsbalancelån) 
Algeriet II 
(betalingsbalancelån) 
Ukraine I 
(bctalingsbalancelån) 
Belarus 
(betalingsbalancelån) 
Ukraine II 
(bctalingsbalancelån) 187,5 
200 22.07.91 187,5 
23 09 91 400 
13.06.94 45 
22.12.94 100 
22.12.94 85 
10.04.95 30 
23.10.95 250-jan. 1992 
150-aug. 1994 
25 - dec. 1994 
20 - aug. 1995 
dec 1995 
dec 1995 100 
200 
IALTB 1172,5 847,5 325 
IALTA + B 4032,5 3102,5 930 
( I ) Bistand til Israel omfatter et lån med en hovedstol på 160 mio. ECU og tilskud på 27,5 mio. ECU i form af rentesubsidier 
8 
Tabel 2: EUVG-24's makrofinansielle bistand til landene i Central- og Østeuropa siden 1991 (kumulative beløb) 
(Situationen pr. december 1995) 
Land 
(konstateret 
Ununsieringsgnb) 
EU 
EFTA* 
USA 
Japan 
Andre 
lait ALBANIEN 
(237 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
123.5 
14.2 
36.3 
174.0 % al" 
gab 
52.1 
6.0 
15.3 
73.4 % al" 
tilsagn 
71.0 
8.2 
20.9 
100.0 l Idbclult 
Mio. 
USD 
100.1 
4.2 
8.5 
112.8 % 
udbetalt 
88.7 
3.7 
7.5 
100.0 DE BALTISKE STATERS 
(600 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
300.0 
123.1 
100.0 
523.1 % af 
gab 
50.0 
20.5 
16.7 
87.2 % af 
tilsagn 
57.4 
23.5 
19.1 
100.0 Udbetalt 
Mio. 
USD 
184.0 
67.9 
88.9 
340.8 % 
udbetalt 
54.0 
19.9 
26.1 
100.0 BULGARIEN 
(1130 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
533.3 
126.0 
10.0 
228.1 
8.7 
906.1 % af 
gab 
47.2 
11.2 
0.9 
20.2 
0.8 
80.2 % af 
tilsagn 
58.9 
13.9 
1.1 
25.2 
1.0 
100.0 Udbclall. j 
Mio. 
USD 
487.7 
95.0 
10.0 
100.0 
692.7 udbetalt 
70.4 
13.7 
14 
144 
100.0 
_J 
(~»hc:rsfA, S, FIN | 11.7 | 4.9 | 6.7 | ' 4.2 | 3.7 j 8l| 13.5 | 15.5 j 67.91 19.9 | 69.0 | 6.1 | 76 | 50.0 | 7~1 
1 
land 
(konstateret 
flnansienngsgab) 
l-U 
EFTA * 
USA 
Japan 
Andre 
lait DEN TJEKKISKE OG SLOVAKISKE 
FØDERATIVE REPUBLIK 
(1000 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
500.0 
146.0 
15.0 
200.0 
26.0 
887.0 %af 
gab 
50.0 
14.6 
1.5 
20.0 
2.6 
88.7 %af 
tilsagn 
56.4 
16.5 
1.7 
22.5 
2.9 
100.0 Udbetalt 
Mio. 
USD 
500.0 
146.0 
15.0 
200.0 
1.0 
862.0 % 
udbetalt 
58.0 
16.9 
1.7 
23.2 
0.1 
100.0 UNGARN (1) 
(500 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
250.0 
95.0 
10.0 
150.0 
12.8 
517.8 %af 
gab 
50.0 
19.0 
2.0 
30.0 
2.6 
103.6 %af 
tilsagn 
48.3 
18.3 
1.9 
29.0 
2.5 
100.0 Udbetalt 
Mio. 
USD 
250.0 
95.0 
10.0 
125.0 
12.8 
492.8 % 
udbetalt 
50.7 
19.3 
2.0 
25.4 
2.6 
100.0 1 
RUMÆNIEN 
(1455 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
740.6 
162.2 
150.0 
22.0 
1074.8 % af 
gab 
50.9 
11.1 
10.3 
1.5 
73.9 %af 
tilsagn 
68.9 
15.1 
14.0 
2.0 
100.0 Udbetalt | 
Mio. 
USD 
660.7 
143.3 
100.0 
22.0 
926.0 % 1 
udbetalt 
71.3 
,5.5 
10.8 
2.4 
100.0 
herafA.S.FIN | 90.0 j 9.0 j 10.1 | 90.0 j 10.4 | 50| 100 | 9.7 | 50| 10.1 j 87.3 | 6 0 j 8.1 | 78.4 j 8. 
Land 
(konstateret 
Hnansieringsgab) 
EU 
EFTA * 
USA 
Japan 
Andre 
lait SLOVAKIET 
(300 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
156.0 
27.4 
60.0 
243.4 %af 
gab 
52.0 
9.1 
20.0 
81.1 %af 
tilsagn 
64.1 
11.2 
24.7 
100.0 Udbetalt 
Mio. 
USD 
60.0 
60.0 % 
udbetalt 
100.0 
100.0 I ALT 
(5222 mio. USD) 
Tilsagn 
Mio. 
USD 
2603.5 
693.8 
35.0 
924.4 
69.5 
4326.2 %af 
gab 
49.9 
13.3 
0.7 
17.7 
1.3 
82.8 %af 
tilsagn 
60.2 
16.0 
0.8 
21.4 
1.6 
100.0 Udbetalt 
Mio. 
USD 
2182.5 
551.4 
35.0 
682.4 
35.8 
3487.1 /o 
udbetalt 
62.6 
15.8 
1.0 
19.6 
1.0 
100.0 
•herafA.S.FIN | 16.4 | 5.5 | 6.7 | | | 405.3 | 7.8 | 9.4 | 340.5 | 9~F| 
( I ) I 1990 gav gav EU Ungarn tilsagn om et yderligere lån på 870 mio. ECU, som ikke er medregnet i tabellen, fordi det blev 
uden for G-24-processen. 
Kilde: Europa-Kommissionen 
Tabel 3: Betalingsbalancestøtte til modtagere af makrofinansiel bistand 
fra EU fordelt på bidragydere, 1990-1995 (1) 
(i procent af de samlede tilsagn) 
Inklusive gældssanering 
I {cooÏ99Ï Ï992 J994 Î995 
Internationale 21 50 69 27 33" 
finansieringsinstitutioner 
IMF 11 37 40 21 26 
Verdensbanken 10 13 29 6 7 
Bilateral støtte 79 50 31 73 67 
EU (2) 54 20 19 6 6 
Anden bilateral 25 13 13 5 3 
støtte (3) 
' heraf USA 0 0 0 10 
Japan 10 8 5 2 3 
Gældssanering 0 18 0 63 59 
Paris-klubben 5 32 0 
London-klubben 28 0 
Andre (4) 13 2 59_ 
Eksklusive gældssanering 
I Ï99Ô Î99Î 1992 Î994f995 
Internationale 21 61 69 71 80" 
finansieringsinstitutioner 
IMF 11 45 40 56 63 
Verdensbanken 10 16 29 15 17 
Bilateral støtte 79 39 31 29 20 
EU (2) 54 24 19 17 14 
Anden bilateral 25 15 13 12 6 
støtte (s) 
heraf USA 0 0 0 2 0 
Japan 10 9 5 6 6 
( 1 ) Baseret på rådsafgørelser for EU-støttens vedkommende. 
Ingen afgørelser om støtte i 1993. 
(2) Makrofinansiel bistand fra EU. 
(3) Inklusive EU-medlemsstater. 
(4) Syndikeret banklån til Algeriet i 1991, gældssanering til Ukraine fra Rusland og Turkmenistan 
i 1994 og 1995. 
10 
Tabel 3.1.: Betalingsbalancestøtte til modUgere af makroflnansiel bistand fra EU 
fordelt pa biddragydere 1990-1995 
(i mio. USD og i procent af de samlede tilsagn og udbetalinger) 
Betalingsbalancestøte - 1990 
Internationale 
finansierings-
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(iiolitikbascret) 
Ktlaterai stolte 
EU 
USA 
lapan 
Tyskland 
Anden bilateral 
slotte 
i »Il lait 
Tilsagn 
mio USD % 
419 21 
219 11 
200 10 
1*1» 79 
l!08 54 
0 0 
200 10 
311 15 
0 
2037 100 Udbetalinger 
mio USD % 
375 23 
175 11 
200 12 
1288 77 
777 47 
0 0 
200 12 
111 19 
0 
1663 100 Ungarn 1 
Tilsagn 
mio USD % 
419 21 
219 11 
200 10 
1618 79 
1108 54 
0 0 
200 10 
311 15 
0 0 
2037 100 Udbetalinger 
mio USD % 
375 23 
175 11 
200 12 
1288 77 
777 47 
0 0 
200 12 
311 19 
0 0 
1663 100 
Betalingsbalancestøtte - 1991 
Lall 
Tilsagn 
mio USD Udbetalinger 
mio USD % Algeriet I 
Tilsagn [ Udbetalinger 
mio USD % mio USD % Pulgqpyn | 
Tilsagn 
mio USD % Udbetalinger 
mio USD % 
Internationale 
finansierings-
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaserct) 
llllnteral støtte 
lilJ 
USA 
Jnpan 
Anden bilateral 
.slutte 
Gældssanering 
Paris-klubben 
Syndikeret lån 4177 
1430 
5600 
2190 
35 
850 
521 
2004 
554 
1450 2825 
1105 
5147 
I9S8 
35 
633 
487 
2004 
554 
1450 390 
300 
2290 
540 
0 
300 
0 293 
150 
1938 
338 
0 
150 
0 
1450 49 
1450 49 
2980 100 1450 61 
2381 100 390 
250 
1168 
400 
10 
100 
104 
554 
554 390 
150 
1117 
400 
10 
58 
95 
554 
554 
Den Tjekkiske og Slovakiske 
Føderative Republik Ungarn Rumænien 1 
Tilsagn 
mio USD % Udbetalinger 
mio USD % Tilsagn 
mio USD ' Udbetalinger 
mio USD % Tilsagn 
mio USD % Udbetalinger 
mio USD % 
Internationale 
finansierings-
institutioner 
IMF 
Verdensbanken 
(politikbaseret) 
Bilateral støtte 
lit) 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stude 
Gældssanering 
Paris-klubben 
Syndikeret lån 
lait 852 
450 
887 
500 
15 
200 
172 852 
450 
862 
500 
15 
200 
147 2012 
250 
SI8 
250 
10 
150 
108 845 
175 
493 
250 
10 
125 
108 533 
180 
737 
500 
100 
137 445 
180 
737 
500 
100 
137 
11 
Tabel 3. t (fortsat) 
Betalingshalanceitatte 1992 
Internationale 
rinan*ieringN-
institulinncr 
IMF 
Verdensbanken 
(polilikbascrct) 
Bilateral støtte 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilatcnil 
stolle 
lait 
Internal Innate 
finaiiNlcHnitM-
institutioncr 
IMF 
Verdensbanken 
(polilikbascrct) 
Bilateral stude 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
slotte 
lait I alt 
Tilsagn 
mio USD % 
1564 69 
909 4(1 
655 29 
708 31 
423 19 
II 0 
120 5 
165 7 
2272 UNI v*Çta|'HRer 
mio USD % 
1193 71 
768 46 
426 26 
476 29 
298 18 
II (1 
79 5 
100 6 
1670 UNI 
Letland 
Tilsagn 
mio USD % 
215 56 
170 44 
45 12 
169 44 
91 24 
0 II 
35 9 
43 11 
384 100 Udbetalinger 
mio USD % 
196 68 
151 52 
45 16 
94 32 
46 16 
0 0 
23 8 
25 9 
290 100 Albanien 1 
Tilsagn 
mio USD % 
48 29 
28 17 
20 12 
1IS 71 
83 51 
0 0 
20 12 
12 8 
162 UNI Udbetalinger 
mio USD % 
28 23 
18 15 
10 8 
95 77 
83 67 
0 t) 
9 7 
4 3 
123 KMI 
Litauen 
Tilsagn 
mio USD % 
245 53 
185 40 
60 13 
217 47 
114 25 
0 0 
45 10 
58 13 
462 KN) Udbetalinger 
mio USD % 
194 62 
149 48 
45 14 
120 38 
57 18 
II 0 
34 11 
29 9 
314 100 Ealajhl 
Tilsagn 
mio USD % 
116 57 
86 42 
30 15 
87 43 
46 22 
0 0 
20 10 
22 II 
204 KN) Udbetalinger 
mio USD % 
109 69 
83 53 
26 17 
48 31 
23 14 
0 0 
13 8 
13 8 
158 1011 
RHmicnjon II 
Tilsagn 
mio USD % 
940 89 
44(1 42 
500 47 
119 11 
90 8 
0 
0 
29 3 
1059 100 Udbetalinger 
mio USD % 
666 85 
366 47 
300 38 
119 15 
90 11 
(1 
0 
29 4 
785 100 
Bctalingshalanccstiitle -1994 
Internationale 
Hnansicrings-
institutioncr 
IMF 
Verdensbanken 
(polilikbascrct) 
Bilateral slutte 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilateral 
stolte 
Gældssanering 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden stotlc 
lait 
Internationale 
rinanstehnga-
Institutloncr 
IMF 
Verdensbanken 
(polilikbascrct) 
Bilateral »lulle 
EU 
USA 
Japan 
Anden bilalcmi 
stolle 
Ga;ldssancring 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden slotte 
lait ïtttlil 
ïU&um 
mlollSI) % 
4086 27 
3206 21 
880 6 
11299 73 
952 6 
100 1 
350 2 
252 2 
9645 63 
4920 32 
4380 28 
345 2 
15385 UNI Udbetalinger 
mio IIS» % 
2772 21 
2072 16 
700 5 
10357 79 
336 3 
90 1 
185 1 
101 1 
9645 73 
4920 37 
4380 33 
13129 100 
Moldova 1 
Tilsagn 
mio USD % 
164 56 
104 35 
60 20 
130 44 
54 18 
30 10 
40 14 
6 2 
294 UNI Udbetalinger 
mio USD % 
133 5« 
121 51 
12 5 
106 44 
30 12 
20 8 
30 13 
26 II 
239 UNI AlbjinltLll 
littjajui 
mio USD % 
75 63 
60 50 
15 13 
45 37 
41 34 
0 0 
0 0 
4 3 
120 100 Udbetalinger 
ink) USD % 
42 70 
34 58 
8 13 
18 311 
18 30 
0 0 
0 0 
0 0 
59 100 
Rumjeniçn ||| 
Tilsagn 
min USD % 
913 81 
713 63 
200 18 
218 19 
143 13 
0 0 
50 4 
26 2 
1131 100 udbetalinger 
mio USD % 
447 UNI 
247 55 
200 45 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 II 
447 100 Akcjjall 
mio USD % 
1397 1» 
1097 15 
300 4 
5920 81 
335 5 
0 0 
150 2 
135 2 
5300 72 
1120 15 
4180 57 
7317 100 Udbetalinger 
mio USD % 
1182 17 
882 13 
KMI 4 
5666 83 
201 3 
0 0 
95 1 
70 1 
5300 77 
1120 16 
4180 61 
6848 100 
Den Slovakiske Rcoublik 
Tilsagn 
mio USD % 
426 64 
346 52 
8(1 12 
242 36 
155 23 
0 
60 9 
27 4 
668 100 Udbetalinger 
mio USD % 
308 84 
228 62 
80 22 
60 16 
0 0 
0 0 
60 16 
0 0 
368 100 Dulmiriai II 
lilsMD 
mio USD % 
646 13 
521 II 
125 3 
4214 87 
125 3 
0 (I 
50 1 
39 1 
40(H) 82 
3800 78 
200 4 
4860 100 Udbetalinger 
mio USD •/. 
195 5 
195 5 
0 
4088 95 
88 2 
0 0 
0 0 
0 0 
4000 93 
3800 89 
200 5 
4283 UNI 
Ukraine 
Tilsagn 
mio USD % 
465 47 
365 37 
100 10 
530 S3 
11X1 10 
70 7 
0 0 
15 2 
345 35 
345 35 
995 100 Udbetalinger 
mio USD % 
465 S3 
365 41 
IIKI 11 
420 47 
0 0 
70 8 
0 0 
5 1 
345 39 
345 39 
88S 100 
Id 
label 3.1. (fortsat) 
Betalingsbalancestøtte -1995 
Lali 
Tilsagn 
mio USD % Udbetalinger 
mio USD % Belarus 
TiiSâgQ 
mio USD % Udbetalinger 
mio USD % Ukraine 11 
Tilsagn 
mio USD Udbetalinger 
mio USD % 
Internationale 
finansierings-
institutioner 
I M!' 
Verdensbanken 
(ptiHiikbaseret) 
Bilan ru! støtte 
lUi 
UK A 
japan 
Anden bilateral 
støtte 
Gældssanering 
London-klubben 
Paris-klubben 
Anden støtte 
alt 1877 
1477 
400 
3885 
330 
0 
150 
0 
3405 
0 
0 
3405 
5762 33 
67 
6 
0 
3 
0 
59 
0 
0 
59 
100 1770 
1370 
400 
3443 
38 
0 
0 
0 
3405 
0 
0 
5213 34 
26 
66 
1 
0 
0 
0 
65 
0 
0 
0 
100 270 
270 
70 
70 
0 
0 
0 
0 
340 79 
79 
0 
21 
21 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
100 163 
163 
38 
38 
201 81 
19 
19 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
100 1607 
1207 
400 
3815 
260 
150 
3405 
3405 
5422 30 
22 
7 
70 
5 
0 
3 
0 
63 
0 
0 
63 
100 1607 
1207 
400 
3405 
3405 
3405 
5012 32 
24 
S 
68 
O 
0 
0 
o 
6X 
0 
0 
68 
100 
13 
Tabel 4: Udvalgte økonomiske indikatorer 
1992 1993 1994 1995 
Program ( 1 ) Skøn 
BNP i faste priser (Procentvis ændring) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Den Slovakiske Republik 
Ukraine -9.7 
2.2 
-7.3 
-19.3 
-35.0 
-37.7 
-29.1 
-13.6 
-7.0 
-17.0 9.6 
-1.8 
•11.6 
-2.4 
-3.5 
•15.0 
•16.2 
-8.7 
1.3 
-4.1 
•17.1 9.4 
1.1 
-20.0 
1.8 
4.0 
2.0 
1.5 
-31.0 
3.9 
4.8 
-23.0 6.0 
2.0 
•10.0 9.0 
4.3 
-7.0 
2.6 
4.0 
0.0 
3.0 
-3.0 
6.9 
7.4 
12.0 
Forbrugerpriser (årets udgang) (Procentvis ændring) 
Albanien 236.6 30.9 15.8 10.0 
Algeriet 31.7 20.5 28.0 
Belarus 1990.0 2220.0 
Bulgarien 79.4 63.8 122.0 
Estland 942.0 36.0 42.0 
Letland 958.0 35.0 26.0 
Litauen 246.0 163.0 45.0 
Moldova 2198.0 837.0 116.0 10.0 
Rumænien 198.5 295.0 62.0 
Den Slovakiske Republik 9.1 25.0 11.7 8.0 
Ukraine 2000.0 10155.0 401.0 138.0 6.0 
22.0 
290.0 
32.9 
28.0 
23.0 
35.0 
24.0 
33.3 
7.2 
182.0 
Fiskal balance (Procent af BNP) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Den Slovakiske Republik 
Ukraine -21.3 
-1.3 
-15.0 
0.2 
-0.8 
0.5 
-23.4 
-4.6 
-12.8 
-30.4 -15.9 
-9.2 
-8.3 
-15.7 
-0.7 
0.6 
-5.1 
-6.8 
-0.1 
-7.6 
-10.1 •13.6 
-4.4 
-1.7 
-6.6 
0.0 
-4.1 
-4.2 
-9.0 
-1.0 
-1.4 
-8.2 •14.0 
-3.5 
-3.0 
-4.6 -8.4 
-1.4 
-3.2 
-6.7 
0.3 
-4.4 
-33.4 
-5.5 
-2.8 
0.5 
-5.0 
14 
Tabel 4: Udvalgte økonomiske indikatorer (fortsat) 
1992 1993 1994 1995 
Program ( I ) Skøn 
Løbende betalingsbalance (Procent af BNP) 
Albanien -65.7 -33.4 -13.5 
Algeriet 2.9 2.1 -4.3 
Belarus -8.7 -11.4 
Bulgarien -9.3 -7.9 -0.3 
Estland 7.6 -5.7 -9.0 
Letland 2.3 6.7 -4.6 
Litauen 3.4 -6.2 -4.3 
Moldova -3.0 -9.3 -9.2 
Rumænien -8.6 -5.5 -1.4 
Den Slovakiske Republik 0.4(2) -5.4 5.7 
Ukraine -3.5 -5.9 -6.0 11.1 
-2.3 9.7 
-5.6 
-4.1 
2.3 
•10.6 
-4.0 
-3.4 
-6.0 
-4.4 
4.3 
-4.4 
Officielle valutareserver 
(årets udgang) (Antal måneders import) 
Albanien 
Algeriet 
Belarus 
Bulgarien 
Estland 
Letland 
Litauen 
Moldova 
Rumænien 
Den Slovakiske Republik 
Ukraine 0.7 
2.2 
3.5 
4.5 
2.0 
2.6 
0.0 
0.2 
1.1 2.2 
2.3 
0.3 
2.4 
4.0 
5.6 
2.4 
1.5 
0.1 
1.2 
0.2 3.3 
2.6 
0.3 
3.2 
3.2 
5.5 
2.7 
3.1 
4.0 
1.4 
2.3 3.3 
3.0 
2.4 
4.3 3.8 
1.8 
1.5 
3.3 
2.8 
4.8 
3.5 
4.0 
1.9 
3.8 
3.7 
(1) Programmål som fastsat i: juli 1993 (og revideret i august 1994) for Albanien, maj 1994 for Algeriet, 
marts 1995 for Moldova, maj 1994 for Rumænien, juli 1994 for Slovakiet og april 1995 for 
Ukraine. 
(2) Efter statsfinansielle overførsler fra Tjekkiet, anslået til ca. 7% af Slovakiets BNP. 
Kilder: Nationale myndigheder og IMF 
15 
TABEL 5 
STATUS OVER DEN ØKONOMISKE REFORMPROCES 
5.1. ALBANIEN 
1. Prisliberalisering 
Handelsliberalisering 
Valutasystem 
Direkte udenlandske 
investeringer 
Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
Reform af den 
finansielle sektor De fleste priskontroller og tilskud er fjernet med 
undtagelse af brød og mel. Elpriserne vil inden længe 
blive fastsat af et lovgivende organ. 
Ingen kvantitative importrestriktioner. Kun eksport­
restriktioner på metal skrot og træ. 
Frit flydende valutakurs siden juli 1992 inden for et 
valutamarked med én valutakurs. Udstedelse af 
tilladelser til udenlandske valutahandlere og valuta­
kontorer. Konvertibilitet i de løbende betalinger. Aftale 
om store gældsrestancer til udenlandske forretnings­
banker indgået i august 1995. 
Liberal lovgivning. Liberalisering af salg af jord til 
udlændinge. Oprettelse af økonomiske frizoner. 
Stram pengepolitik. Anvendelse af kreditlofter mellem 
bankerne. Rentesatserne fastsættes administrativt for at 
sikre, at realrenten fortsat er positiv. Statspapirauktioner 
(3, 6, 12 måneder). 
Stram finanspolitik indtil oktober 1995. Momsindførelse 
forsinket indtil juli 1996. Fjernelse af afgiftsfritagelser, 
ny klassificering, nye afgiftssatser vedtaget i maj 1995. 
Provenu: 24,6% af BNP i 1995. 
96% af det samlede opdyrkelige areal er privatiseret. 
Uddelingen af midlertidige ejerbeviser næsten afsluttet i 
marts 1996. Lov om marked for jord, realkredit, sikker­
hed, leje, fremleje, konkurs. Mindre privatisering inden 
for handel og service afsluttet. Industrivirksomheder: 
privatiseringen af de små og mellemstore virksomheder 
stort set afsluttet; fremskridt med de største statsejede 
virksomheder. Masseprivatiseringsproces. Strategiske 
virksomheder og forsyningsvirksomheder udbudt til salg 
til udenlandske investorer. Fondsbørs. 
Todelt banksystem. Statsejede banker vil blive 
privatiseret i løbet af 1996 og 1997, idet aktie­
majoriteten udbydes til salg til udenlandske investorer. 
Regnskabsrevisioner afsluttet i 1996. Ny lov om central­
bankens rolle og ansvar. Ny lov om banksystemet med 
strømlining af godkendelsesprocedurerne med henblik på 
at bane vej for nye private banker. Adskillige ansøgere. 
Omfattende uformelt banksystem. Slut på statsmonopolet 
i forsikringssektoren. 
16 
5.2 ALGERIET 
Prisliberalisering 
Handelsliberalisering 
Valutasystem 
Direkte udenlandske 
investeringer 
Pengepolitik 
Offentlige finanser 
Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
Reform af den 
finansielle sektor Omfattende prisliberalisering og afvikling af subsidier i 1994. 1 
1995 rykkede de mere "følsomme" produkter (offentlige værker, de 
vigtigste fødevarer osv.) sig nærmere en total liberalisering. Med 
den konkurrencelovgivning, der blev vedtaget i 1995, 
institutionaliseredes princippet om fri prisfastsættelse, men samme 
lovgivning beskytter mod monopoldannelser. 
Reformerne indledt i 1994 er blevet styrket yderligere. Ingen 
kvantitative begrænsninger på import, ekskl. visse religiøst 
begrundede begrænsninger. Begrænsningerne på import af ti 
basisvarer blev ophævet i maj 1995. 
Efter to devalueringer i 1994 er valutarationeringen blevet 
væsentligt liberaliseret. I 1994 bevægede Algeriet sig væk fra 
fastkurspolitikken og indførte en styret flydning. I slutningen af 
1995 blev der etableret et fuldt udbygget interbank-valutamarked. 
Overkursen på det parallelle marked er faldet betydeligt, men lå dog 
stadig på 20% ultimo 1995. Det forventes, at dinaren snart vil blive 
konvertibel for alle løbende transaktioner. 
I 1993 blev der vedtaget en liberal ordning for udenlandske 
investeringer, inkl. investeringer i banksektoren. Men på grund af 
den sikkerhedsmæssige situation i landet er der ikke, når bortses fra 
olie- og gasindustrien, foretaget større udenlandske investeringer. 
Rentesatserne er blevet liberaliseret, og det midlertidige loft over 
forretningsbankernes "spread" blev fjernet i december 1995. 
Realrentesatserne forblev imidlertid negative i 1995. Brugen af 
indirekte instrumenter til pengepolitisk styring blev styrket. 
Tilbagekøbsauktioner og et formelt auktionssystem til salg af 
omsættelige statsobligationer på pengemarkedet blev indført i 1995. 
Underskuddet på de offentlige finanser i 1995 faldt yderligere til 
1,4% af BNP, primært takket være besparelser (streng lønkontrol og 
reduktion af subsidier). Også devalueringen af dinaren bidrog til 
forbedringen af budgettet. 
Stramning af budgettet, finansiel omstrukturering og indgåelse af 
managementkontrakter for de 23 største tabsgivende virksomheder. 
Afbrydelse af al videreudlåning til selvstændige offentlige 
virksomheder fra finansministeriet. Lancering af et 
omstruktureringsprogram for alle offentlige byggeselskaber. 
Indledning af frasalget af 103 SMV'er med støtte fra 
Verdensbanken. Ny privatiseringslov vedtaget. 
Forretningsbankerne er næsten udelukkende statsejet. Indgåelse af 
præstationskontrakter og rekapitalisering af fire offentlige banker 
(ud af fem) i 1995. Kapitaldækningskravet strammes gradvis. 
17 
5.3 BELARUS 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor Første prisliberalisering i 1993. De fleste priser (undtagen 
i statsmonopoler) frigivet ultimo 1994/primo 1995. 
Ci nidvise stigninger i offentlige værkers priser op til 80% 
af omkostningsniveauet ved udgangen af 1995. 
I 1994 blev de fleste importlicenser og eksportafgifter 
afskaffet sammen med kravet om overdragelse af 
eksportindtægter. (Krav om overdragelse imidlertid 
genindført primo 1996). 
Primo 1995 ikrafttræden af toldunion med Rusland. 
Importafgifter derfor hævet til russisk eksternt niveau. 
Partnerskabs- og samarbejdsaftale med EU (endnu ikke 
ratificeret). 
Forlod den russiske rubelzone i 1994. Kun delvis 
konvertibilitet på de løbende poster. Begrænsede 
interbank-valutatransaktioner. Styret fast valutakurs 
(uformel tilknytning) 11 500 rubler/USD i 1995. 
Fri hjemtagelse af kapital og fortjenester. På grund af 
politisk usikkerhed kun mindre strømme af udenlandske 
direkte investeringer. 
Tostrenget banksystem, hvor centralbanken forvalter 
pengepolitikken. Pengepolitikken strammet i 1995. 
Ugentlige auktioner over en stor del af kreditterne til 
banksektoren (60%). Restriktiv pengepolitik og positiv 
realrente fik inflationen ned fra hyperinflationsniveau til 
under 5% om måneden i anden halvdel af 1995. 
Moms indført i 1993. Samlet offentligt budgetunderskud i 
1994 (2%) og 1995 (2,3%). Samlede offentlige indtægter: 
48,9% af BNP (1995). 
i» 
Langsom og forsinket privatiseringsproces. Kun 6% af 
statens aktiver og 12% af små virksomheder privatiseret 
ultimo 1995. Fri uddeling af kuponer til befolkningen 
endnu ikke afsluttet. 
En stor del af banksektoren privatejet. Tilsyns­
bestemmelser gradvis strammet, mindstekapitalkrav for 
nylig hævet til 2 mio. ECU. Banker fortsat tynget af 
dårlige lån, hvilket svækker deres økonomiske situation. 
5.4 BULGARIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor P.t. er omkring 50% af detailomsætningen underlagt tilsyn 
eller kontrol. Priserne på visse offentlige tjenesteydelser er 
stadig underlagt kontrol (energi, telekommunikation, 
vandforsyning og transport). 
Eksportforbud er fjernet. Importafgiften på industri­
produkter ligger i gennemsnit på 22%. Visse import­
beskyttelsesforanstaltninger er stadig i kraft. 
Siden 1991 praktisk taget frit flydende enhedsvalutakurs. 
Intern konvertibilitet på de løbende poster (med få 
begrænsninger). Begrænsede centralbankinterventioner til 
støtte for leven. Officiel gældssanering (Paris-klubben) i 
april 1994, fulgt af en aftale med forretningsbank -
kreditorerne om reduktion af gælden og gældsbetjeningen 
i juli (London-klubben). 
Liberal lovgivning for udenlandske investeringer i 
begyndelsen af 1992. På grund af problemer med 
udlandsgælden, skred i den økonomiske politik og politisk 
usikkerhed hidtil kun få udenlandske investeringer. 
Lofter over banklångivning blev fjernet midt i 1994. I 
1994 anvendtes penge- og valutapolitiske indikatorer som 
nominelt anker. Begrænsede open market-transaktioner i 
1994. 
Nye bestemmelser vedrørende skatteadministrationen 
vedtaget i 1994. Moms indført i april samme år. I 1995 
udgjorde provenuet 38% af BNP og budgetunderskuddet 
6,7% af BNP. 
Stor del ejendomme allerede tilbageleveret. Finansiel 
redningsplan for virksomheder indført i 1994, men der er 
fortsat store problemer. Privatiseringen forløber nu i et 
hurtigere tempo, selv om der har været forsinkelser. 
Banktilsynet er fortsat svagt. På trods af en tidligt 
iværksat bankkonsolideringsindsats er der akkumuleret 
mange dårlige lån, der underminerer banksystemet, og dét 
nødvendiggør en kraftig strukturindsats. 
19 
5.5 ESTLAND 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor Omfattende prisliberalisering i 1991 
prisliberaliseringen praktisk taget 
energisektoren. Ved udgangen af 1992 
afsluttet, herunder i 
I begyndelsen af 1992 afskaffelse af de fleste importafgifter 
(undtagen for nogle få luksusvarer) og af de fleste resterende 
kontingenter og licenskrav, undtagen for skiferolie, 1er og kvarts. 
Importerede varer pålægges 0,5% i administrationsgebyr plus 
18% i moms. Næsten ingen eksportafgifter. Frihandelsaftale med 
de øvrige baltiske og nordiske lande og med Den Europæiske 
Union. 
Konvertibilitet for transaktioner, der registreres på den løbende 
betalingsbalance. Udtræden af rubel-zonen i 1992. Siden 1992 
har den estiske kroon været knyttet til DEM til en kurs af 8 EEK 
= 1 DEM under et currency board-arrangement. 
Fri hjemtagning af profitter og provenu ved realisering af aktiver 
for valutaudlændinge. 
Centralbanken ansvarlig for currency board-arrangementet 
(udstedelsesdepartementet) og i ekstraordinære tilfælde for 
kriselångivning til banksystemet (bankdepartementet, ansvarligt 
for forvaltningen af reserver, der ligger ud over currency board­
arrangementets dækning). Den restriktive pengepolitik har haft 
held til at bringe inflationen ned fra et hyperinflationsniveau til 
et tocifret niveau (29% ultimo 1994). Centralbanken blander sig 
ikke i forretningsbankernes rentefastsættelse. 
Personindkomstskat og moms indført allerede i 1991, 
omsætningsafgift erstattet med en selskabsindkomstskat; 
arbejdsmarkedsafgift, naturressourceafgift og specifikke 
punktafgifter. Balance på statens budget i 1995. Statens udgifter 
lå på 40% af BNP i 1995. 
Næsten afsluttet privatisering af mindre virksomheder (ca. 1 000 
SMV privatiseret). Udstrakt uddeling af kuponer; privatiseringen 
af større virksomheder fremskyndet i 1995 (400 ud ai' de 
planlagte 500 virksomheder privatiseret ved årets udgang). 
Todelt banksystem. Øget pres på statsvirksomhederne for at 
omstrukturere via skrappe budgetkrav og selektiv anvendelse af 
konkursloven. Reduktion af antallet af forretningsbanker fra 40 
til 24 via forhøjelse af minimumskapitalkravene efter en 
bankkrise i vinteren 1992/93. Fondsbørs indført. Med kredit­
institutloven er centralbankens tilsyns- og reguleringsbeføjelser 
blevet udvidet. 
20 
5.6 LETLAND 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor Omfattende prisliberalisering i 1991 og 1992, også 
inden for energisektoren. Ved udgangen af 1992 
prisliberaliseringen praktisk taget afsluttet, når bortses 
fra offentlige forsyningsselskabers priser samt huslejer. 
Alle eksportbegrænsninger afskaffet i 1992. Fri­
handelsaftale med de øvrige baltiske og nordiske lande 
og Den Europæiske Union (pr. 1.1.95). 
Udtræden af rubel-zonen i juli 1995. Konvertibilitet for 
transaktioner, der registreres på den løbende 
betalingsbalance. En valutakurs indført. Kursen på lats 
stabiliseret under styret flydning, uformelt knyttet til 
SDR. 
Fri hjemtagning af profitter og provenu ved realisering 
af aktiver for valutaudlændinge. Store udenlandske 
direkte investeringer (165 mio. USD i 1995). 
Uafhængig centralbank. Stram pengepolitik har givet 
laveste inflationsrate blandt de baltiske lande. Udlåns­
politik via indirekte instrumenter. Exceptionelt 6-
måneders kreditlinje til staten fra centralbanken i 1995. 
Moms indført i februar 1992. I 1993 indførelse af en 
enhedsskat (25%) plus en 10% ekstraskat af års­
indkomsten. Statens udgifter på 38% af BNP og 
underskud på budgettet i 1995 (3,3% af BNP). 
Stort fremskridt med privatiseringen af mindre 
virksomheder. Privatiseringsagentur oprettet i 1994. 
Auktionssalg af store virksomheder iværksat i 
november 1994. Statsvirksomheder, der ikke 
umiddelbart kan privatiseres, omdannet til 
aktieselskaber, der administreres af en statsejendoms-
fond oprettet i 1994. 
Todelt banksystem. 49 tidligere afdelinger af Letlands 
centralbank enten fusioneret (21 af dem danner nu 
Universalbanken, der skal omstruktureres eller 
privatiseres på et senere tidspunkt) eller privatiseret, 
undtagen én, som blev likvideret. Kapitalkravene 
forhøjet i januar 1994. Universalbankens og 
Sparekassens balance for nylig styrket. Ni banklicenser 
tilbagekaldt i 1994. Fondsbørs allerede indført. 
21 
5.7 LITAUEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor Omfattende prisliberalisering i 1991, 1992 og 1993, også inden 
for energisektoren. Pristilskud nedsat for boligopvarmning 
(priserne hævet med 50% i oktober 1994), elektricitet (priserne 
hævet med 33% i oktober 1994) og transport. 
Delvis afvikling af eksportkontingenter og -licenser i 1992. 
Fuldstændig afskaffelse heraf i juni 1993. Importkontrol og 
-licenser afskaffet. Siden maj 1994 afskaffelse af 
importafgifterne på en bred vifte af varer repræsenterende to 
tredjedele af importen. I juli 1994 blev importafgifterne på 
adskillige landbrugsvarer hævet til gennemsnitligt 40%, men 
sænket igen til gennemsnitligt 30% i oktober. Frihandelsaftale 
med EU trådte i kraft den 1. januar 1995. 
Konvertibilitet for transaktioner, der registreres på den løbende 
betalingsbalance. Litauen trådte ud af rubel-zonen i foråret 
1992. Siden 1994 har den litauiske litas været knyttet til USD 
til en fast kurs på 4 LTL = 1 USD. 
Fri hjemtagning af profitter og provenu ved realisering af 
aktiver for valutaudlændinge. 
Uafhængig centralbank (ny centralbanklov vedtaget i december 
1994). I april 1994 indførelse af et currency board­
arrangement, hvorunder pengemæng-den i omløb er begrænset 
til den mængde fremmed valuta, centralbanken ligger inde 
med. Monetære ekspansion moderat i 1994 (gennemsnitlig 
årlig vækst på 45%). 
Reform af skattesystemet, der nu omfatter en 
personindkomstskat, en overskudsskat, en ejendomsskat, en 
naturressourceafgift, individuelle punktafgifter og en generel 
omsætningsafgift. En ny moms erstatter tidligere generel 
punktafgift. Underskud på statsbudgettet i 1995 (3,4% af 
BNP). 
Betydelige fremskridt med privatiseringen af mindre og større 
virksomheder via auktionssalg, folkeaktier og kuponsystem. I 
januar 1995 var 76% af alle virksomheder, der kan komme på 
tale til privatisering (Va statskapital), blevet privatiseret. Ringe 
fremskridt med privatiseringen af jord. Selvstændig drift af 
statsvirksomheder fremmer effektiviteten. 
Todelt banksystem siden 1992. Centralbank- og 
forretningsbanklov med strammere kapitalregler vedtaget i 
begyndelsen af 1995. International revision af banker nu 
obligatorisk. Fondsbørs allerede indført. I juni 1996 blev der 
vedtaget en ny lov om re-nationalisering af den konkursramle 
Innovationsbank og om oprettelse af et agentur for dårlige lån. 
Datterselskaber af udenlandske banker tilladt fra 4. juni 1996. 
22 
5.8. MOLDOVA 
Prisliberalisering 
Handelsliberalisering 
Valutasystem 
Direkte udenlandske 
investeringer 
Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
Privatisering og 
omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
Reform af den finansielle 
sektor Fuldstændig liberalisering af vare- og tjenestepriser med visse 
undtagelser (hovedsagelig energiprodukter). 
Alle eksportkvoter er fjernet, inklusive kvoterne for korn og korn­
produkter, der blev afskaffet den 1. december 1995. Maksimums-
importtolden blev sænket til 20% ved udgangen af november 1995 
med få undtagelser. Punktafgifterne på eksport til ikke-SNG-lande, 
der blev indført ved udgangen af 1995, skal ophæves inden vedta­
gelse af det nye IMF-program. 
Der blev indført en ny valuta i november 1993. Fri flydning og 
relativ stabilitet over for USD i 1995. Daglige valutaauktioner på 
Chisinau Inter Bank Foreign Currency Exchange. Konvertibilitet for 
transaktioner på de løbende poster. I juni 1995 accept af IMF's 
artikel VIII. 
Liberal ordning: fri hjemførsel af profitter og af provenuet al" 
likvidationer af investeringer inden for en frist af tre måneder fra 
lukningen. I januar 1995 oprettedes et agentur for fremme af uden­
landske investeringer. Partnerskabs- og samarbejdsaftale med EU 
undertegnes i november 1994. Konference om udenlandske investe­
ringer i Moldova, afholdt i Chisinau i september 1995 for at 
tiltrække udenlandske investorer. 
Baseret på kreditlofter. Nøglemål: hurtig reduktion af inflationen, 
baseret på indførelsen af en ny valuta, tvungen finansiel disciplin og 
øget centralbankuafhængighed. 
Moms indført i 1992. Skatteadministrationen forbedret. Høje moms­
indtægter, inklusive restancer. Privatiseringsindtægterne er langt 
mindre end forventet på grund af mangel på indenlandsk kapital. 
Udgiftsoverskridelser som følge af højere socialudgifter end planlagt 
og offentlig nettolångivning på grund af statens overtagelse af 
garanterede lån til nødlidende virksomheder. 
Nyt program for 1995/96 vedtaget i marts 1995. 2 200 virksom­
heder, der repræsenterer omkring 70%) af økonomien, privatiseret på 
grundlag af kuponprogrammet, afsluttet i november 1995. Priva­
tisering mod kontantbetaling ingen succes på grund af mangel på 
indenlandsk kapital. Likvidationsprocedurer mod 20 statsvirksom­
heder. 
Todelt banksystem, hvor nationalbanken er ansvarlig for penge­
politik og banktilsyn. I 1995 blev der indført regler om hensættelser 
for dårlige lån. Fra 1. januar 1996 tvinges alle banker, der ikke kan 
holde et reserveniveau på mindst 4 mio. leu (omkring 900 000 
USD), til at lukke eller til at fusionere med en større bank. 
23 
5.9 RUMÆNIEN 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske 
investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering 
i virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor Prisliberaliseringsprocessen begyndte i november 1990. I midten af 
1995 var kun 3% af alle forbrugerpriser på varer og tjenester 
administreret (i forhold til 90% i 1989). Med hensyn til priserne på 
industrivarer og råmaterialer var andelen henholdsvis 7% og 27%. 
Fuld liberalisering bortset fra et begrænset antal importkvoter og 
-forbud og eksportkvoter og -forbud, der endnu er i kraft af sund­
hedsmæssige årsager eller for subsidierede varer. Europaaftale med 
EU i kraft siden 1. februar 1995. Mestbegunstigelsesstatus i USA. 
Begrænset konvertibilitet for transaktioner på de løbende poster. Et 
markedsbaseret valutakurssystem blev etableret i april 1994, men der 
findes fortsat flere forskellige valutakurser. Privatpersoner kan få 
valuta via private vekselkontorer. Myndighederne har imidlertid haft 
svært ved at fastholde liberaliseringsforanstaltningerne på 
valutamarkedet. Efter et betydeligt fald i midten af året steg præmien 
på de private vekselbureauers marked igen til over 20%) ved 
udgangen af 1995. 
Valutaudlændinge kan frit erhverve kapitalandele og hjemtage 
profitter. Manglende fremskridt med privatiseringen har begrænset 
omfanget af indadgående investeringer. 
Centralbanken benytter såvel direkte som indirekte instrumenter til 
styring af pengepolitikken. Ccntralbankfinansicring af underskuddet 
på statsfinanserne er næsten ophørt. Ringe finansiel disciplin i stats­
virksomhederne. 
Gode fremskridt med skattereformen og indførelse af nye 
beskatningssystemer, herunder moms. Ved udgangen af 1996 
forventes en grundig revision af indkomstskattesystemet. Under­
skuddet på statsfinanserne er forholdsvis lille og under kontrol. 
Ringe fremskridt med privatiseringen af mellemstore og store virk­
somheder gennem Statsejerskabsfonden. En vis succes med privati­
sering af mindre virksomheder gennem buy-outs. Omfattende beta-
lingsrestancer mellem virksomheder lægger en bremse på den finan­
sielle omstrukturering af tabsgivende virksomheder, hvilket skaber et 
betydeligt kvasifiskalt pres. Der blev gjort et nyt forsøg på at 
omstrukturere de mest problematiske virksomheder ved udgangen af 
1995 med støtte fra Verdensbanken. 
I 1995 blev der indgået aftale med Verdensbanken om et reform­
program for banksystemet, og der blev vedtaget en række tilsyns-
regler, ligesom interbank-clearingsystemet blev reformeret. Frem­
skridtene i privatiseringen af de statsejede banker foregik meget 
langsomt, idet kun én bank var ved at blive afhændet. I november 
1995 åbnedes Bukarest fondsbørs. 
24 
5.10 SLOVAKIET 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor 95%) af den samlede vareomsætning baseret på frie priser, dog 
stadig regulering af priserne inden for energi, offentlig transport, 
huslejer, telefon, telegraf og lægemidler. 
Importen liberaliseret bortset fra nogle få følsomme varer, der er 
underlagt importlicens. Eksportlicens for et begrænset antal varer. 
Frihandelsaftaler med EU, EFT A-landene og Visegrad-landene 
Toldunion med Den Tjekkiske Republik siden opløsningen al 
Tjekkoslovakiet. En 10% importafgift på forbrugsgoder blev 
indført i marts 1994, og den blev reduceret til 7,5%) i midten ai 
1996. 
I oktober 1996 blev de tilbageværende restriktioner på konverti­
biliteten for transaktioner, der registreres på den løbende beta­
lingsbalance, ophævet, og clearingsystemet med Tjekkiet blev 
afskaffet. Valutakursen knyttet til en kurv af vestlige valutaer 
siden februar 1993. 
Ingen grænser for valutaudlændinges erhvervelse af kapitalandele 
i virksomheder, undtagen i nogle få følsomme eller forsvars-
relaterede sektorer. Fri hjemtagning af profitter og provenu ved 
realisering af aktiver. 
Slovakiets centralbank, der blev oprettet i januar 1993, fungerer 
uafhængigt af regeringen. Den slovakiske koruna indført i februar 
1993. Stigende brug af indirekte instrumenter til monetær styring. 
Tilbageværende kreditlofter på bankerne afskaffet i januar 1996. 
Momsreform gennemført, og punktafgiftssystem og person-
indkomstskat indført i januar 1993. Statens provenu blev for 1995 
anslået til at udgøre 51% af BNP. 
Første privatiseringsbølge for store virksomheder afsluttet i 
foråret 1993. Anden kuponprivatiseringsordning, der blev lanceret 
i 1994, blev annulleret i midten af 1995. Den aktuelle 
privatiseringsstrategi bygger på traditionelle metoder (bl.a. direkte 
salg til ledere og ansatte). Konkurslov trådte i kraft i juni 1993, 
men kun få virksomheder har indgivet konkursbegæring. 
Todelt banksystem etableret i januar 1990. De større finansielle 
institutioner blev delvis privatiseret under første privatiserings­
bølge for store virksomheder. Statens andele i den statslige 
sparekasse, de to største forretningsbanker og det største forsik­
ringsselskab afhændes i løbet af 1996. Siden 1991 har der været 
taget adskillige skridt til at styrke bankernes balance. Strengere 
regler for klassificering og hensættelser til dækning af dårlige lån 
indført i midten af 1995. Bratislavas fondsbørs har været opera­
tionsdygtig siden 1993, men de finansielle markeder er fortsat 
underudviklede. 
25 
5.11 UKRAINE 
1. Prisliberalisering 
2. Handelsliberalisering 
3. Valutasystem 
4. Direkte udenlandske investeringer 
5. Pengepolitik 
6. Offentlige finanser 
7. Privatisering og omstrukturering i 
virksomhedssektoren 
8. Reform af den finansielle sektor Begrænsningerne på profitmargener er afskaffet. Mindskelse af 
antallet af varer, for hvilke prisændringer skal godkendes på 
forhånd. Forhøjelse af den pris, som husholdningerne skal betale 
for kul, elektricitet, gas, transport- og boligydelser, med henblik på 
at gøre dem omkostningsdækkende i løbet af 1996. 
Systemet med statsordrer er ophævet. Alle indenlandske handels­
restriktioner ophævet. De på budgettet for 1995 afsatte midler til 
statslige indkøb af landbrugsprodukter er begrænset til bestemte 
organisationers behov og fastsat til markedspris. 
Kvantitative restriktioner er ophævet for importens vedkommende, 
bortset fra få undtagelser begrundet i sundheds- og sikkerheds­
mæssige hensyn. Den højeste importtold er sænket til 30%. 
Afskaffelse af alle eksportkvoter og licenser, når bortses fra 
eksport underkastet en frivillig eksportbegrænsning. 
Afskaffelse af officiel valutakurs og fastsættelse af valutakurs på 
interbankauktionsmarkedet. Høj grad af konvertibilitet for trans­
aktioner, der registreres på den løbende betalingsbalance. 
Dekret fra 1993 giver skattelettelse (fritagelse for indkomst- og 
overskudsbeskatning i fem år) for visse investeringer, der mindst 
udgør 20% af en virksomheds kapital. 
Kreditter fra centralbanken til forretningsbankerne tildeles ved 
auktion. Der gives ikke længere direkte kreditter. Centralbankens 
refinansieringssats justeres for at sikre, at den forbliver positiv i 
faste priser. 
Siden 1992 gradvis stramning og rationalisering af budgettet, 
herunder reform af momsen, virksomheds- og indkomstskatter. 
Reduktion af offentlige udgifter fra 72% af BNP i 1992 til ca. 
45% i 1995. Forholdet mellem indtægter og BNP: 40%) i 1995. 
Stort kuponprivatiseringsprogram lanceret i begyndelsen af 1995. 
Omkring 1 500 mellemstore og store virksomheder er privatiseret. 
Privatiseringen vil blive fremskyndet i 1996. Der gøres fremskridt 
med privatiseringen af små virksomheder. Beslutning om at lukke 
ca. 15 tabsgivende kulminer. Konkursbehandiingsprocedurerne 
forenklet i 1995. 
Centralbanklov forelagt parlamentet. Planer om at udbygge tilsynet 
med og reguleringen af banksektoren. Hensættelser til dækning af 
dårlige lån skal gøres fradragsberettiget. Der pågår 
revisionsundersøgelser. Overskudsbeskatningen for banker redu­
ceret til 40%). Det er hensigten at indføre en indskudsgaranti­
ordning. 
26 
11. ALBANIEN 
1. Indledning 
Med støtte fra en standby-aftale med IMF og supplerende finansiel bistand fra EU5 
(70 mio. ECU) samt fra bilaterale G 24-medlemmer blev Albaniens makroøkonomiske 
og strukturelle tilpasningsindsats indledt i 1992, og den har stort set båret frugt. Efter 
IMF's beslutning om at yde yderligere bistand i form af en treårig (august 1993-juli 1996) 
udvidet strukturtilpasningsfacilitet (ESAF) besluttede Rådet den 28. november 19946 at 
yde Albanien yderligere makrofinansiel bistand på højst 35 mio. ECU med samme formål, 
nemlig at sikre en bæredygtig betalingsbalancesituation og styrke landets reservestilling. 
Albanien havde hidtil opfyldt de politiske betingelser, der er knyttet til IMF's nuværende 
ESAF, da IMF i september 1995 ikke kunne gennemføre den anden revision under denne 
facilitet på grund af uenighed om budgetpolitikken. ESAF er i øjeblikket ikke i kraft, men 
under forudsætning af, at der gennemføres en omfattende finansiel pakke umiddelbart 
efter parlamentsvalget i maj 1996, vil ESAF-drøftelserne kunne genoptages forholdsvis 
hurtigt. 
2. De makroøkonomiske resultater 
Der blev i 1995 opnået en vækst i BNP på 9%. Landbruget har ført an i opsvinget og har 
reageret positivt på prisreformerne og privatiseringen. Den markedsførte del af 
landbrugsproduktionen repræsenterer imidlertid stadig kun en lille del af produktionen 
(12-20%), og afsætningskanalerne forbedres kun langsomt. Byggeri, transport og andre 
(private) tjenester har ydet et stort bidrag til væksten. Albaniens industrielle produktion 
er igen begyndt at stige. 
Målet for de indenlandsk finansierede budgetunderskud var fastsat til 7% af BNP for 
1995. Lønstigninger i den offentlige sektor i årets anden halvdel gjorde det imidlertid 
umuligt at nå dette mål, og underskuddet nåede i stedet 8,1%) af BNP. Fra og med 1995 
vil centralbankens finansiering af underskuddet blive strengt begrænset til højst 10%> af 
statens indtægter i det foregående år (for 1995: 4,6 mia. LEK eller 2,8%» af BNP). 
Regeringen og centralbanken har derfor for nylig truffet foranstaltninger til at støtte 
udviklingen af markedet for statspapirer. Der er indført seksmåneders, og for nylig 
tolvmåneders, statspapirer, og regeringen er begyndt at finansiere sin udestående gæld 
gennem udstedelse af værdipapirer. 
Det samlede fiskale underskud på 13%) af BNP lå stadig højt i 1995. Alle kategorier af 
offentlige udgifter er reduceret i forhold til BNP: de offentlige udgifter svarede til 33% 
af BNP i 1995, hvorimod de i 1991 udgjorde over 60%. Udgiftsstrukturen er forbedret, 
idet den er ved at skifte fra tilskud og sociale ydelser til offentlige investeringer. 
Beskæftigelsen i centraladministrationen er ligeledes reduceret kraftigt med mere end en 
tredjedel mellem midten af 1992 og slutningen af 1994. Der er sket yderligere reduktioner 
5 Rådets afgørelse af 28. september 1992 (92/482/EF). 
Rådets afgørelse af 28. november 1994 (94/773/EF). 
27 
i 1995, men de kunne ikke opveje indvirkningen på udgifterne af en 20% lønstigning i 
den offentlige sektor. Skattegrundlaget er udvidet gennem indførelse af personskatter samt 
jord- og ejendomsskatter. Indførelsen af en moms på 12,5% blev udsat indtil juli 1996. 
Som følge af en stram finans- og pengepolitik er den årlige inflation faldet betydeligt fra 
over 300% i slutningen af 1992 til omkring 15% i foråret 1995 og 6% i december 1995. 
Lønpresset i den offentlige sektor standsede imidlertid denne nedadgående tendens i de 
første måneder af 1996. Arbejdsløsheden er ligeledes reduceret til 15%» af arbejdsstyrken, 
hvilket ligger betydeligt lavere end i begyndelsen af 1993, hvor arbejdsløsheden toppede 
med 36%o. 
Vekselkursen over for dollaren har været stabil siden efteråret 1992 og forbedredes endog 
en smule i slutningen af 1995 (94 LEK/USD i december 1995), hvilket til dels afspejler 
dollarens internationale svækkelse. Den fornyede inflation i begyndelsen af 1996 satte 
LEK under pres (104 LEK/USD i april 1996), men rentesatserne blev hævet for at vende 
denne udvikling. Betalinger for løbende internationale transaktioner sker praktisk talt uden 
restriktioner. 
Eksporten voksede hurtigt i 1993 og 1994, om end fra et ekstremt lavt niveau: i 1995 
svarede eksporten (200 mio. USD) til ca. en tredjedel af værdien af importen. Det deraf 
følgende underskud blev finansieret ved udenlandsk hjælp og emigranters hjemsendelse 
af penge, idet sidstnævnte beløb i de seneste år normalt har ligget på omkring det 
dobbelte af værdien af eksporten. Underskuddet på de løbende poster, der lå på 21 mio. 
USD, faldt betydeligt i 1995. Dette skyldtes imidlertid størrelsen af overførslerne fra 
udlandet, som formentlig ikke vil kunne opretholdes. Valutareserverne forbedredes 
(240 mio. USD eller 3,8 måneders import ved årets udgang), selv om den albanske 
nationalbank havde afholdt "upfront"-omkostningerne ved aftalen om udlandsgælden 
(96,4 mio. USD). 
3. Strukturreformer 
Selv om de fleste priser er blevet liberaliseret, eksisterer der stadig priskontrol for et 
mindre antal varer og tjenesteydelser. Dette gælder for mel og brød, for hvilke der gælder 
henholdsvis tilskud og prislofter. Det vil blive nødvendigt med yderligere foranstaltninger, 
men fordi dette spørgsmål er så politisk følsomt i perioden op til et valg, er der ikke 
planlagt nogen skridt på kort sigt. Hvad angår elektricitet skal prispolitikken tages op til 
fornyet overvejelse i en større sammenhæng i forbindelse med en reform af 
energisektoren. Der planlægges ingen yderligere tilskud til elektricitet i Albaniens 
statsbudget for 1996. 
Med hensyn til udlandsgælden opnåede Albanien en tilfredsstillende aftale (fast 
tilbagekøbspris på 20% og en pariobligationsmulighed) med de eksterne kommercielle 
kreditorer i slutningen af august 1995. Upfront-omkostningeme ved denne aftale er betalt. 
Den 1. juli trådte et nyt system med toldafgifter i kraft, hvorved fritagelserne for 
investering i maskiner, udstyr, landbrugsmaskiner og medicinsk udstyr blev afskaffet, og 
der indførtes en ny klassificering (sekscifret harmoniseret klassificering) og nye 
toldafgifter (7/25/40%)). Disse ændringer havde en begrænset indvirkning på indtægterne 
i 1995-budgettet som følge af en sen indførelse (juli) og den lave sats (7%), der gjaldt 
for hidtil fritagne varer. Endvidere er lægemidler samt import af materialer, der 
reeksporteres, blevet fritaget for told. Der er konstateret en udvikling i tilbagegående 
28 
retning: eksporten af alle former for træprodukter, undtagen møbler og trækul, er blevet 
forbudt fra begyndelsen af 1996. 
Albanien har siden 1992 anvendt en ordning med en markedsbestemt flydende valutakurs. 
I praksis er der opnået konvertibilitet for LEK i de løbende betalinger, og myndighederne 
forventer, at de gradvis kan hæve begrænsningerne for kapitaltransaktioner. 
Centralbankens interventioner på valutamarkedet styres hovedsagelig af dens målsætninger 
for de internationale nettoreserver. 
Hvad angår skatte- og budgetreformen blev indførelsen af momsen (en enkelt sats på 
12,5%o) forsinket som følge af både tekniske og politiske vanskeligheder. Momsloven blev 
imidlertid ændret i marts 1996, og indførelsen er nu fastsat til den 1. juli 1996. 
Beskæftigelsen i den offentlige sektor er fortsat faldet og nåede i slutningen af juni 1995 
ned under det ønskede niveau på 160 000 i forhold til 174 000 i august 1994. 
Hvad angår privatiseringen af de statsejede virksomheder besluttede regeringen i 
begyndelsen af 1995 at gennemføre et omfattende masseprivatiseringsprogram for 
mellemstore og store virksomheder. Dette masseprivatiseringsprogram er indledt, og der 
er ved at blive uddelt ejerbeviser; der er allerede afholdt tre auktionsrunder omfattende 
69 virksomheder og 15 000 aktionærer. Endvidere er over 3 000 små og mellemstore 
virksomheder allerede blevet privatiseret ved normale auktioner, og de få, der resterer, 
er blevet overført til masseprivatiseringsprogrammet. 
Hvad angår de offentlige forsyningsvirksomheder og de ressourcebaserede virksomheder, 
har regeringen besluttet at prioritere salg til strategiske investorer. Parlamentet har 
vedtaget en lovgivning, der muliggør privatisering af elselskabet (KESH). Lovgivningen 
indeholder ligeledes rammerne for det organ, der skal formulere prispolitikken for 
elektricitet. Privatiseringen begynder med eldistributionssystemet, idet der sælges tre 
regionale net. 30%) af disse distributionsenheder sælges gennem masseprivatiserings­
programmet, mens regeringen for de resterende 70% vedkommende er ved at udarbejde 
udbudsdokumenter, som skal give udenlandske strategiske investorer mulighed for at blive 
aktionærer. En lignende lovgivning for andre sektorer er vedtaget (mine- og 
telesektorerne) eller er under udarbejdelse (vandforsyningssektoren). Der er planlagt nye 
investeringer i disse sektorer med støtte fra internationale bistandsydere. 
En lov, der omfatter private investeringsfonde, og hvori der fastsættes juridiske rammer 
for etablering, licens, drift og styring af disse, blev godkendt i juli 1995. Parlamentet 
vedtog i oktober en lov om salg af aktier, og i begyndelsen af maj 1996 åbnedes en 
albansk fondsbørs. 
Med hensyn til at tiltrække udenlandske investeringer er der oprettet frie økonomiske 
områder, og udlændinge har fået lov til at købe jord i Albanien. 
Hvad angår likvideringen eller privatiseringen af de 32 problematiske virksomheder, der 
er under virksomhedsstruktureringsstyrelsens (ERA) kontrol, er 5 af disse blevet 
privatiseret gennem masseprivatisering. Seks af disse er ved at blive likvideret, mens de 
øvrige er ved at blive opsplittet i mindre enheder inden privatisering under 
masseprivatiseringsprogrammet. Den samlede beskæftigelse i ERA-virksomheder lå på 
omkring 10 000 i slutningen af 1990 i forhold til 49 000 for nogle få år siden, og de 
fleste virksomheder er ved at standse aktiviteterne, mens de resterende gennemfører en 
drastisk nedskæring af arbejdsstyrken. 
29 
Inden for den vigtige landbrugssektor vedtog parlamentet i august 1995 loven om et 
"jordmarked", der bl.a. giver mulighed for salg og køb af jord. Endvidere blev der i løbet 
af 1995 vedtaget love om lån mod pant i fast ejendom, sikkerhedsstillelse, leje af jord 
samt administrative mekanismer til løsning af stridigheder om jordlodder. Med hensyn 
til den tidligere statsbrugsjord, har "brugerne" fået fuld ejendomsret, og med hensyn til 
de tidligere kooperativers jord har de personer, der allerede har modtaget midlertidige 
ejerbeviser, fået ret til at leje, fremleje og pantsætte jorden. Disse midlertidige ejerbeviser 
er udstedt for omkring 85% af landbrugsjorden. Udstedelsen af ejerbeviserne er fortsat 
og vil snart blive afsluttet. Gennem handlingsplanen for et jordmarked, der støttes af 
PHARE, har myndighederne fremskyndet oprettelsen af et tinglysningsregister, som er en 
nødvendig forudsætning for udstedelsen af permanente skøder. I den agroindustrielle 
sektor er privatiseringen godt i gang: to tredjedele af de "små og mellemstore" statsejede 
agrovirksomheder og 50% af de "store" er blevet privatiseret. De resterende 50%> af de 
"store" vil blive privatiseret senere under masseprivatiseringsprogrammet. 
I den finansielle sektor er der taget flere store skridt: 
- hvad angår privatiseringen af de statsejede banker vedtog parlamentet den 
16. november 1995 loven om omdannelse af statsbankerne til kommercielle 
virksomheder. Der blev udarbejdet driftsplaner, men de var ret begrænsede. Med en 
mere ambitiøs målsætning blev der gennemført en undersøgelse af 
privatiseringsmulighederne for landbrugsbanken og en uafhængig ekstern revision af 
de to øvrige statsbanker. Endvidere er der for nylig udpeget privatiseringsrådgivere for 
landbrugsbanken, mens rådgiverne for den nationale kommercielle bank udpeges inden 
juni 1996. På grundlag af den allerede afsluttede eksterne revision vil de levedygtige 
dele af disse banker blive udbudt til salg til udenlandske strategiske investorer inden 
udgangen af 1996. Der er allerede indledt forhandlinger om landbrugsbanken. 
Sparekassen skulle kunne udbydes til private investorer inden juli 1997. Formålet er 
at tiltrække udenlandske investorer, som skal overtage en flertalsaktiepost, mens 
statens resterende del vil blive solgt på det indenlandske marked. 10% af bankens 
kapital vil blive solgt i form af privatiseringsbeviser 
- hvad angår banklovgivningen er der ved at blive udarbejdet et clearingsystem og en 
kontoplan i overensstemmelse med internationale standarder med det formål at erstatte 
det eksisterende system i løbet af 1997. I februar 1996 vedtog parlamentet loven om 
centralbankens rolle og ansvar, herunder dens relationer med regeringen for så vidt 
angår långivning. Samtidig vedtoges loven om banksystemet, som strømliner 
godkendelsesprocedurerne og reglerne for bankvirksomhed i Albanien (særlig for 
kooperative banker og andre finansieringsinstitutter). Siden da har adskillige 
udenlandske og to albanske private banker ansøgt om tilladelse til at åbne filialer i 
Albanien; tre af disse har allerede fået tilladelsen. Parlamentet vedtog i oktober 1995 
en moderne lov om konkursprocedurer, herunder særlige bestemmelser for bank- og 
forsikringsinstitutioner. Statsmonopolet på dette område er fjernet med en ny lov om 
forsikring, som tillader private selskaber at drive forsikringsvirksomhed. 
30 
4. Makrofinansiel bistand 
Den 28. november 1994 vedtog Ministerrådet at yde yderligere makrofinansiel bistand til 
Albanien på højst 35 mio. ECU i form af et tilskud i forbindelse med et initiativ fra 
G 24-landegruppen om at mobilisere i alt 72 mio. USD. Dette tilskud er et supplement 
til bistanden fra IMF under en treårig udvidet strukturtilpasningsfacilitet (ESAF), der blev 
indledt i midten af 1993 med henblik på at sikre en bæredygtig betalingsbalancesituation 
og styrke reservestillingen. 
EU-tilskuddet skulle udbetales i to rater. Første rate (15 mio. ECU) af tilskuddet blev 
udbetalt i maj 1995, efter at der var blevet undertegnet et aftalememorandum, hvori de 
makroøkonomiske og strukturelle betingelser for tilskuddet var fastlagt. 
Den 10.-11. april 1995 vedtog Rådet (generelle anliggender) Kommissionens rapport om 
fremskridtene med hensyn til menneskerettighederne i Albanien, hvorved Kommissionen 
fik mulighed for at gå videre med gennemførelsen af anden rate (20 mio. ECU) af denne 
bistand. Kommissionen konkluderede i juli 1995, at de albanske myndigheder havde 
opnået tilfredsstillende fremskridt i deres justerings- og reformproces, og at Albanien 
derfor opfyldte de betingelser, der var knyttet til bistanden. Som følge af Albaniens 
vanskeligheder med at nå budgetmålene for 1995 og med at vedtage nye budgetmål i 
perioden op til valget i 1996, blev gennemførelsen af det tredje program under den 
nuværende ESAF imidlertid forsinket, og som følge deraf besluttede Kommissionen at 
udsætte udbetalingen af anden rate. 
De albanske myndigheder har derefter fastsat en uigenkaldelig dato for indførelsen af 
moms, nemlig 1. juli 1996. Der er endvidere sket store fremskridt på reformområderne, 
hvor der var konstateret forsinkelser (privatisering af statsejede virksomheder, 
banksektorreform, ejerbeviser for ejendomsret til jord). Denne positive udvikling samt 
Albaniens forsikringer om foranstaltninger til at rette op på den forværrede 
budgetsituation har ryddet forhindringerne af vejen for udbetalingen af bistanden. 
31 
III. ALGERIET 
1. Indledning 
Trods gode resultater med de gennemførte politikker og visse tegn på en makroøkonomisk 
stabilisering blev strukturreformprocessen og udviklingen af en dynamisk privat sektor 
i Algeriet kraftigt hæmmet i 1995 af den vedvarende politiske uro og 
sikkerhedsproblemer, som havde en negativ indflydelse på væksten, beskæftigelsen og 
såvel indenlandske som udenlandske investeringsprojekter. En politisk dialog med 
oppositionen er derfor en afgørende forudsætning for makroøkonomisk stabilisering og 
for mere vidtgående reformforanstaltninger. 
Situationen i Algeriet tog en kraftig vending i 1994 som følge af en alvorlig forværring 
af de sociale og økonomiske forhold i landet. Den algeriske dinar blev devalueret med 
ca. 45%o, og fastkurspolitikken blev erstattet af en styret flydning, der tog sigte på at 
stabilisere den reale effektive vekselkurs. Priserne, importen og adgangen til udenlandsk 
valuta blev i væsentligt omfang liberaliseret. Forbrugssubsidierne blev gradvis reduceret, 
og der blev indført et mere effektivt socialt sikkerhedsnet. Den finansielle disciplin for 
statsejede virksomheder er siden hen blev strammet, og man har taget de første skridt i 
retning af en privatisering. Trods forskellige diversificeringsbestræbelser er landets 
økonomi stadig stærkt afhængig af indtægterne fra olie og gas (som repræsenterer 20% 
af BNP, 60%) af alle skatteindtægter og 95%) af alle eksportindtægter). I denne henseende 
er Algeriet ikke selv herre over udviklingen, idet landets økonomi på mellemlang sigt er 
stærkt afhængig af udviklingen i oliepriserne på verdensmarkedet, som i 1995 
stabiliserede sig på et lavt niveau (ca. 15 USD pr. tønde). 
Det ambitiøse policy-program, der blev lanceret i 1994, blev bekræftet af den nye 
regering, som blev dannet efter præsidentvalget i november 1995. Algeriets fornyede 
reformbestræbelser fik støtte fra internationale finansielle institutioner og EU i hele 1994 
og 1995.1 maj 1994 godkendte IMF et 12-måneders standby-arrangement på 1 mia. USD. 
Det blev efterfulgt af en treårig udvidet lånefacilitet (EFF) på 1,8 mia. USD i maj 1995. 
Den første evaluering af denne lånefacilitet fandt sted i december, og resultatet heraf var 
positivt, hvilket førte til et nyt algerisk træk på faciliteten i 1996. 
I januar 1995 godkendte Verdensbanken et Emergency Rehabilitation Loan på 150 mio. 
USD. I slutningen af 1995 sammensatte Verdensbanken et Financial Enterprise Structural 
Adjustment Loan (FESAL), som blev endeligt godkendt af Bankens bestyrelse i april 
1996. Den samlede långivning forventes at ligge på 400 mio. USD, hvoraf de 300 mio. 
vil gå til tilpasningsstøtte, mens resten vil blive benyttet til at støtte landbruget og 
boligsektoren. Algeriet indgik også aftaler om en omlægning af udlandsgælden med både 
Paris- og London-klubben i henholdsvis 1994 og 1995. 
I august 1994 udbetalte EU den tilbageværende anden rate (150 mio. ECU) af det første 
makroøkonomiske lån til Algeriet, som blev vedtaget i 1991. I december 1994 vedtog 
Rådet Kommissionens forslag om at yde endnu 200 mio. ECU i makrofinansiel bistand, 
som bringes til udbetaling i to rater. 
32 
Betingelserne knyttet til udbetalingen af den første rate (bl.a. en yderligere liberalisering 
af importen, reformer inden for den finansielle sektor og fremskridt hen imod en 
omstrukturering og privatisering af offentlige virksomheder) er indeholdt i det 
aftalememorandum, der blev forhandlet på plads med de algeriske myndigheder i januar 
1995. Efter en kontrol af overholdelsen af de pågældende betingelser blev den første rate 
(100 mio. ECU) udbetalt i november 1995. 
Det blev aftalt med de algeriske myndigheder, at betingelserne knyttet til udbetalingen 
af den anden rate skulle fastlægges i et supplerende aftalememorandum, som der vil blive 
indledt forhandlinger om på et senere tidspunkt. Desuden er det blevet aftalt, at den 
bistand, der allerede er blevet vedtaget i henhold til forskellige samarbejdsprotokoller, 
skal bringes til hurtig udbetaling. Det er også hensigten at styrke den bilaterale bistand 
gennem EU's MED A-program for 1996-1998. 
2. De makroøkonomiske resultater 
Trods en række opmuntrende resultater og generøs bistand fra udlandet forblev den 
overordnede økonomiske situation i Algeriet ganske sårbar i 1995 som følge af 
konsekvenserne af en række interne og eksterne chok, en ringe produktion af andet end 
olie og gas, en beskeden jobskabelseskapacitet, tiltagende sikkerhedsproblemer, et 
tilbagestående finansielt system og administrativ modstand mod reformer. 
I 1995 forventes den reale BNP-vækst at ligge 4,3%). Dette resultat var den første positive 
ændring i BNP per capita i over fem år. BNP-væksten skyldtes hovedsagelig en 
omfattende eksport af olie og gas og en stigning i landbrugsproduktionen efter to år med 
tørke. Væksten forblev imidlertid utilstrækkelig til at nedbringe den høje arbejdsløshed 
(25%> i slutningen af 1995). Trods en progressiv (men stadig ufuldstændig) 
prisliberalisering, dinarens devaluering og mindskelsen af subsidierne i 1995 lykkedes det 
regeringen at holde den årlige inflationsrate under 30%) ved at benytte en blanding af 
administrative foranstaltninger til at kontrollere prisen på en række basale varer (som 
udgør kernen i den kurv, der danner grundlag for inflationsberegningen) og en forholdsvis 
restriktiv pengepolitik, finanspolitik og indkomstpolitik. 
Budgetunderskuddet faldt yderligere fra 4,4% i 1994 til 1,4% i 1995 takket være en 
række restriktive foranstaltninger, der tager sigte på at bremse stigningen i de offentlige 
lønninger, reducere subsidier og overførselsindkomster samt øge skatte- og 
afgiftsprovenuet. 
Valutakurssystemet er i dag baseret på en slags styret flydning med begrænsede 
interventioner fra centralbankens side til støtte for dinaren, der afhænger af adgangen til 
valutareserver (der ved udgangen af 1995 svarede til 1,8 måneders import, mens de ved 
udgangen af det foregående år svarede til 2,6 måneders import). 
Den betydelige devaluering af dinaren i 1994 kombineret med en flydende 
valutakursmekanisme førte til en skarp indsnævring af forskellen mellem den officielle 
og parallelle valutakurs. I begyndelsen af 1994 var forskellen på 250%>, men den faldt til 
ca. 50% i midten af 1995. Den vedvarende (om end faldende) forskel mellem disse to 
valutakurser afspejler imidlertid, at det ikke helt er lykkedes at gøre dinaren konvertibel 
for transaktioner, der registreres på betalingsbalancens løbende poster, således som det 
blev bebudet i 1994, og at borgerne stadig kun har begrænset adgang til udenlandsk 
33 
valuta, navnlig til rejsebrug og til mindre grænseoverskridende handler. Forskellen mellem 
de to valutakurser skaber også yderligere forventninger om en devaluering og giver 
anledning til uregistrerede (og potentielt destabiliserende) valutahandler og 
kapitalstrømme ud af landet. 
Rentesatserne er stadig negative i reale termer, hvilket har en bremsende effekt på 
opsparingsniveauet og svækker tiltroen til dinaren, idet det tilskynder borgerne til at 
udskifte deres dinar-denominerede konti og beholdninger med dollar-denominerede konti 
og beholdninger. 
Betalingsbalancesituationen som helhed forværredes i 1995. I løbet af årets første seks 
måneder forstærkede et betydeligt eksternt chok (som skyldtes ugunstige 
valutakursbevægelser og en forringelse af bytteforholdet) den negative kortsigtede 
virkning, der forventedes at følge i kølvandet på liberaliseringen af udenrigshandelen. 
Konfronteret med disse udfordringer valgte myndighederne at justere, hvorfor de 
strammede efterspørgselsstyringen og forøgede devalueringen af den algeriske dinar under 
den styrede flydning, hvorved det faktisk lykkedes at tilvejebringe et mindre overskud på 
handelsbalancen (0,06 mia. USD). Dette overskud blev imidlertid mere end opvejet af en 
stigning i rentebetalingerne på 27,7%. Resultatet var, at underskuddet på 
betalingsbalancens løbende poster fortsatte med at stige, således at det i 1995 udgjorde 
5,6% af BNP mod 4,3% i 1994. 
På kapitalbalancen gik der visse udenlandske direkte investeringer ind i olie- og 
gassektoren. Landet har stort set ingen adgang til internationale kapitalmarkeder, og selv 
om gældsarrangementerne indgået med London- og Paris-klubben førte til en 
normalisering af forholdet til vestlige kreditorer, blev der i 1995 stort set ikke stillet nye 
banklån til rådighed for Algeriet. 
Efter indgåeisen af førnævnte gældssaneringsarrangementer faldt gældsbetjeningen opgjort 
som en procentdel af eksporten fra 82% i 1993 til omkring 49%> i 1995. Betjeningen af 
den resterende gæld er imidlertid stadig meget byrdefuld for Algeriet på grund af lave 
olieindtægter, højere priser på verdensmarkedet for korn og faldende valutareserver. 
3. Strukturreformer 
De stramme administrative importkontrolordninger og valutarationeringen blev afskaffet 
i april 1994 og erstattet af en mere liberal ordning omfattende et system med 
erhvervsmæssige kriterier for importører og en begrænset liste over forbudte importvarer. 
Sidstnævnte liste blev gradvis indskrænket og helt afskaffet ved udgangen af 1994, bortset 
fra varer, der er forbudt af religiøse og sikkerhedsmæssige årsager. Listen over varer, der 
er underkastet erhvervsmæssige kriterier, er også ved at blive indskrænket. Statens 
monopol på import af visse varer er også blevet ophævet. Ifølge den nye lovgivning er 
adgangen til udenlandsk valuta blevet fuldstændig liberaliseret for alle løbende 
varetransaktioner, der foretages af private og offentlige virksomheder. Kun import, som 
finansieres ved udenlandske kreditter, er fortsat afhængig af bevilling. 
Gennemførelsen af disse liberaliseringsforanstaltninger lader dog meget tilbage at ønske, 
og resultaterne er blandede, bl.a. på grund af et stigende antal uformelle handlende uden 
bevilling, der ikke har adgang til bankernes udenlandske valuta. De griber derfor til 
"sorte" valutahandler via private (tolererede) vekselbureauer, hvilket fremmer 
markedssegmenteringen og skaber et vedvarende gab mellem de officielle og parallelle 
34 
valutakurser. Kravet om obligatorisk indløsning af fremmed valuta eksisterer ikke 
længere. Borgerne har nu ret til åbne valutakonti hos lokale banker. Der er ikke sat nogen 
grænser for beløbsstørrelsen, og der tilbydes mere attraktive rentesatser end for indskud 
i dinarer. 
De retlige vilkår for private virksomheder er blevet betydeligt forbedret. I januar 1995 
blev der vedtaget en konkurrencelov, der har liberaliseret prisordningen og lagt stramme 
begrænsninger på kartel- og monopoldannelse. Et sæt erhvervsretlige regler, der blev 
indført i 1993, har skabt lige retlige vilkår for private og offentlige virksomheder. 
Investeringsreglerne for joint venture-selskaber giver mulighed for at hjemtage profitter 
ubeskåret. 
Omstruktureringen af den offentlige virksomhedssektor er baseret på to strategier, nemlig 
finansiel og administrativ omstrukturering og privatisering. Reformprocessen inden for 
denne sektor skred dog kun langsomt frem i 1995. 
I 1995 blev fem offentlige virksomheder indrømmet finansiel selvstændighed, og 
finansministeriet standsede al videreudlåning til selvstændige offentlige virksomheder. 
Myndighederne indførte et loft over adgangen til kommercielle bankkreditter for de 23 
største tabgivende virksomheder og indledte en finansiel omstrukturering af disse 
virksomheder med hjælp og støtte fra Verdensbanken. I april 1995 blev der indgået 
kontrakter om "performans og management" med syv andre offentlige virksomheder. Et 
omstruktureringsprogram for samtlige 94 offentlige byggeselskaber blev også lanceret 
med det formål at styrke boligsektoren, overflytte boligbyggeriet til den private sektor og 
koncentrere de offentlige byggeselskabers indsats omkring offentlige anlægsarbejder. 88 
lokale forsyningsselskaber er blevet lukket. 
I juli 1995 blev der vedtaget en ny lov om privatiseringer, og i august 1995 fremlagde 
myndighederne planer om at privatisere over 500 offentlige virksomheder. Ifølge samme 
lovgivning blev nogle tidligere nationaliserede landarealer givet tilbage til de oprindelige 
ejere. Der er blevet iværksat et forsøgsprogram omfattende privatisering af fem hoteller, 
men resultaterne har ikke levet op til de oprindelige forventninger, eftersom den 
herskende politiske og sikkerhedsmæssige situation ikke er fremmende for private 
investeringer i Algeriet, og det gælder såvel indenlandske som udenlandske private 
investeringer. 
Som led i reformen af bank- og finansvæsenet har den algeriske centralbank styrket sit 
tilsyn og indført mere effektive kapitalregler og kontrolformer. De fem statsejede 
forretningsbanker er blevet revideret jævnligt siden 1992, og der er blevet udformet 
institutionelle udviklingsplaner og indgået præstationskontrakter. Med udgangspunkt i 
revisionerne har fire banker fået tilført ny kapital med henblik på at øge deres 
kapitaldækningskoefficient (der forventes at stige til BIS-normen på 8%> i 1999). 
Bankerne kan nu frit bestemme deres egen kredit- og debetrente, da et midlertidigt loft 
for deres "spread" blev fjernet i december 1995.1 september 1995 blev der givet tilladelse 
til en ny bank, men den private sektors deltagelse i banksektoren er stadig særdeles 
begrænset, trods en liberal investeringsordning. 
35 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
I kølvandet på den principielle enighed mellem de algeriske myndigheder og IMF i april 
1994 og en anmodning fra de algeriske myndigheder om yderligere makro finansiel 
bistand godkendte Rådet Kommissionens planer om at udbetale den resterende anden rate 
under 1991-programmet. Desuden gik Rådet i princippet med til at yde Algeriet 
yderligere makrofinansiel bistand til et samlet beløb på 200 mio. ECU. 
Den anden rate på 150 mio. ECU blev udbetalt i august og Kommissionens forslag om 
yderligere makrofinansiel bistand på 200 mio. ECU fordelt på to rater blev vedtaget af 
Rådet den 22. december 1994 . I begyndelsen af 1995 blev der med de algeriske 
myndigheder indgået et aftalememorandum om betingelserne for udbetalingen af den 
første rate på 100 mio. ECU. Strukturreformbetingelserne handler om en yderligere 
liberalisering af importen og valutareglerne, reformer inden for den finansielle sektor og 
omstrukturering og privatisering af offentlige virksomheder. I dette memorandum 
fremhæves endvidere EU's interesse for den sociale sektor og synergien mellem den 
makrofinansielle bistand og andre EU-støtteinstrumenter, som kan fremme 
gennemførelsen af økonomiske reformer i Algeriet. Efter at have verificeret overholdelsen 
af disse betingelser besluttede EU at udbetale den første rate i november 1995. 
Betingelserne knyttet til udbetalingen af den anden rate vil blive drøftet på et senere 
tidspunkt og nedfældet i et supplerende aftalememorandum, forudsat at IMF-programmet 
skrider frem som planlagt. 
Rådets afgørelse 94/936/EØF. 
36 
IV. DE BALTISKE LANDE 
1. Indledning 
De tre baltiske lande, som genvandt deres uafhængighed i august 1991, havde allerede 
under det tidligere styre indledt reformer efter Den Øverste Sovjets vedtagelse af 
lovforslaget om økonomisk uafhængighed i november 1989. I 1992, hvor de tre lande 
allerede var aktivt involveret i omstillingen til markedsøkonomi, forværredes de 
økonomiske udsigter. Sammenbruddet i handelsforbindelserne mellem de tidligere 
sovjetrepublikker og forhøjelsen af priserne på energiimporten fra Rusland til verdens­
markedspriser resulterede i et handelschok. Underskuddet på balancen over for udlandet 
forventedes at blive uholdbart uden international støtte. De tre lande fastlagde stabilise­
rings- og reformprogrammer for perioden fra midten af 1992 til midten af 1993 og indgik 
standby-arrangementer med IMF. G-24 landene blev anmodet om at bidrage til at dække 
den resterende betalingsbalancestøtte i programperioden, som blev anslået til 105 mio. 
USD for Estlands vedkommende, 210 mio. USD for Letlands vedkommende og 285 mio. 
USD for Litauens vedkommende. I lyset af de positive udsigter til støtte fra G-24 landene 
godkendte IMF's bestyrelse standby-arrangementerne i september og oktober 1992. 
I november 1992 godkendte Ministerrådet en makrofinansiel bistand på højst 220 mio. 
ECU til de tre lande (40 mio. ECU til Estland, 80 mio. ECU til Letland og 100 mio. ECU 
til Litauen) til støtte for deres programmer. Dette beløb svarede til ca. 50%) af det 
skønsmæssige betalingsbalancegab. Størstedelen af den resterende bilaterale støtte fra G-
24 landene kom fra Japan og EFTA-landene. Der blev i begyndelsen af 1993 undertegnet 
låneaftaler og aftalememoranda mellem EU og hvert af modtagerlandene. Kommissionen 
udbetalte første rate (50% af lånebeløbet) i marts 1993 til Estland og Letland og i juli 
1993 til Litauen. Udbetalingen af anden rate blev gjort betinget af en positiv vurdering 
af præstationskriterierne, både med hensyn til den makroøkonomiske stabilisering og 
fremskridtet med strukturreformer, således som fastsat i aftalememorandaene. 
2. Den seneste økonomiske udvikling 
Estland 
Efter en skarp tilbagegang i 1992 og i begyndelsen af 1993 begyndte den estiske økonomi 
at træde ud af recessionen i slutningen af 1993. BNP voksede med 4%> i 1994 og med 
stort set det samme i 1995 (4,5%»). Ledigheden - på ca. 5% - forblev moderat. Efter 
prisstigninger, der lå på et hyperinflationært niveau i 1992 og 1993, lykkedes den 
makroøkonomiske stabilisering i vidt omfang efter indførelsen i juni 1992 af et såkaldt 
currency board-arrangement, under hvilket den primære likviditet bestemmes af 
centralbankens beholdning af hård valuta og guld. Samtidig blev der indført en ny valuta, 
nemlig den estiske kroon. Med disse tiltag lykkedes det at stabilisere økonomien: 
inflationen faldt og fortsatte med at falde fra 42% i 1994 til 29% i 1995 (december­
december). Det inflationære pres forblev imidlertid stærkt i 1995, navnlig på 
tjenesteområdet. I henhold til currency board-arrangementet er det forbudt centralbanken 
at foretage udlån til staten, og dette forhold bidrager til at sikre budgetdisciplinen. I 1995 
steg statens udgifter med mere end budgetteret, men denne stigning blev modvejet af et 
Rådets afgørelse 92/542/EØF (EFT L 351 af 2. december 1992). 
37 
større skatteprovenu og større socialsikringsbidrag. Budgetsaldoen ekskl. netto långivning 
udviste et overskud (0,8% af BNP). De forøgede statsindlån hos bankerne resulterede i 
en lidt mindre positiv budgetsaldo inkl. nettolångivning (0,3% af BNP). 1996-budgettet 
forventes at være stort set i balance. 
Estland har allerede gennemført hovedparten af de strukturelle reformer, der skal til for 
at skabe en markedsøkonomi. Prisdannelsen og udenrigshandelen er fuldstændig fri. 
Privatiseringen af omkring 1 000 små virksomheder er næsten tilendebragt. Ud af de 500 
mellemstore og store virksomheder ligger omkring 100 stadig i statens hænder, og de 
forventes at blive privatiseret i 1996, dog med undtagelse af de naturlige 
monopolvirksomheder. Privatiseringen af landbrugsjord, som har været længe om at 
komme i gang, accelereres nu. Reformen af den finansielle sektor synes at være det 
vanskeligste område. Den estiske centralbank har forstærket sin tilsynskapacitet og 
mindsket sin andel i Sparekassen til 25% af kapitalen. Staten har også reduceret sin 
minoritetsandel i forretningsbanker til under 10%. Kapitalkravene strammes gradvis. Der 
er vedtaget en handlingsplan for at redde en stort set insolvent bank, nemlig Nordestisk 
Bank. 
Frihandelsaftalen med Den Europæiske Union trådte i kraft den 1. januar 1995. Handelen 
med udlandet fortsatte med at stige med stor hast, navnlig importen, som i 1995 voksede 
med 33% i forhold til 1994. Estlands handel med EU steg mærkbart efter landets 
uafhængighed, og den er kendetegnet ved et stort underskud på estisk side. Det samlede 
underskud på handelsbalancen steg betydeligt til skønsmæssigt 690 mio. USD eller 20%> 
af BNP. Takket være overskuddet på tjenestebalancen som følge af især stigende 
turistindtægter (ca. 150 mio. USD) var underskuddet på betalingsbalancens løbende poster 
lavere (285 mio. USD eller ca. 8% af BNP, ekskl. officielle overførsler). Det lykkedes 
imidlertid Estland at finansiere dette betydelige underskud på den løbende 
betalingsbalance ved hjælp af et stort overskud på kapitalbalancen: for tredje år i træk var 
der overskud på kapitalbalancen, hovedsagelig takket være en stor indstrømning af 
udenlandske direkte investeringer på ca. 200 mio. USD. De officielle valutareserver 
fortsatte med at vokse. I slutningen af 1995 udgjorde de 580 mio. USD svarende til tre 
måneders import. Som led i currency board-arrangementet er den estiske kroon bundet 
til D-mark i et fast forhold på 8 til 1. Med det tocifrede inflationsniveau har dette ført til 
et relativt tab af konkurrenceevne over for udlandet, der varer ved på grund af den lave 
oprindelige kurs på den estiske kroon i forhold til D-mark og den moderate stigningstakt 
for industripriserne. 
I marts 1995 godkendte IMF et nyt 15 måneder langt standby-arrangement på 14 mio. 
SDR (21 mio. USD), som de estiske myndigheder ikke har trukket på. 
Letland 
Efter en kraftig forværring i 1992 og-1993 stabiliserede Letlands generelle økonomiske 
situation sig i 1994: væksten lå på omkring 1%, inflationen fortsatte med at aftage og 
sluttede på 26%o ved årets udgang, og budgetunderskuddet holdt sig inden for 2%> af BNP. 
I april 1995 bekræftede IMF sin støtte til myndighedernes politik ved at godkende et nyt 
standby-arrangement for en 13-måneders periode. 
I 1995 skønnedes det oprindeligt, at budgetunderskuddet ligesom i 1994 ville forblive på 
under 2% af BNP. Men Letlands budgetsituation forværredes i begyndelsen af 1995, og 
38 
budgetunderskuddet steg til 92 mio. lats (184 mio. USD) i 1995 svarende til 4% af BNP. 
Desuden indtraf der en større bankkrise i april 1995, hvor Letlands største 
forretningsbank, Banka Baltija, blev erklæret insolvent. Denne bank alene rådede over 
20% af landets indeståender. I midten af 1995 blev otte andre banker erklæret insolvente, 
og en række andre fik forbud mod at modtage indlån. Tilsammen repræsenterede de 
insolvente bankers samlede aktiver en tredjedel af landets samlede bankaktiver eller ca. 
1,2 mia. USD. 
Som følge af krisen faldt pengemængden i bred forstand med 10% i forhold til andet 
kvartal. Den store andel af opsparede midler i kontant udenlandske valuta dæmpede 
tydeligvis krisens kontraktive effekt. BNP faldt med 1,5% i 1995. Ledigheden forblev 
stabil og lå på ca. 6,3% i slutningen af 1995. Den lettiske centralbank opretholdt sin 
tilbageholdende pengepolitik, og inflationen fortsatte således med at aftage (fra 26% i 
1994 til ca. 23% i 1995). 
I løbet af sommeren vedtog myndighederne en række foranstaltninger for at imødekomme 
den finansielle sektors øjeblikkelige og langsigtede behov. Således blev tilsynet styrket, 
og der blev indført en indskudsgarantiordning. Andre strukturelle reformer fortsatte i 
1995. Privatiseringsagenturet blev 100% operationelt, og yderligere 230 firmaer blev 
privatiseret i 1995. Salget af aktier i Universalbanken, en af de tre største offentlige 
banker, blev indledt i årets tredje kvartal. Frihandelsaftalen indgået med Den Europæiske 
Union trådte i kraft den 1. januar 1995. 
Importen og eksporten steg betydeligt i 1995 og afspejlede den fortsatte omdirigering af 
handelen i vestlig retning. Ligesom i 1994 forblev handelsbalancen negativ hele året 
(underskud på 440 mio. USD eller 10% af BNP). Den positive tjenestebalance, der 
navnlig skyldtes transportsektoren, reducerede underskuddet på betalingsbalancens 
løbende poster til omkring halvdelen af underskuddet på handelsbalancen (180 mio. USD 
eller 4% af BNP, ekskl. officielle overførsler). 
Det er lykkedes myndighederne at sikre en stabil valutskurspolitik med en uformel 
binding af latsen til SDR, og trods valutaspekulation, som medførte et tab af udenlandsk 
valuta i størrelsesordenen 90 mio. USD i foråret, forblev kursen på lats i 1995 stort set 
uændret. Med en tocifret inflation svarer det til en realstigning i valutakursen. Den 
lettiske økonomis konkurrenceevne som helhed synes at være blevet bevaret. 
For at kunne dække sit underskud på betalingsbalancens løbende poster må Letland sætte 
sin lid til indstrømningen af privat kapital, som trods den finansielle krise forblev 
betydelig i 1995. Krisens skadevirkninger blev således begrænset, og Letlands 
reservestilling forblev forholdsvis stærk med ca. 600 mio. USD i nettoreserver ved årets 
udgang, hvilket svarer til ca. fem måneders import. IMF-programmet gik af sporet efter 
krisen i foråret, så IMF's sommervurdering kunne ikke gennemføres. I begyndelsen af 
1996 nåede IMF til enighed med den lettiske myndigheder om et nyt standby­
arrangement, som IMF's bestyrelse godkendte i maj i år. 
Litauen 
Efter fire år med recession begyndte Litauens økonomi at vise tegn på et genopsving i 
1994 med en BNP-vækst på 2%. Trods et fald i BNP i årets første kvartal skønnes BNP-
væksten i 1995 at blive på 2,5%). Væksttrenden anses nu at være solid, og den forventes 
39 
at blive hjulpet på vej af investeringer og en eksportvækst. Ledigheden steg imidlertid 
betydeligt i 1995 til omkring 7%> af den erhvervsaktive befolkning. I slutningen af 1994 
lå den på 2%. 
Inflationen, som loppede på el hypcrinflationærl niveau i 1992, aftog i 1993 og i 
begyndelsen af 1994. Den 1. april 1994 blev der indført et currency board-arrangement, 
hvorunder den monetære vækst begrænses til markedsværdien af centralbankens 
valutareserver og guldreserver. Faldet i inflationen efter indførelsen af dette arrangement 
har været slående: prisstigningerne faldt betydeligt i 1994 (med 45% fra december til 
december). Inflationspresset forsvandt imidlertid ikke i 1995, bl.a på grund af den lave 
vekselkurs på litas og stigningerne i de offentlige priser. Som følge heraf forblev 
inflationen - med skønsmæssigt 35%> (fra december til december) - i 1995 højere end 
myndighedernes oprindelige mål (25%o). Målet for budgetunderskuddet (3,4%) af BNP) i 
1995 blev stort set nået, trods lave indtægter til staten i begyndelsen af 1995, som tvang 
regeringen til at gennemføre besparelser. 
Strukturreformerne er blevet ført videre. Priserne blev allerede liberaliseret i 1993. Det 
er kun i monopolsituationer, at regeringen stadig fører en vis kontrol med prisdannelsen. 
Konkursloven, som er ved at blive gennemført, blev ændret i begyndelsen af 1996 for at 
gøre den mere anvendelig i praksis. Privatiseringen af boliger og små virksomheder er 
næsten tilendebragt, men grundet forsinkelser med oprettelsen af privatiseringsagenturet 
er privatiseringen af store virksomheder blevet udskudt til 1996. Reformen af den 
finansielle sektor er det vanskeligste område. Efter vedtagelsen af centralbankloven og 
forretningsbankloven i begyndelsen af 1995 og den efterfølgende stramning af tilsyns-
reglerne gennemgik banksektoren nogle drastiske omlægninger, og fire små banker (ud 
af oprindeligt 28) blev erklæret insolvente og vil i de fleste tilfælde blive likvideret i 
sidste ende. I december forværredes krisen, da to mellemstore banker, Litimpeks og 
Innovatioïisbanken, også blev erklæret insolvente. Med støtte fra IMF og Verdensbanken 
traf myndighederne en række nye foranstaltninger for at konsolidere de tre største 
statsejede banker, indføre en indskydergarantiordning og genbehandle forretnings­
bankloven. Erstatningen til indskyderne i de insolvente banker beløb sig til 30 mio. litas 
(dvs. halvdelen af deres samlede skønsmæssige tab), hvoraf 20 mio. blev sat på budgettet 
for 1996. Parlamentet godkendte endelig i juni 1996 en lov om at re-nationalisere 
Innovationsbanken og tilføre den ny kapital ved hjælp af midlerne fra emissionen af nye 
statsobligationer i størrelsesordenen 250 mio. USD. Dårlige lån fra Innovationbanken og 
fra den statsejede Handelsbank og den statsejede Sparekasse blev overført til et nye 
ad hoc-agentur for dårlige lån. 
For tredje år i træk var der underskud på handelsbalancen (335 mio. USD eller 4,5%o af 
BNP), men eksporten steg dog en anelse hurtigere end importen (stigning på henholdsvis 
15%) og 13%). Vestens andel i landets udenrigshandel fortsatte med at stige og afspejledes 
i en højere vækstrate for handelen med de vestlige lande (over 20%>). Udenrigshandelens 
svage punkt er stadig energibalancen (underskud på 5,7% af BNP), idet energiimporten 
udgør 40% aflandets samlede import. Underskuddet på betalingsbalancens løbende poster 
lå tæt på niveauet i 1994 (250 mio. USD eller ca. 2,3% af BNP, ekskl. officielle 
overførsler). Den 1. januar 1995 trådte frihandelsaftalen med Den Europæiske Union i 
kraft. 
På grund af den usikkerhed, der hersker på bankområdet i Litauen, var indstrømningen 
af privat kapital lavere end de foregående år (135 mio. USD) og kunne således ikke 
modveje underskuddet på betalingsbalancens løbende poster. I december mistede 
40 
centralbanken valutareserver i størrelsesordenen 45 mio. USD på grund af tillidskrisen 
efter problemerne med Litimpex Bank og Innovationsbanken. Der var behov for store 
mellemfristede og langfristede lån (230 mio. USD) for at dække del tilbageværende 
finansieringsbehov, hvoraf 60 mio. USD blev lånt på det private kapitalmarked i 
december. Ved årets udgang skønnedes de officielle reserver at andrage 800 mio. USD, 
hvilket svarer til 3,5 måneders import. 
IMF's bestyrelse godkendte i juni 1996 den tredje vurdering af det nuværende program, 
en treårig (1994-1997) udvidet lånefacilitet på 134,55 mio. SDR. Dette vil bidrage til at 
konsolidere landets reserver og finansiere den vigtige energi- og investeringsrelaterede 
import. 
3. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Grundet den forventede stigning i efterspørgslen efter hård valuta til investeringsformål 
og de tre landes hidtidige overskud på kapitalbalancen over for udlandet accepterede 
Kommissionen - i supplerende aftalememoranda indgået med landenes myndigheder i 
1994 og 1995 og efter at have rådført sig med medlemsstaterne - undtagelsesvis at lade 
størstedelen af anden rate af lånene komme til udbetaling via landets banksystem til 
finansiering af sunde, bankfinansierbare projekter med behov for hård valuta. 
Estland har på tilfredsstillende vis opfyldt de betingelser - økonomisk stabilisering og 
fremskridt med strukturreformerne - der er knyttet til EU's makrofinansielle bistand. Efter 
at have overvejet at søge anden rate af lånet udbetalt i 1994 besluttede de estiske 
myndigheder imidlertid i 1995 ikke at gøre det. 
I Letland gik IMF-programmet af sporet efter den finansielle krise og budgetkrisen i 
foråret, så den normale efterårsvurdering af standby-programmet kunne ikke gennemføres. 
I juni anmodede de lettiske myndigheder om udbetaling af EU-lånets anden rate (40 mio. 
ECU). Kommissionen sendte derpå i juli repræsentanter til Letland for at vurdere 
situationen og indhente myndighedernes forklaringer på, hvad de agtede at bruge pengene 
til. Myndighederne gjorde det klart, at pengene ville blive anvendt til at yde erstatning 
til de små indskydere, der havde mistet deres opsparinger, da Banka Baltija gik konkurs. 
Kommissionen mente, at dette formål ville være uforeneligt med det generelle formål med 
EU's makrofinansielle bistand, som består i at finansiere betalingsbalanceunderskud og 
ikke interne budgetunderskud. Det ville også være uforeneligt med de normale lånevilkår 
(herunder en tilfredsstillende gennemførelse af IMF-programmet) og med tilsagnet i det 
aftalememorandum, der blev undertegnet i 1994 vedrørende lånets anden rate. Derfor 
besluttede Kommissionen - efter høring af medlemsstaterne - at afslå myndighedernes 
anmodning om udbetaling af lånets anden rate i oktober 1995. 
I Litauens tilfælde anmodede myndighederne om udbetaling af anden rate (50 mio. ECU) 
af EU's makrofinansielle bistand i begyndelsen af 1995. Landets fremskridt på 
stabiliserings- og reformfronten, navnlig inden for privatisering og tilsyn med 
banksektoren, betød, at det opfyldte vilkårene knyttet til frigivelsen af anden rate. Et 
aftalememorandum vedrørende brugen af anden rate blev undertegnet i juli. Som i 
Letlands og Estlands tilfælde blev det aftalt, at pengene skulle gå til sunde, 
bankfinansierbare projekter og kanaliseres gennem banker, der efterlevede centralbankens 
tilsynsregler. På grund af den lokale banksektors manglende evne til at absorbere så 
mange penge blev det besluttet at splitte anden rate op i to særskilte rater på hver 25 mio. 
ECU og kun udbetale den første, hvilket skete i august. De litauiske myndigheder 
41 
besluttede at kanalisere hovedparten af pengene gennem to mellemstore banker, der 
overholder centralbankens kriterier for sund bankvirksomhed. I september anmodede 
Kommissionen om en indefrysning af pengene fra EU's bistand, indtil den aftalte 
konsultationsprocedure var blevet forbedret. I november rejste repræsentanter for 
Kommissionen til Vilnius for at stille krav om en yderligere forbedring af forvaltningen 
af EU's makrofinansielle bistand. 
Trods interne spændinger, især på det finansielle område, er det lykkedes de baltiske 
lande at gennemføre de hovedreformer, der er nødvendige for at sikre overgangen til 
markedsøkonomi, og de har alt i alt opnået bemærkelsesværdigt gode resultater. Vækst­
trenden anses nu at være solid, og det behov for udenlandsk finansiering, som 
forventedes, da IMF indgik de første standby-arrangementer i slutningen af 1992, er i vidt 
omfang blevet dækket af den private kapital, der er strømmet ind i de tre lande. Behovet 
for udenlandsk makrofinansiel bistand har vist sig at være mindre end oprindeligt 
forventet, og Kommissionen har derfor ikke frigjort så stort et beløb i makrofinansiel 
bistand som oprindeligt godkendt. Der er stadig risiko for, at de baltiske landes 
betalingsbalancer kan blive udsat for eksterne spændinger på grund af det stigende 
underskud på handelsbalancen, der følger i kølvandet på væksten. Kommissionen vil 
regelmæssigt tage situationen op til vurdering. 
42 
V. BELARUS 
1. Indledning 
Belarus, der var en af de højst udviklede republikker under planøkonomien i det tidligere 
Sovjetunionen, påbegyndte reformprocessen på et senere tidspunkt end de fleste andre 
lande i området. Den første reformpakke blev iværksat i 1993 med støtte fra IMF i form 
af første tranche fra systemtransformationsfaciliteten (STF). Efter præsidentvalget i juli 
1994 iværksatte myndighederne stabiliseringsreformer i andet halvår af 1994 og 
begyndelsen af 1995. IMF frigav den anden STF-tranche i slutningen af januar 1995. 
Afslutningen af et mere ambitiøst program i form af et standby-arrangement, der 
oprindelig var planlagt til marts 1995, blev udskudt, indtil nye reformer var vedtaget. 
IMF's bestyrelse godkendte til sidst et standby-arrangement den 12. september 1995. 
Den 10. april 1995 godkendte Rådet makrofinansiel bistand fra EU9 til Belarus i form af 
et tiårigt lån betinget af indgåelse af et IMF-standby-arrangement for at støtte landets 
program for makroøkonomisk tilpasning og strukturreformer. På baggrund af foreløbige 
overslag fra IMF af Belarus' resterende eksterne finansieringsunderskud for 1995 blev 
EU's bidrag sat til maksimalt 75 mio. ECU. Desuden gik man ud fra, at mobiliseringen 
af EU's makrofinansielle støtte til Belarus ville kræve, at landet fuldt ud opfyldte sine 
finansielle forpligtelser over for EU til tiden. 
2. De makroøkonomiske resultater 
Faldet i produktionen i Belarus var i den første overgangsfase lavere end i de øvrige 
lande i det tidligere Sovjetunionen, idet BNP gik ned med 10%> om året i 1992 og 1993, 
hvilket var mindre end i Rusland. Imidlertid blev der registreret et stort fald (20%) i 
1994, hvilket var et af de største i overgangslandene, fulgt af et yderligere fald på 10% 
i 1995. Investeringerne er faldet drastisk i de sidste fem år til under 50%> af niveauet i 
1990. Betalingerne og samhandelen mellem republikkerne i det tidligere Sovjetunionen 
brød sammen i 1993, hvilket førte til en generel forværring af virksomhedernes situation 
i Belarus. Virksomheds- og bankkreditter hobede sig op efter centralbankens ubegrænsede 
refinansiering af banksystemet, der fremkaldte prisstigninger af hyperinflationært omfang 
i 1993 og 1994. Statens samlede underskud forblev dog under kontrol og kom ikke over 
2% i hverken 1993 eller 1994. 
Belarus forlod først den russiske rubelzone i april 1994, da den belarussiske rubel blev 
erklæret for eneste lovlige betalingsmiddel i landet. Der blev indført stram pengepolitik 
fra begyndelsen af 1995. Som følge heraf faldt inflationen fra 40%) om måneden i januar 
til 2,5%) i juni og på trods af store stigninger i de offentlige værkers takster lykkedes det 
myndighederne at stabilisere inflationen, der holdt sig under et månedligt gennemsnit på 
5% indtil årets udgang. Der blev indført markedsmekanismer for tildeling af 
centralbankkreditter i begyndelsen af 1995. Myndighederne gennemførte året igennem 
en fleksibel rentepolitik, der tog sigte på at fastholde en positiv og attraktiv realrente for 
at mobilisere rubelindeståender i banksystemet. Den positive realrente og den stramme 
pengepolitik stabiliserede fortsat den belarussiske rubel omkring 11 500 rubler pr. USD 
og førte til en betydelig revaluering i faste priser over for dollaren (+340%) i løbet af 
Rådets afgørelse 95/132/EF (EFT L 89 af 21. april 1995). 
43 
1995). Budgetunderskuddet på 2,3%) for 1995 var holdt inden for de rammer, der var 
aftalt med IMF. Størstedelen af dette underskud blev finansieret internt. 
Betalingsbalancens løbende poster, der havde vist underskud i 1993 og 1994 på ca. 10% 
af BNP, var fortsat negative i 1995 (3,5%> af BNP). Konkurrenceevnen af den belarussiske 
eksport til Vesten faldt som følge af, at importafgifterne blev hævet til russisk niveau, 
efter at toldunionen med Rusland trådte i kraft i begyndelsen af 1995. På trods af frygt 
for tab af eksterne markeder blev væksten i eksporten rekordagtig (75%o). Samtidig steg 
importen med 65%), og handelsbalancen viste derfor stadig underskud (6%> af BNP). 
Belarus ophævede gradvis restriktionerne for transaktioner i fremmed valuta i 1995 og 
bevægede sig således hen imod konvertibilitet på de løbende poster. 
3. Strukturreformer 
Der er først for nylig taget de første skridt til strukturreformer, som stadig er et ømt punkt 
i Belarus. Industriens krydssubsidiering af husstandene med hensyn til energipriserne var 
høj. Den første bølge af tilpasninger af de offentlige priser fandt sted i efteråret 1994, 
hvor priserne på kollektive tjenesteydelser steg. Huslejer, vand og varme steg med 
henholdsvis faktor 42, 24 og 9. Yderligere stigninger fandt sted i begyndelsen af 1995. 
Antallet af monopollignende virksomheder med regulerede priser blev skåret ned fra ca. 
350 i midten af 1994 til 50 i midten af 1995. Som følge herafer de fleste priser nu blevet 
frigivet. Priserne i den offentlige sektor, der stadig er kraftig subsidierede, blev i juli 
forhøjet til 60% af omkostningsniveauet, og i december blev de igen hævet til 80% af 
dette niveau. Statens andel af produktion og indkøb er blevet begrænset til 6% af den 
samlede produktion, men er særlig høj i landbruget. 
De fleste importlicenskrav og krav om overdragelse af eksportindtægter var afskaffet i 
slutningen af 1994 eller begyndelsen af 1995. Udenrigshandelen var dog fortsat underlagt 
visse begrænsninger. Eksportafgifter, der blev afskaffet i december 1994, blev genindført 
i begyndelsen af 1995, efter af toldunionen med Rusland var trådt i kraft. (I skrivende 
stund har myndighederne i begyndelsen af 1996 indført nye administrative begrænsninger 
af udenrigshandelen og transaktioner i fremmed valuta). 
Banksektoren er tynget af dårlige lån og er generelt ineffektiv. Der er for nylig gjort 
fremskridt med hensyn til revisionsstandarder, men ekstern revision er fortsat sjælden. 
Myndighederne hævede for nylig kapitalkravet'for banker fra 1 mio. ECU til 2 mio. ECU. 
Det blev desuden besluttet at likvidere to små insolvente banker. Restancer til andre 
virksomheder svarede efter sigende til over 50%> af BNP ved udgangen af 1995. Der blev 
truffet initiativer for at forbedre virksomhedernes økonomiske disciplin, men de syntes 
ikke at være effektive på grund af mangelen på effektive konkurssanktioner, der 
hovedsagelig skyldes, at der ikke findes klare mekanismer til at erklære virksomheder 
insolvente (en revideret konkurslov blev senere vedtaget i maj 1996). Som følge af høje 
energipriser, tab af markeder og voksende restancer er virksomhedernes rentabilitet faldet 
med omkring 50% i de sidste tre år. Antallet af tabsgivende virksomheder steg betydeligt 
i 1995 til 29% (tal for april 1996 på baggrund af 1995-regnskaberne). 
Privatiseringen er kun lige påbegyndt. Der var ved udgangen af 1995 kun privatiseret 
virksomheder, hvis aktiver udgør 6% af de samlede aktiver. Privatiseringen af små 
virksomheder, der har været den hurtigst gennemførte del af privatiseringen i landene i 
Central- og Østeuropa, blev forsinket i Belarus på grund af træge auktionsprocedurer, og 
ved udgangen af 1995 var kun 12% af de små virksomheder privatiseret. Et 
44 
privatiseringsprogram baseret på kuponer, som blev godkendt i 1994, skulle dække 
tegningen af 50%) af de samlede aktiver, der skulle privatiseres, men distributionen af 
kuponer til befolkningen, der skulle være afsluttet ved udgangen af 1995, blev alvorligt 
forsinket. Den samlede privatiseringsproces blev forsinket i 1995. 
Reformprocessen i landbruget har også været langsom. Landbrugspriserne blev først givet 
fri i begyndelsen af 1995, mens råvarepriserne i landbrugssektoren var blevet liberaliseret 
tidligere, hvilket førte til en begrænsning af rentabiliteten af de statsejede landbrug og 
oparbejdelse af restancer, navnlig for energiforsyning. Omkring 20% af sovkhos- og 
kolkhos-landbrugene blev omdannet til aktieselskaber. Privatiseringen var imidlertid ikke 
kommet i gang i slutningen af 1995 og vil formentlig blive særlig vanskelig under de 
anstrengte økonomiske forhold. Der er basis for en yderligere reform af reglerne for 
ejendomsret til landbrugsjord, der ifølge loven er statens ejendom og kun kan lejes i 99 
år uden mulighed for at sælge eller belåne lejemålet. 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Efter at IMF's bestyrelse den 12. september 1995 havde godkendt det første standby­
arrangement med Belarus, rejste et antal repræsentanter for Kommissionen i slutningen 
af september til Belarus for at vurdere landets økonomiske og finansielle situation og 
drøfte vilkårene for EU's makrofinansielle bistand med de belarussiske myndigheder. 
Man nåede til enighed om et aftalememorandum, der beskriver betingelserne for den 
makroøkonomiske udvikling og strukturændringerne for EU's bistand. Ud over 
overholdelse af de makroøkonomiske kriterier i henhold til standby-arrangementet med 
IMF forpligtede de belarussiske myndigheder sig til omfattende strukturreformer 
(prisliberalisering, privatisering og virksomhedsreform, finansiel disciplin i 
virksomhederne og en bankreform). Udviklingen på dette område vil være afgørende for 
udbetaling af anden tranche af bistanden. 
I løbetiden for IMF's standby-arrangement (juli 1995 til juni 1996) er landets eksterne 
finansieringsbehov blevet anslået til 600 mio. USD, hvoraf næsten halvdelen vil blive 
dækket af IMF. EU's bidrag blev under hensyntagen til det reviderede restbeløb fastsat 
til 55 mio. ECU og bidrog sammen med de andre bilaterale giveres bidrag til at dække 
hele det resterende beløb i finansieringen af betalingsbalanceunderskuddet. Den første 
tranche blev fastsat til 30 mio. ECU, og udbetalingen fandt sted i december 1995. 
45 
VI. BULGARIEN 
1. Indledning 
I 1995 var den bulgarske økonomi præget af fortsat beskeden fremgang med hensyn til 
stabilisering og vækst i såvel den offentlige som den private sektor, hvilket hovedsagelig 
skyldes et relativt uambitiøst politisk program iværksat af den nye regering efter valget 
i december 1994. Desuden skuffede udviklingen af strukturreformerne fortsat, navnlig 
hvad angår iværksættelse af foranstaltninger til fremskyndelse af privatiseringen og 
løsning af store ledelsesmæssige og finansielle problemer i den indenlandske banksektor, 
der fortsat er overbebyrdet på grund af et utal af misligholdte lån. 
Det utilstrækkelige fremskridt med de samlede økonomiske reformer og den manglende 
tiltro til regeringens politiske program for 1995 førte til dalende tillid hos de 
internationale finansielle institutioner, vestlige forretningsbanker og private investorer. 
Forværringen af Vestens opfattelse af den finansielle risiko ved at investere i Bulgarien 
og en række grundlæggende forbehold, som internationale finansielle institutioner ge­
ntagne gange har givet udtryk for, med hensyn til takten i landets strukturtilpasning i 
1995 var et stort nederlag for de bulgarske myndigheder, navnlig i lyset af, at både IMF, 
Verdensbanken og vestlige forretningsbankkreditorer nåede til enighed om en stor, global 
støttepakke til Bulgarien. I april 1994 godkendte IMF en tolvmåneders standby-facilitet 
på 97 mio. USD i forbindelse med en systemtransformationsfacilitet på 325 mio. USD, 
og i september samme år besluttede IMF sammen med Verdensbanken at øge deres 
finansielle støtte yderligere med 225 mio. USD. Endvidere nåede man i Paris-klubben i 
april 1994 til enighed om en gældsomlægning med de officielle kreditorer, hvilket blev 
efterfulgt af en aftale om reduktion af gælden og gældsbetjeningen med vestlige 
forretningsbanker i juli. 
IMF's støtte blev indstillet i slutningen af 1994, og den manglende indgåelse af en ny 
aftale om yderligere finansiering i 1995 som følge af uenighed om den bulgarske 
regerings opfyldelse af IMF's og Verdensbankens krav om makroøkonomiske og struk­
turelle tilpasninger førte til en yderligere forværring af landets eksterne finansielle 
situation ved udgangen af 1995 og i begyndelsen af 1996. Den fortsatte mangel på 
ekstern finansiel støtte, de meget lave direkte udenlandske investeringer (især sammen­
lignet med andre central- og østeuropæiske lande) og den stadige udhuling af Bulgariens 
valutareserver har igen bragt landet på randen af en ekstern betalingskrise. Dette er især 
foruroligende i lyset af de enorme gældsforpligtelser, der forfalder i 1996 og senere (over 
1 mia. USD om året). 
Som led i G-24-koordineringsprocessen besluttede EU i april 1994 at bekræfte sit tilsagn 
om et lån på 110 mio. ECU, som blev besluttet i oktober 1992. Den første rate (70 mio. 
ECU) blev udbetalt i december 1994. 
2. De makroøkonomiske resultater 
Det politiske program for 1995, der blev vedtaget i maj af den nyvalgte regering, var et 
noget vagt og uklart kompromis mellem på den ene side kravet om at tøjle den 
KOM(94) 118 endelig udg. 94/0103(CNS) af 21. april 1994. 
46 
voldsomme inflation gennem en moderat restriktiv penge-, indkomst- og finanspolitik, 
stabilisere valutakursen, bevare væksten i produktionen, investeringerne og eksporten, og 
på den anden side at minimere de sociale omkostninger ved landets økonomiske 
omdannelse ved at udskyde privatisering og tilbyde et fintmasket socialt sikkerhedsnet. 
Vigtige foranstaltninger med henblik på styrkelse af den finansielle disciplin i udvalgte 
store tabsgivende statsejede foretagender, eller eventuel likvidation, genetablering af 
banker og styrkelse af banktilsynet blev enten udsat eller var utilstrækkelige, hvorved 
bæredygtigheden af den makroøkonomiske stabilisering blev bragt i fare. 
Efter fem års recession begyndte det økonomiske opsving i 1994. BNP i faste priser steg 
med 1,4%, fulgt af en stigning i 1995 på 2,6%. En kraftig devaluering af leven i foråret 
1994 styrkede eksporten og industriproduktionen, mens importen blev begrænset. 
Handelsbalancen svingede fra et underskud på næsten 1 mia. USD i 1993 til et overskud 
på over 400 mio. USD i 1995. Bankernes valutareserver steg fra 0,6 mia. USD i 
begyndelsen af 1994 til 1,5 mia. USD i midten af 1995. 
Industriproduktionen steg med 5% i 1994. Produktionsstigningen var koncentreret i den 
kemiske industri og den basale metalindustri. Disse sektorer kunne udvide deres eksport 
som følge af deres konkurrencemæssige fordel efter devalueringen samt på grund af billig 
energi. Indtil for nylig lå energipriserne fortsat under verdensmarkedspriserne. 
Andre makroøkonomiske indikatorer pegede også i retning af en positiv økonomisk 
udvikling. Budgetunderskuddet, som i begyndelsen af 1990'erne var en tocifret procentdel 
af BNP, faldt til 7% i 1994 og 1995. Arbejdsløshedsprocenten, der toppede i begyndelsen 
af 1994 med over 16% af arbejdsstyrken, faldt til under 11 i midten af 1995. 
Inflationstakten aftog fra en gennemsnitlig månedlig takt på 4-6%> i perioden 1992-1994 
til under 2%> om måneden i foråret og sommeren 1995. 
Faldet i inflationen blev hjulpet på vej af en lang periode med en stabil nominelle 
valutakurs samt af stigende offentlige interventioner på markederne i strid med de 
tidligere liberaliseringsforanstaltninger. Vægtet efter deres andel i 
forbrugerprisindekskurven er omkring 50% af varerne nu udsat for en eller anden form 
for officiel overvågning eller kontrol. En af følgerne af disse foranstaltninger kombineret 
med lave indenlandske hvedepriser og ineffektiv eksportkontrol er, at man begynder at 
se brødkøer. 
Generelt var forbedringen af de makroøkonomiske resultater ikke baseret på et sundt 
mikroøkonomisk eller strukturelt grundlag. I finanssektoren og erhvervslivet bidrog det 
manglende fremskridt med omstruktureringen og privatiseringen til at udvikle et 
symbiotisk forhold mellem banker og virksomheder. Urentable virksomheder med 
misligholdte lån havde fortsat kreditadgang i bankerne. Bankerne lånte fortsat 
virksomhederne penge i forventning om, at staten ligesom tidligere i sidste ende ville 
træde til. Centralbanken bifaldt implicit denne situation ved at give forretningsbanker lån 
uden sikkerhed. 
I andet halvår af 1995 var der stadig flere tegn på, at den økonomiske situation var 
uholdbar. Væksten i industriproduktionen faldt til 2% om året. Prisfordelen efter 
devalueringen i foråret 1994 blev undergravet af den efterfølgende valutakursstabilitet og 
forskellene mellem inden- og udenlandske omkostningsstigninger. Forbrugerpriserne steg 
47 
noget, og valutakursen kom under pres. Valutareserverne faldt, da centralbanken greb ind 
for at støtte leven. 
Bulgarien opfylder sine eksterne gældsforpligtelser i henhold til gennemførelsen af Paris­
klubbens gældssaneringsordning og aftalen om reduktion af gælden og gældsbetjeningen 
med kreditorbankerne i London-klubben. I 1995 beløb de gældsrelaterede betalinger sig 
til ca. 718 mio. USD. 
Efter disse ordninger er Bulgariens forbindelser med den internationale finansverden 
blevet genetableret, men det seneste udbrud af en finanskrise i det bulgarske banksystem 
og den vigende tillid til leven har igen øget den finansielle risiko ved at investere i 
Bulgarien med nedadgående følger for værdien af "Brady bonds". 
3. Strukturreformer 
På trods af en række begrænsninger, skred i den økonomiske politik og en svag styring 
lykkedes det i 1995 Bulgarien at fastholde dyrebare politiske resultater, herunder 
handelsliberaliseringen, konvertibiliteten på de løbende poster og et liberaliseret valuta­
system. Det vil utvivlsomt blive mere problematisk at bevare disse resultater især i 
betragtning af landets nye finansielle skrøbelighed, ustabile valutakurser, vigende tillid 
til leven og den alt for langsomme strukturtilpasning. 
Udviklingen i handelsliberaliseringen har været opmuntrende, men ujævn. I 1995 
gennemførte Bulgarien en liberaliseret toldpolitik (især i forbindelse med handel med 
EU), men samtidig vedtog man en række midlertidige importrestriktioner, f.eks. mindste­
priser ved import, restriktive importlicenser, toldkontingenter os v., for at beskytte 
udvalgte indenlandske industrier og landbruget. 
Bulgarien anvender stadig eksportkvoter, -gebyrer og -afgifter for udvalgte varer. Der blev 
indført enkelte eksportforbud for industriprodukter i 1993, men de blev endeligt ophævet 
i juli 1995. Bulgariens interimsaftale om associering med EU trådte i kraft den 1. januar 
1994. 
Den gradvise indførelse af en udadvendt handelsordning er blevet kædet sammen med 
bestræbelser for en yderligere liberalisering af valutaordningen. En større liberalisering 
fandt sted i februar 1994, hvilket blandt andet indebar, at loftet for fastboendes løbende 
personlige betalinger (turisme m.m.) blev hævet betydeligt, og konvertibiliteten på de 
løbende poster blev sikret for handelsrelaterede betalinger. Der gælder imidlertid stadig 
visse restriktioner for løbende betalinger og overførsler. Fastboende kan have konti med 
indeståender i fremmed valuta (eksportindtægter skal hjemtages, men ikke overdrages). 
Desuden afsluttede man nogle mellemstatslige clearing- og modkøbsordninger med 
tredjelande i 1995. 
Hvad angår reformen af statsvirksomhederne, har den nye regering fulgt sin strategi 
baseret på tre "søjler", dvs. finansielle redningsplaner for statsvirksomheder, omstruk­
turering af virksomhedssektoren og privatisering. Endvidere blev gennemførelsen af 
politikken forsinket af politiske konflikter, politiske og administrative mangler, manglende 
vilje til at skærpe budgetbegrænsningerne for offentlige virksomheder, utilstrækkelige 
økonomiske ressourcer og et svagt banksystem. I denne forbindelse har 1995 været en 
slags overgangsår til et mere gennemgribende og ambitiøst reformprogram, der er under 
forberedelse med henblik på gennemførelse i 1996. 
48 
Den finansielle redningsstrategi er baseret på en lov fra december 1993, der giver 
regeringen mulighed for at udstede langfristede obligationer i både inden- og udenlandsk 
valuta til erstatning for de uinddrivelige lev- og dollarlån og renterestancer, der var 
ophobet i bankernes porteføljer ved udgangen af 1991. Lån til statsvirksomheder vil 
derfor blive dækket af regeringen, som med tiden måske vil konvertere dem til aktier eller 
beslutte at afskrive eller omlægge dem, når virksomhederne omstruktureres eller 
privatiseres. Ved udgangen af 1995 havde Bulgarien indgået omkring 77 privatiserings-
aftaler, hvor indenlandske gældsobligationer blev brugt i gældsombytninger mod aktiver 
for 2,9 mia. lev. Nogle få yderligere privatiseringer blev foretaget gennem gælds-
ombytninger mod aktiver ved hjælp af offentlige "Brady bonds" (udstedt i forbindelse 
med aftalen om reduktion af gælden og gældsbetjeningen), som indehaves af vestlige 
investorer. 
Med hensyn til omstrukturering blev der i slutningen af 1995 taget skridt til at styrke de 
offentlige virksomheders økonomiske disciplin. Der blev udarbejdet planer for 
tabsbegrænsning og rationalisering samt en fortegnelse over urentable virksomheder, der 
skulle lukkes eller anbringes i "finansiel isolation", hvilket ville indebære, at alle banker 
ville få forbud mod at give dem yderligere lån. Planerne blev imidlertid ikke gennemført. 
Privatiseringsprogammet, der blev godkendt i juni 1995, omfattede ca. 600 mulige 
virksomheder, men påpegede samtidig, at en række nøglesektorer (f.eks. energi jernbaner, 
minedrift osv.) ville blive holdt uden for programmet. Store offentlige virksomheder vil 
kun blive delvis privatiseret, hvilket afspejler den nye regerings strategi om at beholde 
en betydelig grad af statskontrol med alle virksomheder af en vis størrelse. I 1995 
afsluttede privatiseringsagenturet kun 69 privatiseringer (ud af de 170 aftaler, der 
oprindelig var planlagt i 1995) med en samlet indtægt på 12,1 mia. lev (heraf kun 
3 mia. lev kontant og resten gennem ombytning af offentlige uden- og indenlandske 
gældsobligationer til aktiekapital i virksomheder). 
Desuden blev der iværksat et storstilet privatiseringsprogram i 1995, der omfattede 
omkring 1 000 offentlige virksomheder. Salget af kuponer begyndte i januar 1996, og 
offentliggørelsen af salgsudbuddet forventes at finde sted til efteråret. 
Situationen i det bulgarske banksystem forværredes betydeligt i 1995 og begyndelsen af 
1996 som følge af fortsat underkapitalisering, utilstrækkelig styring, utilstrækkeligt tilsyn 
fra centralbankens side, mangel på finansiel disciplin ("easy credit"), fragmentering og 
et voksende antal misligholdte lån til virksomheder. På trods af en række foranstaltninger 
truffet i 1994 og 1995 med henblik på at styrke centralbankens tilsynskapacitet og 
gennemførelse af et bankkonsolideringsprogram under bankkonsolidermgsselskabets 
auspicier forværredes situationen så meget (især i de to hovedbanker Mineralbank og 
Economicbank), at Bulgariens økonomiske system nu er ved at bryde sammen. 
For at løse problemet med banksystemet overvejer de bulgarske myndigheder i øjeblikket 
en række nye vidtgående foranstaltninger, som f.eks. en begrænsning af nye kreditter 
gennem centralbanken, yderligere stramning af banktilsynet, afskedigelse af bank­
administratorer og tilbagekaldelse af banklicenser. Blandt de mere mellemfristede 
strategier, der overvejes, kan nævnes lukning efter finansiel stabilisering af de offentlige 
virksomheder, der er disse to kriseramte bankers største debitorer, og parallelt hermed 
omstrukturering og rekapitalisering med henblik på privatisering. 
49 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Udbetalingen af det EU-lån på 110 mio. ECU, der i G-24-sammenhæng blev stillet til 
rådighed i oktober 1992 som supplement til IMF's bistand til Bulgarien, blev udskudt, da 
standby-arrangementet med IMF fra 1992 løb af sporet. Af samme grund er der ikke 
udbetalt anden G-24-bistand under denne oprindelige pakke. Ved udgangen af 1993 blev 
betingelserne for en genoptagelse af EU's og G-24-landenes støtte til Bulgarien genskabt. 
Efter vedtagelsen af et nyt standby-arrangement med IMF den 16. maj 1994 besluttede 
Rådet og Kommissionen at reaktivere beslutningen fra 1992 om ydelse af makrofinansiel 
bistand til Bulgarien i forbindelse med det nye program. Første rate (på 70 mio. ECU) 
blev frigivet i december 1994, efter at IMF's standby-arrangement og gældssanerings-
aftalen med kreditorerne var godkendt. Anden rate frigives, hvis Bulgarien opfylder de 
makroøkonomiske standardpræstationskriterier, bl.a. tilfredsstillende resultater under IMF's 
standby-arrangement, en passende reduktion af gælden og gældsbetjeningen og fremskridt 
med strukturreformerne. 
50 
VII. MOLDOVA 
1. Indledning 
Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 13. juni 1994 at yde Republikken 
Moldova et. lån på 45 mio. ECU med en maksimal løbetid på ti år11 med henblik på at 
bistå landet i dets bestræbelser på at omlægge økonomien til en markedsøkonomi og med 
henblik på at styrke centralbankens reservestilling. EU-lånet var en del af en samlet 
støttepakke til fordel for Moldova fra en række donorlande med henblik på at supplere 
de midler, der var blevet tilvejebragt gennem IMF og Verdensbanken. Første rate af lånet, 
der var på 25 mio. ECU, blev udbetalt i december 1994. Udbetalingen af den anden rate, 
som var gjort betinget af, at betingelserne i aftalememorandummet til låneaftalen var 
opfyldt, fandt sted i august 1995. 
2. De makroøkonomiske resultater 
Siden indførelsen i november 1993 af den nationale valuta - den moldoviske leu - har 
Moldova taget et afgørende skridt hen imod finansiel stabilisering inden for rammerne 
af det 15 måneders økonomiske program, der blev støttet af et standby-arrangement med 
IMF (godkendt i december 1993) og af supplerende bistand fra det internationale 
samfund, herunder EU-lånet på 45 mio. ECU. 
I marts 1995 godkendte IMF et nyt standby-arrangement for at støtte den moldoviske 
regerings økonomiske program for 1995. Målene i dette program var at konsolidere den 
finansielle stabilisering og gennemføre strukturforanstaltninger for at genoprette økono­
misk vækst. 
Efter en nedgang på 31% i BNP i 1994, der skyldtes vanskelige vejrforhold og fortsatte 
forstyrrelser i produktionen og handelen i forbindelse med sammenbruddet i den centrale 
planlægning, så Moldovas økonomiske recession ud til at have nået bunden, og de fore­
løbige skøn tyder på, at det reale BNP, inklusive Transnistria-regionen, faldt med 3% i 
1995, hvilket tyder på en beskeden opgang i den økonomiske aktivitet, når man ikke 
medregner Transnistria. Denne forbedring skyldtes dels et opsving i den vigtige land­
brugssektor med tilbagevenden til normale klimatiske forhold - der registreredes en 
stigning på omkring 4%o - men også en reduktion af nedgangen i industriproduktionen, 
som skønnes at være faldet med "kun" 10%. Den officielle arbejdsløshed forblev 
forholdsvis lav, dvs. omkring 2% ved udgangen af 1995, men mange arbejdstagere var 
på orlov uden løn, og det faktiske arbejdsløshedstal oversteg langt 10%. Reallønnen steg 
i 1995, men lønnen i dollars, der gennemsnitlig lå på 32 USD pr. måned, var fortsat lav 
sammenlignet med situationen i nabolandene. 
Det pengepolitiske mål i programmet for 1995 var at nedbringe inflationen til et holdbart, 
lavt niveau ved hjælp af en stram kreditpolitik. Det lykkedes Moldovas nationalbank at 
nå dette mål i første halvdel af 1995: der blev registreret månedlige satser på under 
0,75% sammenlignet med en årlig inflation på omkring 800% i 1993 og 120%) i 1994. 
Der opstod imidlertid på ny inflationspres i efteråret 1995. Dette skyldtes delvis 
forhøjelser af de administrerede priser og sæsonbetingede stigninger i fødevarepriserne, 
Rådets afgørelse 94/346/EF. 
51 
men også en stærk kapitalindstrømning, som ikke blev steriliseret, da Moldovas 
nationalbank var tilbageholdende med at tillade en væsentlig opskrivning af len. I fjerde 
kvartal, da inflationskonsekvenserne af denne politik blev tydelig, strammede central­
banken pengepolitikken, hvilket afspejledes i et opadgående pres på rentesatserne. Med 
en gennemsnitlig månedlig inflation på 3,5% mellem september og december nåede infla-
tionstakten op på 24%> for året som helhed, hvilket var det laveste for SNG. 
De offentlige finanser forbedredes i 1995, idet det offentlige kasseunderskud faldt fra 9% 
af BNP i 1994 til 5,5% i 1995, hvilket ikke er så langt fra det officielle mål på 3,5%. 
Underskuddet blev finansieret af en udenlandsk nettofinansiering, der var højere end 
forventet - først og fremmest udskydelse af tilbagebetalinger til Rusland - og af salget af 
statspapirer, der blev større end forventet. Det blev nødvendigt at foretage en stram 
kontrol af udgifterne, der faldt fra 30,2% af BNP i 1994 til 28,5% i 1995. På indtægts­
siden var der tale om en stærk stigning for moms og jordskatter, men indtægterne var dog 
fortsat utilstrækkelige - 24%) af BNP mod 23,5% i 1994 - og privatiseringsindtægterne 
var langt lavere end forventet på grund af manglende indenlandsk kapital. Både indtægts-
og udgiftsrestancer - inklusive næsten alle lønrestancer - blev reduceret målt i procent af 
BNP. 
Betalingsbalancen var konstant under hårdt pres i første halvdel af 1995, hvilket hoved­
sagelig skyldtes virkningerne af bytteforholdschokket som følge af, at priserne på 
importeret energi blev forhøjet til verdensmarkedsniveau. En eksportudvikling, der blev 
bedre end forventet, i kombination med en væsentlig reduktion af energiimporten resul­
terede i anden halvdel af året i, at handelsbalancen kun udviste et lille underskud. For året 
som helhed udgjorde det løbende underskud lige over 100 mio. USD eller 6% af BNP. 
Moldova var fortsat stærkt afhængigt af udenlandsk bistand, idet de mellemfristede og 
langfristede lån udgjorde en væsentlig del af kapitalindstrømningen i 1995. Brutto blev 
der udbetalt 120 mio. USD i bistand fra EU, USA, Japan og Bretton Woods-institu­
tionerne. De direkte investeringer var fortsat lave i 1995, hvor de udgjorde 22 mio. USD 
sammenlignet med 18 mio. USD i 1994. Ud over dette beløb blev der på betalings­
balancen i 1995 registreret en udenlandsk investering på 41 mio. USD, der bestod i, at 
gæld til det russiske selskab Gazprom blev omdannet til en egenkapitalandel. Central­
bankens bruttoreserver udgjorde omkring 260 mio. USD ved udgangen af 1995 eller 
modværdien af 4 måneders import sammenlignet med 3 måneders import ved udgangen 
af 1994 og 1,4 måneders import ved udgangen af 1993. 
Ved udgangen af juni 1995 godkendte Moldova forpligtelserne i IMF-overenskomstens 
artikel VIII, afsnit 2, 3 og 4, og har siden opretholdt et valutasystem uden restriktioner 
på betalinger og overførsler for løbende internationale transaktioner. Den moldoviske leu, 
der blev indført i november 1993, var bemærkelsesværdig stabil i hele 1995, idet den 
svingede i et snævert bånd omkring 4,5 moldoviske leu pr. USD. 
Alle kvantitative præstationskriterier under det SB A-støttede IMF-program blev overholdt 
i alle kvartaler af 1995. De moldoviske myndigheder har udarbejdet et nyt treårsprogram, 
og IMF's bestyrelse behandlede i maj 1996 en anmodning om et EFF til støtte for dette 
program. Der skal imidlertid først træffes foranstaltninger inden for navnlig 
energipolitikken (prisforhøjelse for at sikre omkostningsdækning) og pris- og handels­
liberaliseringen (reduktion af importtold, afskaffelse af punktafgifter på eksport til ikke-
SNG, forbedring af systemet med referencepriser for eksport). 
52 
Restancer var fortsat et stort problem i Moldova i 1995 på trods af de fremskridt, som 
regeringen havde gjort for al reducere sine egne restancer, og også selv om der var gjort 
fremskridt for at stabilisere situationen. Der er allerede truffet adskillige foranstaltninger 
for at takle problemet, og der opereres med yderligere foranstaltninger i det nye program. 
3. Strukturreformer 
Der blev truffet omfattende foranstaltninger i 1995. Privatiseringsprocessen aftog noget 
i begyndelsen af 1995, hvilket delvis skyldtes en "vent og se"-holdning hos virksomheds­
lederne over for det nye privatiseringsprogram for 1995-1996, som blev endeligt godkendt 
af parlamentet i marts 1995. Processen tog imidlertid til i de følgende måneder, og ifølge 
regeringens skøn blev 2 200 virksomheder, der repræsenterer omkring 70%> af økonomien, 
privatiseret på grundlag af kuponprogrammet fra november 1995. Indtægterne fra 
privatiseringen var imidlertid skuffende: der blev privatiseret 44 virksomheder til et beløb 
af 22 mio. moldoviske leu (omkring 5 mio. USD), hvilket skal sammenlignes med, at 
man regnede med, at 200 virksomheder ville blive privatiseret til et beløb af 140 mio. leu 
(omkring 30 mio. USD). Det er værd at notere, at investeringsselskaber spillede en 
væsentlig rolle, idet de ifølge de foreløbige skøn tegnede omkring 70% af de samlede 
aktier. Det er imidlertid vigtigt at udvikle et værdipapirmarked, hvis privatise­
ringsprocessen skal blive en succes. I denne henseende var åbningen af den moldoviske 
børs i juni 1995 et vigtigt skridt. Der er siden registreret tilfredsstillende fremskridt, 
navnlig når man sammenligner med erfaringerne på andre værdipapii børser på samme 
udviklingsstade. Med hensyn til lejligheder og huse blev rundt regnet 70% af alle 
lejligheder privatiseret, og husprivatiseringen forventes at være gennemført i midten af 
1996. Fremskridtene med privatiseringen på landbrugsområdet har været langsomme: en 
række statslandbrug og kollektiver er blevet omdannet til aktieselskaber, men jord kan 
ikke overdrages mod kontantbetaling - og dette vil gælde indtil år 2001 i henhold til den 
nuværende lovgivning, og det er en retlig hindring for privatiseringen af landbruget. 
Der er gjort betydelige fremskridt i omstruktureringen af virksomhederne, idet der blev 
indledt konkursprocedurer mod 20 statsvirksomheder, hvoraf 10 er afsluttet. Der skal 
fortsat gøres en stor indsats for at håndhæve finansiel disciplin. Inden for konkurs- og 
panteretten er der kun gjort få fremskridt, således at konkurslovgivningen, der stadig er 
til behandling i parlamentet, fortsat kræver en omfattende revision for at nå international 
standard. 
Den højeste importtold blev - med få undtagelser - sænket til 20%> i december 1995, og 
de resterende eksportkvoter - for korn og kornprodukter - blev ophævet. Budgetforslaget 
for 1996, som regeringen fremlagde i november 1995, indeholdt imidlertid bestemmelser 
om told og eksportskatter, der øgede frygten for, at de betydelige resultater i handels­
liberaliseringen, der var opnået i de foregående to år, skulle blive sat over styr. Som 
allerede nævnt skal disse handelsforanstaltninger ophæves for at give mulighed for, at det 
nye EFF-støttede IMF-program kan vedtages. 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
EU-lånet på 45 mio. ECU, som der blev truffet afgørelse om den 13. juni 1994, skulle 
udbetales i to rater, når de makroøkonomiske betingelser, der er specificeret i 
aftalememorandummet til låneaftalen, var opfyldt. Den første rate på 25 mio. ECU blev 
udbetalt i december 1994 på grundlag af en tilfredsstillende gennemførelse af programmet 
under standby-arrangementet med IMF. Udbetalingen af den anden rate på 20 mio. ECU 
53 
blev gjort betinget af en tilfredsstillende gennemførelse af standby-arrangementet med 
IMF og af Kommissionens positive bedømmelse af præstationskriterierne og de 
fremskridt, der gøres på strukturreformområdet med hensyn til priser, handels- og 
valutaliberalisering, privatisering og finansiel disciplin i virksomhedssektoren og den 
finansielle sektor. 
På baggrund af de trufne foranstaltninger og de tilsagn, som myndighederne havde givet, 
var betingelserne for at udbetale anden rate af EU-lånet stort set opfyldt. Udbetalingen 
af anden rate fandt derfor sted i august 1995. 
Som erkendt af de internationale donorlande på det møde i den rådgivende gruppe, der 
blev organiseret af Verdensbanken i marts 1995, er det med henblik på at sikre en 
holdbar betalingsbalancesituation i 1995-1996 nødvendigt at yde yderligere makrofinansiel 
bistand til Moldova ud over de midler, der er tilvejebragt af IMF og Verdensbanken. I 
denne sammenhæng anførte ØKOFIN-Rådet den 20. marts 1995, at det ville se positivt 
på et forslag fra Kommissionen om yderligere EU-bistand. Efter udbetalingen af anden 
rate af den første makrofinansielle bistand vedtog Kommissionen formelt i november 
1995 et forslag om yderligere makrofinansiel bistand til Moldova på op til 15 mio. ECU. 
Rådet besluttede den 25. marts 199612 at vedtage Kommissionens forslag. 
Implementeringen af denne nye bistand er imidlertid afhængig af, at IMF vedtager det 
nye treårsprogram, der skal støttes af et EFF, og vil også afhænge af opfyldelse af de 
betingelser, der endnu mangler at blive forhandlet med de moldoviske myndigheder, og 
som skal indgå i det nye aftalememorandum. 
Rådet afgørelse 96/242/EF. 
54 
VIII. RUMÆNIEN 
1. Indledning 
I forhold til de andre central- og østeuropæiske lande var Rumænien forholdsvis sen til 
at komme i gang med den tilpasnings- og reformproces, der er nødvendig for at etablere 
en markedsøkonomi. Til trods for en række eksterne chok (sammenbrud på det traditio­
nelle marked, behovet for en hurtig handelsmæssig nyorientering, den negative virkning 
af FN's sanktioner mod Serbien osv.) har Rumæniens markedsøkonomiske udvikling 
været opmuntrende i 1995. 
De foreliggende statistiske data peger på en meget høj realvækst i BNP i 1995. Den 
officielle arbejdsløshed blev bragt ned, og den høje inflationsrate (1993: 300%>) blev 
drastisk reduceret. I 1995 skønnedes budgetunderskuddet i forhold til BNP at ligge på 
2,8%). Forbrugerpriserne er blevet liberaliseret, handelen er blevet nyorienteret mod 
Vesten, og eksporten er vokset kraftigt. De private virksomheder har haft voksende 
betydning målt ved værditilvækst, beskæftigelse, kapitaludvidelse, investeringer og 
eksport. 
I 1995 fik landet igen adgang til de internationale kapitalmarkeder. Samtidig oplevede 
Rumænien voksende vanskeligheder med at implementere en stram penge- og finans­
politik; handelsbalancen og de løbende poster forværredes, det lykkedes ikke at stabilisere 
valutakursen, og ved udgangen af sidste år opstod der på ny en betydelig forskel (op til 
20%) mellem interbankvalutakursen og de relativt frie vekselkontorers valutakurs, hvilket 
afspejler regeringens indblanding i valutamarkedet. Dette betyder, at Rumænien de facto 
har et dualt valutaregime. Regeringen anvender fortsat i høj grad administrative, 
regulerende og restriktive foranstaltninger for finansielle institutter og forretningsbanker, 
der handler på valutamarkedet. 
11995 faldt de udenlandske valutareserver kraftigt, hvilket afspejler centralbankens forsøg 
på at stabilisere leu-kursen. 
De hidtidige strukturreformresultater synes at være blandede, særlig med hensyn til 
afmonopolisering af finansielle tjenester, finansiel omstrukturering og privatisering af 
statsvirksomheder, yderligere reduktioner af subsidier og friere handelsliberalisering. 
Trods forsinkelser og "stop-and-go"-politik blev der endelig truffet mange beslutninger 
i 1995, og det lovgivningsmæssige og administrative grundlag er nu til stede for at 
implementere programmet i 1996 og derefter. 
IMF-gennemgangen i november-december 1995 resulterede i fondens godkendelse af en 
forlængelse af det nuværende standby-arrangement til april 1997 og en forhøjelse af dette 
arrangement til 750 mio. USD, der skal udbetales i flere rater. Samtidig færdigbehandlede 
Verdensbanken et FESAL-lån til Rumænien på 280 mio. USD. EU besluttede at udbetale 
første rate (55 mio. ECU) af det makroøkonomiske lån på i alt 125 mio. ECU i november 
1995. 
55 
2. Den makroøkonomiske udvikling 
Hovedmålet i regeringens makroøkonomiske program for 1995 var at formindske den 
årlige inflation fra 62% ved udgangen af 1994 til omkring 30%, reducere budget­
underskuddet, støtte produktion og eksport, liberalisere valutamarkedet, stabilisere 
leu-kursen og forbedre landets eksterne stilling. For at nå disse ambitiøse mål bebudede 
regeringen, at den fortsat ville føre en ret restriktiv penge-, finans- og indkomstpolitik og 
samtidig accelerere strukturreformerne og udvikle markedsbaserede styringsinstrumenter 
på de finansielle markeder. 
For at styrke landets betalingsbalancestilling og stabilisere leuen var det nødvendigt med 
en hensigtsmæssig ekstern finansiering i form af finansiel støtte fra IMF og Verdens­
banken, udenlandske direkte investeringer og lån på det internationale kapitalmarked. I 
denne forbindelse blev der gjort bestræbelser på at øge de vestlige landes og de inter­
nationale finansielle institutioners tillid til den rumænske politik og til landets økonomiske 
udsigter på mellemlang sigt. 
Den økonomiske udvikling i Rumænien fortsatte med at være positiv i 1995 i flere 
henseender, men der blev kun registreret langsomme fremskridt i implementeringen af 
strukturreformerne. Den generelle situation blev mere problematisk ved årets udgang på 
grund af nye store forskelle mellem de officielle valutakurser og de markedsbestemte 
valutakurser; de udenlandske valutareserver faldt, landets eksterne position svækkedes 
betydeligt, og tilliden til leuen faldt kraftigt. 
Realvæksten i BNP i 1995 var på 6,9% (mod 1,3% og 3,9% i henholdsvis 1993 og 1994). 
Industriproduktionen steg med 8,9%), landbruget med 4,9% og bygge- og anlægssektoren 
med 11,9%. Arbejdskraftens timeproduktivitet voksede med 15% i 1995 sammenlignet 
med samme periode i det foregående år. Arbejdsløsheden faldt fra 11% ved begyndelsen 
af 1995 til 9,3%) ved udgangen af december. Dette skyldtes for en stor del en omfordeling 
af beskæftigelsen over i landbrugssektoren, som ser ud til at have absorberet en væsentlig 
del af den arbejdskraft, der blev frigivet i industrien. Denne udviklingstendens er næppe 
holdbar på grund af det lave produktivitetsniveau i landbrugssektoren, som allerede 
beskæftiger over 30%) af den samlede arbejdsstyrke. Den årlige inflationstakt er reduceret 
væsentlig fra 62%o i 1994 til 33,3%> i 1995. Forbrugerprisstigningerne accelererede kraftigt 
i årets sidste kvartal som følge af sæsonbetingede faktorer, ligesom de også afspejlede det 
forhold, at en ikke-inflationær økonomisk vækst ikke kan fastholdes uden omfattende 
strukturtilpasninger. 
Budgetunderskuddet blev i 1995 begrænset til 2,8%> af BNP, hvilket afspejler administra­
tive beslutninger, der sigter på at nedskære de direkte løbende offentlige udgifter, 
begrænse de finansielle overførsler til tabsgivende virksomheder og øge skatteindtægterne 
efter implementeringen af en skattereform i 1994. Der eksisterer fortsat et betydeligt 
kvasifiskalt underskud i form af centralbankens og de statsejede bankers præferentielle 
långivning til tabsgivende statsvirksomheder. Der er også blevet etableret nogle autonome 
fonde uden for budgettet. 
56 
Rumæniens eksterne stilling forværredes i 1995. Handelsunderskuddet lå på omkring 
1,3 mia. USD, hvilket er det dobbelte af underskuddet i 1994 (582 mio. USD). Under­
skuddet voksede på trods af en ret lovende vækst i eksporten, der steg med omkring 22% 
sammenlignet med 1994. Stigningen i importen var dog meget højere, lidt over 32%, 
hvilket afspejler et opsving i efterspørgslen efter vestlige industrivarer og kapitalgoder 
samt energi, først og fremmest fra tabsgivende offentlige virksomheder. På linje med 
svækkelsen af de løbende poster, der udviste et underskud på 4,4% af BNP i 1995, faldt 
de udenlandske valutareserver til 2,7. mia. USD ved udgangen af året, hvilket svarede til 
mindre end to måneders import, mens de svarede til omkring 4 måneders import ved årets 
begyndelse. 
De udenlandske direkte investeringer via joint ventures begyndte at vokse i tredje kvartal 
1995. Udviklingen i de udenlandske investeringer i 1995 var imidlertid skuffende, idet 
den nye tilstrømning af investeringer udgjorde omkring 400 mio. USD mod gennemsnitlig 
500 mio. i 1994. I 1995 lykkedes det også Rumænien at få adgang til det internationale 
kapitalmarked gennem en række syndikerede lån, som blev overtegnet. 
Rumæniens udlandsgæld forblev relativt lav. Ved udgangen af 1995 voksede den mellem-
og langfristede eksterne gæld moderat til 5,3 mia. USD fra 4,5 mio. USD ved udgangen 
af det foregående år. 
Penge- og finanspolitikken var ikke konsekvent i 1995. Den restriktive politik, der var 
skyld i hovedparten af de positive resultater, særlig for så vidt angår nedgangen i infla-
tionstakten og leuens relative stabilitet i første halvdel af året, blev lempet en del i løbet 
af 1995. Med henblik på forhandlingerne om udvidelsen af standby-arrangementet med 
IMF strammede myndighederne imidlertid igen pengepolitikken i de sidste to måneder 
af 1995 ved hjælp af en kraftig forhøjelse af refinansieringssatsen og fremlagde et stramt 
budgetudkast for 1996. Rumæniens nationalbank giver fortsat præferentielle lån 
("dirigerede kreditter") til landbrugssektoren, eksport og energisektoren til en rente på 
35%. 
De pengepolitiske myndigheders implementering af foranstaltninger til begrænsning af 
kreditgivningen reducerede forretningsbankernes adgang til refinansiering i centralbanken, 
således at deres finansielle situation blev svækket. Den efterfølgende långiv-
ningsstramning førte til en betydelig forøgelse af betalingsrestancer på virksomhedsplan. 
Den fortsatte administrative indblanding på valutamarkedet i hele 1995 og 
pengemyndighedernes midlertidige foranstaltninger i marts 1996, som begrænsede antallet 
af banker, som var bemyndiget til at handle på valutamarkedet, har givet anledning til 
alvorlig bekymring. I øjeblikket eksisterer der rent faktisk en dual valutakursfastsættelses-
mekanisme, og mængden af daglige valutatransaktioner på interbank-markedet faldt 
voldsomt i første kvartal af 1996. 
3. Strukturreformer 
En af hovedmålsætningerne i Rumæniens økonomiske stabiliserings- og omstrukturerings-
program for 1995 var at eliminere restancer og pålægge tabsgivende statsejede virksom­
heder finansiel disciplin. En række store statsejede selskaber og "autonome statsvirksom­
heder" er blevet underkastet en stram finansiel overvågning. Disse foranstaltninger 
omfatter isolation fra banksystemet, forhandlinger om forligsaftaler med deres kreditorer 
57 
samt udarbejdelse og implementering af finansielle genopretningsplaner. Det blev også 
overvejet at fremskynde de normale masseprivatiseringsprogrammer. De resultater, der 
er opnået indtil nu, er foreløbige og vanskelige at vurdere på grund af en række forsin­
kelser i programimplementering, voksende finansielle problemer og administrativ ineffek­
tivitet. Det samlede billede er dog ret skuffende. Parlamentet godkendte den stærkt 
forsinkede insolvenslov i marts 1995. Loven giver mulighed for udenretslige forligs­
procedurer og indledning af konkursprocedurer, samtidig med at den er fleksibel nok til 
at bane vej for finansielle redningsoperationer. 
De store statsvirksomheder, der fortsat dominerer økonomien, nyder stadig fordel af delvis 
skjulte kvasisubsidier såsom rentestøttede lån og dirigerede kreditter. Hvis disse faktorer 
blev medregnet, ville de forøge det offentlige underskud, således at resultatet bliver en 
klart mindre restriktiv finanspolitik. Statsselskaber, der ikke er i stand til at betale deres 
gæld, tvinges desuden sjældent til likvidation, hvilket øger ineffektiviteten i den 
finansielle sektor. 
Antallet af privatiserede virksomheder er steget, men ved årets udgang var kun en 
tredjedel af de små virksomheder og blot 6% af de store blevet privatiseret. Offent­
lighedens reaktion på det masseprivatiseringsprogram, der blev lanceret i midten af 1995, 
har været værre end forventet, således at myndighederne har været tvunget til at udsætte 
fristen for registrering. Borgerne må nu investere deres kuponer direkte i virksomheder 
indtil udgangen af marts 1996 eller i den private ejerskabsfond indtil udgangen af april. 
Proceduren for at privatisere to af de fem største statsejede banker skulle have været 
indledt i 1995, men blev udsat til 1996, og der er indtil nu kun blevet udpeget én bank, 
nemlig den rumænske udviklingsbank. 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Efter at Rumænien havde indgået en principaftale med IMF om et nyt program for 1994-
1995, anmodede myndighederne EU og G-24 om yderligere makrofinansiel bistand til 
Rumænien til dækning af det resterende eksterne finansieringsgab på 275 mio. USD under 
programmet for 1994-1995. Tilsagnene fra EU/G-24 nåede op på næsten 219 mio. USD 
eller næsten 80% af finansieringsgabet. Dette omfatter yderligere makro finansiel bistand 
fra EU til et beløb på 125 mio. ECU til udbetaling i to rater, der blev godkendt af Rådet 
den 20. juni 1994 . I december 1994 aftalte Kommissionen med de rumænske 
myndigheder, hvilke makroøkonomiske betingelsen der skulle knyttes til udbetalingen af 
lånet. Udbetalingen af den første rate (55 mio. ECU) blev imidlertid forsinket på grund 
af økonomisk-politiske vanskeligheder, der indtrådte i forbindelse med gennemførelse af 
programmet i første kvartal af 1995. 
I begyndelsen af juli nåede de rumænske myndigheder og IMF frem til en aftale, der 
banede vej for at afslutte den første evaluering af programmet, som endeligt fandt sted 
i november/december 1995. Udbetalingen af første rate af EU-lånet fandt sted i november 
1995. 
Udbetalingen af anden rate (70 mio. ECU) er betinget af, at der sker en effektiv gennem­
førelse af en række konkrete strukturreformforanstaltninger, bl.a. fremskridt med privati-
Rådets afgørelse 94/369/EF. 
58 
seringen, den finansielle omstrukturering af tabsgivende virksomheder og reformen af 
banksektoren, således som det blev aftalt med de rumænske myndigheder i aftale­
memorandummet. 
59. 
IX. SLOVAKIET 
1. Indledning 
Opløsningen af Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik den 1. januar 1993 
havde en lang række negative konsekvenser for den slovakiske økonomi på et tidspunkt, 
hvor den stadig ikke havde overvundet chokket efter sammenbruddet i Rådet for Gensidig 
Økonomisk Bistand (RGØB) og vanskelighederne forbundet med omstillingen til 
markedsøkonomi. Opløsningen af føderationen indebar tab af betydelige statsfinansielle 
overførsler fra Tjekkiet, medførte forstyrrelser i samhandelen med Den Tjekkiske 
Republik, lagde restriktioner på Slovakiets adgang til de internationale kapitalmarkeder 
og blev fulgt op af spekulation mod den slovakiske koruna (SKK), der praktisk taget 
udtømte Slovakiets officielle valutareserver. 
På denne baggrund nåede den slovakiske regering i midten af 1993 til enighed med IMF 
om et makroøkonomisk stabiliseringsprogram for resten af året, der i juli 1993 blev støttet 
med et første køb på 64,4 mio. SDR under IMF's systemtransformationsfacilitet (STF). 
Derudover ydede Verdensbanken i november 1993 Slovakiet et økonomisk genop-
retningslån på 80 mio. USD. 
I juli 1994 godkendte IMF en 20-måneders standby-kredit og endnu et køb under system-
transformationsfaciliteten til et beløb på i alt 180 mio. SDR til støtte for et mere 
omfattende økonomisk program for 1994-95. Sideløbende hermed indledte Verdensbanken 
drøftelser om et eventuelt lån til omstrukturering af virksomheds- og finanssektoren 
(EFSAL). Til støtte for dette program vedtog EU's Ministerråd den 22. december 199414 
en afgørelse om ydelse af makrofinansiel bistand til Slovakiet på højst 130 mio. ECU 
som led i et G-24 initiativ som svar på de slovakiske myndigheders anmodning om 
supplerende bistand. Andre medlemmer af G-24 gav yderligere lånetilsagn til et beløb på 
87,3 mio. USD. 
2. Den makroøkonomiske udvikling 
Forbedringen i de makroøkonomiske variable, der begyndte i 1994, fortsatte med endnu 
større intensitet i 1995. Det økonomiske opsving tog til i styrke, og BNP i faste priser 
voksede med imponerende 7,4%) og industriproduktionen med skønsmæssigt 8,4%. Den 
indenlandske efterspørgsel erstattede nettoeksporten som den drivende kraft bag den 
økonomiske vækst. Udvidelsen af den indenlandske efterspørgsel afspejlede imidlertid i 
vidt omfang udviklingen i det private forbrug og lageropbygningen. I 1995 var der stort 
set ingen stigning i de faste investeringer, som var faldet skarpt, lige siden omstillings­
processen begyndte. Det økonomiske opsving kom også til udtryk i et fald i ledigheden 
fra 15,2% i januar 1995 til 13,7% i februar 1996. 
Trods den betydelige vækst fortsatte inflationen med at falde. Inflationen på årsbasis 
(forbrugerprisindekset) faldt fra ll,7?/o i december 1994 til kun 6,1% i marts 1996, den 
laveste inflationsrate registreret i noget land i omstilling. De reale lønstigninger forblev 
Rådets afgørelse 94/939/EF. 
60 
høje i 1995 (reallønningerne inden for industrien steg med omkring 6%), men de opvejes 
i vidt omfang af store produktivitetsgevinster. 
Der er fortsat blevet ført en stram makroøkonomisk politik for at reducere inflationen. 
Takket være større indtægter fra moms og indkomstskat end forventet sluttede stats­
budgettet i 1995 med et underskud på 8,3 mia. SKK, dvs. et godt stykke under det oprin­
deligt forventede underskud på 21 mia. SKK. Samtidig blev overskuddet på statens 
finanser anslået til ca. 0,5% af BNP, hvilket skal sammenlignes med et underskud på 
1,4% af BNP i 1994 og 7,6%) af BNP i 1993. Også den monetære politik er forblevet 
forholdsvis stram, skønt den er blevet lempet en anelse i forhold til 1994. Nettoaktiverne 
i banksystemet øgedes med 5% i 1995, dvs. nogenlunde som planlagt. Pengemængden 
(M2) steg derimod hurtigere end ventet, hvilket afspejlede den kraftige vækst i uden­
landske nettoaktiver, der igen var en følge af en betalingsbalancestilling, der var 
gunstigere end forventet. M2 skønnes at være steget med 20,8% sammenlignet med et 
mål på 10%o. I overensstemmelse med beslutningen om i stigende grad at benytte 
indirekte instrumenter til den pengepolitiske styring fjernede den slovakiske centralbank 
alle de resterende kreditlofter for banker i januar 1996. 
Efter den bemærkelsesværdige forbedring i 1994 fortsatte styrkelsen af Slovakiets 
betalingsbalance i 1995. Den løbende betalingsbalance, der gik fra et underskud på 5,4% 
af BNP i 1993 til et overskud på 5,1% af BNP i 1994, udviste på ny et overskud i 1995, 
denne gang på 4,3%) af BNP. Handelsbalancens udvikling i løbet af de første måneder af 
1996 tyder imidlertid på, at overskuddet vil fortsætte med at krympe som følge af den 
stigende indenlandske efterspørgsel. 
Kapitalbalancen forbedrede sig også i 1995 med en samlet nettokapitalindstrømning på 
næsten 1 mia. USD (130 mio. USD i 1994). Den væsentligste faktor bag denne stigning 
i nettokapitalindstrømningen har været den betydelige stigning i de slovakiske virksom­
heders og bankers låntagning i udlandet. Også centralbankens stramme styring af inter-
banklikviditeten kombineret med opfattelsen af stabilitet i kursen på den slovakiske 
koruna (og i første halvår af 1995 forventningen om en opskrivning i forhold til den 
tjekkiske koruna) har ført til en vis indstrømning af kortfristet kapital. Tilstrømningen af 
udenlandske direkte investeringer er imidlertid forblevet lav, delvis som følge af 
usikkerheden omkring regeringens markedsorienterede reformer og i særdeleshed 
regeringens privatiseringspolitik (se nedenfor). 
Slovakiets adgang til de internationale kapitalmarkeder er blevet hjulpet på vej af succes­
sive opskrivninger af kreditvurderingen af Slovakiet. I maj 1995 tilkendte Moody's 
Slovakiet en "investment grade"-karakter (Baa3). Standard & Poor's hævede i april 1995 
Slovakiets kreditvurdering fra BB- til BB+ og igen i april 1996 til BBB-, der er en 
"investment grade "-karakter. Slovakiet er således blevet et af de få lande i omstilling, der 
kan prale med "investment grade"-karakterer fra de førende amerikanske kreditvurde-
ringsinstitutter. 
Denne gunstige udvikling på såvel den løbende betalingsbalance som kapitalbalancen har 
givet sig udslag i en betragtelig forøgelse af landets valutareserver. De officielle reserver 
(inkl. guld) steg fra 1,75 mia. USD i slutningen af 1994 til 3,4 mia. USD i slutningen af 
1995 svarende til ca. fire måneders import. I samme periode steg hele banksystemets 
reserver fra 3,1 mia. USD til 5 mia. USD. 
61 
Efter en 10%) devaluering i juli 1993 har kursen på den slovakiske koruna været stabil i 
forhold til en kurv af vestlige valutaer. I juli 1994 blev anlallcl af valutaer i kurven 
reduceret fra fem til to (DEM og USD). Med afskaffelsen af det bilaterale clearingsystem 
med Den Tjekkiske Republik i oktober 1995 blev den slovakiske koruna revalueret med 
5% i forhold til den tjekkiske koruna. I januar 1996 blev udsvingsmargenen omkring 
centralkursen udvidet fra +/- 1,5%) til +/- 3%>. 
Fra Tjekkoslovakiet arvede Slovakiet en forholdsvis lille udlandsgæld. Skønt gældskvoten 
og gældsbetjeningskvoten er steget, siden landet blev uafhængigt, ligger de to kvoter 
stadig på et rimeligt niveau. Udlandsgældens andel af BNP er steget fra 25,1% i begyn­
delsen af 1993 til 33,8% i oktober 1995. Gældsbetjeningens andel af eksporten er steget 
fra 3,3%) i 1992 til skønsmæssigt 9,5% i 1995. 
3. Strukturreformer 
De slovakiske myndigheder bebudede i foråret 1994, at de havde planer om at 
fremskynde privatiseringprocessen ved i højere grad at benytte sig af kuponprivatisering. 
I november 1994 havde 3,5 millioner borgere meldt sig som købere af kuponer. Den nye 
slovakiske regering, der blev dannet i december 1994, besluttede imidlertid i juni 1995 
at annullere kuponprivatiseringsordningen. I stedet for aktier i statsvirksomheder har de 
slovakiske borgere, der købte kuponer, modtaget 5-årige rentebærende obligationer udstedt 
af Den Nationale Ejendomsfond (NEF). Der blev i januar 1996 udstedt NEF-obligationer 
på i alt 33,3 mia. SKK (svarende til ca. 8% af BNP). Denne nye ordning indebærer ikke 
blot en ny forsinkelse af privatiseringsprocessen, men kunne også få negative 
budgetvirkninger, især da den samlede markedsværdi af de aktier, der var øremærket til 
kuponprivatisering, sandsynligvis vil ligge væsentligt under den samlede pålydende værdi 
af NEF-obligationerne. 
Beslutningen om at gå bort fra kuponordningen er en del af den nuværende regerings 
mere generelle omlægning af privatiseringspolitikken. Den nye privatiseringspolitik 
bygger på standardprivatiseringsmetoder. Direkte salg (hovedsagelig til ledere og ansatte) 
har vundet større og større indpas siden midten af 1995, men kritiseres for manglende 
gennemsigtighed. Et andet vigtigt element i den nye privatiseringspolitik er regeringens 
beslutning om at gøre 29 såkaldt "vigtige virksomheder" permanent statsejede (det drejer 
sig bl.a. om de store energiforsyningsselskaber, teleselskaber og våbenfabrikker). Denne 
beslutning indgår i lov nr. 175, som blev vedtaget i juli 1995. Da hovedparten af disse 
"vigtige virksomheder" oprindeligt var med i kuponprivatiseringsordningen fra 1994, har 
regeringens beslutning om at holde dem uden for privatisering reelt medført en reduktion 
på ca. 35%) af den samlede bogførte værdi af de virksomheder, der var udvalgt til 
privatisering som led i den anden privatiseringsbølge. Lov nr. 175 giver også staten 
vetoret i forbindelse med nøglebeslutninger i 45 såkaldt "strategiske virksomheder" 
(herunder de største industrivirksomheder) og flytter udøvelsen af statsej endomsretten 
over "strategiske virksomheder" tilbage fra NEF til de stiftende ministerier. Disse beslut­
ninger vedrørende "strategiske virksomheder" kunne sinke både privatiseringen og 
omstruktureringen af disse virksomheder. Den del af lov nr. 175, der gør det muligt for 
staten at bevare (eller generhverve) "gyldne aktier" i "strategiske virksomheder" er 
imidlertid blevet erklæret forfatningsstridig af den slovakiske forfatningsdomstol. 
Hvad angår det finansielle system i Slovakiet, er der stadig behov for store fremskridt 
med hensyn til misligholdte lån, privatisering og konkurrence. I juli 1995 blev der indført 
strengere regler om klassificering af og hensættelser til dårlige lån. Regeringens frygt for 
62 
de negative fiskale konsekvenser har imidlertid hidtil hindret en ændring af 
skattelovgivningen i retning af midlertidigt at give bankerne fuld fradragsret for 
hensættelser til dækning af dårlige lån. Oprindeligt skulle den ændring af skattelovgiv­
ningen allerede have ligget fast i slutningen af 1994. I januar 1996 bebudede regeringen, 
at den i 1996 agtede at sælge sin aktiemajoritet i landets største sparekasse (Slovenska 
Sporitelna), i landets to største forretningsbanker (VUB og IRB) og i landets største 
forsikringsselskab (Slovenska Poistovna). I februar 1996 vedtog parlamentet en ny 
banklov om styrkelse af centralbankens tilsynsbeføjelser. 
Efter at visse investeringsprivatiseringsfonde (IPF) og investeringsselskaber havde begået 
misbrug og uregelmæssigheder, satte finansministeriet i første halvdel af 1995 grænser 
for aktiviteterne udøvet af adskillige af dem. Desuden blev der i juli 1995 vedtaget nye 
love for at øge gennemsigtigheden af og kontrollen med deres aktiviteter og samtidig 
sikre IPF-aktionærerne en bedre beskyttelse. Uheldigvis vil de nye regler sammenholdt 
med annulleringen af kuponprivatiseringsordningen dog også begrænse IPF's rolle i 
styringen af virksomhederne. Navnlig gælder det, at med virkning fra slutningen af 1996 
vil den øvre grænse for en IPF's andel i en given virksomheds egenkapital blive reduceret 
fra 20% til 10%. 
Efter pres fra EU og WTO reducerede de slovakiske myndigheder den 10%> importafgift 
på forbrugsgoder, der blev indført i marts 1994, til 7,5% i midten af 1996. Efter drøftelser 
i WTO's betalingsbalancekomité har de slovakiske myndigheder annonceret, at de vil 
ophæve afgiften ved udgangen af 1996. 
Den 1. oktober 1995 trådte en ny valutalov i kraft. Den slovakiske koruna blev gjort 
100% konvertibel for transaktioner, der registreres på den løbende betalingsbalance, og 
det bilaterale clearingsystem, som Slovakiet indførte sammen med Tjekkiet i begyndelsen 
af 1993, blev afskaffet. Myndighederne agter også gradvis at lempe visse restriktioner på 
kapitalbevægelser. 
De fleste priser i Slovakiet er blevet liberaliseret. De varer, hvis priser stadig reguleres 
fra central hånd, udgør kun ca. 5% af den samlede vareomsætning. Der er tale om energi 
(elektricitet, gas, opvarmning og benzin), vand, lægemidler, huslejer, telefonafgifter og 
offentlig transport. Den pris, som husholdningerne betaler for elektricitet, gas og 
opvarmning, er stadig langt fra omkostningsdækkende. Forhøjelsen af disse priser, således 
som forventet som led i Verdensbankens økonomiske genopretningslån og IMF's standby­
program, har ikke fundet sted. 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
Slovakiet opfyldte alle de makroøkonomiske mål og kvantitative præstationskriterier, som 
landet aftalte med IMF som led i standby-programmet for 1994-95. Den ufuldstændige 
opfyldelse af strukturreformbetingelserne hindrede imidlertid færdiggørelsen af midtvejs-
vurderingen af programmet, som oprindeligt skulle have fundet sted i marts 1995. 
Hovedårsagen til, at midtvej s vurderingen ikke kunne godkendes, var forsinkelserne og 
ændringen af Slovakiets politik på privatiseringsområdet, herunder den uventede 
annullering af aktier-for-kuponer-ordningen, som blev erstattet af en ordning baseret på 
udstedelse af NEF-obligationer. Myndighederne undlod også at overholde betingelserne 
vedrørende midlertidig, fuld fradragsret for bankers hensættelser til dækning af dårlige 
lån, justeringen af energipriser og afskaffelsen af importafgiften. Den langsommelige 
formulering af og usikkerheden omkring privatiseringspolitikken og andre struktur-
63 
politikker fik også Verdensbanken til at afbryde drøftelserne om et eventuelt lån til 
omstrukturering af virksomheds- og finanssektoren (EFSAL) i april 1995. 
I maj 1995 gennemførte Kommissionen drøftelser med de slovakiske myndigheder om, 
hvilke okonomisk-poliliske betingelser, der skulle knyttes til EU's lånefacilitet. Der blev 
imidlertid kun gjort ringe fremskridt under drøftelserne, hvor de slovakiske myndigheder 
ikke udviste megen fleksibilitet med hensyn til de foranstaltninger, som Kommissionen 
lagde vægt på, nemlig især en hurtig afvikling af importafgiften på 10%, en justering af 
energipriserne og behovet for at hindre nye regler i at svække IPF's rolle i styringen af 
virksomheder. Genoptagelsen af drøftelserne blev vanskeliggjort af den slovakiske 
regerings beslutninger i juni 1995 vedrørende privatiseringsprocessen, navnlig annulle­
ringen af aktier-for-kuponer-ordningen, som Kommissionen betragtede som en væsentlig 
betingelse for udbetalingen af bistanden. 
Som beskrevet ovenfor indtraf der i mellemtiden en bemærkelsesværdig forbedring af 
Slovakiets makroøkonomiske situation og især af landets betalingsbalance. I betragtning 
af styrkelsen af landets stilling over for udlandet bebudede den slovakiske regering, at den 
ikke ønskede at trække på de resterende rater af standby-kreditten. Dermed trak Slovakiet 
kun på de to første rater (på i alt 32,2 mio. SDR) af standby-arrangementet, som udløb 
i marts 1996. 
1 denne kontekst godkendte Kommissionen den 23. januar 1996 et forslag til Rådets 
afgørelse om ophævelse af 1994-afgørelsen om supplerende makro finansiel bistand til 
Slovakiet. Denne afgørelse forventes vedtaget af Rådet i 1996. 
Med hensyn til udbetalingen af den supplerende makrofinansielle bistand, der var givet 
tilsagn om fra de øvrige G-24 lande, udbetalte Japan sin bistand på 60 mio. USD i 
begyndelsen af maj 1995. Det skete i form af et lån fra Japans Exim Bank til 
samfinansiering af Verdensbankens økonomiske genopretningslån. Ingen andre donorlande 
har i skrivende stund udbetalt bistand. 
64 
X. UKRAINE 
1. Indledning 
Den vedvarende strid mellem reformvenlige og reformfjendtlige kræfter karakteriserer den 
økonomiske politik og sinker gennemførelsen af økonomiske reformer i Ukraine. I anden 
halvdel af 1995 førte adskillige fejl i forbindelse med gennemførelsen af nye politikker 
til en svækkelse af valutakursen, og budget- og inflationsmålet blev ikke nået. Derfor 
suspenderede IMF sit standby-arrangement i december (og lod det udløbe i begyndelsen 
af 1996). Ikke desto mindre tog stabiliseringsbestræbelsernefart i 1995: den økonomiske 
tilbagegang blev begrænset til det halve fra -23% i 1994 til -11,8%, inflationen og 
underskuddet på statsfinanserne blev reduceret, og handelsbalancen blev forbedret. Der 
blev indledt strukturreformer i slutningen af 1994, som har ført visse positive resulter med 
sig, f.eks. en pris- og handelsliberalisering og privatisering af mindre virksomheder. 
Privatiseringen og omstruktureringen af større virksomheder har imidlertid været langsom, 
og de udenlandske direkte investeringer er stadig ubetydelige. Som følge af den 
inkonsekvente gennemførelse af nye politikker og de langsommelige strukturreformer 
samt de vanskelige vejrforhold må det forventes, at den økonomiske vækst først vil 
manifestere sig i 1997. 
2. De makroøkonomiske resultater 
Først tre år efter landets uafhængighed blev der iværksat økonomiske reformer i Ukraine. 
Det skete i oktober 1994. Efter at være blevet valgt indledte præsident Kuchma et 
program omfattende liberaliseringer på pris-, handels- og valutaområdet kombineret med 
en nedsættelse af diverse subsidier og en indskrænkning af statslige interventioner. 
Budgetpolitikken blev strammet, understøttet af en restriktiv pengepolitik. Med dette 
program lykkedes det at dæmpe den økonomiske tilbagegang. I midten af 1995 var den 
månedlige inflation blevet reduceret til 5%, kursen på karbovanets (Ukraines midlertidige 
valuta) var blevet stabiliseret, de internationale reserver voksede, og en stabilisering af 
produktion syntes mulig på kort sigt. 
Præsident Kuchma og premierminister Marchuk stod imidlertid stadig over for et 
reformfjendtligt flertal i parlamentet, som formåede at forsinke eller endda annullere 
nogle af reforminitiativerne. Desuden opstod der i løbet af sommeren 1995 tvivl om 
regeringens vilje til at fortsætte omstillingsprocessen. Regeringen tilskyndede forrret-
ningsbankerne til at hæve deres kreditter til insolvente virksomheder, subsidierne til virk­
somhederne blev forøget, og virksomhedssektorens akkumulerede gas-regning blev fortsat 
betalt af staten. Den monetære finansiering af underskuddet var også større end ventet. 
Derfor svækkedes karbovanets igen, og målene for budget- og inflationsudviklingen (fra 
december til december) blev ikke opfyldt. Da de strukturelle reformer også haltede 
bagefter, besluttede IMF i december 1995 at udsætte beslutningen om udbetaling af den 
fjerde rate under standby-arrangementet. 
Skønt Ukraine ikke var i stand til at leve op til målsætningerne i landets stabiliserings­
program i vinteren 1995/96, blev der gjort væsentlige fremskridt med den økonomiske 
stabilisering i 1995. Den økonomiske tilbagegang blev begrænset til det halve fra -23% 
i 1994 til -11,8% i 1995, endda med nogle forbedringer fra måned til måned indtil august 
måned. Det forventes nu, at BNP vil fortsætte med at falde i 1996, før det stabiliserer sig 
i 1997 på ca. 40%> af niveauet forud for omstillingsprocessens start. På grund af den 
65 
uformelle sektors stigende betydning, kan det imidlertid meget vel være, at de officielle 
tal undervurderer den reelle fremgang i den økonomiske aktivitet. Den årlige inflation 
blev reduceret fra 401%) i 1994 til 182%) et år senere. Der forventes yderligere 
forbedringer i 1996. Skønt forskellige datakilder tegner meget forskellige billeder af 
handelsbalancen og dens udvikling, viser de alle, at der skete en forbedring i 1995, 
hvilket især kan tilskrives den stigende eksport til især lande uden for det tidligere 
Sovjetunionen og en stagnerende import. 
Den registrerede ledighed i Ukraine ligger stadig på blot en halv procent af arbejds­
styrken. Den reelle ledighed kan imidlertid være meget højere, eftersom den skjulte 
ledighed i store statsvirksomheder og i administrationen fortsat er høj, og mange 
kriseramte virksomheder beholder deres ansatte, men sender dem på ubetalt orlov. 
Lønningerne steg generelt ganske hurtigt i 1995. Reallønningerne steg med 12%>, og de 
gennemsnitlige lønstigninger inden for den statslige sektor i første halvdel af 1995 var 
på ca. 50%) i faste priser, hvorved disse lønninger blev bragt op på samme niveau som 
inden for virksomhedssektoren, og det forøgede presset på budgettet og inflationen. 
Statens budget for 1995 havde som sigte at mindske kasseunderskuddet fra 8,6% af BNP 
i 1994 til 3%. Det reelle resultat vil nok nærmere have ligget på omkring 4%>, primært 
som følge af overskridelsen af de budgetterede offentlige udgifter. Overskridelsen er 
endnu større, når det tages med i betragtning, at staten igen akkumulerede nogle 
betalingsrestancer på energiimport, som ikke fremgår synligt af en underskudsberegning 
foretaget på kassebasis. 
3. Strukturreformer 
Indtil 1994 gjorde Ukraine kun få eller slet ingen fremskridt med strukturreformerne. 
Efter at være blevet valgt udstedte præsident Kuchma et dekret i november 1994 for at 
indlede et kuponbaserel masseprivatiseringsprogram. Målet var at privatisere 8 000 (ud 
af 18 000) mellemstore og store virksomheder i 1995. Men på grund af organisatoriske 
problemer, opposition fra Parlamentets og lokale bureaukratiers side, for høje reserva-
tionspriser, udelukkelsen af udenlandske investorer og den manglende tillid i befolkningen 
blev kun 2 700 virksomheder sat til salg, og kun i 1 500 af disse virksomheder er 
flertallet af aktierne blevet solgt. Denne mangel på fremskridt vækker især bekymring 
inden for den vigtige landbrugssektor. Den fortsatte uenighed mellem præsidenten og 
parlamentet om vejen frem har hindret landet i at gøre virkelige fremskridt. Indtil for 
nylig var der også kun sket begrænset fremskridt med hensyn til privatiseringen af små 
virksomheder. De gunstige virkninger af de nye foranstaltninger, der blev truffet i 
slutningen af 1994, begyndte først at vise sig i tredje kvartal af 1995. Derfor står der 
stadig mange små virksomheder tilbage at privatisere i 1996, mens det oprindeligt var 
meningen, at den del af privatiseringsprogrammet skulle have været tilendebragt ved 
udgangen af 1995. 
Som følge nf den langsomme privatiseringsproces og manglen på udenlandske direkte 
investeringer skrider omstruktureringen inden for virksomhedssektoren stadig kun 
langsomt frem. Økonomiens gamle monopolistiske struktur gør sig stadig gældende i vidt 
omfang, hovedsagelig inden for de tunge industrier, den kemiske industri og medicinal­
industrien. De direkte bankkreditter og store subsidier hænger ved, og derfor oplever de 
fleste virksomheder kun et begrænset budgetmæssigt pres. Desuden vokser restancerne 
mellem virksomheder hastigt, og skønt der er vedtaget en konkurslov, fungerer den ikke 
optimalt. 
66 
4. Gennemførelse af den makrofinansielle bistand 
EU-lånet på 85 mio. ECU, som der blev truffet afgørelse om den 22. december 1994 
(94/940/EF), skulle udbetales i en enkelt rate på betingelse af, at der forelå et standby­
arrangement med IMF, skete en hurtig implementering af EU's og G-7's aktionsprogram 
for nuklear sikkerhed for Ukraine og blev gjort fremskridt med de strukturelle reformer. 
Efter betydelige forsinkelser fra ukrainsk side blev lånet endelig udbetalt i december 
1995. 
I betragtning af Ukraines hastende finansieringsbehov og på baggrund af de ukrainske 
myndigheders fortsatte bestræbelser på at gennemføre økonomiske reformer besluttede 
Rådet den 23. oktober 199515 at stille yderligere makrofinansiel bistand til rådighed for 
Ukraine i form af et nyt lån på op til 200 mio. ECU som supplement til den finansielle 
bistand fra de internationale finansielle institutioner og andre donorlande. 
Rådets afgørelse 95/442/EF. 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 695 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-96-704-DA-C 
ISBN 92-78-13746-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg