ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM (84) 055 
 
 
 
Vol. 1984/0 023 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the opening to the public of the historical archives of the European Economic 
Community and the European Atomic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), this file is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation. 
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februar 1983 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen 
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983, 
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003 
(ABI. L 243 vom 27.9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit 
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5 
der genannten Verordnung freigegeben. 
K O M M IS S IO N E N  FOR DE EUROPÆ ISKE FÆLLESSKABER
K O M (84) 5 5  endelig udg. 
Bruxelles, den 9. februar 1984
U R IM E L IG E  K O N T R A K T V I L K Å R  I F O R B R U G E R A F T A L E R
(Meddelelse fra Kommissionen)
K O M (84) 55 endelig udg.

- 1  -
U R IM E L IG E  K O N T R A K T V IL K Å R  I F O R B R U G E R A F T A L E R
I. PR O B L E M ST IL L IN G E N
1. I alle EF-landene, hvad enten deres lovgivning hviler på civ ilretlig e 
lovregler e lle r com raon law-systemet, er det grundlæggende princip inden 
for kontrakt retten , at parterne i et kontraktforhold f r i t  kan forhandle 
kontraktvilkårene. I de lande/ hvor der findes en kodificeret c iv ilre t­
lig lovgivning (Frankrig/ Belgien/ Luxembourg/ Ita lie n / Tyskland/ Danmark/ 
Nederlandene og Grækenland)/ har de kontraherende parter i henhold t i l  de 
c iv ilre tlig e  love/ der er udformet i det 19. århundrede/ en meget vidtgående 
aftalefrih ed . D e regler, der er o p s tille t, er generelt set rammebestemmelser, 
som  giver de kontraherende parter et vidt spillerum, således at de kan fra­
vige e lle r supplere retsreglerne ·
2. I com m on law-landene (Det forenede Kongerige og Irland) gælder der stort 
set sam m e regel. Det står normalt parterne f r i t  for at forhandle de nærmere 
kontraktvilkår, og hver p art, herunder navnlig køberen, skal selv påse, at 
den indgåede a fta le  ikke er i hans disfavør (caveat emptor-reglen). Skreven 
lov har kun været benyttet for at undgå helt åbenbar',- misbrug.
3. Det moderne samfund m ed dets masseproduktion, massedistribution og 
masseforbrug har resu lteret i en stadigt større formalisering af kontrakter 
og har navnlig fø rt t i l  udviklingen af standardkontrakter.
Brugen af standardviIkår er meget udbredt i Fællesskabet og finder anvendel­
se inden for langt de fle ste  kontrakter mellem handlende og forbfli- 
gere. For eksempel v il køb af varige forbrugsgoder e lle r aftaler o m  levering 
af e le k tr ic ite t, gas e lle r vand som  regel ske på stan- 
dardvilkår, der på forhånd er o p stille t af leverandøren. M an kunne 
nævne mange andre eksempler.
4. Inden for erhvervslivet findes der reelt kun to former for 
retshandler, hvor kontraktvilkår normalt ikke er a ffa tte t på forhånd.
a)atypiske retshandler, der vedrører forhold af så speciel og usædvan­
lig karakter,at standardviIkår ikke v ille  kunne benyttes;
b)pladshandel, som  ikke påfører sælgeren nogen større risiko, 
såsom detailsalg  af fødevarer, bøger og kosmetik.
5. Standardiserede kontraktvilkår er overordentligt udbredt ikke alene ved 
forbrugeraftaler, m en også ved de a fta le r, der indgås mellem de hand­
lende selv. Dette arbejdsdokument omhandler kun forbrugeraftaler, omend 
det skal bemærkes, at mange af de argumenter, der fremføres, også gælder 
for andre kontrakter, herunder navnlig dem, der indgås mellem småhandlende 
og deres leverandører.
6. Selv o m  den typiske forbrugeraftale varierer på en lang række punkter 
fra a fta le  t i l  a fta le , såsom m ed hensyn t i l  p ris , leveringstid og varens 
beskrivelse, er dette dog ikke tilfæLdet m ed hensyn t i l  det underliggende 
retsgrundlag, nemlig den handlendes almindelige forretningsvilkår. 
At den handlende anvender sine egne standardviIkår kan i høj grad
skade forbrugerens interesser.

-  2 -
7. Standardvi Ikårene kan for eksempel, indeholde en bestemmelse o m  at den 
angivne leveringstid kun er af rent vejledende karakter og ikke bindende, 
således at forbrugeren ikke kan gøre nogen misligholdelsesbeføjelse gælden­
de, hvis varen ikke leveres inden for den stipulerede tid. Endvidere vil 
den omstændighed alene, at m a n  lader forbrugeren fastsætte et bestemt leve­
ringstidspunkt kunne være t i l  skade for h am  i sådanne tilfælde: 
det kan nemlig forlede h am  t i l  at tro, at en sådan bestemmelse udgør et 
kontraktvilkår. Hvis m a n  derimod klart havde tilkendegivet over for forbru­
geren, at overholdelse af den angivne leveringstid ikke kunne garanteres, og 
at det derfor ikke tjente noget formål, at forbrugeren angav en dato, kunne 
m a n  meget vel tænke sig, at denne så enten foretrak ikke at indgå en aftale 
m e d  den handlende eller forsøgte at forhandle på grundlag af, 
at det pågældende standardviIkår ikke skulle anvendes, og at bestemmelsen 
o m  leveringstidspunktet udgjorde et kontraktvilkår.
8. StandardviIkår kan ligefrem indebære, at forbrugeren afskæres fra de 
rettigheder, han har ifølge de almindelige retsregler, idet han i visse 
tilfælde i stedet får stillet en ringere"garanti". Denne situation, 
som med rimelighed kan betegnes som misbrug af aftalefrihedens grundsætning 
har ført til, at man i visse medlemsstater har vedtaget en lovgivning, der 
tager sigte på at genoprette balancen til fordel for forbrugeren: angående 
de nærmere detaljer/ se afsnit II.
9. Muligheden for at ty t i l  "selvhjælpende" foranstaltninger er allerede 
blevet foreslået under pkt. 7: forbrugerne kan forsøge at indgå 
aftalen på andre vilkår end dem, der foreslås af den handlende. D o g  vil kun 
meget få forbrugere være tilstrækkeligt velinformerede ti l  at gøre noget 
sådant. O g  de forbrugere, so m  for eksempel søger at få slettet de vilkår, 
so m  de ikke kan gå m e d  t i l ,  og som  så i stedet indføjer en bestemmelse om , 
at de almindelige retsregler finder anvendelse, kan meget vel k o m m e  ud for, 
at den handlende da nægter at afslutte handelen, når
det ikke sker på hans egne standardviIkår. D en  forbruger, so m  derefter be­
slutter at gå t i l  en anden handlende vil næsten m ed  usvigelig sikkerhed 
da få forelagt dennes standardvilkår.
10. Der findes to hovedtyper af standardiserede kontraktvilkår, som  giver 
problemer for forbrugerne. For det første de standardkontrak­
te r, hvorved m a n  i denne fremstilling forstår kontrakter, der er udformet 
og trykt på forhånd: kun køberens navn og adresse samt en nærmere specifi­
kation af den pågældende vare eller tjenesteydelse skal indføjes i de 
enkelte kontrakter. Brugen af standardkontrakter udelukker
reelt enhver mulighed for, at der mellem de pågældende parter kan finde nogen 
egentlig forhandling sted angående kontraktvilkårene 
(o m  end der kan forhandles o m  spørgsmål som  varens pris og specifi­
kation). For det andet vil andre kontrakter end de nævnte, hvad enten 
de er udformet skriftligt eller ej, være underkastet den handlendes alminde­
lige forretningsviIkår: et typisk eksempel er her kontrakter o m  serviceydel­
ser, såsom tøjrensning eller transport, hvor der normalt udleveres
en bon eller b illet, samt skriftlige kontrakter o m  byggearbejde på ejendomme. 
I disse tilfælde vil nogle af vilkårene måske blive gjort t i l  genstand for 
forhandling mellem parterne, m e n  de standardbetingelser, so m  anvendes af den 
handlende, vil ofte medføre, at virkningerne af sådanne forhandlinger begræn­
ses eller bortfalder so m  nævnt under pkt. 7. H vad angår de 
mundtlige aftaler vil der for forbrugeren være en yderligere vanskelighed, 
nemlig spørgsmålet o m  bevis.

-  3 -
11. Standardiserede kontraktvilkår har den fordel, at der spares tid ved 
forhandlingerne og deskulle strengt taget - set fra et forbrugersynsounkt - 
give større retlig sikkerhed end ikke-standardiserede vilkår, da de benyttes 
ved en lang række kontrakter og endog kan have været forelagt domstolene til 
afgørelse. M e n  i praksis vil den typiske forbruger, der jo ikke er advokat, 
efter al sandsynlighed ikke være opm æ rksom  herpå.
12. I de fleste ti «.fæ lde udarbejdes standardvilkårene af den handlende
selv eller på hans vegne til brug for de kontrakter, han indgår m e d  forbruger­
ne. I visse tilfælde udarbejdes de af virksomhedens juridiske afdeling
eller tilpasses en standardmodel, der er udarbejdet af en selvstændig juri­
disk rådgiver. I andre tilfælde er det en handelsorganisation, so m  udarbejder 
standardviIkårene ti l  brug for sine m edlemmer. Fælles for de her nævnte frem­
gangsmåder er, at standardvilkårene fastlægges uden forbrugerens deltagelse, 
således at han ikke får mulighed for at gøre sine interesser gældende og 
sikre sig, at der i kontraktvilkårene tages tilstrækkeligt hensyn hertil.
13. M ange, for ikke at sige de fleste forbrugere, so m  indgår aftaler på stan­
dardvi Ikår, gør det uden at vide, hvad de nøjagtigt betyder. Selv o m  en 
kontrakt indeholder en bestemmelse om , at forbrugeren ved sin underskrift
erklærer at være bekendt m ed* °9 at han accepterer alle kontraktens vilkår, har forbru­
geren ofte i praksis ikke nogen reel mulighed for at gennemlæse vilkårene, 
for eksempel fordi de ikke er blevet h a m  forelagt på forhånd eller fordi m a n  
blot har meddelt ham, at han efter anmodning kan få d e m  forelagt 
eller at de forefindes. M e n  selv i de tilfælde hvor forbci 4g £ » p e r v  
får mulighed for at gennemlæse viIkårene/ vil han formentlig ikke være opm æ rk­
so m  på den præcise retlige betydning af , hvad der står, og kan derfor blive 
vi Idledt m ed  hensyn t i l  kontraktens reelle betydning.
14. Loven sikrer generelt en vis ligevægt meri^'de"forskellige
berørte interesser, hvorimod standardviIkårene hverken har til formål eller 
til følge at tilvejebringe nogen rimelig balarce. Sådanne standardvilkår 
har ti l  formål at styrke retsstillingen og den økonomiske position for den 
part, der udformer og benytter dem . D e  forskellige kontraktbestemmelser, 
der for eksempel kan angå betalingsviIkårene eller sælgerens pligter i tilfælde 
af manglende eller mangelfuld levering har primært til formål at begrænse 
sælgerens pligter og ansvar ifølge kontrakten, samtidig m e d  at forbrugerens 
pligter og ansvar forøges. D a  kontraktvilkårene ensidigt er blevet fastlagt og 
udformet og skal anvendes af den handlende, vil de styrke dennes forhand­
lingsposition. Dette medfører, at forbrugerens retsstilling ved forhand­
lingerne og opfyldelsen af en kontrakt indgået m ed  en handlende svækkes 
yderligere. Grunden hertil· er, at forbrugeren'! forhold til den handlende, 
sjældent befinder sig· i en økonomisk position, der gør dét muligt for 
h a m  at påtvinge den eventuelle kontraktvilkår.
15. D e n  .  udbredte brug af standardiserede kontraktvilkår kan således
drage den for kontraktretten tilgrundliggende consensus i tvivl. I lang tid 
var m a n  af den opfattelse, at de almindelige lovbestemmelser sikrede en rime­
lig ligevægt mellem kontrahenternes interesser, og at lovgiver og domstole 
påså, at denne ligevægt blev opretholdt. D a  kontrahenterne imidlertid kan 
fravige lovens bestemmelser, vil m a n  så godt so m  aldrig opnå den rimelige 
balance, so m  loven måtte have sikret, idet erhvervslivet anvender standard­
vilkår, som  primært tilgodeser egne interesser.

-  4 -
II. RETSTILSTANDEN I MEDLEMSSTATERNE
16. Almindelige bemærkninger
D e  kontrakt ret lige principper blev i vidt omfang fastlagt i det 19. århundre­
de og udformedes ud fra den forudsætning, at parterne i økonomisk henseende 
er stort set lige stærke. Dette var selv ikke den gang helt realistisk 
hvad den typiske kontrakt angår og det er helt klart ikke i overensstemmelse 
m e d  forholdene i dag. M e n  frem for at foretage en mere generel reform af 
kontraktretten - i hvert fald m ed  henblik på forbrugerkontrakterne - har en 
række medlemsstater i de senere år vedtaget en række særlove, der regulerer 
særlige kontrakttyper mellem erhvervsdrivende og forbrugere (f.eks. dørsalgs­
kontrakter, aftaler o m  forbrugerkredit og aftaler m ed  rejsearrangører). Så­
danne love indeholder meget ofte et forbud m o d  at fravige de deri indeholdte 
bestemmelser.
17. Begge disse fremgangsmåder - det vil sige hvad enten kontraktretten æ n ­
dres generelt eller kun delvist for de enkelte brancher - kræver m egen tid 
og et betydeligt forberedende arbejde. I et samfund m ed  masseproduktion oq 
-distribution vil enhver generel reform kunne iftdvirke væsentligt på de eksi­
sterende økonomiske og retlige strukturer og medføre betydelig usikkerhed. 
Enhver bindende lovgivning vil nemlig, selv o m  den sikrer forbrugeren 
en vis beskyttelse, kunne give anledning t i l  kritik, da den begrænser 
erhvervsudøvelsen. Dette munder ofte ud i en mere generel kritik, gående ud 
på at lovreguleringen er for vidtgående idet den begrænser^erhvervsfriheden, 
truer beskæftigelsen so m  følge af prisstigninger, eller forringer 
konkurrenceevnen. D a  det endvidere er vanskeligt præcist at bedøm m e, hvilken 
virkning en ny lovgivning vil have på en bestemt økonomisk sektor eller på 
produktionen og distributionen i almindelighed, kan det ikke undre, at 
gennemførelsen af lovgivningsforanstaltninger ti l  tider er en meget langvarig 
proces. Udarbejdelsen af den internationale konvention o m  ensartet materiel 
lovgivning vedrørende internationale løsørekøb (ULIS) tog for eksempel 20 år. 
Processen vil naturligvis på rent nationalt plan gå langt hurtigere om end 
forholdet dog stadig er det, at vedtagelsen og ændringen af nationale love 
ikke altid holder tr it m ed  behovet for at retablere en rimelig balance mellem 
forbrugernes og de handlendes interesser. D enne forskel mellem
de økonomiske realiteters opståen og deres afspejling i lovgivningsprocessen 
vil ofte øges, da loven, der jo ifølge sin natur er abstrakt og generel, 
ikke altid kan tage hensyn ti l  alle aspekter af det økonomiske liv. Loves 
præcise rækkevidde vil ofte først vise sig når de har været gjort t i l  genstand 
for en fortolkning i en domstolsafgørelse - selv i de tilfælde, hvor de er 
affattet meget udtøm m ende og detaljeret.
18. M a n  kan derfor konkludere:
- udarbejdelsen og gennemførelsen af en generel eller specifik lovgivning, 
hvad enten det sker på nationalt eller internationalt plan, er en over­
ordentlig langvarig proces;
- den omstændighed, at lovgivningen er abstrakt og ikke specielt tager 
stilling til alle aspekter af det økonomiske liv, er ensbetydende m ed  at 
den ikke kan dække alle de situationer, hvor der består misforhold mel­
lem  de kontraherende parters rettigheder og pligter;
- de økonomiske forhold udvikler sig så hurtigt, at lovgivningen ikke al­
tid kan være en præcis afspejling heraf.

-  5 -
19. Stort set a lle  medlemsstaterne har -  m ed henblik på at løse problemerne 
i forbindelse m ed de ensidigt udformede kontraktvilkår - indført en række 
foranstaltninger -  og hvor det måtte være nødvendigt - vedtaget lovbestemmel- 
ser gældende for bestemte kontrakttyper e lle r erhvervsgrene. D e foran­
staltn in g er, der er anført som eksempel nedenfor, v il ofte finde anvendelse 
sideløbende m ed og som  supplement t i l  andre regler.
20. For at råde bod på nogle af de konsekvenser, som  brugen af standardise­
rede kontraktvilkår medfører, kunne m an for eksempel i loven indføje en gene­
ralklausul, indeholdende et princip om, at kontraktvilkår ikke m å  være urime­
lige. Bestemmelser af denne art findes i følgende love:
- den danske lov o m  markedsføring af 1974, som  fastsæ tter, at alle skal 
overholde god markedsføringsskik;
-  den luxembourgske lov af 25. august 1983 o m  forbrugeres 
retsbeskyttelse;
-  den tyske lov af 9. december 1976 o m  almindelige forretningsbetingelser 
(Gesetz sur Regelung des Rechts der Allgemeinen Geschäftsbedingungen) 
som fa s ts lå r, at et kontraktvilkår, der er udformet af den ene part, 
og som tilsid e sæ tte r den anden parts in teresser, er ugyldig, dersom 
der foreligger ond tro ;
- den franske lov af 1978 om  forbrugerbeskyttelse og forbrugeroplysning 
giver hjemmel t i l  at forbyde, begrænse e lle r ændre kontraktvilkår, når 
"disse har været påtvunget forbrugeren ved misbrug af den anden parts 
økonomiske overlegenhed, hvorved denne sidstnævnte har opnået en utilbør­
lig fordel": sådanne vilkår er ugyldige.
21. En række lovgivninger indeholder en såkaldt "sort liste " over kontraktvil­
kår, som  menes at være t i l  skade for forbrugernes interesser; de sanktioner, 
der i givet fald kan bringes i anvendelse, varierer fra land t i l  land:
- den engelske "Unfair Contract Terms Act" af 1977 indeholder en bestem­
melse om, at v ilk år, der begrænser ansvaret for økonomisk tab, er ugyl­
dige, medmindre den handlende over for domstolen godtgør, at en sådan 
ansvarsbegrænsning var rimelig under de givne omstændigheder; ifølge 
den engelske "Consumer Transaction Order" (Restrictions on Statements) 
af 1976 (udstedt i henhold t i l  Fair Trading Act af 1973) er det stra f­
bart at u d stille  visse meddelelser såsom "varer byttes ikke", 
hvilket kan medføre en begrænsning af de rettigheder, som  forbrugeren 
har i henhold t i l  de almindelige aftaleretlig e regler;
- den irske "Sale of Goods and Supply of Services Act" af 1980 indeholder 
s to rt set samme bestemmelser;
-  den tyske lov o m  almindelige betingelser af 1976 indeholder en liste  
over ulovlige vilkår og sondrer mellem tilfæ ld e, hvor der indrømmes 
et v ist spillerum ved vurderingen a f, o m  et vilkår er urimeligt eller 
ej , og tilfæ ld e , hvor der ikke er et sådant spillerum;
-  den luxembourgske lov af 25. august 1983 angiver 20forskellige kontrakt­
v ilk å r, som anses for urimelige.
22. Uanset o m  der indføres lovbestemmelser, der regulerer kontraktvilkårenes 
nærmere indhold, er det g iv et, at en rimeligere balance mellem 
handlendes og forbrugeres interesser kan opnåf ved forhandling 
o m  standardyiIkårene.

-  6 -
- Ifølge den danske lov af 1974 o m  markedsføring skal forbrugerombuds­
m anden føre tilsyn m ed, at der ikke sker overtrædelse af god markeds­
føringsskik. H an  kan m ed  henblik herpå forhandle kontraktvilkår m e d  
de erhvervsdrivende eller deres erhvervssammenslutninger.
- I Nederlandene i særdeleshed, m e n  også i Belgien, Frankrig og Tyskland 
(automobilindustrien), er forbrugerorganisationerne gået i gang m e d
at forhandle de almindelige kontraktvilkår m ed  repræsentanterne fra 
bestemte industri- eller erhvervsbrancher i et forsøg på at nå frem 
til et kompromis mellem de modstående interesser. Disse initiativer 
har tilsyneladende - dog bortset fra automobilindustrien i Tyskland - 
kun haft en relativt beskeden succes, navnlig fordi der ikke findes 
retlige tvangsforanstaltninger for det tilfælde, at forhandlingerne 
ender resultatløst, eller fordi de erhvervsdrivende ofte ikke ønsker 
at deltage.
23. Visse nationale lovgivninger har indført særlige regler o m  kontrol m e d  
urimelige kontraktvilkår:
- den tyske lov af 1976 giver forbrugerorganisationerne og visse andre 
organer ret t i l  at gå t i l  domstolene m ed  henblik på at få nedlagt for­
bud m o d  brugen af standardiserede kontraktvilkår, der strider m o d  
lovens almindelige bestemmelser (en lignende regel findes i det neder­
landske lovudkast);
- ved den franske lov af 1978 nedsattes et udvalg vedrørende urimelige 
kontraktvilkår) "Commission des clauses abusives", so m  har til opgave 
at undersøge, hvorvidt disse kan "medføre et åbenbart misforhold mel­
lem  parternes rettigheder og pligter t i l  skade for forbrugerne". Dette 
udvalg kan i givet fald rette henstillinger og videresender disse t i l  
regeringen. D et er regeringen so m  afgør, o m  sådanne henstillinger skal 
offentliggøres.
24. E n  anden mulighed ville være at s tille  krav o m  forhåndsgodkendelse i de 
tilfælde, hvor almindelige kontraktvilkår påtænkes anvendt. E n  række stater 
har valgt en sådan fremgangsmåde på forsikringsområdet. D a  antallet af for­
skellige standardkontrakter er meget stort, idet m an  for eksempel alene i 
Tyskland har omkring 1  400 standardkontrakter inden for livsforsikring og
1  500 standardkontrakter inden for ulykkesforsikring, synes en generel anven­
delse af en sådan fremgangsmåde umiddelbart at være udelukket.
25. Der har været forslag frem me o m  at lade de offentlige myndigheder udar­
bejde standardvilkår eller standardkontrakter for bestemte erhvervsbrancher 
(jf. f.eks. det nederlandske forslag t i l  en civillov og den luxembourgske 
lov af 25. august 1983. Et lignende forslag er blevet fremsat i Frankrig m ed  
hensyn til kontrakter m ed  rejsearrangører). D a  denne fremgangsmåde imidler­
tid er langsommelig og kompliceret, idet det forudsætter omfattende drøftel­
ser m e d  de relevante interesseorganisationer, synes den ikke umiddelbart at 
føre til et hurtigere resultat, end hvis m an  gik ad lovgivningsvejen.
Udviklingen på lovgivningsområdet i de forskellige medlemsstater
26. Belgien
Der findes ikke nogen almindelig lov vedrørende spørgsmålet om urimelige kon­
traktvilkår. Kun visse kontrakttyper er reguleret ved særlovgivningen (fragt­
aftaler, kontrakter med rejsearrangører og forsikringsaftaler).

-  7 -
I 1977 blev der fremsat et lovforslag til ændring af loven af 14. juli 1 9 7 1  o m  
markedsføring. Forslaget indeholder en generalklausul gældende for 
kontrakter, der indgås m e d  forbrugere, og hvorefter enhver behyrdénde 
kontraktbestemmelse, so m  medfører et urimeligt misforhold mellem parternes 
rettigheder og pligter til skade for forbrugeren, er ugyldig. D er angives 
ni eksempler på kontraktvilkår, der anses for bebyrdende ifølge
loven. K ongen kan ved "arrêté" foreskrive brugen af visse klausuler eller 
forbyde brugen heraf. Overholdes en sådan "arrêté" ikke, kan der anlægges sag 
ved domstolene m e d  henblik på at få overtrædelsen bragt til ophør.
27. Frankrig
Loven af 10. januar 1978 giver hjemmel til ved décret at forbyde eller ændre 
visse kontraktvilkår, "som  synes påtvunget forbrugeren af den anden part ved 
misbrug af dennes økonomisk stærkere stilling, og hvorved denne sidstnævnte 
opnår en urimelig fordel". Et "udvalg vedrørende urimelige kontraktvilkår", 
sammensat af repræsentanter for forbrugerne og de erhvervsdrivende, af d o m ­
mere, advokater og embedsmand, har fået til opgave at undersøge de standard­
kontrakter, so m  de erhvervsdrivende sædvanligvis benytter, og kan i givet 
fald henstille, at kontraktvilkår, der anses for urimelige, slettes eller ændres. 
D e n  ansvarlige minister kan offentliggøre sådanne henstillinger.
Udvalget har indtil dato offentliggjort tre årsberetninger o m  sin virksomhed 
for årene 1978, 1979 og 1980. I disse beretninger redegør det i store 
træk for de henstillinger, so m  de har fremsat, og hvoraf ti er blevet of­
fentliggjort - for eksempel nr. 80-03 af 8. august 1980, hvori det henstilles, 
at vilkår, der giver den erhvervsdrivende - m e n  ikke forbrugeren - ret til 
en betænkningstid efter at kontrakten er blevet indgået, skulle udgå af kon­
trakterne so m  værende urimelige. Beretningerne indeholder også de udtalelser, 
so m  udvalget er frem kom m et m e d  o m  forslag til standardkontraktformularer.
Udvalget ønsker en større offentlighed omkring sit arbejde, navnlig hen­
stillingerne. D e  understreger, at næsten alle dets under­
søgelsesresultater er blevet vedtaget enstemmigt af medlemmerne. D et 
beklager dog, at denne enighed endnu ikke har ført til konkrete resultater i  
praksis. Selv o m  visse kontraktvilkår anses for ugyldige i henhold til loven, 
benyttes de dog stadig, og forbrugeren kan forledes til at tro, at han er 
bundet af dem. Udvalget foreslår derfor strafferetlige sanktioner over for 
dem , der fortsat benytter sådanne ulovlige kontraktvilkår.
Endvidere foreslår udvalget en række lovreformer m e d  henblik på at forbedre 
markedsføringsskik inden for kontraktforhold.
Siden loven af 10. januar 1978 trådte - i  kraft, er der kun blevet udstedt et enkelt 
"décret" m ed  henblik på at forbyde eller ændre urimelige kontraktvilkår 
(décret af 24.3.1978). Dette dekret forbyder tre former for kontraktvilkår, 
herunder vilkår, der giver den erhvervsdrivende ret til at ændre den oprinde­
ligt aftalte pris, og foreskriver samtidig, at køberen under visse omstændig­
heder skal informeres o m  de rettigheder, han har ifølge loven. Udvalget ser 
gerne, at der blev vedtaget flere dekreter og fremsat konkrete forslag.
28. Luxembourg
L o v  af 25. august 1983 o m  forbrugeres retsbeskyttelse indeholder bl.a. en 
bestemmelse giende ud på, at 'fenhver klausul eller kombination af klausuler, 
der er indeholdt i en aftale o m  salg af varige eller ikke-varige forbrugsgoder 
eller o m  tjenesteydelser fra en erhvervsdrivende til en privat forbruger, og 
so m  medfører et misforhold m ed hensyn til rettigheder op pligter til skade

-  8 -
for forbrugeren, er ulovlig og so m  sådan ugyldig." D en  pågældende lov 
indeholder endvidere en udtømmende opregning af 20 ulovlige klausuler
Domstolen (Le président du tribunal d'arrondissement? ved sagsøgerens 
hjemsted kan efter anmodning fra en privatperson, en erhvervssammenslutning 
eller en forbrugersammenslutning, der er repræsenteret i prfskommisstopen, 
fastslå,'at en klausul eller kombination af klausuler er ulovlig i henhold 
til artikel 1  og artikel 2  og dermed ugyldig. Sag herom  anlægges og 
behandles i overensstemmelse m ed  de regler, der gælder for hastesager.
D e n  pågældende lov indeholder tillig e en bestemmelse om , at den ~  
trufne afgørelse skal opslås og bekendtgøres, samt bestemmelse d m  eventuel 
pilæggelse af strafbøder, ligesom den også åbner mulighed for, at de 
ovennævnte personer, erhvervssammenslutninger og forbrugersammenslutninger 
kan anlægge privat søgsmål med.henblik pi erstatning for det tab,'som det 
ulovlige forhold har påført d e m  enkeltvis e'ller so m  kollektivitet.
29. Italien
D en  italienske civillov af 1942 indeholder tre artikler (1341, 1342 og 1370) 
vedrørende fortolkningen af standardkontrakter og begrænsningerne i anven­
delsen af sådanne. U d  over denne almindelige domstolskontrol findes der ikke 
nogen særordning, der tager sigte på kontrol m ed urimelige kontraktvilkår.
30. Nederlandene
Et forslag ti l  lov o m  vilkårene i standardkontrakter, so m  m ed  tiden skal indgå 
so m  en del af den nye civillov, blev forelagt den lovgivende forsamling i 
som m eren 1981. Forslaget indeholder en generalklausul om , at kontraktvilkår 
ikke m å  være ti l  skade for forbrugeren, og opregner to lister: en "sort" liste 
over vilkår, so m  altid er ugyldige og en såkaldt "grå" liste over vilkår, hvis 
gyldighed afhænger af de nærmere omstændigheder. Ifølge lovforslaget kan 
forbrugerorganisationerne over for domstolene nedlægge påstand o m  forbud 
m o d  bestemte vilkår.
31. D anm ark
V ed  lov af 1975 ændredes aftaleloven af 1917, idet der heri indføjedes en 
generalklausul, ifølge hvilken en aftale kan tilsidesættes helt eller del­
vis, hvis det ville være urimeligt eller i strid m ed  redelig handlemåde at 
gøre den gældende.
Loven af 14. juni 1974 o m  markedsføring indfører ordningen m ed  en forbruger­
ombudsmand, so m  skal føre tilsyn med, at der ikke sker overtrædelse af god 
markedsføringsskik, hvilket også omfatter tilsyn m ed  alle kontraktsvilkår 
og ikke blot de vilkår, der anvendes i kontrakter m ed  forbrugere.
Igennem de senere år er der på det formueretlige område gennemført en række 
love til beskyttelse af forbrugerne: lov nr. 638 af 21. december 1977 o m  
renter ved forsinket betaling m.v., lov nr. 139 af 29. marts 1978 o m  visse 
forbrugeraftaler og lov nr. 147 af 4. april 1979 o m  ændring af købeloven 
(fra 1906).
Forbrugerombudsmanden kan i medfør af markedsføringsloven ved forhandling 
m ed  de erhvervsdrivende eller erhvervssammenslutningerne søge at bringe an­
vendelsen af urimelige kontraktsviIkår t i l  ophør, herunder kontraktsviLkår,

-  9 -
der er i strid m e d  god markedsføringsskik. D enne fremgangsmåde har virket 
effektivt i praksis.
Forbrugerombudsmandens afgørelser efter markedsføringsloven kan ikke indbrin­
ges for nogen anden administrativ myndighed. Dette giver h a m  en vidtgående 
selvstændig kompetence til at fastslå, hvilke markedsføringsforanstaltninger, 
der er i strid m e d  loven.
O m budsm anden kan ikke so m  sådan forbyde en bestemt markedsadfærd: hvis den 
erhvervsdrivende ikke retter sig efter hans henstilling, kan forbrugerombuds­
m anden anlægge sag ved sø- og handelsretten i København, der kan bestemme, 
at aftaler, der er i strid m e d  markedsføringsloven, er ugyldige.
32. Forbundsrepublikken Tyskland
V ed  lov af 9. december 1976 o m  almindelige forretningsbetingelser indførtes 
en generalklausul gældende for vilkår, der af den ene part er udformet på 
forhånd, og indeholder de et forbud m o d  vilkår, der er i strid m e d  almindelig 
hæderlighed (Treu und Glauben), og so m  stiller den anden part (ikke nødven­
digvis en forbruger) ugunstigt. Loven indeholder to kategorier af vilkår, 
der anses for værende i strid m e d  disse principper: for det første vilkår, 
so m  er ugyldige under alle omstændigheder, for eksempel et vilkår, der pålægger 
forbrugeren og ikke den erhvervsdrivende bevisbyrden; for det andet vilkår, 
hvis gyldighed afhænger af de nærmere omstændigheder i øvrigt (Bewertungs- 
spielraum),for eksempel hvor der gives den erhvervsdrivende en usædvanlig 
lang frist t i l  at opfylde kontrakten. Erhvervs- og forbrugerorganisa­
tionerne kan anlægge sag ved de almindelige domstole m e d  henblik på at få 
nedlagt forbud m o d  brugen af sådanne kontraktvilkår.
33. Det forenede Kongerige
I den engelske "Sale of G oods Act" af 1979 hedder det, at kontrakter, der 
indgås m ed  forbrugere o m  køb af varer, skal indeholde vilkår, der for eksem ­
pel stipulerer, at varen skal svare til sin beskrivelse og skal kunne anven­
des til sit formål. Kontraktparterne kan ikke fravige sådanne bestemmelser.
Ifølge "Unfair Contract Term s Act" af 1977 er kontraktvilkår, so m  begrænser 
ansvaret for den, der ved uagtsomhed forvolder en andens død eller anden 
skade på person uden retsvirkning. M e d  hensyn til økonomisk tab gælder det, 
at enhver klausul, der begrænser den ene parts ansvar, er ugyldig; m edm indre 
det godtgøres, at lovens krav o m  rimelighed er opfyldt. D e  almindelige d o m ­
stole skal påse, at disse regler overholdes. D e  øverste domstole har indtil 
dato ikke haft lejlighed til at tage stilling til lovens rækkevidde.
"Fair Trading Act" af 1973 giver generaldirektøren for Fair Trading visse 
beføjelser t i l  at undersøge markedsføringspraksis og til at rette henstillin­
ger t i l  regeringen. Direktøren kan tillig e ad rettens vej
opnå en erklæring fra den handlende om , at han vil ophøre m e d  sin rets
stridige markedsadfærd. Endelig kan generaldirektøren henstille, at visse 
kontraktvilkår afskaffes i forbindelse m e d  udarbejdelsen af adfærdskodeks, der 
forhandles mellem Office of Fair Trading og de forskellige erhvervsorganisa­
tioner. A f sådanne kodeks findes der for øjeblikket enogtyve.
34. Irland
Oer findes ikke nogen særlovgivning vedrørende standardvilkår for salg^og le 
verancer. D en  irske lov o m  forbrugeroplysning "Consumer Information A ct af ^
1978 indførte ordningen m ed  en forbrugerdirektør "Director of C onsum er Affairs 
der blandt andet skal undersøge markedsføringspraksis m e d

-  10 -
hensyn til forbrugeroplysning ved køb af varer og tjenesteydelser. Direktøren 
kan i givet fald anm ode om , at en vildledende praksis bringes ti l  ophør og o m  
fornødent opnå en domstolsafgørelse m e d  henblik herpå. Forbrugerdirektøren har 
dog endnu ikke so m  led i sin .virksomhed foretaget nogen undersøgelse af uri­
melige kontraktvilkår, so m  benyttes af de erhvervsdrivende.
"Sale of G oods and Supply of Services Act" af 1980 forbyder undtagelsesbe­
stemmelser, der afskærer forbrugerne fra at gøre visse rettigheder gældende, 
so m  de har ifølge loven. M ange af bestemmelserne i den
stort set identiske m e d  bestemmelserne i den engelske "Unfair Contract Term s 
Act" af 1979 og "Sale of G oods Act" af 1979.
35. Grækenland
D er findes ingen lovgivning o m  det særlige spørgsmål
o m  urimelige kontraktvilkår, og der er ej heller planer o m  at indføre en 
sådan inden for den nærmeste fremtid.
III. S T IL L IN G E N  P S  F Æ L L E S S K A B S P L A N
36. I pkt. 30 i D et europæiske Fællesskabs andet program for en politik ved­
rørende forbrugerbeskyttelse og -oplysning, der henviser til spørgsmålet
o m  urimelige kontraktvilkår, hedder det:
"Kommissionen vil i første instans forelægge et dokument, hvori den vil op­
stille problematikken på dette område samt de forskellige mulige løsninger 
m e d  henblik på at harmonisere de konkurrencevilkår, der vil kunne påvirkes 
af forskelle på dette område."
37. Baggrund
D et er selvfølgelig ønskeligt, at alle forbrugere i Fællesskabet så vidt muligt 
nyder en udstrakt beskyttelse m o d  urimelige kontraktvilkår. Dette m ål er endnu 
ikke nået: i de medlemsstater, hvor lovgivningen endnu ikke har taget s til­
ling t i l  problemet, føler de erhvervsdrivende sig ikke særlig tilskyndet 
til selv at opgive brugen af sådanne vilkår. Rådet erklærede i sin resolution 
af 14. april 1975 (1) og af 19. m aj 1981 (2) (o m  vedtagelse af henholdsvis 
det første og andet program for en politik vedrørende forbrugerbeskyttelse 
og -oplysning), at
"kvalitativ forbedring af livsvilkårene er en af Fællesskabets opgaver, 
so m  omfatter en beskyttelse af forbrugernes sundhed, sikkerhed og øko­
nomiske interesser."
Gennemførelsen af denne opgave forudsætter, at regionale forskelle så vidt 
muligt m å  afskaffes i forbindelse m ed  højnelsen af levestandarden for herved 
at frem m e en harmonisk udvikling af de økonomiske aktiviteter inden for Fæl­
lesskabet. Dette nødvendiggør foranstaltninger på fællesskabsplan.
38. Grænseoverskridende retshandler giver et godt eksempel på, at der er 
behov for noget sadant. E t af hovedformålene m e d  EØF-traktaterne er at 
etablere og virkeliggøre et fællesmarked' m ed  ydre toldgrænser og et fælles 
indre marked. Et-sadant tællesmarked indebærer, a't forbrugerne skal kunne 
købe deres varer pa det sted, hvor de kan opnå de bedst vilkår. Selv o m  den 
fælles toldunion endnu ikke er fuldt ud gennemført, og harmoniseringen på 
det fiskale, monetære og tekniske omflde endnu ikke er fuldstændig, er det 
dog ikke desto mindre en kendsgerning, at m ange forbrugere køber varer og - i
(1) E F T  nr. C  92 f 25.4.1975, sv 1.
(2) E F T  nr. C 1't af 3.6.1981, s. 1.

-  11 -
stadig højere grad - tjenesteydelser i et andet land end det, hvori de bor. 
Dette gælder navnlig medlemsstater, der har fælles grænse til lands, m e n  er 
også en daglig foreteelse mellem EF-lande, so m  er udskilt af hav og lign.
39. D et er således et spørgsmål, o m  ikke et virkeligt internt marked forud­
sætter, at der i vid udstrækning foretages en harmonisering af de regler, der i 
henseende til garantier og eftersalgsservice giver forbrugerne sa m m e  beskyt­
telse, herunder beskyttelse m o d  urimelige kontraktvilkår. Noget sådant 
kunne være til direkte fordel for forbrugerne. (Det vil også inden for fælles­
markedet hindre konkurrencefordrejninger so m  omhandlet i Kommissionens be­
slutning af 23. oktober 1978 (E F T  nr. L  322, s. 36 - Zanussi).)
D et kan dog også hævdes, at gennemskuelige kontraktvilkår er tilstrække­
lige til at beskytte den forbruger, der ønsker at foretage køb i en anden 
medlemsstat. Hvorvidt en sådan gennemskuelighed er egnet til i fornødent 
omfant at henlede udlændinges opm ærksom hed på de særlige forhold vedrørende 
urimelige kontraktvilkår i lovgivningen i det land, hvor købet foretages, 
er et andet spørgsmål, so m  m å  tages op til diskussion.
40. Er standardvilkårene forskellige fra land til land, vil dette også i 
praksis være ensbetydende m ed, at sa m m e standardkontrakter ikke kan 
benyttes inden for hele Fællesskabet: m e n  en ordning, der omfatter Fælles­
skabet so m  helhed, ville bidrage ti l , at omkostningerne i forbindelse m e d  
forbrugerbeskyttelse fordeles mere rimeligt mellem Fællesskabets erhvervsdri­
vende, og vil således medvirke til at styrke udviklingen af et fælles internt 
marked.
41. Pi baggrund af det ovenstående kan det næ ppe undre, at begge fællesskabs­
programmerne klart fremhæver den betydning, so m  spørgsmålet o m  forbrugerbe­
skyttelse i forbindelse m ed  standardiserede kontraktv.i Ikår har. Under over­
skriften "Beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser" opstilles følgen­
de princip:
"Købere af varer eller tjenesteydelser skal beskyttes m o d  misbrug af 
sælgerens stærkere stilling, herunder især m o d  standardkontrakter, der 
affattes ensidigt, urimelig udelukkelse i kontrakterne af væsentlige 
rettigheder, urimelige kreditvilkår, krav o m  betaling for ikke-bestiIte 
varer og aggressive salgsmetoder." (1)
42. Blandt prioriterede mil nævnes under pkt. 24 og 25 i det første program:
"Beskyttelse af forbrugerne m o d  urimelige forretningsmetoder, navnlig 
på følgende områder":
- kontraktbestemmelser;
- garantibetingelser, navnlig for varige forbrugsgoder ...
. .. M e d  henblik herpå vil Kommissionen
- sammenholde de af medlemsstaterne trufne foranstaltninger m e d  de 
internationale organisationers afsluttede eller igangværende under­
søgelser;
- fremsætte alle hensigtsmæssige forslag for Rådet."
Pkt. 18 udtaler , at "denne beskyttelse skal sikres ved love eller andre 
retsforskrifter, enten harmoniserede på fællesskabsplan eller vedtaget direk 
te på dette niveau ..." .
(1) Første program: p k t. 19 ( i)  -  EFT n r. C  92 af 25.4.1975, s . 6.
Andet program: p k t. 28 (1) -  EFT n r. C  133 af 3.6.1981, s. 7.

-  12 -
43. I 1977 afgav D e n  rådgivende Forbrugerkomité en udtalelse vedrørende 
spørgsmålet o m  urimelige vilkår i forbrugeraftaler. D enne udtalelse 
(dok. ENV/240/77 - CCC/48/77 Rev. 1) gik i korthed ud på følgende:
a) D e  i forbrugeraftaler indsatte vilkår bør være lovlige, rimelige og 
let forståelige. Deres affattelse og udformning bør endvidere gøres 
til genstand for harmonisering.
b) D et blev foreslået at oprette et offentligt organ, der er beføjet til:
- at meddele forhåndsgodkendelse til anvendelse af standardvilkår 
på områder, hvor forbrugeren er særlig sårbar (f.eks. inden for 
forsikring, kredit og boligsektoren);
- efter forhandling m ed  de interesserede parter at udstede regler ved­
rørende de standardviIkår, der m å  benyttes;
- at forbyde brugen af visse urimelige vilkår.
Dette organ har således t i l  opgave at forhindre brugen af urimelige 
vilkår i aftaler, der indgås m ed  forbrugere.
c) Der bør udarbejdes en EF-liste over de former for urimelige vilkår, 
der skal forbydes.
d) Der bør udarbejdes en fortegnelse over forbrugerens grundlæggende 
rettigheder ved de vigtigste former for retshandler. Sådanne rettig­
heder skal ikke kunne frafaldes eller tilsidesættes.
e) Kollektive forhandlinger mellem forbruger- og erhvervsorganisationerne 
er kun formålstjenlig® so m  en supplerende foranstaltning.
f) E n  definition af begrebet "urimelige vilkår" er af afgørende betydning. V e d  u rim e­
lige vilkår forstås blandt andet sådanne, der tillLægger den handlende 
fordele eller afskærer forbrugeren fra en ret, således at der ikke læn­
gere er tale o m  en rimelig ligevægt mellem parternes interesser.
g) Fællesskabets aktion bør ikke begrænses t i l  standardviIkårene alene, 
m e n  bør udstrækkes til også at omfatte de kontraktvilkår, so m  forhand­
les individuelt.
g) Der bør indføres en regel, hvorefter Brug af urimelige vilkår bør 
anses so m  en lovovertrædelse.
i) D er bør udfærdiges særlige regler m ed  henblik på tvister.
44. Kommissionen har ikke arbejdet m ed  disse spørgsmål siden 1977 på grund af 
sine forpligtelser på andre områder og på grund af manglende personale. 
Europa-Parlamentet har i mellemtiden i sin resolution vedrørende det andet 
program henstillet, at der blev udarbejdet et direktiv o m  urimelige kontrakt­
vilkår (1).
45. Artikel 5  i konventionen af 19. juni 1980 (2) om , hvilken lov der skal 
anvendes på kontraktlige forpligtelser,indeholder en definition af forbruger­
aftalen, so m  kan lægges til grund af Fællesskabet i forbindelse m ed  udarbej­
delsen af regler for urimelige kontraktvilkår:
(1) EFT n r. C  291 af 10.11.1980, s . 35.
(2) EFT n r. L  266 *f 9.10.1980, s . 1.

-  13 -
"aftaler o m  levering til en person ("forbrugeren") af løsøregenstande el­
ler tjenesteydelser m e d  henblik på en anvendelse, der m å  anses at ligge 
uden for hans erhvervsmæssige virksomhed, eller o m  ydelse af kredit til 
et sådant formål."
46. Europarådet har også behandlet disse spørgsmål: se resolution nr. 76(47), 
der indeholder en henstilling vedrørende urimelige kontraktvilkår, og so m  
blev vedtaget af ministerudvalget den 16. november 1976.
47. Mulige foranstaltninger på fællesskabsplan
P å baggrund af de forhold der gør sig gældende i medlemsstaterne, hvoraf seks 
har en særlovgivning o m  urimelige kontraktvilkår, og en påtænker at
lovgive herom inden for den nærmeste fremtid (se pkt. 26-35), m å
formålet m e d  fællesskabsforanstaltninger her være at sikre, at alle forbrugere 
i Fællesskabet nyder en ensartet og vidtgående beskyttelse m o d  urimelige kon­
traktvilkår: noget sådant vil ikke alene k o m m e  forbrugeren direkte til gode, 
m e n  ville også medføre, at en konkurrencefordrejende faktor inden for Fæ l­
lesskabet elimineres. (Se pkt. 39).
48. Skal der træffes foranstaltninger på fællesskabsplan, m å  m a n  naturligvis 
gå forsigtigt til værks. D e  nationale love der omhandler spørgsmålet o m  uri­
melige kontraktvilkår, er relativt nye, hvorfor det derfor er forståeligt, 
at medlemsstaterne tøver m e d  at opgive de regler, so m  de netop har truffet 
på det pågældende område t i l  fordel for fællesskabsregler. D e  ønsker uden 
tvivl at se, hvorledes deres nationale lovgivning har virket i praksis før 
de træffer en sådan beslutning.
Erfaringerne synes dog at tale for, at m a n  i første om gang starter m e d  at se, 
hvorledes den nationale lovgivning har virket: i Frankrig for eksempel er 
der allerede blevet offentliggjort en række årsberetninger, der redegør for 
de virkninger, so m  loven af 1978 har haft, jf. pkt. 27. Kom m issionen
kan derfor ikke acceptere, at problemet udskydes i det uendelige: af de grun­
de, der er nævnt under pkt. 37-40,er fællesskabsaktioner m o d  urimelige
kontraktvilkår nødvendige, dersom forbrugernes interesser skal sikres en ens­
artet beskyttelse i hele E Ø F .
49. Skal der træffes foranstaltninger på fællesskabsplan,må m a n  på forhånd 
have afklaret en række spørgsmål:
Skal de foranstaltninger, der træffes på fællesskabsplan, omfatte alle urimeli 
vilkår eller kun urimelige standardvilkår? Skal de ydermere begrænses 
til urimelige vilkår i standardiserede kontraktformularer?
a) Argumenter til fordel for at lade alle urimelige kontraktvilkår være 
omfattet
i) D e  fleste medlemsstater, der har taget problemet op til behand­
ling, sondrer ikke mellem standardvilkår og individuelt aftal­
te viIkår.
ii) Det kan være vanskeligt at definere anvendelsesområdet præcist,
dersom sådanne foranstaltninger begrænses til standardvilkår alene: 
ville for eksempel en ikke-standardiseret kontrakt, der indeholder 
et enkelt standardvilkår, være omfattet?
i i i ) ud fra et strengt juridisk synspunkt er der ikke forskel m ellem  
standardvilkår og individuelt aftalte vilkår.

-  14 -
b) Argumenter til fordel for kun at L ade standardviLkir være omfattet
i) Langt de fleste handler, so m  indgås m ed  forbrugere , er enten 
underkastet standardvilkår eller falder ind under den i pkt. 4(b) 
nævnte kategori (pladshandel), hvor de almindelige lov­
bestemmelser finder anvendelse, da parterne ikke har aftalt 
nogen vilkår. M a n  kan imidlertid vanskeligt forestille sig, at 
en handlende hver gang han indgår en aftale m ed  en for­
bruger - udarbejder en helt ny kontrakt, der hverken indeholder 
eller er underkastet standardvilkår. E n  sådan fremgangsmåde 
ville være yderst tidskrævende og økonomisk set kun rimelig i 
de tilfælde, hvor handelen involverer meget store pengebeløb: og 
forbrugeren vil da næsten altid være repræsenteret af en advokat.
ii) Netop ved standardviIkårene er der en større tendens t i l  at favo­
risere den handlende på bekostning af forbrugeren. D a  så­
danne vilkår er udarbejdet af eller - hvad der er mere almindeligt 
på vegne af den handlende uden forbrugerens deltagelse, 
kan det ikke undre, at de ofte ensidigt tilgodeser den hand­
lende interesser. Sådanne vilkår vil derfor meget ofte være 
urimeli ge.
c) Argumenter t i l  fordel for kun at medtage urimelige vilkår, der fore­
k om m er i standardiserede kontraktvilkår
E n  fællesskabsordning vedrørende urimelige kontraktvilkår
skulle formentlig indbefatte en vis form for "watchdog"- eller 
"præventiv"-ordning, hvor kontraktvilkårenes rimelighed kontrolleres 
på forhånd og m ed  mulighed for at slette urimelige vilkår. D et er 
klart, at kun meget få vilkår er urimelige under alle tænkelige omstæn­
digheder: i de fleste tilfælde vil vilkårets rimelighed afhænge af den 
kontekst, hvori det indgår. Hvis "watchdog"-ordningen derfor skal være 
til nogen nytte overhovedet og indbefatte kontrol m e d  vilkår, hvis ri­
melighed afhænger af deres kontekst, m å  en sådan ordning nødvendigvis 
være begrænset ti l  standardiserede kontraktformularer alene.
50. Er det nødvendigt at udarbejde en liste over urimelige vilkår eller skul­
le m a n  hellere nøjes m ed  en enkelt klausul, der definerer hvad der m å  
anses for "urimeligt"?
For at kunne besvare dette spørgsmål m å  m a n  først undersøge handelspraksis. 
Standardkontraktvilkår tager normalt sigte på at blive benyttet i en lang 
række individuelle tilfælde, således at den kontrakt, der indgås m ed  den en­
kelte forbruger, næsten m å  siges at være masseproduceret.
Antallet af benyttede standardvilkår er imidlertid overordentlig stort: 
justitsministeriet i Forbundsrepublikken Tyskland har for eksempel anslået, 
at der rundt regnet anvendes 200 000 - 300 000 standardviIkår i Tyskland.
Disse kontrakter varierer alle afhængig af, hvilke varer eller tjenesteydel­
ser der udbydes til forbrugeren. D e  ændres og ajourføres jævnligt, således 
at de i videst muligt omfang tjener kontraktaffatternes interesser.
D et er den almindelige opfattelse såvel hos de handlende so m  hos for­
brugerne, at kontrakter ikke bør indeholde urimelige vilkår eller en urimelig 
kombination af sådanne: en generalklausul, der definerer hvad der m å  anses 
for urimeligt, synes derfor den mest acceptable løsning. D et er på den anden 
side yderst vanskeligt i forbindelse m ed  en given kontrakt at foretage en 
isoleret bedømmelse af et bestemt urimeligt vilkår eller urimelig kombination 
af sådanne, da betydningen af de enkelte vilkår skal ses ud fra den kontekst 
hvori de indgår, o - · en vurdering af en generalklausul, der

-  15 -
definerer en urimelig adfærd, i ^modsætning til en liste over
urimelige vilkår, er derfor vanskelig at foretage. D et burde væ re 
muligt at nå t i l  enighed o m  hvilke vilkår, der aldrig bør forekom m e i en for­
brugeraftale - for eksempel et vilkår, der udelukker den erhvervsdrivendes 
ansvar for fejl, der er begået forsætligt eller uagtsomt. E n  liste over uri­
melige kontraktvilkår vil selvsagt ikke blive særlig lang, da m a n  vanskeligt 
kan forestille sig ret m ange vilkår, so m  ville være urimelige under alle tæn­
kelige omstændigheder.
51. Skal der indgøres en såkaldt "watchdog"-ordning m e d  henblik på urimelige 
viIkår?
A f de ovennævnte grunde synes en sådan ordning nødvendig m e d  henblik på at 
kontrollere udviklingen inden for standardviIkår og på at eliminere eventuel­
le vilkår, der anses for urimelige.
Det vil ikke blive let at nå frem til en fællesnævner for de m eget forskellige 
"watchdog"-ordninger, der er i brug i de enkelte medlemsstater. Ikke alle vil 
formodentlig kunne nå til enighed o m  indførelsen af en ordning svarende til 
den danske eller den engelske. E n  sådan ordning ville imidlertid være den 
bedst egnede, når henses ti l  erhvervskredsenes modvilje m o d  ethvert forsøg 
på at løse problemet vedrørende urimelige kontraktvilkår ved en præskriptiv 
liste eller strafferetlige sanktioner.
D et ville næppe være muligt at overlade det til forbrugerne eller erhvervs­
sammenslutningerne alene at bekæ m pe urimelige kontraktvilkår, da ethvert 
skridt fra deres side nødvendigvis vil være begrænset til et konkret tilfælde. 
E n  sådan ordning ville i øvrigt heller ikke have den generelle virkning s o m  
ville kunne opnås ved en undersøgelse af standardvilkårene inden for en hel 
industribranche og ved forhandling m ed  de relevante handelssammenslutninger, 
hvorved de standardvilkår, der benyttes inden for den pågældende branche, 
tages op ti l  en samlet vurdering.

- 16 -
52. Pi baggrund af ovenstående synes der at være to grundlæggende mulig­
heder for at gribe ind.
For det første kunne der udarbejdes et direktiv - den almindelige frem­
gangsmåde ved fastsættelse af fælles standarder for hele Fællesskabet.
D a  problemet vedrørende urimelige vilkår gribes så forskelligt an i de 
enkelte lande, kunne dette vise sig at blive en meget besværlig frem­
gangsmåde. M e n  det ville m åske være en idé at drøfte mulighederne for 
at vedtage et direktiv eller en anden form for EF-retsakt, so m  
fastlægger de grundlæggende regler, der skal overholdes, m e n  so m  i vid 
udstrækning overlader det til medlemsstaternes myndigheder at afgøre, 
hvorledes disse regler skal gennemføres.
D et kunne i denne sam m enhæ ng være formålstjenligt m e d  en indgående drøf­
telse af bestemmelsernes eventuelle indhold, so m  f.eks.:
a) En gentralklausul, dtr defintrtr urimelige vilkår, eksempelvis ved  
at fastsætte, at et vilkår, der tillægger den part, so m  opstiller 
vilkåret, en urimelig fordel, er uden retsvirkning. E n  sådan be­
stemmelse ville imidlertid ikke nødvendigvis medføre, at der ikke 
længere i praksis anvendes urimelige vilkår, idet det vil kræve
en afgørelse fra en domstol eller et forvaltningsorgan at få fastslået, 
hvorvidt et givet vilkår er urimeligt i henhold til definitionen. 
M edm indre der indføres en sådan ordning m e d  forudgående kontrol, so m  
skitseret under pkt. 51, vil forbrugeren i praksis skulle sagsøge 
eller sagsøges af sælgeren for at få fastslået, o m  vilkåret er rime­
ligt eller urimeligt.
b) E n  liste over urimelige og dermed ugyldige vilkår ville have den for­
del, at urimelige kontraktvilkår hurtigt kunne identificeres. S o m  
nævnt under pkt. 50 ville en sådan liste nødvendigvis blive ret 
kort, eftersom kun få vilkår vil være urimelige under alle tænkelige 
omstændigheder. D e n  kunne f.eks. indeholde vilkår, der har til formål
•at indskrænke domstolenes kompetence, vilkår, der begrænser sælgerens 
ansvar i  tilfælde af forsømmelighed eller i tilfælde, hvor forbrugeren 
påføres persr -skade eller død, samt vilkår, der tillægger sælgeren 
en "for*r>  esfrist" efter kontraktens ikrafttræden, uden at der

-  17 -
indrømmes forbrugeren en sådan.
c)Bestemmelser vedrørende mulige kontrolforanstaltninger og tvangsmidler, 
idet håndhævelsesproblemet fortsat vil bestå, også selv o m  der findes en 
liste over urimelige vilkår. Erfaringer fra medlemsstaterne har vist, at 
det kan forekomme, at handlende uagtsomt eller forsætligt vedbliver m e d  
at benytte et vilkår eller en formulering, der er uden retsvirkninger, 
selv o m  anvendelsen heraf er blevet kriminaliseret (som  i D et forenede 
Kongerige og Irland).
Disse problemer kunne løses, for så vidt angår standardkontrakter, hvis det 
fastsattes, at disse skal godkendes på forhånd, so m  det er foreslået under 
pkt. 51.
53. S o m  alternativ til et direktiv eller sideløbende herm ed kunne det være muligt 
at opnå positive resultater ad andre veje end ved lovgivning. For eksempel 
kunne der tilskyndes t i l , at der under ledelse af et offentligt organ 
indledes drøftelser mellem forbrugerorganisationer og repræsentanter for 
handel og industri inden for de enkelte økonomiske sektorer m e d  henblik 
på at bringe anvendelsen af urimelige kontraktvilkår til ophør inden for 
disse sektorer. Dette ville på fællesskabsniveau svare til de fremgangsmåder, 
so m  m ed  godt resultat er blevet anvendt af forbrugerombudsmanden i D anm ark 
og af generaldirektøren for Fair Trading i D et forenede Kongerige (beskrevet 
under henholdsvis pkt. 3 1  og 33). Fællesskabets udnyttelse af sådanne er­
faringer ville imidlertid være en væsentlig nyskabelse og ville kræve 
et meget grundigt forberedende arbejde.
O pm ærksom heden kunne til en begyndelse rettes m o d  varer og tjenesteydelser, 
der i det store og hele er ensartede i Fællesskabet, såsom  motorkøretøjer, 
cykler, elektrisk husholdningsudstyr, radio- og fjernsynsudstyr, fotogra­
fiapparater og rejser. Målet skulle være at opstille en godkendt definition 
på urimelige vilkår for hver sektor, og på grundlag heraf skulle det væ re 
muligt at etablere en liste over urimelige vilkår, so m  ikke bør forekom m e 
i kontrakten m ed  forbrugere. D et kunne også være muligt at regulere udform­
ningen af standardkontrakter, så dé bedre kunne sammenlignes af forbrugerne.
54. Formålet m ed dette dokument er at lægge op til drøftelse af problemerne i 
forbindelse m ed  urimelige vilkår i kontrakter, der indgås m e d  forbrugere. 
Kommisisonen for D e  europæiske Fællesskaber opfordrer herved til,  at de, der 
interesserer sig for emnet, fremsætter deres kommentarer m e d  henblik på 
forberedelsen af initiativer på fællesskabsniveau.