DA Den Europæiske Unions Tidende C 277/125

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Handlingsplan for gennemførelse af EU-dyresundhedsstrategien

(KOM(2008) 545 endelig)

(Tillægsudtalelse)

(2009/C 277/26)

Ordfører: Leif E. NIELSEN

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 24. februar 2009 under henvisning til artikel 29 A i gennemførelsesbestemmelserne til forretningsordenen at udarbejde en tillægsudtalelse om:

»Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Handlingsplan for gennemførelse af EU-dyresundhedsstrategien«

KOM(2008) 545 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Leif E. Nielsen til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. april 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 453. plenarforsamling den 13.-14. maj 2009, (mødet den 13. maj), følgende udtalelse med 189 stemmer for, 2 imod og 11 hverken for eller imod:

1. Konklusion

1.1. EØSU støtter Kommissionens forslag til gennemførelse af dyresundhedsstrategien og anerkender, at Kommissionen i vidt omfang har taget hensyn til EØSU’s bemærkninger, som blev afgivet i forbindelse med fremlæggelse af forslaget til den nye strategi. EØSU gentager sin opfordring til at styrke EU’s indsats for forebyggelse, overvågning og bekæmpelse af alvorlige smitsomme husdyrsygdomme, hvoraf adskillige fortsat medfører risici på globalt plan. EØSU håber derfor fortsat, at EU’s fremtidige regler vil få størst mulig afsmittende virkning på omverdenen, lige som Kommissionen bør medvirke til klar forståelse af ny EU-lovgivning i de relevante tredjelande og udnytte ekspertise og ressourcer i medlemslandene i forbindelse med kriseløsning. Indsatsen bør imidlertid skærpes i forhold til ulandene, og indikatorerne bør udvikles som en af de første prioriteter i betragtning af deres fundamentale betydning. Det er endvidere vigtigt at Veterinærfonden bibeholdes, og at medlemsstaternes medfinansiering harmoniseres for at undgå konkurrenceforvridning.

2. Baggrund

2.1. EØSU tilsluttede sig i 2007 Kommissionens forslag til en ny strategi for dyresundhed for perioden 2007-2013 (1). Den foreliggende handlingsplan er en udmøntning af strategien med en tidsplan for de 31 detaljerede tiltag (2), der skal gennemføres frem til år 2013 inden for de 4 indsatsområder (prioritering, lovgivningsramme, forebyggelse, samt forskning mv.). De vigtigste elementer er en ny EU-dyresundhedslov samt en revision af udgifts- og ansvarsfordelingen. Hertil kommer intentionen om EU’s medlemskab på længere sigt af World Organisation for Animal Health (OIE), foranstaltninger mod sundhedsmæssige barrierer for eksport, kategorisering og prioritering af risici i forbindelse med dyresygdomme og kemiske risici, retningslinier for biosikkerhed på besætningsniveau og ved grænserne, udvikling af elektroniske informationssystemer, styrkelse af EU’s antigen- og vaccinebanker, udviklingen af ny medicin og vacciner samt overvågning af zoonotiske mikroorganismers resistens mod antibiotika. Det overordnede formål er at forenkle og forbedre gældende og ny lovgivning samt at sikre mere effektive regler. Kommissionen vil derfor systematisk vurdere de enkelte forslag og herunder overveje mulige alternativer for at sikre bedre og enklere lovgivning.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Handlingsplanen er relevant og velovervejet, og EØSU påskønner den store grad af åbenhed og samarbejdsvilje, der har præget processen indtil videre, herunder Kommissionens hensyntagen til EØSU’s bemærkninger. Afgrænsning og prioritering af de områder, som handlingsplanen skal omfatte, bør imidlertid fremskyndes og som udgangspunkt baseres på den indbyrdes prioritering af risikoen for sygdommenes indvirkning på mennesker, deres lidelsesvoldende effekt på dyr samt hensynet til de økonomiske konsekvenser for producenter og virksomheder.

3.2. Det er som tidligere påpeget af EØSU afgørende for EU’s troværdighed, at EU’s institutioner og medlemsstater overholder egne tidsfrister for fremlæggelse, vedtagelse og iværksættelse af de konkrete bestemmelser, hvilket desværre oftest mere er undtagelsen end reglen. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen i det mindste fastsætter realistiske tidsfrister for fremlæggelsen af egne forslag og rapporter og overholder disse tidsfrister i praksis.

3.3. Det burde derfor i forbindelse med tidsfristerne for de enkelte foranstaltninger desuden klart fremgå, at den angivne »vejledende tidsplan for lovgivningsinitiativer/dato for afslutning« refererer til fremlæggelsen af forslag og ikke den endelig beslutning, som vil være resultatet af en efterfølgende og tidskrævende beslutningsproces. Det er specielt uklart, når det anføres, at de særlige aktioner vedrørende dyrevelfærd, som er beskrevet i den respektive handlingsplan fra 2006 (3), nu indgår som en integrerende del af dyresundhedsstrategien, idet tidsplanen herfor i vidt omfang allerede var overskredet umiddelbart efter fremlæggelsen.

3.4. Det er afgørende, at beskyttelsesniveauet styrkes ved en gennemførelse af de enkelte foranstaltninger, samt at disse bliver mere effektive, og at det sker i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og bestræbelserne for bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer. Det er desuden vigtigt, at opfølgningen på dyresundhedsstrategien sker i et åbent samarbejde med medlemsstaterne og interesseorganisationerne, blandt andet gennem kommunikationsplanen og Den Rådgivende Komité for Dyresundhed.

4. Specifikke bemærkninger

4.1. EØSU støtter det overordnede mål om at skabe én lovgivningsmæssig ramme, som definerer fælles principper og krav på dyresundhedsområdet og angiver grænsefladerne til gældende lovgivning på områder som dyrevelfærd, fødevaresikkerhed, folkesundhed, landbrugspolitik mm. Den tilsigtede forenkling og effektivisering af lovgivningen vil samtidig medvirke til at skabe et mere overskueligt og åbent politikområde, men forudsætter samtidig en tværfaglig tilgang og inddragelse af hensynene til fødevaresikkerhed, dyresundhed og smittebeskyttelse. Det er nødvendigt at udnytte synergien på disse områder, lige som dyrevelfærd i højere grad end tidligere bør indgå som en integreret del af husdyrsundhedsområdet, hvor det er relevant.

4.2. Kategoriseringen af dyresygdomme og definition af »det acceptable risikoniveau« indebærer en stor udfordring for partnerskabet. Arbejdet bør som udgangspunkt gennemføres på videnskabeligt grundlag, således at sygdommene kategoriseres i henhold til epidemiologi og kontrolmuligheder. Det er dog samtidig nødvendigt, at sygdommenes økonomiske og handelsmæssige konsekvenser indgår i vurderingen.

4.3. Interventioner og midler vil ifølge handlingsplanen »fokusere på sygdomme med særlig offentlig relevans«. Det er i sagens natur sygdomme, som udgør en trussel mod human sundhed, men »offentlig relevans« og den dermed forbundne finansiering bør også omfatte sygdomme, som har alvorlige økonomiske konsekvenser for erhvervet og dermed for medlemsstaternes økonomi.

4.4. Det er endvidere afgørende, at der lægges op til en højere grad af overensstemmelse mellem EU’s regler og OIE’s anbefalinger, når den eksisterende lovgivning på området skal forenkles og revideres. Det er samtidig vigtigt at undgå uhensigtsmæssige konkurrencemæssige begrænsninger mellem medlemslandene og i forhold til tredjelandene. Ved udarbejdelse af ny lovgivning på det veterinære og dyrevelfærdsmæssige område er det derfor nødvendigt, at EU arbejder på forståelse herfor i tredjelandene samt størst mulige grad af harmonisering.

4.5. Den tilsigtede »effektive og ansvarlige model for omkostningsdeling« bør fortsat baseres på en fælles finansiering fra EU og medlemsstaterne, men også på erhvervets ansvar og hidtidige omkostninger til sygdomsforebyggelse og -bekæmpelse. EU’s finansiering gennem Veterinærfonden bør således opretholdes, mens der bør ske en harmonisering af medlemsstaternes medfinansiering for at undgå konkurrenceforvridning som følge af forskelle i fordelingen mellem offentlig og privat finansiering. Der bør være mulighed for erstatning til dækning af såvel direkte som indirekte omkostninger, således at incitament til at anmelde udbrud af alvorlige smitsomme husdyrsygdomme fastholdes ubetinget i den fremtidige husdyrsundhedsstrategi. Det vil som anført af Kommissionen være nødvendigt at udarbejde en grundig analyse af de foreliggende muligheder, før der udarbejdes forslag til en harmoniseret model for omkostningsdeling.

4.6. Fodersektoren har stor betydning for dyresundheden og håndteringen af foderstoffer er derfor vigtig for smittebeskyttelsen. EØSU savner imidlertid en nærmere begrundelse for forslaget om at inddrage finansielle garantier i fodersektoren, uden at der tilsyneladende er gjort brug af konklusionerne i den foreliggende rapport om finansielle garantier i fodersektoren (4).

4.7. Som tidligere påpeget af EØSU bør vaccination bl.a. af hensyn til befolkningens accept anvendes i forbindelse med bekæmpelse af sygdomsudbrud, hvis den med fordel kan erstatte eller supplere nedslagning af sunde dyr. Som også påpeget af Kommissionen bør vaccination imidlertid gennemføres under hensyn til den konkrete situation og baseres på anerkendte principper og faktorer, herunder vaccinens tilgængelighed og effektivitet, valide tests, internationale guidelines og mulige handelshindringer, kosteffektivitet samt mulige risici relateret til brugen af vaccinen.

4.8. Der er behov for yderligere forskning og udvikling i så henseende, lige som det i den forbindelse er afgørende, at Kommissionen søger at udbrede den generelle forståelse for EU’s vaccinationspolitik uden for EU’s grænser med henblik på at mindske antallet af tvivlstilfælde i forbindelse med eksport.

4.9. Den akutte kriseløsning har hidtil i høj grad været et anliggende mellem den enkelte medlemsstat og pågældende tredjeland, og det er i den sammenhæng helt afgørende, at problemerne også i fremtiden løses i et fællesskab mellem de involverede parter. Den nuværende arbejdsdeling har vist sig god, og derfor skal der fortsat være mulighed for individuel forhandlingsret under forudsætning af, at Kommissionen løbende orienteres.

4.10. Der gennemføres i dag en række foranstaltninger på de fleste landbrug som en kombination af konkrete tiltag, rutiner og almindelig sund fornuft. Det medfører imidlertid betydelig retslig usikkerhed, hvis disse frivillige smittebeskyttende foranstaltninger, som oftest gennemføres på producenternes initiativ eller som følge af organisationernes rådgivning, skal anvendes i forbindelse med udarbejdelsen af en model for omkostningsdeling.

4.11. Selv om det umiddelbart forekommer velbegrundet at vurdere, hvorvidt husdyrproducenten i det enkelte tilfælde har gjort tilstrækkeligt for at forhindre introduktion og spredning af en smitsom husdyrsygdom, er det problematisk at lægge denne vurdering til grund for afgørelsen om økonomisk kompensation. Som følge af utilstrækkelig viden om effekten af forebyggende foranstaltninger for de forskellige dyrearter er det på nuværende tidspunkt meget vanskeligt at anvende sådanne regler i praksis. Det er derfor nødvendigt at gennemføre et forsknings- og udviklingsarbejde for at afdække mulighederne og deres anvendelighed i praksis.

4.12. De basale regler for biosikkerhed bør udmøntes gennem lovgivning, som kan suppleres med mere specifikke regler i form af guidelines tilpasset forskellige dyrearter eller produktionsformer (f.eks. hobbylandmænd). Derudover er der behov for en fortsat informationsindsats i samarbejde mellem myndigheder og erhvervsorganisationer.

4.13. Forskning, udvikling og rådgivning er afgørende for at realisere strategiens mål. Det meste af forskningen har kun værdi fra det tidspunkt, hvor den implementeres i produktion, rådgivning og kontrol. Derfor er videnoverførsel et vigtigt indsatsområde. Den »Strategiske forskningsdagsorden« mangler således fokus på forebyggelse i form af tiltag, der ikke involverer anvendelsen af veterinærmedicin. Husdyrbrugsorganisationerne bør derfor involveres mere i det løsningsorienterede arbejde, end Kommissionen tilsyneladende har til hensigt.

4.14. Med et større antal medlemsstater er der øget risiko for, at standarderne sættes efter laveste fællesnævner. Det bør være muligt for enkelte medlemsstater at »gå foran«, hvis det kan ske uden at skade fællesskabets interesser. Det vil gøre det muligt at indhente erfaringer, som efterfølgende kan udnyttes af de øvrige medlemsstater. Som eksempel kan nævnes, at Kommissionen først påregner at fremlægge forslag om elektronisk identifikation af kvæg til erstatning af øremærker i 2011, hvorefter følger en tidskrævende beslutningsproces. I betragtning af de klare fordele i form af arbejdsbesparelsen på bedrifterne, den forbedrede registrering af behandlede dyr og dermed mere sikre analyser samt forbedret produktsikkerhed, bør der være mulighed for at fremskynde indførelsen.

Bruxelles, den 13. maj 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Kommissionens meddelelse fra 2007 vedrørende en ny dyresundhedsstrategi for EU (2007-13) – »Det er bedre at forebygge end at helbrede« KOM(2007) 539 endelig, og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse af 16.1.2008, EUT C 151 af 17.6.2008.

(2) Kommissionens meddelelse (2008) 545 omhandler 21 tiltag, men i den interne planlægning opereres der med 31, se f.eks. http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/strategy/pillars/action_en.htm

(3) KOM(2006) 13 handlingsplanen for dyrebeskyttelse og -velfærd og EØSU’s udtalelse af 26.10.2006, EUT C 324 af 30.12.2006.

(4) Bilag til KOM(2007) 469 vedr. finansiel sikkerhedsstillelse i foderstofsektoren med beskrivelse af eksisterende ordninger.