KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 06.05.1997 
KOM(97) 197 endelig udg. 
• V**t •{•" 
ïÉïf ! 
, • ft.*"*> •- • 
'i'1' 
v H MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
En dagsorden for byerne 
i Den Europæiske Union 

-2-
INPHOLDSFQRTEGNELSE 
INDLEDNING 
1. UDFORDRINGER FOR EUROPAS BYER 4 
1.1 Byerne i en ændret sammenhæng 4 
1.2 Byer, arbejdsløshed og social udstødelse 5 
1.3 Ubalancer i det europæiske bysystem 6 
1.4 Bymiljø 6 
1.5 Magtopdeling og bysamfundets integration 7 
2. NUVÆRENDE INDSATS PÅ EU-NIVEAU I FORBINDELSE MED BYUDVIKLING 8 
2.1 Fremme af konkurrenceevnen og beskæftigelsen 8 
2.2 Politik til fremme af økonomisk og social samhørighed 10 
2.3 Transport og transeuropæiske net 11 
2.4 Fremme afbæredygtig udvikling og livskvaliteten i byerne 13 
3. RETNINGSLINJER FOR FREMTIDEN 13 
3.1 Behovet for et byperspektiv i Den Europæiske Unions politikker 14 
3.2 Serviceydelser af offentlig interesse og byudvikling 16 
3.3 Strukturfondenes bidrag 16 
3.4 Øget viden og fremme af udveksling af erfaringer mellem byerne 17 
4. OPFØLGNING AF MEDDELELSEN 18 
BILAG 
Bilag 1 : Socioøkonomiske data om fattigdom og ugunstige forhold i byerne 
Bilag 2: Lokale udgifter i EU-medlemsstaterne 
Bilag 3 : Strukturfondenes effekt for byerne 
Bilag 4: Nogle kommende arrangementer 
INDLEDNING 
Europas byer er fortsat bade dets vigtigste kilde til skabelse af velstand og centrum for dets 
sociale og kulturelle udvikling. Der er imidlertid voksende problemer i forbindelse med 
hurtige økonomiske tilpasninger, arbejdsløshed, miljøforhold og trafikal overbelastning, 
men også fattigdom, dårlige boligforhold, kriminalitet og narkotikamisbrug. 
Der sættes i den europæiske politik allerede ind over for mange af de problemer, der berører 
Europas byer, men denne indsats har ofte været usammenhængende, reaktiv og uden større 
visioner. Det er klart, at der kræves nye bestræbelser for at styrke eller genoprette de 
europæiske byers rolle som steder for social og kulturel integration, kilder til økonomisk 
velstand og bæredygtig udvikling og som demokratiets baser. 
På europæisk plan har Europa-Parlamentet og Regionsudvalget støttet en mere aktiv indsats 
fra Unionen inden for byudvikling, og medlemsstaterne og Europa-Kommissionen erkendte 
deres fælles interesse i en fremtidig bæredygtig udvikling af byerne på den nylig afholdte 
FN-konference om bæredygtig byudvikling (Habitat II). 
I den her foreliggende meddelelse undersøges mulighederne for at forbedre byudviklingen 
og gøre Fællesskabets nuværende indsats i byområder mere effektiv. Hensigten er ikke at 
udvikle europæiske bypolitikker for spørgsmål, der bedst kan behandles på lokalt eller 
regionalt plan. Da det imidlertid er klart, at byerne i Den Europæiske Union står over for en 
række fælles problemer, er der også på europæisk plan mulighed for sammen at fremme 
potentielle løsninger. Det vil ikke kræve yderligere beføjelser på europæisk plan. Der kan 
opnås meget ved en mere fokuseret satsning med anvendelse af de eksisterende 
instrumenter på nationalt plan og fællesskabsplan og øget samarbejde og koordinering på 
alle niveauer. 
Der er to andre faktorer, der bør tages i betragtning, når byspørgsmål drøftes på EU-plan. 
For det første giver udfordringerne i forbindelse med byudvikling Unionen mulighed for at 
blive et mere meningsfyldt organ for borgerne i kraft af, at den bringer dem håndgribelige 
fordele i deres dagligliv. Det kræver også en klarere erkendelse af betydningen af lokalt 
demokrati, det politiske myndighedsniveau nærmest borgerne. For det andet spiller byerne 
en afgørende- rolle i konsolideringen af en europæisk samfundsmodel baseret på lige 
muligheder uanset køn og etnisk oprindelse. Byernes myndigheder kan ikke stå alene om at 
sætte ind på så store spørgsmål, men de bør fuldt ud inddrages i politikken på disse 
områder, da der ikke kan skabes effektive løsninger på det praktiske plan uden deres aktive 
medvirken. 
Denne meddelelse består af fire dele. Første del beskriver de hovedudfordringer, der i 
større eller mindre grad berører alle byer. Anden del gennemgår de eksisterende EU-
politikker, der direkte eller indirekte har en effekt for byerne. Tredje del indeholder 
forslag til retningslinjer for fremtidige aktioner og skitserer en tilgang til bypolitikken i 
Europa, der kan danne udgangspunkt for debatten. Fjerde og sidste del omhandler en 
opfølgning af denne meddelelse, særlig ved afholdelse af et "Byforum" i 1998. 
-4 
1. UDFORDRINGER FOR EUROPAS BYER 
Ca. 80% af den europæiske befolkning bor i større eller mindre byer, og Europa er 
dermed den mest urbaniserede verdensdel. Selv om de europæiske byområder kan være 
ret så forskellige indbyrdes, har de også en del fælles træk. der kort sammenfattes her i 
det første afsnit. 
1.1 Byerne i en ændret sammenhæng 
Ca. 20% af europæerne bor i store byområder med over 250 000 indbyggere, andre 20% 
bor i mellemstore byer, og 40% i byer med 10-50 000 indbyggere. London og Paris er de 
eneste to europæiske byområder med et indbyggertal på ca.10 millioner. 
De befolkningsmæssige data bekræfter, at urbaniseringen af det europæiske samfund 
fortsætter, om end i et langsommere tempo end i de foregående årtier. 
Befolkningstilvæksten i byerne er et resultat af de naturlige vækstrater, tilvandring fra 
landdistrikter og mindre velstillede områder og indvandring specielt fra tredjelande. I 
international sammenhæng har EU modtaget mange immigranter, og det har medvirket til 
at opveje tendensen til et fald i befolkningstallet. I 1990 f.eks. ansloges det, at 
indvandringen til medlemsstaterne udefra var på 2.1 mio., mens omkring 1 mio. 
mennesker forlod EU. Bortset fra Irland oplever uile medlemsstaterne nu en 
nettoimmigration. Skønnene for perioden 1987-1991 tyder på, at to tredjedele af 
indvandrerne er flyttet til de store industribyer og hovedstæderne. 
Andre byer har imidlertid oplevet et fald i indbyggertallet i 1980'erne. Del hænger 
hovedsagelig sammen med, at de traditionelle arbejdsgivere er forsvundet eller flyttet, og 
at der er sket en udflytning til forstæderne. Bruxelles, London, Paris, Lille. Porto. 
Hannover, Torino, Barcelona og Randstad-byerne i Nederlandene er alle eksempler på, at 
bycentrene har mistet indbyggere sammenholdt med yderområderne. Denne spredning af 
boliger, arbejdssteder og fritidsfaciliteter medfører bl.a. et stigende behov for transport. 
Okonomisk set er de større byer fortsat hovedkilden til velstand, og i relation til deres 
befolkningstal bidrager de uforholdsmæssigt meget til det regionale eller nationale BNP, 
hvilket afspejler den højere produktivitet i byerne. BNP-væksten har imidlertid ofte været 
af en art, der ikke har givet flere arbejdspladser. F.eks. har byregionerne Bruxelles, 
Rhinen-Ruhr og London haft en årlig BNP-vækst på 5-6%, mens den årlige vækst i 
beskæftigelsesskabelsen i samme periode har været på +0,2 (Bruxelles), +0,1 (Rhinen-
Ruhr) og -0,2 (London). Tilsvarende har nogle af de mellemstore byer såsom Parma, 
Rennes, Cambridge, Braga og Volos haft en fortsat vækst på grundlag af økonomisk 
succes. 
I hovedparten af byerne er den samlede beskæftigelse siden midten af 1980'erne vokset 
som følge af en betydelig ekspansion i servicesektoren, der i dag tegner sig for ca. 60-
80% af alle arbejdspladser i byerne, og som i de fleste tilfælde har opvejet tabet af 
arbejdspladser i industrien. Ca. en tredjedel af arbejdspladserne i servicesektoren ligger i 
de ikke-markedsrettede dele af den, herunder offentlig administration, uddannelse, 
sundhed og den sociale sektor, som det fremgår af bl.a. eksemplerne Bruxelles, Rom, 
Helsinki, Stockholm og København. I mange byer sætter de midler, der kan anvendes til 
offentlige udgifter, dog en grænse for væksten i den ikke-markedsorienterede-de! al' 
servicesektoren. Hvad angår de resterende to tredjedele af jobbene i servicesektoren. 
-5-
ligger de hovedsagelig inden for finansielle tjenesteydelser, forsikring, transport og 
kommunikation, detailhandel og hotel- og restaurationsvirksomhed. 
De byer, der har haft sværest ved at tilpasse sig de ændrede omstændigheder, er dem, der 
tidligere var afhængige af ressourcebaserede industrier, eller som ligger i regionale 
økonomier, der er afhængige af en traditionel landbrugssektor. Byerne i det østlige 
Tyskland har særlige vanskeligheder, navnlig fordi de undergår en hurtig 
omstrukturering, der strakte sig over årtier i andre byer i EU. 
Det er klart, at byernes fremtidige udvikling vil ske ud fra andre faktorer end tidligere. 
Serviceaktiviteter såsom telekommunikation og transport, bioteknologi, højteknologisk 
virksomhed, international handel og detailhandel og udvikling af informationssamfundet1 
og også uddannelse og forskning vil få stigende betydning. Desuden er miljøet og andre 
livskvalitetsforhold ved at blive stadig vigtigere faktorer, der påvirker placeringen af nye 
aktiviteter. Byerne står derfor over for den udfordring til stadighed at skulle tilpasse sig 
til hurtige forandringer i de økonomiske sektorer og på andre områder. Denne nye 
udviklingsform indebærer en risiko for yderligere tvedeling af bysamfundene og en 
udfordring med hensyn til stadig genuddannelse af arbejdsstyrken. 
1.2 Byer, arbejdsløshed og social udstødelse 
Der er betydelige problemer med at fremskaffe tilstrækkelige data, men de foreliggende 
skøn synes at bekræfte, at arbejdsløsheden i byerne er højere end EU-gennemsnittet. De 
tætbefolkede områder i EU havde en arbejdsløshed på 11,9% i 1995, sammenholdt med 
10.8% for landdistrikterne og 9,0% for områder med delvist bypræg, ofte beliggende nær 
stærkt urbaniserede centre2. EU-gennemsnittet lå i 1994 på 10,8%. Gennemsnitstallene 
dækker over forskellige faktiske forhold. Nogle byer har en forholdsvis lav arbejdsløshed 
(f.eks. Milano, Frankfurt), mens andre overskrider det nationale og europæiske 
gennemsnit med mindst en femtedel (f.eks. Bruxelles, Birmingham, Kôln, København. 
Napoli, Palermo osv.). 
Den nuværende udvikling af nye økonomiske muligheder i mange byer øger de 
økonomiske og sociale uligheder. Mens den mere velkvalificerede del af arbejdsstyrken 
kan konkurrere i en åben økonomi, har der vist sig en mere sårbar gruppe, der lever i 
permanent eller delvis permanent udstødelse. Uddannelse og adgang til arbejdsmarkedet 
er blevet vigtige faktorer, der deler bybefolkningen. Det har i den henseende betydning, 
at halvdelen af de arbejdsløse i EU er langtidsledige, mens langtidsledige i tætbefolkede 
områder udgør 56,1% af samtlige ledige. I byerne kommer nøden til udtryk på mange 
måder, herunder et stigende antal fattige og hjemløse, social isolation, dårlige 
boligforhold, narkotikamisbrug og kriminel adfærd. 
I mange europæiske byer har udstødelse medført, at nogle sociale grupper isoleres i 
kvarterer med dårlige faciliteter. Dette mønster har længe kunnet ses i nordeuropæiske 
Se også KOM(96)607 af 27.11.96: 'Europa i spidsen for det globale informationssamfund: Rullende 
handlingsplan'. 
Data fra undersøgelse af arbejdsstyrken i 11 EU-lande (ikke Luxembourg, Østrig, Sverige og 
Finland). Tætbefolkede områder har over 500 indbyggere pr. km2 og tegner sig for 50% af den 
europæiske befolkning. Landdistrikter har under 100 indbyggere pr. km2 og tegner sig for 22% af 
befolkningen. 28% af befolkningen bor i mellemzoner, der har mellem 100 og 500 indbyggere pr. 
km2. 
-6-
byer, og det vinder nu også frem i sydeuropæiske byer. Nogle kvarterer i større byer har 
en arbejdsløshed på over 30% (se bilag I) og scorer meget lavt med hensyn til 
uddannelse. I mange byer overlapper social udstødelse også med den kulturelle og 
sproglige forskelligartethed i mange bydele, hvor der stilles særlige krav til 
uddannelsessystemet. Det erkendes nu i stigende grad, at fysisk adskillelse ikke kun er et 
socialt problem i form af beskæftigelse, uddannelse og lav boligstandard, men at den 
socialt afvigende adfærd, der er en følge af adskillelsen, skader byens økonomiske 
tiltrækningskraft i almindelighed. 
1.3 Ubalancer i det europæiske bysystem 
Globaliseringen og overgangen fra industri til tjenesteydelser har ikke mindsket 
vigtigheden af plads til økonomisk udvikling. Især er det sandsynligt, at storbyområder 
beliggende på strategiske og veludstyrede knudepunkter vil få betydelig indflydelse på 
bekostning af mere perifere og mindre veludstyrede byer. Sådanne områders dominans 
kan navnlig ses inden for trafikforbindelser. I 1993 transporteredes der på London-Paris­
flyforbindelsen dobbelt så mange passagerer som på nogen anden rute i Europa. En 
afgørende faktor for den fysiske balance i byudviklingen er byernes forsyning med 
tjenesteydelser, der gør det muligt for dem at tiltrække moderne markedsaktiviteter. 
Perifert beliggende "portbyer" såsom Athen, Valencia, Palermo, Thessaloniki, Belfast, 
Lissabon og Sevilla og industribyer som Torino, Glasgow og Bilbao har i den 
sammenhæng ulemper i forhold til centralt beliggende "portbyer" som Antwerpen, 
Bremen og Rotterdam og byer som Hannover, Lyon og Wien, der alle har en bredere 
vifte af aktiviteter og gode adgangsforhold. 
De mellemstore byer, der har gode forbindelser til stærke økonomier, har også en klar 
fordel i forhold til andre. Mellemstore byer med en central beliggenhed i Unionen 
forventes at høste større fordel af europæisk integration end perifert beliggende byer. 
1.4 Bymiljø 
Indbyggerne i byområderne bliver sig mere og mere bevidst om kvaliteten af deres 
naturlige og fysiske miljø. Trods en betydelig indsats er der fortsat mange problemer. En 
undersøgelse i 1995 foretaget af Det Europæiske Miljøagentur viste, at 70-80% af de 
europæiske byer med over 500 000 indbyggere ikke opfylder 
Verdenssundhedsorganisationens luftkvalitetsnormer. Om vinteren rammer smog­
koncentration ca. 70 mio. EU-borgere i byerne. I f.eks. Milano, Torino, Stuttgart, Belfast, 
Dublin og Berlin ligger tallene for vinter-smog sommetider to gange over 
kvalitetsnormernes loft. Ozon-koncentrationer rammer ca. 80% af EU-indbyggerne 
mindst én gang om året. 
Sammen med industri og boligopvarmning er bytransport en vigtig forureningskilde. 
Privatbilismen er vokset hurtigere end nogen anden transportform og forudsiges at vokse 
yderligere i den nærmeste fremtid. Den tiltagende koncentration af biler i byen mindsker 
de positive virkninger for miljøet, som anvendelsen af renere teknologi i bilerne 
medfører. Bymiljøet berøres også af andre alvorlige problemer såsom behandling af fast 
affald og byspildevand. 
Bortset fra de negative virkninger for kvaliteten af bymiljøet, herunder støjforurening, 
mindsker den trafikale overbelastning også mobiliteten i og adgangen til byerne, og den 
øger produktionsomkostningerne i byøkonomien. I London og Paris er 
-7-
gennemsnitshastigheden for transport med bil og lastbil blevet så lav, at den svarer til 
hastigheden i begyndelsen af dette århundrede med mere primitive transportmidler. 
Ud over ovennævnte meget vigtige aspekter er den fysiske og kulturelle arv i form af 
bygninger, offentlige pladser, parker mv. og bydesign også af stor betydning for 
byboernes livskvalitet. 
Miljøspørgsmål er fælles for alle byområder, men der er naturligvis ret store forskelle i 
erfaringerne i de forskellige byer, f.eks. med hensyn til kvaliteten og mængden af grønne 
områder: nogle byer såsom Hannover, Evora og Bruxelles afsætter over 20% af deres 
areal til grønne områder, mens det i Rotterdam og Madrid drejer sig om 5% eller mindre. 
I den bredere miljøsammenhæng har byplanlægningen ikke altid bidraget til byernes og 
bykvarterernes potentiale for opfyldelse af forskellige funktioner samtidig. Der er opstået 
monofunktionelle områder i relation til bestemte livselementer (arbejde, indkøb, fritid, 
bolig). Sådanne områder mindsker byernes potentiale for at blive et sted, hvor 
menneskene kan få den størst mulige livsudfoldelse. Der kræves ændringer i 
byplanlægningspolitikken for at opnå større bæredygtighed og alsidighed, så byen igen 
kan blive et livligt mødested for alle aktiviteter på alle tidspunkter af døgnet. 
1.5 Magtopdeling og bysamfundets integration 
De vigtigste integrationsfaktorer i bysamfundet rækker ud over økonomien og 
arbejdsmarkedet. Byerne tilbyder arbejde, velstand og handel, men også muligheder for 
fritidsaktiviteter, uddannelse og kulturel udvikling. Byerne bør give deres indbyggere et 
"^vested" og en identitet. 
Der sker en svækkelse af identitetsfornemmelsen i byerne, hvilket ofte ses af den ringe 
deltagelse i den lokale demokratiproces. Deltagelsen i denne er specielt lav i de mest 
marginaliserede områder i byerne, hvor problemerne kan blive forværret af 
tilstedeværelsen af etablerede immigrantsamfund, der ikke altid udøver stemmeret. 
Foruden identitetsproblemet mindsker også den lave valgdeltagelse i ugunstigt stillede 
bydele presset på forvaltningen til at sikre serviceydelser i sådanne områder. 
Når det gælder et institutionelt svar. fungerer byerne inden for forskellige retlige, 
institutionelle og finansielle systemer i de forskellige medlemsstater. Da de lokale 
myndigheder reagerer på udfordringer med de politikressourcer, de har til rådighed, er det 
naturligt, at deres bestræbelser inden for byudvikling vil være forskellige. Ifølge en 
undersøgelse fra 1996 fungerer nogle lokale myndigheder f.eks. inden for en større 
tradition for lokalt selvstyre og har større beføjelser med hensyn til udgifter end andre 
lokale myndigheder i Den Europæiske Union (jf. bilag II). 
Mange lokale myndigheder står over vanskeligheden af at skulle forene deres ansvar for 
løsning af byproblemerne med manglende institutionel og finansiel kapacitet. 
Bymyndighederne finansierer i stigende grad serviceydelser, der kommer det 
omkringliggende område til gode, hvilket hænger sammen med, at de 
forvaltningsmæssige grænser ikke længere falder sammen med byområdets reelle 
udstrækning. Det giver de omliggende områder mulighed for at drage fordel af en 
indsats, der ydes af den ofte mindre velstående befolkning i bykernen. Desuden er 
bymyndighedernes realindkomst faldet i det sidste tiår som følge af generelle 
begrænsninger af de offentlige udgifter. I de fleste tilfælde og især i tilfælde, hvor 
-8-
bymyndighedernes udgifter til social velfærd er steget, har dette medført en nedgang i de 
lokale investeringer. 
Byforvaltningen kompliceres yderligere af, at der er flere offentlige myndigheder med 
ansvar på forskellige niveauer, lige fra lokalt, regionalt og nationalt niveau til europæisk 
niveau, hvilket både kan skabe vanskeligheder for en vellykket gennemførelse af 
politikken i praksis og påvirke borgernes opfattelse af, hvem der virkelig har ansvaret for 
deres by. Denne fragmentering er derfor en hindring for ansvarligt borgerskab. 
Samtidig kræver borgerne større kontrol med de beslutninger, der berører deres liv. Det 
bliver derfor vigtigere at få lokale deltagere til at medvirke til at sikre, at deres behov 
imødekommes ved gennemførelsen af lovgivning eller programmer. Der må også lægges 
større vægt på kvinders behov og synspunkter i byudviklingen. 
Det er imidlertid kun delvise svar. Det vigtigste spørgsmål at få besvaret er "Hvorfor er 
folk ikke længere glade for at leve hele deres liv i byen?". Byen betragtes i mange dele 
af Europa ikke længere som et sted, hvor det er godt at lade børn vokse op, tilbringe sin 
fritid eller leve. Undermineringen af byens rolle er måske den største trussel mod den 
europæiske udviklings- og samfundsmodel, og en trussel, der kræver den bredest mulige 
debat. 
2. NUVÆRENDE INDSATS PÅ EU-NIVEAU I FORBINDELSE MED BYUDVIKLING 
Alle Den Europæiske Unions politikker påvirker på en eller anden måde Europas byer. 
selv om denne påvirkning ikke altid er let at måle. Nedenfor skitseres den kvantitative og 
kvalitative effekt af nogle nøgleaktioner på fire politikområder, der har særlig betydning 
for de europæiske byers vækst og udvikling: 
- politikker, der fremmer den økonomiske konkurrenceevne og beskæftigelsen 
- politikken til fremme af økonomisk og social samhørighed 
- politikker, der bidrager til byernes integration i transeuropæiske net 
- politikker, der fremmer bæredygtig udvikling og livskvalitet i byerne. 
2.1 Fremme af konkurrenceevnen og beskæftigelsen 
Den Europæiske Union står over for den udfordring at skulle forbedre sin 
konkurrencestilling på baggrund af liberaliseringen af verdenshandelen. En del af 
reaktionen på denne globale udfordring har været at oprette det indre marked, der skulle 
øge Unionens konkurrenceevne ved afskaffelse af hindringerne for handelen, 
investeringerne og arbejdskraftens bevægelighed og ved skabelse af en integreret 
økonomi, der frembyder stordriftsfordele. I den henseende har det indre marked været 
den mest vidtrækkende faktor for forandring i de senere år, og det har givet et vigtigt 
incitament til økonomisk fremgang. Ligeledes på baggrund af den globale liberalisering 
og oprettelsen af det indre marked har EU besluttet at liberalisere markeder, hvor 
nationale monopoler tidligere var dominerende, f.eks. inden for telekommunikation og 
transport. 
De større byer mærker de globale økonomiske forandringer mere direkte end tidligere. 
Denne udvikling har styrket deres potentiale som selvstændige skabere af velstand og 
gjort dem mindre afhængige af den nationale økonomiske udvikling. En hel del af både 
de investeringer, der kommer ind i Unionen udefra, og de interne investeringsstrømme 
-9-
vælger de største byer. Det gælder navnlig specialiserede tjenesteydelser såsom 
bankvæsen (som i London, Frankfurt og Amsterdam). Samtidig har internationale 
selskaber generelt oprettet deres europæiske hovedkontorer i nogle få udvalgte byer 
såsom Bruxelles, Paris, London og Amsterdam og for japanske selskabers vedkommende 
også Dusseldorf. Området omkring Amsterdam har spillet en vigtig rolle for placeringen 
af distributionscentre for Europa som helhed. Spanien, Portugal og Irland har modtaget 
en forholdsvis stor del af investeringsstrømmene efter oprettelsen af det indre marked, 
hvilket afspejler sig i de gode økonomiske resultater i Madrid-regionen og de større 
byområder på den spanske østkyst og ligeledes i den stærke vækst i Lissabon- og Dublin­
regionen. 
Det er imidlertid kun de byer, der kan præstere tjenesteydelser af bedste kvalitet, og som 
har en god forsyning med infrastruktur, der selvstændigt kan tiltrække levedygtige 
aktiviteter med stor værditilvækst. Det indre marked og liberaliseringen af 
verdenshandelen har derfor vidt forskellige virkninger geografisk set. Det negative 
resultat af dette viser sig allerede nu i en forøgelse af de regionale uligheder i nogle af 
medlemsstaterne. For de svagere byer kan den globale liberalisering medføre betydelige 
tilpasningsomkostninger. 
Byernes innovationsevne synes at være kernen i en regions økonomiske succes. Nogle af 
de regioner, der har klaret sig bedst, domineres af byområder med klynger af såvel 
private som offentlige faciliteter for forskning og teknologisk udvikling af meget høj 
kvalitet parret med en innovativ virksomhedskultur. Samhørighedsrapporten3 har 
fastslået, at et begrænset antal byer tegner sig for hovedparten af FTU-indsatsen i Den 
Europæiske Union. 
Det mest fundamentale problem for Unionen i dag er arbejdsløsheden, der viser, at det 
ikke er lykkedes at skabe et tilstrækkeligt antal arbejdspladser til Europas voksende 
arbejdsstyrke. Trods indsatsen med hensyn til menneskelige ressourcer og 
beskæftigelsespolitik står Unionen i øjeblikket ret magtesløs over for denne store 
udfordring. En forøgelse af især SMV'ernes konkurrenceevne inden for internationalt 
udvekslede varer og tjenesteydelser, herunder turisme, spiller en vigtig rolle for en 
forbedring af beskæftigelsesmulighederne, men det er lige så vigtigt at indse, at byerne 
også kan drage fordel af lokale beskæftigelsesinitiativer, der ikke følger en global logik. 
Kommissionens meddelelse "En europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og 
beskæftigelsesinitiativer"4 har vist nye muligheder for jobskabelse generelt uden for de 
aktiviteter, hvor den internationale konkurrence er tungtvejende, både i den offentlige og 
i den private sektor (f.eks. hjemmeservice og sociale serviceydelser, miljø, lokal offentlig 
transport, sikkerhed, boliger, lokal handel, turisme og kulturarv). 
3 KOM(96)542 - Første beretning om den økonomiske og sociale samhørighed - 1996. Denne beretning 
har påpeget, at der findes et såkaldt "arkipelag-Europa": London, Amsterdam/Rotterdam, Paris, Ruhr, 
Frankfurt, Stuttgart, Miinchen, Lyon/Grenoble, Torino, Milano. Næsten halvdelen af alle ressourcerne 
under det andet og tredje rammeprogram er gået til de regioner, der omfatter disse byområder, som er 
de førende centre i Europa. 
4 EFTnr. C 265 af 12.10.1995. 
-10-
2.2 Politik til fremme af økonomisk og social samhørighed 
Strukturfondene og Samhørighedsfonden er EU's vigtigste finansielle instrumenter i 
forbindelse med regional- og samhørighedspolitikken. Tilsammen råder disse fonde over 
ca. 170 mia. ECU (1995-priser) i perioden 1994-1999, eller lidt under 0,5% af det årlige 
BNP i Unionen. Unionens strukturpolitikker er direkte rettet mod problemerne 
vedrørende konkurrenceevne, omstrukturering og underudvikling i regionerne og 
ligeledes situationen for ugunstigt stillede sociale grupper, især med hensyn til 
arbejdsløshed. 
For mål 1 -regioner - regioner, hvor udviklingen halter bagefter - er byområdernes succes 
afgørende for væksten og udviklingen som helhed. Aktioner vedrørende byudvikling 
anslås i øjeblikket at tegne sig for ca. 30-40% af de samlede programtildelinger (se bilag 
III). Mål 2 drejer sig om omstruktureringsproblemer i industriområder. Disse områder har 
generelt et stærkt bypræg, og byudviklingsprojekter udgør ofte en stor del af støtten 
inden for strukturpolitikken. I nogle tilfælde anvendes over 80% af den samlede støtte til 
byudviklingsaktioner (se bilag III). 
Struktur- og samhørighedsfondsaktionerne er også med til at forbedre byområdernes 
funktionsmåde som helhed. Investeringer i offentlige transportsystemer, nyudvikling af 
forfaldne byarealer og byspildevandsrensning er kun tre eksempler på aktioner, der 
bidrager til både de regionale økonomiers vækst og en bæredygtig udvikling i byerne. 
Med den nye baggrund i form af en global økonomi bliver uddannelsesniveauet i byerne 
en stadig vigtigere faktor for skabelse af økonomisk velstand. I den henseende kan 
aktioner støttet af Den Europæiske Socialfond under mål 3 og 4 - der er af horisontal 
karakter og derfor vedrører alle byer i EU - supplere den lokale indsats til forbedring af 
de menneskelige ressourcer. Ud over aktioner, der fokuserer på langtidsledige og 
arbejdsløse unge, er der under mål 3 ofte særlige operationelle programmer, der tager 
sigte på at få ugunstigt stillede sociale grupper tilbage til arbejdsmarkedet, hvilket er 
særlig relevant for byområder. Kommissionen har også påpeget uddannelsessamfundets 
og den multikulturelle uddannelses betydning i forebyggelsen af social udstødelse. 
Det Socialpolitiske Forum, der etableredes i 1994 på grundlag af Kommissionens 
hvidbog om socialpolitik, samler repræsentanter for ikke-statslige organisationer og 
sociale partnere med det formål at tilbyde borgerne i Europa en mulighed for at 
opretholde en dialog med Kommissionen. Et sammenfald mellem den sociale dimension 
og borgerskab i den europæiske samfundsmodel ses særlig klart i "vismandsrapporten" 
om grundlæggende sociale rettigheder, der begrænses af leve- og beskæftigelsesvilkårene 
i mange byområder. 
I den sammenhæng skal det tilføjes, at 1997 er udnævnt til "europæisk år mod racisme", 
hvilket er et vigtigt udtryk for støtte til aktioner i byområder med mange indvandrere. 
I de seneste år er der i forbindelse med EU-strukturpolitikkerne lagt stigende vægt på de 
socioøkonomiske virkninger af fysisk adskillelse i byområder. I første fase blev der på 
Kommissionens initiativ anvendt Urban-pilotprojekter (EFRU-forordningens artikel 10) 
til nyskabende fremgangsmåder i byerne. F.eks. etablerede Antwerpen-projektet et stærkt 
bydels-baseret partnerskab mellem lokale grupper, forskellige myndigheder og den 
private sektor, og det formåede at få yderligere midler fra forskellige kilder til 
gennemførelse af en operationel plan omfattende økonomiske, sociale og miljømæssige 
aktioner. Dublin-projektet var et innovativt fomyelsesprojekt, der viste, hvordan 
-11 -
udvikling af kunst og kultur kan danne grundlag for fornyelse i et ugunstigt stillet kvarter 
i den indre by. 
Det var disse erfaringer, der i 1994 fik Kommissionen til at iværksætte 
fællesskabsinitiativet URBAN under strukturfondene. URBAN tager sigte på oprettelse af 
lokalsamfundsbaserede partnerskaber i ugunstigt stillede byområder med henblik på 
løsning af udviklingsproblemer via integrerede programmer. Kommissionen har også 
styrket mulighederne for en indsats i ugunstigt stillede byområder ved at give tilladelse til 
ekstra statsstøtte til små lokale virksomheder med henblik på fremme af investeringer og 
jobskabelse5. 
Efter reformen af Unionens strukturpolitikker i 1989 er der sket en holdningsændring, og 
det erkendes i højere grad, at aktionerne rettet mod social adskillelse i byer bør integreres 
i den generelle politik for regionaludvikling. Strukturfondsaktionerne under mål 1 og 2 
har i stadig større omfang søgt at tage fat på problemerne i ugunstigt stillede bydele og al 
sikre, at de nye muligheder, der måtte blive skabt i regionen som helhed, også kommer 
dem til gode. I Portugal f.eks. gennemføres der aktioner til forbedring af levevilkårene 
for de mennesker, der bor i Lissabons og Portos "barracas". De italienske programmer 
omfatter aktioner til forbedring af den socioøkonomiske udvikling i Pianura-distriktet i 
Napoli. I Det Forenede Kongerige er "Community Economic Development" identificeret 
som en specifik programprioritet for at få ressourcerne koncentreret på særlige 
fattigdomslommer i byerne. Der er en lignende prioritet inden for mål 1-programmet for 
det franske Hainaut. 
Hvad angår horisontale aktioner for udvikling af de menneskelige ressourcer, har 
Kommissionen iværksat INTEGRA som led i beskæftigelsesinitiativet under Den 
Europæiske Socialfond. INTEGRA finansierer aktioner i ugunstigt stillede byområder, der 
kombinerer en lokal tilgang til bydelsfornyelse med beskæftigelsesinitiativer. Disse 
aktioner tager sigte på at gøre modtagerne mere bevidst om en integreret tilgang 
omfattende de mange forskellige problemer, der gør sig gældende for mennesker, der er 
udelukket fra arbejdsmarkedet, såsom boligforhold, sundhed, social beskyttelse, 
mobilitet, adgang til retssystemet og offentlige serviceydelser. 
2.3 Transport og transeuropæiske net 
Transeuropæiske transportnet og mere generelt effektive transportydelser er afgørende 
for byudviklingen og -politikken. Specielt er et godt transportsystem en afgørende faktor 
for byøkonomiens konkurrenceevne og byboernes livskvalitet. Begrebet "bæredygtig 
mobilitet" er blevet en central målsætning for den fælles transportpolitik, der stiler mod 
at forene efterspørgslen efter transport (både erhvervsliv og privatpersoner) med 
erkendelsen af ressourcebegrænsningerne og transportens miljøvirkninger. Den fælles 
transportpolitik omfatter også spørgsmål som integrering af fysiske 
planlægningsprioriteter i transportinfrastrukturplanlægningen og fremme af kombineret 
transport. 
I betragtning af de eksisterende ubalancer i bysystemet og byområderne er det 
nødvendigt, at transportpolitikken udformes på en sådan måde, at den bidrager til løsning 
Se 'Retningslinjer for statsstøtte til virksomheder i ugunstigt stillede byområder', SEK(96)1706. Der 
kan desuden ydes støtte til sådanne virksomheder på grundlag af den såkaldte de minimis-regel, 
retningslinjerne for støtte til SMV og reglerne for beskæftigelsesstøtte. 
-12-
af overbelastnings- og miljøproblemer. Desuden søger transportpolitikken at mindske 
problemerne for yderområderne ved at forbinde dem med de centrale områder i 
Fællesskabet og med hinanden i kraft af en bedre infrastruktur og indførelse af 
bestemmelser, der sikrer adgang til effektive transportydelser af høj kvalitet - enten på 
basis af markedet eller om fornødent på basis af offentlige serviceydelser. 
Offentlig transport kan yde et vigtigt bidrag til lokale transportnet og social samhørighed, 
særlig i byområder, hvor folk uden egen bil, specielt lavindkomstgrupper og unge og 
ældre, må have adgang til økonomiske og sociale aktiviteter. Trafikmønstrene i de 
mellemstore og store byer egner sig normalt godt til en styrkelse af den offentlige 
transport. For at alle byboere kan få gavn af disse transportydelser, bør de ideelt set være 
tilgængelige med hensyn til servicedækning, fysisk adgang (især for ældre og mindre 
mobile mennesker) og pris. Bytransportpolitikken bør også fremme alternativer til 
privatbilismen, herunder at folk cykler eller går. En målrettet bytransportpolitik kan 
derfor i høj grad være til gavn for byerne. Den sikrer et mere effektivt transportsystem, 
der kan reducere overbelastningen og dermed omkostningerne, mindske antallet af 
ulykker og reducere virkningerne for miljøet. Kommissionens grønbog 'Borgernes 
transportnet'6 skitserer fordelene ved offentlig transport og de vigtigste satsningsområder 
på fællesskabsplan til fremme af et integreret kombineret transportsystem, der udnytter 
potentialet for offentlig transport fuldt ud. 
En sådan politik må suppleres med en passende takstpolitik, der sikrer en mere rationel 
ressourceallokering i bytransportsystemet. Byerne skulle kunne drage fordel heraf 
(beskrevet i Kommissionens grønbog om fair og effektiv prissætning på 
transportområdet) i form af mindsket overbelastning, færre miljøskader og færre uheld og 
sluttelig et mere effektivt transportsystem. 
De transeuropæiske transportnet (TETN) medvirker også til at forbedre adgangen til 
byerne, skabe arbejdspladser og muliggøre samkvem mellem byer og regioner. Mere 
generelt vil disse net kunne åbne Fællesskabets område og skabe nye muligheder for de 
byer, der er forbundet med dem. Det vil for transport- og strukturpolitikken være en 
stadig udfordring at sikre, at investeringerne i TETN fuldt ud integreres med de lokale 
net, så yderområderne og lokalbefolkningerne virkelig kan drage nytte af langdistance­
forbindelserne. Byerne udgør selv det knudepunkt, der forbinder de kombinerede net, og 
er derfor vigtige led i TETN, specielt når de giver mulighed for direkte kombineret 
person- og godstransport. 
Den fremadskridende integration af de europæiske transportmarkeder har givet 
forbrugerne betydelige fordele i form af større valgmuligheder og lavere priser. Byerne 
kan klart få gavn af denne liberaliseringsproces. I de tilfælde, hvor efterspørgslen er for 
lille til, at markedskræfterne sørger for regelmæssige og prisrimelige forbindelser, skal de 
offentlige myndigheder ifølge fællesskabslovgivningen sørge for, at public service­
forpligtelsen overholdes. 
Public service-forpligtelsen er også vigtig i forbindelse med telekommunikationsnet for 
at undgå ulige muligheder mellem byerne i den nye liberaliseringssituation. Visse mindre 
gunstigt stillede byområder eller brugergrupper kan behøve følgeforanstaltninger for at 
Europa-Kommissionen, Borgernes transportnet. Udnyttelse af potentialet i den offentlige 
personbefordring i Europa. Grønbog, Bruxelles-Luxembourg, 1996. 
-13-
fremskynde udviklingen af nettene. Udbygningen af et effektivt telekommunikationsnet 
skulle også medvirke til at overvinde mobilitets- og byoverbelastningsproblemer ved at 
give virksomhederne større valgmuligheder med hensyn til placering og tillade en mere 
fleksibel organisering af arbejdet. 
2.4 Fremme af bæredygtig udvikling og livskvaliteten i byerne 
Bæredygtig udvikling er for de europæiske borgere i stigende grad blevet et afgørende 
aspekt af livskvaliteten for nuværende og fremtidige generationer. Grønbogen om 
bymiljø fra 1990 og rapporten om bæredygtige byer fra 1996 fremmer begge en 
integreret tilgang til byproblemerne omfattende sociale, økonomiske og miljømæssige 
faktorer. Projektet vedrørende bæredygtige byer, der startede i 1993, tager sigte på at fa 
byerne til og hjælpe dem med at fastlægge og gennemføre lokale agenda 21-planer eller 
tilsvarende bæredygtighedsplaner på grundlag af rapporter om politikken, udveksling af 
erfaringer, netværkssamarbejde og udbredelse af kendskabet til god praksis. 
Specielt i forbindelse med miljøpolitikken er Unionen nu på vej mod en mere "nedefra og 
op" tilgang. En bedre gennemførelse baseret på partnerskab og brug af alternative 
instrumenter i miljøpolitikken er prioriteter, hvor bydimensionen spiller en vigtig rolle. 
"Grønnere" strukturfonde er også blevet et vigtigt spørgsmål som anført i meddelelsen 
om "Samhørighed og miljø". 
På FTU-området har Kommissionen undersøgt muligheder for at mindske den trafikale 
overbelastning i byerne ved foranstaltninger inden for trafikstyring og fremme af 
offentlig transport, herunder anvendelse af nye teknologier til fastsættelse af vejtakster, 
integreret betaling, rejseinformation osv. Der foregår vigtige undersøgelser vedrørende 
behandling af by spildevand og fast affald, støj, beskyttelse af kulturarven, luftkvaliteten i 
byerne og dens virkninger på menneskets helbred samt andre miljøspørgsmål og 
socioøkonomisk forskning vedrørende byspørgsmål. Andre emner af relevans for 
by forvaltning, der behandles inden for FTU-programmerne, vedrører telematik, 
informationssamfundet, energi, transport og nye teknologier til bygge- og 
anlægssektoren, arkitektur, bydesign og byplanlægning. En række projekter inden for 
telematikapplikationsprogrammet fokuserer på socialt marginaliserede grupper i byerne, 
såsom arbejdsløse og indvandrere. Desuden støtter SAVE Il-programmet oprettelsen af 
lokale organer, der skal hjælpe de lokale myndigheder med formuleringen af en 
energipolitik. 
I forbindelse med bæredygtig udvikling fortjener byturismens rolle for den lokale 
økonomis vækst også opmærksomhed. 
3. RETNINGSLINJER FOR FREMTIDEN 
Udgangspunktet for den fremtidige byudvikling må være at erkende byernes rolle som 
motorer for regional, national og europæisk økonomisk fremgang. Samtidig må det også 
tages i betragtning, at byområderne, særlig de kriseramte kvarterer i mellemstore og 
større byer, har båret mange af de sociale omkostninger ved tidligere ændringer i form af 
industriel tilpasning og tilbagegang, mangelfulde boligforhold, langtidsledighed, 
kriminalitet og social udstødelse. 
Den dobbelte udfordring for den europæiske bypolitik består derfor i at bevare byerne i 
forreste linje i en stadig mere globaliseret og konkurrencepræget økonomi og samtidig at 
-14-
sætte ind over den samlede arv i form af fattigdom og ugunstige forhold i byerne. Disse 
to aspekter af bypolitikken hører sammen. Økonomisk fremskridt, der underminerer 
samhørigheden i byområderne, vil sandsynligvis ikke være bæredygtigt på længere sigt: 
• bysamfundet kommer til at betale en høj pris i form af kriminalitet og asocial adfærd, 
hvis der med udviklingen følger større uligheder i adgangen til gevinsten ved det 
økonomiske fremskridt 
• Europa som helhed kommer til at betale på grund af borgernes utilfredshed og 
manglende tilslutning til den europæiske samfundsmodel 
• den europæiske økonomi kommer også til at lide, fordi tilpasning til hurtige 
forandringer, der giver Europas byer mulighed for at bevare konkurrenceevnen, 
sandsynligvis kun vil lykkes med den bredest mulige konsensus. 
Medlemsstaterne har det primære ansvar for udvikling af bypolitikken for det kommende 
århundrede. Spørgsmål vedrørende styrkelse af det lokale demokrati, borgerskab, 
befolkningsvandringer, beskæftigelse, kulturel udvikling, uddannelse, social udstødelse 
og kriminalitet i byerne, der er blev drøftet i dette dokuments del 1, kræver anvendelse af 
politiske instrumenter, der sorterer under de nationale administrationer. 
Ikke desto mindre er der, som nævnt i punkt 1.5, mange forskellige organer, der er 
involveret i byforvaltningen. Det er af stor betydning, at alle niveauer - lige fra bykvarter 
til større byområde og til det europæiske bysystem - engagerer sig inden for rammerne af 
indbyrdes forbindelser og en fælles opgave og når frem til en bedre integration af 
politikken. 
De forskellige aktioner på EU-plan bør vurderes ud fra en sammenhængende og 
bæredygtig udvikling af byerne. Kommissionen modtager derfor gerne bemærkninger om 
en bedre integration af fællesskabspolitikkerne i relation til byudvikling, så det kan 
sikres, at de fuldt ud stemmer overens med aktioner på andre planer og især med byernes 
behov. I lyset af resultaterne af debatten om denne meddelelse vil Kommissionen 
undersøge, hvordan den kan tilpasse sin interne koordinering for at bidrage til byernes 
udvikling. Der bør specielt tages hensyn til mindst nedenstående retningslinjer. 
3.1 Behovet for et byperspektiv i Den Europæiske Unions politikker 
EU bør spille en komplementær rolle med hensyn til løsning af byproblemer, da den har 
ansvar for politikker på en række områder, der direkte berører udviklingen og 
livskvaliteten i byområder. Det er nødvendigt nøjere at undersøge mulighederne for at 
tilpasse disse politikker, så de kan yde et bedre bidrag til byudviklingen. Blandt de 
områder, der bør overvejes nærmere, er: 
• udvikling af klare målsætninger for forbedring af bymiljøet med bestemte tidsplaner 
og forbedring af EU-sektorpolitikkerne i henseende til bæredygtighed. Det kan 
indebære udvikling af frivillige redskaber til byplanlægning med henblik på 
bæredygtig udvikling 
• udvikling af TETN specielt for at sikre effektiv adgang til nettene fra regionale og 
lokale systemer og for at sikre, at ressourcerne anvendes så fordelagtigt som muligt i 
relation til miljø-, beskæftigelses- og industrimålsætninger 
-15-
• styrkelse af kombineret gods- og persontransport både for at lette adgangen til byen og 
mobiliteten i byen. Der bør lægges særlig vægt på fremme af offentlig persontransport 
• målretning af FTU-aktiviteterne mod hovedproblemerne for morgendagens byer, 
nemlig integreret transport, energi, bæredygtig bygningsteknologi, informationsnet, 
teknologi til beskyttelse af kulturarven, bæredygtig byudvikling, miljøteknologier og 
nye bykøretøjer som anført i nøgleaktionen "byen af i morgen" i Kommissionens 
officielle forslag til det femte rammeprogram7 
• telekommunikationspolitik, herunder almene serviceforpligtelser, for så tidligt som 
muligt at sikre forbindelser til informationshoved vej en for ugunstigt stillede 
bykvarterer og mindre byområder 
• styrkelse af byernes og bydelenes kommercielle funktion8 og deres rolle i udviklingen 
af turisme 
• spørgsmålene vedrørende indvandring, politisamarbejde, retligt samarbejde og 
kriminalitet som omhandlet i afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union 
• bekæmpelse af social og økonomisk udstødelse, hvilket er et udtrykkeligt mål i den 
europæiske beskæftigelsesstrategi, og bekæmpelse af racisme inden for rammerne af 
1997 som det europæiske år mod racisme. Det europæiske års aktioner bør bidrage til 
at bevidstgøre offentligheden om den fare, racisme udgør for specielt demokratiet i 
byerne. Ligeledes kunne overvejelserne i Det Socialpolitiske Forum9 om 
grundlæggende sociale rettigheder orienteres mere mod byudviklingsproblemernes 
sociale aspekter 
• sundhedspolitikken og især sundhedsspørgsmål i forbindelse med fattigdom og 
ugunstige vilkår i byerne (narkotikamisbrug, dårlige boligforhold osv.) 
• behovet for at skabe tillidsfulde forbindelser mellem forskellige aktører på lokalt plan 
for at fremme lokalt engagement, ansvar og initiativ og for at styrke 
beskæftigelsespolitikken, hvilket er Kommissionens sigte med de territoriale 
beskæftigelsespagter. 
Nogle af disse spørgsmål undersøges inden for det europæiske perspektiv for fysisk 
udvikling (ESDP)10, der bør spille en vigtig rolle ved organiseringen af debatten på 
europæisk plan på områder af fælles interesse og med en fysisk effekt, der rækker 
længere end til enkelte byområder, regioner eller lande. 
7 KOM(97)142af9.4.1997 
8 KOM(96)530 af 20.11.1996 - Kommissionens grønbog om handel 
9 Se punkt 2.2 
10 ESDP, der iværksattes på mødet mellem ministrene for regionalpolitik og fysisk planlægning (Liège, 
november 1993), er et tiltag omfattende de 15 medlemsstater med støtte fra Kommissionen. Det sigter 
mod at nå frem til en strategisk anskuelse af den fysiske udvikling i EU-området. 
- 16-
3.2 Serviceydelser af offentlig interesse og byudvikling 
Den offentlige sektors og byforvaltningens rolle som direkte leverandør af serviceydelser 
er aftagende. Medlemsstaterne griber dette spørgsmål an på vidt forskellig vis. Samtidig 
med at Kommissionen erkendte forskellene i de organisatoriske ordninger, påpegede den 
i en nylig meddelelse, at serviceydelser af almen interesse hører méd til de fælles værdier 
i Europa. Sådanne serviceydelser har en central plads i den europæiske samfundsmodel, 
da de fremmer grundlæggende mål i de europæiske samfund såsom solidaritet og 
ligebehandling inden for et åbent og dynamisk marked. Disse fælles værdier realiseres 
med forskelle i organiseringen af de pågældende serviceydelser fra region til region og 
fra sektor til sektor. For økonomiske serviceydelser såsom telekommunikation, post. 
transport, energi og radio og tv har der måttet foretages tilpasninger som svar på 
teknologiske forandringer, økonomiens globalisering og brugerens forventninger og 
behov. Kommissionen har påpeget, at selv om medlemsstaterne frit kan fastlægge deres 
egne politikker på dette område, og selv om den ikke har nogen interesse i, hvem specielt 
der leverer serviceydelserne, er det klart, at disse skal tjene samfundet som helhed, og at 
der skal sikres kontinuitet, lige og almen adgang og gennemsigtighed. 
Inden for ikke-markedsorienterede serviceydelser, såsom uddannelse, 
erhvervsuddannelse og sundhedsydelser, er de offentlige myndigheder fortsat de vigtigste 
leverandører. Også her bliver det i forbindelse med den tvedeling af samfundene, der ses 
tydeligst i byområder, stadig vigtigere at tjene samfundet som helhed. Det understregedes 
i Kommissionens hvidbog "Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund". 
Aktioner som "skoler, der giver en ny chance" i ugunstigt stillede byområder, og 
europæiske netværk har taget sigte på at fremme byer, der er i stand til at overvinde ulige 
adgang til uddannelsesressourcerne. 
3.3 Strukturfondenes bidrag 
Det bliver stadig mere klart, at byerne spiller en afgørende rolle for strukturpolitikkerne. 
Øget vægt på byudvikling i fremtidens strategiformulering og programmer kunne 
resultere i en integreret strategi for aktioner i byområder og de større områder, de udgør 
en del af, og ligeledes økonomisk udvikling og udvikling af menneskelige ressourcer. For 
at opnå en sådan sammenhæng er det vigtigt, at de lokale myndigheder nøje deltager i 
udarbejdelsen og gennemførelsen af regionaludviklingsprogrammer. De lokale 
myndigheder kan også ofte tilføre nødvendig ekspertise og viden om den lokale økonomi 
og det lokale arbejdsmarked. 
For den nuværende programmeringsperiode kunne der allerede iværksættes følgende 
aktioner: 
• målretning af strukturfondsaktiviteter, herunder arbejdsmarkedsforanstaltninger, mod 
lommer med høj arbejdsløshed i indre bykvarterer eller tætbefolkede yderkvarterer og 
målretning mod indvandrergruppers særlige behov 
• generalisering af erfaringer under URBAN- og iNTEGRA-programmerne og styrkelse af 
lokalsamfundsbaseret byudvikling som en prioritet, herunder begrebet bæredygtige 
lokalsamfund med aktiv deltagelse fra lokalbefolkningens side 
• -17-
• større vægt på transportspørgsmål for at forbedre infrastrukturen og de offentlige 
transportsystemer, skabe bedre adgang til yderregionerne og bidrage til løsning af 
overbelastnings- og miljøproblemer i byområderne 
• overførsel af hidtidige erfaringer og god praksis inden for byudvikling. 
Disse aktioner vil bidrage til øget fokusering på 
byernes rolle som vækstcentre for regionaludvikling 
• social integration og afhjælpning af fattigdom og ugunstige forhold i byerne 
• integreret og bæredygtig byudvikling, der kombinerer multisektorløsninger og 
indebærer investering i både den menneskelige og den fysiske kapital. 
3.4 Øget viden og fremme af udveksling af erfaringer mellem byerne 
Der er et stigende behov for signifikant og sammenlignelig information om byer, særlig 
blandt lokale og andre offentlige myndigheder, der varetager bypolitikken. For at sikre et 
solidt grundlag for bedre beslutninger om fælles problemer vedrørende byudvikling 
foreslår Kommissionen, at der gås frem i to etaper. 
På kort sigt vil der blive iværksat en "byanalyse" til vurdering af de europæiske byers 
stærke og svage sider. Denne analyse vil måle livskvaliteten i vore byer ved hjælp af et 
sæt simple byindikatorer og en fælles metode. 
Kommissionen vil søge at få fastlagt et sæt indikatorer, der er simple at anvende og 
ajourføre, for at fremme de lokale myndigheders deltagelse i både indsamlingen og den 
fremtidige udnyttelse af informationen ved udvikling af deres bypolitikker. 
Dette redskab kunne senere også danne grundlag for en bedre vurdering af forskellige 
både nationale og europæiske politikkers effekt for udviklingen af byområder. 
Ud fra erfaringerne i forbindelse med byanalysen overvejer Kommissionen at skabe 
værktøjer til måling og overvågning afbæredygtighed. 
Parallelt med denne aktion "nedefra og op" vil De Europæiske Fællesskabers Statistiske 
Kontor - Eurostat - behandle den information for det lokale plan, som det allerede har på 
sine databaser, for at få grundlæggende statistiske oplysninger om byer og byområder. På 
mellemlang sigt bliver det nødvendigt at fortsætte den indsats, Eurostat i forvejen er i 
gang med sammen med de nationale statistiske institutter med henblik på udvikling af et 
harmoniseret informationssystem, herunder standardiserede definitioner af byer. 
Der er i EU mange fora og netværk, hvor byerne udveksler erfaringer og samarbejder om 
bestemte spørgsmål. Kampagnen for bæredygtige byer samler lokale myndigheder, der er 
specielt interesseret i at gennemføre lokale agenda 21-planer. I forbindelse med EFRU-
forordningens artikel 10 har Kommissionen for nylig foreslået at støtte en række net 
vedrørende særlige emner såsom økonomisk udvikling, SMV'er, teknologi, 
miljøforbedringer og lige muligheder for kvinderne i økonomien'7. Desuden satses der 
1 ' Indkaldelse af forslag vedrørende internt tværregionalt samarbejde (EFT nr. C 386 af 31.10.96) 
og Ecos/Ouverture II (EFT nr. C 125 af 22.4.97) 
-18-
aktivt på at fremme et samarbejde på områder som telematik, energi, transport, 
uddannelse, kultur og forskning. Der ydes tillige incitamenter til lokale myndigheder i 
EU til iværksættelse af decentralt samarbejde med byer i andre dele af verden for at bistå 
disse byer i deres udvikling, styrke EU-forbindelserne med tredjelande og støtte lokale 
EU-aktørers deltagelse i den globale integrationsproces (f.eks. Med-Urbs, Asia-Urbs. 
URB-AL). 
I de kommende år vil Kommissionen øge sin indsats med henblik på transnational 
udveksling af erfaringer mellem byer med det formål at indsamle og samle alle relevante 
erfaringer om byfornyelse og bæredygtig byudvikling, herunder forskningsresultater på 
det socioøkonomiske område. 
4. OPFØLGNING AF MEDDELELSEN 
Som konklusion må det siges, at det er klart, at udfordringerne for byerne i dag og i de 
kommende år er så mange og så store, at der ikke gives lette løsninger. Det erkendes, at 
en del af de ydre faktorer, der medvirker til forandring, herunder de demografiske og de 
globale økonomiske tendenser, ikke alene ligger uden for de regionale og nationale 
politikkers rækkevidde, men også uden for europæiske aktioners rækkevidde. 
Den Europæiske Union kan imidlertid reagere mere effektivt på byernes behov og kunne 
i mange tilfælde fastlægge en mere positiv dagsorden, der kunne bidrage til at tage i det 
mindste nogle af disse udfordringer op. Ledetrådene bør være større samhørighed i 
Unionen og bæredygtig udvikling, der fører frem til en varig forbedring af borgernes 
livskvalitet. Denne dagsorden vil kræve aktiv deltagelse på alle offentlige 
myndighedsniveauer og bør også søge at inddrage nøgleaktører fra andre sektorer, der 
kan bidrage til at gøre de europæiske byer til bedre steder at være, hvilket ville medvirke 
til virkeliggørelse af Den Europæiske Unions grundlæggende mål som fastlagt i 
traktatens artikel 2. 
Kommissionen undervurderer ikke denne opgaves vanskelighed. De europæiske borgeres 
deltagelse i den fremtidige udvikling af deres byer kan kræve nye mekanismer, der giver 
mulighed for bedre adgang og feedback til beslutningstagningen. Det vil kræve tid og en 
betydelig indsats fra alle implicerede. 
Som et første skridt søger Kommissionen at indlede en bredere debat om byspørgsmål på 
grundlag af denne meddelelse. Der vil blive tilstræbt en dialog mellem Kommissionen og 
andre institutioner, herunder Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg, Regionsudvalget, de lokale myndigheders organisationer og andre interesserede 
parter. 
Resultatet af denne dialog vil blive forelagt et "Byforum", som Kommissionen har til 
hensigt at indkalde i 1998. 
-19-
REFERENCELISTE 
Europa-Kommissionen, Grønbog om bymiljø, Bruxelles-
Luxembourg, 1990, 
Réf. CD-NA-12902-EN-C. 
Europa-Kommissionen, Europa år 2000. Fremtidsudsigterne for 
udviklingen af Fællesskabets område, Bruxelles-Luxembourg, 
1991, 
CX-71-91-518-DA-C. 
Eurostat, The statistical concept of the town in Europe. 
Luxembourg, 1992, 
CA-70-91-758-EN-C. 
European Commission, Urbanisation and the Functions of Cities 
in the European Community, Brussels-Luxembourg, 1992, 
CX-75-92-259-EN-C. 
Europa-Kommissionen, Europa 2000+. 
Samarbejde med henblik på udviklingen af Fællesskabets 
område, Bruxelles-Luxembourg, 1994, 
CX-86-94-117-EN-C. 
Europa-Kommissionen, Første beretning om den økonomiske og 
sociale samhørighed 1996, Bruxelles-Luxembourg, 1996, 
CM-97-96-928-EN-C. 
Europa-Kommissionen, Grønbog om borgernes transportnet. 
Udnyttelse af potentialet i den offentlige personbefordring i 
Europa, Bruxelles-Luxembourg, 1996, 
C3-93-95-564-EN-C. 
European Commission, Social and Economie Inclusion through 
Regional Development. The Community Economic 
Development priority in European Structural Funds programmes 
in Great Britain, Brussels-Luxembourg, 1996; 
CX-98-96-421-EN-C. 
European Commission, European Sustainable Cities. Report by 
the Expert Group on Urban Environment, Brussels, 1996, 
CR-97-96-055-EN-C. 
Meddelelse fra Kommissionen, "Forsyningspligtsydelser i 
Europa", 1996, 
CM-98-96-897-EN-C. 
European Commission, Europe of cities. Community Actions in 
urban areas, 1997, endnu ikke udkommet. 
European Environment Agency, Europe's Environment: the 
Dobris Assessment, Brussels-Luxembourg, 1995, 
CR-80-93-339-EN-C. 
BILAG 
G:\STEF\URBAN\COMMUNIC\DAN1A.DOC 
"\€? 
-2 
Bilag I: 
Problemramte byområder: 
gennemgående træk i de berørte befolkningsgrupper 
De ugunstigt stillede byområder er ramt af en kombination af økonomiske, sociale og 
byrelaterede problemer. 
For nøje at identificere de berørte befolkningsgrupper har vi udvalgt 29 URBAN EU-
initiativprogrammer og udarbejdet følgende skema.. Det viser ligheder og forskelle 
mellem de 29 områder, idet det angiver: 
• arbejdsløshedsprocenten i den aktive befolkning 
• udbredt sammenbrud af familiestrukturerne (familier med enlige forsørgere), 
hvortil kommer fattigdom og mangel på muligheder 
• udenlandsk befolkning, når dette fører til problemer. 
På grundlag af omstående skema kan vi vurdere, hvor alvorlig situationen er i hver af de 
nævnte byer. 
7i 
3-
LAND 
Belgien 
Danmark 
Det Forenede 
Kongerige 
Det Forenede 
Kongerige 
Det Forenede 
Kongerige 
Det Forenede 
Kongerige 
Det Forenede 
Kongerige 
Nordirland 
Finland 
Frankrig 
Frankrig 
Frankrig 
Grækenland 
Grækenland 
Irland 
Irland 
Italien 
Italien 
Italien 
Luxembourg 
Nederland 
Ostrig 
Portugal 
Portugal 
Spanien 
Spanien 
Spanien 
Sverige 
Tyskland 
Tyskland By - Område 
Antwerpen-Nordost 
Aalborg-Nordjylland 
Glasgow 
London-Park Royal 
Manchester-Moss 
Side, Hulme 
Nottingham 
Belfast- Delprogram 1 
Joensuu-Rantakyla-
Utra 
Amiens-Nord og 
Etouvie 
Marseille-Centre 
Roubaix-Tourcoing 
Patras 
Peristeri 
Cork 
Dublin-Ballymun-
Finglas-Darndale 
Cagliari-Pirri 
Cosenza-Den 
historiske bymidte 
Siracuse-Ortigia 
Dudelange-
Diffcrdange 
Amsterdam-
Bi jlmermeer 
Wien-Giirtel 
Lisbonne-Casal 
Ventoso 
Porto-Vale de 
Campanha 
Badajoz-Estramadure-
Den historiske 
bymidte, plaza Alta 
Badalona-Serra den 
Mena 
Malaga-Den historiske 
bymidte 
Malmø 
Rostock 
Saarbrùcken-Untcres 
Malstatt, Leipziger 
Str, Jenneweg, 
Hochstr., Ottstr., 
Fullengarten Befolk­
ning 
omfattet 
af 
URBAN 
6ft 324 
4 000 
19 198 
25 665 
28 000 
21 000 
37 134 
12 500 
33 000 
31 306 
50 000 
77 000 
-34 300 
55 624 
84 000 
30 000 
22 500 
5 500 
2 154 
51 585 
130 000 
4 200 
23 000 
12 114 
76 168 
46 889 
22 000 
19 000 
34 656 Arbejds­
løsheds­
procent 
(%) 
18,40 
11.90 
38.8 
22,2 
23.9 
40 
<46 
40 
28 
26,5 
34 
15 à 17 
>I4 
39 
40 
>43 
>33 
>31 
>2.14 
32.3 
11,30 
Meget 
høj 
20 
25,18 
22 
35.8 
18 
>19 
23 Hushold­
ninger, der 
modtager 
bistands­
hjælp 
55 
44 
70% af 
familierne 
28 
30 
12 Familer 
med 
enlige 
forsørgere 
11.25% af 
familierne 
46 % af 
børnene 
9 % af 
børnene 
36 % af 
befolknin­
gen Udenlandsk 
befolkning 
30 % 
34% etniske 
minoriteter 
16.5% 
udlændinge 
34% 
150 
nationaliteter Saml. 
pro­
gram-
omkost­
ninger i 
mio 
ECU 
15 234 
3 042 
16 235 
16 326 
17 743 
14 890 
16 580 
5 279 
20 478 
17 583 
17 613 
12417 
6 651 
6 651 
19 323 
18 555 
22 510 
1 033 
19 683 
31 926 
24 387 
18 261 
14 286 
6 582 
14 285 
11 92 
16 016 
22,572 EU's 
bidrag i 
mio. ECU 
4.574 
1.521 
8.036 
7.653 
8.036 
6.786 
11.3 
3.958 
7 
7 
7 
8.613 
4.988 
4.988 
9.188 
9.188 
9.188 
0.507 
4.65 
9.770 
18.290 
12.793 
10 
3.291 
10 
4.97 
12 
8 
Data om bistandsydelser, familier med enlige forsørgere og udenlandsk befolkning foreligger ikke for alle kvarterer. 
H 
-4 
Bilag II: 
Lokale udgifter i EU-medlemsstaterne1 
Offentlige udgifter på forskellige niveauer (% af BNP)2 
Land 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Frankrig 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Østrig 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Tyskland3 
UK Offentlige 
udgifter 
55,2 
61,1 
59,0 
50,9 
51,2 
38,7 
52,9 
40,7 
55,9 
48,4 
34,7 
40,7 
67,3 
45,5 
42,7 Centraladmi­
nistrationen 
25,3 
18,8 
15,7 
16,4 
27,0 
19,6 
23,2 
16,1 
15,6 
17,9 
21,7 
10,6 
26,2 • 
10,8 
21,2 Regionale og 
lokale forvalt­
ningsenheder 
8,3 
33,3 
20,1 
9,5 
6,4 
14,5 
15,3 
4,5 
20,5 
13,8 
3,8 
10,6 
28,1 
15,2 
16,0 Sociale kasser 
og fonde 
21,6 
9.0 
23,3 
25,1 
17,9 
4,6 
14,4 
20,1 
19,7 
16,7 
9,3 
19,4 
13,0 
19,5 
5,6 
1 Kilde til dataene: Europa-Kommissionen - DG XXI - Studies on European local government finance. 
The outcome of the Comparative stydy of the 15 countries - December 1996. 
2 Kilde: OECD National Accounts, 1995. 
3 Omfatter kun Vesttyskland 
^ 
5-
Lokalc forvaltningsenheders udgifter i procent af 
nationalindkomsten og de samlede offentlige udgifter4 
• % af alle offentlige udgifter 
• %afBNP 
4 Kilde: OECD National Accounts, 1995. 
IA 
Bilag III: 
Skøn over Den Europæiske Regionaludviklingsfond og 
Samhørighedsfondens økonomiske indvirkning på byerne 
EFRU og Samhørighedsfonden støtter forskellige foranstaltninger, som er vigtige for den 
økonomiske udvikling af dårligt stillede områder. Foranstaltningerne indgår traditionelt i 
regionale eller nationale programmer, hvilket har en tendens til at gøre den betydelige 
indvirkning på byudviklingen mindre synlig. Planlægning for regionaludvikling finder 
som oftest sted på nationalt eller regionalt niveau, hvilket indebærer risiko for, at byernes 
bidrag til regional og national vækst undervurderes. 
For at bidrage til debatten om byernes betydning for regional udvikling har 
Kommissionen forsøgt at foretage et skøn over omfanget af EFRU*s og 
Samhørighedsfondens nuværende økonomiske effekt på byområder. I den forbindelse 
tages der hensyn til EFRU's del af mål 1- og mål 2-programmerne (eksklusive EU-
initiativerne) og Samhørighedsfonden. Byer defineres som byområder med mindst 100 
000 indbyggere5. 
1. EFRU 
Det samlede EFRU-budget i denne forbindelse er på ca. 60 mio. ECU6. Det er fastslået, 
at ca. 21 mia. ECU er blevet anvendt på byerne. Derfor anslås det, at ca. 40% af det 
samlede EFRU-budget for mål 1 og 2 anvendes på byudvikling. Som forventet er der en 
klar forskel i effekt på byerne mellem mål 1 og mål 2-programmerne, som derfor 
behandles særskilt. 
1.1 Mål 1 
Tallene vedrørende effekten på byerne i Grækenland, Spanien, Portugal og Irland er af en 
sammenlignelig størrelsesorden og udgør ca. 40%. Andre mål 1-regioner er af en noget 
anden art, og de operationelle programmer viser også en anden effekt på byudviklingen. 
For eksempel er Merseyside og det tidligere Østberlin ekstremt urbaniserede områder, 
hvor programmerne har en høj effekt hvad angår byudviklingsforanstaltninger. 
Den samlede EFRU-støtte til EU-støtterammen for Portugal er på 8,724 mio. ECU. 47% 
heraf (4,082 mio. ECU) har været støtte til byerne. Ca. 1 200 mio. ECU af det 
operationelle program for modernisering af de økonomiske strukturer tildeles som støtte 
s Der er ikke tale om nogen videnskabelig undersøgelse. Den økonomiske effekt på byudviklingen er 
hovedsagelig blevet anslået på basis af Kommissionens "desk officers"1 indgående kendskab til de 
pågældende regioner. Formålet var at få et generelt billede af, hvor vigtig regional- og 
samhørighedspolitikken er for de større byer i de enkelte medlemsstater. Beslutningen om kun at 
medtage byer med over 100 000 indbyggere er til en vis grad arbitrær, og den er i det fornødne 
omfang blevet anvendt med en vis fleksibilitet. De foranstaltninger, der er medtaget til overvejelse, 
vedrører byudvikling i snæver forstand. For eksempel har transportinfrastrukturer, der forbinder byer 
med hinanden, en indlysende effekt på byudviklingen, men dette er ikke medtaget i denne 
undersøgelse, eftersom sådanne foranstaltninger også har virkninger langt ud over byerne. 
Dette tal vedrører næsten hele EFRU-delen til mål 1 i 1994-1999 og mål 2 i 1994-1996. 
^ 
-7-
til industrier i byområder. Andre foranstaltninger, som er økonomisk vigtige for byerne, 
vedrører forbedring af transportinfrastrukturen (anslået 836 mio. ECU) og uddannelse 
(anslået 500 mio. ECU). Bortset fra disse foranstaltninger, som er af sektormæssig 
karakter, er der også et særligt operationelt program for miljø og byfornyelse. 
Delprogrammet for byfornyelse (EFRU-støtte på 299 mio. ECU) har til formål at 
forbedre levevilkårene i de såkaldte "barracas" i Lissabon og Porto (jf. 3.1 i dette bilag). 
For Grækenland har man fastslået, at 34% er gået til byerne, dvs. 3,207 mio. ECU ud af 
et samlet beløb på 9,489 mio. ECU. Omkring 70% af det pågældende område ligger i 
Athen (ca. en fjerdedel af det samlede EFRU-bidrag til Grækenland går til Athen, hvilket 
svarer til ca. 2,200 mio. ECU). Investeringen i Athens metro (et EFRU-bîdrag på 783 
mio. ECU) er det vigtigste projekt finansielt set for alle EU's byområder. Græske byer får 
blandt andet betydelig støtte til forsknings- og teknologiforanstaltninger (ca. 250 mio. 
ECU), hvoraf over 50% gennemføres i Athen, samt til miljøforbedringer i byområderne 
(ca. 150 mio. ECU). 
I Irland har ca. 35% (dvs. omkring 900 mio. ECU ud af et samlet beløb på 2,562 mio. 
ECU) vist sig at være "byprojekter". Vigtige enkeltprojekter i Irland vedrører 
genopbygning af Temple Bar-området i Dublin (20 mio. ECU) og investering i et "Light 
Rail Transport System" i Dublin (154 mio. ECU). Desuden skal et specifikt operationelt 
program for udvikling i byerne og landdistrikterne fremme støtteforanstaltninger for 
lokale virksomheder, beskæftigelse og investeringer i fysisk og økonomisk genopretning 
i byområder. Der fokuseres specielt på støtte til virksomheder og beskæftigelse i landets 
dårligt stillede områder. Den samlede EFRU-støtte til dette operationelle program er på 
180 mio. ECU. 
Den samlede EFRU-støtte til Nordirland er på næsten 677 mio. ECU, hvoraf ca. 19% 
(126 mio. ECU) går til byområder. Vigtige projekter vedrører fysisk genopretning af 
Belfast Docks i bymidten (16,5 mio. ECU) og et rensningsanlæg til Belfast (20 mio. 
ECU). 
I Østtyskland er situationen naturligvis exceptionel for Østberlin, hvor strukturfondene er 
dybt involveret i genopretning af en lang række lokaliteter både i bymidten og i nogle af 
de mere industrimæssige områder. Opbygningen af den østlige del af den nye tyske 
hovedstad gennemføres med en støtte på 530 mio. ECU fra EFRU (100% EFRU-støtte). 
For de andre delstater ligger tallene på 20 og 25%. Det samlede tal for EFRU-støtte til 
byudvikling i Østtyskland er på ca. 1,670 mio. ECU, dvs. 24% af den samlede EFRU-
støtte. 
I Spanien er der forudset en støtte på 15,944 mio. ECU for perioden 1994-1999, hvoraf 
5,984 mio. ECU skønnes at gå til byudvikling. De foranstaltninger, som modtager støtte, 
vedrører udbygning af avancerede digitale telekommunikationsnet i alle byområder, 
byggemodning af industriarealer i byer for at centralisere erhvervsaktiviteterne i visse 
områder, forbedring af bymiljøet gennem investeringer i grønne områder og parker, 
forskning og udvikling samt transport i byerne. Som eksempler på vigtige 
bytransportprojekter kan nævnes veje og jernbanetransport i Stor-Valencia og 
byfornyelse i områderne rundt om jernbanestationerne i forskellige byer. 
I Italien er der ydet store bidrag til byudvikling især i Napoli, Bari og Palermo. Et skøn 
over den økonomiske effekt på byområder i de fleste regioner (Abruzzo, Calabria, 
Campania, Puglia, Sardegna, Sicilia) viser, at ca. 30% anvendes i byområder, hvilket vil 
sigeca. 1,000 mio. ECU. 
Ha 
-8-
For Frankrigs vedkommende berører mål 1 Korsika, Hainaut og de oversøiske områder. 
Af det samlede EFRU-budget på 1,335 mio. ECU går ca. 750 mio. ECU (56%) til 
byudvikling. 
Tilfældet fransk Hainaut er specielt, da det vedrører et af de mål 1-områder, som er 
præget af industriel tilbagegang. Foranstaltninger i sådanne områder er meget nært 
knyttet til byfornyelse. I fransk Hainaut er et af programmets kvantificerede mål således 
at hjælpe 35 000 mennesker i ugunstigt stillede byområder, hvilket er ca. en tredjedel af 
det samlede antal mennesker, der lever i ugunstigt stillede byområder i regionen. For hele 
regionens vedkommende forudser programmet vigtige foranstaltninger til stimulering af 
erhvervsaktiviteter og jobmuligheder i regionens bycentre. 
I Merseyside går ca. 90% af EFRU-støtten til genopretning af byerne. Nogle af de vigtige 
foranstaltninger går ud på at byggemodne arealer og forsyne bygningerne med det 
nødvendige udstyr med henblik på udvikling af erhvervslivet samt at fremme lokale 
virksomheders aktiviteter. Som det er tilfældet i fransk Hainaut træffes der særlige 
foranstaltninger for at nå særligt sårbare grupper gennem det såkaldte "Community 
Economic Development" (jf. punkt 3.2 i dette bilag). En del af dette program tager sigte 
på de dårligst stillede byområder, hvor EFRU støtter nogle mere socialt orienterede 
foranstaltninger med henblik på at genintegrere vanskelige kategorier af ledige på 
arbejdsmarkedet. 
En anden mål 1 -region, der er præget af industriel tilbagegang, er provinsen Hainaut i 
Belgien, som modtager 515,92 mio. ECU i EFRU-støtte. Der gennemføres vigtige 
foranstaltninger i Charleroi, Mons, La Louvière og en række andre middelstore byer. 
Endelig anvendes der i Flevoland (Nederlandene) anslået 37% ud af et budget på 80 mio. 
ECU på byudvikling, især i Lelystad og Almere. 
1.2 Mål 2 
Overslagene over mål 2-programmernes økonomiske effekt på store byområder giver 
meget høje tal for Storbritannien og Tyskland og for regionen rundt om Liège i Belgien. I 
nogle af tilfældene ligger tallene over 80%. For Storbritanniens vedkommende er der 
betydelig forskel mellem mål 2-områderne. I de mindre tætbefolkede områder (Eastern 
Scotland, Western Scotland og Industrial South Wales) er EFRU's økonomiske effekt på 
de store byområder mindre udpræget (ca. 40-50%) end i de engelske mål 2-områder. 
Situationen i de engelske mål 2-områder, hvor procenten i de fleste tilfælde ligger 
mellem 80 og 90%, svarer til situationen i Merseyside, som blev beskrevet ovenfor. En 
stor andel af den samlede strukturfondsstøtte i Storbritannien går til de tætbefolkede 
industribælter fra Merseyside til Humber og tværs over det centrale Skotland gennem 
Glasgow. Området omkring Birmingham, som er Det Forenede Kongeriges næststørste 
by, er også støtteberettiget. 
I sammenligning med Storbritannien er der mindre forskel mellem de tyske mål 2-
regioner. Den økonomiske effekt på byområderne varierer fra 80-100%. 
I Nederlandene, Frankrig og Spanien har mål 2-programmerne også én udpræget effekt 
på byudviklingen. EFRU's økonomiske effekt på storbyerne ligger for det meste mellem 
50 og 60% af den samlede EFRU-støtte. I de franske regioner går tallene fra ca. 30% i 
nogle tilfælde (Centre, Auvergne, Languedoc-Roussillon) til 75% i andre (Basse-
Normandie, Champagne-Ardennes, Franche-Comté, Pays de Loire, Poitou-Charentes). I 
ii 
-9-
Nederlandene udskiller specielt Arnhem-Nijmegen sig, idet hele området er af bymæssig 
karakter. I Spanien kan der som eksempler på store projekter i mål 2-områder i 
tilknytning til byudvikling nævnes det offentlige transportsystem i Bilbao og Barcelona 
og renovering af historiske bygninger til sociale, uddannelsesmæssige eller 
erhvervsmæssige formål. I Italien ligger overslagene over den økonomiske effekt på 
byerne mellem 15% (Lazio) og 70% (Liguria). 
Billedet ændrer sig, når man ser på mål 2-programmerne i de nordiske lande og Østrig. 
Mål 2-områderne i disse lande har ingen byer med over 100 000 indbyggere, som var 
kriteriet for at medtage byen i undersøgelsen. I en vis forstand er det ikke helt rimeligt at 
foretage en undersøgelse, hvori der kun fokuseres på større byer, i betragtning af 
situationen i disse lande, hvor strategien for økonomisk udvikling koncentrerer sig om 
mindre byer, som er økonomiske kraftcentre for større geografiske områder. 
De store forskelle mellem medlemsstaterne synes delvis at svare til forskellige 
strukturelle realiteter i forbindelse med forskellige industrialiserings- og 
urbaniseringsmønstre. En vigtig strukturel indikator med henblik på fortolkning af de 
foreliggende tal om den økonomiske effekt på byerne er befolkningstætheden i mål 2-
områderne. Nedenstående skema viser den nationale gennemsnitlige befolkningstæthed 
(indbyggere pr. km ) i mål 2-områderne: 
Land Indbyggere/km2 (gnsn.) 
i mål 2-områder 
Belgien 484 
Danmark 88 
Finland 46 
Frankrig 167 
Italien 256 
Luxembourg 389 
Nederlandene 472 
Østrig 73 
Spanien 349 
Sverige 26 
Tyskland7 911 
UK 650 
EU i alt 245 
Befolkningstætheden i mål 2-områderne er markant lavere i Østrig, Danmark, Finland og 
Sverige i sammenligning med EU-gennemsnittet på 245 (tidligere var den 
gennemsnitlige befolkningstæthed i mål 2-områder i "EUR 12" 313 indbyggere pr. km2). 
Dette viser, at disse områder havde et andet industrialiseringsmønster end andre lande, og 
There is a small underestimation of the density figures for Germany. 
?* 
-10-
at den industrielle tilbagegang er mere udtalt i overgangsområderne mellem land og by. I 
de skandinaviske lande er de store træ- og skovindustrier, som er blevet udviklet som et 
led i industrialiseringen af landdistrikterne, en af årsagerne til dette fænomen. 
Hvad angår Det Forenede Kongerige, Tyskland og Vallonien i Belgien viser tallene, at 
den industrielle tilbagegang hovedsageligt forekommer i stærkt urbaniserede områder, og 
derfor går mål 2-strategierne i disse lande især ud på genopretning af byerne. I Tyskland 
er befolkningstætheden ekstremt høj i visse områder af begrænset udstrækning (f.eks. 
Vestberlin, Bremen og Bremerhaven samt Ruhrområdet). De projekter, der modtager 
støtte i disse lande, er dels for det meste typiske projekter vedrørende økonomisk 
genopretning i direkte tilknytning til produktive aktiviteter (fysiske investeringer, 
foranstaltninger til støtte af virksomheder, teknologi), dels foranstaltninger af mere 
serviceagtig karakter (f.eks. transport inden for byerne og kombinerede 
transportfac i liteter). 
2. SAMHØRIGHEDSFONDEN 
Hvad angår Samhørighedsfonden går 50% af støtten til transportprojekter og 50% til 
miljøprojekter. Transportprojekterne vedrører først og fremmest vejtransport og 
jernbanetransport (henholdsvis 71% og 21% af alle transportprojekter). Disse projekter er 
altid forbundet med de transeuropæiske net (TEN) eller skal "føde" sådanne net. Derfor 
har de en stor indirekte virkning på byområderne. Når transporttiden mellem byerne 
reduceres og EU's periferi forbindes med EU's midte, vil det nedsætte produktions- og 
distributionsomkostningerne for virksomheder i byer beliggende i randområderne. Det er 
dog vanskeligt at sætte tal på de økonomiske fordele, som byerne opnår gennem disse 
transportprojekter. 
På miljøsiden vedrører 72% af Samhørighedsfondens projekter vand (vandforsyning eller 
behandling af spildevand), og 4% vedrører behandling af affald. De fleste af disse 
projekter tager sigte på at få byområderne til at fungere bedre. 
3. STRUKTURFONDSFORANSTALTNINGER TIL GAVN FOR DÅRLIGT 
STILLEDE BYOMRÅDER 
Efter anmodning fra Europa-Parlamentet besluttede Kommissionen at iværksætte EU-
initiativet URBAN i 1994, for derved at sætte fokus på problemet med ghettodannelse i 
byerne. Koncentrationen af arbejdsløse og andre socialt sårbare grupper i særlige 
kvarterer er i de seneste år steget til et foruroligende omfang i mange byer i EU. 
URBAN-initiativet har et budget på ca. 850 mio. ECU for perioden 1994-1999, med 
hvilket der vil blive gennemført programmer i omkring 115 byer. Ud over at give et 
positivt bidrag set fra et socioøkonomisk synspunkt skal URBAN virke som katalysator 
ved at skabe opmærksomhed om problematikken omkring social udelukkelse og 
ghettodannelse i byerne, og det skal skabe forståelse for de bedste interventionsmetoder. 
Bortset fra EU-initiativet URBAN, som blev iværksat af Kommissionen, vedrører flere 
og flere foranstaltninger omfattet af EU-støtterammerne/de samlede programmerings­
dokumenter under strukturfondene, som foreslås af medlemsstaterne selv, tiltag, som 
skaber bæredygtig økonomisk udvikling, jobmuligheder og gode generelle levevilkår i 
dårligt stillede byområder. I det følgende gives der eksempler herpå. 
11 
-11-
3.1 Det operationelle program for miljø og byfornyelse i Portugal 
Efter forslag fra de portugisiske myndigheder vedtog Kommissionen et operationelt 
program for miljø og byfornyelse. Dette delprogram for byfornyelse omfatter tre 
foranstaltninger: 
• renovering af kvarterer med dårlige boligforhold 
• genopretning af disse områder via nye aktiviteter 
• renovering af området, der skal huse Expo '98 i Lissabon. 
Programmet skal forbedre levevilkårene for den portugisiske "byunderklasse" og fremme 
den sociale samhørighed i byområderne Lissabon og Porto. Begge byer har kvarterer med 
"barracas", som mangler de mest grundlæggende faciliteter og er præget af stigende 
marginalisering af befolkningen. Mere konkret tager programmet sigte på at fjerne 200 
"barracas"-kvarterer i løbet af programperioden. Dette tiltag omfatter omkring 25 000 
familier. EFRU medfinansierer ikke programmets beboelsesdel, men den støtter andre 
investeringer i området, der bidrager til at skabe bedre levevilkår og jobmuligheder 
(etablering af serviceydelser, handel, mindre industrier, sociale faciliteter og 
infrastruktur). 
Delprogrammet for byfornyelse omfatter også en foranstaltning, der tager sigte på at 
renovere de forsømte arealer i Lissabon, hvor Expo '98 vil blive afholdt. Genopretning af 
et areal på 310 hektar og etablering af moderne infrastrukturer i området vil være et 
vigtigt bidrag til udvikling af hele Lissabon-området og til forbedring af vilkårene i 
denne specifikke del af byen, som ligger i kommunerne Lissabon og Loures. 
De samlede udgifter til dette delprogram for byfornyelse udgør 487 mio. ECU, hvortil 
EFRU bidrager med 299 mio. ECU. 234 mio. ECU af de samlede udgifter tildeles til 
renovering af de fattige kvarterer, mens 245 mio. ECU går til genopretning af arealet, der 
skal huse Expo '98x. 
3.2 Programmer i Storbritannien 
En vigtig nyskabelse ses i de britiske programmer under betegnelsen "Community 
Economic Development" (CED). I Merseyside og mål 2-områderne koncentrerer CED 
midlerne om exceptionelt dårligt stillede "lommer". Disse områders problemer med 
hensyn til social udelukkelse og langtidsledighed er så markante, at de risikerer 
udelukkelse fra de generelle foranstaltninger. CED forsøger at involvere 
lokalsamfundene og de lokale virksomheder i genopretningsprocessen. Der gives særlig 
prioritet til byggeforanstaltninger, hvormed man søger at støtte enkeltpersoner og lokale 
organisationer i at gennemføre lokale udviklingsforanstaltninger. Der sættes også ind på 
at skabe forbindelse mellem de dårligt stillede befolkningsgrupper. 
Det er vigtigt at bemærke, at CED giver mulighed for at anvende midlerne i 
overensstemmelse med befolkningsgruppernes egne ønsker og behov. Derfor kan 
foranstaltninger i forbindelse med CED være af mere social karakter, da de er et 
nødvendigt mellemled i bestræbelserne på at få indbyggerne i de dårligt stillede områder 
tilbage til produktive aktiviteter. Ved at søge at fa de mest sårbare grupper integreret i det 
8 De resterende 8 mio. ECU er afsat til teknisk bistand. 
y 
-12-
almindelige erhvervsliv kan CED bidrage positivt hen mod en forbedring af den 
regionale økonomiske udvikling. 
Den samlede EFRU-støtte til CED er på 271 mio. ECU for perioden 1994-1996 (mål 2) 
og 1994-1999 (mål 1). 
3.3 Den socioøkonomiske udvikling af Pianura-kvarteret i Napoli (mål 1) 
I forbindelse med fællesskabsstøtterammen (mål 1) for Italien gjorde Kommissionen 
opmærksom på vigtigheden af lokale udviklingsforanstaltninger i byområder for at 
forbedre bymiljøet og bekæmpe social udelukkelse. Efter disse retningslinjer har de 
italienske myndigheder for nylig forelagt Kommissionen et program, som tager sigte på 
at stimulere den socioøkonomiske udvikling og forbedre miljøet i Pianura, et kvarter med 
omkring 54 000 indbyggere i Napoli. Pianura-kvarteret har været præget af hurtig 
urbanisering. Det voksede fra ca. 10 000 indbyggere i 1951 til ca. 54 000 i 1991. En 
tredjedel af den aktive befolkning er beskæftiget i landbrugssektoren, mens denne andel 
er på 4% for resten af Napoli. 
Det foreslåede program beløber sig til 55 mio. ECU (27 mio. ECU fra EFRU, 24 mio. 
ECU fra kommunen Napoli og den resterende del fra den nationale regering og den 
private sektor). Programmet sigter mod at skabe 910 arbejdspladser i Pianura-kvarteret. 
Bortset fra foranstaltninger, som traditionelt støttes af EFU (oprettelse af nye 
virksomheder), har de foreslåede foranstaltninger også til formål at etablere et aktivt 
foreningsliv og at give Pianura-kvarteret en identitet. Gennem EU-støtterammen for mål 
1 i Italien har Kommissionen også givet udtryk for, at den har til hensigt at iværksætte 
lignende foranstaltninger i Catania og Palermo, som vil blive sat i gang af Italien snarest. 
3.4 Dårligt stillede byområder omfattet af EU-støtterammen for fransk Hainaut 
(mål 1) 
Inden for rammerne af mal 1-programmet for fransk Hainaut forudser det samlede 
programmeringsdokument at afsætte næsten 40% af midlerne til genopretning af 
lokalområder. Strukturfondsstøtten til denne foranstaltning er på 165 mio. ECU ud af en 
samlet støtte på 440 mio. ECU. Vigtige delforanstaltninger i forbindelse med 
genopretning af lokalområder er renovering af nedlagte industriarealer og af byområder, 
byudvikling og omstrukturering, støtteforanstaltninger i dårligt stillede områder samt 
foranstaltninger til bekæmpelse af social udelukkelse gennem integrering på 
arbejdsmarkedet. Tilsammen står disse delforanstaltninger for ca. 75 mio. ECU af 
strukturfondsstøtten. 
V 
13 
Bilag IV: 
Kommende arrangementer 
Drøftelserne om byudvikling på EU-plan vil kunne drage fordel af forskellige 
arrangementer, som f.eks.: 
• topmødet for regioner og byer tilrettelagt af Regionsudvalget i Amsterdam i maj 1997. 
På dette topmøde vil der specielt blive fokuseret på regeringskonferencen. 
• det uformelle møde mellem ministrene for regionalpolitik og fysisk planlægning under 
det nederlandske formandskab (Noordwijk, 9.-10. juni 1997) 
• det andet socialpolitiske forum ved udgangen af 1997, som vil være koncentreret om 
spørgsmål i forbindelse med social udelukkelse 
• den tredje konference om bæredygtige byer tilrettelagt af en række regionale 
konferencer forventes afholdt i år 2000. 
1 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 197 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 07 05 13 
Katalognummer : CB-CO-97-208-DA-C 
ISBN 92-78-19638-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg