Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens 28. Beretning om Konkurrencepolitikken (1998)"

(2000/C 51/01)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 31. maj 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens 28. Beretning om Konkurrencepolitikken (1998)".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Edoardo Bagliano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. november 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 368. plenarforsamling af 8.-9. december 1999, mødet den 8. december 1999, følgende udtalelse med 97 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod.

1. Kommissionens 28. Beretning om Konkurrencepolitikken er meget vigtig, ikke kun fordi den vidner om Kommissionens bemærkelsesværdige indsats på det administrative og lovgivningsmæssige område, men også - og især - fordi den i handling og initiativer allerede afspejler det vendepunkt og de forandringer, som er karakteristiske for EU's nye konkurrencepolitik. Der er to nøgler til forståelsen af 1998-beretningen: "modernisering" og "samarbejde". Disse to begreber er hovedpunkterne i Kommissionens forestilling om fremtidens konkurrencepolitik.

1.1. I 1998 var såvel Kommissionens kontrolaktiviteter som dens initiativer og forslag præget af den nye moderniseringstankegang, som globaliseringen har gjort nødvendig. Den kræver, at der tages hensyn til udviklingen i den omgivende verden, som ændrer sig meget hurtigere end før i tiden. Kommissionen har klart bevist, at den er opmærksom herpå, ved at nyformulere regler og lovbestemmelser om "vertikale aftaler" samt ved at forberede en meget innovativ hvidbog, som blev officielt vedtaget i begyndelsen af 1999.

1.2. Denne modernisering er både nødvendig og hastende i denne vigtige og vanskelige fase i gennemførelsen af "enhedsmarkedet", idet de mange igangværende omstruktureringer på det europæiske marked, som bl.a. er en følge af det voksende antal virksomhedsfusioner, har haft en kraftig indvirkning på konkurrencepolitikken. Hertil kommer, at indførelsen af den "fælles mønt" og den intensiverede liberalisering af den offentlige sektor har sat kraftigt skub i den europæiske økonomi.

1.3. Vejen frem er således klart udstukket. Forbindelsen bagud er ikke kappet, men der er især taget højde for hurtig og løbende tilpasning til aktuelle og kommende forandringer, først og fremmest de mange problemer, som udvidelsen af EU skaber. De nye forpligtelser og det dermed forbundne større ansvar kræver også en anden form for samarbejde, ikke kun med de nationale offentlige og retslige myndigheder og med medlemsstaterne, men også mellem dem. Alle, der på den ene eller den anden måde er involveret, bør kunne samarbejde med hinanden for at sikre fair konkurrence mellem virksomhederne på markedet - hvilket netop er konkurrencepolitikkens opgave. Men i dag skal alle planer og tiltag ses i et internationalt perspektiv.

2. I indledningen til Kommissionens 28. Beretning om Konkurrencepolitikken (1998) ridses beretningens hovedpunkter op. Det internationale samarbejde behandles imidlertid særskilt i kommissær Karel van Mierts forord til beretningen. ØSU betragter dette som en kraftig understregning af konkurrencepolitikkens internationale karakter og håber, at forordet indlemmes i selve beretningen i stedet for som nu at stå som et tillæg, hvor anset forfatteren end er.

2.1. ØSU bifalder beslutningen om at lade indledningen/forordet handle om Kommissionens indsats på internationalt niveau i betragtning af den internationale dimensions stigende betydning. Kommissæren erkender i sit forord, at kravet om at sætte konkurrencepolitikken ind i en større sammenhæng afspejler et ønske, som bl.a. ØSU gentagne gange har givet udtryk for.

2.2. Det er korrekt, som Karel van Miert konstaterer, at den stadigt voksende verdensøkonomiske integration er ved at skabe en indbyrdes afhængighed mellem landene, som man ikke tidligere har set. Denne gensidige afhængighed er ikke kun blevet et af de karakteristiske træk ved den aktuelle økonomiske fase - den vil også vokse mærkbart i takt med den uundgåelige globalisering. I denne sammenhæng kan det ikke undgås, at også konkurrenceproblemerne får en international dimension. Der er derfor ingen vej uden om det internationale samarbejde.

2.3. Samarbejdet med USA på grundlag af en aftale fra 1991 (der først trådte i kraft i 1995, som Karel van Miert bemærker det) bekræfter, at bilaterale aftaler kan være meget effektive. Også de foranstaltninger, der er iværksat, og de resultater, der er opnået i forbindelse med det bilaterale samarbejde med henblik på udvidelsen, bekræfter, at Kommissionen er på rette vej. Men ØSU er enig med Karel van Miert i, at det er nødvendigt hurtigst muligt at tage skridt i retning af multilaterale aftaler. Det er en meget vanskeligere vej, men den er uomgængelig, og det er her, alle kræfter bør sættes ind.

2.4. På denne baggrund er det primære mål "at der ... indgås en verdensomspændende, multilateral aftale om anvendelse af fælles grundlæggende konkurrenceregler". En arbejdsgruppe under WTO er i gang med at undersøge, hvordan man bedst kan nå dette mål, og den bør opmuntres og støttes på alle måder.

ØSU afsluttede sin udtalelse om Kommissionens 28. Beretning om Konkurrencepolitikken(1) med følgende passus:

"Selv om målet ser ud til at ligge langt borte, er man nødt til at fortsætte bestræbelserne på at internationalisere monopolreglerne og harmonisere (om så blot delvist eller gradvist) spillereglerne for det internationale handelssamkvem". Der er nu næsten gået ti år. De små skridts politik bør tilpasses det stadigt stigende tempo.

En stærkere politisk vilje er nu påkrævet. Det er også en udfordring, som skal tages op gradvist, men håndfast.

2.5. Indtil da øger "uro og usikkerhed""risikoen for konkurrencebegrænsende praksis". I afsnittet under denne overskrift konstaterer Karel van Miert - lige så modigt som væsentligt - følgende: "konkurrencen mellem virksomhederne (blev) meget ofte ... tilsidesat gennem ugennemsigtige arrangementer (vennetjenester), der ikke havde meget med markedskræfterne at gøre. Jeg er overbevist om, at en fast konkurrencepolitik både på nationalt og på internationalt plan kraftigt vil modvirke sådanne tendenser ved at fremme industriens konkurrenceevne, decentralisere den kommercielle beslutningstagning, fremme innovation og skabe størst mulig velfærd for forbrugerne".

WTO vil nødvendigvis komme til at spille en afgørende rolle i denne forbindelse. ØSU håber, at den afgående kommissærs erkendelse deles fuldt ud både af hans efterfølger på posten og af Kommissionen som helhed med de beføjelser, den har. Man bør ikke længere tolerere, at internationale karteller fastsætter priserne på olie, for blot at nævne den mest kendte sag, som har påvirket EU's økonomi i betydelig grad, og som også har haft negativ indvirkning på de fleste udviklingslande.

3. Kommissionen arbejdede i 1998 meget intenst både på det administrative og på det lovgivningsmæssige plan i forbindelse med sit "program for modernisering af EU's konkurrenceret". Det er en stor opgave, som ikke kun består i at udskifte et sæt regler med et andet. Kommissionen har desuden iværksat strenge sanktioner over for markedsafskærmende praksis, priskarteller og misbrug af en dominerende markedsstilling. "Moderniseringen", som også er en "nyorientering", indebærer i praksis, at indsatsen koncentreres om sager, "der klart er af interesse for Fællesskabet". Denne politik er ved at slå igennem og giver sig bl.a. udtryk i ambitiøse reformprojekter. ØSU ser med interesse på Kommissionens bestræbelser og initiativer på dette felt og bakker dem op.

4. De første resultater af Kommissionens "meddelelse om samarbejdet med de nationale konkurrencemyndigheder" er nu ved at vise sig i form af et effektivt samarbejde (udveksling af oplysninger om anmeldelser, samlet behandling). Der er dog endnu ikke fundet en løsning på den anormale situation, at syv nationale myndigheder stadig ikke er bemyndiget til at anvende traktatens artikel 81 og 82. ØSU understreger endnu en gang, at der er et akut behov for at harmonisere medlemsstaternes konkurrencelovgivning i henseende til anvendelse af artikel 81 og 82 - en forudsætning for et forbedret samarbejde og især for en effektiv decentralisering. ØSU håber, at denne "harmonisering" også vil omfatte de grundlæggende principper for de nationale konkurrenceregler.

4.1. Kommissionen burde i et særligt kapitel i årsberetningen (med sammenlignende tabeller) gøre rede for de enkelte medlemslandes anvendelse af EU's (og medlemsstaternes) konkurrenceregler, bl.a. med det formål at vurdere graden af accept og decentralisering. ØSU rejser i den forbindelse spørgsmålet, hvilke følger af en utilstrækkelig harmonisering i de forskellige medlemslande der er værst. Man må ikke glemme, at markederne stadig er segmenterede og de nationale forskelle store, samt at nogle medlemslande stadig har en dominerende stilling, hvilket kan have en alvorlig konkurrencefordrejende virkning. Det er nødvendigt at iværksætte en målrettet oplysningskampagne for bl.a. at opnå større gennemsigtighed. Harmonisering tager tid. Inden resultaterne virkelig begynder at vise sig, kan det blive nødvendigt at undersøge, hvordan man i det mindste kan tage specifikke kontrolinstrumenter i brug for at undgå forvridninger eller uberettigede fortrinsstillinger.

5. Liberaliseringen er fortsat i telekommunikationssektoren og i langsommere tempo i energisektoren. Disse sektorer har efter ØSU's mening gode muligheder for at give konkurrenceevnen et skub frem og for at konsolidere og dynamisere det indre marked.

5.1. Kommissionen burde i denne forbindelse også undersøge de overordnede konsekvenser af liberaliseringerne og af nogle monopolers ophør. Det skulle naturligvis ikke være for at sætte uret tilbage, men for at finpudse kontrollen og i tide opfange nye tendenser eller tegn på forandring, bl.a. for at kunne kontrollere en eventuel, måske ikke ubetydelig, indvirkning på beskæftigelsen. ØSU foreslår, at Kommissionen efter en indgående ad hoc-undersøgelse offentliggør regelmæssige rapporter og ajourføringer, som både vil være nyttige for de økonomiske aktører og de nationale organer og myndigheder.

6. Der har været en intens lovgivningsaktivitet omkring "vertikale aftaler"(2), og der er iværksat en egentlig reform som led i den mere omfattende reform, der er beskrevet i Kommissionens hvidbog om modernisering, som blev vedtaget i foråret 1999(3). Det drejer sig om regler, der foregriber det nye kriterium for fortolkning af konkurrencereglerne, hvorefter de økonomiske aspekter skal tillægges større vægt end de juridiske og formelle. ØSU har allerede udtalt sig positivt om de relevante "valg" i grønbogen og er nu i færd med at udarbejde en endelig udtalelse om emnet. ØSU benytter denne lejlighed til at udtrykke sin anerkendelse af Kommissionens konsekvente, klare og ansvarlige holdning til problemerne.

7. I forbindelse med anvendelsen af forordningen om fusionskontrol har Kommissionen truffet vigtige beslutninger, som altid har bygget på omhyggelig dokumentation, grundige analyser og gedigne økonomisk-juridiske ræsonnementer.

7.1. ØSU mener i denne sammenhæng, at tiden er inde til også på internationalt plan at undersøge konsekvenserne af fusionsbølgen, f.eks. dannelse af nye former for oligopoler eller direkte monopoler, som kan påvirke EU's indre marked. ØSU anmoder Kommissionen om at supplere den årlige beretning med resultaterne af sin konsekvensvurdering af de forpligtelser, som virksomhederne har påtaget sig i fase I og II af de betingede fusionstilladelser. Hvad angår arbejdsmarkedet, som ØSU altid er yderst opmærksom på, må man ikke glemme, at antallet af beskæftigede i de traditionelle sektorer er faldende. Arbejdspladserne er decimeret af de seneste års automatisering og nu også af delokaliseringsprocessen, som ikke er til at stoppe, og som består i, at fabrikationen helt eller delvist flyttes til lande, som på grund af manglende overholdelse af ILO's vigtigste minimumsnormer har lavere arbejdsomkostninger. Konkurrencepolitikken kan ikke lukke øjnene for disse aspekter og bør derfor udbygges og integreres, bl.a. gennem samarbejde, først og fremmest inden for selve Kommissionen, så konkurrencereglerne anvendes som resultat af en egentlig EU-politik.

7.2. Af den grund bør også medlemslandenes nationale markeder overvåges, så man undgår, at opmærksomheden omkring den internationale dimension kommer til at skygge for det, der fortsat har højeste prioritet, nemlig det indre markeds effektivitet, konkurrenceevne og vækst. Man kan let forestille sig, at fremtiden vil bringe mange nye fusioner og koncentrationer i stigende tempo. De hurtige forandringer i markeds- og produktionsstrukturerne såvel inden for som uden for det indre marked kræver tilpasning af regler og kontrolforanstaltninger i samme takt.

8. Hvad angår statsstøtte, sætter Kommissionen sig som mål "at øge gennemsigtigheden og retssikkerheden, styrke effektiviteten af systemet ..., forstærke kontrollen, navnlig i store sager med ad hoc-støtte, samt forenkle kontrolsystemet for mindre betydningsfulde sager". ØSU bifalder dette formål.

8.1. Kommissionen har arbejdet intenst med lovgivning på dette område. Den har fremlagt forslag til en forordning, der kodificerer de forskellige aspekter af kontrolproceduren og styrker den. Forordningen er allerede trådt i kraft. Den vil være et nyttigt instrument i forvaltningen af konkurrencepolitikken på det meget følsomme statsstøtteområde. Kommissionen har under alle omstændigheder altid udvist klar objektivitet og pragmatisk realitetssans. Også Kommissionens innovative forslag til en forordning, som skal sætte den i stand til at fritage visse kategorier af horisontal statsstøtte for anmeldelseskravene, synes inspireret af en sund pragmatisme, og ØSU kan uden problemer tilslutte sig det.

8.2. Samme positive vurdering giver ØSU af de nye rammebestemmelser for uddannelse. Støtte til uddannelsesinitiativer er en sikker investering på mellemlang sigt og er med til at sikre social og økonomisk stabilitet i medlemslandene. Men der skal gøres en større indsats. En konkurrencepolitik, der følger med tiden og tager højde for de europæiske integrationsbehov, må også støtte ethvert initiativ, der begunstiger og stimulerer beskæftigelsen.

8.3. Principielt bør statsstøtten gradvist reduceres - det har ØSU altid anbefalet. Men ifølge traktaten indgår statsstøtten i en konkurrencepolitik, som også anvendes til at realisere målet om samhørighed - et mål, der også forfølges med andre EU-politikker.

8.4. På det regionalpolitiske område vedtog Kommissionen i marts 1998 det vigtige dokument "Rammebestemmelserne for regionalstøtte", som forenkler og ajourfører kriterierne for anvendelsen af traktatens bestemmelser. ØSU kan tilslutte sig principperne heri samt evaluerings- og kontrolmekanismerne.

8.5. ØSU må dog endnu en gang understrege, at situationen er meget forskellig fra det ene medlemsland til det andet, hvilket hæmmer enhver samhørighedspolitik med indlysende konsekvenser for konkurrencen.

8.6. Også den årlige konkurrenceberetning bør ud fra denne synsvinkel vurdere virkningen af EU-støtten, som er vokset i de senere år for nu at udgøre en betydelig andel af den offentlige støtte i EU. Der bør udarbejdes et nyt koncept for "offentlig støtte", som ikke blot omfatter statsstøtte på regionalt og nationalt plan, men også EU-støtte.

8.7. Sagen stiller sig anderledes for de central- og østeuropæiske lande. Kommissionen siger i den 28. årsberetnings punkt 300: "I modsætning til kartelpolitikken har det vist sig noget mere kontroversielt og vanskeligt at indføre statsstøttekontrol i de central- og østeuropæiske lande. ... der (er) lang vej endnu. Det mest hastende behov gælder indførelse af gennemsigtighed..." Situationen er også meget uensartet. Et ekstremt tilfælde er sværindustrien, der for 80 %'s vedkommende er statsejet. Tilpasningsprocessen bliver lang. ØSU er bevidst om situationen og problemerne, men opfordrer netop derfor Kommissionen til også i år at holde et vågent øje med situationen og deltage aktivt, når muligheder for kontakt og forhandling viser sig.

9. I forhold til den dobbelte udfordring, EU's udvidelse og globaliseringen, er konkurrencepolitikkens fremtidsudsigter temmelig gode, hvis Kommissionen går mere beslutsomt og målrettet ind i forenklings- og moderniseringsarbejdet. De generelle overvejelser, som forslaget om reform og modernisering giver anledning til, bør også udmøntes i nye initiativer på uddannelsesområdet, i de mest innovative sektorer og i de højteknologiske sektorer, ligesom der bør opstilles nye jobprofiler.

9.1. ØSU er overbevist om, at den hurtigt fremadskridende globalisering af markederne har styrket innovationens nøgleposition i de mest avancerede økonomiske systemer, der må kæmpe med den aggressive, omkostningsbaserede politik, som de nyligt industrialiserede lande fører. Kun kraftige investeringer i innovation kan beskytte de udviklede lande mod en konkurrence baseret på priser og på den stigende kvalitet af de nye konkurrenters produkter. Selvom den strategiske værdi af innovation og ny teknologi er alment anerkendt, bemærker ØSU en vis tøven med hensyn til udnyttelse af mulighederne for modernisering og vækst på dette område. EU's konkurrencepolitik bør på de områder, som er omfattet af dens kompetence, spille en igangsættende og støttende rolle og skabe den mest fordelagtige referenceramme for virksomhederne i forbindelse med deres valg, beslutninger, investeringer og risikobetonede satsninger. Det er på dette område, konkurrencepolitikken forener og forbinder sig med de øvrige EU-politikker.

10. Konkurrencepolitikken handler ikke kun om jura, sanktioner og kontrol, og den er ikke skarpt adskilt fra de øvrige EU-politikker. Den bør ikke isoleres, og den bør ikke selv isolere sig. Kommissionen bør sikre flere samråd og mere samarbejde i egne rækker. Det er vigtigt at forstå de nye tendenser. Generaldirektoratet for konkurrence er et velegnet og gennemprøvet instrument, som Kommissionen kan bruge til at få viden om og forstå forandringerne og til at omlægge sin egen politik i tide og på en konsekvent måde. EU's udvidelse, globaliseringen og den fælles valuta kræver en strengere og samtidig mere langsigtet konkurrencepolitik, og Kommissionen som institution bør i højere grad være aktivt til stede på alle internationale niveauer.

Bruxelles, den 8. december 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 60 af 8.3.1991, s. 19.

(2) EFT C 270 af 24.9.1999, s. 7.

(3) KOM(1999) 101 endelig udg. af 12.5.1999.