Forslag til RÅDETS RAMMEAFGØRELSE om bekæmpelse af menneskehandel

BEGRUNDELSE

1. INDLEDNING

Den 24. februar 1997 vedtog Rådet en fælles aktion om bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn [1]. Den fælles aktion dækker en lang række emner som for eksempel definitioner (uden at det påvirker mere specifikke definitioner i medlemsstaternes lovgivning), kompetence, strafferetspleje, bistand til ofre samt politimæssigt og retligt samarbejde. Gennem den fælles aktion påtog medlemsstaterne sig at gennemgå deres gældende lovgivning med henblik på at gøre menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn til overtrædelser af straffeloven.

[1] EFT L 63 af 4.3.1997.

Siden vedtagelsen af den fælles aktion i 1997 har aktioner og initiativer imod menneskehandel udviklet sig betragteligt i antal og i indhold såvel i Den Europæiske Union som på lokalt, regionalt og internationalt plan i en bredere kontekst. Men den fortsatte divergens mellem medlemsstaternes juridiske indfaldsvinkler viser alligevel tydeligt behovet for yderligere aktion mod den trussel, som menneskehandelen udgør.

Endvidere indeholder Amsterdam-traktatens artikel 29 en eksplicit reference til menneskehandel. Wien-handlingsplanen [2] og Det Europæiske Råd i Tammerfors fremsatte en klar opfordring til yderligere lovgivningsmæssig indgriben mod menneskehandel. Også i Kommissionens Resultattavle [3] omtales lovgivningsmæssig indgriben. På et bredere internationalt plan har en af de mest betydelige udviklinger været De Forenede Nationers konvention om grænseoverskridende organiseret kriminalitet, idet dens to supplerende protokoller er rettet mod migrantsmugling og menneskehandel. Kommissionen har deltaget aktivt i udarbejdelsen af disse instrumenter, og vigtige elementer i protokollen om menneskehandel er afspejlet i dette forslag, om end de går endnu videre.

[2] EFT C 19 af 23.1.1999.

[3] KOM(2000) 167 endelig af 24.3.2000.

Det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som skal skabes inden for Den Europæiske Union, har en særlig karakter, som skulle gøre medlemsstaterne i stand til at udarbejde en rammeafgørelse, hvori visse aspekter af straffeloven og det retlige samarbejde går videre, end det har været muligt gennem de instrumenter, som var til rådighed inden Amsterdam-traktatens ikrafttræden, og instrumenter, som er udviklet på et bredere internationalt plan. En rammeafgørelse bør for eksempel mere præcist omhandle emner som regler for, hvad der er strafbart, straffe og andre sanktioner, skærpende omstændigheder, kompetence og udlevering.

Kommissionen mener derfor, at der på unionsplan kræves yderligere reaktion på spørgsmålet om menneskehandel. Brugen af en rammeafgørelse, der som instrument er indført med Amsterdam-traktaten, vil styrke den fælles holdning i Den Europæiske Union på dette område og udfylde huller i eksisterende lovgivning. Behovet for en klar fælles holdning til menneskehandel bør også ses på baggrund af den fremtidige udvidelse af Den Europæiske Union.

Kommissionen har derfor, som bekendtgjort i Resultattavlen, besluttet at fremsætte forslag til en rammeafgørelse om den indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes straffelovgivning, herunder sanktioner, når det gælder menneskehandel.

Forslaget indeholder også bestemmelser om horisontale retlige spørgsmål såsom kompetence og samarbejde mellem medlemsstater. Forslaget omfatter menneskehandel med henblik på arbejdsmæssig og seksuel udnyttelse, men ikke seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi, der vil blive omfattet af et særskilt forslag. Opdelingen i to rammeafgørelser giver Rådet mulighed for at fokusere på menneskehandel med henblik på såvel arbejdsmæssig som seksuel udnyttelse.

2. HANDEL OG SMUGLING

Kommissionen har det synspunkt, at opdelingen i en FN-protokol om menneskehandel og en FN-protokol om migrantsmugling understreger kompleksiteten i forskellige former for ulovlige befolkningsflytninger, der styres af internationale forbryderorganisationer. Mens migrantsmugling kan siges at udgøre en forbrydelse mod staten og ofte indebærer en fælles interesse hos smugleren og den smuglede, udgør menneskehandel en forbrydelse mod en person, og dens formål er udnyttelse.

Kommissionen er derfor af den mening, at de franske initiativer [4] om hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold har relation til migrantsmugling. På den anden side relaterer dette forslag til menneskehandel med denne aktivitets karakteristika. Kommissionens konklusion er, at det franske initiativ om hjælp og dette forslag vedrørende menneskehandel supplerer hinanden, og at de begge bidrager til en Europa-dækkende kamp mod alvorlige typer af kriminelle handlinger begået af internationale forbryderorganisationer.

[4] EFT C 253 af 4.9.2000; forslagene er endnu ikke vedtaget.

1. RETSGRUNDLAG

Dette forslag til en rammeafgørelse vedrører indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og bestemmelser på området politimæssigt og retligt samarbejde i straffesager. For en stor dels vedkommende vedrører det også "mindsteregler for, hvad der udgør kriminelle handlinger, og for straffene for organiseret kriminalitet". Det i forslagets præambel anførte retsgrundlag er derfor artikel 29 med eksplicit reference til menneskehandel, artikel 31, litra e), og artikel 34, stk. 2, litra b), i traktaten om Den Europæiske Union. Forslaget har ingen finansielle indvirkninger på De Europæiske Fællesskabers budget.

4. RAMMEAFGØRELSEN: ARTIKLER

Artikel 1 (Menneskehandel med udnyttelse som arbejdskraft til formål)

Artikel 1 pålægger alle medlemsstater en forpligtelse til at sikre, at menneskehandel med henblik på udnyttelse som arbejdskraft er en strafbar handling.

Ifølge artiklens definition omfatter menneskehandel rekruttering, transport eller overførsel af en person, herunder at holde personen skjult med efterfølgende modtagelse og overdragelse af kontrol med ham eller hende med henblik på udnyttelse til produktion af varer eller til tjenesteydelser. Denne definition afspejler nøgleelementerne i en af de dele, der udgør definitionen på handel i FN-protokollen om menneskehandel.

Udnyttelse som arbejdskraft defineres i artiklen som en overtrædelse af arbejdsstandarder for arbejdsforhold, lønninger og sundhed og sikkerhed. Hensigten med at referere til arbejdsmarkedsbestemmelserne er på ingen måde at påvirke medlemsstaternes arbejdsmarkedsbestemmelser. Hensigten er, at der på basis af eksisterende bestemmelser fastsættes en målestok for, hvad der er en acceptabel standard på arbejdsmarkedet. Det bør understreges, at denne definition skal ses i sammenhæng med definitionen på handel og karakteriserende elementer som for eksempel tvang. Endvidere knyttes der til lovovertrædelsen et krav om, at den pågældendes grundlæggende rettigheder er blevet og fortsat bliver undertrykt, f.eks. rettighederne ifølge charteret om grundlæggende rettigheder fra Det Europæiske Råd i Nice. Dette krav omfatter også ofrets grundlæggende rettigheder og ikke alene gerningsmandens adfærd som i de karakteriserende elementer, der omtales nedenfor. Det er også et udtryk for den betingelse, at der er tale om fortsat undertrykkelse af en persons grundlæggende rettigheder.

Med hensyn til de elementer, der karakteriserer menneskehandel med udnyttelse som arbejdskraft til formål som en strafbar handling, svarer litra a) og b) til FN-protokollen om handel med mennesker. Litra c) og d), der delvis svarer til De Forenede Nationers protokol, omfatter former for at udnytte eller øve pres, når en person er genstand for handel. Målet er at sikre en omfattende dækning af kriminel adfærd. Dette omfatter fremgangsmåder som for eksempel gældsbinding, hvor en person ikke har andet valg end at give efter for presset. Det omfatter også misbrug af menneskers sårbarhed, for eksempel personer, der er psykisk eller fysisk handicappede, eller personer, som opholder sig ulovligt på en medlemsstats område, som ofte er i en situation, hvor de ikke har eller ikke mener, de har andet valg end at underkaste sig udnyttelsen. De sidstnævnte elementer sikrer også, at lovovertrædelsen tager højde for ofrets særlige situation og ikke kun for den adfærd, der udvises af gerningsmanden.

Den beskrevne kriminelle handling omfatter ikke et eksplicit krav om, at ofret krydser en grænse. Begrundelsen herfor følger Europol-konventionen og De Forenede Nationers protokol om menneskehandel, dvs. at der generelt i forbindelse med menneskehandel er tale om international organiseret kriminalitet, men at ofret ikke nødvendigvis selv krydser en grænse.

Endvidere bør de væsentlige elementer i forbrydelsen menneskehandel fokusere på udnyttelsesformålet og ikke på "flytningen" over en grænse. Hvis kravet om en grænseoverskridelse blev opretholdt, ville der opstå det paradoks, at en europæisk borger, der tvinges ud i prostitution og udsættes for handel inden for sit eget land, ville nyde mindre beskyttelse end borgere fra tredjelande. Når man ikke medtager et krav om grænseoverskridelse, betyder det også, at forslaget dækker "videresalg" inden for destinationslandet, hvilket i mange tilfælde er en integreret del af handelskæden/aktiviteten.

Artikel 2 (Menneskehandel med seksuel udnyttelse til formål)

Artikel 2 pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre, at menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse er en strafbar handling. Artiklen svarer i struktur og indhold til artikel 1.

Seksuel udnyttelse omfatter de formål at udnytte en person til prostitution, i pornografiske forestillinger og til produktion af pornografisk materiale.

Artikel 3 (Anstiftelse, medvirken, tilskyndelse og forsøg)

Artikel 3 pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre, at anstiftelse, medvirken og tilskyndelse til samt forsøg på at drive handel med henblik på udnyttelse som arbejdskraft og handel med henblik på seksuel udnyttelse er strafbare handlinger.

Artikel 4 (Sanktioner og skærpende omstændigheder)

Artikel 4 omhandler sanktioner og skærpende omstændigheder. I stk. 1 anføres det, at de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser skal være strafbare med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning, herunder fængselsstraffe med en maksimumstraf på mindst seks år. Disse sanktioner er tilstrækkelige til at omfatte menneskehandel inden for rammerne af andre instrumenter, som allerede er vedtaget med det formål at styrke Den Europæiske Unions politimæssige og retlige samarbejde mod organiseret kriminalitet, som for eksempel den fælles aktion 98/699/RIA [5] vedrørende hvidvaskning af penge, identifikation, opsporing, indefrysning, beslaglæggelse og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold samt den fælles aktion 98/733/RIA [6] om at gøre det strafbart at deltage i en kriminel organisation i Den Europæiske Unions medlemsstater .

[5] EFT L 333 af 9.12.1998, s. 1.

[6] EFT L 351 af 29.12.1998, s. 1.

Eftersom menneskehandel indebærer meget alvorlig kriminel adfærd fastsættes det i stk. 2, at medlemsstaterne skal sikre, at lovovertrædelserne, når skærpende omstændigheder gør sig gældende, kan straffes med fængsel med en maksimumstraf på mindst ti år. Kommissionens forslag om at sætte ti år som mindste maksimumstraf, når der er tale om skærpende omstændigheder, bygger på det synspunkt, at eventuelle sanktioner over for handel bør afspejle forbrydelsens alvor og have en stærkt afskrækkende virkning.

Der anføres tre forhold, som typisk burde medføre, at omstændighederne ved en overtrædelse i forbindelse med handel betegnes som skærpende. Disse situationer udgør en minimumsliste, men påvirker ikke yderligere definitioner i medlemsstaternes lovgivning. En yderligere forklaring på, hvad der menes med sådanne forhold i denne rammeafgørelse, er følgende:

- "medfører væsentlig profit" kunne, i påkommende tilfælde, fortolkes analogt med skærpede «alfonseri»-forhold og bør mindst omfatte gerningsmandens berigelse ved de kriminelle handlinger;

- "begås inden for en kriminel organisation" bør fortolkes i overensstemmelse med artikel 1 i den fælles aktion 98/733/RIA om at gøre det strafbart at deltage i en kriminel organisation i Den Europæiske Unions medlemsstater [7]

[7] EFT L 351af 29.12.1998, s. 1.

- «omfatter særlig hensynsløs adfærd» tager sigte på den grad af tvang eller pres, der udøves af gerningsmanden, eller graden af manglende hensyntagen til ofrets helbred eller integritet, fysisk såvel som psykisk; jo højere grad af tvang eller pres, jo mere alvorlig er overtrædelsen.

Artikel 5 (Juridiske personers ansvar)

Det er nødvendigt også at omfatte den situation, hvor en juridisk person er indblandet i handelen. Artikel 5 indeholder derfor bestemmelser om, at en juridisk person kan kræves til ansvar for de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser for vindings skyld, som begås af en hvilken som helst person, der handler enten som individ eller som en del af det organ, der udgøres af den juridiske person. Udtrykket ansvar bør fortolkes som omfattende enten strafferetligt eller civilretligt ansvar (se endvidere artikel 6 om sanktioner).

Endvidere fastsættes det i stk. 2, at en juridisk person også kan kræves til ansvar, hvis mangel på opsyn eller kontrol, udført af en person med beføjelser til at udøve kontrol, har gjort det muligt at begå overtrædelsen for vindings skyld. Af stk. 3, fremgår det, at retsforfølgning af en juridisk person ikke udelukker samtidig retsforfølgning af en fysisk person, og stk. 4 indholder definitionen på en juridisk person i forbindelse med denne rammeafgørelse.

Artikel 6 (Sanktioner mod juridiske personer)

Artikel 6 indeholder et krav til sanktioner mod juridiske personer. Den kræver sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning, hvor den minimale forpligtelse er at idømme strafferetlig eller civilretlig bødestraf. Der anføres også andre sanktioner, som typisk kunne anvendes på juridiske personer.

Artikels 7 (Kompetence og retsforfølgning)

Handelsaktiviteternes internationale karakter indebærer, at en effektiv retlig reaktion kræver procedurebestemmelser om kompetence og udlevering, der er så klare og vidtrækkende som nationale retssystemer tillader, hvormed man sikrer, at ingen unddrager sig retsforfølgning.

I stk. 1 fastsættes en række kriterier, ifølge hvilke det nationale politi og retsvæsen tilkendes kompetence til at retsforfølge og efterforske sager, hvori indgår de lovovertrædelser, der er omhandlet i denne rammeafgørelse. En medlemsstat skal godtgøre sin kompetence i tre situationer:

(a) i tilfælde af, at overtrædelsen er begået helt eller delvis på dens område, uanset hvilken status eller nationalitet den involverede person har (territorialprincippet), eller

(b) i tilfælde af, at lovovertræderen er statsborger i den pågældende stat (aktivt personprincip). Kriteriet om statsborgerskab betyder, at kompetencen kan fastlægges uden hensyn til lex locus delicti. Det er op til medlemsstaterne at retsforfølge lovovertrædelser, der er begået i udlandet. Dette er særlig vigtigt i forbindelse med medlemsstater, som ikke udleverer deres egne statsborgere, eller

(c) hvor overtrædelsen er begået til gavn for en juridisk person med hjemsted på den pågældende medlemsstats område.

Men eftersom ikke alle medlemsstaters retstraditioner anerkender ekstraterritorial kompetence for alle typer straffelovsovertrædelser, kan medlemsstater, med forbehold af forpligtelsen under stk. 1, begrænse deres kompetence til de to førstnævnte af disse tre situationer. Endvidere kan de, hvis de ikke gør det, stadig træffe foranstaltninger til at begrænse anvendelsen af stk. 1, litra b) og c) til sager, hvor overtrædelsen er begået uden for den pågældende medlemsstats område.

Stk. 3 tager højde for det faktum, at visse medlemsstater ikke udleverer deres egne statsborgere, og søger at sikre, at personer, som mistænkes for at have begået lovovertrædelser i forbindelse med menneskehandel, ikke unddrager sig retsforfølgning, fordi udlevering principielt afvises på det grundlag, at de er statsborgere i den stat. En medlemsstat, som ikke udleverer sine egne statsborgere, skal, i henhold til stk. 3, træffe de nødvendige forholdsregler for at godtgøre sin kompetence samt, når det er relevant, for at retsforfølge de pågældende lovovertrædelser, når de er begået af landets statsborgere uden for dets eget område. I stk. 4 hedder det, at medlemsstaterne underretter Generalsekretariatet for Rådet og Kommissionen, hvis de beslutter at tage stk. 2 i anvendelse.

Artikel 8 (Ofre)

I Den Europæiske Unions holdning til menneskehandel, har man tillagt bistand til ofrene særlig betydning. I mange tilfælde er ofrene for menneskehandel blevet groft misbrugt af gerningsmanden. Kommissionen er derfor af den mening, at en artikel om ofre bør være indeholdt i denne rammeafgørelse. Social bistand til ofre med henblik på at hjælpe dem til at overvinde følgerne af sådanne hændelser og gøre dem i stand til bl.a. at genindtræde på arbejdsmarkedet, udgør en del af den overordnede politik.

Artikel 9 (Samarbejde mellem medlemsstater)

Formålet med artikel 9 er at drage fordel af instrumenter til internationalt retligt samarbejde, som medlemsstaterne deltager i, og som bør finde anvendelse på de sager, der er omhandlet i denne rammeafgørelse. For eksempel er ordninger om gensidig retlig bistand og udlevering indeholdt i en række bilaterale og multilaterale aftaler såvel som i nogle af Den Europæiske Unions konventioner. Et yderligere formål med denne artikel er at lette udvekslingen af oplysninger.

Stk. 1 kræver, at medlemsstaterne i videst muligt omfang yder hinanden bistand i retsforfølgninger for menneskehandel. I tilfælde af at der opstår en konflikt om kompetencen, fastsættes det i stk. 2, at medlemsstaterne skal konsultere hinanden med henblik på at koordinere deres retsforfølgning effektivt. I stk. 2 anføres det også, at der skal gøres passende brug af eksisterende samarbejdsmekanismer, som f.eks. retsembedsmænd som forbindelsespersoner [8] og det europæiske retlige netværk [9]. Stk. 3 understreger betydningen af at have udpeget kontaktpunkter med henblik på udveksling af oplysninger. I stykket anføres eksplicit, at Europol skal involveres behørigt. Stk. 4 indeholder en bestemmelse om cirkulation af oplysninger om, hvilke kontaktpunkter der er udpeget til udveksling af oplysninger om menneskehandel.

[8] EFT L 105 af 27.4.1996.

[9] EFT L 191 af 7.7.1998, s. 4.

Artikel 10 (Gennemførelse)

Artikel 10 omhandler gennemførelsen og opfølgningen af denne rammeafgørelse. Den fastsætter, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for overholdelsen af denne rammeafgørelse senest den 31. december 2002. Den fastsætter også, at medlemsstaterne, inden denne dato, til Generalsekretariatet for Rådet og Kommissionen fremsender de bestemmelser, der omsætter de forpligtelser, som pålægges dem i henhold til denne rammeafgørelse, til national lovgivning. På grundlag af en rapport, der er udarbejdet på basis af disse oplysninger, og en skriftlig rapport fra Kommissionen vil Rådet inden den 30. juni 2004 vurdere, i hvilket omfang medlemsstaterne har truffet de nødvendige foranstaltninger for overholdelse af denne rammeafgørelse.

Artikel 11 (Ophævelse af den fælles aktion af februar 1997)

Artikel 11 ophæver den fælles aktion af februar 1997. Den fælles aktion skulle gennemføres senest den 31. december 1999, og på denne dato skulle medlemsstaterne også meddele til Generalsekretariatet for Rådet, hvilke forslag, der er fremsat med henblik på at opfylde deres forpligtelser i henhold til den fælles aktion. Denne rammeafgørelse og rammeafgørelsen om seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi dækker i vidt omfang de samme emner. Selv om det muligvis følger af generelle retsprincipper, at den fælles aktion er forældet og ikke længere har nogen retsvirkninger, er det Kommissionens synspunkt, at det er vigtigt at tydeliggøre, at denne rammeafgørelse ophæver den fælles aktion.

Artikel 12 (Ikrafttræden)

Af artikel 12 fremgår det, at denne rammeafgørelse træder i kraft på den dato, den offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

2001/0024 (CNS)

Forslag til RÅDETS RAMMEAFGØRELSE om bekæmpelse af menneskehandel

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 29, artikel 31, litra e), og artikel 34, stk. 2, litra b),

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Rådets og Kommissionens handlingsplan for, hvorledes Amsterdam-traktatens bestemmelser om indførelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bedst kan gennemføres [10], Det Europæiske Råd i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999, Det Europæiske Råd i Santa Maria da Feira den 19.-20. juni 2000, Kommissionens Resultattavle [11] og Europa-Parlamentets resolution af 19. maj 2000 [12] omtaler eller opfordrer til gennemførelse af lovgivning til bekæmpelse af menneskehandel, herunder fælles definitioner, fælles regler for, hvad der er strafbart, og fælles sanktioner.

[10] EFT C 19 af 23.1.1999.

[11] KOM(2000) 167 endelig, s. 2.4 Forvaltning af indvandrerstrømme og s. 4.3 Bekæmpelse af visse former for kriminalitet.

[12] A5-0127/2000.

(2) Den fælles aktion af 24. februar 1997 om bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn [13] bør følges op af yderligere lovgivning, som tager højde for medlemsstaternes divergerende juridiske indfaldsvinkler og bidrager til udvikling af et effektivt retligt og politimæssigt samarbejde til bekæmpelse af menneskehandel.

[13] EFT L 63 af 4.3.1997.

(3) Menneskehandel er en alvorlig krænkelse af grundlæggende menneskerettigheder og menneskets værdighed og indebærer hensynsløs adfærd som for eksempel misbrug af og bedrag mod særligt udsatte personer såvel som anvendelse af vold, trusler, gældsbindinger og tvang.

(4) Det betydningsfulde arbejde, der udføres af internationale organisationer, navnlig FN, bør støttes af Den Europæiske Unions arbejde.

(5) Det er nødvendigt, at den alvorlige forbrydelse menneskehandel tackles ved en generel fremgangsmåde, hvori fælles grundelementer i alle medlemsstaters straffelove, herunder sanktioner der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning, udgør et hele sammen med det bredest mulige retlige samarbejde. I overensstemmelse med principperne om subsidiaritet og proportionalitet begrænser denne rammeafgørelse sig til det absolutte minimum med henblik på at opfylde disse målsætninger på europæisk plan og går ikke ud over, hvad der er nødvendigt herfor.

(6) Det er nødvendigt at indføre sanktioner over for gerningsmændene, der er tilstrækkeligt strenge til, at menneskehandel omfattes af de instrumenter, der allerede er vedtaget med henblik på bekæmpelse af organiseret kriminalitet, som f.eks. den fælles aktion 98/699/RIA [14] vedrørende hvidvaskning af penge, identifikation, opsporing, indefrysning, beslaglæggelse og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold og den fælles aktion 98/733/RIA [15] om at gøre det strafbart at deltage i en kriminel organisation i Den Europæiske Unions medlemsstater.

[14] EFT L 333 af 9.12.1998, s. 1.

[15] EFT L 351 af 29.12.1998, s. 1.

(7) Denne rammeafgørelse bør bidrage til at bekæmpe og forebygge menneskehandel ved at supplere de instrumenter, der er vedtaget af Rådet, som f.eks. den fælles aktion 96/700/RIA [16] om iværksættelse af et tilskyndelses- og udvekslingsprogram til bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn (STOP), den fælles aktion 96/748/RIA [17] om udvidelse af Europols Narkotikaenheds mandat, Rådets og Europa-Parlamentets beslutning 293/2000/EC [18] om Daphne-programmet om forebyggende foranstaltninger til bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder, den fælles aktion 98/428/RIA [19] om oprettelse af et europæisk retligt netværk, den fælles aktion 96/277/RIA [20] om udveksling af retsembedsmænd som forbindelsespersoner med henblik på at forbedre det retlige samarbejde mellem Den Europæiske Unions medlemsstater samt den fælles aktion 98/427/RIA [21] om god praksis i forbindelse med gensidig retshjælp i straffesager -

[16] EFT L 322 af 12.12.1996.

[17] EFT L 342 af 31.12.1996.

[18] EFT L 34 af 9.2 2000.

[19] EFT L 191 af 7.7.1998, s. 4.

[20] EFT L 105 af 27.4.1996.

[21] EFT L 191 af 7.7.1998.

TRUFFET FØLGENDE RAMMEAFGØRELSE:

Artikel 1 Lovovertrædelser vedrørende menneskehandel med udnyttelse som arbejdskraft til formål

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at rekruttering, transport eller overførsel af en person, herunder at holde personen skjult med efterfølgende modtagelse og overdragelse af kontrol med ham eller hende, er en strafbar handling, hvor den pågældendes grundlæggende rettigheder er blevet eller fortsat bliver undertrykt med henblik på udnyttelse af personen til produktion af varer eller til tjenesteydelser, som er i strid med arbejdsstandarder for arbejdsforhold, lønninger og sundhed og sikkerhed, og:

(a) hvor der er tale om tvang, magt eller trusler, herunder bortførelse, eller

(b) hvor der er tale om bedrag eller svindel, eller

(c) hvor der er tale om magtmisbrug, påvirkning eller pression, eller

(d) hvor der er tale om andre former for misbrug.

Artikel 2 Overtrædelser vedrørende menneskehandel med seksuel udnyttelse til formål

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at rekruttering, transport eller overførsel af en person, herunder at holde personen skjult med efterfølgende modtagelse og overdragelse af kontrol med ham eller hende er en strafbar handling, hvor formålet er at udnytte den pågældende til prostitution, i pornografiske forestillinger og til produktion af pornografisk materiale, og:

(a) hvor der er tale om tvang, magt eller trusler, herunder bortførelse, eller

(b) hvor der er tale om bedrag eller svindel, eller

(c) hvor der er tale om magtmisbrug, påvirkning eller pression, eller

(d) hvor der er tale om andre former for misbrug.

Artikel 3 Anstiftelse, medvirken, tilskyndelse og forsøg

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at anstiftelse, medvirken, tilskyndelse til og forsøg på at begå en af de i artikel 1 og 2 omhandlede lovovertrædelser er strafbare handlinger.

Artikel 4 Sanktioner og skærpende omstændigheder

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser kan straffes med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning, herunder fængselsstraffe med en maksimumstraf på mindst seks år.

2. Uden at det påvirker yderligere definitioner i national lovgivning, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at en af de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser kan straffes med fængsel med en maksimumstraf på mindst ti år, når den:

- indebærer særlig hensynsløs adfærd, eller

- medfører væsentlig profit, eller

- begås inden for en kriminel organisation.

Artikel 5 Juridiske personers ansvar

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at juridiske personer kan gøres ansvarlige for en af de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser, som begås for deres vindings skyld af en hvilken som helst person, hvad enten denne handler som individ eller som en del af den juridiske person, som har en ledende stilling inden for den juridiske person, og som er baseret på:

(a) repræsentationsbeføjelser for den juridiske person, eller

(b) beslutningsbeføjelser på vegne af den juridiske person, eller

(c) beføjelser til at udøve kontrol inden for den juridiske person.

2. Ud over de i stk. 1 omhandlede tilfælde træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at en juridisk person kan kræves til ansvar, hvor manglende opsyn eller kontrol fra en i stk. 1 omhandlet persons side har gjort det muligt for en person underlagt denne juridiske person at begå en lovovertrædelse som omhandlet i artikel 1, 2 og 3 til gavn for denne.

3. Juridiske personers ansvar i henhold til stk. 1 og 2 udelukker ikke strafferetsforfølgning af fysiske personer, der optræder som gerningsmænd, anstiftere eller medskyldige i en lovovertrædelse som omhandlet i artikel 1, 2 og 3.

4. I forbindelse med denne rammeafgørelse skal der ved "juridisk person" forstås enhver enhed, der har denne status i henhold til den nationale lovgivning, der finder anvendelse, undtagen stater eller andre offentlige organer, der udøver statslig myndighed, samt offentlige internationale organisationer.

Artikel 6 Sanktioner mod juridiske personer

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at en juridisk person, der holdes ansvarlig i henhold til artikel 5, kan idømmes sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning, og som omfatter strafferetlig eller civilretlig bødestraf og kan omfatte andre sanktioner som f.eks.:

(a) udelukkelse fra retten til offentlige ydelser eller offentlig støtte, eller

(b) midlertidig eller permanent fratagelse af retten til at udøve erhvervsaktiviteter, eller

(c) anbringelse under retligt tilsyn, eller

(d) opløsning efter retskendelse, eller

(e) midlertidig eller permanent lukning af forretningssteder, der er blevet brugt til at begå lovovertrædelsen.

Artikel 7 Kompetence og retsforfølgning

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at godtgøre deres kompetence i forhold til en af de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser, hvor:

(a) lovovertrædelsen begås helt eller delvis inden for den pågældende medlemsstats område, eller

(b) lovovertræderen er statsborger i den pågældende medlemsstat, eller

(c) lovovertrædelsen begås for vindings skyld til gavn for en juridisk person med hjemsted på den pågældende område.

2. En medlemsstat kan beslutte, at den ikke vil anvende, eller at den kun i særlige tilfælde eller under særlige omstændigheder vil anvende de kompetenceregler, der er opstillet i stk. 1, litra b) og c), for så vidt lovovertrædelsen er begået uden for dens område.

3. En medlemsstat, der i henhold til landets love ikke udleverer sine egne statsborgere, træffer de nødvendige foranstaltninger til at godtgøre sin kompetence i forhold til en af de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser og til, når det er hensigtsmæssigt, at retsforfølge sådanne, når de er begået af medlemsstatens egne statsborgere uden for dens område.

4. Medlemsstater, der beslutter at anvende stk. 2 underretter Generalsekretariatet for Rådet og Kommissionen herom, og hvor det er relevant med angivelse af de særlige tilfælde eller omstændigheder, hvor beslutningen gælder.

Artikel 8 Ofre

Medlemsstaterne sørger for, at et offer for en af de i denne rammeafgørelse omhandlede lovovertrædelser sikres tilstrækkelig retsbeskyttelse og en forsvarlig behandling under retsproceduren. Navnlig skal medlemsstaterne sikre, at strafferetlige undersøgelser og retsprocedurer ikke påfører ofret yderligere overlast.

Artikel 9 Samarbejde mellem medlemsstater

1. I overensstemmelse med de gældende konventioner, multilaterale eller bilaterale aftaler og ordninger yder medlemsstaterne i videst muligt omfang hinanden gensidig bistand i forbindelse med retssager vedrørende de i denne rammeafgørelse omhandlede lovovertrædelser.

2. Hvor flere medlemsstater har kompetence i forhold til de i denne rammeafgørelse omhandlede lovovertrædelser, konsulterer disse stater hinanden med henblik på en koordinering af deres bestræbelser på en effektiv retsforfølgning. Der gøres behørig brug af de eksisterende samarbejdsmekanismer, som f.eks. retsembedsmænd som forbindelsespersoner og det europæiske retlige netværk.

3. Med henblik på udveksling af oplysninger i relation til de i artikel 1, 2 og 3 omhandlede lovovertrædelser etablerer medlemsstaterne operationelle kontaktpunkter, eller de gør brug af eksisterende samarbejdsmekanismer. Navnlig skal medlemsstaterne sikre, at Europol, inden for rammerne af dets beføjelser, inddrages i fuldt omfang.

4. Medlemsstaterne underretter Generalsekretariatet for Rådet og Kommissionen om deres udpegede kontaktpunkt til brug for udveksling af oplysninger om menneskehandel. Generalsekretariatet underretter de andre medlemsstater oplysninger om de udpegede kontaktpunkter.

Artikel 10 Gennemførelse

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til gennemførelsen af denne rammeafgørelse senest den 31. december 2002.

2. Medlemsstaterne sender senest den 31. december 2002 Generalsekretariatet for Rådet og Kommissionen teksten til de love og administrative bestemmelser, hvorved de gennemfører de forpligtelser, som pålægges ved denne rammeafgørelse. Rådet evaluerer senest den 30. juni 2004, efter en rapport udarbejdet af Generalsekretariatet for Rådet på grundlag af de oplysninger, der er modtaget af medlemsstaterne, og en skriftlig rapport forelagt af Kommissionen, i hvilket omfang medlemsstaterne har efterkommet denne rammeafgørelse

Artikel 11 Ophævelse af den fælles aktion 97/154/RIA

Den fælles aktion af 24. februar 1997 vedtaget af Rådet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn ophæves ved denne rammeafgørelse.

Artikel 12 Ikrafttræden

Denne rammeafgørelse træder i kraft på datoen for dens offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Udfærdiget i Bruxelles, den

På Rådets vegne

Formanden