Nr. C 207/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 8. 79 
Forslag  til Rådets  direktiv  om  retten  for  statsborgere  i en medlemsstat  til ophold  på en 
anden  medlemsstats  område 
(Forelagt  Rådet  af Kommissionen  den  31. juli 1979) 
RÅDET  FOR  DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  56, 
stk. 2 og 235, 
under  henvisning  til forslag  fra Kommissionen, 
under  henvisning  til  udtalelse  fra  Europa-Parla-
mentet, 
under  henvisning  til udtalelse  fra Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Da medlemsstaterne  underskrev  traktaten  om  opret-
telse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab, 
erklærede  de,  at de  var  »besluttet  på  at skabe 
grundlag  for  en  stadig  snævrere  sammenslutning 
mellem  de  europæiske  folk«,  og  nævnte  i dette 
øjemed  fjernelse  af hindringerne  for  den  frie  bevæge-
lighed  for  personer  mellem  medlemsstaterne; 
til virkeliggørelse  af dette  mål  findes  der  i traktaten 
hjemmel  til at træffe  foranstaltninger  med  henblik  på 
at sikre  den  frie  bevægelighed  for  lønmodtagere  og 
selvstændige;  en sådan  hjemmel  findes  imidlertid  ikke 
med henblik  på at sikre  den  frie  bevægelighed  for 
personer,  der  ikke  udøver  et erhverv; 
den frie  bevægelighed  for  personer  er i kraft  af trakta-
tens artikel  3 c) imidlertid  et af Fællesskabets  funda-
menter;  den  kan  kun  virkeliggøres  fuldt  og helt,  hvis 
man  indrømmer  de af Fællesskabets  statsborgere,  som 
ikke  allerede  kan  opnå  en ret  til fast  ophold  ifølge 
gældende  fællesskabsret,  samt  deres  familiemed-
lemmer,  en sådan  ret; 
udøvelsen  af denne  ret  kan  imidlertid  underlægges 
økonomiske  betingelser; 
Rådets  direktiv  64/221/EØF  (') har  samordnet  de 
særlige  foranstaltninger,  som  gælder  for  udlændinge 
med hensyn  til rejse  og ophold,  og som  er begrundet  i 
hensynet  til  den  offentlige  orden,  sikkerhed  og 
sundhed; 
(') EFT  nr. 56 af 4. 4. 1964,  s. 850/64. det er vigtigt,  at direktivet  (64/221/EØF)  ligeledes 
kommer  til at gælde  for  de af medlemsstaternes  stats-
borgere,  som  rejser  inden  for  Fællesskabets  grænser, 
og som  ikke  udøver  et erhverv  — 
UDSTEDT  FØLGENDE  DIREKTIV: 
Artikel  1 
1. Medlemsstaterne  skal  i overensstemmelse  med 
bestemmelserne  i dette  direktiv  ophæve  enhver 
begrænsning  med  hensyn  til rejse  og ophold  for  stats-
borgere  i en medlemsstat,  som  bor  eller  vil  blive 
boende  på deres  område,  og som  ikke  har  hjemmel 
hertil  i medfør  af bestemmelserne  i direktiv  68/360/ 
EØF  (2),  i forordning  (EØF)  nr.  1251/70  (3), i 
direktiv  73/148/EØF  (4) eller  i direktiv  75/34/ 
EØF  (5). 
2. De  ophæver  ligeledes  disse  begrænsninger  for de 
familiemedlemmer,  der  ikke  personligt  opfylder  de i 
artikel  4, stk.  2, fastsatte  betingelser,  og som  er bosat 
sammen  med  disse  statsborgere  på værtsmedlemssta-
tens territorium.  Ved  familiemedlemmer  forstås 
uanset  deres  nationalitet: 
a) ægtefælle  og børn  under  18 år eller  børn,  over  for 
hvem  der  haves  forsørgelsespligt  samt  disses  ægte-
fæller; 
b) slægtninge  i opstigende  linje  og disses  ægtefæller, 
over  for hvem  der  haves  forsørgelsespligt. 
3. Medlemsstaterne  skal  lette  adgangsbetingelserne 
for alle  andre  familiemedlemmer  til de i stk.  1 nævnte 
statsborgere  eller  for  deres  ægtefæller,  over  for  hvem 
der haves  forsørgelsespligt,  eller  som  i hjemlandet 
hører  til deres  husstand. 
O EFTnr.  L 257 af 19. 10. 1968. 
(3) EFT  nr. L 142 af 30. 6. 1970. 
(4) EFT  nr. L 172 af 28. 6. 1973. 
C) EFT  nr. L 14 af 20. 1. 1975. 
17. 8.79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 207/15 
Artikel  2 
1. Medlemsstaterne  anerkender,  at de i artikel  1 
nævnte  personer  har  ret til rejse  ud af deres  område. 
Denne  ret  er alene  afhængig  af forevisning  af et 
gyldigt  identitetskort  eller  pas.  Familiemedlemmerne 
har samme  ret  som  den  statsborger,  til hvem  de er 
knyttet. 
2. Medlemsstaterne  udsteder  eller  forlænger  i over-
ensstemmelse  med  deres  lovgivning  til deres  statsbor-
gere  identitetskort  eller  pas,  der  specielt  angiver  stats-
borgerskabet. 
3. Passet  skal  mindst  være  gyldigt  for  samtlige 
medlemsstater  og  de gennemrejselande,  som  ligger 
umiddelbart  mellem  disse.  Såfremt  udrejse  kun  kan 
finde  sted  med  pas,  skal  dette  være  udstedt  med 
gyldighed  i mindst  5 år. 
4. Medlemsstaterne  kan  af de i artikel  1 nævnte 
personer  hverken  kræve  udrejsevisum  eller  pålægge 
nogen  anden  lignende  forpligtelse. 
Artikel  3 
1. Medlemsstaterne  skal  tillade,  at de i artikel  1 
nævnte  personer  kan  rejse  ind  på deres  område  alene 
mod  forevisning  af gyldigt  identitetskort  eller  pas. 
2. Ved  indrejse  må der  ikke  stilles  krav  om indrejse-
visum  eller  pålægges  nogen  anden  ligftende  forplig-
telse;  dette  gælder  dog  ikke  familiemedlemmer,  der 
ikke  er statsborgere  i en medlemsstat.  Medlemssta-
terne  skal  yde  disse  personer  enhver  lettelse  med 
henblik  på at opnå  de fornødne  visa. 
Artikel  4 
1. Enhver  medlemsstat  skal  indrømme  de statsbor-
gere  fra en anden  medlemsstat,  der  omfattes  af artikel 
1, stk.  1, i dette  direktiv,  en ret til fast  ophold  på dens 
territorium. 
2. Medlemsstaterne  kan  imidlertid  kræve,  at disse 
statsborgere  skal  kunne  dokumentere,  at de  har 
tilstrækkelige  midler  til eget  underhold  og i givet  fald 
til underhold  for  de af artikel  1, stk.  2, omfattede 
familiemedlemmer.  Statsborgere  over  18  år,  stude-
rende  eller  personer,  som  ønsker  at studere  i værts-
landet,  kan  føre  dette  bevis  ved  at godtgøre,  at 
tilstrækkelige  midler  til deres  underhold  er tilsikret 
dem  af en slægtning  i opstigende  linie,  der  ikke  bor sammen  med  den  pågældende  på værtslandets  territo-
rium.  Eksistensen  af sådanne  midler  skal  dokumen-
teres  for  den  pågældende  person  eller  for  den,  af 
hvem  han  forsørges. 
Medlemsstaterne  kan  ikke  kræve,  at disse  midler  over-
stiger  det  eksistensminimum,  der  er fastlagt  i deres 
lovgivning. 
3. Medlemsstaterne  anerkender  en  ret  til  fast 
ophold  for  de i artikel  1, stk.  2, omhandlede  familie-
medlemmer  til den,  hvem  opholdsretten  tilkommer  i 
medfør  af foregående  stykke.  Denne  bestemmelse  er 
anvendelig,  selv  efter  at den  pågældende  er afgået  ved 
døden. 
Artikel  5 
1. Som  bevis  for  retten  til ophold  udstedes  der  et 
dokument  benævnt  »opholdstilladelse  for  statsborgere 
i en medlemsstat  i De  europæiske  Fællesskaber«. 
Dette  dokument  er gyldigt  i mindst  5 år regnet  fra 
tidspunktet  for udstedelsen. 
Opholdstilladelsen  forlænges  uden  videre,  medmindre 
det ved  den  første  gyldighedsperiodes  udløb  godt-
gøres,  at den  i artikel  4, stk.  2, nævnte  betingelse  ikke 
længere  er opfyldt.  Denne  undtagelse  gælder  dog 
ikke  for  de i artikel  1 nævnte  familiemedlemmer, 
såfremt  den  statsborger,  til hvem  de er knyttet,  afgår 
ved døden. 
2. Opholdstilladelsens  gyldighed  berøres  ikke  af 
afbrydelser  i opholdet  af en varighed  på ikke  over  12 
på hinanden  følgende  måneder  eller  fravær  på grund 
af aftjening  af værnepligt,  eller  af en civil  pligt,  der 
erstatter  værnepligten  eller  fravær  af helbredsgrunde. 
3. Såfremt  et familiemedlem  ikke  er statsborger  i 
nogen  medlemsstat,  udstedes  der  til vedkommende  et 
opholdsbevis  med  samme  gyldighed  som  for den  stats-
borger,  som  han  er knyttet  til. 
Artikel  6 
Til udstedelse  af opholdstilladelse  for  statsborgere  i 
en medlemsstat  i Det  europæiske  økonomiske 
Fællesskab  kan  medlemsstaterne  kun  kræve  forevist 
følgende: 
— for  så vidt  angår  rekvirenten: 
a) det  dokument,  i henhold  til hvilket  den  pågæl-
dende  er  indrejst  på  vedkommende  stats 
område; 
b) dokumentation,  der  beviser,  at han  råder  over 
de i artikel  4 nævnte  midler. 
Nr. C 207/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 8. 79 
— for  så vidt  angår  familiemedlemmer: 
c) det  dokument,  i henhold  til hvilket  de pågæl-
dende  er  indrejst  på  vedkommende  stats 
område; 
d) et dokument  til bevis  for slægstskabsforholdet 
udstedt  af hjemlandets  eller  det senere  opholds-
lands  kompetente  myndighed; 
e) i de i artikel  1, stk.  2 og 3, nævnte  tilfælde  en 
af vedkommende  myndighed  i hjemlandet  eller 
det senere  opholdsland  udstedt  attest,  hvoraf 
fremgår,  at rekvirenten  har  forsørgerpligt 
overfor  dem,  eller  at de i det pågældende  land 
bor sammen  med  ham. 
Artikel  7 
Opholdstilladelsen  skal  gælde  for hele  medlemsstatens 
område. 
Artikel  8 
1. Udstedelse  og  forlængelse  af opholdsdoku-
menter  for  statsborgere  i en medlemsstat  sker  gratis 
eller  mod  betaling  af et beløb,  der  ikke  må overstige 
det gebyr,  der betales  af indenlandske  statsborgere  for 
udstedelse  af  identitetskort.  Disse  bestemmelser 
gælder  ligeledes  for de dokumenter  og attester,  som 
er nødvendige  for udstedelse  eller  forlængelse  af disse 
opholdsdokumenter. 
2. De  artikel  3, stk.  2, nævnte  visa  udstedes  gratis. 3. Medlemsstaterne  træffer  de nødvendige  foran-
staltninger  for  i videst  muligt  omfang  at forenkle 
formaliteterne  og reglerne  for udstedelse  af de i stk. 1 
nævnte  dokumenter. 
Artikel  9 
1. Medlemsstaterne  kan  kun  fravige  bestemmel-
serne  i dette  direktiv,  hvis  det er begrundet  i hensynet 
til den  offentlige  orden,  sikkerhed  og sundhed. 
2. Direktiv  64/221/EØF  gælder  for  de personer, 
som omfattes  af dette  direktiv. 
Artikel  10 
1. Medlemsstaterne  træffer  de nødvendige  foran-
staltninger  for at efterkomme  dette  direktiv  inden  12 
måneder  efter  dets  meddelelse  og underretter  straks 
Kommissionen  herom. 
2. Efter  meddelelsen  af  dette  direktiv  drager 
medlemsstaterne  omsorg  for,  at Kommissionen  under-
rettes  om ethvert  senere  forslag  til love  og administra-
tive forskrifter,  som  de påtænker  at udstede  på det af 
dette  direktiv  omfattede  område,  i så god  tid,  at 
Kommissionen  kan  fremsætte  sine  bemærkninger 
dertil. 
Artikel  11 
Dette  direktiv  er rettet  til medlemsstaterne.