DA Den Europæiske Unions Tidende C 48/51

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om EU's reaktion på forskydningen i den økonomiske magt på verdensplan (initiativudtalelse)

2011/C 48/10

Ordfører: Brian CALLANAN

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 18. februar 2010 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

EU's reaktion på forskydningen i den økonomiske magt på verdensplan (initiativudtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som vedtog sin udtalelse den 20. juli 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog følgende udtalelse på sin 465. plenarforsamling den 15.-16. september 2010, mødet den 15. september 2010, med 135 stemmer for, 4 imod og 3 hverken for eller imod:

1. Resumé og konklusioner

1.1 EU's medlemsstater har oplevet den værste økonomiske krise siden 1930'erne, og genopretningen er stadig mangelfuld, skrøbelig og sårbar. Efter de alvorligste kriser siden anden verdenskrig har de internationale balancer forrykket sig, og Europa må omdefinere sin position og sine strategier inden for de nye rammer. Eftersom 85 % af Europas handel foregår internt, vil nogen af svarene på de nye udfordringer kunne findes internt. I en bæredygtig Union er en stigning i efterspørgslen helt afgørende for at kunne tackle de globale udfordringer. EØSU har udarbejdet en række udtalelser om dette spørgsmål. I nærværende udtalelse foretages en analyse af den eksterne dimension af EU's svar på de globale økonomiske kriser: Europas nye positionering på det globale marked. Udtalelsen undersøger ændringer i EU's økonomiske resultater på verdensmarkedet og de internationale virkninger af Kinas og andre vækstøkonomiers nylige fremmarch. Udtalelsen rejser spørgsmål, som skal føre til en analyse af disse forhold og afføde en debat om følgerne for EU's politiske og handelsmæssige forbindelser med resten af verden. Den indeholder endvidere civilsamfundets tanker og ideer til en politikdebat, hvis konklusioner vil få vidtrækkende konsekvenser.

1.2 EU står over for grundlæggende udfordringer i forbindelse med de voldsomme ændringer i de økonomiske, politiske og handelsmæssige forbindelser, som recessionen har sat fart i. EU må tilpasse sig disse ændringer ved at: stimulere væksten; skabe flere og bedre job; gøre økonomien grønnere og mere innovativ; opfylde 2020-strategiens mål om en beskæftigelsesrate på 75 % og sikre, at denne omfatter risikogrupper som unge, kvinder, midaldrende og handicappede.

1.3 Indtil nu har størstedelen af energien i det europæiske projekt været brugt på at skue indad: opbygning af det indre marked, omstrukturering af institutionerne, stridigheder om penge og endeløse traktatforhandlinger. For at komme ud af denne recession og omorganisere sig med henblik på at kunne tackle det 21. århundredes udfordringer må EU skue udad i det kommende årti. I den forbindelse må EU være mere bevidst om og tage større hensyn til udviklingstendenser, der bestemmes af det nye samspil mellem USA og Kina og indflydelsen fra magtfulde grupper af udviklingslande som f.eks. BRIK-landene.

1.4 Hvis EU følger denne strategi, vil det som understreget af Manuel Barroso, Kommissionens formand, have »midlerne, forstanden, den nødvendige kapacitet, den historiske baggrund og de menneskelige, intellektuelle og kulturelle ressourcer« til at opnå succes.

1.5 Kommissionen ønsker i sit arbejdsprogram at mindske hindringerne for internationale handels- og investeringsstrømme, afslutte de igangværende bilaterale forhandlinger, forbedre håndhævelsen af eksisterende aftaler og tage initiativ til at åbne handelen inden for vækstområder som højteknologi, tjenesteydelser og miljøtjenester.

1.6 Det er en foruroligende tendens, at Europa ikke er førende i verden inden for en eneste højteknologisektor, og at der i EU ikke er tilstrækkelig mange højteknologiske virksomheder til effektivt at kunne udnytte fremtidens centrale støtteteknologier.

1.7 EØSU henviser til betydningen af spørgsmål, der ligger uden for nærværende udtalelses temaområde, dvs. skadelig protektionisme og tackling af klimaændringer, f.eks. ved at fremme internationalt orienterede nye iværksættervirksomheder, støtte innovation i etablerede industrier, opretholde sektorer af afgørende strategisk betydning for EU, overveje eksportpotentialet inden for de offentlige tjenester, herunder sundhedsvæsen og uddannelse, og ved at tilskynde byer i EU til at indgå partnerskaber med byer i andre dele af verden.

1.8 Et resultat af den verdensomspændende recession er, at protektionistiske politikker er blevet mere tiltrækkende. Verdenshandelsorganisationens generaldirektør Pascal Lamy har advaret landene mod at falde for denne fristelse.

1.9 På det eksterne plan er det nødvendigt at afslutte Doharunden med et positivt resultat, men dette viser sig at være vanskeligt. I mellemtiden er EU i færd med at udforme en ny model for bilaterale forbindelser og aftaler både med industrialiserede lande og udviklingslande, som i stigende grad vil påvirke de overordnede handelspolitikker.

1.10 Blandt andre vigtige mål for EU's politikker kan nævnes: gensidighed i EU's nye bilaterale aftaler, herunder, hvor det er muligt, udnyttelse af forsyningssikkerhed som løftestang; sikring af, at reglerne er fleksible og kan tilpasses de ofte hurtigt skiftende omstændigheder; fjernelse af ikke-toldmæssige hindringer, herunder »ud over grænserne«; gennemsigtighed i arbejds- og kvalitetsstandarder i overensstemmelse med ILO's bestemmelser; frihandelsaftaler for miljøvarer og -tjenester.

1.11 Multilaterale miljøaftaler skal passe perfekt ind i internationale handelsaftaler, så de understøtter og supplerer hinanden i stedet for at gribe forstyrrende ind i hinanden.

1.12 Forsyningssikkerhed er en central udfordring for EU i klimasammenhæng. For eksempel gennem samarbejde på følgende områder: forhandling af forsyningsaftaler med tredjelande (hvilket allerede sker som led i bilaterale handelsaftaler); salg af ekspertise og teknologi til forbedring af infrastrukturer, herunder »intelligente net« og den nye generation af elproducerende teknologier, der bruger andre råvarer end fossile brændstoffer; fælles udnyttelse af nye teknologier til opfyldelse af EU's aktuelle 20 %-mål for anvendelsen af alternative energiformer; udforskning af muligheder for at eksportere sagkundskab i udvikling og anvendelse af incitamenter til at nedbringe kulstofemissioner.

1.13 Efterhånden som de forskellige dele af verden bliver mere gensidigt afhængige og forbundne, må der ske en tilnærmelse af beslutningstagernes tænkemåde. Samspillet mellem det indre marked og EU's handelspolitik har aldrig været vigtigere. Det samme gælder sikringen af den fornødne høring inden for EU og af dets institutioner og medlemsstater. Denne høring understøtter og fremmer en effektiv udformning, fastlæggelse og gennemførelse af en mere fleksibel handelspolitik.

1.14 På det menneskelige plan er der behov for at tackle den frygt og usikkerhed, som er resultatet af forskydninger i den økonomiske magt. Det organiserede civilsamfund har lejlighed og pligt til at hjælpe mennesker, politikere og økonomier igennem perioder med forandring.

1.15 Kommissionens nye 2020-strategi er EU's første strategipolitiske svar på recessionen og forskydningen i den internationale økonomiske magtbalance. Den nye dagsorden kræver et koordineret europæisk svar, også fra arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet. (Barroso-citat i forordet til meddelelsen om Europa 2020). Som svar på forskydninger i den internationale økonomiske magtfordeling må EU forlade sig på partnerskaber mellem staten og det organiserede civilsamfund for at opnå gode økonomiske resultater og social samhørighed.

1.16 Kommissionen råder imidlertid kun over nogle få direkte værktøjer, der kan sætte skub i initiativet; ansvaret ligger hovedsagelig hos medlemsstaternes regeringer, som nu også befinder sig under øget økonomisk, politisk og socialt pres.

2. Indledning

2.1 »EU's medlemsstater har oplevet den værste økonomiske krise siden 1930'erne … og genopretningen er stadig mangelfuld, skrøbelig og sårbar« (1). Efter de alvorligste kriser siden anden verdenskrig har de internationale balancer forrykket sig, og Europa må omdefinere sin position og sine strategier inden for de nye rammer. Eftersom 85 % af Europas handel foregår internt, vil nogen af svarene på de nye udfordringer kunne findes internt. I en bæredygtig Union er en stigning i efterspørgslen helt afgørende for at kunne tackle de globale udfordringer. EØSU har udarbejdet en række udtalelser om dette spørgsmål (2). I nærværende udtalelse foretages en analyse af den eksterne dimension af EU's svar på de globale økonomiske kriser: Europas nye positionering på det globale marked. Udtalelsen undersøger ændringer i EU's økonomiske resultater på verdensmarkedet og de internationale virkninger af Kinas og andre vækstøkonomiers nylige fremmarch. Udtalelsen rejser spørgsmål, som skal føre til en analyse af disse forhold og afføde en debat om følgerne for EU's politiske og handelsmæssige forbindelser med resten af verden. Den indeholder endvidere civilsamfundets tanker og ideer til en politikdebat, hvis konklusioner vil få vidtrækkende konsekvenser.

2.2 Europa er afhængig af den globale økonomi og dominerer i øjeblikket mange af markederne, men hvor længe kan det fortsætte? I 1800 tegnede Europa og dets udløbere i »den nye verden« sig for 12 % af verdens befolkning og ca. 27 % af verdens samlede indtægter. Denne dominans nåede sit højdepunkt i 1913, da disse »udviklede« økonomier udgjorde 20 % af verdens befolkning, men tegnede sig for mere end halvdelen (dvs. over 50 %) af verdens indtægter. I dag tegner disse økonomier sig stadig for ca. 45 % af verdens indtægter, skønt deres andel af verdens befolkning igen er nede på 12 % og fortsætter med at falde (3).

For effektivt at kunne tackle virkningerne af de ændringer, der i øjeblikket viser sig på de globale markeder, mener EØSU, at det kan blive nødvendigt for EU's politiske beslutningstagere at sætte mere fokus på og tage større hensyn til den nye situation, der gør sig gældende i Europas handelsforbindelser med resten af verden, navnlig hvad angår eksportresultaterne.

3. Baggrund

3.1 Europæisk handel

3.1.1 Den samlede værdi af EU's eksport anslås til ca. 1,3 billioner USD. Når handelen medlemsstaterne imellem ikke medregnes, tegnede EU sig for 16 % af den samlede eksport i verden i 2008, hvor de vigtigste handelspartnere var USA, Rusland, Schweiz, Kina og Tyrkiet.

3.1.2 I en globaliseret verden, hvor EU-landene er centrale aktører på vigtige markeder, må de politikker, der danner grundlaget for forbindelserne EU-landene imellem, tage hensyn til den globale udvikling, herunder indvirkningen på de politiske forbindelser af den stigende økonomiske magt hos handelspartnerne Kina, Indien og Brasilien. Men hvordan bør Europa tilpasse sig? Ved at EU antager en større rolle i internationale anliggender? Eller ved at gøre det modsatte og anerkende, at der hurtigt er ved at danne sig et nyt verdensbillede med det nye »G2« bestående af USA og Kina som dominerende faktor?

3.1.3 Kommissionen anerkender i sit arbejdsprogram, at international handel er en motor for vækst i beskæftigelsen og for øgede investeringer i EU, og ønsker at: mindske hindringerne for internationale handels- og investeringsstrømme, afslutte de igangværende bilaterale forhandlinger, forbedre håndhævelsen af eksisterende aftaler og tage initiativ til at åbne handelen inden for vækstområder som højteknologi, tjenesteydelser og miljøtjenester. Forbedring af de bilaterale forbindelser med USA, Canada, Japan og Rusland vil være et kritisk område.

3.2 Europæisk handel i den globale økonomi

3.2.1 Recessionen vender om på magtforholdene i den internationale økonomi. Mellem 2000 og 2007 udvidede visse vækstøkonomier, især Kina, deres investeringsgrundlag og fører nu an i den internationale økonomiske genopretning. Dette skyldes hovedsagelig væksten i eksporten, som f.eks. var på 17,7 % i december 2009. I samme periode oplevede EU svingende eksportresultater og betydelige tab på visse dynamiske markeder, navnlig i Rusland og i Asien.

3.2.2 Der foregår en eksportdrevet økonomisk genopretning i Kina, men dette er fortsat overvejende ønsketænkning i EU. Ifølge Kommissionens prognoser vil EU's eksport stige med 5 % i 2010 og 5,1 % i 2011. Faldet i euroens værdi i forhold til vores vigtige handelspartneres valutaer har bidraget væsentligt hertil, men dette er ikke, og opfattes heller ikke, som et forsøg på at styrke den »nationale« økonomiske genopretning uden for lande som Tyskland og Irland, der allerede er stærkt involveret i den internationale handel (4).

3.2.3 Ifølge en rapport fra Kommissionen har EU's eksportresultater inden for højteknologiske produkter været ringe og rejst bekymringer om EU's evne til fortsat at være førende med hensyn til produktkvalitet og innovation (5). Der er også sket en forringelse på tjenesteydelsesområdet, hvor markedsandelen var faldende mellem 2004 og 2006. Dette er en foruroligende tendens. Det samme gælder den kendsgerning, at Europa ikke er førende i verden inden for en eneste højteknologisektor, og at der i EU ikke er tilstrækkelig mange højteknologiske virksomheder til effektivt at kunne udnytte fremtidens centrale støtteteknologier.

3.2.4 På trods af disse svagheder er EU den vigtigste handelsmagt inden for tjenesteydelser, den største eksportør og næststørste importør af varer og en væsentlig kilde til og modtager af internationale direkte investeringer. Der står derfor meget på spil for EU, når det skal opretholde og styrke sin position på verdensmarkedet, og det vil kræve nytænkning, som er solidt forankret i de ændrede, og meget mere komplekse, globale handelsvilkår, som gør sig gældende i dag.

3.2.5 EØSU gør opmærksom på betydningen af spørgsmål, der ligger uden for nærværende udtalelses temaområde, dvs. skadelig protektionisme og tackling af klimaændringer, f.eks. ved at fremme internationalt orienterede nye iværksættervirksomheder, støtte innovation i etablerede industrier, opretholde sektorer af afgørende strategisk betydning for EU, overveje eksportpotentialet inden for de offentlige tjenester, herunder sundhedsvæsen og uddannelse, og ved at tilskynde byer i EU til at indgå partnerskaber med byer i andre dele af verden.

3.3 En ny balance mellem økonomisk magt og politik

3.3.1 Efter at Lehman Brothers, en af Wall Streets ældste investeringsbanker, gik konkurs, endte markedet i kaos, fremstillingsindustrien oplevede på globalt plan sit kraftigste fald siden 2. verdenskrig, og verdensøkonomien styrtdykkede. Statsindgreb forhindrede en dominoeffekt i det internationale banksystem, men kunne ikke forhindre et skarpt og pludseligt fald i kapitalstrømmene.

3.3.2 Konsekvenserne for handelen viste sig omgående, i og med at adgangen til kredit blev begrænset, og forbruget faldt drastisk, hvilket tvang virksomhederne til at skære ned på produktionen. Omfanget af denne justering har imidlertid været meget forskellig i de enkelte handelsblokke. Kina kom sig hurtigst og blev i høj grad bistået af dets regerings beslutning om at vedtage en finanspolitik, der pumpede 580 mia. USD i landets økonomi for at stimulere en hurtig genopretning.

3.3.3 I marts 2009 blev der i Beijing, London, Washington og Frankfurt iværksat politiske foranstaltninger. G20-lederne lovede 1 billion USD i støtte fra IMF og Verdensbanken for at gentage på internationalt plan, hvad de enkelte stater allerede havde gjort. Nye magtfulde og/eller indflydelsesrige aktører på den internationale scene slog igennem på dette G20-møde. Der tegnede sig en ny økonomisk verdensorden, som indebar en voldsom forskydning i de økonomiske forbindelser med potentielt vidtrækkende konsekvenser for EU's handelspolitik.

3.3.4 Overforbrugende lande som USA blev opfordret til at skære ned på deres udgifter, mens lande med overskud på kredit- og valutareserverne blev opfordret til at styrke forbrugerefterspørgslen. Det hensigtsmæssige i en bæredygtig og afbalanceret udvikling af den internationale økonomi blev fremhævet, og det blev endvidere understreget, at EU selv har interesse i et tættere samarbejde med resten af verden.

3.3.5 På trods af at der for nylig er kommet gang i væksten igen, er der grund til at være forsigtig. Økonomerne er stadig usikre med hensyn til, hvordan verdensøkonomien vil udvikle sig fremover. Der er usikkerhed om, hvornår og hvordan de finanspolitiske incitamenter bør fjernes, og om deres hidtidige virkninger og bæredygtighed på længere sigt. Selv om væksten til en vis grad er genoprettet, er der også tale om en »menneskelig recession« (6). Høj arbejdsløshed har gjort det vanskeligt for verdens ledere politisk, intellektuelt og indenrigspolitisk at forsvare liberale handelsordninger.

3.3.6 Som følge af denne forskydning i den globale magtbalance står EU's beslutningstagere over for den udfordring at: tilpasse sig hurtigt til konsekvenserne af forskydningen; udvikle den nytænkning, dette kræver; handle kollektivt på en mere sammenhængende, reflekterende og hurtig måde; støtte jobskabelsesmuligheder som f.eks. »den grønne økonomi«; hjælpe virksomheder med omskoling af personale; sætte dem, der har mistet deres job, i stand til at tilpasse sig disse nye muligheder, da tidligere strukturtilpasninger har vist, at den mest effektive politiske reaktion er at fremme den enkeltes muligheder for at tilpasse sig den nye situation (7).

4. To vigtige spørgsmål

4.1 Protektionisme

4.1.1 Den verdensomspændende recession har gjort protektionistiske politikker mere tiltrækkende. Verdenshandelsorganisationens generaldirektør Pascal Lamy har advaret landene mod at falde for denne fristelse (8). EU har høstet størst fordel ved gennemsigtige regler, der kan håndhæves, og som på en rimelig og objektiv måde understøtter og fremmer konkurrenceprægede handelsvilkår. Ifølge EU's kommissær for handel Karel de Gucht har EU's vigtigste handelspartnere under de aktuelle økonomiske kriser indtil nu indført 280 handelsbegrænsende foranstaltninger. Der er bekymring for, at disse foranstaltninger kan blive en ny og fast del af den samlede handelsramme.

4.1.2 En af de største handelshindringer er i øjeblikket den kunstigt lave kurs på den kinesiske renminbi (yuan), som regeringen ser som en metode til at sikre en mere konkurrencedygtig kinesisk eksport. Dette er en alvorlig hindring for frie og rimelige handelsvilkår. De seneste forsøg på at forbedre situationen hilses derfor velkommen, men der er også behov for langsigtede og varige ændringer i den kinesiske regerings valutapolitik.

4.1.3 Incitamentpakker fremmer den økonomiske vækst ved at øge efterspørgslen, men deres hovedmål er at hjælpe lokale virksomheder. En utilsigtet følge heraf kan være, at man støtter sektorer, der ikke er konkurrencedygtige. Reglerne om statsstøtte og konkurrence giver EU et godt udgangspunkt for at koordinere bestræbelserne på at forhindre dette i at ske, og et optimalt fungerende indre marked udelukker potentielt skadelig protektionisme.

4.1.4 På det eksterne plan er det nødvendigt at afslutte Doharunden med et positivt resultat, men dette viser sig at være vanskeligt. I mellemtiden er EU i færd med at udforme en ny model for bilaterale forbindelser og aftaler både med industrialiserede lande og udviklingslande, som i stigende grad vil påvirke de overordnede handelspolitikker.

4.1.5 Blandt andre vigtige mål for EU's politikker kan nævnes: gensidighed i EU's nye bilaterale aftaler, herunder, hvor det er muligt, udnyttelse af forsyningssikkerhed som løftestang; sikring af, at reglerne er fleksible og kan tilpasses de ofte hurtigt skiftende omstændigheder; fjernelse af ikke-toldmæssige hindringer, herunder »ud over grænserne«; gennemsigtighed i arbejds- og kvalitetsstandarder i overensstemmelse med ILO's bestemmelser; frihandelsaftaler for miljøvarer og -tjenester (9).

4.1.6 Med vedtagelsen af Lissabontraktaten sker der en reform af EU's beslutningsprocesser, herunder en udvidelse af den fælles beslutningstagning med Parlamentet inden for centrale politikområder som f.eks. handel. Det er vigtigt, at disse procedureregler, der inddrager Rådet, Parlamentet og Kommissionen, fører til hurtigere og mere fleksible svar og forbedrer EU's evne til at reagere på en effektiv og sammenhængende måde både på overordnede strategiske behov og de små detaljer i den daglige handel.

4.2 Klimaforandringer

4.2.1 Der er nu enighed i EU om, at der må reageres hurtigt på klimaforandringer. En tydelig konsekvens af globaliseringen er gensidig afhængighed. Uhæmmede klimaforandringer vil gældsætte fremtidige generationer og forstyrre globaliseringen, hvilket vil føre til stigende ressourcepriser og miljøkatastrofer, navnlig i udviklingslandene. Klimaforandringer er derfor et økonomisk problem med en vigtig handelsdimension.

4.2.2 EU fører nu an i de internationale bestræbelser under Kyotoprotokollen på at begrænse den globale opvarmning. Resultatet af klimakonferencen i København var et tilbageskridt i EU's indsats for at styrke det internationale samarbejde, navnlig med de nye vækstøkonomier, hvis emissioner inden 2020 vil overgå de industrialiserede landes emissioner. EU frygter også, at den nuværende klimaændringsfase kommer til at gå mest ud over verdens fattigste lande. EU har behov for at kunne give et omfattende, realistisk og praktisk orienteret politisk svar på klimaforandringerne for at undgå, at de får unødvendige negative sociale og økonomiske følger for de kommende generationer.

4.2.3 At integrere klimaforandringsproblematikken i EU's handels- og udviklingspolitikker ville medføre omkostninger og restriktioner i bestræbelserne på at nå et mål, der kun kan opfyldes, hvis andre store handelsblokke gør det samme (10). Multilaterale miljøaftaler skal passe perfekt ind i internationale handelsaftaler, så de understøtter og supplerer hinanden i stedet for at gribe forstyrrende ind i hinanden. Er det derfor klogt at føre an, hvis andre ikke ønsker at være med og heller ikke kan tvinges til det? Kan Kina f.eks. tvinges til at erstatte sin »forbrugeren-betaler«-model med EU's »producenten-betaler«-model for at begrænse kulstofemissionerne? (11) Eller kan man standse Wall Streets forsøg på med støtte fra Washington at sikre sig en ledende rolle i et kraftigt udvidet internationalt marked for emissionshandel?

4.2.4 Forsyningssikkerhed er en central udfordring for EU i klimasammenhæng. De enkelte medlemsstater har taget føringen på dette område, men der er også en reel og betydelig EU-dimension, navnlig hvad angår handel. For eksempel gennem samarbejde på følgende områder: forhandling af forsyningsaftaler med tredjelande (hvilket allerede sker som led i bilaterale handelsaftaler); salg af ekspertise og teknologi til forbedring af infrastrukturer, herunder »intelligente net« og den nye generation af elproducerende teknologier, der bruger andre råvarer end fossile brændstoffer; fælles udnyttelse af nye teknologier til opfyldelse af EU's aktuelle 20 %-mål for anvendelsen af alternative energiformer; udforskning af muligheder for at eksportere sagkundskab i udvikling og anvendelse af incitamenter til at nedbringe kulstofemissioner.

5. Reaktion

5.1 Tackle udfordringer og udnytte muligheder

5.1.1 For at skabe muligheder for europæisk handel er det vigtigt at være ærlig og gøre sig klart, hvilke udfordringer et anderledes globalt miljø frembyder for EU, dets institutioner og medlemsstater. EØSU mener, at gennemførelsen af Lissabontraktatens institutionelle reformer bør være endnu mere effektiv og samarbejdsorienteret for at klare de udfordringer, der ligger i at kortlægge nye innovative metoder til at fastholde allerede opnåede resultater og opfylde fremtidige mål (12). En effektiv indsats kræver en holistisk tilgang, der tager udgangspunkt i omfattende moderne viden, indsigt og forståelse.

5.1.2 Efterhånden som de forskellige dele af verden bliver mere gensidigt afhængige og forbundne, må der ske en tilnærmelse af beslutningstagernes tænkemåde. Samspillet mellem det indre marked og EU's handelspolitik har aldrig været vigtigere. Det samme gælder sikringen af den fornødne høring inden for EU og af dets institutioner og medlemsstater. Denne høring understøtter og fremmer en effektiv udformning, fastlæggelse og gennemførelse af en mere fleksibel handelspolitik.

5.1.3 På det menneskelige plan er der behov for at tackle den frygt og usikkerhed, som er resultatet af forskydninger i den økonomiske magt. Det organiserede civilsamfund har lejlighed og pligt til at hjælpe mennesker, politikere og økonomier igennem perioder med forandring. At forfølge protektionistiske politikker på baggrund af forskydninger i den globale magtfordeling kan sammenlignes med Knud den Stores forsøg på holde tidevandet tilbage. Frygt og usikkerhed kan tackles effektivt ved at hjælpe enkeltpersoner, virksomheder og regeringer med at tilpasse sig den nye situation. Europas lave fødselstal og aldrende befolkning frembyder f.eks. en række alvorlige strukturelle udfordringer, som må tages op.

5.1.3.1 Den vigtigste politik, som harmonerer med målene i EU's 2020-strategi, er at øge arbejdsmarkedsdeltagelsen. En oplagt foranstaltning er at stille børnepasningsmuligheder til en overkommelig pris til rådighed for alle forældre, som ønsker det. I praksis betyder dette, at flere kvinder kan forblive på arbejdsmarkedet. Dette bør kombineres med lange og tilstrækkeligt velbetalte forældreorlovsordninger. Den økonomisk byrde for forældrene ville således blive mindre, og som et resultat heraf burde fødselstallet stige.

5.1.3.2 På grund af manglen på indvandringspolitikker, der på fornuftig vis kunne øge udbuddet af arbejdskraft, står virksomheder, der eksporterer til lande uden for EU, desuden over for et alvorligt dilemma: skal de begrænse deres vækst eller flytte produktionen til et sted, hvor der er rigelig arbejdskraft? (13) Det vil derfor være klogt, berettiget og yderst nødvendigt med en omfattende og inklusiv europæisk indvandringspolitik som svar på de demografiske udfordringer, EU står over for.

5.1.4 Kommissionens nye 2020-strategi er EU's første strategipolitiske svar på recessionen og forskydningen i den internationale økonomiske magtbalance. Den nye dagsorden kræver et koordineret europæisk svar, også fra arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet. (Barroso-citat i forordet til meddelelsen om Europa 2020). Som svar på forskydninger i den internationale økonomiske magtfordeling må EU forlade sig på partnerskaber mellem staten og det organiserede civilsamfund for at opnå gode økonomiske resultater og social samhørighed.

5.1.5 Initiativet vil imidlertid støde på mange af de samme vanskeligheder som Lissabonstrategien: prioriteterne er muligvis for forskellige; gennemførelsen kan være problematisk; Kommissionen råder kun over nogle få direkte værktøjer, der kan sætte skub i initiativet; ansvaret ligger hovedsagelig hos medlemsstaternes regeringer, som nu også befinder sig under øget økonomisk, politisk og socialt pres (14).

Bruxelles, den 15. september 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Den tidligere formand for Europa-Parlamentet Pat Cox i en avisartikel for nylig »Europe must raise its game now not later«: http://www.irishtimes.com/newspaper/opinion/2010/0407/1224267827518.html.

(2) Se bl.a. Økonomisk genopretning: Finanskrisen og dens konsekvenser for realøkonomien EUT C 255 af 22.9.2010, s. 10.; En europæisk økonomisk genopretningsplan (tillægsudtalelse) EUT C 228 af 22.9.2009, s. 149; En europæisk økonomisk genopretningsplan EUT C 182/2009 af 4.8.2009, s. 71; Lissabonstrategien efter 2010 EUT C 128 af 18.5.2010, s. 3.

(3) Historikeren Niall Ferguson, artikel i Financial Times (10.4.2010) om en reform af historieundervisningen på sekundærtrinnet i UK.

(4) European Economic Forecast Spring 2010 - European Economy 2 – 2010.

(5) Kommissionen, Generaldirektoratet for Handel: »Global Europe: EU Performance in the global economy« se http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2008/october/tradoc_141196.pdf (4.2.2010).

(6) »Falling Flat: More Evidence that America is Experiencing a Jobless Recovery« The Economist, se http://www.economist.com/world/united-states/displaystory.cfm?story_id=15473802 (6.2.2010).

(7) Det fremgår bl.a. af EØSU's udtalelse om »En europæisk økonomisk genopretningsplan« (EUT C 228 af 22.9.2009, s. 149), at »… set i lyset af den forventede demografiske udvikling må en intelligent omstrukturering af økonomien (…) have det mål, at de ansatte i stedet for en fyring får mulighed for at blive i virksomheden og lade sig efteruddanne, således at der ikke opstår mangel på kvalificeret personale, når den økonomiske vækst genindfinder sig. Arbejdsløshedsunderstøttelsen bør være tilknyttet programmer til omskoling og opkvalificering.«

(8) http://www.wto.org/english/news_e/sppl_e/sppl101_e.htm »Lamy warns on protectionism« WTO news.

(9) Ikke på denne dagsorden, men værd at tage op i en debat om regler for intellektuel ejendomsret.

(10) EØSU's arbejdsgivergruppe fremførte f.eks. for nylig, at »det stigende antal rivaliserende kraftcentre blandt de globale aktører har ført til en yderst kompleks interaktion af bilaterale og multilaterale forbindelser, som bl.a. kræver politikker, der fremmer energibesparelser og et lavt CO2-udslip, og gør det nødvendigt at sikre åbne markeder mod skjult protektionisme«. »A New Phase Ahead: Need for a Political and Economic Impetus«, s. 10. Brochuren findes på http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.group-1-statements&itemCode=9894

(11) Rent logisk er det faktisk vanskeligt helt at afvise Kinas holdning: hvorfor skulle landet acceptere en afgift på fremstilling af varer, som derefter forbruges i industrialiserede lande, hvor de ikke pålægges nogen CO2-relateret forbrugsafgift?

(12) Et godt eksempel på den innovation, der er behov for, er den gruppe af kommissærer, som Kommissionens formand, José Manuel Barroso, for nylig har nedsat. Denne gruppe skal tage sig af finansieringen af forskning og udvikling, et område, hvor forskellige direktorater har egne særskilte roller, budgetter og ansvar med mulighed for overlapning og/eller gensidig støtte.

(13) Mange virksomheder har allerede foretaget et valg, og de, der har flyttet produktionen uden for Europa, nyder også godt af den lave told på mange varer, som EU importerer. Dette forhold har givet anledning til forslag om at foretage en justering af afgifter og toldsatser.

(14) Som en af Europas mindste, mest åbne og handelsafhængige økonomier kunne Irland betragtes som et laboratorium for observering af denne reaktion i mindre målestok. For at støtte en handelsdrevet økonomisk genopretning tilskynder den irske regering til: investeringer i uddannelse på universitetsniveau, herunder ph.d.-niveau, for at fremme videnskab, teknologi og innovation; et globalt konkurrencedygtigt forskningssystem til overførsel af viden fra forskningsinstitutter til erhvervslivet; forbedret konkurrenceevne for lokale, internationalt aktive virksomheder; en reduktion på 20 % af CO2-emissionerne; støtte til udviklingslande, der forsøger at tackle virkningerne af klimaforandringerne.