Udtalelse om Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Raadets direktiv om aendring af direktiv 89/647/EOEF for saa vidt angaar tilsynsmaessig godkendelse af kontrakter om netting (»contractual netting«) (94/C 393/06)

Raadet for Den Europaeiske Union besluttede den 13. juli 1994 under henvisning til EF-traktatens artikel 57, stk. 2, at anmode om Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennaevnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til OESU's Sektion for Industri, Handel, Haandvaerk og Tjenesteydelser, som udpegede Robert Pelletier til ordfoerer. Sektionen vedtog sin udtalelse den 28. juli 1994.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedtog paa sin 318. plenarforsamling af 14. og 15. september 1994, moedet den 14. september, enstemmigt foelgende udtalelse.

1. Praesentation af direktivforslaget

Formaalet med direktivforslaget er at aendre bilag II i solvensnoegletalsdirektivet (89/647/EOEF). Dette bilag omhandler behandlingen af rente- og valutakursrelaterede poster under stregen. Det er hensigten at give mulighed for en bredere tilsynsmaessig godkendelse af den risikoreducerende virkning af bilateral netting. Den nuvaerende tekst til naevnte direktiv godkender kun bilateral netting ved nyordning som risikoreducerende faktor. Ifoelge forslaget faar de nationale tilsynsmyndigheder mulighed for at godkende den risikoreducerende virkning af flere former for bilateral netting, herunder isaer bilateral close-out netting, forudsat retsgyldigheden af contractual netting er paavist.

Disse aendringer gaelder ogsaa inden for rammerne af direktiv 93/6/EOEF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag og direktiv 92/121/EOEF af 21. december 1992 om overvaagning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer.

Da solvensnoegletalsdirektivet er indeholdt i bilaget til EOES-aftalen, skal det foreslaaede direktiv indfoejes i bilag IX til EOES-aftalen under II, punkt 19a.

2. Bemaerkninger

OESU bifalder, at Kommissionen foreslaar aendringer til solvensnoegletalsdirektivet med henblik paa at sikre den fornoedne overensstemmelse mellem EU-lovgivningen og de forslag, Basel-komitéen forbereder.

Initiativet vil give EU-kreditinstitutter mulighed for at opnaa en reduktion i kapitalkravene til deres aktiviteter inden for afledte rente- og valutakursinstrumenter. Hensigten er at hindre, at der opstaar konkurrenceforvridninger mellem kreditinstitutter i EU og tredjelandeinstitutter. Paa den baggrund anbefaler OESU, at det foreslaaede direktiv vedtages hurtigst muligt, men det foreslaar samtidig visse aendringer, som synes noedvendige for at sikre en korrekt gennemfoerelse af direktivet i de forskellige medlemsstater.

Bemaerkningerne vedroerer foelgende punkter:

2.1. Det er oenskeligt at oege retssikkerheden i forbindelse med de omhandlede kontrakter i hele EU-omraadet.

Ud over at aendre solvensnoegletalsdirektivet, direktivet om kapitalgrundlag og direktivet om kreditinstitutters store engagementer ville det uden tvivl vaere hensigtsmaessigt, om Kommissionen fremsatte forslag til en bindende EU-retsakt, saa de medlemsstater, der ikke har en lovgivning om gyldigheden af kontrakter om nyordning og aftaler om modregning eller netting, kunne traeffe de noedvendige forholdsregler senest den 1. januar 1996. I traad med tankerne bag enhedsmarkedet ville et saadant initiativ bidrage til at udvikle markedet for afledte instrumenter i EU.

Paa samme baggrund finder OESU det noedvendigt, at Raadet hurtigst muligt vedtager Kommissionens forslag til Raadets direktiv om sanering og likvidation af kreditinstitutter fra 1985, som blev aendret i 1988.

2.2. Den fortrinsstilling, der indroemmes kontrakter om nyordning i direktivforslaget, synes i for hoej grad at vaere inspireret af »Common Law« og underkaster denne form for kontrakter lempeligere forsigtighedskrav.

Der kan skelnes mellem tre former for netting, som er relevante for det foreliggende direktivforslag.

2.2.1. »Netting by novation«:

»Netting by novation« (netting ved en kontrakt om nyordning) skaber en ny kontrakt, som erstatter de gamle kontrakter mellem parterne, og de tidligere bruttokrav og -forpligtelser erstattes af et enkelt mellemvaerende lydende paa nettobeloebet. Denne form for netting forudsaetter, at der foreligger en kontrakt mellem de beroerte parter.

»Netting by novation« kan komme paa tale, naar de gensidige krav og forpligtelser lyder paa samme valuta og forfalder paa samme valoerdag. Anvendelsesomraadet er dermed ret begraenset.

Et vigtigt karakteristikum ved »netting by novation« er, at denne form for netting finder sted, efterhaanden som kontrakterne indgaas. Dermed er enhver mulighed for »cherry picking« udelukket (dvs. at den konkursramte parts kurator foretager en sondring mellem de beroerte krav og forpligtelser og kraever, at de transaktioner, der er fordelagtige for konkursboet, fuldbyrdes, men afviser at fuldbyrde ufordelagtige transaktioner), undtagen i forbindelse med fordringer, der hidroerer fra ét og samme kontraktsforhold, hvor hverken »cherry picking« eller erklaering om ikke-opfyldelse er mulig.

2.2.2. »Netting by payment« (modregning ved betaling):

De kontraherende institutter er enige om, at saafremt et af dem skal betale via et af disse »betalingscentre« i fremmed valuta, kan det til enhver tid modregne enhver sum i fremmed valuta, som den anden part skylder det, i sin forpligtelse og noejes med at erlaegge nettobeloebet.

2.2.3. »Close-out netting« (modregning med fremskyndet forfald):

Man taler om »netting by close-out«, naar det er fastsat i kontrakten, at den ene parts konkurs bevirker, at alle gaeldende kontrakter afvikles, og der i stedet beregnes ét enkelt beloeb, som den ene part skylder den anden. For det ikke-konkursramte institut vil »netting by close-out« have den virkning, at der beregnes en positiv eller negativ saldo. Kontrakterne indeholder dog ofte en »walkaway«-klausul (klausul, som muliggoer erklaering om ikke-opfyldelse), som bevirker, at den ikke-konkursramte part kan undlade at betale den skyldige sum, som det ellers skulle erlaegge som foelge af modregningen. Det er Basel-komitéens opfattelse, at en saadan klausul medfoerer et element af manglende stabilitet og usikkerhed, som ikke er i traad med aanden bag netting. Komitéen foreslaar derfor, at nettingaftaler, der indeholder en saadan klausul, ikke godkendes som risikoreducerende i forbindelse med beregningen af kapitalkravene.

I modsaetning til »netting by novation« har »close-out netting« ikke den virkning, at de oprindelige krav og forpligtelser annulleres; der er udelukkende tale om en metode til afregning af skyldige beloeb. Denne modregningsmetode vil kun vaere aktuel, naar den ene part ikke er i stand til at opfylde sine forpligtelser, og transaktionerne som foelge heraf annulleres fuldstaendigt. Den goer det muligt at afvikle de igangvaerende transaktioner, at beregne deres genanskaffelsesvaerdi og foretage modregning (den hyppigste aarsag til misligholdelse er konkurs).

2.2.4. Der er delte meninger om, hvorvidt »netting« og »aftalemaessig modregning« er fuldstaendigt synonyme begreber. Ét synes dog sikkert: inden for civilretten kan modregninger altid goeres gaeldende over for tredjemand i tilfaelde af konkurs, naar modregningen foretages i indbyrdes forbundne krav. Heraf foelger, at den modregning, der for eksempel foretages inden for rammerne af en kontokurrentaftale, kan goeres gaeldende over for tredjemand (navnlig i tilfaelde af konkurs), selv om de paagaeldende krav lyder paa en anden valuta, forfalder paa et andet tidspunkt eller er af en anden karakter.

For det foreliggende direktivforslag, der vedroerer solvensnoegletallet, er det kun relevant, om disse klausuler har retsgyldighed i tilfaelde af en medkontrahents konkurs.

2.2.5. I den forbindelse skal »close-out netting« (modregning med fremskyndet forfald) have sin retsgyldighed anerkendt paa lige fod med »netting by novation«. De lovgivninger, der behandler spoergsmaalet om modregning af valutatransaktioner - hvad enten der er tale om »Common Law«-lande eller lande med civilretlige systemer (»civilretslande«, f.eks. Belgien og Frankrig) - anerkender retsgyldigheden af »netting by payment«, det vaere sig med fremskyndet forfald (close-out) eller ej.

2.2.6.

Konklusioner

2.2.6.1. Den sondring mellem »netting by novation« (nyordning) og andre former for netting, der opereres med i Kommissionens direktivforslag, har ikke noget modstykke i retssystemerne i »civilretslande«.

Man maa derfor undre sig over den definition af »netting by novation« (kontrakter om nyordning), der er valgt i direktivforslaget (en kontrakt, »hvorefter gensidige krav og forpligtelser automatisk sammenlaegges paa en saadan maade, at der med denne nyordning fastsaettes et enkelt nettobeloeb og saaledes skabes en juridisk bindende enkelt ny kontrakt, som ophaever de tidligere kontrakter«). En saadan definition synes uhensigtsmaessig i forhold til retssystemet i »civilretslande«. Kommissionen burde derfor definere »kontrakter om nyordning« paa en maade, som giver mening inden for alle retssystemer.

2.2.6.2. Det er i oevrigt muligt at »civilretslande« tillaegger andre former for netting end »netting by novation« samme retssikkerhed, som »netting by novation« tillaegges i »Common Law«-systemet.

Det ville derfor vaere logisk at tage hoejde herfor i direktivforslaget ved at indroemme andre aftaler om netting den samme privilegerede behandling som »netting by novation«.

2.2.6.3. Nogle lande (USA, Belgien, Frankrig) har for nylig vedtaget lovbestemmelser, som regulerer modregning af interbankkrav under visse omstaendigheder. Maalet med disse bestemmelser er at sikre denne saerlige form for modregning mindst samme retssikkerhed som den, der i »Common Law«-systemer tillaegges »netting by novation«.

Man maa derfor stille sig det spoergsmaal, hvorfor direktivforslaget ikke sidestiller betalinger, der foretages i medfoer af disse bestemmelser, med »netting by novation« i henseende til forsigtighedskravene.

2.3.

Direktivforslagets anvendelighed

Artikel 1 - Bilag II, punkt 3, litra b) - Betingelser for godkendelsen (side 10)

Ifoelge direktivforslaget kan netting kun godkendes, hvis det kan godtgoeres, at kreditinstituttets krav og forpligtelser begraenses til nettovaerdien i henhold til:

- loven i det land, hvor modparten er registreret som selskab, og, hvis en udenlandsk afdeling af en virksomhed er involveret, saa ogsaa i henhold til loven i det land, hvor afdelingen er beliggende,

- loven, som regulerer de paagaeldende individuelle transaktioner, og

- loven, som regulerer enhver kontrakt eller aftale, der er noedvendig for at gennemfoere kontrakten om nyordning eller aftalen om netting.

Disse krav giver anledning til problemer, som maa loeses. Eksempel: En spansk afdeling af en fransk bank gennemfoerer en swap-forretning med en portugisisk afdeling af en tysk bank. Ifoelge en aftale fra British Banker Association kraeves det, at modregningen er tilladt i henhold til fransk, spansk, tysk, portugisisk og britisk lov, hvilket maa betragtes som en meget staerk binding. Paa den baggrund maa man saette spoergsmaalstegn ved, om modregningen har retsgyldighed i de lande, hvor afdelinger er beliggende.

I litra b), punkt ii), i direktivforslaget kraeves det, at kreditinstituttet har forelagt tilsynsmyndighederne en skriftlig og begrundet retlig udtalelse. Dette krav er mere vidtgaaende end de krav, der stilles af Basel-komitéen, og noedvendiggoer en omfattende forelaeggelse af dokumenter, som ikke er absolut noedvendige. Det ville vaere tilstraekkeligt at kraeve, at kreditinstituttet skal stille disse dokumenter til raadighed for tilsynsmyndighederne. Affattelsen af litra b, punkt iii), i direktivforslaget er i oevrigt tvetydig. For at sikre et velfungerende indre marked skal medlemsstaterne bestraebe sig paa, at tilsynsmyndighedernes vurdering af aftaler om »contractual netting« bliver ensartet - er der tale om en forpligtelse eller en henstilling? De nationale myndigheders vurderingsmargen maa ikke foere til konkurrenceforvridninger.

2.4.

Risikoberegningen

Ifoelge det foreliggende direktivforslag skal de potentielle fremtidige udlaansrisici beregnes paa grundlag af de samlede, nominelle beloeb eller vaerdier, der ligger bag hver enkelt kontrakt. Denne beregningsmetode er for streng. Transaktioner i den modsatte retning, som afvikles med samme medkontrahent, medfoerer ogsaa modsatrettede risici. Beregningen boer derfor udelukkende gennemfoeres for risici paa de modregnede beloeb i henhold til kontrakterne.

Generelt set ville det vaere mest logisk at graduere procenterne efter kontrakternes individuelle risici.

Man kunne hoejst foreslaa, at man ved alle kontrakter, hvad enten de er modregnede eller ej, fradrager kontrakternes markedsvaerdi i forhoejelserne, naar vaerdien er negativ. Set i forhold til den nuvaerende beregningsmetode i solvensnoegletalsdirektivet ville denne aendring goere det muligt at tage hoejde for, at sandsynligheden for en medkontrahentrisiko - som forudsaetter, at en markedsvaerdi forbliver positiv - er saa meget desto mindre, som kontraktportefoeljen er tabsgivende for oejeblikket. Dette kunne gennemfoeres ved, at de risikovaegtede vaerdier beregnes efter resultaterne af de simulationsmetoder, der anvendes i kreditinstitutter.

2.5.

Multilateral modregning

Multilateral modregning tager sigte paa at udvide modregningsfordelene til kontrakter, der indgaas med en gruppe af medkontrahenter, som deltager i modregningsordningen, og ikke med en enkelt medkontrahent, som det er tilfaeldet ved bilateral modregning.

Der opstaar efterhaanden multilaterale modregningssystemer som Echo og Nacho-Multinet. Direktivforslaget boer udbygges paa det punkt; Basel-komitéen har i oevrigt allerede gjort sig overvejelser herom. Man boer ikke sidestille multilateral modregning med en successiv raekke af bilaterale modregninger. En fordring paa en konkursramt deltager kan delvist daekkes af de fordringer, denne medkontrahent har paa de andre, ikke-konkursramte deltagere i modregningsordningen.

I betragtning af den kvalitet, der kendetegner de fremtidige deltagere i disse systemer (echonetting ...) og den meget lille sandsynlighed der er for, at flere medkontrahenter skulle gaa konkurs samtidig, er det ikke rimeligt at tage udgangspunkt i en systemisk risiko. Dette gaelder saa meget desto mere som det tilsyn, banktilsynsmyndighederne foerer med modregningssystemet, og de forvaltningsregler, systemet underkastes, i sig selv er sikkerhedsfaktorer i forhold til den risiko, der er knyttet til direkte transaktioner.

Der skal derfor tages hoejde for den lavere medkontrahentrisiko ved at operere med en reduktion, der er gradueret efter modregningssystemets karakteristika og kvalitet.

Med hensyn til den vaegtning, der boer anvendes paa modregningssystemet, synes en vaegtning paa 20 % tilstraekkelig, selv om ordningen i snaever forstand ikke er et kreditinstitut. Lamfalussy-rapporten foreslaar, at modregningssystemer underkastes tilsyn, hvilket uanset modregningsordningens juridiske status skulle berettige, at man anvender en vaegtning paa 20 % som ved kreditinstitutterne.

Bruxelles, den 14. september 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg