DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/126

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Ministerrådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Regional integration med henblik på udvikling i AVS-landene

KOM(2008) 604 endelig

(2009/C 317/24)

Ordfører: Gérard DANTIN

Medordfører: Luca JAHIER

Kommissionen besluttede den 1. oktober 2008 under henvisning til artikel 262 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Ministerrådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Regional integration med henblik på udvikling i AVS-landene

KOM(2008) 604 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Gérard Dantin til ordfører og Luca Jahier til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 27. maj 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 455. plenarforsamling den 15.-16. juli 2009, mødet den 16. juli, følgende udtalelse med 132 stemmer for og 2 hverken for eller imod.

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Udvalget vil gentage det synspunkt, det har givet udtryk for i tidligere udtalelser, at AVS-landenes regionale integration er en nødvendig forudsætning for, at de kan udvikle sig. Deres udvikling vil bidrage til at uddybe integrationen, hvorved der skabes en sneboldeffekt.

1.2. Det udtrykker derfor tilfredshed med analysen og retningslinjerne i den foreliggende meddelelse. Det opfordrer også til, at regional integration bliver et af de afgørende elementer i revisionen af Cotonou-aftalen i 2010.

1.3. EØSU beklager imidlertid, at meddelelsen ikke indeholder en analyse af de problemer, som man hidtil er stødt på og ikke mere klart fremlægger prioriteternes rangorden.

1.4. Udvalget understreger, at en række faktorer er en absolut betingelse for udbygningen af den regionale integration. EU kan og skal spille en afgørende rolle med hensyn til hver af disse faktorer.

1.5. Dybere regional integration kan ikke opnås uden større stabilitet i de pågældende lande. Fred og sikkerhed bør være en af EU's prioriteter.

1.6. AVS-landenes udvikling er en af forudsætningerne for regional integration, som igen stimulerer deres udvikling.

1.7. Denne udvikling afhænger især af:

— en omlægning af kilderne til vækst gennem en diversificering af økonomien, produktionsstrukturerne og servicesystemerne;

— bæredygtig udvikling af landdistrikterne for at garantere fødevaresikkerheden;

— udvikling af den private sektor især SMV'er;

— god regeringsførelse, som bør anskues i sin helhed og indbefatte respekten for menneske- og arbejderrettigheder, retsstaten, demokrati og korruptionsbekæmpelse. Med hensyn til sidstnævnte undrer EØSU sig over, at korruption ikke er omtalt nogetsteds i meddelelsen; det ønsker, at de 1,75 mia. euro via den 10. EUF, der er øremærket til fremme af integration, kun tildeles, hvis deres anvendelse kan spores og

— effektiv inddragelse af ikke-statslige aktører som fastlagt i den økonomiske partnerskabsaftale (ØPA) mellem Cariforum-landene og EF. Derfor vil det såvel i politisk som i økonomisk forstand være nødvendigt at fremme netværk af erhvervsorganisationer på regionalt plan.

1.8. Udvalget ønsker, at følgende aspekter bliver overvejet eller genovervejet:

— det ønskelige i og muligheden for at fremme regionalt samarbejde mellem EU's fjernområder og integrerede AVS-regioner, som udgør deres geografiske miljø;

— den kendsgerning, at midlertidige ØPA-aftaler med enkeltstående lande kunne stå i vejen for indgåelsen af regionale ØPA'er og eventuelle løsningsforslag;

— den kendsgerning, at ØPA-forhandlinger mellem regionale enheder, der adskiller sig fra allerede eksisterende enheder, kan være en hæmsko for regional integration;

— de eventuelle konsekvenser for den regionale integration især i Afrika af, at arten og mangfoldigheden af magtfulde økonomiske spillere har udviklet og ændret sig i de seneste år og

— konsekvenserne af den aktuelle finansielle og økonomiske krise.

2. Indledning

2.1. Det kan med rimelighed hævdes, at det nye årtusind er stærkt præget af den globale konkurrence. Over for de muligheder og udfordringer, som globaliseringen indebærer, er et af modtrækkene for alle stater på samtlige kontinenter at samordne økonomien på det regionale plan med nabolandenes, at skabe større og mere konkurrencedygtige regionale økonomiske enheder (Nafta, Asean, Apec, Mercosur, Cariforum), for at kunne deltage i den internationale samhandel ikke kun som stat, men også som regional magt.

2.2. En sådan udvikling er intetsteds mere påtrængende end i AVS-landene, og navnlig i Afrika (1), hvor de kombinerede virkninger af flere faktorer (forholdsvis ringe udviklet økonomi, stor fattigdom, samhandelsvilkårene, grænsedragningen, som er nedarvet fra kolonitiden, dårlig forvaltning, ofte endemiske konflikter, korruption …) endnu ikke har sat dem i stand til at gøre sig gældende i særlig grad i den internationale samhandel trods den ikke ubetydelige størrelse af deres markeder og de muligheder, som disse frembyder.

2.3. Det er derfor støtten til regional integration har været en af hovedhjørnestenene i EU's samarbejdspolitik over for AVS-landene. Det Europæiske Fællesskabs opbakning af den økonomiske integrationspolitik går tilbage til 1969, hvor denne samarbejdsform kombineret med partnerskabsstøtte blev fastlagt i Yaoundé-konventionen. EU har siden da gennem forskellige konventioner og aftaler (Lomé og Cotonou) praktiseret et både politisk, teknisk og økonomisk samarbejde (2). Denne model, som i starten var begrænset til AVS-landene, blev efterfølgende udvidet til at gælde for alle udviklingslande (3). Vi minder desuden om, at en af de otte handlingsplaner, som blev vedtaget på EU-Afrika-topmødet den 8.-9. december 2007 i Lissabon, omhandler »regional integration og infrastrukturer« (4).

2.4. Den omhandlede meddelelse tager sigte på en revision af rammerne for den regionale integration og at gøre status over resultaterne og de problemer, som bør løses. Kommissionen opstiller i meddelelsen målsætningerne og fremsætter forslag til, hvorledes man kan bidrage til at opfylde disse.

2.5. Efter en beskrivelse og analyse af meddelelsens hovedindhold knyttes der i denne udtalelse en række generelle, særlige og specifikke betragtninger og kommentarer til dette. I dette øjemed støtter EØSU sig på resultaterne af sit tidligere arbejde i forbindelse med udtalelser og regionale seminarer, som det har afholdt med deltagelse af det organiserede civilsamfund fra forskellige AVS-regioner samt konferencer i Bruxelles med deltagelse af ikke-statslige aktører fra alle AVS-landene.

3. Meddelelsens hovedindhold

3.1. Efter en kort beskrivelse af de »skiftende vilkår« og en gennemgang af EU's vedvarende og mangeårige indsats samt en række nylige politiske initiativer til fordel for AVS-landenes regionale integration (regional programmering af den 10. Europæiske Udviklingsfond, intense forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) …) gør Kommissionen i meddelelsen status, ser nærmere på sammenhængen i EU's indsats og skitserer mulighederne for fremtiden under anvendelse af EU's instrumenter.

3.2. Vurderingen af den hidtidige indsats og udsigterne er opdelt i fire kapitler:

— hovedmålene for regional integration

— resultater og udfordringer i den regionale integration i AVS-landene

— udformningen af tilgangen til EU-støtte baseret på fem prioriteter — styrkelse af regionale institutioner — skabelse af regionale integrerede markeder — støtte til erhvervsudvikling — sammenkobling af regionale infrastrukturnet — udformning af regionalpolitikker med henblik på bæredygtig udvikling

— den bedst mulige udnyttelse af EU's virkemidler og samtidig styrkelse af den politiske dialog både på globalt, regionalt og nationalt plan og systematisk støtte til oprettelse eller styrkelse af regionale civilsamfundsfora. Denne forstærkede fællesskabsstøtte vil resultere i en bedre udnyttelse af den 10. EUF.

4. Generelle betragtninger

EØSU har ved flere lejligheder behandlet spørgsmålet om regional økonomisk integration i AVS-landene.

4.1.1. På tre regionale seminarer afholdt af EØSU (Yaoundé i maj 2003, Fijiøerne i oktober 2004 og Bamako i februar 2006) har regional integration således været hovedemnet og resulteret i to udtalelser.

4.1.2. Dette arbejde konkretiseredes på AVS-konferencen af ikke-statslige aktører i Bruxelles i juni 2005, som udmundede i følgende konklusion: »For at AVS-landene kan tilpasse sig liberaliseringen af samhandelen forudsætter det, at de styrker deres regionale integration. Der bør sættes mere skub i opbygningen af egentlige fællesmarkeder i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Således bedre organiseret vil disse lande i højere grad kunne forsvare deres egne økonomiske og sociale interesser i forbindelse med globaliseringen«.

4.1.3. Senere har EØSU i en sonderende udtalelse om EU-Afrika-strategien (5) bl.a. udtalt: »Afrikas økonomiske udvikling afhænger primært af udbygningen af dets indre marked, der skal sikre en intern vækst, som sætter kontinentet i stand til at blive en stabil faktor i verdensøkonomien. Regional integration og udvikling af det indre marked er springbrættet til, at Afrika kan åbne sig på en positiv måde over for verdenshandlen. På denne baggrund beklager udvalget, at de regionale forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler, som netop har økonomisk integration som mål, endnu ikke er blevet afsluttet«.

4.2. Med udgangspunkt i sit udredningsarbejde og sine tidligere standpunkter udtrykker Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg tilfredshed med den omhandlede meddelelse og alle de forslag, den indeholder. EØSU mener desuden, at regional integration i betragtning af dens betydning bør udgøre et af de afgørende elementer i revisionen af Cotonou-aftalen i 2010, både hvad angår den fælles evaluering af partnerskabsaktørerne og styrkelsen og den vigtige genlancering af aftalen for de kommende år.

4.3. EØSU beklager imidlertid, at den omhandlede meddelelse ikke indeholder, om ikke en udtømmende, så dog en mere komplet oversigt og en kritisk analyse af de problemer, som man hidtil er stødt på, og som har bidraget til at bremse den regionale integration. En sådan analyse ville have gjort det muligt at afdække de fælder, som bør undgås, og ville således have gjort de muligt mere rationelt at udstikke eventuelle retningslinjer for samarbejdet. På samme måde mener EØSU, at meddelelsen ville have vundet i læselighed og forståelighed, hvis prioriteternes rangorden havde været klarere fremstillet til trods for de justeringer, som måtte være nødvendige i gennemførelsesfasen på grund af forskellene i medlemsstaternes udvikling.

4.4. I det nedenstående afsnit »Generelle og særlige observationer« finder EØSU det formålstjenligt at fremhæve en række problemområder. Disse behandles - ofte kortfattet - i meddelelsen eller behandles slet ikke, men den vigtige rolle de efter EØSU's opfattelse spiller for udbygningen af den regionale integration begrunder, at de fremhæves og behandles som absolut nødvendige og uundværlige hovedhjørnestene i denne konstruktion.

5. Generelle og særlige observationer

5.1. Det er almindeligt anerkendt, at en række faktorer bidrager til en vellykket regional integration. Til disse hører politisk engagement, fred og sikkerhed, retsstaten, demokrati, en god offentlig forvaltning og makroøkonomisk stabilitet. Der er desuden behov for et økonomisk klima, som medvirker til, at markederne fungerer effektivt, en åbning over for tredjelande, tilstrækkeligt stærke institutioner, der er udstyret med et klart mandat, fyldestgørende ressourcer, politisk opbakning samt en bred inddragelse af den private sektor og civilsamfundet.

5.2. Men for at gøre fremskridt med hensyn til gennemførelsen af den regionale integration, idet man især fastsætter som mål de begreber, der er indeholdt i den brede definition, som Cotonou-aftalen fastlægger (6), er det ikke desto mindre absolut nødvendigt først at tage hensyn til de aspekter, der er beskrevet i de nedenstående afsnit, som bidrager til AVS-landenes udvikling, eftersom det er et faktum, at på samme måde som integration er en kilde til udvikling, bidrager udvikling til at fremme integration. På alle disse punkter bør EU gøre sit yderste.

5.3. Fred og sikkerhed - Udviklingen, specielt i Afrika, og dermed den regionale integration kan ikke ske uden en større stabilitet i landene. Et stort antal lande er imidlertid fanget i stedsevarende konflikter. Over de seneste 10 år har konflikter i Guinea, Liberia og Sierra Leone, lande, som råder over naturressourcer, især diamanter og tømmer, kastet regionen ud i en alvorlig krise, der har skabt en kraftig strøm af flygtninge. For ikke at tale om konflikten i Darfur i Sudan, den »glemte krig« i det nordlige Uganda, massakrer i Kivu udløst af kampen om koltan og etniske konflikter, som vækker minder om folkemordet i Rwanda, den vedvarende usikre situation i de østlige og nordlige egne af Den Centralafrikanske Republik, ustabiliteten i Congo, i Mauretanien, på Fijiøerne, de nylige »problemer« i Kenya eller Zimbabwe … Dette er en absolut hindring for regional integration. At bidrage til en øget stabilitet i landene og til fred bør være en af EU's prioriteter med henblik på navnlig at fremme udviklingen, hvilket atter kunne føre til øget integration.

5.4. Staterne først … – Selv om regional integration er af central betydning for AVS-landenes udvikling, er den i første række betinget af udviklingen i hvert af landene (7), af graden af komplementaritet mellem deres økonomiske niveau og den form for politik, de fører. Det ville være en umulig opgave at integrere noget ikke eksisterende. Integrationen af transport, sammenkoblingen af infrastrukturer osv. på det regionale plan kan kun ske, såfremt disse infrastrukturer findes og er udbygget i landene. I denne sammenhæng er kvaliteten af udarbejdelsen (med deltagelse af de ikke-statslige aktører) af indholdet og af gennemførelsen af de nationale og dernæst regionale vejledende planer afgørende. EU har navnlig et ansvar med hensyn til »udnyttelsen« af de EUF-midler, som er stillet til rådighed. EØSU foreslår endvidere, at man er særlig opmærksom på problemet med finansieringen af samhørighedsforanstaltninger i tilfælde, hvor støtten ydes til regional økonomisk integration mellem lande med meget forskellige økonomiske strukturer og udviklingsniveauer. I modsat fald vil hjælpen kun gøre ondt værre.

5.5. Korruption – Denne er til stede, specielt i Afrika, på praktisk taget alle samfundsniveauer og er en hæmsko for den økonomiske udvikling (8). Således udgør den følgelig også en hæmsko for den regionale udvikling (9). EØSU undrer sig over, at korruption ikke er omtalt nogetsteds i meddelelsen til trods for, at bekæmpelsen heraf er en af den afrikanske unions målsætninger og indtager en prominent plads i Cotonou-aftalen (jf. artikel 30 litra f.). De politiske og økonomiske implikationer er ganske vist store, navnlig i de afrikanske lande, og diplomatiet bør spille en vigtig rolle, men det er på ingen måde tilstrækkeligt. I samme grad som EU i egenskab af långiver ikke kan bestemme, hvilke foranstaltninger dets partnere skal iværksætte, i samme grad har det pligt til at påse, at midlerne under samarbejdet anvendes korrekt og til gode formål, navnlig da der er tale om de europæiske skatteyderes penge. EØSU ønsker således, at især bidraget på 1,75 mia. euro via den 10. EUF til styrkelse af integrationen gøres betinget af, at man kan spore midlernes anvendelse.

5.6. Ændre indholdet af væksten gennem en diversificering af økonomien, af produktionsstrukturerne og af servicesystemerne – Den regionale økonomiske integration vil blive fremmet gennem et diversificeret marked i vækst. Dette sker ikke ved en ren og skær udnyttelse af naturressourcerne eller gennem en traditionel masselandbrugsproduktion (sukkerrør, bomuld, bananer, jordnødder, kakao …). Det sker ved, at man udvikler en forarbejdningsindustri, der fremstiller forædlede produkter med en høj merværdi, hvilket på sigt er det bedste middel til at undgå en forringelse af bytteforholdet og til at deltage positivt i udviklingen af den regionale økonomi (8).

5.7. Sikre fødevaresikkerheden og en bæredygtig udvikling af landdistrikterne – En forudsætning for regional økonomisk integration er, at fødevaresikkerheden i alle lande, der deltager i denne integrationsproces, sikres (8). Landbruget, der udgør en vigtig brik i en bæredygtig udvikling, bør således udgøre en strategisk prioritet. Det bør tage ved lære af fødevarekrisen i 2007 og 2008 og af den nuværende fødevarekrise, som har sin årsag i en kraftig stigning i priserne på landbrugsvarer og energi i 2008. Den gradvise udvikling af landbruget, som skaber og/eller styrker udviklingen af fødevarekæden, og mere generelt en nyprioritering af landdistrikterne i udviklingssammenhæng kan kun ske via etableringen af en seriøs integreret landbrugspolitik, som indbefatter en forsvarlig strategi for fødevaresikkerheden og udviklingen af landdistrikterne på såvel det statslige som det regionale plan, og som er struktureret og programmeret på kort, mellemlang og lang sigt. Denne politik bør prioriteres højt på det budgetmæssige og finansielle plan i bred forstand og tilpasses de særlige vilkår i de enkelte lande og bør samtidig være kendetegnet ved en regional tilgang. Under den 10. EUF bør man i hver af AVS-landene fremme et prioriteret program for udvikling af landbruget, som indgår i den regionale integration. Det drejer sig om at bryde med den form for anvendelse, som blev gjort af den niende EUF, hvor kun fire AVS-lande ud af 78 gjorde landbrugssektoren til en prioriteret sektor, og hvor kun 15 af dem satsede på udvikling af landdistrikterne. Således er kun 7 % af den niende EUF blevet anvendt til bæredygtig udvikling og 1,1 % til aktiviteter, som udtrykkeligt er knyttet til landbruget. I denne forbindelse er en bredere, vedvarende og struktureret inddragelse af navnlig ikke-statslige aktører og landbrugsorganisationer samt af lokale myndigheder en afgørende bestanddel af enhver bæredygtig tilpasning af udviklingspolitikken.

5.8. Udvikle den private sektor – Den private sektor, styrkelsen og diversificeringen af denne har en afgørende betydning for bæredygtig udvikling og skabelse af anstændige job og dermed fattigdomsbekæmpelsen. Udbygningen af den private sektor, navnlig af de industrielle SMV'er (8), hvor samhandelsmulighederne styrkes, er et uundværligt led i en vellykket integration. Effekten af denne udvikling er betinget af, at SMV'erne styrkes organisatorisk på regionalt plan, samtidig med at de menneskelige ressourcer udnyttes bedre (10) gennem uddannelses- og videreuddannelsesforanstaltninger, men også en sundhedsindsats: bekæmpelse af HIV/aids (11), adgang til drikkevand, let adgang til sundhedsydelser (social sikring), sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen osv. EØSU glæder sig derfor over, at Kommissionen gør styrkelsen af virksomhederne og navnlig SMV'erne til en af hovedaktionslinjerne for sin støtte til regional integration. I denne forbindelse er den sociale dialog, kollektive forhandlinger og i det hele taget de repræsentative arbejdsmarkedsparters rolle nødvendige elementer til sikring af processens effektivitet. Disse elementer bør derfor fremmes på det regionale plan. ILO har allerede inden for rammerne af sit uddannelsesprogram »PRODIAF« (12) fremmet styrkelsen af den sociale dialog i Vestafrika. Således som EØSU allerede har gjort det klart i flere sluterklæringer fra seminarer og konferencer, ønsker det, at dette forbillede følges i de engelsktalende lande i Afrika og Stillehavet, idet man navnlig styrker konceptet »regionale kollektive aftaler«, sådan som det allerede er sket i de fransktalende lande i Afrika.

5.9. God regeringsførelse – Dårlig regeringsførelse i nogle af landene i regionen er en hæmsko for integration og direkte udenlandske investeringer. God regeringsførelse bør anskues i sin helhed, hvad angår respekten for menneske-, børne- og arbejderrettigheder, retsstatsforhold, demokrati og korruptionsbekæmpelse (13). For at kunne være effektiv kræver god regeringsførelse stærke og repræsentative sammenslutninger af såvel arbejdsgivere som lønmodtagere, der er uafhængige af den politiske magt.

5.10. Inddragelse af ikke-statslige aktører (8) – EØSU glæder sig over, at det i meddelelsen foreslås, at der anspores til »systematisk [at] støtte oprettelse eller styrkelse af regionale civilsamfundsfora« med henblik på føre tilsyn med den regionale integration. I den forbindelse frembyder forhandlingerne om en økonomisk partnerskabsaftale en god mulighed. Denne mulighed er udnyttet på storartet vis i ØPA'en Cariforum/EF, hvori inddragelsen af ikke-statslige aktører i gennemførelsen af denne aftale er blevet institutionaliseret. Da dette princip ved at samle viden kan bidrage til at uddybe den regionale integration og borgernes accept heraf og dermed styrke AVS/EU-partnerskabet, opfordres Kommissionen og de AVS-lande, der er involveret i forhandlinger, til at fastholde dette princip i alle fremtidige regionale ØPA'er. Men for at den manifesterede vilje tager form og omsættes til virkelighed, for at civilsamfundet deltager fuldt og effektivt i den regionale integrationsproces, er det nødvendigt såvel i politisk som i økonomisk forstand at fremme oprettelsen og/eller styrkelsen af netværk af erhvervsorganisationer på regionalt plan. Erfaringen viser nemlig, at dette udgør en nødvendig etape ved etableringen af en sammenhængende og effektiv dialog på regionalt plan mellem de ikke-statslige aktører.

Det er nødvendigt, at der i forbindelse med disse bestræbelser tages hensyn til de problemer, man er løbet ind i på dette punkt ved gennemførelsen af Cotonou-aftalen, navnlig med hensyn til styrkelsen af de ikke-statslige aktørers kapacitet. Dette er nødvendigt i betragtning af de ofte konstaterede behov og svagheder i de offentlige organer både på det nationale og på det regionale plan.

6. Specifikke bemærkninger

6.1. Fortsætte udredningsarbejdet – EØSU opfordrer Kommissionen til at vurdere indvirkningerne på de regionale integrationsbestræbelser af de kulturelle og etniske aspekter og grænsedragningerne og bedømme, hvilke foranstaltninger der eventuelt bør iværksættes for at reducere sådanne indvirkninger.

6.2. Indlede samarbejder – EØSU anmoder Kommissionen om at fremme og/eller støtte regionalt samarbejde, der omfatter EU's fjernområder, med AVS-landene eller de integrerede geografiske regioner, som disse indgår i, med henblik på et samarbejde, som bygger på nødvendigheden af at styrke de forskellige partnere, og som respekterer de enkelte enheders interesser.

6.3. ØPA'erne og regional integration – Det påpeges i punkt 4.1.3, at EØSU i sin udtalelse om EU-Afrika-strategien fra september 2008 i alt væsentligt anførte, at det beklagede, at der indtil videre ikke være indgået regionale økonomiske partnerskaber (med undtagelse af Cariforum-EF), som netop tager sigte på regional integration. I dag har indgåelsen af midlertidige ØPA'er, der er individuelt tilpasset visse lande, for tiden erstattet de regionale ØPA'er. EØSU mener, at dette kan være en hæmsko for indgåelsen af regionale ØPA'er og dermed for den regionale integration, for så vidt som der i vid udstrækning er taget hensyn til de enkelte landes individuelle særtræk på bekostning af en syntese, hvor de særtræk, der udgør regionens identitet, dannes. Denne situation, som gør overgangen fra nationale ØPA'er til regionale ØPA'er vanskelig, bør tillægges stor opmærksomhed.

EØSU finder det desuden nødvendigt, at der foretages evalueringer af de følger, som ØPA-forhandlinger mellem regionale enheder, der adskiller sig fra de allerede dannede enheder, kunne have for den regionale integration (14).

6.4. Tilstedeværelse af nye spillere – I en lang række AVS-lande, specielt i Afrika, har arten og mangfoldigheden af magtfulde økonomiske spillere, ændret og udviklet sig. Det ville have været formålstjenligt, om meddelelsen med henblik på en bedre målretning af den fremtidige strategi havde indeholdt en analyse af følgerne for den regionale integration af Kinas allestedsnærværelse, USA's tydelige tilbagevenden og tegnene på, at Indien, Japan og Korea så småt er ved at komme ind på banen. Det ville således have været nyttigt, hvis der var blevet foretaget en kobling mellem den omhandlede meddelelse og meddelelsen »EU, Afrika og Kina: Hen imod tresidet dialog og samarbejde« (15) ud fra synsvinklen »regional integratio«n.

6.5. Da meddelelsen er blevet udarbejdet, inden den verdensomspændende økonomiske krise antog det omfang, den har i dag, indgår dette element ikke i analysen. Ifølge EØSU understreger denne krise kun endnu tydeligere nødvendigheden af integration. Men det kan på baggrund af det, der har kunnet observeres både i USA og i Europa, befrygtes, at det modsatte vil ske, at staterne trækker sig ind i sig selv, og at autarkisk økonomi og nationalisme får en renæssance, og naturligvis er det ikke EU, der er herre over de valg, AVS-landene træffer. Men gennem Cotonou-aftalen og indgåelsen af regionale ØPA'er og med et vågent øje for at undgå en eventuel nedjustering af medlemsstaternes oprindelige finansielle forpligtelser ved at sikre, at G20-beslutningerne til fordel for udviklingslandene gennemføres korrekt, har EU dog en central rolle, når det gælder om at undgå et scenario, der skader AVS-landenes økonomi. Dette kunne føre til en øget migrationsstrøm, hvilket er så meget mere vigtigt, som pengeoverførslerne fra Europa til AVS-landene og især Afrika (16) via diasporaorganisationerne risikerer at falde væsentligt.

Desuden er en styrkelse af den regionale dimension for AVS-landene og specielt for Afrika formentlig en af de få konkrete muligheder for at tackle den nuværende finansielle og økonomiske krise proaktivt, således at AVS-landene kan spille en dynamisk rolle i forbindelse med globaliseringen og dermed sikre deres udvikling.

Bruxelles, den 16. juli 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Afrika er ikke blot det største AVS-område, men 95 % af hjælpen går til Afrika.

(2) Der henvises i denne forbindelse til de meget klare bestemmelser i Cotonou-aftalen, både hvad angår målene (artikel 1) og strategien for regionalt samarbejde og regional integration (artikel 28, 29 og 30 - Se: Bilag 1). Disse bestemmelser er fortsat aktuelle og bør genfremsættes og genlanceres.

(3) Meddelelse fra Kommissionen: Det Europæiske Fællesskabs støtte til regional økonomisk integration mellem udviklingslandene indbyrdes, KOM(1995) 219 af 16.6.1995.

(4) Handlingsplanen går ud på at støtte Afrikas integration, styrke Afrikas kapacitet med hensyn til kvalitetskontrol, normer og regler og at etablere et partnerskab EU/Afrika på infrastrukturområdet. Der henvises i den forbindelse til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse, EUT C 77 af 31.3.2009, s. 148-156 om EU-Afrika-strategien.

(5) REX/247 – EUT C 77 af 31.3.2009, s. 148-156, ordfører: Gérard Dantin.

(6) »… regional integration er en proces til fjernelse ved fælles overenskomst af politiske, fysiske, økonomiske og sociale barrierer, som adskiller lande fra deres naboer, og for samarbejde om forvaltningen af fælles ressourcer og regionale fælles goder …«

(7) Der henvises til udtalelsen »EU-Afrika-strategien« – EUT C 77 af 31.3.2009, s. 148-156, hvad angår EØSU's analyser og forslag i denne sammenhæng.

(8) Ibidem 7.

(9) Som eksempel kan nævnes en rapport, som Verdensbanken offentliggjorde i maj 2008 om Elfenbenskysten, hvori det hedder: »De ivorianske sikkerhedsstyrkers afkrævning af beskyttelsespenge og de gener, det skaber ved vejspærringerne i landet, udgør hindringer for den frie bevægelighed for varer og personer. Samtidig har denne afpresning en negativ effekt på den økonomiske aktivitet, idet »opkrævningen« og de ulovlige »kapitalbevægelser« koster transportfirmaerne mellem 230 og 363 mio. dollars om året«. Det påpeges i undersøgelsen, at denne sum udgør 35-50 % af de nationale investeringsudgifter, som er opført på budgettet for 2007.

(10) Ibidem 7, punkt 7.5 og bilag V.

(11) Ibidem 7. I denne sammenhæng er Adrien Bedossas udtalelse fra maj 2006 Afrika som en nødvendig prioritet: det europæiske civilsamfunds standpunkt yderst interessant, EUT C 195 af 18.8.2006, s. 104-109.

(12) Udvikling af den sociale dialog i den fransktalende del af Afrika.

(13) Ibidem 7. Se også artikel 30 i gældende Cotonou-aftale.

(14) F.eks. omfatter SADC i Afrika 15 medlemsstater. Men syv lande forhandler sammen inden for rammerne af det sydlige Afrika, seks inden for rammerne af det østlige og sydlige Afrika (ESA, Eastern and Southern Africa), ét inden for rammerne af Østafrika (ØAF, Det Østafrikanske Fællesskab) og ét inden for rammerne af Centralafrika.

(15) KOM(2008) 654 endelig.

(16) Se EUT C 120 af 16.5.2008, s. 82-88»Migration og udvikling: muligheder og udfordringer« ordfører: Sukhdev Sharma.