BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Begrundelse og formål

I henhold til artikel 395, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, der fraviger bestemmelserne i direktivet, for at forenkle afgiftsopkrævningen eller for at forhindre visse former for momsunddragelse eller momsundgåelse.

Ved breve registreret i Kommissionen henholdsvis den 19. marts 2015 og den 16. marts 2015 anmodede Østrig og Tyskland om bemyndigelse til fortsat at anvende en foranstaltning, der fraviger artikel 168 og artikel 168a, i direktiv 2006/112/EF, med henblik på at ophæve fradragsretten for moms på varer og tjenesteydelser, der i et omfang på over 90 % anvendes til ikke-erhvervsmæssige formål.

I overensstemmelse med artikel 395, stk. 2, i direktiv 2006/112/EF underrettede Kommissionen ved brev af 15. september 2015 de øvrige medlemsstater om Østrigs og Tysklands anmodning. Ved brev af 17. september 2015 underrettede Kommissionen Østrig og Tyskland om, at den rådede over alle de oplysninger, den fandt nødvendige for at kunne vurdere anmodningerne.

Artikel 168 i direktiv 2006/112/EF fastsætter, at en afgiftspligtig person kan fradrage den moms, der er betalt eller skal betales af erhvervelser foretaget i forbindelse med afgiftspligtige transaktioner. Artikel 168a, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF fastsætter, at moms på udgifter i forbindelse med fast ejendom, der indgår i en afgiftspligtig persons erhvervsaktiver, og som anvendes både til erhvervsformål og ikke-erhvervsmæssige formål, kun kan fradrages for så vidt angår den del, der modsvarer ejendommens anvendelse til den afgiftspligtige persons erhvervsformål. I henhold til artikel 168a, stk. 2, i direktiv 2006/112/EF kan medlemsstaterne også anvende denne regel i forbindelse med udgifter til andre varer, der indgår i de erhvervsaktiver, som de specificerer.

Den foranstaltning, som Østrig og Tyskland har anmodet om, afviger dog fra disse principper og ophæver fuldstændig retten til at fradrage moms på varer og tjenesteydelser, når den afgiftspligtige persons private eller ikke-erhvervsmæssige brug, herunder ikke-økonomiske aktiviteter, udgør over 90 % af den samlede brug.

Østrigs fravigende foranstaltning blev oprindelig indrømmet ved Rådets afgørelse 2004/866/EF af 13. december 2004 i en periode indtil den 31. december 2009, og blev derefter atter indrømmet ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2009/1013/EU af 22. december 2009 indtil den 31. december 2012 og ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/705/EU af 13. november 2012 indtil den 31. december 2015.

Tysklands fravigende foranstaltning blev oprindelig indrømmet ved Rådets afgørelse 2003/354/EF af 13. maj 2003 indtil den 30. juni 2004, ved Rådets afgørelse 2004/817/EF af 19. november 2004 indtil den 31. december 2009, ved Rådets afgørelse 2009/791/EF af 20. oktober 2009 indtil den 31. december 2012 og ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/705/EU af 13. november 2012 indtil den 31. december 2015.

I deres aktuelle anmodninger meddelte Østrig og Tyskland Kommissionen, at de indtil nu med succes har anvendt denne særlige foranstaltning og oplever, at den er meget nyttig med hensyn til at forenkle momsopkrævningen og forebygge momsunddragelse og momsundgåelse.

Undtagelser indrømmes normalt for en begrænset periode, så det kan vurderes, om den særlige foranstaltning er hensigtsmæssig og effektiv. I den forbindelse forstår Kommissionen på baggrund af de oplysninger, som Østrig og Tyskland har indgivet, at fordelingen 90 %/10 % mellem erhvervsmæssig og ikke-erhvervsmæssig brug stadig udgør en god basis for at udskille de transaktioner, for hvilke den erhvervsmæssige anvendelse kan anses for at være ubetydelig.

Den pågældende særlige foranstaltning gør derfor arbejdet lettere for både skattevæsenet og virksomhederne, da det ikke er nødvendigt at holde øje med den efterfølgende anvendelse af de varer og tjenester, for hvilke fradragsretten på anskaffelsestidspunktet var udelukket, særlig hvad angår eventuel beskatning af privat brug i henhold til artikel 16 eller artikel 26 i direktiv 2006/112/EF eller reguleringer af fradraget som fastsat i artikel 184-192 i samme direktiv. Den afgift, der skal betales ved det endelige forbrug, påvirkes kun i ubetydelig grad. Det er derfor hensigtsmæssigt at forlænge den fravigende foranstaltning.

En forlængelse bør dog være tidsbegrænset, så det kan vurderes, om de forhold, som fravigelsen er baseret på, fortsat er til stede. Det foreslås derfor at forlænge fravigelserne indtil udgangen af 2018 og at anmode Østrig og Tyskland om, såfremt de påtænker endnu en forlængelse efter 2018, at de sammen med anmodningen om forlængelse senest den 1. april 2018 indgiver en rapport, der omfatter en evaluering af den anvendte fordeling mellem erhvervsmæssig og ikke-erhvervsmæssig brug, som ophævelsen af momsfradraget er baseret på.

•Overensstemmelse med gældende bestemmelser på området

I medfør af artikel 176 i direktiv 2006/112/EF fastsætter Rådet de udgifter, der ikke giver ret til fradrag af momsen. Indtil det sker, kan medlemsstaterne opretholde alle de undtagelser, som var gældende i henhold til deres nationale lovgivning pr. 1. januar 1979. Der findes derfor en række "stand still"-bestemmelser, som begrænser fradragsretten.

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag