EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 4.5.2018 COM(2018) 262 final KOMMISSIONENS ÅRLIGE OVERSIGT over medlemsstaternes årlige aktivitetsrapporter om eksportkreditter som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011



KOMMISSIONENS ÅRLIGE OVERSIGT over medlemsstaternes årlige aktivitetsrapporter om eksportkreditter som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011 1. Indledning: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1233/2011 af 16. november 2011 om anvendelse af visse retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter og om ophævelse af Rådets afgørelse 2001/76/EF og 2001/77/EF bestemmer i bilag I, at medlemsstaterne forelægger Kommissionen en årlig aktivitetsrapport for at øge gennemsigtigheden på EU-plan. Kommissionen udarbejder en årlig oversigt til Europa-Parlamentet på grundlag af disse oplysninger. Nærværende årlige oversigt dækker kalenderåret 2015. Den vedrører eksportkredit som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011, dvs. "mellem- og langsigtede" transaktioner med en tilbagebetalingsperiode på 2 år eller derover. Oversigten dækker hverken kortvarige eksportkredittransaktioner eller aktiviteter, som udføres af bestemte eksportkreditinstitutter (EKI'er) uden for eksportkreditområdet (f.eks. investeringsforsikring). Det skal også bemærkes, at funktionen som eksportkreditinstitut i visse medlemsstater varetages af et forsikringsselskab som en offentlig opgave. I sådanne tilfælde skal administrationen af det offentlige eksportkreditprogram være strengt adskilt fra andre aktiviteter i den private sektor (sidstnævnte er naturligvis udelukket fra denne undersøgelse). Kommissionen har noteret sig den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog den 2. juli 2013, om den første rapport i henhold til forordning (EU) nr. 1233/2011, og har især gjort medlemsstaterne opmærksomme på anbefalingerne i nævnte beslutning - såsom anbefalingen om, at Rådets Arbejdsgruppe om Eksportkreditter og Kommissionen bør samarbejde med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil om en videreudvikling af rapporteringsmetoden. 2. Årlige aktivitetsrapporter for kalenderåret 2015: Følgende medlemsstater har fremsendt deres årlige aktivitetsrapporter: Belgien, Bulgarien, Danmark, Finland, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien, Kroatien, Luxembourg, Nederlandene, Polen, Portugal, Rumænien, Slovenien, Slovakiet, Spanien, Sverige, Tjekkiet, Tyskland, Ungarn og Østrig. De resterende syv medlemsstater - Cypern, Estland, Grækenland, Irland, Letland, Litauen og Malta - havde ingen aktive eksportkreditprogrammer som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011 i rapporteringsperioden. 3. Analyse af de årlige aktivitetsrapporter: a) Almindelige og finansielle oplysninger De gældende regler (forordning (EU) nr. 1233/2011) fastsætter de generelle regler for eksportkredittransaktioner og -programmer. Selv om de fleste europæiske regeringer har oprettet et EKI, varierer omfanget og typen af eksportkreditprogrammerne både iblandt medlemsstaterne såvel som de organisatoriske strukturer i EKI'erne. I nogle medlemsstater er EKI'et en offentlig myndighed eller et organ. I andre medlemsstater udøves denne funktion af et forsikringsselskab i henhold til et offentligt mandat og under offentligt tilsyn. Det er ikke ualmindeligt, at medlemsstater, som tilbyder forskellige kategorier af eksportkreditstøtte, har mere end et EKI (f.eks. et institut, der yder offentlig støtte i form af garantier eller forsikring i form af "pure cover", og et andet, der yder rentetilskud). I 2015 havde 21 EU-medlemsstater eksportkreditprogrammer som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011. Disse programmer blev forvaltet af i alt 29 forskellige institutter og offentlige tjenester. Generelt har medlemsstaterne udvidet deres tilbud af eksportkreditprogrammer i de seneste år. For så vidt angår de typer eksportkreditstøtte, som de europæiske EKI'er yder, er den hyppigst forekommende form stadig "pure cover" (dvs. at eksporttransaktionen finansieres af en forretningsbank, som et EKI stiller en garanti eller forsikringsdækning for). Alle 21 medlemsstater, der i rapporteringsperioden ydede eksportkreditstøtte, som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011, tilbyder denne type støtte. 15 medlemsstater tilbød også andre former for støtte som omhandlet i forordning (EU) nr. 1233/2011 og OECD's arrangement vedrørende retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter, såsom direkte kredit eller finansiering (hvor finansieringen ydes direkte af EKI og ikke af en forretningsbank), refinansiering og rentetilskudsordninger. Flere årlige aktivitetsrapporter nævner desuden eksplicit projektfinansiering eller bunden bistand.

Generelt har en højere grad af overensstemmelse udviklet sig i de seneste år, idet OECD's arrangement vedrørende retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter har udviklet sig til at omfatte en bred vifte af emner. Følgende afvigelser bør dog tages i betragtning, da de gør det vanskeligt at fremlægge en fuldt udbygget sammenligning, som giver et fuldstændigt billede. For det første har medlemsstaterne - inden for de generelle former for eksportkredit jf. ovenfor - udviklet en række forskellige eksportkreditprogrammer. Selvom et bestemt produkt endvidere måtte være udbredt blandt flere EKI'er, er vilkårene og betingelserne det ikke nødvendigvis. For det andet afhænger virkningen af et eksportkreditprogram naturligvis også af den nationale økonomis sammensætning og den private finanssektors kapacitet. Med disse forbehold giver tabellen nedenfor over den samlede nominelle risikoeksponering pr. 31. december 2015 i hvert fald en generel ide om omfanget af de største "pure cover" eksportkreditprogrammer. Offentlig støtte i form af "pure cover" i 2015 (mia. EUR) De største i EU set i forhold til den samlede nominelle risikoeksponering Tyskland 92,4 Frankrig 75 Sverige 38,9 Italien 24,6 Nederlandene 20,2 De europæiske EKI'er er som allerede nævnt ovenfor aktive på en lang række områder, som ikke hører under rapporteringsområdet i forordning (EU) nr. 1233/2011. Sidstnævnte omfatter hovedsagelig mellem- og langsigtede eksportkreditaktiviteter (defineret af OECD's arrangement vedrørende offentligt støttede eksportkreditter). Mange europæiske EKI'er tilbyder imidlertid også produkter som f.eks. kortsigtede eksportkreditter, rembursgarantier, fabrikationsrisikogarantier og investeringsforsikringsprodukter. Det bør også bemærkes, at flere medlemsstater har udviklet sektorspecifikke eksportkreditprodukter til (f.eks.) fremstilling af luftfartøjer og skibsbygning. Det er nyttigt at have det in mente, når man vurderer EKI'ernes økonomiske rolle. Detaljerede oplysninger kan findes i afsnit II og IV i det rapporteringsskema, der anvendes til de årlige aktivitetsrapporter, og i de almindelige årlige rapporter, som flere medlemsstater direkte henviser til. De årlige aktivitetsrapporter indeholder relevante finansielle oplysninger om eksportkreditprogrammer i 2015. Det skal imidlertid understreges, at disse rapporter i henhold til forordning (EU) nr. 1233/2011 foretages i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats nationale lovgivning. Dette medfører, at der er visse forskelle ved fremstillingerne. Kommissionen har dog ingen særlige bemærkninger til de finansielle aspekter ved de årlige aktivitetsrapporter. b) Behandling af "miljørisici, der kan indebære andre relevante risici":

Ud over de oplysninger, der allerede fremgår af afsnit 3a) og b) ovenfor, viser de 21 årlige aktivitetsrapporter også, at medlemsstaterne har udviklet eksportkreditpolitikker, der mere generelt vedrører miljøet, bekæmpelse af bestikkelse og bæredygtig långivning til lavindkomstlande. De tre relevante OECD-henstillinger spiller en vigtig - men ikke altafgørende - rolle. Selv de medlemsstater, der ikke er medlemmer af OECD, anvender dem eller agter principielt at gøre det. OECD's retningslinjer og principper for at fremme bæredygtig udlånspraksis kan naturligvis ikke anvendes af eksportkreditudbydere, der ikke foretager udlån til lavindkomstlande. Mange medlemsstater anfører i særdeleshed, at de "fælles tilgange" anvendes ud over det anvendelsesområde, som OECD har fastlagt. I flere tilfælde har eksportkreditinstitutterne selv udviklet relevante instrumenter. Et eksempel på dette ville være en politik om virksomhedernes sociale ansvar, hvilket typisk ikke blot indebærer interne bestræbelser, men også en tæt dialog med EKI'ets klienter. Som i den foregående rapporteringsrunde understreger mange medlemsstater den særlige betydning af menneskerettigheder. Næsten alle rapporter afspejler fortsat støtte til udviklingen af en menneskerettighedsdimension under de nye fælles tilgange. I visse tilfælde er dette område direkte knyttet til arbejdstagerrettigheder. Visse medlemmer refererer også til internationale standarder, såsom FN's vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder og Den Internationale Finansieringsinstitution's performancestandarder. Generelt set har medlemsstaternes politikker vedrørende EKI'er haft tendens til at konvergere. Et eksempel herpå findes i foranstaltningerne til bekæmpelse af bestikkelse. Mange medlemsstater kræver ikke blot en underskrevet erklæring om ikke-bestikkelse fra de involverede parter, men opfordrer også aktivt banker og eksportører til at udvikle deres egne foranstaltninger til bekæmpelse af bestikkelse. Foruden overholdelse af de fælles tilgange har visse medlemsstater endvidere udviklet deres egne specifikke værktøjer til bekæmpelse af bestikkelse og korruption, såsom et charter om etisk adfærd eller whistleblowing-foranstaltninger. Foranstaltninger mod hvidvaskning af penge bliver også i stigende grad henvist til som en prioritet. Konvergens demonstreres ligeledes gennem den nøje overholdelse af kravene fra Verdensbanken og Den Internationale Valutafond, som mange medlemsstater henviser til med henblik på bæredygtig udlånspraksis for lavindkomstlande. Medlemsstaterne vil også påtage sig at sikre, at EKI'er opererer så gennemsigtigt som muligt under hensynstagen til den fortrolighed, der kan være nødvendig til kommercielle transaktioner. Visse medlemsstater rettede særlig opmærksomhed mod denne problematik i de årlige aktivitetsrapporter i 2015. Andre områder, som medlemsstaterne i stigende grad retter deres opmærksomhed imod, indbefatter fremme af dialogen med interessenter og civilsamfundet, bidrag til en bæredygtig udvikling og fremme af overholdelsen af OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder. Det fremgår derfor klart, at OECD's fælles tilgange er blevet fuldt ud integreret i medlemsstaternes eksportkreditpolitikker. Som den brede vifte af indbefattede overvejelser endvidere demonstrerer ovenfor, bliver de fælles tilgange i stigende grad en minimumsstandard. På mange områder anvender medlemsstaterne deres egne supplerende foranstaltninger for at sikre, at eksportkreditstøtte kun er tilgængelig for transaktioner, der overholder et stringent sæt af standarder, som spænder fra det miljømæssige til det sociale. d) EKI'ernes overholdelse af EU's mål og forpligtelser: For at øge gennemsigtigheden på EU-niveau fremsender medlemsstaterne Kommissionen en årlig aktivitetsrapport, som er en rapport i overensstemmelse med de nationale lovgivningsrammer om visse finansielle og operationelle oplysninger om deres eksportkreditvirksomhed, og som også indeholder oplysninger om, hvordan miljømæssige risici håndteres. Det fastslås i bilag I, punkt 3, at "Kommissionen udarbejder en årlig oversigt til Europa-Parlamentet på grundlag af disse oplysninger, herunder en vurdering af eksportkreditinstitutternes overholdelse af Unionens mål og forpligtelser". Traktaten om Den Europæiske Union (TEU) indeholder en liste over de generelle mål i artikel 3 og principperne og målene for Unionens optræden udadtil i artikel 21. For så vidt angår EU’s fælles handelspolitik, henvises der til principperne og målene for Unionens optræden udadtil i artikel 206 og i artikel 207, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.