DEN SYTTENDE BERETNING OM KONTROLLEN MED GENNEMFØRELSEN AF FÆLLESSKABSRETTEN(1999)

FORORD

SITUATIONEN INDEN FOR DE ENKELTE SEKTORER

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. FORORD

1.1. Statistisk oversigt over 1999

1.2. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 1999

1.3. Grafisk fremstilling, der viser de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 1999

1.4. Kommissionens anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (udvikling i 1999)

2. SITUATIONEN INDEN FOR DE ENKELTE SEKTORER

2.1. DET INDRE MARKED

2.1.1. Den generelle strategi for EU's indre marked

2.1.2. Fri bevægelighed for personer samt unionsborgerskab

2.1.2.1. Indrejse og ophold

2.1.2.2. Valgret og valgbarhed

2.1.2.3. Regulerede erhverv

2.1.2.4. Selvstændige handelsagenter

2.1.3. Frie varebevægelser

2.1.3.1. EF-traktatens artikel 28 ff. (tidligere EF-traktatens artikel 30 ff.)

2.1.3.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF (tidligere 83/189/EØF)

2.1.3.3. Harmoniseret lovgivning

2.1.3.3.1. Fødevarer

2.1.3.3.2. Lægemidler

2.1.3.3.3. Kemiske produkter

2.1.3.3.4. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

2.1.3.3.5. Byggematerialer

2.1.3.3.6. Udstyr

2.1.3.3.7. Kosmetiske produkter

2.1.3.3.8. Tekstilprodukter og fodtøj

2.1.3.3.9 Ansvaret for defekte produkter

2.1.3.4. Særlige ordninger for fri bevægelighed

2.1.3.5. Toldunionen

2.1.4. Fri udveksling af tjenesteydelser og etableringsret

2.1.4.1. Artikel 43 ff. og artikel 49 ff.

2.1.4.2. Finansielle tjenesteydelser

2.1.4.3. Kommerciel kommunikation

2.1.4.4. Medierne

2.1.5. Fri bevægelighed for kapital

2.1.6. Virksomhedernes vilkår

2.1.6.1. Selskabsret

2.1.6.2. Intellektuel ejendomsret

2.1.6.3. Databeskyttelse

2.1.6.4. Offentlige kontrakter

2.1.6.5. Direkte beskatning

2.1.6.6. Moms

2.1.6.7. Andre indirekte skatter

2.2. KONKURRENCE

2.2.1. Offentlige virksomheder

2.2.2. Monopoler

2.3. VIRKSOMHEDSPOLITIK, HANDEL, TURISME OG ERHVERVSDRIVENDE FORENINGER

2.4. UDDANNELSE, ERHVERVSUDDANNELSE OG UNGE

2.5. SOCIAL- OG ARBEJDSMARKEDSPOLITIK

2.5.1. Arbejdstagernes frie bevægelighed

2.5.2. Ligebehandling af mænd og kvinder

2.5.3. Arbejdsvilkår

2.5.4. Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen

2.6. REGIONALPOLITIK OG SAMHØRIGHED

2.7. BUDGETSPØRGSMÅL

2.7.1. Generelle bemærkninger

2.7.2. Ukorrekt forvaltning

2.7.2.1. Procedurer indledt før 1999

2.7.2.2. Nye procedurer

2.8. ENERGI

2.8.1. Indledning

2.8.2. Det indre marked for elektricitet og naturgas

2.8.3. Energieffektivitet

2.8.4. Kulbrinter

2.9. TRANSPORT

2.9.1. Landtransport

2.9.2. Kombineret transport

2.9.3. Transport ad indre vandveje

2.9.4. Jernbanetransport

2.9.5. Søtransport

2.9.6. Lufttransport

2.10. TELEKOMMUNIKATION

2.11. INFORMATION, KOMMUNIKATION, KULTUR OG AV-SEKTOREN

2.12. MILJØ

2.12.1. Fri adgang til miljøoplysninger

2.12.2. Evaluering af miljøvirkninger

2.12.3. Luftforurening

2.12.4. Vand

2.12.5. Natur

2.12.6. Støj

2.12.7. Kemiske stoffer og bioteknologi

2.12.8. Affald

2.12.9. Miljø og industri

2.12.10. Strålebeskyttelse

2.13. LANDBRUG

2.13.1. Fri bevægelighed for landbrugsprodukter

2.13.2. Markederne

2.13.3. Harmoniserede områder

2.13.4. Gennemførelse af direktiv 98/34/EF (tekniske standarder og forskrifter) inden for landbrug

2.14. FISKERI

2.14.1. Ressourcer

2.14.2. Tilladelse til at føre et givet lands flag/fiskerilicenser

2.15. FORBRUGERBESKYTTELSE

2.15.1. Gennemførelse af de gældende direktiver

2.15.2. Sikkerhed og sundhed

2.15.3. Beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser

2.16. FÆLLESSKABERNES PERSONALE

2.17. STATISTIKKER

Europa-Kommissionen udarbejder hvert år en beretning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten. Det sker efter anmodning fra Europa-Parlamentet (beslutning af 9. februar 1983) og fra medlemsstaterne (erklæring nr. 19, stk. 2, der er knyttet til Maastricht-traktaten, der blev undertegnet den 7. februar 1992). Beretningen imødekommer samtidig opfordringer fra Det Europæiske Råd og fra forskellige ministerråd.

1. FORORD

Kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten er en af Kommissionens hovedopgaver ifølge artikel 211 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Arbejdet varetages af Kommissionen bl.a. ved hjælp af overtrædelses proceduren i henhold til EF-traktatens artikel 226 og muligheden for på ny at indbringe en sag for Domstolen i henhold til EF-traktatens artikel 228, som er det, denne beretning handler om.

Der gives en oversigt over Kommissionens indsats i det pågældende år ved hjælp af følgende:

- en statistisk oversigt, der viser de forskellige faser i kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten og udviklingen i forhold til det foregående år (punkt 1.1)

- situationen med hensyn til gennemførelsen af EF-direktiverne i de enkelte medlemsstater, som er et vigtigt element i gennemførelsen af fællesskabsretten (punkt 1.2)

- en grafisk fremstilling, der for hver medlemsstat viser de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i årets løb (punkt 1.3)

- en oversigt over anvendelsen af sanktionsmuligheden i medfør af EF-traktatens artikel 228 (punkt 1.4).

1.1. Statistisk oversigt over 1999

De statistiske oplysninger for 1999 vedrørende kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten afspejler den betydning, borgerne tillægger kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten, og den faste og konstante vilje Kommissionen har til at varetage sin funktion som den, der skal værne om den retlige orden i EU.

- Antallet af klager, som Kommissionens tjenestegrene modtog, fortsatte således stigningen i 1999, denne gang fra 1 128 i 1998 til 1 305 i 1999, svarende til en stigning på 16 % i forhold til 1998. Kommissionen har i 1999 atter spillet en særdeles aktiv rolle i opsporingen af overtrædelser, idet den selv opdagede 288 sager, heraf 16 på grundlag af forespørgsler fra Parlamentet og 10 på grundlag af anbringender. Disse sager vedrører i stort omfang nationale gennemførelsesforanstaltninger, der ikke er i overens stemmelse med direktiverne eller ikke gennemfører dem på korrekt vis.

- Det blev sendt 1075 åbningsskrivelser i 1999, hvilket ikke ligger langt fra tallet for 1998, hvor der blev afsendt 1101 åbningsskrivelser. Det bør bemærkes, at antallet af åbningsskrivelser som følge af manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger steg til 706 i 1999 fra 615 i 1998, mens antallet af åbningsskrivelser som følge af manglende overensstemmelse med direktiverne eller ukorrekt anvendelse af direktiverne faldt fra 486 i 1998 til 369 i 1999. Det er ikke givet, at der er en årsagssammenhæng - en sådan er i hvert fald ikke blevet påvist. Kommissionen forsøger at foretage en systematisering af kontrollen af, om de nationale bestemmelser er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne, navnlig direktiverne, for bedst muligt at kunne foregribe individuelle klager. En sådan systematisk kontrol kommer til at få gavn af åbningsskrivelsens styrkede betydning i overtrædelsesproceduren som følge af de forskellige forbedringer af arbejdsmetoderne i forbindelse med overtrædelsesprocedurer, som Kommissionen har indført fra 1996 og fremover. Åbningsskrivelsen skal varetage sin egentlige funktion, dvs. være en "anmodning om oplysninger", som ikke foregriber Kommissionens juridiske stillingtagen, der bliver fastlagt i den begrundede udtalelse.

- Der blev sendt 460 begrundede udtalelser i 1999. I forhold til de 675 begrundede udtalelser, der blev afsendt i 1998, er der tale om et fald på 32 %, hvilket bl.a. skyldes, at forvaltningen af denne fase af overtrædelsesproceduren i 1999 genfandt den sædvanlige rytme efter den betydelige indsats, der blev gjort i 1998 for at indhente efterslæbet for denne type kommissionsbeslutninger.

- Antallet af sagsanlæg ved Domstolen voksede i 1999, idet der blev anlagt 178 sager mod 123 i 1998. Antallet af beslutninger om sagsanlæg er fortsat lille i forhold til antallet af åbningsskrivelser (16,5 %), hvilket viser, at proceduren forud for en domstolsbehandling er effektiv. Stigningen i antallet af sagsanlæg i absolutte tal er således udtryk for, at overtrædelsesprocedurerne behandles i et stadigt stigende tempo.

- Sagsbehandlingen blev således endnu hurtigere i 1999: 529 ud af 722 åbningsskrivelser, der blev sendt til medlemsstaterne, vedrørte i 1999 overtrædelsesprocedurer indledt samme år, dvs. en andel på 73 % mod 48 % i 1998. Stigningen er også betydelig for begrundede udtalelser, idet 26 % af de begrundede udtalelser, der blev sendt i 1999, vedrørte overtrædelsesprocedurer indledt samme år, mens det tilsvarende tal for 1998 var 19 %.

- Antallet af beslutninger om henlæggelse af sager faldt samtidig lidt - med 3,2 %, nemlig fra 1 961 i 1998 til 1 900 i 1999, hvilket fortsat vidner om, at et stort antal sager om anvendelse af fællesskabsretten er blevet løst.

- Endelig fortsatte Kommissionens indsats for større åbenhed i 1999, idet der blev udsendt 221 pressemeddelelser vedrørende overtrædelsesprocedurer, og en del af dem omfattede flere enkeltsager om overtrædelse.

Disse tal viser klart, at forvaltningen af overtrædelsesprocedurerne er blevet endnu mere effektiv - uden tvivl som et resultat af Kommissionens administrative reformer på området.

1.2. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 1999

Nedenstående tabel giver en generel oversigt over situationen for så vidt angår meddelelsen af nationale foranstaltninger til gennemførelse af de direktiver, der var gældende pr. 31. december 1999.

Pr. 31. december 1999 havde medlemsstaterne i gennemsnit givet meddelelse om 94,53 % af de nationale foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelse af direktiverne. Der er således tale om et let fald i forhold til 1998 for tallet lå på 95,70 %. Dette gennemførelsesniveau er udtryk for, at medlemsstaterne skal gøre en fornyet indsats. Det er ganske vist ikke i sig selv et særligt stort tal, at under 6 % af de direktiver, der burde være gennemført, endnu ikke er det, men det har betydelige virkninger for, hvordan et integreret økonomisk område fungerer, og der er i nogle tilfælde tale om oplagte overtrædelser, der er mere eller mindre alvorlige, i de forskellige medlemsstater. Kommissionen må derfor opfordre medlemsstaterne til at sikre en bedre gennemførelse af EF-direktiverne.

>TABELPOSITION>

I forhold til situationen ved udgangen af 1998 er tallene for 1999 udtryk for visse fremskridt. F.eks. er en medlemsstat (Italien) som følge af sin gennemførelsesindsats i 1999 rykket fem pladser op i rangfølgen vedrørende gennemførelsesniveauet.

Til gengæld giver Grækenlands gennemførelsesniveau fortsat anledning til bekymring (fra 93,82 % i 1998 til 92,02 % i 1999).

I alle de øvrige medlemsstater er det tale om et let fald.

Oversigtstabellen i slutningen af del 1 i bilag IV til denne beretning giver nærmere oplysninger om de gennemførelsesforanstaltninger, der blev truffet i 1999, opdelt på medlemsstater og sektorer.

1.3. Grafisk fremstilling, der viser de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 1999

Følgende tre diagrammer omhandler antallet af igangværende overtrædelsessager pr. 31. december 1999 i faserne åbningsskrivelse, begrundet udtalelse og sagsanlæg ved Domstolen. En og samme medlemsstat ligger i alle tre diagrammer i betydelig afstand til nummer to. Den pågældende medlemsstat er den medlemsstat, mod hvilken der i 1999 blev indgivet flest klager, nemlig 225 ud af i alt 1 305 svarende til 17 %.

Diagrammerne viser endvidere, at tre medlemsstater (Frankrig, Italien og Grækenland) i alle tre procedurefaser indtager de tre første pladser, mens tallene for andre medlemsstater falder betydeligt efterhånden som proceduren skrider frem, hvilket tyder på en større effektivitet med hensyn til anvendelsen af fællesskabsretten forud for et evt. sagsanlæg ved Domstolen.

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

1.4. Kommissionens anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (udvikling i 1999)

I 1999 vedtog Kommissionen fire beslutninger om fornyet sagsanlæg med anmodning om tvangsbøder mod Belgien, Grækenland, Frankrig og Luxembourg. De fire beslutninger vedrører sociale forhold og arbejdsmarkedsforhold (mens lignende beslutninger i 1998 hovedsageligt vedrørte miljøforhold). Kommissionen har i 1999 indbragt en af sagerne for Domstolen (Frankrig: kvinders natarbejde), mens de tre øvrige sagsanlæg pr. 31. december 1999 stadig var under forberedelse.

Pr. 31. december 1999 verserede fire andre sager ved Domstolen, hvoraf tre vedrørte Grækenland og en vedrørte Frankrig.

Endelig kunne Kommissionen i 1999 henlægge fire andre sager (vedrørende Grækenland, Frankrig, Italien og Luxembourg), som den havde besluttet at indbringe for Domstolen med anmodning om tvangsbøder, men hvor søgsmålet endnu ikke var rejst.

Dette bekræfter, at den sanktionsordning, der blev indført ved Maastricht-traktaten især har en afskrækkende virkning. Domstolen har således endnu ikke måttet idømme tvangsbøder for manglende efterkommelse af dens domme, fordi medlemsstaterne normalt bringer forholdene i orden, når det fornyede sagsanlæg indbringes, eller inden Kommissionens beslutninger herom effektueres.

>TABELPOSITION>

2. SITUATIONEN INDEN FOR DE ENKELTE SEKTORER

2.1. DET INDRE MARKED

2.1.1. Den generelle strategi for EU's indre marked

I meddelelsen af 18. februar 1999 [1] evaluerer Kommissionen gennemførelsen af den handlingsplan [2], der udløb den 31. december 1998. Efter resultaterne at dømme har handlingsplanen været en succes: I de fleste tilfælde - men ikke i alle - har man nået de planlagte mål. Tre ud af fire af de lovforslag, der anses for at være afgørende for etableringen af de lovgivningsmæssige rammer, er blevet vedtaget. Drøftelserne om beskatning har taget ny fart. Handlingsplanen har endvidere tilskyndet Kommissionen og medlemsstaterne til at gøre fremskridt i retning af en mere effektiv gennemførelse af lovgivningen og mod en forbedring af de lovgivningsmæssige rammer.

[1] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Vurdering af handlingsplanen for det indre marked, juni 1997 - december 1998 - KOM (1999) 74 af 18. februar 1999.

[2] Kommissionens meddelelse til Det Europæiske Råd om en handlingsplan for det indre marked - CSE (97) 1 endelig udg. af 4. juni 1997.

I november 1999 viste resultattavlen for det indre marked, at medlemsstaterne havde gjort fremskridt i gennemførelsen af direktiver vedrørende det indre marked. Procentdelen af direktiver, der endnu ikke er gennemført i en eller flere medlemsstater, er faldet til det halve i løbet af to år og ligger nu på omkring 12 %. Antallet af ikke-gennemførte direktiver pr. medlemsstat - udtrykt i procent - er ligeledes faldet betragteligt: kun fem medlemsstater har stadig et gennemførelsesunderskud på over 5 %.

I en meddelelse af 24. november [3], fremlægger Kommissionen sin "Strategi for det indre marked", og fastsætter de strategiske mål for det indre marked for de fem kommende år (2000-2004): en forbedring af borgernes livskvalitet, en effektivisering af EU's produkt- og kapitalmarkeder, en forbedring erhvervsklimaet og en udnyttelse af fordelene ved det indre marked i en verden under forandring. Der er endvidere blevet fastlagt en række operationelle mål. Hvert enkelt af disse dækker et bestemt politisk aspekt, der bidrager til gennemfoerelsen af et eller flere strategiske mål. De opgaver, der skal prioriteres på kortere sigt for at gennemføre disse operationelle mål, er fastlagt som "målrettede aktioner".

[3] Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - Strategien for EU's indre marked - KOM(1999) 624 endelig udg. af 24. november 1999.

Blandt de målrettede aktioner, der skal øge effektiviteten af de retlige rammer, kan nævnes en reduktion af medlemsstaternes gennemførelsesunderskud til under 1,5 % ved udgangen af 2000 og lanceringen af et pilotprojekt, der tilbyder fællesskabsstøtte til nationale initiativer inden for området administrativt samarbejde. Dette pilotprojekt afløser Karolus-programmet om udveksling af embedsmænd, som sluttede ved udgangen af 1999.

En forenkling og en forbedring af kvaliteten af lovreglerne er politisk set prioriteret meget højt. Kommissionen fremlagde den 25. februar [4] de henstillinger, der er blevet udarbejdet som led i tredje fase af SLIM-initiativet og som omfattede forsikringslovgivningen, samordningsregler for social sikring og direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet. Grupperne vedrørende den fjerde fase af SLIM-initiativet har afsluttet deres arbejde og fremsatte henstillinger vedrørende en forenkling af fællesskabslovgivningen for selskaber, emballering og etikettering af farlige stoffer og af direktiverne om færdigpakkede varer. Virksomhedspanelet, der blev oprettet i 1998 som led i et pilotprojekt, er blevet hørt om forslaget til direktiv om affald fra elektrisk og elektronisk udstyr.

[4] Beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Resultaterne af tredje fase af SLIM og status over gennemførelsen af henstillingerne fra første og anden fase - KOM(1999) 88 af 25. februar 1999.

Endelig skal dialogen med borgere og virksomheder, som blev lanceret af Det Europæiske Råd i Cardiff, sikre, at der telefonisk og over Internettet kan indhentes oplysninger om, hvordan man udnytter de rettigheder, som fællesskabsretten giver. Den giver ligeledes mulighed for at få feedback om de problemer, borgerne og virksomhederne kommer ud for på dette område, således at der kan findes konkrete løsninger på, hvordan det indre marked kan forbedres. Der blev som led i dialogen med virksomhederne oprettet et websted for virksomheder (http://europa.eu.int/business) i december 1998. Webstedet skal give dem direkte adgang til en bred vifte af nyttige oplysninger om udøvelse af erhvervsvirksomhed i det indre marked.

2.1.2. Fri bevægelighed for personer samt unionsborgerskab

2.1.2.1. Indrejse og ophold

Den 17. marts 1999 fremlagde Kommissionen en beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af direktiv 90/364, 90/365 og 93/96 (opholdsret) [5]. Beretningen indeholder en evaluering af gennemførelsen af de tre direktiver om opholdsret for studerende, pensionister og andre ikke-erhvervsaktive personer.

[5] KOM(1999)127 endelig udg.

Den 19. juli 1999, fremlagde Kommissionen en meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om særlige foranstaltninger med hensyn til EU-borgeres indrejse og ophold, som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed (direktiv 64/221/EØF) [6]. I meddelelsen henleder Kommissionen opmærksomheden på nogle af de væsentligste problemer i forbindelse med direktivets gennemførelse og giver nogle retningslinjer og oplysninger om, hvordan disse problemer kan løses.

[6] KOM(1999) 372 endelig udg.

2.1.2.2. Valgret og valgbarhed

Alle medlemsstater har nu gennemført direktiv 94/80/EF, efter at Belgien den 27. januar 1999 vedtog en lov til gennemførelse af direktivet.

Kommissionen sendte den 30. juli 1999 en begrundet udtalelse til Tyskland vedrørende en ukorrekt gennemførelse af direktiv 93/109/EF. Ifølge den tyske lovgivning til gennemførelse af direktivet skal EU-borgere, der bor i Tyskland, anmode om at blive opført på valglisten inden hvert valg til Europa-Parlamentet, hvilket er i strid med direktivets artikel 9, stk. 4.

Kommissionen sendte den 30. juli en begrundet udtalelse til Tyskland vedrørende en ukorrekt gennemførelse af direktiv 94/80/EF i delstaterne Bayern og Sachsen. I de love, som de to delstater har vedtaget til gennemførelse af direktivet, bestemmes, at EU-borgere der bor i Tyskland skal anmode om at blive opført på valglisten inden hvert kommunalvalg, hvilket er i strid med direktivets artikel 8, stk. 3.

Kommissionen sendte den 11. august 1999 en begrundet udtalelse til Grækenland vedrørende en ukorrekt gennemførelse af direktiv 94/80/EF. Kommissionen påpeger, at loven på flere punkter ikke er i overensstemmelse med direktivet, hvilket især gælder kravet om, at personer for at udøve deres valgret skal have kendskab til græsk og have haft bopæl i landet i mindst to år.

2.1.2.3. Regulerede erhverv

Domstolens retspraksis

I den præjudicielle dom i sagen C-234/97, Fernández de Bobadilla mod Museo Nacional del Prado [7], præciserer domstolen begrebet "lovreguleret erhverv", som omhandlet i Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF vedrørende generelle ordninger for anerkendelse af eksamensbeviser. Af dommen fremgår blandt andet, at bestemmelser i en kollektiv overenskomst, som generelt regulerer adgangen til et erhverv eller dets udøvelse, kan være love eller administrative bestemmelser, som omhandlet i artikel 1, litra d), i direktiv 89/48 og artikel 1, litra f), i direktiv 92/51, hvilket navnlig gælder, når denne situation hidrører fra en ensartet administrativ politik på nationalt plan.

[7] Dom af 8. juli 1999, endnu ikke offentliggjort i Samlingen.

Manglende efterkommelse af Domstolens domme

I forbindelse med de traktatbrudsprocedurer, der er indledt med henvisning til EF-traktatens artikel 228 (manglende efterkommelse af Domstolens domme), kan det oplyses, at de procedurer, der var indledt i de to sager om fri udveksling af tjenesteydelser for turistguider i Italien og Frankrig (dom afsagt den 26. februar 1991 i sag C-180/89 [8] og C-154/89 [9]), er blevet henlagt. Italien har således vedtaget nationale foranstaltninger - og givet Kommissionen meddelelse herom - til efterkommelse af ovennævnte dom, og for Frankrigs vedkommende er det forslag til dekret, som der tidligere er givet meddelelse om, nu blevet vedtaget.

[8] Dom af 26. februar 1991, Sml. 1991-I, s. 709.

[9] Dom af 26. februar 1991, Sml. 1991-I, s. 659.

Under det andet traktatbrudssøgsmål mod Grækenland vedrørende manglende meddelelse af gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 89/48/EØF (første generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser) har Kommissionen påstået fastsættelse af en tvangsbøde (jf. Domstolens dom af 23. marts 1995 i sag C-365/93 [10]). Sagen verserer stadig.

[10] Dom af 23. marts 1995, Sml. 1995-I, s. 499.

Af andre domme, der er afsagt af Domstolen og som endnu ikke er efterkommet, kan nævnes dommen af 22. marts 1994 (sag C-375/92 [11]) mod Spanien vedrørende fri udveksling af tjenesteydelser for turistguider. Kommissionens gennemgang af de nye dekreter om udøvelsen af det pågældende erhverv, som de autonome områder har vedtaget, har vist, at der stadig er behov for at foretage visse ændringer af de regionale bestemmelser. Kommissionen afventer vedtagelsen af ændringer til dekreterne.

[11] Dom af 22. marts 1994, Sml. 1994-I, s. 923.

Sager, der verserer for Domstolen

Kommissionen har anlagt sag ved Domstolen mod følgende medlemsstater:

- Spanien, for så vidt angår betingelserne for erhvervelse af det spanske certifikat som speciallæge (artikel 8 i direktiv 93/16/EØF om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser).

- Frankrig, for så vidt angår den manglende anerkendelse af kvalifikationer, som dykkere har erhvervet i andre medlemsstater, selv om det pågældende erhverv er omfattet af direktiv 92/51/EØF, der supplerer den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser.

- Italien, for så vidt angår advokaters fri udveksling af tjenesteydelser og etablering af advokatkontor: For det første er det ifølge italiensk lov forbudt at oprette et advokatkontor i Italien i forbindelse med levering af tjenesteydelser, hvilket er i modstrid med Domstolens dom i sag C-55/94, Gebhard [12], og for det andet er Rådets direktiv 89/48/EØF (første generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser) ikke fuldt ud gennemført for så vidt angår advokaterhvervet.

[12] Dom af 30. november 1995, Sml. 1995-I, s. 4165.

Det skal desuden oplyses, at Kommissionen har frafaldet sagen C-98/259 mod Tyskland - om betingelserne for at få adgang til tandlægeerhvervet (Rådets direktiv 78/686/EØF og 78/678/EØF) og navnlig EU-borgeres optagelse i sygesikringens fortegnelse - efter at Tyskland har givet meddelelse om lovregler, der bringer overtrædelsen til ophør.

Nationale gennemførelsesforanstaltninger

Kommissionen har besluttet at indstævne Grækenland for Domstolen, fordi landet ikke har givet meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af Kommissionens direktiv 97/38/EF, som ændrer Rådets direktiv 92/51/EØF.

Der blev i 1999 indledt traktatbrudsprocedurer mod visse medlemsstater, fordi de havde undladt at give meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af Kommissionens direktiv 98/21/EF og 98/63/EF om en ajourføring af fortegnelsen over speciallægeuddannelser i Rådets direktiv 93/16/EØF om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser. Efter at have fået meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger har Kommissionen henlagt sagerne mod Tyskland, Grækenland, Spanien, Italien, Luxembourg, Østrig, Finland og Det Forenede Kongerige i relation til direktiv 98/21/EF, samt sagerne mod Belgien, Frankrig, Italien, Østrig og Sverige i relation til direktiv 98/63/EF. For så vidt angår direktiv 98/21/EF har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Irland, Nederlandene og Portugal. Med hensyn til direktiv 98/63/EF, er der blevet sendt en begrundet udtalelse til Spanien, Irland, Nederlandene og Portugal.

I 1999 blev der også indledt - og henlagt - en sag mod Østrig, i forbindelse med gennemførelsen af Rådets direktiv 78/686/EØF og 78/687/EØF (gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for tandlæger og samordning af uddannelsen), i hvilken forbindelse Østrig havde en særlig frist for gennemførelse, der udløb den 31. december 1998.

Manglende overensstemmelse og ukorrekt anvendelse af direktiverne

Kommissionen fik i 1999 forelagt ca. tyve klager om restriktioner, som anførtes at være uforenelige med EF-traktatens artikel 43 og 49 eller med direktiverne om gensidig anerkendelse af erhvervsuddannelser. Nogle har givet anledning til iværksættelsen af traktatbrudsprocedurer, mens andre er blevet henlagt som ubegrundede.

De procedurer, der var indledt mod visse medlemsstater for ukorrekt gennemførelse eller anvendelse af direktiverne, er blevet videreført. Der er således indledt en procedure mod Spanien vedrørende varigheden af uddannelsen for sygeplejersker med ansvar for den almene sygepleje, hvor svaret fra de spanske myndigheder på den begrundede udtalelse er ved at blive gennemgået.

I 1999 sendte Kommissionen en begrundet udtalelse til Belgien vedrørende betingelserne for arkitekters levering af tjenesteydelser. Den gældende procedure i Belgien er for langsom, tung og kostbar, hvilket er i modstrid med Rådets direktiv 85/384/EØF (gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for arkitekter). Desuden anvendes reglen om, at erhvervene som arkitekt og bygningsingeniør ikke er sammenlignelige, på en måde, der er uforenelig med proportionalitetsprincippet.

Kommissionen har endvidere sendt en begrundet udtalelse til Østrig vedrørende betingelserne for at få adgang til stillinger som sygekasselæger, da delstaterne har etableret et diskriminerende system for tildeling af bonuspoint (dette system favoriserer de statsborgere, der er født i den pågældende delstat, samt deres efterkommere).

Og hvad angår den procedure, der er indledt mod Spanien vedrørende betingelserne for anerkendelse af eksamensbeviser erhvervet i latinamerikanske lande (proceduren er nævnt i tidligere beretninger), så udsætter man stadig at indbringe søgsmålet for Domstolen. Den genforhandling, som de spanske myndigheder har indledt med henblik på en ændring af visse bestemmelser i de internationale aftaler om anerkendelse af eksamensbeviser, fortsætter.

Dialog med de nationale myndigheder

For at styrke det administrative samarbejde og for hurtigt at finde løsninger på opståede problemer var Kommissionen også i 1999 i regelmæssig kontakt med de nationale myndigheder, dels gennem koordinationsgruppen for Rådets direktiver 89/48/EØF og 92/51/EØF (den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser) og dels gennem udvalgene af højtstående embedsmænd (navnlig på sundhedsområdet).

2.1.2.4. Selvstændige handelsagenter

For så vidt angår den overtrædelsesprocedure, der er indledt mod Italien for ukorrekt gennemførelse af direktiv 86/653/EØF, der blev nævnt i den foregående beretning, har Italien den 15. april 1999 ændret sin lovgivning i overensstemmelse med Kommissionens bemærkninger. Sagen er derfor blevet henlagt.

2.1.3. Frie varebevægelser

2.1.3.1. EF-traktatens artikel 28 ff. (tidligere EF-traktatens artikel 30 ff.)

Der findes stadig et stort antal nationale foranstaltninger, der kan virke hindrende for varebevægelserne. Statistikkerne viser dog, at niveauet har ligget stabilt de sidste år. I 1999 åbnede Kommissionen 257 nye sager, hvoraf omkring 100 vedrørte den samme sag (dioxinkrisen). Den 31. december 1999 var der 345 verserende overtrædelsessager.

Sagerne vedrørende fortolkningen af begrebet "fri varebevægelighed" har i 1999 vist sig lige så komplekse, som i tidligere år. Sagernes komplekse tekniske og juridiske karakter gør, at Kommissionen fortsat forsøger at løse problemerne i et snævert samarbejde med medlemsstaterne; Kommissionens foretrukne redskab i den forbindelse er "pakkemøder", som danner rammen for åbne og uformelle diskussioner, der kan resultere i en hurtig løsning på de problemer, som erhvervslivet gør opmærksom på. I 1999 har der været afholdt pakkemøder med alle medlemsstater, undtagen Luxembourg og Nederlandene. Generelt er disse møder en stor succes: af de sager, der har været genstand for undersøgelse, er omkring 50% blevet løst, enten på selve mødet eller ved at medlemsstaterne vedtager den lovgivning, som de på et sådant møde har forpligtet sig til at gennemføre. Hvad de egentlige konfliktfyldte sager angår, var der flere af sådanne sager sidste år, men alligevel udgør de kun ca. 15 % af de sager, der blev drøftet.

Man har i 1999 fortsat sin praksis med en gang om året at samle formændene for de nationale delegationer til et "pakkemøde". Dette års møde fandt sted i februar. Hovedvægten ved dette møde samt ved de forskellige pakkemøder, der er blevet afholdt i 1999, har været lagt på behovet for at fremme anvendelsen af gensidig anerkendelse, idet en stor del af de sager, der i sidste ende er blevet forelagt for Komissionen let kunne have været løst gennem en sådan anerkendelse (problemer med gensidig anerkendelse af rengøringsmidler, stålprofiler, gummiprodukter m.v.). Pakkemøderne har her fungeret som ramme for afholdelse af seminarer om gensidig anerkendelse rettet til de nationale myndigheder - centrale såvel som decentrale - der skal foretage en sådan anerkendelse.

Når man ser på, hvilken sektor, der oftest har krævet Kommissionens indgriben, er det fødevaresektoren der i 1999 kommer ind på en førsteplads, som følge af en række klager fra belgiske virksomheder, der er blevet ramt af de restriktioner, som de andre medlemsstater har indført mod deres produkter som følge af dioxinkrisen. Når bortses fra denne placering, der helt og holdent er konjunkturbestemt, er der stadig flest sager vedrørende motorkøretøjer. Hvor det i 1998 lykkedes Kommissionen at løse problemer inden for denne sektor i Frankrig, Portugal og Tyskland, kom turen i 1999 især til Spanien. De kompetente nationale myndigheder har nu forenklet indregistreringsproceduren for biler og motorcykler, der importeres af privatpersoner.

Som i tidligere år har erhvervslivet ofte klaget til Kommissionen over markedsføringen af kosttilskud samt fødevarer tilsat vitaminer og næringsstoffer. Også i relation til parallelimport af pesticider og lægemidler samt kriterier for fastsættelse af prisen på lægemidler opfordrer erhvervslivet ofte Kommissionen om at gribe ind.

Kommissionen har i 1999 anlagt følgende sager ved Domstolen:

- mod Frankrig, hvor proceduren for at opnå tilladelse til markedsføring af kosttilskud samt fødevarer tilsat vitaminer, er langvarig og kostbar; mod Tyskland og Østrig, da kosttilskud beriget med vitaminer systematisk klassificeres som lægemidler, så snart prisen overstiger et bestemt beløb; og mod Belgien for så vidt angår pligten til at sætte et identifikationsnummer - for hver produktenhed - på kosttilskud (næringsmidler).

- mod Frankrig for ikke at have indsat en bestemmelse om gensidig anerkendelse i lovgivningen om gummiprodukter og for i lovgivningen om ædelmetaller ikke at anerkende de garantistempler og angivelser af karat i promille, der anvendes i de andre medlemsstater.

Kommissionen har i 1999 besluttet at anlægge følgende sager ved Domstolen:

- mod Italien og Spanien med hensyn til forbuddet mod markedsføring af chokolade, der indeholder andre fedtstoffer end kakaosmør.

Kommissionen har desuden i løbet af sidste år sendt begrundede udtalelser til Østrig (import af lægemidler, sundhedsoplysninger på fødevarer), til Frankrig (parallelimport af lægemidler), til Italien (import og eksport af guld i klumper) og til Grækenland (krav til mærkning af keramikfliser, vejledende priser for ikke-alkoholiske drikkevarer, indregistrering af importerede lastbiler).

For så vidt angår Domstolens praksis er der visse præjudicielle sager, som bør nævnes, på grund af deres tilknytning til overtrædelsessager, der behandles af Kommissionen:

- Dom af 3. juni 1999 i sag C-33/97, Colim NV [13], hvor Domstolen fastslog, at en medlemsstat ikke ved fastsættelse af sprogkrav kan forhindre markedsføringen af et produkt, der lovligt kan markedsføres i en anden medlemsstat, når der på etiketten optræder oplysninger (så som tegninger, symboler eller piktogrammer) der i fuldt omfang kan informere forbrugerne.

[13] Endnu ikke offentliggjort i Samlingen.

- Dom af 11. marts 1999 i sag C-100/96, British Agrochemicals [14], hvor Domstolen præciserede, at der for et plantebeskyttelsesmiddel - som af en medlemsstat er indført fra en anden stat i Fællesskabet eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, hvor det allerede er omfattet af en markedsføringstilladelse - ikke kan stilles krav om udstedelse af en ny markedsføringstilladelse, såfremt det pågældende plantebeskyttelsesmiddel kan anses at være identisk med et produkt, som i den anden stat er omfattet af en markedsføringstilladelse udstedt i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

[14] Sml. 1999-I, s. 1499.

Endelig glæder Kommissionen sig over den stigende anvendelse af ordningen om øget gennemsigtighed, der blev indført med Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 3052/95/EF, og i henhold til hvilken medlemsstaterne er forpligtede til at informere Kommissionen om nationale foranstaltninger, der fraviger princippet om frie varebevægelser inden for Fællesskabet. I 1999 blev der kun givet meddelelse om 26 nationale foranstaltninger. Hovedparten af disse vedrørte markedsføring af lægeudstyr og elektriske apparater.

2.1.3.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF [15] (tidligere 83/189/EØF)

[15] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter for informationssamfundets tjenester (EFT L 204, s. 37). Dette direktiv, der kodificerer og ophæver direktiv 83/189/EØF og ændringerne hertil, er blevet ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, der udvider informationsproceduren til også at omfatte forskrifter vedrørende informationssamfundets tjenester (EFT L 217 af 5.8.1998, s. 18).

Informationsproceduren, der indførtes med direktiv 98/34/EF, er et grundlæggende instrument i bestræbelserne på at forebygge hindringer i samhandlen og sikre gensidig information. Direktivet pålægger medlemsstaterne at forelægge deres forslag til tekniske forskrifter for Kommissionen og de øvrige medlemsstater, således at det inden den endelige vedtagelse kan konstateres om de er i overensstemmelse med reglerne om det indre marked. Denne procedure, der tidligere kun omfattede varer, er siden den 5. august 1999 blevet udvidet til informationssamfundets tjenester. Direktiv 98/48/EF, der ændrer direktiv 98/34/EF, skal sikre et fast, gennemsigtigt og sammenhængende retsgrundlag ved at udvide konsultationsordningen mellem Kommissionen og medlemsstaterne - som allerede har vist sin værdi i relation til varer - til at omfatte udkast til nationale forskrifter, der særligt vedrører informationssamfundet tjenester.

Kommissionen har i 1999 modtaget 591 udkast til tekniske forskrifter (hvoraf 13 angår regler vedrørende informationssamfundets tjenester), som er blevet gennemgået af Kommissionens tjenestegrene. Antallet var i 1997 på 900 [16] og i 1998 på 604 [17]. Disse tal viser, at medlemsstaterne på trods af, at det indre marked officielt trådte i kraft ved udgangen af 1992, vedbliver at indføre et stort antal tekniske forskrifter. Disse tekniske forskrifter truer det indre marked og de fordele, som det giver erhvervslivet.

[16] Statistikkerne vedrørende de forskrifter, der blev meddelt i løbet af 1997, er offentliggjort i EFT C 281 af 10.9.1998, s. 3.

[17] Statistikkerne vedrørende de forskrifter, der blev meddelt i løbet af 1998, er offentliggjort i EFT C 228 af 11.8.1999, s. 7.

Af de 591 meddelelser som Kommissionen modtog i 1999, har 44 [18] givet anledning til udførlige udtalelser, hvilket betyder, at den pågældende forholdsregel skal ændres med henblik på at fjerne de uberettigede hindringer for den frie bevægelighed for varer eller informationssamfundets tjenester, som den ellers kunne give anledning til. Medlemsstaterne har afgivet 97 [19] udførlige udtalelser. Kommissionen har i forbindelse med én [20] meddelelse anmodet om et års udsættelse, fordi den angik et område, som er omfattet af et forslag til Rådets direktiv [21].

[18] Pr. 31. december 1999. Fristen for at afgive udførlige udtalelser i forbindelse med udkast til forskrifter, som der er givet meddelelse om i 1999, udløber den 31. marts 2000.

[19] Pr. 31. december 1999. Fristen for at afgive udførlige udtalelser i forbindelse med udkast til forskrifter, som der er givet meddelelse om i 1999, udløber den 31. marts 2000.

[20] Pr. 31. december 1999. Fristen for at meddele medlemsstaterne, at der anmodes om udsættelse i forbindelse med forskrifter fra 1999, udløber den 31 marts 2000.

[21] Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om elektronisk handel i det indre marked.

Siden 1989 har Kommissionen sikret sig, at meddelelsespligten overholdes ved systematisk at gennemgå medlemsstaternes officielle publikationer. Konstaterer Kommissionen, at der er sket en tilsidesættelse af bestemmelserne i direktiv 98/34/EF, indledes der enten en dialog med den pågældende medlemsstat med henblik på at løse problemet, eller der indledes en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens 226 i EF-traktaten. Ved udgangen af 1999 verserede der ca. 15 af denne type sager.

Endvidere har Domstolen den 11. maj 1999 i sagerne C-425/97, C-426/97 og C-427/97, Albers, i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse præciseret rækkevidden af den undtagelse fra meddelespligten, som gælder for regler til gennemførelse af fællesskabsakter: en forskrift, der bl.a. skal forebygge indgivelse af et stof til kvæg og som er truffet for at opfylde statens forpligtelser i henhold til et fællesskabsdirektiv, er, hvis den er bindende, en teknisk forskrift, men den medlemsstat, som har vedtaget en sådan forskrift, er i henhold til direktivets artikel 10 fritaget for at anmelde forskriften til Kommissionen.

Desuden har Domstolen i dom af 3. juni 1999, sag C-33/97, Colim NV, præciseret, hvad der forstås ved begrebet teknisk forskrift og betingelserne for at en forskrift, der erstatter en teknisk forskrift, er omfattet af meddelelsespligten. En national forskrift, som gengiver eller erstatter eksisterende forskrifter uden tilføjelse af nye eller supplerende specifikationer, kan ikke anses for at være "et udkast" til en teknisk forskrift, og er derfor heller ikke underlagt meddelelsespligten, såfremt de nævnte forskrifter er blevet vedtaget efter ikrafttrædelsen af direktiv 83/189/EØF og behørigt er blevet meddelt Kommissionen. Domstolen bemærkede iøvrigt i dommen, at fastsættelsen af sprogkrav i relation til etikettering, brugsanvisninger og garantibeviser kan udgøre hindringer for handelen inden for Den Europæiske Union, selv om et sådant krav ikke er en teknisk forskrift i direktivets forstand.

2.1.3.3. Harmoniseret lovgivning

Spørgsmålene vedrørende landbrugsprodukter behandles i punkt 2.13.2

2.1.3.3.1. Fødevarer

Generelt har medlemsstaterne vedtaget gennemførelsesforanstaltningerne til direktiverne inden for fødevaresektoren, uden dog konsekvens at overholde de frister, der er fastsat deri.

Kommissionen fik meddelelse om et stort antal gennemførelsesforanstaltninger i 1999. Således kunne 66 sager om manglende meddelelse henlægges ved årets udgang. Kommissionen udsendte i 1999 åbningsskrivelser i 47 sager. Kommissionen afgav endvidere 4 begrundede udtalelser og besluttede at indbringe 3 sager for Domstolen.

For så vidt angår utilstrækkelig gennemførelse af direktiver og forordninger besluttede Kommissionen at fremsende én åbningsskrivelse og at henlægge to sager. På samme tid er der indgivet 4 klager, som er under behandling.

2.1.3.3.2. Lægemidler

Kommissionen fik i 1999 meddelelse om næsten alle de gennemførelsesforanstaltninger, som manglede at blive indberettet til Kommissionen. På nuværende tidspunkt har fjorten ud af de femten medlemsstater gennemført samtlige direktiver på lægemiddelområdet. Kun Frankrig har endnu ikke tilendebragt gennemførelsen.

Som i de foregående år er der ligeledes nogle generelle problemer vedrørende medlemsstaternes fortolkning og anvendelse af lægemiddeldirektiverne. Disse problemer består hovedsagelig i, at medlemsstaterne fortolker begrebet "lægemidler" forskelligt (ofte med den følge, at der opstår hindringer for samhandelen med varer) og i, at der klages over, at nationale myndigheder ikke skulle have overholdt direktivet om gennemsigtighed 89/105/EØF. Medlemsstaternes gennemførelse og anvendelse af artikel 4, stk. 8, litra a, i-iii i direktiv 65/65/EØF og forvaltningen af den fornyede tilladelse for "gamle" lægemidler omfattes ligeledes af igangværende traktatbrudsprocedurer. Kommissionen undersøger med stor opmærksomhed disse problemer og klager. Planerne om at foretage en kodificering af lægemiddellovgivningen (human og veterinær), der skal give et bedre overblik over lovgivningen og i sidste ende effektivisere anvendelsen heraf, er allerede meget fremskredne (Kommissionen har i 1999 forelagt et officielt forslag til Rådet og Europa-Parlamentet).

2.1.3.3.3. Kemiske produkter

På det kemiske område er 40 traktatbrudsprocedurer vedrørende manglende indberetning af gennemførelsesforanstaltninger blevet henlagt i løbet af 1999. Sagerne angik klassificering, etikettering og emballering af farlige præparater, (direktiv 96/65), begrænsninger af markedsføringen af farlige stoffer og præparater (direktiv 91/338, 94/60, 96/55, 97/10, 97/16, 97/56 og 97/64) samt gødning (direktiv 93/69, 96/28, 97/63 og 98/3). Efter fremsendelsen af 6 begrundede udtalelser vedrørende direktiver, hvor fristen for gennemførelse udløb i 1998 (direktiv 97/56, 97/64 og 98/3) har de fleste af medlemsstaterne gennemført direktiverne.

Der verserer således 9 traktatbrudsprocedurer for manglende meddelelse af gennemførelses foranstaltninger. De fleste af disse sager er indbragt for Domstolen. Sagerne angår især direktivet vedrørende begrænsninger af markedsføringen af farlige stoffer og præparater (direktiv 97/56), men angår også direktivet om klassificering, etikettering og emballering af farlige præparater (direktiv 96/65), direktivet om gødning (direktiv 98/3) og eksplosivstoffer (direktiv 93/15).

Gennemførelsesfristen for tre direktiver om god laboratoriepraksis (afgørelse 1999/662 og direktiv 1999/11 og 1999/12) udløb i september 1999. Elleve medlemsstater havde ikke gennemført direktiverne rettidigt.

Der er indledt to sager om ukorrekt gennemførelse af direktiv 93/15/EØF om markedsføring af eksplosivstoffer.

2.1.3.3.4. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

Fællesskabsdirektiverne vedrørende motorkøretøjer gennemføres generelt stadig inden udløbet af de angive frister. I de enkelte tilfælde, hvor gennemførelsen sker for sent er det normalt tilstrækkeligt at indlede en traktatbrudsprocedure for manglende meddelelse for at sikre, at direktivet gennemføres inden for en sædvanligvis kort frist.

Situationen er dog blevet forværret i 1999, da flere medlemsstater ikke har været i stand til at foretage gennemførelsen inden for de fastsatte frister, hvilket måske skyldes den betydelige stigning i antallet af direktiver, der under hensyn til den tekniske udvikling ændrer tidligere direktiver. Forsinkelser i gennemførelsen kan ligeledes konstateres med hensyn til direktiv 98/69/EF (også kaldet "Auto-oil direktivet"), der bl.a. blev vedtaget med henblik på at reducere grænseværdierne for forurenende emissioner fra visse kategorier af motorkøretøjer.

Det samme gælder for Kommissionens direktiv 98/38/EF, 98/39/EF, 98/40/EF og 98/89/EF der under hensyn til den tekniske udvikling ændrer Rådets direktiver om landbrugs- og skovbrugshjultraktorer, idet de endnu ikke ved udgangen af 1999 var blevet gennemført af henholdsvis 6, 5, 4 og 9 medlemsstater. De tilsvarende tal (angivet i parantes) for manglende meddelelse om gennemførelsen af direktiver om ændring af Rådets direktiver om motorkøretøjer under hensyn til den tekniske udvikling er som følger: Kommissionens direktiv 98/77/EF (4), 98/90/EF (5), 1999/7/EF (6), 1999/14/EF (7), 1999/15/EF (7), 1999/16/EF (7), 1999/17/EF (7) et 1999/18/EF (7). I relation til ændringer af Rådets direktiver om to- og trehjulede køretøjer under hensyn til den tekniske udvikling, havde henholdsvis 7, 7, 7 og 8 medlemsstater endnu ikke gennemført Kommissionens direktiver 1999/23/EF, 1999/24/EF, 1999/25/EF et 1999/26/EF ved udgangen af 1999.

For så vidt angår direktiv 98/69/EF om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer, havde 9 medlemstater stadig ikke gennemført direktivet ved udgangen af 1999.

Som det fremgår af den sekstende beretning (vedrørende 1998) skulle direktiv 97/24/EF om visse dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer være gennemført senest den 18. december 1998. I medfør af dette direktiv indførtes en obligatorisk typegodkendelse for to- og trehjulede køretøjer fra den 17. juni 1999. Ved udgangen af 1999, havde to medlemsstater endnu ikke gennemført direktivet og traktatbrudsprocedurerne for manglende meddelelse havde nået stadiet for sagsanlæg ved Domstolen. Direktiv 98/14/EF om typegodkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer var ved udgangen af 1999 blevet gennemført af alle medlemsstater med undtagelse af én. I samme periode havde to medlemsstater stadig ikke gennemført direktiv 97/54/EF om landbrugs- og skovbrugshjultraktorers maksimalhastighed. Der er således blevet indledt to procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 226 (tidl. artikel 169).

2.1.3.3.5. Byggematerialer

Der er indledt en traktatbrudsprocedure for så vidt angår Østrigs gennemførelse af direktiv 89/106/EØF, fordi visse bestemmelser i den østrigske lov ikke var i overensstemmelse med direktivet. Der er sendt et brev til de østrigske myndigheder med anmodning om yderligere oplysninger, således at de nærmere kan redegøre for deres holdning.

I forbindelse med en overtrædelsesprocedure, der er iværksat mod Grækenland om kvalitetskontrol af visse former for importeret stål, kunne svaret på den begrundede udtalelse, som blev sendt til de græske myndigheder den 4. december 1998, ikke anses for at være tilfredsstillende og Kommissionen besluttede i december 1999, at godkende at de græske myndigheder kontaktes inden sagen indbringes for EF-Domstolen.

2.1.3.3.6. Udstyr

(mekanisk og elektromekanisk udstyr, personlige værnemidler, gas- og trykluftsudstyr, udstyr til færdigpakninger og retslig metrologi, medicinsk apparatur og lystfartøjer)

I 1999 havde alle medlemsstater vedtaget nationale regler til gennemførelse af bestemmelserne i direktiv 94/25/EF om lystfartøjer.

I løbet af året blev der gjort betydelige fremskridt med hensyn til gennemførelsen af direktiver inden for ovennævnte sektorer. Således er de fleste direktiver, hvis gennemførelsesfrist udløb den 31 december 1999, bl.a. direktiv 93/42/EF, 94/9/EF, 97/53/EF, der også blev omtalt i den sekstende årsberetning for 1998, blevet gennemført i alle medlemsstaternes lovgivninger. Der er dog problemer i forbindelse med to direktiver, der gennemgås i det følgende.

Der er ligeledes konstateret mange fremskridt med hensyn til ukorrekt gennemførelse af direktiverne og den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiverne. Der er imidlertid stadig vanskeligheder med hensyn til direktiv 98/37/EF (maskiner), og direktiv 89/686/EØF (personlige værnemidler). Der blev således i 1999 behandlet 55 tilfælde af overtrædelser, hvoraf 20 blev registreret i 1999. Ved udgangen af 1999 var der 28 tilbage, heraf 7 tilfælde med manglende meddelelse og 21 andre sager. Der er blevet indbragt én sag for Domstolen - mod Italien - for ukorrekt gennemførelse af direktiv 73/23/EØF.

For så vidt angår sagerne om manglende meddelelse er situationen følgende:

I relation til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/16/EF om elevatorer er der indbragt en sag mod Frankrig for Domstolen. Italien og Luxembourg, som i 1999 var blevet indstævnet for Domstolen, har i 1999 givet meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Endelig har Kommissionen i relation til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/23/EF om trykbærende udstyr i 1999 besluttet at sende en begrundet udtalelse til Tyskland, Irland, Italien og Luxembourg. For Luxembourgs vedkommende blev den begrundede udtalelse også sendt i 1999.

2.1.3.3.7. Kosmetiske produkter

Kommissionen kunne i 1999 konstatere fremskridt med hensyn til gennemførelsen af fællesskabslovgivningen om kosmetiske midler.

For så vidt angår sagerne om manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger til fællesskabsdirektiver, kunne Kommissionen henlægge mange traktatbrudsprocedurer over for medlemsstaterne som følge af, at visse medlemsstater gav meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 97/45/EF, 97/18/EF et 98/16/EF. Ikke desto mindre beklager Kommissionen det forhold, at en række medlemsstater endnu ikke har gennemført direktiv 97/18/EF om udsættelse af datoen for forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf på dyr, som skulle have været gennemført i medlemsstaternes lovgivning senest den 31. december 1997 for at give de berørte erhverv en vis beskyttelse. Med hensyn til Rådets direktiv 93/35/EØF om sjette ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF er det kun Frankrig, der endnu ikke har tilendebragt gennemførelsen ved offentliggørelse af gennemførelsesdekreter. Endelig har elleve medlemsstater allerede givet Kommissionen meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af Kommissionens direktiv 98/62/EF om treogtyvende tilpasning til den tekniske udvikling af direktiv 76/768/EØF, som skulle gennemføres i den nationale lovgivning senest den 30. juni 1999.

Kommissionen undersøger nøje de tilfælde af overtrædelse, der ikke vedrører manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser, og den dialog, som finder mellem Kommissionen og medlemsstaternes myndigheder, fører til tilfredsstillende løsninger.

2.1.3.3.8. Tekstilprodukter og fodtøj

Gennemførelsesfristen for direktiv 97/37/EF om tilpasning af bilag I og II i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/74/EF om betegnelser for tekstilprodukter til det tekniske fremskridt udløb 1. juni 1998. I 1999 blev gennemførelsen af direktivet tilendebragt i alle medlemsstater. De traktatbrudsprocedurer, der i 1998 blev indledt mod Italien, Belgien og Luxembourg, blev alle henlagt.

For så vidt angår Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/11/EF af 23. marts 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende mærkning af materialer anvendt i hovedbestanddelene af fodtøj med henblik på salg i detailleddet er gennemførelsen nu endeligt afsluttet i samtlige medlemsstater. Proceduren for manglende meddelelse mod Luxembourg blev henlagt i 1999.

2.1.3.3.9 Ansvaret for defekte produkter

Kommissionen har indledt tre sager som følge af, at de nationale gennemførelses foranstaltninger ikke er i overensstemmelse med fællesskabsretten. Med vedtagelsen af den østrigske lov om ændring af gennemførelsesloven blev overtrædelsen bragt til ophør og sagen kunne henlægges. Kommissionen besluttede i december 1999 at indbringe de to sager mod Frankrig og Grækenland for Domstolen.

Direktiv 1999/34/EF har til formål at udvide reglerne om produktansvar til uforarbejdede landbrugsvarer. Medlemsstaterne skal senest den 4. december 2000 have sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv.

Den første præjudicielle sag om fortolkningen af direktiv 85/374/EØF er blevet indbragt for Domstolen (sag C-203/99). Sagen angår, hvorvidt de offentlige myndigheder, der driver et hospital i Danmark, kan holdes ansvarlige for, at en patient ikke kunne få et organ transplanteret, fordi det var blevet beskadiget.

2.1.3.4. Særlige ordninger for fri bevægelighed

Kulturgoder

Kommissionen har besluttet at anlægge sag mod Republikken Østrig ved Domstolen for manglende gennemførelse og meddelelse af datoen for gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/100/EF af 17. februar 1997 om ændring af bilaget til direktiv 93/7/EØF [22].

[22] EFT L 60 af 1.3.1997, s. 59.

Med denne ene undtagelse har alle medlemsstaterne givet meddelelse om bestemmelser til gennemførelse af Rådets direktiv 93/7/EØF om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats område [23] og af ovennævnte direktiv 96/100//EF. Kommissionen er derfor sammen med medlemsstaterne gået i gang med at analysere direktivernes gennemførelse med henblik på udfærdigelsen af den rapport, som den skal forelægge for Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.

[23] EFT L 74 af 27.3.1993, s. 74.

Hurtig indgriben ved alvorlige hindringer for den frie bevægelighed af varer

Rådets forordning (EF) nr. 2679/98 af 7. december 1998 om det indre markeds funktion med hensyn til fri bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne trådte i kraft i begyndelsen af 1999 [24].

[24] EFT L 337 af 12.12.1998, s. 8.

Det varslingssystem, som forordningens artikel tre indfører, har været anvendt flere gange med succes. De berørte medlemsstater har på tilfredsstillende vis svaret på Kommissionens anmodninger om oplysninger, og man har ikke konstateret nogen hindringer i forordningens forstand. De omhandlede sager vedrørte:

- hindringer på det belgiske vejnet som følge af de belgiske landevejstransportørers aktioner i juni 1999

- hindringer på det belgiske vejnet som følge af protestaktioner udført af belgiske landmænd i forbindelse med dioxin-krisen i juni 1999

- aktionsdagen for europæiske landevejstransportører i oktober 1999.

2.1.3.5. Toldunionen

På toldområdet har Kommissionens aktiviteter hovedsagelig været koncentreret om at forvalte de toldinstrumenter, der er nødvendige til gennemførelsen af EU's fælles politik (i relation til handel, landbrug, miljø, offentlig sundhed mv.) med henblik på - inden for Kommissionens kompetenceområde - at kontrollere de ydre grænser, at varetage EU-borgernes sikkerhed, at overvåge, at virksomhedernes samhandel foregår på en fair måde inden for det indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union. Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunionen har for at varetage disse opgaver i relation til Toldunionen iværksat en række foranstaltninger, som navnlig har til formål at etablere en integreret nomenklatur for toldområdet, at forvalte databaser over tarifordninger og over regler for oprindelse, at etablere en ordning for udveksling af oplysninger med henblik på kontrol i forbindelse med bekæmpelsen af bedrageri og andre uregelmæssigheder. Disse foranstaltninger gør det muligt for Fællesskabet at føre en aktiv handelspolitik både i relation til præferenceordningerne og i relation til kontrollen med regler for oprindelse eller ved forvaltningen af anti-dumping bestemmelserne. Også kontrollen med EF-reglernes gennemførelse er et afgørende aspekt af Kommissionens politik på området.

Det kan i den forbindelse nævnes, at der er sendt en begrundet udtalelse til Sverige for manglende overholdelse af artikel 76 i Fællesskabets toldkodeks og artikel 254 ff. i gennemførelsesbestemmelserne. For at lette gennemførelsen af formaliteter og procedurer mest muligt, uden at det går ud over en korrekt toldbehandling, kan toldmyndighederne i henhold til artikel 76, stk. 1, litra a), på de betingelser der fastsættes efter Toldkodeksudvalgets procedure, tillade, at toldangivelsen ikke indeholder visse dokumenter som sædvanligvis er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til. De betingelser, der er fastsat af det nævnte udvalgs procedure, fremgår af artikel 254 ff. i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 [25], der indeholder visse bestemmelser til gennemførelse af EF-toldkodeksen I henhold til de betingelser, der især fremgår af artikel 255-257 i nævnte forordning, indrømmer toldmyndighederne en frist for fremlæggelse af manglende dokumenter, såfremt visse betingelser er opfyldt. De svenske toldmyndigheder har imidlertid ikke gjort brug af disse bestemmelser. De svenske myndigheder opkræver således, i tilfælde af at en importør ikke er i besiddelse af et af de krævede dokumenter så som et certifikat for præferenceoprindelse, den samlede importafgift mod tilbagebetaling af det nævnte beløb når dokumentet forelægges.

[25] EFT L 253 af 11.10.1993, s. 1

En anden begrundet udtalelse er i løbet af året blevet sendt til Den Hellenske Republik, dels begrundet i, at strukturen og organisationen af de græske havne i frizonen indebærer en toldkontrol, der er uforenelig med flere af bestemmelserne i EF's toldkodeks og gennemførelsesbestemmelserne hertil og dels begrundet i, at der i visse tilfælde i forbindelse med import af biler stilles formalitetskrav og krav om kontrol, som er uforenelige med direktiv 77/388/EØF [26]og 92/12/EØF [27] om moms.

[26] EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1

[27] EFT L 76 af 23.3.1992, s. 1

To sager, der tidligere var indledt, har kunnet henlægges, efter at de pågældende medlemsstater har rettet sig efter Kommissionens tilkendegivelser. Det drejer sig først og fremmest om Belgien, som har ophævet cirkulæret, hvorefter en eksporterklæring afhængig af eksportørens valg enten kan forelægges det kompetente hovedtoldkontor i Belgien eller det belgiske toldkontor, hvorfra varerne forlader landet, hvorimod artikel 161, stk. 5, i EF-toldkodeksen foreskriver, at udførelsesangivelser skal indgives til det toldsted, der varetager tilsynet på det sted, hvor eksportøren er etableret eller hvor varerne emballeres eller indlastes til udførsel. Den anden henlagte sag vedrører Portugal, der har truffet foranstaltninger for at efterkomme Domstolens dom af 17.6.1997 i sagen C-164-95 om tarifering af revet ost, der på importtidspunktet - på grund af den måde, hvorpå den er emballeret og opbevares - fremtræder som klumpet og efter udpakning og efter at have været udsat for luftens påvirkning smuldrer i uensartede klumper [28].

[28] Saml. 1997, s. I-3441

2.1.4. Fri udveksling af tjenesteydelser og etableringsret

2.1.4.1. Artikel 43 ff. og artikel 49 ff.

Den tyske lovgivning om patentagenter indeholder visse bestemmelser om udøvelsen af denne profession, hvorefter en person, der ikke har bopæl i Tyskland og som heller ikke er etableret i landet, kun kan medvirke i en procedure for Patentkontoret, såfremt den pågældende er udnævnt som repræsentant for en tysk patentagent eller advokat. En patentagent kan desuden kun repræsentere en patentansøger overfor Patentkontoret, hvis han har adresse hos en kollega, der er etableret i Tyskland. Sådanne betingelser giver problemer i relation til princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, der fremgår af EF-traktatens artikel 49, og der er derfor blevet sendt en begrundet udtalelse til de tyske myndigheder.

I henhold til den franske lovgivning til regulering af patentansøgninger og professionen som patentagent er det kun patentagenter, der har bestået en egnethedsprøve og dermed er opført på den franske liste, der kan repræsentere deres klienter overfor det nationale institutut for industriel ejendomsret. Endvidere kræves, at en patentagent skal have en erhvervsmæssig etablering i landet. Sådanne krav giver problemer i relation til princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, der fremgår af EF-traktatens artikel 49 og som nærmere erreguleret af direktiv 89/48/EØF [29] om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed. Der er derfor blevet sendt en begrundet udtalelse til de franske myndigheder.

[29] Jf. ovenfor.

Kommissionen har desuden besluttet at indbringe en sag for Domstolen mod Italien da alle fysiske og juridiske personer, der arbejder som speditører, i henhold til loven om indførelse af en fortegnelse over autorisationerne til speditører, har pligt til at lade sig opføre i et særskilt register, som føres af handelskammeret i det pågældende område. Dette registreringskrav hindrer imidlertid, at økonomiske aktører, som ikke er etableret i Italien, i henhold til EF-traktatens artikel 49 lejlighedsvis kan udføre deres virksomhed i Italien.

Ifølge de portugisiske bestemmelser om de standarder, der gælder for luftfotografering i forbindelse med tjenesteydelser, gives der kun tilladelse til udenlandske virksomheder og udlændinge i behørigt begrundede tilfælde. Der er tale om diskrimination på grundlag af nationalitet, som ikke kan begrundes i hensynet til den offentlige sikkerhed. Dette er baggrunden for Kommissionens beslutning om at indbringe sagen for Domstolen.

For så vidt angår muligheden for at stille arbejdskraft til rådighed i forbindelse med den frie udveksling af tjenesteydelser har Kommissionen besluttet at få to landes lovgivning efterprøvet ved Domstolen. Dels den gældende italienske lovgivning, hvorefter enhver grænseoverskridende aktivitet udført af virksomheder med midlertidig arbejdskraft er forbudt, og hvorefter virksomheden skal have sit hjemsted i Italien. Dels den tyske lovgivning, hvorefter det inden bygningsindustrien er tilladt at overføre arbejdstagere mellem to virksomheder, mens det er forbudt, hvis det sker på tværs af grænserne.

For så vidt angår private vagtvirksomheder har Kommissionen indbragt en sag ved Domstolen om kravet i den belgiske lovgivning om, at juridiske personer skal have et driftssted i Belgien. Generaladvokaten har i sit forslag til afgørelse af 16. september 1999 (sag C-355/98) fulgt Kommissionens holdning. Kommissionen har ligeledes indbragt en sag for Domstolen om den italienske lovgivning vedrørende samme sektor, da der her stilles krav om statsborgerskab for at udøve enhver aktivitet - lønnet såvel som ulønnet.

2.1.4.2. Finansielle tjenesteydelser

Dialog med de nationale myndigheder

Ud fra et ønske om at styrke det administrative samarbejde og gøre det muligt hurtigt at løse de problemer, der opstår, har Kommissionen i 1999 opretholdt regelmæssige kontakter med de nationale myndigheder både gennem de institutionelle udvalg (Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning, Forsikringsudvalget, Kontaktudvalget for Institutter for Kollektiv Investering i Fast Ejendom) og ad hoc-fortolkningsgrupper (nationale ekspertgrupper for betalingssystemer, GTIAD (arbejdsgruppen om fortolkning og anvendelse af bankdirektiverne, arbejdsgruppen om fortolkning på forsikringsområdet, fortolkningsgruppen for egenkapitaldirektivet osv.) samt gennem grupper på højt niveau ("High Level Security Supervisors Committtee" på værdipapirområdet).

Klager og konstaterede overtrædelser

Inden for banksektoren har Kommissionen i 1999 indledt fem traktatbrudsprocedurer på grund af formodet overtrædelse af EF-traktatens artikel 43 og 49.

To sager vedrører Italien. I det første tilfælde drejer det sig om formodet diskrimination på grundlag nationalitet i forbindelse med refusion af skattegodtgørelser til banker. Der er blevet sendt en begrundet udtalelelse til medlemsstaten med det formål at få oplyst, hvilke kriterier der ligger til grund for den liste, der anvendes ved refusionen af sådanne skattegodtgørelser. Den anden sag angår lovgivningen om kildeskat på renter af lån. Kommissionen foretager en undersøgelse for at vurdere om den italienske lovgivning behandler kreditinstitutter etableret i Italien forskelligt fra dem, der er etableret i en anden medlemsstat. Kommissionen har henvendt sig til de italienske myndigheder for at få yderligere oplysninger.

Der er blevet sendt en åbningsskrivelse til de græske myndigheder. De græske myndigheder stiller statsgaranti for lån, der ydes til virksomheder i visse tilbagestående regioner i Grækenland. Det fremgår af de oplysninger, som Kommissionen har modtaget, at denne garanti kun ydes til kreditinstitutter, der er etableret i Grækenland. En sådan garanti stilles ikke for lån, der som led i den frie udveksling af tjenesteydelser ydes af virksomheder, etableret i en anden af EU's medlemsstater.

To sager om formodet overtrædelse af EF-retten vedrører Frankrig. I den ene sag, har Kommissionen sendt et brev, hvori Frankrig anmodes om yderligere oplysninger, fordi Frankrig tilsyneladende ikke tillader, at hverken franske kreditinstitutter eller filialer af andre medlemsstaters kreditinstitutter betaler renter på deres kunders kontokurant. Den anden sag vedrører de franske myndigheders manglende efterkommelse af Domstolens dom i Ambry-sagen [30] (jf. Sager ved Domstolen).

[30] Sag C-410/96, dom af 1. december 1998, Sml. 1998-I, s. 7875.

Inden for forsikringssektoren forsætter sagen mod Spanien, vedrørende kravet om, at en forsikringsagent - i strid med EF-traktatens regler om fri udveksling af tjenesteydelser (artikel 49) - skal indhente en forudgående tilladelse for at udøve sin virksomhed på spansk område.

Proceduren mod Tyskland vedrørende det forbud mod at tilbyde sygeforsikring samtidig med andre former for forsikringsydelser, som skønnes at være uforeneligt med det tredje skadesforsikringsdirektiv, fortsætter ligeledes.

Endelig har den såkaldte Champalimaud-sag givet anledning til, at der er indledt en procedure mod Portugal, som følge af at de portugisiske myndigheder ikke har godkendt en aftale, hvorefter en spansk banksammenslutning fik bestemmende indflydelse på den pågældende portugiske sammenslutning. Man er ved at finde en løsning på sagen.

Inden for værdipapirområdet har Kommissionen i de to procedurer, der i 1998 blev indledt mod henholdsvis Italien (artikel 49 og 56) og Frankrig (artikel 43, 49 og 56), sendt en begrundet udtalelse til de to medlemsstater [31]. I disse sager er det Kommissionens opfattelse, at de nationale beskatningsregler reelt stiller de hjemlige børsmarkeder bedre end andre børser i EU. For Italiens vedkommende drejer det sig om skattefordele forbeholdt udstedere af sikkerheder, som første gang noteres på det italienske marked. For Frankrigs vedkommende er der tale om, at der ydes skattefritagelser for livsforsikringsaftaler af mindst otte års varighed, såfremt de for en del sættes i gruppeinvesteringsordninger, hvor mindst 50 % af aktierne skal være franske aktier, hvoraf mindst 5 % skal være aktier i ikke-børsnoterede selskaber eller aktier noteret på det nye marked (nouveau marché).

[31] IP/99/755 af 15. oktober 1999.

Nationale gennemførelsesforanstaltninger

Manglende meddelelse

På bankområdet er alle traktatbrudsprocedurerne for manglende gennemførelse af bankdirektiverne, herunder bl.a. procedurerne vedrørende Rådets direktiv 95/26/EF, blevet henlagt. Alle medlemsstaterne har nu gennemført og givet meddelelse om de nationale foranstaltninger til gennemførelse af bankdirektiverne.

På forsikringsområdet har Kommissionen - efter at have fået meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger - henlagt to procedurer vedrørende gennemførelsen i national ret af tredje livsforsikringsdirektiv (direktiv 92/96/EØF) og tredje skadesforsikringsdirektiv (92/49/EØF) [32]; det samme gælder proceduren vedrørende den delvise gennemførelse af Rådets direktiv 91/371/EØF (direktivet om "Schweiz-aftalen") [33].

[32] Jf. dom af 18. december 1997 i sag C-361/95, Kommissionen mod Spanien, Sml. 1997-I, s.7351 (om en delvis gennemførelse af direktiv 92/49/EØF).

[33] Jf. Domstolens dom af 18. december 1997 i sag C-360/95, Kommissionen mod Spanien, Sml. 1997-I, s. 7337.

Det tredje livsforsikringsdirektiv og det tredje skadesforsikringsdirektiv er nu næsten fuldt gennemført i national ret. Kommissionens tjenestegrene koncentrerer sig nu om problemerne med mangelfuld gennemførelse samt om overvågningen af direktivernes gennemførelse i praksis.

Inden for værdipapirområdet har Kommissionen sendt en begrundet udtalelse til Østrig, Frankrig, Luxembourg [34] og Portugal [35] for manglende gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF om investorgarantiordninger. Da Luxembourg ikke har svaret på den begrundede udtalelse, har Kommissionen besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Inden for området betalingssystemer trådte to direktiver i kraft i løbet af 1999: Direktiv 97/5/EF om grænseoverskridende pengeoverførsler og direktiv 98/26/EF om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer.

[34] IP/99/601 af 30. juli 1999.

[35] IP/00/9 af 11. januar 2000.

Direktiv 97/5/EF skal sikre, at grænseoverskridende overførsler af mindre beløb (indtil 50 000 EUR) kan effektueres hurtigt og billigt. Direktivet pålægger bankerne at overholde de regler om gennemsigtighed, der gælder før og efter pengeoverførslerne, og indfører bestemmelser om effektuering af pengeoverførsler (frister, forbud mod dobbelt gebyr, tilbagebetaling af overførte beløb, der ikke er nået frem til modtageren). Direktivet trådte i kraft den 14. august 1999.

Den 31. december 1999 havde ni medlemsstater (Danmark, Spanien, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Østrig, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige) gennemført direktivet og givet meddelelse til Kommissionen om de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Belgien, Tyskland, Grækenland, Frankrig, Italien og Portugal har endnu ikke gennemført direktivet. Traktatbrudsprocedurer er blevet indledt ved brev af 16. november 1999.

Direktiv 98/26/EF har til formål at mindske den risiko, der er forbundet med betalingssystemer og afvikling af transaktioner i forbindelse med værdipapirer. Dette er afgørende for etableringen af velfungerende betalingssystemer for store beløb, så som Target-betalingssystemet, og nødvendigt for at forbedre betalingssystemernes effektivitet og effektiviteten ved afviklingen af transaktioner i forbindelse med værdipapirer. Direktivet indeholder regler om betalingsnetting, sikkerheder og forbyder at insolvensbehandling får tilbagevirkende kraft for sådanne systemer.

Fem medlemsstater (Belgien, Spanien, Portugal, Østrig og Finland) havde den 31. december 1999 givet meddelelse om gennemførelse af direktiv 98/26/EF (trådte i kraft den 11. december 1999). Der er endnu ikke indledt overtrædelsesprocedurer mod de andre medlemsstater.

Sager ved Domstolen

I banksektoren har Kommissionen anlagt sag ved Domstolen om opretholdelse af anonyme konti (opsparing og værdipapirer) i Østrig, da dette anses for at være uforeneligt med artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 91/308/EØF om hvidvaskning af penge, hvorefter kunder skal legitimere sig, når der åbnes en konto. Efter Kommissionens opfattelse kan kontienes anonyme karakter lette hvidhvaskningen af penge. Det bør understreges, at Kommissionens ikke ønsker at ophæve bankhemmeligheden i den pågældende medlemsstat. De østriske myndigheder har meddelt, at de har til hensigt at ændre lovgivningen.

For så vidt angår de præjudicielle sager, har Domstolen afsagt dom i Ambry-sagen [36]. Ifølge fransk lov kræves en finansiel sikkerhedsstillelse, som skal kunne tages i brug ved førstkommende anmodning, for at kunne få en administrativ licens (til at fungere som rejsearrangør). Hvis det pengeinstitut, der udsteder sikkerhedsstillelsen, har sæde i en anden medlemsstat end Frankrig, kræves det imidlertid i den franske lov, at pengeinstituttet skal have indgået en aftale med en fransk bank eller et forsikringsselskab etableret i Frankrig. Domstolen fastslog, at et sådant krav udgør en uberettiget hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser. I betragtning af at de franske myndigheder tilsyneladende ikke har taget noget initiativ til at ændre lovgivningen i overensstemmelse med dommen, har Kommissionen sendt en åbningsskrivelse samt en begrundet udtalelse til de franske myndigheder. Næste skridt vil være, at sagen indbringes for Domstolen.

[36] Domstolens dom af 1. december 1998 i sag C-410/96, Sml. 1998-I, s. 7875.

I Trummer-sagen [37] fastslog Domstolen, "at en forpligtelse til at anvende national valuta ved stiftelse af en panteret i fast ejendom i princippet er en restriktion for kapitalbevægelser". Østrig har siden foretaget det fornødne med henblik på en ændring af lovgivningen. Det ser imidlertid ud til, at Sverige har en tilsvarende lovgivning. Kommissionen har derfor sendt en åbningsskrivelse til Sverige.

[37] Domstolens dom af 16. marts 1999 i sag C-222/97, 1999-I, s. 1661.

På forsikringsområdet har Domstolen fastslået, at Frankrig har tilsidesat EF-traktatens artikel 43 og 49 og de relevante direktiver, idet Frankrig ikke havde givet meddelelse om at have truffet de foranstaltninger, der var nødvendige for at bringe loven om gensidig forsikring i overensstemmelse med de EF-retlige regler [38]. To andre sager verserer for Domstolen: Den 27. oktober blev der afholdt et retsmøde i sagen, der har til formål at fastslå, om det tredje skadesforsikringsdirektiv [39] finder anvendelse på den type lovpligtige arbejdsskade forsikringer, som findes i Belgien, idet Belgien i så fald ikke har gennemført det nævnte direktiv korrekt [40]. Den 28. oktober fremsatte Generaladvokat S. Alber et forslag til afgørelse i en anden sag mod Frankrig [41], hvoraf det fremgår, at et generelt krav om, at forsikringsselskaber skl udfylde et oplysningsskema inde de markedsfører nye policer må anses at være mere vidtgående end nødvendigt og derfor uforenelig med bestemmelserne i forsikringsdirektiverne [42].

[38] Domstolens dom af 16. december 1999 i sagen C-239/98, Kommissionen mod Frankrig (endnu ikke offentliggjort i Samlingen).

[39] Direktiv 92/49/EØF (EFT L 228 af 11. august 1992, s. 1-23).

[40] Sag C-206/98, verserende.

[41] Sag C-296/98, verserende.

[42] Direktiv 92/49/EØF (jf. ovenfor) og direktiv 92/96/EØF (EFT L 360 af 9. december 1992, s. 1-27).

I relation til investeringsservice i forbindelse med værdipapirer (Rådets direktiv 93/22/EØF) har sagen mod Spanien kunnet henlægges efter modtagelsen af meddelelsen om gennemførelses foranstaltninger. Domstolen har den 3. juni 1999 afsagt dom i sagen mod Luxembourg [43], som ikke har meddelt gennemførelsesbestemmelser [44].

[43] Sag C-417/97.

[44] Endnu ikke offentliggjort i Samlingen.

2.1.4.3. Kommerciel kommunikation

Kommissionen har fortsat undersøgelserne i de igangværende traktatbrudsprocedurer. Den har videreført dialogen med de franske myndigheder om, hvordan man skal fortolke "Evin"-loven (som forbyder fjernsynsreklamer for alkoholiske drikke) med henblik på de særlige tilfælde, hvor der er tale om sportsarrangementer i udlandet. Der blev i 1997 i forbindelse med denne procedure afsendt en begrundet udtalelse. Kommissionen har desuden besluttet at indbringe en sag for Domstolen mod Tyskland, hvis lovgivning om præmier og rabat menes at være i strid med traktatens artikel 49. Denne procedure er blevet indledt på foranledning af en klage fra en aktør, som udbyder varer og tjenesteydelser inden for rammerne af en klub, som er baseret i en anden medlemsstat.

2.1.4.4. Medierne

Kommissionen har sendt en begrundet udtalelse til Belgien fordi den er af den opfattelse, at den beskatning af parabolantenner, som finder sted i en række kommuner, er en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser.

2.1.5. Fri bevægelighed for kapital

Generelt set må situationen, for så vidt angår den frie bevægelighed for kapital og betalinger inden for EU og i forhold til tredjelande, anses at være tilfredsstillende. I det forgangne år har man kunnet konstatere fremskridt med fjernelsen af visse hindringer for direkte investeringer (Det Forenede Kongerige og Irland) og for pensionsfondenes investeringer (Belgien og Finland), mens visse former for diskrimination i relation til værdipapirers adgang til kapitalmarkederne, som hovedsagelig var baseret på valutaudstedelse, bortfaldt automatisk som følge af indførelsen af den fælles mønt (Frankrig og Tyskland). De nye overtrædelsessager, der hovedsagelig er blevet indledt på baggrund af klager fra erhvervsvirksomheder, angår især hindringer i relation til udstedelse af realkreditlån på tværs af grænserne og erhvervelse af fast ejendom, samt det forhold, at der i visse medlemsstater er indført særrettigheder for visse privatiserede aktiver.

Der er tidligere blevet indledt traktatbrudsprocedurer på baggrund af offentliggørelsen af Kommissionens meddelelse om visse juridiske aspekter ved tværnationale investeringer (EFT C 220 af 19.7.1997) og på baggrund af svarene på et spørgeskema, der er blevet udsendt med det formål at indhente oplysninger om medlemsstaternes praksis på området. For den kategori af overtrædelser, der vedrører medlemsstaternes opretholdelse af privilegier i relation til privatiserede aktiver, er der to sager, der har givet anledning til fremsættelsen af begrundede udtalelser (Det Forenede Kongerige og Spanien) mens fire andre sager er blevet indbragt for Domstolen (Frankrig, Italien og Belgien i to sager). Der er også tidligere blevet indbragt overtrædelsessager af en lignende karakter for Domstolen og i disse sager afventes Domstolens dom.

Det er ligeledes blevet besluttet af indbringe en overtrædelsessag for Domstolen vedrørende hindringer for erhvervelsen af værdipapirer i Grækenland, men en ændring af den græske lovgivning skulle gøre det muligt at henlægge sagen på et senere tidspunkt.

2.1.6. Virksomhedernes vilkår

2.1.6.1. Selskabsret

Efter Domstolens dom af 29. september 1998 (sag C-191/95), hvori det blev fastlået, at Tyskland ikke havde opfyldt de forpligtelser, der følger af Rådets direktiv 68/151/EØF (selskabsregistre) og 78/660/EØF (årsregnskaber), har de tyske myndigheder udarbejdet de fornødne gennemførelsesbestemmelser. Disse blev vedtaget af den tyske Forbundsdag i december 1999 og skulle være vedtaget af Forbundsrådet i begyndelsen af 2000.

Kommissionen har også indledt en undersøgelse af de foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige vedtog i oktober 1999 med henblik på at implementere direktiv 78/660/EØF, 83/349/EØF, 90/604/EØF og 90/605/EØF i Gibraltars lovgivning.

2.1.6.2. Intellektuel ejendomsret

Industriel ejendomsret

Den industrielle ejendomsret er for øjeblikket omfattet af tre direktiver. Det drejer sig om Rådets direktiv 89/104/EØF om varemærker og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/44/EF om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser og 98/71/EF om retlig beskyttelse af mønstre.

Ifølge varemærkedirektivet giver registreringen af et varemærke indehaveren eneret til at forbyde tredjepersoners erhvervsmæssige brug af mærket, medmindre indehaveren giver sin tilladelse.

Medlemsstaternes lovgivning om nationale varemærker er ikke fuldstændig harmoniseret, men begrænset til de aspekter, der har en direkte betydning for, hvordan det indre marked fungerer. Med undtagelse af de harmoniserede aspekter, og herunder især procedureaspekterne, står det medlemsstaterne frit for at vælge den ordning, der passer bedst til deres traditioner.

I princippet indeholder direktivet kun materielle retsforskrifter om registrerede varemærker; det indeholder ingen bestemmelser om harmonisering af procedurerne.

Harmoniseringen kan begrænses på denne måde, da direktivet udelukkende finder anvendelse på registrerede varemærker (medlemsstaterne kan frit fastsætte ordninger til beskyttelse af varemærker, der udelukkende beror på kutyme), hvilket omfatter alle de kategorier af registrerede varemærker, der er omhandlet i de nationale lovgivninger (varemærker for varer og/eller tjenesteydelser, individuelle varemærker, fællesmærker, garantimærker og certifikationsmærker), hvilket dog ikke betyder, at medlemsstaterne er tvunget til at indføre alle de forskellige kategorier af varemærker i deres lovgivning, og endelig varemærker, som er indført i et internationalt register med retsvirkning i den pågældende medlemsstat.

Fristen for gennemførelse af det pågældende direktiv er blevet forlænget til den 31. december 1992. Alle medlemsstater, herunder de nye, har givet meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv.

Med henvisning til at det kan virke demotiverende for den industrielle udvikling af bioteknologiske opfindelser og forstyrre det indre marked, hvis de nationale lovgivninger om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser får lov til at udvikle sig forskelligt, har man fundet det nødvendigt, at Fællesskabet fik en lovgivning på dette område. Men det skulle ikke være nødvendigt at indføre en særskilt lovgivning til erstatning for medlemsstaternes patentret. De fælles rammer begrænser sig til: fastlæggelse af visse principper med det formål at få defineret forskellen mellem opfindelser og opdagelser med henblik på patentering af visse dele af menneskelig oprindelse; omfanget af den beskyttelse, der er knyttet til et patent på en bioteknologisk opfindelse; muligheden for at benytte et deponeringssystem som supplement til den skriftlige beskrivelse og muligheden for at få en tvangslicens til ikke-eksklusiv udnyttelse i tilfælde, hvor der er en forbindelse mellem en allerede eksisterende plantesort og en opfindelse.

Medlemsstaterne skal senest den 30. juli 2000 have gennemført de love, forskrifter og administrative bestemmelser, der er nødvendige for overholdelsen af direktiv 98/44/EØF.

Med hensyn til harmoniseringen af medlemsstaternes lovgivning om mønstre er der i lighed med harmoniseringen af lovgivningen om de nationale varemærker ikke tale om en fuldstændig harmonisering, da den er begrænset til de områder, som har den mest direkte virkning for det indre marked. Harmoniseringen sikrer, at man ved registreringen opnår retten til et mønster på ensartede vilkår, at der anvendes en ensartet definition af begrebet mønster, at det registrerede mønster skal opfylde et krav om at være nyskabende og enkeltstående, og at der ydes den samme beskyttelse i alle medlemsstater. Uden for de ikke-harmoniserede områder kan medlemsstaterne frit fastlægge den ordning, der bedst stemmer overens med deres traditioner.

Af hensyn til direktivets overholdelse skal medlemsstaterne senest den 28. oktober 2001 have gennemført de nødvendige lovbestemmelser.

Ophavsret og beslægtede rettigheder

Den intellektuelle ejendomsret har i lang tid været anset for et område, hvor medlemsstaterne havde problemer med gennemførelsen og hvor gennemførelsen af fællesskabsretten ofte skete for sent.

Der er dog sket store fremskridt, særligt inden for de to seneste år. Alle medlemsstater med undtagelse af Irland har nu meddelt deres nationale gennemførelses-foranstaltninger til alle de direktiver, der var i kraft den 1. januar 1997. Med hensyn til databasedirektivet, som skulle have været gennemført inden den 1. januar 1998, har kun elleve medlemsstater indtil videre givet meddelelse om deres nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Kommissionen bestræber sig fortsat på at få alle medlemsstater til at gennemføre direktiverne i den nationale lovgivning, og den overvåger samtidig, at bestemmelserne anvendes korrekt, idet en stor del af retstvisterne vil komme til at angå disse direktiver

Alle medlemsstater har nu givet meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 87/54/EØF om retlig beskyttelse af halvlederprodukters topografi, til Rådets direktiv 91/250/EØF om retlig beskyttelse af edb-programmer og til Rådets direktiv 93/98/EØF om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder.

Der er med afsendelsen af begrundede udtalelser blevet indledt traktatbrudsprocedurer mod Grækenland, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene og Portugal for ikke at have givet meddelelse om deres nationale gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF om retlig beskyttelse af databaser. Efter modtagelsen af den begrundede udtalelse har Italien og Nederlandene givet meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger og har således i referenceperioden bragt deres lovgivning i overensstemmelse med EF-retten. Traktatbrudsprocedurerne har derfor for deres vedkommende kunnet henlægges. Derimod er det blevet besluttet at indbringe sag for Domstolen mod Grækenland (sag C-1999/484), Irland (sag C-1999/370), Luxembourg (sag C-1999/348) og Portugal (sag C-1999/506).

Der er ligeledes med afsendelsen af begrundede udtalelser blevet indledt traktatbrudsprocedurer mod Belgien for manglende ratifikation af de seneste Bern-konventioner (Paris-akten fra 1971 og Rom-akten fra 1961), Portugal for manglende ratifikation af Rom-konventionen fra 1961 og Irland for manglende ratifikation af Bern-konventionen (Paris-akten fra 1971). Efter at Belgien og Portugal har givet meddelelse om deres tiltræden til de nævnte konventioner har procedurerne mod disse lande kunnet henlægges. Derimod er det blevet besluttet at indbringe Irland for Domstolen for manglende ratifikation af Bern-konventionen (Paris-akten fra 1971).

Der er med afsendelsen af en begrundet udtalelse blevet indledt overtrædelsesprocedure mod Italien for ukorrekt gennemførelse af Rådets direktiv 93/98/EØF om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder. Der er indledt to traktatbrudsprocedurer dels mod Det Forenede Kongerige for ukorrekt gennemførelse af Rådets direktiv 92/100/EØF om udlejnings- og udlånsrettigheder og dels mod Danmark for diskriminering af selskaber, der ikke har en dansk ledelse.

Endelig har Domstolen i to sager - henholdsvis den 12. oktober 1999 og den 25. november 1999 - afsagt dom mod Irland. Sagsanlæggene skyldes, at Irland ikke har meddelt de nationale gennemførelsesbestemmelser til henholdsvis direktiv 92/100/EØF (sag C-1998/213) og direktiv 93/83/EØF om radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel (sag C-1998/212).

2.1.6.3. Databeskyttelse

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF om databeskyttelse inden for telekommunikationssektoren trådte i kraft den 25. oktober 1998.

Ni medlemsstater har meddelt nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiv 95/46/EF. De gennemførte foranstaltninger undersøges med henblik på at få fastslået, om der er tale om en fuldstændig og korrekt gennemførelse.

Kommissionen har besluttet at indstævne alle de medlemsstater, som ikke har meddelt gennemførelsebestemmelser, for Domstolen.

For så vidt angår direktiv 97/66/EF henvises til punkt 2.10 Telekommunikation.

2.1.6.4. Offentlige kontrakter

Gennemførelsen af det indre marked på et så centralt område inden for europæisk økonomi som offentlige kontrakter forudsætter som det første en korrekt gennemførelse af de fællesskabsdirektiver, der er vedtaget på området. Men en række af de vedtagne direktiver om offentlige kontrakter var endnu ikke blevet gennemført i 1999. Det gælder således direktiv 97/52/EF og direktiv 98/4/EF, der henholdsvis omfatter de klassiske direktiver [45] og særlige sektorer [46] og som integrerer visse bestemmelser fra aftalen om offentlige kontrakter. Der er i relation til disse direktiver anlagt traktatbrudssøgsmål mod Tyskland, Østrig, Belgien, Spanien, Frankrig, Grækenland, Irland, Italien, Luxembourg, Portugal og Det Forenede Kongerige.

[45] Direktiv 93/36/EØF, 93/37/EØF og 92/50/EØF vedrørende henholdsvis offentlige indkøb, bygge- og anlægskontrakter og offentlige tjenesteydelsesaftaler.

[46] Rådets direktiv 93/38/EØF om tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation.

Efter en gennemgang af de nationale bestemmelser til gennemførelse af samtlige direktiver vedrørende offentlige kontrakter, er der blevet indledt i alt 18 traktatbrudsprocedurer for ukorrekt gennemførelse, hvoraf 7 sager mindst er nået til stadiet for afgivelse af en begrundet udtalelse. Sager rejser undertiden principielle spørgsmål.

Selv hvor gennemførelsen er foretaget, skal det sikres, at reglerne rent faktisk anvendes korrekt. Kommissionen kontrollerer derfor stadig, om fællesskabsrettens bestemmelser anvendes korrekt i forbindelse med procedurerne for indgåelse af særlige kontrakter; den tager bl.a. udgangspunkt i klager og i analyser og kontrol af tilfælde opdaget af Kommissionen selv.

I denne forbindelse har Kommissionen i 1999 behandlet 409 sager, hvoraf 229 er nye. Samtidig er 104 sager blevet henlagt, i de fleste tilfælde som et resultat af de ordregivende myndigheders og tilsynsmyndighedernes bestræbelser på at få rettet op på uregelmæssighederne. Dialog- og samarbejdsproceduren (baseret på "pakkemøder"), som blev iværksat for at give medlemsstaterne mulighed for i fællesskab at få løst problemerne i overensstemmelse med fællesskabsretten, har naturligvis bidraget til dette resultat.

Her skal nævnes følgende eksempler:

Som et resultat af Kommissionens intervention har flere af de ordregivende myndigheder annulleret udbudsprocedurer bl.a. for tjenesteydelser i forbindelse med affaldsindsamling, forsikringsydelser og restaurationsvirksomhed. Således har for eksempel SACE, det organ der beskæftiger sig med eksportkreditforsikring i Italien, annuleret en kontrakt om forvaltning af finansielle tjenesteydelser. I en sag vedrørende Portugal, har de portugiske myndigheder efter intervention fra Kommissionens tjenestegrene sendt en cirkulæreskrivelse til de ordregivende myndigheder, hvori man gør opmærksom på, at der ikke må stilles krav om, at EU-statsborgere, der ikke er etableret i Portugal, skal være optaget i noget fagligt register i Portugal og minder om, at man i forbindelse med iværksættelsen af en udbudsprocedure skal præcisere udbuddets målsætning og udbudsbetingelserne.

I 1996 indbragte Kommissionen en sag ved Domstolen, der var begrundet i, at de kompetente østrigske myndigheder i forbindelse med opførelsen i Sankt Pölten af det nye forvaltnings- og kulturcenter for Land Niederösterreich ikke havde offentliggjort udbuddet, hvilket betød, at kontrakten ikke var undergivet konkurrence. Den østrigske regering, der ikke bestred rigtigheden af de traktatbrud, som blev gjort gældende, blev anset for at have tilsidesat såvel direktiv 93/37/EØF og 89/665/EØF som artikel 28 [47].

[47] Dom af 28 oktober 1999, sag C-328/96.

Kommissionen har desuden besluttet at sende en motiveret udtaltelse til Tyskland vedrørende en offentlig tjenesteydelsesaftale for byen Braunschweig for bortskaffelse af affald uden at have offentliggjort en meddelelse om udbuddet og uden at dette var begrundet i tekniske forhold. Skønt de tyske myndigheder har anerkendt at have tilsidesat direktiv 92/50/EØF, fortsætter overtrædelsesproceduren, da kontrakten har en varighed på 30 år og således også fremover vil stå ved magt.

I andre tilfælde vil der blive eller er der allerede blevet anlagt sag ved Domstolen.

Kommissionen har således besluttet at indstævne Italien for Domstolen for manglende meddelelse af foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 97/52/EF og for tilsidesættelse af EF-reglerne, idet der ifølge en lov i Lombardiet kan indgås offentlige kontrakter og offentlige koncessioner til opførelse af installationer til affaldsbehandling uden at fællesskabets regler om offentlige bygge- og anlægskontrakter skal overholdes.

Kommissionen har ligeledes besluttet at indstævne Frankrig for Domstolen fordi en række bygge- og anlægskontrakter, der udbydes af almennyttige boligforeninger ikke er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, idet Kommissionen finder, at sådanne boligforeninger normalt er omfattet af fællesskabsreglerne.

2.1.6.5. Direkte beskatning

Kommissionen har i løbet af året - efter at andre hindringer er blevet fjernet ved hjælp af retsakter vedtaget på EF-plan - modtaget et stigende antal klager vedrørende direkte beskatning. Det skal i den forbindelse nævnes, at det i relation til direkte beskatning er vanskeligt at korrigere det indre markeds svagheder, da vedtagelsen af bestemmelser på dette område i henhold til EF-traktatens artikel 94 kræver enstemmighed i Rådet. Mange af sagerne kan imidlertid løses på det indledende stadium, da de ofte opstår fordi klagerne har et ringe kendskab til deres rettigheder og pligter, eller fordi skatteadministrationen ikke har kendskab til de EF-retlige aspekter, hvilket der dog kan rettes op på i forbindelse med en klage.

Kommissionen har derfor kun afgivet to begrundede udtalelser i 1999. Den første angår Tyskland og vedrører traktatens artikel 43 og 48 og tysklands lovgivning om selskabsbeskatning (KStG), hvorefter skatteprocenten for tyske selskabers udbytte varierer: ved udbyttedeling er selskabsskatten på 30 %, hvorimod skatten på udbytte, der ikke uddeles, er på 40 %. Denne forskel i beskatningen skyldes, at de udbytter, der uddeles - divenden - indkomstbeskattes hos aktionæren, idet denne kan kræve en skattegodtgørelse svarende til den selskabsskat, som dividenden beskattes med. Det udbytte, som udenlandske selskabers tyske filialer (med fast etablering) tjener i Tyskland, er undergivet den tyske selskabsbeskatning; for sådanne udbytter er skatten altid 40 %, uanset om der sker en udbyttedeling eller ikke. Denne forskel i beskatningen er uforenelig med de nævnte bestemmelser i traktaten.

Den anden begrundede udtalelse er rettet til Grækenland og vedrører en skatteordning, der diskriminerer EU-statsborgere, som ikke er grækere, i forbindelse med erhvervelsen af fast ejendom med udenlandsk valuta. I henhold til en græsk lov fra 1950 kunne græske statsborgere, der købte fast ejendom med udenlandsk valuta, under visse betingelser fritages for beskatningen på overdragelse af fast ejendom (skatten er afhængig af aktivets værdi på 9 eller 11 %). Denne lov indeholder stadig bestemmelser, hvorefter denne skat i visse andre tilfælde kan nedsættes til halvdelen. Skattefritagelsen blev ophævet i 1997, men de former for transaktioner, der tidligere var fritaget, nævnes nu i den bestemmelse, hvorefter skatten kan nedsættes. En lempeligere beskatning, der udelukkende indrømmes græske statsborgere, indebærer efter Kommissionens opfattelse en overtrædelse af EU's grundlæggende princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet (traktatens artikel 12). Dette princip, der indgår som en del af det indre markeds grundlæggende friheder (traktatens artikel 14), anses i forskellige tilfælde at være tilsidesat i forbindelse med disse friheder. Kommissionen har således kunnet konstatere, at der er sket en tilsidesættelse af princippet om fri bevægelighed for personer (for lønmodtagere: traktatens artikel 39 og artikel 7 i forordning 1612/68 [48]; for selvstændige: traktatens artikel 43) samt af den frie bevægelighed for kapital (traktatens artikel 56).

[48] EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2

2.1.6.6. Moms

På dette område er det vigtigste mål ifølge Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunionen (TAXUD) stadig at få vedtaget en fælles ordning baseret på princippet om oprindelsesland. Denne målsætning er rettesnoren for alt arbejde på moms-området. Under hensyn til dette arbejdet forsøger Kommissionen desuden at komme videre med en forenkling og en modernisering af momsordningen, og den bestræber sig på at sikre de harmoniseringsbehov, der opstår som følge af særlige tekniske problemer.

Det er i den forbindelse særlig vigtigt at sikre, at de bestemmelser, der allerede er vedtaget, herunder især reglerne om et ensartet beregningsgrundlag, overholdes, og Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunionen søger at finde frem til enhver uoverensstemmelse i forhold til EF-reglerne. I løbet af 1999 er der således indledt flere nye procedurer vedrørende ukorrekt gennemførelse af bestemmelserne i det sjette momsdirektiv [49]:

[49] EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1

- Tyskland: Forskningsaktiviteter, der udføres af statens videregående uddannelsesinstitutioner, er i henhold til den tyske lovgivning fritaget for moms (jf. 4, stk. 21a i USTG), hvilket er uforeneligt med sjette direktivs artikel 2, stk. 1, dels fordi sådanne uddannelsesinstitutioner, for så vidt de udfører opgaver mod vederlag og ikke udøver offentlig myndighed, er momspligtige, og dels fordi forskningsaktiviteter generelt er momspligtige og altså ikke fritaget for moms.

Frankrig: Den franske finanslov for 1998 ophævede det delvise fradag (på 50 %) for moms på diesel til køretøjer, der er undtaget fra fradragsretten og som anvendes til udførelse af beskattede aktiviteter. Den nye franske bestemmelse er uforenelig med fællesskabsreglerne, for selv om Frankrig givetvis kunne opretholde det forbud mod retten til fradrag, der tidligere var gældende for visse køretøjer - medlemsstaterne kan i henhold til sjette direktivs artikel 17, stk. 6, opretholde alle de undtagelser, som var gældende på tidspunktet for direktivets ikrafttræden - er Frankrig ikke berettiget til at indføre en undtagelse fra retten til fradrag for diesel for de nævnte køretøjer.

- Grækenland : De græske myndigheder foreskriver en momsberigtigelse, der rammer erhvervelsen af aktiver, for hvilke den momspligtige køber har foretaget et fradrag, når disse aktiver ødelægges og et forsikringsselskab har erstattet deres værdi. Denne praksis er uforenelig med bestemmelserne i sjette direktivs artikel 20, stk. 1, litra b), hvorefter der ikke kan ske berigtigelse af fradragsbeløbet i tilfælde af behørigt dokumenteret ødelæggelse, tab eller tyveri.

- Italien: Italienere, der er momspligtige, og som i løbet af 1992 fra de øvrige medlemsstater havde importeret et beløb, der udgjorde mere end 10 % af deres omsætning, og som havde et momstilgodehavende svarende til et beløb på ikke under 100 mio. ILR kunne ikke fratrække momsen. Ifølge loven ville den pågældende som kompensation modtage statsobligationer. I henhold til sjette direktivs artikel 18, stk. 4, skal medlemsstaterne enten tilbagebetale det overskydende beløb eller overføre beløbet til den følgende periode. Det har imidlertid vist sig, at visse afgiftspligtige personer endnu ikke har modtaget disse værdipapirer og at den italienske stat i de tilfælde, hvor den afgiftspligtige person ikke har kunnet indløse værdipapirerne, reelt har overført det overskydende beløb til de følgende perioder og ikke til den følgende periode (dvs. kun én gang), således som det er foreskrevet i direktivet.

Kommissionen har endvidere sendt en begrundet udtalelse til Tyskland, Spanien, Finland, Italien, Portugal, Det Forenede Kongerige og Sverige, som ikke beskatter de tilskud, der af EU udbetales til producenter af tørret foder (tilskuddet repræsenterer et beløb, der modtages af tredjemand og giver virksomheden mulighed for at opnå en for