B4-0966/98

Beslutning om forberedelse af stats- og regeringschefernes moede i oktober 1998 om Den Europaeiske Unions politiske fremtid

Europa-Parlamentet,

* der henviser til konklusionerne fra Det Europaeiske Raads moede i Cardiff den 15.-16. juni 1998,

* der henviser til skrivelse af 5. juni 1998 fra Helmut Kohl og Jacques Chirac,

* der henviser til sin beslutning af 19. november 1997 om Amsterdam-traktaten ((EFT C 371 af 08.12.1997, s. 99.)) (CONF 4007/97 - C4-0538/97),

A. der henviser til, at stats- og regeringscheferne paa moedet i oktober har til opgave paa ny at saette gang i debatten om Den Europaeiske Unions fremtidige udvikling for at bringe Unionen taettere paa borgerne ved at styrke den demokratiske legitimitet og anvendelsen af subsidiaritetsprincippet,

B. der henviser til, at de europaeiske borgeres stoette ogsaa i fremtiden kun kan opnaas, hvis den europaeiske integration fortsaetter med aabenhed omkring befoejelser og ansvar, og borgerne faar direkte og effektive rettigheder i et europaeisk friheds- og sikkerhedsomraade,

C. der henviser til, at de alvorlige kriser, som destabiliserer de finansielle markeder og dermed ogsaa verdensoekonomien, tvinger Den Europaeiske Union til at spille en staerkere politiske rolle, der stemmer bedre overens med dens nye oekonomiske og monetaere dimension,

D. minder om, at Den Europaeiske Union for at sikre sin politiske fremtid boer:

* optraede som andet og mere paa den internationale scene end en lejlighedsvis samling mere eller mindre uenige stemmer,

* satse hoejere end gennemfoerelsen af det indre marked og indfoerelsen af den faelles valuta og tilstraebe en virkelig politisk union,

* sikre udvidelsen med de central- og oesteuropaeiske lande samt Malta og Cypern, hvilket ikke blot indebaerer en aabning af nye markeder, men ogsaa skal konkretisere vort »skaebnefaellesskab«,

* raade over passende befoejelser paa grundlag af disse ansvarsomraader,

Den Europaeiske Unions politiske fremtid

1. fastslaar helt klart,

* at Den Europaeiske Union med sin historiske og oekonomiske vaegt har pligt til at paatage sig en afgoerende politisk rolle for baade at opretholde fred og international stabilitet ved at foere en virkelig faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik og i de store internationale oekonomiske og finansielle fora at soerge for oekonomiske og sociale fremskridt,

* at den stadig staerkere sammenslutning af de europaeiske folk ud over det indre marked og den faelles valuta forudsaetter, at der udvikles en europaeisk social model med fuld beskaeftigelse og et sundt miljoe, som Europas borgere direkte kan drage fordel af, og der oprettes et omraade med frihed, sikkerhed og retfaerdighed, og hvor de grundlaeggende rettigheder respekteres gennem en styrkelse af det domstols- og politimaessige samarbejde,

* at spoergsmaalet om, hvorvidt udvidelsen, som er en historisk noedvendighed, og som beslutsomt skal fortsaettes, bliver en succes, vil afhaenge af de konkrete bestraebelser paa solidaritet og bevarelse af samhoerigheden mellem gamle og nye medlemsstater;

2. understreger, at ingen af disse udviklingsplaner kan lykkes uden den institutionelle reform, som Amsterdam-traktaten trods maerkbare fremskridt ikke giver mulighed for;

3. konstaterer, at Den Europaeiske Unions fremtidige finansiering er et problem, der skal behandles ud fra maalet om oekonomisk, social og territorial samhoerighed som omhandlet i traktaten; tager foelgelig afstand fra tanken om rimelig modydelse i forbindelse med de egne indtaegter, og mener, at der maa tages hensyn til alle de budgetmaessige og ikke-budgetmaessige fordele, som deltagelse i den europaeiske integration frembyder;

4. kraever i betragtning af Den OEkonomiske og Monetaere Unions foelger for institutionerne og medlemsstaterne, at samordningen af den oekonomiske politik og den demokratiske kontrol med den oekonomiske og monetaere politik indgaar som et led i den institutionelle reform;

5. understreger, at der i forbindelse med oprettelsen af OEMU maa findes tilfredsstillende loesninger, hvad angaar synlighed og effektivitet, paa spoergsmaalet om Den Europaeiske Unions oekonomiske og monetaere repraesentation paa den internationale scene; oensker navnlig, at der paa Det Europaeiske Raads moede i december i Wien kan opnaas enighed om, at OEMU-medlemslandene skal vaere repraesenteret under ét i internationale instanser som f.eks. G7;

6. mener, at et af de foerste punkter paa dagsordenen for stats- og regeringschefernes moede i oktober boer vaere spoergsmaalet om forholdet mellem integrationens maal og de institutionelle og finansielle midler, der er noedvendige for at naa disse;

7. tilslutter sig det oenske, der kom til udtryk i konklusionerne fra Det Europaeiske Raads moede i Cardiff om at styrke Unionens demokratiske legitimitet og uddybe spoergsmaalene om anvendelse af subsidiaritetsprincippet; minder dog om, at det er en samlet institutionel reform Den Europaeiske Union skal hellige sig;

Overholdelse af subsidiaritetsprincippet

8. mener, at subsidiaritet og solidaritet inden for et institutionelt system, der stadig befinder sig i fuld udvikling, er vigtige kriterier for indretningen af demokratiet og for udoevelsen af kompetencerne med henblik paa at virkeliggoere traktatens maal;

9. er af den opfattelse, at en afbalanceret anvendelse af subsidiaritet og solidaritet maa tage sigte paa synergi mellem de forskellige politiske handlingsniveauer med henblik paa at bidrage til udviklingen af oekonomisk og social samhoerighed;

10. advarer Det Europaeiske Raad mod fristelsen til at anvende subsidiaritet som et alibi for en renationalisering af faellesskabspolitikkerne; fastslaar, at der, naar der har kunnet konstateres manglende overholdelse af subsidiaritetsprincippet i forbindelse med institutionernes aktivitet, er tale om et ansvar, der ligger hos samtlige medlemsstater og institutioner, der deltager i lovgivningsprocessen;

11. understreger, at frygten for overdreven centralisering i Den Europaeiske Union er staerkt overdrevet i betragtning af, at Unionen kun kan handle paa de omraader, der er fastsat i traktaterne, og under alle omstaendigheder kun under overholdelse af subsidiaritetsprincippet og med inddragelse af nationale ministre i beslutningsprocessen; bemaerker, at kun 3% af de offentlige udgifter afholdes over EU's budget, og at Kommissionens samlede personale er mindre end administrationen i de fleste store byer;

12. konstaterer, at der ud fra de eksisterende traktater er en raekke muligheder for at finde nogle brugbare loesninger:

* samarbejdet med de nationale parlamenter intensiveres,

* Kommissionens forslag sendes hurtigt til de nationale parlamenter som fastsat i protokollen om de nationale parlamenters rolle,

* den interinstitutionelle aftale om institutionernes ivaerksaettelse af subsidiaritetsprincippet overholdes noeje,

* institutioner og medlemsstater indbringer sagen for Domstolen i tilfaelde af indsigelse mod enhver eventuel kraenkelse af subsidiaritetsprincippet;

13. mener dog, at visse traktataendringer vil kunne supplere disse bestraebelser paa at forbedre ivaerksaettelsen af subsidiaritetsprincippet:

* en hierarkisk klassificering af forfatnings-, lovgivnings- og retsudoevelsesakter,

* afklaring af kompetencefordelingen mellem lovgivende (Parlamentet og Raadet) og retsudoevende (Kommissionen) institutioner,

* styrkelse af og sikring af kohaerens i samordningen af beskaeftigelsespolitikkerne og samordningen af den oekonomiske politik for at udvikle en foelelse af solidaritet og samarbejde omkring faelles sociale og udviklingsmaessige maal,

* forbedret effektivitet og hurtighed i domstolskontrollen, hvad angaar subsidiaritet;

14. gaar ind for, at hovedansvaret for gennemfoerelsen af faellesskabsretten fortsat skal ligge hos medlemsstaterne, og at Kommissionens og Domstolens kontrol med den rettidige og fuldstaendige gennemfoerelse skal styrkes;

15. forpligter sig i overensstemmelse med indholdet af protokol nr. 13 til Amsterdam-traktaten til at gennemfoere en politisk dialog og et indgaaende samarbejde med de nationale parlamenter og i kraft af de forfatningsmaessige forhold i de enkelte medlemsstater med de paagaeldende regionale instanser omkring ivaerksaettelsen af subsidiaritetsprincippet;

16. stoetter ikke tanken om at oprette en anden institution eller et andet organ til at tage ansvaret for subsidiaritetsprincippets overholdelse, da det ville vaere en unoedig komplikation af et institutionelt system, som i forvejen kraever, at EU-lovforslag skal behandles af nationale ministre i Raadet, af direkte valgte medlemmer i Europa-Parlamentet, af regionale og lokale repraesentanter i Regionsudvalget og af arbejdsmarkedets parter og andre i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg;

Styrkelse af den demokratiske legitimitet og effektiviteten

17. minder foerst og fremmest om, at den demokratiske kontrol med de nationale instanser, som de nationale parlamenter udoever, er en integrerende del af den europaeiske demokratiseringsproces;

18. mener, at styrkelsen af faellesskabsinstitutionernes demokratiske legitimitet boer hvile paa foelgende principper:

* et Raad, der i sin egenskab af lovgiver foerer offentlige forhandlinger og traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal, og som offentliggoer protokollerne fra sine afsluttende moeder,

* en Kommission, der har et reelt ansvar over for Europa-Parlamentet og en gennemskuelig funktionsmaade,

* et Parlamentet, der er medlovgiver i forbindelse med samtlige lovgivnings- og budgetakter, og som effektivt udoever sin befoejelse til at foere kontrol med Kommissionen og afgiver samstemmende udtalelser om forfatningsakter og internationale aftaler,

* en Domstol, som der er nemmere for borgerne at faa adgang til, og hvis jurisdiktion udvides til alle EU's kompetenceomraader, herunder navnlig retlige og indre anliggender,

* et Regionsudvalg og et OEkonomisk og Socialt Udvalg, som repraesenterer de lokale myndigheder og de oekonomiske og sociale sektorer, og som virkelig hoeres af Europa-Parlamentet;

19. understreger, at udviklingen af europaeiske politiske partier vil vaere et vigtigt bidrag til styrkelsen af Unionens demokratiske legitimitet;

20. minder om, at en uddybning af indholdet af EU-borgerskabet er en afgoerende forudsaetning for at opnaa borgernes tilslutning til det europaeiske projekt; stoetter udarbejdelsen af en erklaering om EU-borgernes rettigheder;

21. mener, at institutionerne kunne komme til at fungere langt mere effektivt efter foelgende forbedringer:

hvad angaar Raadet,

* Raadet (almindelige anliggender) omdannes til et rigtigt Raad til koordinering og styring af europaeisk politik, og der oprettes et Raad med kompetence inden for udenrigsanliggender, sikkerhed og forsvar,

* det absolut prioriterede spoergsmaal i forbindelse med den naeste traktataendring maa vaere at udvide anvendelsen af afgoerelser med kvalificeret flertal til at gaelde alle lovgivningsakter og udnaevnelser, hvilket er langt vigtigere end stemmernes vaegtning eller raadsformandskabets turnusordning,

hvad angaar Kommissionen,

* styrkelse af dens politiske befoejelser er uomgaengelig,

* dens rolle som politisk impulsgiver boer bekraeftes,

* principperne om virkelig uafhaengighed og dens funktion som kollegium skal respekteres,

* dens struktur skal aendres, saaledes at der skabes en klarere adskillelse mellem dens impulsgivende funktion og dens forvaltnings- og kontrolopgaver,

* kommissaerkollegiets og isaer dets formands politiske repraesentativitet skal sikres,

* lovgivningsindgrebenes proportionalitet i forhold til de tilstraebte maal skal efterproeves systematisk,

hvad angaar Domstolen,

* boer der indfoeres mekanismer, der muliggoer hurtige afgoerelser efter hasteprocedurer, isaer hvad angaar institutionernes og medlemsstaternes overholdelse af traktaten,

hvad angaar Europa-Parlamentet,

* dets ansvarsopgaver paa lovgivnings-, budget- og kontrolomraadet, saaledes som de foelger af Amsterdam-traktaten, maa have klar prioritet,

* der boer tilvejebringes en uafhaengig ekspertkapacitet,

* samarbejdet med de nationale parlamenter boer vaere af permanent art;

* vedtagelsen af en faelles statut for medlemmerne af Parlamentet er desuden en forudsaetning for dets korrekte funktion;

22. mener, at det af hensyn til trovaerdigheden af Unionens udenrigspolitik er noedvendigt at fremhaeve den europaeiske forsvarsdimension; anmoder stats- og regeringscheferne om at skabe grundlaget for integration af WEU's befoejelser i Den Europaeiske Union;

23. kraever, at faellesskabsmetoden tages i anvendelse med henblik paa den naeste traktatreform, og at Parlamentet inddrages i fuldt omfang; opfordrer Det Europaeiske Raad til at anmode Kommissionen om at udarbejde et forslag til aendring af traktaterne paa grundlag af ovennaevnte beslutning af 19. november 1997; Parlamentet og de nationale parlamenter vil droefte dette forslag og forelaegge et faelles forslag for medlemsstaternes regeringer med henblik paa behandling og i givet fald godkendelse;

24. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadets formandskab, medlemsstaternes regeringer og parlamenter samt Kommissionen og de oevrige faellesskabsinstitutioner.