31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/29 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om samordning af visse i medlemsstaterne ved lov eller 
administrativt fastsatte forskrifter vedrørende udøvelse af radiospredningsvirksomhed(') 
(87/C 232/16) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 28. maj 1986 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
nævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til underudvalget »Radiospredning«, som udpegede Roger 
Ramaekers til ordfører og Paul Broicher til medordfører. Underudvalget vedtog sin udtalelse den 6. 
maj 1987. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 247. plenarforsamling, den 1. juli 1987 med 102 
stemmer for og 5 imod, mens 26 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg påskønner, at Kommis­
sionen så hurtigt har fremsat forslag om en række forskrifter 
med henblik på den praktiske etablering af det fælles marked 
for radiospredning, som Udvalget ønskede i sin initiativud­
talelse om »Grønbog om etableringen af det fælles marked 
for radiospredning, specielt ved satellit- og kabelfremfø­
ring« (2). 
Denne etablering haster så meget desto mere, som Det 
Europæiske Råd den 9. og 10. december 1986 i Wien 
besluttede at udarbejde en konvention om radiospredning, 
hvortil EF's 12 medlemsstater skal bidrage med en harmo­
niseret holdning. 
ØSU minder om de forbehold, der gives udtryk for i 
initiativudtalelsen med hensyn til de økonomiske, sociale og 
kulturelle aspekter, som man ikke kan se bort fra, hvis man 
ønsker at bevare radiospredningens grundlæggende funktio­
ner, nemlig: 
— information, 
— uddannelse, 
— underholdning og 
— kultur. 
ØSU understreger behovet for gennem et EF-direktiv at 
fremme produktionen af europæiske fjernsynsprogrammer, 
samtidig med at mediernes kulturelle identitet og nationale 
struktur bevares. 
ØSU er af den opfattelse, at den kulturelle mangfoldighed og 
de utallige regionale særtræk i Europa er en rigdom. I en 
situation, hvor radio- og fjernsynsprogrammerne »interna­
tionaliseres«, kan Europa takket være denne kulturelle 
mangfoldighed tilbyde en usædvanlig varieret vifte af pro­
grammer. 
ØSU ønsker tillige at understrege, at der kan være en vis 
garanti for kulturel alsidighed i det faktum, at radiospred­
ningsvirksomheder med forskellig status, især offentlige og 
private, eksisterer side om side, og det er med til at støtte principperne om menings- og ytringsfrihed samt alsidighed, 
der er grundlæggende for udøvelsen af demokrati og for den 
økonomiske og samfundsmæssige udvikling. 
De lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger på 
radiospredningsområdet bør derfor forfølge dette mål, og 
man bør undgå enhver bestemmelse, der kan tænkes at skabe 
en dominerende meningsdannende magtfaktor. 
Selv om deres målsætninger, strukturer og finansieringsfor­
mer er anderledes end de offentlige foretagenders, mener 
ØSU, at også de kommercielle radiospredningsvirksomheder 
burde respektere visse mindstekrav med henblik på opfyldel­
se af befolkningens kulturelle behov. 
ØSU havde dog foretrukket, at man i forslaget nøjedes med 
at sætte regler for visse grundlæggende aspekter i en smidig 
formulering uden for mange detaljer, da disse stedvis gør 
forslaget uklart, selvmodsigende og uanvendeligt. 
ØSU kan bifalde Kommissionens bestræbelser på at oprette 
et fælles marked for radio- og fjernsynsudsendelser gennem 
et harmonieringsforslag. 
Hvad angår fremgangsmåden, stiller ØSU også på vigtige 
punkter spørgsmåltegn ved, hvor stor en garanti der ligger i 
de betingelser, man har lagt til grund for liberaliseringen af 
denne sektor. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU konstaterer, at Kommissionen har taget hensyn 
til en del af de bemærkninger, det fremkom med i den 
førnævnte initiativudtalelse om »grønbogen«. 
(>) EFT nr. C 179 af 17. 7. 1986, s. 4. 
(2) EFT nr. C 303 af 25. 11. 1985. Det gælder bl.a. til en vis grad spørgsmålet om det hensigts­
mæssige i via et EF-direktiv at harmonisere de nationale 
Nr. C 232/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
lovbestemmelser vedrørende europæisk produktion af pro­
grammer, reklamer, beskyttelse af unge samt ophavsret. 
ØSU foretager under »særlige bemærkninger« en detaljeret 
undersøgelse af disse harmoniseringsbestemmelser. 
1.2. Det er direktivforslagets hovedformål, at radio- og 
fjernsynsprogrammer skal kunne cirkulere frit i alle med­
lemsstater, og dette får væsentlig indvirkning på program­
mernes kulturelle niveau, på mediestrukturen i EF samt på 
situationen for arbejdstagerne i denne sektor. De sociale og 
økonomiske interessegrupper kan ikke lukke øjnene for disse 
konsekvenser. 
1.3. Selv om man i en større sammenhæng ser på de 
økonomiske udfordringer, som EF vil blive stillet overfor i 
forbindelse med TV-programproduktion og filmindustri 
samt inden for telekommunikationssektoren, bør program­
mernes kulturelle kvalitet fremmes. 
1.4. ØSU har i flere udtalelser haft lejlighed til at udtale 
sig om de audiovisuelle mediers fremtid i Europa samt til at 
udstikke rammerne for indgreb fra EF's side. 
ØSU har givet udtryk for den opfattelse, at Fællesskabet ikke 
bør gribe direkte ind i de enkelte medlemsstaters mediestruk­
tur (2); det har understreget radio- og TV-programmernes 
kulturelle betydning, og det har udtalt sig til fordel for 
forslaget til Rådets forordning »om en EF-støtteordning til 
fordel for co-produktion af biograf- og fjernsynsspille-
film«(3). 
Da det ligger ØSU på sinde at få genudsendelsernes tekniske 
kvalitet gjort bedre, har det ligeledes støttet vedtagelsen af 
fælles tekniske specifikationer i den hensigt at muliggøre den 
konkrete gennemførelse af et stort europæisk marked for 
radiospredning (4). 
Udvalget har endvidere noteret sig »handlingsprogrammet til 
fordel for den audiovisuelle industri i EF«. 
1.5. Uden at ville underkende Rom-Traktatens begræns­
ninger af Kommissionens beføjelser opfordrer ØSU Kommis­
sionen til to år før »Det europæiske film- og fjernsynsår 
(1988)«(s) at overveje mulighederne for at styrke den 
europæiske kulturelle identitet, bl.a. på radiospredningsom­
rådet. 
(2) CES 776/85 nævnt ovenfor. 
(3) CES 777/85 af 25. 9. 1985. 
(4) Jf. ØSU's udtalelse af 23. april 1986 (EFT nr. C 119 af 28. 7. 
1986) om Rådets direktiv »om anvendelse af de fælles tekniske 
specifikationer i familien af MAC/pakke-standarder ved direkte 
TV-transmission via satellit« samt Rådets afgørelse, EFT nr. 
L 311 af 6. 11. 1986. 
(5) Jf. Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamen­
tet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg »Det europæiske film-
og fjernsynsår (1988)«, KOM(86) 320 endelig udg. ØSU mener, at alle økonomiske beslutninger på dette 
område antager en kulturel dimension. 
1.6. ØSU insisterer på, at alle Rådets eller Kommissio­
nens kommende aktioner på det kulturelle område må 
tilgodese mangfoldigheden i europæisk kultur og vise respekt 
for minoriteterne. 
ØSU ønsker endvidere, at Fællesskabet afsætter tilstrække­
lige økonomiske midler til gennemførelse af en sådan 
kulturelt velafbalanceret politik. 
1.7. ØSU opfordrer Kommissionen til allerede nu at 
overveje oprettelsen af en europæisk, offentligretlig instans 
med internationale beføjelser på radiospredningsområdet, 
som sammen med de radiospredningsvirksomheder, der 
ønsker at sende internationalt, kan behandle spørgsmål om 
anvendelsen af det foreliggende direktivs bestemmelser. 
1.8. Som afslutning på disse generelle bemærkninger 
opfordrer ØSU Kommissionen til at fastlægge regler om 
retten til gensvar med henblik på at garantere samme 
beskyttelse af den personlige integritet i alle medlemssta­
ter. 
2. Særlige bemærkninger 
Artikel 1 
2.1. ØSU stiller spørgsmålstegn ved, om bestemmelserne 
i denne artikel er tilstrækkeligt effektive. Man konstaterer, at 
artiklen, der afgrænser medlemsstaternes beføjelser i forhold 
til hinanden, ikke tager fat på det problem, der består i, at der 
fra en medlemsstat bringes reklameudsendelser med specielt 
sigte på et andet land. 
Med henblik på at hindre, at visse nationale bestemmelser 
om reklame omgås i grænseoverskridende fjernsynsudsen­
delser, mener ØSU, at medlemsstaterne bør harmonisere 
disse bestemmelser, således at de fremstår som fælles EF-reg-
ler. 
Artikel 1, stk. 3 
2.2. ØSU stiller af tekniske grunde spørgsmålstegn ved en 
sådan bestemmelses relevans. 
Det opfordrer Kommissionen til at indgå flere aftaler med 
tredjelande, især inden for Europarådet, for at hindre, at 
direktivets målsætninger undergraves. 
Artikel 2 
2.3. ØSU bifalder direktivforslagets bestræbelser på at 
tilgodese programmer produceret i EF, bl.a. med henblik på 
at øge beskæftigelsen og styrke kreativiteten i Europa. 
Man stiller sig imidlertid tvivlende over for de foreslåede 
foranstaltningers hensigtsmæssighed, både hvad angår 
mulighederne for at opfylde målsætningerne og kontrollen af 
disse målsætninger. 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/31 
ØSU mener således, at det ikke er tilstrækkeligt præcist og 
klart formuleret, hvilke faktorer der indgår i fastsættelsen af 
målsætningerne. 
En kvoteordning skal ikke i så høj grad betragtes som et 
spørgsmål om programmernes nationale identitet, der er 
medlemsstaternes eget anliggende, men som en støtte til 
produktionen af fjernsynsprogrammer i Fællesskabet. Den 
kendsgerning, at alle europæiske produktioner er sikret 
afsætning og ikke skal stå deres prøve i den internationale 
konkurrence, kan risikere at få en negativ indvirkning på 
deres kvalitet. 
Ved indførelsen af en kvoteordning til beskyttelse af de 
europæiske producenter skal man, hvor det er nødvendigt, 
tage hensyn til særlige forhold i medlemsstaterne samt sørge 
for, at ordningen forbliver smidig og åben for ændringer. 
Situationen varierer fra medlemsstat til medlemsstat, bl.a. alt 
efter om de har sproglige og kulturelle forbindelser med 
bestemte lande uden for EF eller, som det ofte er tilfældet, 
gennem kulturaftaler har forpligtet sig til at udsende disse 
tredjelandes produktioner. 
Under alle onstændigheder skal ordningen tages op til 
revision på baggrund af de indhøstede erfaringer ved udløbet 
af den i artikel 23 fastsatte frist. 
Artikel 3 
2.4. For at undgå divergerende fortolkninger, der kan 
medføre forvridninger i de forskellige medlemsstater, 
opfordrer ØSU Kommissionen til at definere begrebet »uaf­
hængige producenter«, således at det klart fremgår, at de skal 
være uafhængige af radiospredningsvirksomheden. 
Man ser med tilfredshed på Kommissionens ønske om at 
tilgodese beskæftigelsen i mediesektoren. 
Men ØSU sætter spørgsmålstegn ved, om direktivforslaget 
kan opfylde denne målsætning. 
Artikel 4, litra c) 
2.5. ØSU stiller sig spørgende over for den præcise 
rækkevidde af denne bestemmelse, der synes at betragte 
finansieringsmidlernes oprindelsessted som kriterium for et 
programs fællesskabskarakter. Hvis det er sådan, denne 
bestemmelse skal fortolkes, mener ØSU ikke, at det er 
hensigtsmæssigt at bevare dette kriterium. ØSU mener nok, 
at vurderingskriteriet på dette område snarere burde være, at 
produktionen er et »fællesskabsforetagende«, eftersom dette 
begreb kan omfatte en vis fremmed andel i aktiekapitalen. Artikel 5 
2.6. ØSU bifalder Kommissionens vilje til at sikre, at de 
forskellige medier fortsat kan eksistere side om side og 
supplere hinanden på reklameområdet. 
ØSU mener, at der er risiko for øget koncentration på det 
kommercielle fjernsyns område, hvilket kunne få en begræn­
sende virkning, således at denne reklametype bliver forbe­
holdt et begrænset antal store virksomheder. 
Artikel 6 
2.7. I betragtning af, at visse bestemmelser i det forelig­
gende direktivforslag giver de programudsendende medlems­
stater vidtstrakte fortolkriingsbeføjelser, er ØSU bekymret 
over risikoen for divergerende fortolkninger. Det stiller sig 
det spørgsmål, om de kompetente EF-instanser kan sikre en 
ensartet fortolkning og måske effektivt eliminere de konsta­
terede tilfælde af misbrug i radio- og fjernsynsreklamer. 
2.8. ØSU foreslår derfor, at der uafhængigt af EF-instan-
serne nedsættes et overnationalt klagenævn, hvis opgave det 
skal være at undersøge eventuelle misbrug på reklameområ­
det, og hvori de forskellige involverede parter skal være 
ligeligt repræsenteret. 
2.9. Dette nævn kunne også gribe ind på anmodning fra 
en radiospredningsvirksomhed, der som led i en forudgående 
frivillig kontrol henvender sig direkte til det for at sikre sig 
juridisk rygdækning. 
2.10. Hvad angår indenlandske udsendelser, burde det 
udtrykkeligt nævnes i artikel 6, stk. 1, at den forudgående 
kontrol kun udøves af instanser, der fungerer totalt uafhæng­
igt af offentlige myndigheder, og hvori medie-, reklame- og 
forbrugerkredse er repræsenteret. Under alle omstændighe­
der vil overtrædelse af dette direktivs bestemmelser udløse de 
i artikel 6, stk. 2, omhandlede nationale sanktioner. 
Artikel 7 
2.11. ØSU bifalder denne bestemmelse, som selvfølgelig 
kun vedrører den direkte reklame, og som klart adskiller 
reklamerne fra det øvrige programstof. ØSU minder om, at 
det i sin udtalelse om grønbogen selv fremførte dette som et 
mindstekrav. 
2.12. ØSU mener dog med hensyn til artiklens litra c), at 
dets egne bemærkninger i ovennævnte udtalelse, hvorefter 
der kun bør tillades én afbrydelse for visse programmers 
vedkommende, er klarere formuleret og kunne tjene til at 
undgå divergerende fortolkninger. 
Nr. C 232/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 8. 87 
Artikel 8 
2.13. ØSU bifalder denne bestemmelses målsætninger. 
Det er imidlertid særdeles opmærksom på, at nogle begreber 
udvikler sig i tid og rum, og at man kan risikere, at der opstår 
problemer med divergerende fortolkninger. 
ØSU ønsker endvidere, at Kommissionen til artikel 8, litra 
.b), føjer et forbud mod diskrimination på grundlag af 
nationalitet. 
Artikel 9 
2.14. ØSU bifalder forbudet mod radio- og fjernsynsre­
klamer for cigaretter og andre tobaksvarer. Det er klar over, 
at der kan opstå problemer med skjult reklame; men det 
mener, at det må være de kompetente kontrolorganers 
opgave at finde frem til en national retspraksis på dette 
område. 
2.15. ØSU mener, at en delvis eller total begrænsning af 
reklame for lægemidler bør overlades til den nationale 
lovgivnings skøn på baggrund af nationale og internationale 
ordinationsbestémmelser og etiske regler. 
Artikel 11 
2.16. ØSU bifalder reglerne til beskyttelse af børn og 
unge i forbindelse med radio- og fjernsynsreklamer, men det 
stiller sig tvivlende over for den konkrete anvendelse og 
muligheden for effektiv kontrol med vagt formulerede 
normer. 
I betragtning af målgruppens sårbarhed kune det have ønsket 
sig et minimum af strengere og mere præcist formulerede 
regler. 
Det opfordrer derfor Kommissionen til at overveje et forbud 
mod at afbryde deciderede børne- og ungdomsprogrammer 
med reklamer samt et forbud mod reklamer for krigslege-
tøj. 
ØSU foreslår endvidere, at denne artikels litra a) ændres, 
således at der insisteres på, at børn og unge ikke må 
tilskyndes til at købe gennem en udnyttelse af deres mang­
lende erfaring og dømmekraft. 
Det ønsker ligeledes, at Kommissionen overveje eventuelle 
problemer omkring børns og unges optræden i reklameud­
sendelser. 
Artikel 12 
2.17. ØSU er foruroliget over, at bestemmelserne om 
sponsorfinansierede programmer, der dog skal garantere det 
kunstneriske og journalistiske arbejdes uafhængighed, er så 
begrænsede og vagt formulerede. ØSU insisterer på, at »sponsoren« ikke må blande sig i 
programmernes indhold. 
Artikel 13 
2.18. ØSU ønsker at henlede Kommissionens opmærk­
somhed på risikoen for konkurrenceforvridning som følge af 
nationale bestemmelser, der selektivt forbyder reklame for 
visse alkoholholdige drikkevarer. 
For at forhindre en sådan forvridning foreslår ØSU, at der 
indsættes et afsnit, som påbyder de medlemsstater, der 
vælger at benytte denne artikel, at behandle alle alkoholhol­
dige drikkevarer ens. 
Artikel 14 
2.19. Hvad angår den øvre grænse for reklamesendeti­
den, minder ØSU om, at det i initiativudtalelsen om 
grønbogen ikke tog endelig stilling til dette spørgsmål. Det 
fremførte dog ved den lejlighed, at radiospredningsvirksom­
hederne bør acceptere en selvbegrænsning på dette punkt. 
Dette vil være i deres egen interesse, for fjernsynsseerens 
tolerancetærskel bør ikke overskrides: for megen reklame 
kan fremkalde en automatisk negativ reaktion hos seeren, 
således at han skifter kanal. Det er en reaktion, som 
annoncøren ikke kan være ligeglad med. 
2.20. ØSU mener, at fastsættelsen af denne grænse har en 
række konsekvenser, som man må være opmærksom på. 
Ved en for stærk begrænsning af sendetiden for radio- og 
fjernsynsreklamer risikerer man en stramning af markedet 
samt at styrke koncentrationen på nogle få, særligt stærke 
grupper og øge disses monopollignende stilling. 
Et så begrænset udbud af reklamesendetid fører til en 
fordyrelse af tarifferne for radio- og fjernsynsreklamer, og 
derved bliver reklamen forbeholdt de store virksomheder. 
2.21. Der er også risiko for, at det kan føre til en 
koncentration af reklameudsendelser på de tidspunkter, hvor 
der er flest lyttere og seere, hvilket kan skabe en »overmæt­
ning« hos forbrugeren. 
Man risikerer ligeledes at forøge anstallet og længden af 
programafbrydelser på grund af reklamer. 
Ud over dagskvoten ønsker ØSU at der fastsættes timekvo­
ter, der kan veksle efter de vigtigste lytter- og seertidspunk­
ter. 
31. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 232/33 
2.22. Endvidere mangler der totalt regler for reklamernes 
fordeling i forhold til den samlede sendetid. Da det er 
ønskeligt, at radio- og fjernsynsprogrammerne bidrager til 
finansieringen af radiospredningsvirksomhederne, samt at 
borgernes valgfrihed garanteres, foreslår ØSU, at der skelnes 
mellem virksomheder, hvor reklame er forbudt, og virksom­
heder der tillader reklame, under hensyntagen til deres 
respektive vilkår. 
2.23. Endelig kan fastsættelsen af grænser forårsage 
betydelige økonomiske vanskeligheder for lokale og regiona­
le fjernsynsselskaber, der er afhængige af reklameindtæg­
ter. 
2.24. ØSU konstaterer, at Kommissionens grænse på 
15 % sjældent nås med den reklamesendetid, der i dag er til 
rådighed i de forskellige medlemsstater. 
ØSU påpeger, at man må tage hensyn til denne kendsgerning 
ved fastsættelsen auf en maksimumsreklamesendetid i et 
EF-direktiv. Den tilladte reklamesendetid må under ingen 
omstændigheder overskride 10%. 
Dog mener ØSU, at den foreslåede øvre grænse kan tages op 
til revision efter den prøveperiode, der er fastsat i direktiv­
forslagets artikel 23. 
Artikel 15 
2.25. ØSU bifalder direktivforslagets bestemmelser om 
beskyttelse af børn og unge. Disse etiske regler, der skal 
beskytte børn og unge, bør efter ØSU's mening følges op og 
styrkes gennem en systematisk uddannelse af forbrugeren på 
nationalt plan, således at de unge, de konstant udsættes for 
radio og TV, kan opøve en kritisk holdning både til 
udsendelserne og til reklamerne. 
Med hensyn til artikel 15, stk. 2, foreslås det, at enhver form 
for forhåndscensur ophæves, for at sikre, at de demokratiske 
principper respekteres, hvilket forøvrigt er nedfældet i 
adskillige medlemsstaters forfatning. 
Artikel 17 
2.26. ØSU konstaterer, at spørgsmålet om beskyttelse af 
intellektuel ejendomsret også er relevant for andre områder 
end radiospredningsvirksomhed, og det mener derfor, at en 
ordning, der kun gælder for dette område, ikke er en 
Bruxelles, den 1. juli 1987. hensigtsmæssig løsning på problemet og hverken tjener 
ophavsmændenes eller forbrugernes interesser. ØSU opford­
rer derfor Kommissionen til snarest at udarbejde et selvstæn­
digt og komplet forslag til ophavsretsregler i EF, der også 
omfatter en garanti for erhvervede rettigheder. 
Artikel 18 
2.27. ØSU støtter princippet om kontraktlige aftaler, når 
det drejer sig om beskyttelse af ophavsretten. Det understre­
ger endnu engang, at det foretrækker kontraktbaserede 
løsninger, og derfor er modstander af den lovbestemte licens. 
Det bemærkes endvidere, at det er uhensigtsmæssigt og 
uberettigt kun at nævne kabeludsendelser. 
2.28. ØSU mener, at de nationale mæglingsprocedurer er 
tilstrækkelige. Det mener ikke, det er hensigtsmæssigt at 
oprette en administrativ myndighed, hvor alle berørte parter 
ikke ville være tilbørligt repræsenterede. 
Som mulig andeninstans må det dog overvejes på EF-niveau 
at indføre en voldgiftsmyndighed med repræsentanter for de 
berørte parter, som skal garantere, at striden bilægges inden 
for et rimeligt tidsrum. 
Artikel 19 
2.29. ØSU finder, at indholdet i artikel 19, stk. 2, er for 
begrænsende, uanset hvilket voldgiftssystem der kan være 
tale om, og det ønsker mere dækkende mindstekrav udar­
bejdet. 
2.30. Med henblik på at understrege betydningen af 
ophavsmænds »droit moral« bør det i direktivet fastslås, at 
overenskomsterne herom udgør en integrerende bestanddel 
af direktivet. 
Artikel 23 
2.31. ØSU noterer med tilfredshed, at Kommissionen Vil 
udarbejde en beretning om anvendelsen af direktivet og 
forelægge den for ØSU. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg