MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

Retningslinjer for den praktiske anvendelse af kriteriet om væsentlig funktionalitet med hensyn til definitionen af en »videodelingsplatformstjeneste« i henhold til AVMS-direktivet

(2020/C 223/02)

I. INDLEDNING

Direktivet om audiovisuelle medietjenester (i det følgende benævnt »AVMS-direktivet«) (1) har til formål at styrke beskyttelsen af brugere, især mindreårige, mod visse former for ulovligt og skadeligt audiovisuelt indhold på internettet. Derfor er direktivets anvendelsesområde blevet udvidet, så det pålægger udbydere af videodelingsplatforme visse forpligtelser.

I henhold til artikel 28b, stk. 1, i AVMS-direktivet skal medlemsstaterne sikre, at udbydere af videodelingsplatforme under deres jurisdiktion træffer passende foranstaltninger for at beskytte mindreårige mod skadeligt indhold og alle brugere mod indhold, der tilskynder til vold eller had, og mod indhold, hvis udbredelse udgør en strafbar handling i henhold til EU-retten (nemlig offentlig opfordring til at begå en terrorhandling (2), lovovertrædelser vedrørende børnepornograf (3) og lovovertrædelser vedrørende racisme og fremmedhad (4)). I henhold til artikel 28b, stk. 2, er udbydere af videodelingsplatforme også underlagt visse forpligtelser vedrørende audiovisuel kommerciel kommunikation.

I betragtning 4 i direktiv (EU) 2018/1808 anerkendes det, at »videodelingsplatformstjenester udbyder audiovisuelt indhold, som offentligheden og navnlig unge i stigende grad tilgår. Dette gælder også for sociale medietjenester, der er blevet et vigtigt medium til at udveksle informationer og til at underholde og oplyse, herunder ved at give adgang til programmer og brugergenererede videoer. Disse sociale medietjenester skal medtages i anvendelsesområdet for direktiv 2010/13/EU, fordi de konkurrerer om de samme målgrupper og indtægter som de audiovisuelle medietjenester. Endvidere har de også en betydelig indflydelse, fordi de gør det lettere for brugerne at forme og øve indflydelse på andre brugeres holdninger. For at beskytte mindreårige mod skadeligt indhold og alle borgere mod tilskyndelse til had, vold og terrorisme bør disse tjenester derfor omfattes af direktiv 2010/13/EU, i det omfang de er omfattet af definitionen af en videodelingsplatformstjeneste.«

Det er derfor klart, at visse sociale medietjenester er omfattet af anvendelsesområdet for de nye regler om videodelingsplatforme, når de opfylder visse kriterier.

I henhold til artikel 1, stk. 1, litra aa), i AVMS-direktivet er en »videodelingsplatformstjeneste en tjeneste som defineret i artikel 56 og 57 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, hvor hovedformålet med tjenesten eller en del af den, der kan adskilles herfra, eller en væsentlig funktion i tjenesten består i at udbyde programmer, brugergenererede videoer eller begge dele til offentligheden, som udbyderen af videodelingsplatformen ikke har noget redaktionelt ansvar for, med henblik på at informere, underholde eller oplyse via elektroniske kommunikationsnet som defineret i artikel 2, litra a), i direktiv 2002/21/EF og hvis tilrettelæggelse fastlægges af udbyderen af videodelingsplatformen, herunder ved brug af automatiske metoder og algoritmer og navnlig gennem visning, tagging og sekvensering«.

I betragtning 5 i direktiv (EU) 2018/1808 præciseres det endvidere, at »formålet med direktiv 2010/13/EU […] ikke [er] at regulere sociale medietjenester som sådan, men en social medietjeneste bør være omfattet, hvis levering af programmer og brugergenererede videoer udgør en væsentlig funktion i den pågældende tjeneste. Levering af programmer og brugergenererede videoer kan anses for at udgøre en væsentlig funktion i den sociale medietjeneste, hvis det audiovisuelle indhold ikke blot er et supplement til eller udgør en mindre del af den sociale medietjenestes aktiviteter. For at sikre klarhed, effektivitet og sammenhæng i gennemførelsen bør Kommissionen om nødvendigt udstede retningslinjer efter konsultation af kontaktudvalget om den praktiske anvendelse af kriteriet om væsentlig funktion med hensyn til definitionen af en »videodelingsplatformstjeneste«. Disse retningslinjer bør udformes under passende hensyn til de målsætninger i offentlighedens interesse, der skal opfyldes ved de foranstaltninger, der skal træffes af udbydere af videodelingsplatforme, og retten til ytringsfrihed« (5).

I overensstemmelse med betragtning 5 tages der i disse retningslinjer behørigt hensyn til behovet for at sikre ytringsfriheden og opfyldelsen af mål i offentlighedens interesse (6).

Under udarbejdelsen af disse retningslinjer har Kommissionen hørt kontaktudvalget som foreskrevet i betragtning 5.

II. KATEGORIER AF VIDEODELINGSPLATFORME I HENHOLD TIL AVMS-DIREKTIVET

På grundlag af definitionen i artikel 1, stk. 1, litra aa), i AVMS-direktivet kendetegnes videodelingsplatformstjenester ved at opfylde følgende tre kriterier:

(1) tjenester, hvis hovedformål er at udbyde programmer, brugergenererede videoer eller begge dele til offentligheden

(2) tjenester af bredere karakter, der bl.a. tilbyder en del, der kan adskilles fra hovedtjenesten, og hvis hovedformål er at udbyde programmer, brugergenererede videoer eller begge dele til offentligheden

(3) tjenester, hvor en væsentlig funktion består i at udbyde programmer, brugergenererede videoer eller begge dele til offentligheden.

Det bør bemærkes, at ovennævnte kriterier ikke nødvendigvis udelukker hinanden. Navnlig kan tjenester, som har en del, der kan adskilles fra dem, og som kan udgøre en videodelingsplatform under kriteriet om hovedformål (kategori 2), samtidig som helhed betragtes som en videodelingsplatform på basis af kriteriet om en væsentlig funktion (kategori 3).

I lyset af ovenstående har dette dokument til formål at vejlede om den praktiske anvendelse af kriteriet om væsentlig funktionalitet med hensyn til definitionen af en »videodelingsplatformstjeneste« i henhold til AVMS-direktivet. Nærværende retningslinjer er ikke bindende. I det omfang, at de kan fortolke AVMS-direktivet, foregriber Kommissionens holdning ikke Den Europæiske Unions Domstols fortolkning.

III. DET AUDIOVISUELLE INDHOLDS RELEVANS FOR TJENESTENS AKTIVITETER

I betragtning 5 i direktiv (EU) 2018/1808 præciseres det, at hvis audiovisuelt indhold skal udgøre en væsentlig funktion i tjenesten, må et sådant audiovisuelt indhold ikke »blot [være] et supplement til eller […] en mindre del af« den pågældende tjenestes aktiviteter. Audiovisuelt indhold bør betragtes som et supplement til de aktiviteter, der udføres af den tjeneste, hvor det udelukkende bidrager til en underliggende aktivitet eller funktionalitet, som leveres af den pågældende platform. Dette kan bl.a. være tilfældet for videoer, der er uploadet udelukkende med henblik på at støtte økonomiske transaktioner, f.eks. videoer, der præsenterer bestemte varer eller tjenesteydelser med henblik på et potentielt eller faktisk salg (dette kan omfatte e-handelsplatforme med brugervideoer, der viser et produkt i brug).

Audiovisuelt indhold kan betragtes som en »mindre del« af tjenestens aktivitet, når det på grundlag af kvantitative og/eller kvalitative overvejelser viser sig, at det spiller en ubetydelig rolle i tjenestens samlede økonomi. Set fra et kvantitativt perspektiv kan f.eks. det forhold, at der ligger et betydeligt antal videoer på platformen, tyde på, at audiovisuelt indhold ikke blot er en mindre del af tjenesten. Samtidig kan videoer uanset deres antal udgøre en betydelig del af platformstjenesten, når de bidrager væsentligt til selve tjenestens tiltrækningskraft, funktionalitet eller markedssucces. Dette kan udledes af flere forhold, f.eks. at brugerne forbruger mange videoer eller programmer, eller at platformen investerer i audiovisuelt indhold eller giver det en fremtrædende plads.

Kommissionen mener, at medlemsstaterne, herunder deres nationale tilsynsmyndigheder, navnlig bør tage hensyn til arten af brugergenererede videoer og programmer og deres særlige betydning for den tjeneste, som platformen tilbyder, for at vurdere, om det audiovisuelle indholds funktionalitet er afgørende. De nationale myndigheder bør navnlig foretage en samlet analyse af tjenesten under hensyntagen til kvalitative og/eller kvantitative indikatorer med henblik på at fastslå, om det audiovisuelle indhold kun er et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter (7).

Ved vurderingen af en bestemt tjeneste bør der lægges særlig vægt på, om det audiovisuelle indhold er afgørende for tjenestens kommercielle succes eller positioneringen af den på markedet. Kravet om, at der skal være tale om en væsentlig funktion, bør imidlertid under ingen omstændigheder fortolkes således, at det kræves, at det audiovisuelle indhold, der er tilgængeligt på platformen, har en så afgørende handelsmæssig betydning, at tjenesten i mangel heraf ikke ville kunne fungere eller blive leveret på markedet. En så snæver fortolkning ville ikke sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for brugere og mindreårige, når de forbruger audiovisuelt indhold på mange populære platforme, herunder visse sociale medietjenester, og den ville derfor ikke være i overensstemmelse med det mål, der forfølges med AVMS-direktivet (8).

Desuden har tjenester, for hvem audiovisuelt indhold ikke blot er en mindre del af eller et supplement til deres økonomiske aktivitet, en tendens til i højere grad at udsætte brugerne for dette indhold. Kommissionen mener derfor, at medlemsstaterne, herunder deres nationale tilsynsmyndigheder, i forbindelse med anvendelsen af kriteriet om, at der skal være tale om en væsentlig funktion, også bør være særligt opmærksomme på brugernes perspektiv og navnlig det omfang, hvori de eksponeres for audiovisuelt indhold, når de tilgår de pågældende tjenester.

I tråd med ovennævnte tilgang har Kommissionen udpeget en række relevante indikatorer, som de nationale myndigheder bør tage i betragtning, når de anvender kriteriet om væsentlig funktion med hensyn til definitionen af en udbyder af en videodelingsplatformstjeneste. Med henblik på præsentation kan disse indikatorer inddeles i fire kategorier, nemlig 1) forholdet mellem det audiovisuelle indhold og tjenestens primære økonomiske aktivitet eller aktiviteter, 2) den kvantitative og kvalitative relevans af det audiovisuelle indhold, der er tilgængeligt på tjenesten, 3) generering af indtægter fra det audiovisuelle indhold eller anden kommerciel udnyttelse af det og 4) tilgængeligheden af værktøjer, der har til formål at gøre det audiovisuelle indhold mere synligt eller attraktivt.

Disse indikatorer bør ikke anvendes kumulativt. Navnlig bør fraværet af en eller flere af dem ikke automatisk føre til den konklusion, at tjenesten ikke er en videodelingsplatform. I stedet bør en tjeneste anses for at opfylde kriteriet om væsentlig funktion, hvis et tilstrækkeligt antal analyserede indikatorer på grundlag af en samlet vurdering understøtter den konklusion, at det audiovisuelle indhold, som en tjeneste leverer, ikke kun er et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter.

1. Forholdet mellem det audiovisuelle indhold og tjenestens vigtigste økonomiske aktivitet eller aktiviteter

Generelt gælder det, at hvis det audiovisuelle indhold på platformen rummer værdi i sig selv, kan brugere forbruge videoer og programmer som selvstændige produkter på platformstjenesten, dvs. uafhængigt af andre bagvedliggende økonomiske aktiviteter. I disse tilfælde er det sandsynligt, at det audiovisuelle indhold ikke blot er et supplement til eller en mindre del af den pågældende tjenestes aktiviteter, og at brugerne i væsentlig grad vil blive udsat for et sådant indhold.

I denne henseende bør medlemsstaterne, herunder deres nationale tilsynsmyndigheder, navnlig tage følgende indikatorer i betragtning:

— Platformens overordnede arkitektur og indretning. Hvis platformen er indrettet med henblik på deling af indhold med det mål at informere, oplyse eller underholde brugere snarere end f.eks. fremme af økonomiske transaktioner, må den audiovisuelle del sandsynligvis ikke anses for blot at være et supplement til eller en mindre del af aktiviteterne på platformen. I den forbindelse kan relevante faktorer være tjenestens overordnede arkitektur og indretning, f.eks. om der findes fremtrædende videodelingsfunktioner (i modsætning til rene e-handelsrelaterede funktioner) på dens hovedsider (herunder delingsgrænsefladen) eller platformens tidslinje, såsom præsentation af eller forslag om se nye eller populære videoer eller direkte udsendelser, lister med videokategorier, opfordringer til at optage en video eller en direkte forbindelse til en telefon- eller computerbaseret gallerifunktion og det indhold, der er gemt deri. Hvis denne slags elementer forekommer, udgør audiovisuelt indhold sandsynligvis ikke blot en mindre del eller et supplement til tjenesten.

— Det audiovisuelle indholds selvstændige karakter. Hvis videoer uploades eller deles på en platform som »selvstændige« elementer, der ikke har til formål at lette økonomiske transaktioner, og ses af brugerne i kraft af deres iboende informerende, underholdende eller oplysende værdi, er det mere sandsynligt, at de har særlig relevans for platformens aktiviteter. Omvendt er den omstændighed, at en platform hovedsagelig er indrettet som et middel til at markedsføre eller lette markedsføring af varer eller tjenesteydelser (bortset fra formidling af audiovisuelt indhold), et tegn på, at den audiovisuelle funktionalitet er et supplement til eller en mindre del af den underliggende økonomiske aktivitet. Hvis en e-handelsplatform f.eks. gør det muligt for sælgere at bruge videoer til udelukkende at illustrere bestemte produkter, tyder dette på, at platformen ikke bør betragtes som en videodelingsplatform. I denne forbindelse kan de nationale myndigheder kontrollere, om brugerne uploader, deler eller downloader videoer som selvstændige elementer snarere end at fremme salget af varer eller tjenesteydelser. I så fald er det også mere sandsynligt, at videoerne fører til en betydelig brugereksponering, og dermed kan den audiovisuelle komponent anses for at være mere end blot et supplement til eller en mindre del af platformens aktiviteter.

— Specifikke funktioner hos en tjeneste, som er skræddersyet til eller typiske for audiovisuelt indhold. Det forhold, at en platform rummer særlige funktioner, der er skræddersyet til eller typiske for audiovisuelt indhold, er et tegn på den særlige betydning, som dette indhold har for tjenestens samlede økonomi. Her vil elementer som f.eks. en automatisk afspilningsfunktion, navnlig hvis den er aktiveret som standard, eller en livestreaming-funktion være særlig relevante. Hvis platformen gør det muligt kun at søge efter videoindhold eller filtrere resultaterne af en bestemt søgning ved kun at vise videoer, kan dette ligeledes tages i betragtning. Hvis der findes sådanne funktioner, tyder det på, at det audiovisuelle indhold ikke blot er et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter, men at det normalt fører til større eksponering af brugerne over for dette indhold.

— Den måde, hvorpå tjenesten positionerer sig på markedet, og det markedssegment, som den henvender sig til. I denne henseende kan relevante indikatorer af, at der ikke blot er tale om et supplement til eller en mindre del, findes i den måde, hvorpå tjenesten identificerer sig selv i sin kommunikation til offentligheden og markedsfører eller reklamerer for sine tjenester over for brugerne på det markedssegment, som den henvender sig til. Der bør i den forbindelse tages hensyn til, om tjenesten markedsfører sig eller omtaler sig selv som en videodelingsplatform i sin kommunikation over for offentligheden, eller om den specifikt henviser til sin audiovisuelle komponent eller det, som den tilbyder på området.

2. Audiovisuelt indholds kvantitative og kvalitative relevans for tjenestens aktiviteter

Kommissionen mener principielt, at jo mere audiovisuelt indhold en tjeneste viser, og jo større betydning dette indhold har for tjenesten, desto mindre sandsynligt er det, at indholdet kun er et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter. I et sådant tilfælde vil det være mere sandsynligt, at besøg hos tjenesten vil føre til en betydelig eksponering af brugerne for audiovisuelt indhold.

Mængden af audiovisuelt indhold og dets relevans kan vurderes ved brug af både kvantitative og kvalitative indikatorer. Medlemsstaterne, herunder deres nationale tilsynsmyndigheder, bør navnlig tage følgende indikatorer i betragtning:

— Mængden af audiovisuelt indhold, der er tilgængeligt på platformen. Hvis platformen rummer et stort antal videoer, er tjenestens audiovisuelle funktionalitet sandsynligvis ikke kun et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter. Denne vurdering bør baseres på meningsfulde og pålidelige beviser. Hvis der foreligger meningsfulde data, kan de nationale myndigheder foretage denne vurdering kvantitativt ved f.eks. at se på antallet eller andelen af videoer på platformen i forhold til andre former for tilgængeligt indhold. De nationale myndigheder opfordres til selv at indsamle eller kontrollere sådanne data eller elementer eller indhente dem fra kilder, der er uafhængige af den pågældende tjeneste. I mangel af præcise data kan de nationale myndigheder gøre brug af relevant kvalitativ dokumentation, f.eks. stikprøveanalyser af dele af platformen i en periode eller undersøgelser blandt brugere/interessenter.

— Anvendelsen af audiovisuelt indhold på platformen. Den kendsgerning, at brugerne af en platform gør udstrakt brug af de videoer, der findes på platformen, er et tegn på, at audiovisuelt indhold er af særlig relevans for tjenesten. Som forklaret i forbindelse med den foregående indikator opfordres de nationale myndigheder til at basere sig på meningsfulde og pålidelige beviser i deres analyser. Når der foreligger meningsfulde kvantitative data, kan de nationale myndigheder f.eks. anvende disse data, såsom antallet af klik, delinger og »likes« på videoer. Hvis det er muligt, kan de nationale myndigheder også foretage en hensigtsmæssig sammenligning mellem brugen af audiovisuelt indhold og andre slags indhold på platformen. De nationale myndigheder opfordres desuden til selv at indsamle eller kontrollere sådanne data eller elementer eller indhente dem fra kilder, der er uafhængige af den pågældende tjeneste. I mangel af præcise data kan de nationale myndigheder gøre brug af relevant kvalitativ dokumentation, f.eks. stikprøveanalyser af dele af platformen i en periode eller undersøgelser blandt brugere/interessenter.

— Det audiovisuelle indholds rækkevidde. Populære videoer kan, selv om de er begrænsede i antal, nå ud til et stort antal brugere, navnlig gennem delinger og anbefalinger. Hvis en platform rummer populært videoindhold, der har til formål at informere, oplyse eller underholde brugere, er det et tegn på, at indholdet ikke blot er et supplement til eller en mindre del af tjenesten på platformen. I sådanne tilfælde vil den audiovisuelle funktionalitet sandsynligvis ikke blive anset for blot at være et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter. I tråd med betragtning 5 og behovet for at tage behørigt hensyn til de målsætninger i offentlighedens interesse, der skal opfyldes med de nye regler, kan der i denne forbindelse lægges særlig vægt på platformens publikum og navnlig på, om platformen reelt målrettes mod mindreårige, og, selv dette ikke anføres udtrykkeligt, om den regelmæssigt anvendes af mindreårige og indeholder foranstaltninger til at modvirke en sådan anvendelse. Navnlig kan et betydeligt antal (sårbare) brugere i disse tilfælde blive eksponeret for det audiovisuelle indhold, der er tilgængeligt på platformen, selv om den relative mængde af dette indhold på platformen er begrænset. Derfor bør der ved vurderingen tages hensyn til, hvor stor risiko der er for, at mindreårige eksponeres for audiovisuelt indhold på tjenesten.

3. Monetarisering eller generering af indtægter fra audiovisuelt indhold

Det forhold, at platforme genererer indtægter fra det audiovisuelle indhold eller på anden måde udnytter det kommercielt, tyder normalt på, at indholdet ikke blot er et supplement til eller en mindre del af deres aktiviteter. Det er generelt også et tegn på indholdets kommercielle relevans for tjenesten (9). I praksis er disse tjenester mere tilbøjelige til i høj grad at eksponere brugerne for et sådant indhold for at øge de deraf følgende indtægter eller andre forbundne fordele.

Medlemsstaterne, herunder deres nationale tilsynsmyndigheder, bør navnlig tage følgende indikatorer i betragtning:

— Medtagelse af kommerciel kommunikation i eller omkring audiovisuelt indhold (f.eks. før, under eller efter visning (10)). Denne indikator omfatter både kommerciel kommunikation, som tjenesten kontrollerer, og salg af reklameplads til tredjeparter, f.eks. annoncører. I den forbindelse bør der også tages hensyn til de politikker, som tjenesterne implementerer for at sikre, at det audiovisuelle indhold, som et bestemt tredjepartsvaremærkes kommercielle kommunikation vises i eller omkring, er hensigtsmæssigt.

— Opkrævning af betaling for adgang til audiovisuelt indhold. Hvis en platform kræver betaling for adgang til audiovisuelt indhold, f.eks. abonnement eller pay-per-view, er det et klart tegn på, at tjenesten genererer indtægter af indholdet. Det er relevant at anvende denne slags betalingsordninger, uanset om systemet til kommerciel udnyttelse forvaltes direkte af tjenesten eller af uploadere/ophavsmænd.

— Sponsoraftaler mellem varemærker og uploadere. Aftaler om sponsorering eller produktplacering mellem forskellige slags tredjepartsvaremærker bag produkter og tjenester og uploadere (ophavsmænd bag audiovisuelt indhold) er ved at blive en almindelig metode til at udnytte audiovisuelt indhold kommercielt, da flere og flere varemærker indgår aftaler med populære ophavsmænd eller influencere, som genererer mange visninger. I nogle tilfælde fremmer eller letter tjenesterne udtrykkeligt indgåelsen af sådanne aftaler ved f.eks. at tilrettelægge arrangementer for tredjepartsvaremærker og ophavsmænd eller ved at tilbyde logistisk støtte. Selv om videodelingsplatformstjenesterne måske ikke indgår direkte i disse aftaler, drager de indirekte fordel af de pågældende kunstneres popularitet og det antal visninger, som de genererer. Det, at disse ordninger findes, er derfor et tegn på (indirekte) kommerciel udnyttelse af audiovisuelt indhold på platformen.

— Sporing af brugernes aktiviteter på en platform. Det forhold, at en platform sporer brugernes interaktion med det audiovisuelle indhold, der er til rådighed på tjenesten, med forskellige markedsføringsmæssige og kommercielle formål for øje, herunder målrettet adfærdsbaseret annoncering eller aftaler om datadeling, bør også betragtes som et middel til indirekte kommerciel udnyttelse.

4. Værktøjer, der skal gøre det audiovisuelle indhold mere synligt eller attraktivt (11)

Hvis der hos en bestemt tjeneste findes særlige værktøjer, der har til formål at gøre audiovisuelt indhold mere synligt eller attraktivt, tyder det normalt på, at dette indhold ikke kun er et supplement til eller en mindre del af tjenestens aktiviteter. Sådanne værktøjer fører normalt også til, at brugerne i højere grad eksponeres for audiovisuelt indhold.

Medlemsstaterne, herunder deres nationale tilsynsmyndigheder, bør navnlig tage følgende indikatorer i betragtning:

— Særlige funktioner eller handlinger, der skal fremme forbruget af audiovisuelt indhold. Det forhold, at brugergrænsefladen omfatter særlige elementer, der fremmer forbruget af audiovisuelt indhold, er et tegn på, at dette indhold er relevant for både brugerne og aktiviteterne på platformen. Det er f.eks. relevant at se på, om platformen på hovedsiden eller i platformens tidslinje foreslår eller viser videoer, uden nogen specifik anmodning eller noget input fra brugerens side. De nationale myndigheder kan også tage hensyn til, om den pågældende tjeneste fremmer eller prioriterer audiovisuelt indhold i resultaterne af brugersøgninger, og dermed om brugerne kan anses for aktivt at blive præsenteret for audiovisuelt indhold.

— Værktøjer i eller omkring videoer, der har til formål at tiltrække brugere og fremme deres interaktion. Hvis der findes værktøjer eller systemer såsom filtre, delemuligheder, live chats, der er knyttet specifikt til audiovisuelt indhold eller fremvisninger, er det et tegn på, at tjenesten gerne vil fremme brugernes samspil med videoer og programmer og fange brugernes opmærksomhed på disse. Anvendelsen af sådanne værktøjer og systemer har til formål at lette, forbedre eller fremme brugernes audiovisuelle oplevelse på platformen og gøre det audiovisuelle indhold mere populært. Den kan derfor ses som et tegn på, at det pågældende indhold er af særlig relevans for tjenestens aktiviteter. Denne indikator omfatter også tjenesternes udvikling i retning af og investeringer i innovative, mere indgående og interaktive metoder til deling og forbrug af audiovisuelt indhold. Navnlig kan det forhold, at en tjeneste understøtter en bestemt applikation til smart-tv'er, ses som et tegn på, at den ikke blot åbner mulighed for, men også aktivt tilskynder til forbrug af audiovisuelt indhold.

— Værktøjer eller systemer, der gør det muligt for brugerne at vælge det audiovisuelle indhold, som de gerne vil tilbydes. Visse tjenester giver brugerne mulighed for at tilpasse det audiovisuelle indhold, som de får tilbudt, ved at angive, hvad de er interesseret i, eller specifikt at fravælge bestemte typer indhold. Dette sker normalt ved hjælp af spørgeskemaer, stikprøver eller lignende. De pågældende værktøjer eller systemer tilbydes brugerne for at opretholde brugernes opmærksomhed og samspil med det audiovisuelle indhold, og forekomsten af dem er derfor et tegn på, at den audiovisuelle funktionalitet er særlig relevant for tjenestens aktiviteter.

— Værktøjer eller systemer til administration af indhold, der uploades på platformen, og sporing af dets effektivitet. Tjenesterne kan også gøre deres audiovisuelle indhold mere attraktivt ved at tilbyde uploadere en række værktøjer eller systemer, som de kan bruge til at administrere det indhold, der uploades til tjenesten, og spore dets effektivitet. Herved giver tjenesterne uploaderne mulighed for at få øget indsigt i deres seers præferencer, hvilket medfører, at platformen får et mere attraktivt indhold. Hvis der findes sådanne værktøjer, bør det derfor ses som et tegn på, at audiovisuelt indhold er af særlig relevans for tjenestens aktiviteter.

IV. PROCEDUREBEMÆRKNINGER

Bemyndigelsen til at afgøre, om levering af audiovisuelt indhold er en væsentlig funktion for en tjeneste (jf. artikel 1, stk. 1, litra aa), i AVMS-direktivet), ligger hos den medlemsstat, der har jurisdiktion over tjenesten i henhold til artikel 28a i AVMS-direktivet.

Når de nationale myndigheder foretager vurderingen af, om en tjeneste opfylder kriteriet om væsentlig funktion, bør de fra sag til sag tage hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for den pågældende tjeneste.

De nationale myndigheder bør underrette tjenesteudbyderne om den løbende vurdering og de retlige konsekvenser af at blive betragtet som en udbyder af en videodelingsplatform i henhold til AVMS-direktivet og henvende sig hos udbyderne for at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at foretage den løbende vurdering.

Dette bør imidlertid ikke være til hinder for, at de nationale myndigheder samarbejder med deres modparter på tilsynsområdet i andre medlemsstater med henblik på at understøtte deres vurdering. Dette samarbejde kan være ønskeligt, navnlig for at indsamle relevante data og oplysninger og begrænse risikoen for divergerende fortolkninger af ovennævnte indikatorer blandt de nationale tilsynsmyndigheder. Gruppen af Europæiske Tilsynsmyndigheder for Audiovisuelle Medietjenester (ERGA) er det rette forum til at lette et sådant samarbejde.

De nationale tilsynsmyndigheder opfordres til at holde ERGA behørigt underrettet, når de foretager vurderingen af, om bestemte tjenester opfylder kriteriet om væsentlig funktion og dermed udgør en videodelingsplatformstjeneste. Tilsynsmyndighederne bør navnlig informere ERGA om de foreløbige konklusioner og begrundelsen for deres vurdering. I denne forbindelse bør ERGA gøre Kommissionen opmærksom på eventuelle væsentlige eller vedvarende uoverensstemmelser i de metoder, som de nationale tilsynsmyndigheder anvender. Kommissionen vil holde det kontaktudvalg, der er nedsat i henhold til AVMS-direktivet, underrettet om denne udvikling.

(1) I disse retningslinjer forstås henvisningerne til »AVMS-direktivet« som henvisninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10. marts 2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (EUT L 95 af 15.4.2010, s. 1), som ændret ved direktiv (EU) 2018/1808 (EUT L 303 af 28.11.2018, s. 69).

(2) Som fastsat i artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/541 af 15. marts 2017 om bekæmpelse af terrorisme og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2002/475/RIA og ændring af Rådets afgørelse 2005/671/RIA (EUT L 88 af 31.3.2017, s. 6).

(3) Som fastsat i artikel 5, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/93/EU af 13. december 2011 om bekæmpelse af seksuelt misbrug og seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2004/68/RIA (EUT L 335 af 17.12.2011, s. 1).

(4) Som fastsat i artikel 1 i Rådets rammeafgørelse 2008/913/RIA af 28. november 2008 om bekæmpelse af visse former for og tilkendegivelser af racisme og fremmedhad ved hjælp af straffelovgivningen (EUT L 328 af 6.12.2008, s. 55).

(5) I denne henseende er betragtning 6 i direktiv (EU) 2018/1808 også relevant, idet disse »ikke-økonomiske aktiviteter som f.eks. udbud af audiovisuelt indhold på private websteder og ikkekommercielle interessegrupper« udelukkes fra definitionen af videodelingsplatformstjenester.

(6) I henhold til betragtning 51 i direktiv (EU) 2018/1808 bør de relevante grundlæggende rettigheder, herunder ytringsfriheden, afvejes nøje, når der træffes passende foranstaltninger til beskyttelse af brugere og mindreårige.

(7) Denne tilgang harmonerer også med betragtning 4 i direktiv (EU) 2018/1808, hvori det præciseres, at sociale medietjenester bør medtages i direktivets anvendelsesområde, når de konkurrerer om de samme målgrupper og indtægter som de audiovisuelle medietjenester.

(8) I betragtning 4 i AVMS-direktivet omtales sociale medietjenester, der »er blevet et vigtigt medium til at udveksle informationer og til at underholde og oplyse, herunder ved at give adgang til programmer og brugergenererede videoer« og »har […] en betydelig indflydelse, fordi de gør det lettere for brugerne at forme og øve indflydelse på andre brugeres holdninger«.

(9) Begrebet kommerciel udnyttelse af audiovisuelt indhold omfatter direkte indtægter og indirekte fordele, som tjenesten opnår. Selv i de tilfælde, hvor tjenesten ikke modtager indtægter direkte, kan den indirekte drage fordel af det audiovisuelle indhold, der uploades og udnyttes kommercielt af brugerne. Generelt vil udsigten til at udnytte deres indhold kommercielt tilskynde ophavsmændene til at producere indhold af højere kvalitet for at opnå visninger og dermed indtægter. Dette kan i sidste ende forventes at have en positiv indvirkning på tjenestens popularitet og succes.

(10) Der er tale om videoreklamer, som vises henholdsvis før, midt i eller efter det indhold, som de ledsager.

(11) I tråd med definitionen af videodelingsplatforme i artikel 1, stk. 1, litra aa), i AVMS-direktivet, formodes det for så vidt angår denne kategori af indikatorer, at formålet med disse værktøjer ikke er at tildele den pågældende platform en vis kontrol over det audiovisuelle indhold, svarende til en form for »redaktionelt ansvar« — et element, der ville kvalificere platformen som medietjenesteudbyder snarere end en videodelingsplatformstjeneste (hvorvidt dette er tilfældet, skal vurderes fra sag til sag af de berørte nationale tilsynsmyndigheder). Retningslinjerne berører heller ikke artikel 12, 13 og 14 i direktiv 2000/31/EF som yderligere præciseret i betragtning 48 i direktiv (EU) 2018/1808 og artikel 28b i AVMS-direktivet.