DA Den Europæiske Unions Tidende C 182/13

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om Det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR)

(2009/C 182/03)

Ordfører: Giuseppe Antonio Maria IULIANO

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. juli 2008 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Giuseppe Antonio Maria IULIANO til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. december 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 450. plenarforsamling den 14.-15. januar 2009, mødet den 15. januar, følgende udtalelse med 115 stemmer for og 4 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 Styrkelse af økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder

EØSU opfordrer til, at økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder (1) gøres til centrale elementer i EU's politikker gennem anvendelse af de geografiske og tematiske instrumenter, der er til rådighed, herunder det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR), der fungerer som et supplement til de øvrige.

I kølvandet på den nylige vedtagelse af den valgfrie protokol til FN's konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder anmoder EØSU EU om at opfordre til generel ratifikation og gennemførelse af den ovennævnte konvention og protokol (se bilag 1).

1.2 »Social dialog og«»værdigt arbejde« blandt EIDHR's prioriteter

For at styrke de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder fremhæver EØSU vigtigheden af at beskytte alle aspekter af arbejde (arbejde som bestemmende for den sociale identitet og som almen borgerret (2)) som en af de betingelser, der er helt afgørende for opretholdelse af fred og den demokratiske udvikling i landene. EØSU gør opmærksom på forbindelsen mellem beskyttelse af arbejdstagere og alle de dertil knyttede rettigheder, som de er anført i de væsentligste internationale konventioner fra Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) (ret til arbejde, ret til at organisere sig og til kollektive forhandlinger, ikke-forskelsbehandling på arbejdet, forbud mod børne- og tvangsarbejde), hvori de tillige anerkendes som grundlæggende menneskerettigheder. Derfor skal værdigt arbejde (som det defineres af ILO) og social dialog, der er en afgørende forudsætning for styrkelse og beskyttelse af arbejdstagerrettigheder, anerkendes og indgå som prioriteter under EIDHR.

1.3 Støtte til arbejdsmarkedets parter

Det er arbejdsmarkedets parter (arbejdstager- og arbejdsgiverforbund), der deltager i den sociale dialog, og de skal derfor betragtes som helt uundværligere aktører og partnere for EU i denne sammenhæng. Arbejdsmarkedets parter bør inddrages fuldt ud i den politiske dialog og bør kunne regne med direkte støtte.

1.4 Styrkelse af civilsamfundets rolle i forbindelse med høringer om menneskerettigheder

Overordnet opfordrer EØSU til, at målene om fremme af demokrati og menneskerettigheder altid gives en central rolle i EU's politikker på det udenrigspolitiske område, og at de tematiske programmer og instrumenter først og fremmest rettes mod det organiserede civilsamfund, hvor dette er muligt.

EØSU opfordrer derfor til, at man tager fat på en institutionel debat om, hvilken rolle civilsamfundet kan spille i EU’s udenrigspolitik, når det gælder menneskerettigheder, og om mulighederne for en mere direkte inddragelse af civilsamfundet i udformningen og gennemførelsen af denne politik. Det organiserede civilsamfund bør automatisk høres inden udarbejdelsen af strategipapirer, herunder landespecifikke strategipapirer.

1.5 EØSU's rolle: retning, overvågning og evaluering

EØSU beder om at blive formelt inddraget i den interne høringsproces inden den flerårige og årlige strategiske programmering af EIDHR. På den måde kan der i programmeringen drages nytte af resultaterne af udvalgets arbejde med civilsamfundspartnerne i de tredjelande, som det har privilegerede forbindelser med (rundbordsdialog med Indien, Middelhavsområdet, AVS-landene osv.). Udvalget beder endvidere om at blive hørt i forbindelse med midtvejsevalueringen og regnskabskontrollen af EIDHR.

EØSU ønsker at spille en aktiv rolle i denne proces med udgangspunkt i egne erfaringer og »referencenetværk« (økonomiske og sociale partnere, økonomiske og sociale råd).

EØSU foreslår, at man overvejer at oprette »kontaktpunkter«, der skal støtte menneskerettighedsforkæmpere og gøre det muligt at skabe netværk, hvorigennem EU's institutioner og organer hver især kan arbejde inden for egne kompetenceområder.

Derudover kan EØSU spille en vigtig rolle i forhold til civilsamfundet, når det gælder valgopfølgning og konsolidering af de demokratiske systemer.

EØSU foreslår, at der som i Europa-Parlamentet oprettes et EIDHR-overvågningsudvalg, der skal have til opgave dels at imødekomme hasteanmodninger om høring inden for rammerne af de nye procedurer iværksat for de finansielle instrumenter, dels sikre, at der følges op på programmeringen og gennemførelsen af EIDHR.

2. Den Europæiske Union og menneskerettigheder

2.1 Beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder er et af de væsentligste mål for EU såvel inden for dets grænser som i forholdet til tredjelande. I artikel 6 i Traktaten om Den Europæiske Union fra 1999 hedder det, at »Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, som medlemsstaterne har til fælles«. Derudover fastlægges der i artikel 7 i Amsterdamtraktaten sanktionsmekanismer i tilfælde af alvorlige og vedvarende overtrædelser af disse rettigheder fra medlemsstaternes side.

2.2 Traktatens artikel 11 omhandler desuden EU's eksterne dimension med hensyn til beskyttelse af menneskerettighederne. Med Nicetraktaten, der blev vedtaget i 2000, udvides målet om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder yderligere, idet det knyttes sammen med foranstaltninger vedrørende udviklingssamarbejde og alle andre former for samarbejde med tredjelande (artikel 181 og 181 A i EF-traktaten eller EFT). Endelig er EU's charter om grundlæggende rettigheder, der blev vedtaget på topmødet i Nice i 2000, referencen for menneskerettigheder i såvel EU's interne som eksterne dimension (3).

2.3 I de sidste årtier, hvor globaliseringen er sket med rivende fart, har spørgsmålet om beskyttelse af menneskerettigheder fået stadig større betydning for EU, særligt i forholdet til udviklingslandene. Med tilslutning fra Europa-Parlamentet har Kommissionen og Rådet (4) længe understreget forbindelsen mellem udvikling (bekæmpelse af fattigdom) og beskyttelse af menneskerettigheder, eftersom det er disse sidstnævnte rettigheder, der skaber betingelserne for et lands reelle og stabile socioøkonomiske udvikling og bidrager til millennium-udviklingsmålene.

2.4 »EU [er desuden] en økonomisk og politisk aktør med verdensomspændende diplomatisk rækkevidde og et omfattende budget for den eksterne bistand. Dette giver EU en indflydelse og betydning, som den kan anvende til at fremme demokratisering og menneskerettigheder« (5). Som det er nu, udøver EU sin indflydelse via politiske dialoger om menneskerettigheder med de lande, som det har forbindelser til. Som eksempler kan nævnes den strukturerede dialog, der udelukkende drejer sig om menneskerettigheder (Kina), og også de strukturerede dialoger, der foregår på regionalt niveau eller bilateralt inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftalerne og associeringsaftalerne med henholdsvis udviklingslande, EU's nye nabolande og kandidatlandene.

2.5 Et særligt eksempel er den menneskerettighedsklausul, som EU har indført i de bilaterale aftaler med tredjelande, hvori det slås fast, at overholdelse af menneskerettighederne og demokrati er »væsentlige elementer« i aftalen. Klausulen findes i de bilaterale aftaler, som EU har indgået siden 1992, og gælder på nuværende tidspunkt for mere end 100 lande (6). Hvis der sker overtrædelse af et væsentligt element, kan der træffes forskellige foranstaltninger på forskellige niveauer, f.eks. afbrydelse af de politiske kontakter eller ændringer af samarbejdsprogrammerne. Derudover har EU endnu et instrument, nemlig den sociale ansporende bestemmelse under den generelle præferenceordning (GSP og GSP +), som åbner mulighed for tillægspræferencer til lande, der overholder visse af Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO) normer (7).

2.6 Alligevel er der i EU's politikker stadig visse mangler og selvmodsigelser, når det gælder menneskerettigheder. Europa-Parlamentet vedtog i 2005 en beslutning (8), hvori det understreges, at menneskerettighedsklausulen endnu ikke er medtaget i mange af EU's sektoraftaler (tekstil, fiskeri, landbrug osv.). På det overordnede plan beklager Europa-Parlamentet, at den terminologi og de procedurer, der er anvendt i de eksisterende aftaler, er så vage, at det ikke er muligt effektivt at håndhæve klausulen. Mere specifikt betoner det den indskrænkede rolle, som det har i forhandlingerne om aftalernes indgåelse (overvågning og suspension), hvilket giver Rådet og Kommissionen maksimal beslutningsmargen.

2.7 I de økonomiske partnerskabsaftaler (9) med landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet (AVS) og i frihandelsaftalerne for Middelhavet er der en tendens til, at EU først og fremmest fokuserer på de handelsrelaterede aspekter. Man risikerer derfor, at EU's udviklingsbistand opfattes som et pressionsmiddel over for partnerne i syd, og at aftalerne ender med ikke at fremme udviklingen (og derfor heller ikke beskytte menneskerettighederne) i modtagerlandene.

2.8 EØSU understreger endnu engang behovet for sammenhængende EU-politikker, der supplerer hinanden og fremmer menneskerettigheder og demokrati og sikrer, at de prioriteres lige højt inden for alle områder af udenrigs-, handels- og udviklingspolitikken. Derudover synes der at være behov for en mere omfattende høring af civilsamfundet for at sikre, at der reelt opnås en sådan sammenhæng. Civilsamfundsorganisationer kunne rent faktisk yde et væsentligt bidrag i de forskellige faser, fra aftaleforhandlingerne til overvågningen, evalueringen og kontrollen i gennemførelsesfasen.

3. Præsentation af det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR: European Instrument for Democracy and Human Rights)

3.1 EIDHR er EU's finansieringsinstrument for støtte til initiativer, der fremmer menneskerettigheder og demokrati i tredjelande. I den forstand skal EIDHR ses som et instrument, der supplerer de andre oven for nævnte redskaber til gennemførelse af politikker vedrørende demokrati og menneskerettigheder: politiske dialoger, diplomatiske initiativer, handelsaftaler, geografiske og tematiske samarbejdsinstrumenter og -programmer.

3.2 Instrumentet blev oprettet inden for rammerne af EU's finansielle overslag for 2007-2013, hvor man tog fat på en længerevarende omorganisering af EU's finansieringsprogrammer for ekstern bistand. Den nye ramme omfatter således nu de geografiske instrumenter IPA (et førtiltrædelsesinstrument for kandidat- og potentielle kandidatlande), ENPI (et naboskabsinstrument for landene i Kaukasus, Centraleuropa og Middelhavsområdet), DCI (instrument for udviklingssamarbejde), ICI (for samarbejde med industrilande) tillige med de tematiske instrumenter EIDHR (menneskerettigheder), SI (stabiliseringsinstrument) og INSC (atomsikkerhed). De tematiske instrumenter kan iværksættes, uden at der skal indgås aftale med myndighederne i tredjelandene.

3.3 Med EIDHR-forordningen (10), der trådte i kraft den 1. januar 2007, blev der oprettet et instrument med eget budget. Instrumentet har ikke haft nogen let fødsel, eftersom menneskerettigheder og demokrati i de første forslag indgik som tematiske budgetposter under DCI-instrumentet, hvilket bevirkede, at det sammenlignet med andre aktioner vedrørende udviklingssamarbejde havde mindre autonomi. Men bl.a. efter pres fra Europa-Parlamentet og civilsamfundsorganisationerne blev det til sidst muligt at vedtage en særlig forordning om menneskerettigheder og demokrati.

3.4 Det nye instrument træder i stedet for det europæiske initiativ om menneskerettigheder, dvs. det program, der var i kraft fra 2000 til 2006. Det er en udløber af den kritik, der blev rejst mod det europæiske initiativ, der blev betragtet som værende for usmidigt på det administrative og finansielle plan og ikke særlig velegnet for civilsamfundene i lande, hvor demokrati og menneskerettigheder har vanskelige vilkår.

3.5 Der er flere faser forbundet med anvendelsen af instrumentet: (1) den flerårige strategiske programmering, som opstiller rammerne for EU's bistand ved at fastlægge prioriteter og vejledende budgetbevillinger. Det dertil knyttede strategipapir udarbejdes af Kommissionens generaldirektorat for eksterne forbindelser efter høring af de øvrige relevante parter, herunder repræsentanter for civilsamfundet; (2) den årlige handlingsplan er derimod baseret på strategipapiret og fastlægger mål, indsatsområder, forvaltningsprocedurer og støttebeløb i nærmere detaljer. Denne handlingsplan udarbejdes af EuropeAid.

3.6 Det er værd at bemærke, at Europa-Parlamentet har fået mulighed for at foretage en juridisk gennemgang af strategipapirer udarbejdet af Kommissionen og vedtaget af medlemsstaterne. Kommissionen skal tage hensyn til Europa-Parlamentets bemærkninger ved gennemførelsen af politikker.

3.7 EIDHR har for øjeblikket fem mål (11):

— mål 1: øge respekten for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, hvor de er mest truet;

— mål 2: styrkelse af civilsamfundets rolle med hensyn til at fremme menneskerettigheder og demokratisk reform ved at støtte en fredelig forsoning af gruppeinteresser og ved at konsolidere politisk deltagelse og repræsentation;

— mål 3: støtte til foranstaltninger vedrørende menneskerettigheder og demokrati på områder, som er omfattet af EU-retningslinjer, bl.a. vedrørende menneskerettighedsdialoger, menneskerettighedsforkæmpere, dødsstraf, tortur samt børn og væbnede konflikter;

— mål 4:støtte til og styrkelse af de internationale og regionale rammer til beskyttelse af menneskerettigheder, retfærdighed, retsstatsprincippet og fremme af demokrati;

— mål 5: opbygning af tillid til og forbedring af troværdigheden og gennemsigtigheden af de demokratiske valgprocesser, ikke mindst gennem valgobservation.

3.8 EIDHR er af afgørende betydning for den praktiske gennemførelse af konkrete tiltag til fremme af menneskerettigheder. Det er især et vigtigt instrument for civilsamfundsorganisationerne, som kan anvende det til lancering af deres initiativer.

4. Generelle bemærkninger

4.1 Overordnet set bifalder EØSU det nye EIDHR-instrument, som man ikke kan komme uden om er en vigtig støtte for EU's menneskerettighedspolitik i verden. Udvalget ser også positivt på forhøjelsen af de finansielle midler til dette instrument. EØSU er på baggrund af sine særlige erfaringer parat til i tredjelandene at støtte civilsamfundet, som fortsat bør være hovedmodtager af midlerne under dette instrument. EØSU mener endelig, at der er stor overensstemmelse mellem instrumentets emnekreds og de strategiske prioriteter, udvalgets eget REX-underudvalg har opstillet.

4.2 EØSU ønsker imidlertid at understrege to generelle krav: 1) Der bør i EIDHR's overordnede struktur lægges større vægt på betydningen af at sikre de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder navnlig i den internationale arbejdslovgivning (de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder kan nemlig bruges som udgangspunkt for efterfølgende at styrke de civile og politiske rettigheder, især når der er tale om »vanskelige« lande) og 2) EØSU og det organiserede civilsamfund bør i forbindelse med menneskerettigheder (12) tildeles en mere aktiv rolle i de forskellige høringsprocesser med EU-institutionerne.

4.3 Som det også siges i EIDHR-forordningen, kan man i »indsatsen for at opbygge og opretholde en kultur med menneskerettigheder og få demokratiet til at fungere« ikke se bort fra fuld overholdelse af de økonomiske og sociale rettigheder. Beskyttelse af arbejde og de dertil knyttede rettigheder, som er knæsat i ILO's konventioner, udgør i dag et centralt aspekt i tredjelandenes udvikling. Kommissionen siger selv, at »det er EU's opfattelse, at overholdelsen af sociale rettigheder og arbejdsnormer fører til en bæredygtig og retfærdig social og økonomisk udvikling«, og at »arbejdsmarkedets parter (virksomheder og fagforeninger) og civilsamfundsorganisationer derfor er nøglespillere. Fagforeninger er ofte de organisationer i partnerlandene, der har de største medlemstal, og som overvåger, at de internationale arbejdsnormer, bl.a. foreningsfriheden, overholdes« (13).

4.4 Det er allerede tidligere påpeget, at det organiserede civilsamfund i højere grad kan inddrages i forhandlingerne af aftalerne mellem EU og tredjelandene. Men ikke nok med det. Det virker også som en god idé i højere grad at inddrage det organiserede civilsamfund i beslutningsprocessen omkring den strategiske planlægning og den årlige planlægning af ekstern bistand. Selvom Kommissionen i praksis allerede på nuværende tidspunkt har planlagt høringer af civilsamfundsorganisationerne om menneskerettigheder, bør denne procedure være mere gennemsigtig og offentliggøres via de institutionelle dagsordener.

4.5 Navnlig forekommer høring af EU-delegationerne i de støttemodtagende lande at være afgørende for at kunne garantere, at støtten i praksis stemmer overens med det pågældende samfunds reelle behov (14).

4.6 EØSU understreger, at også automatisk høring af civilsamfundet internt i medlemsstaterne og på lokalt og regionalt niveau er vigtig. EØSU opfordrer derfor repræsentanter på alle niveauer til at inddrage civilsamfundet i alle politiske beslutninger, inden der udarbejdes strategipapirer eller træffes strategiske beslutninger. Eftersom der ikke foretages benchmarking på området og for at styrke høringsprocessen med civilsamfundet, foreslår EØSU, at disse høringer regelmæssigt overvåges og evalueres, og at der på grundlag af de konstaterede fakta udarbejdes en vurdering af de godkendte metoder.

4.7 EØSU understreger i den forbindelse, at det er nødvendigt at iværksætte en ægte dialog mellem det organiserede civilsamfund og EU-delegationerne. EØSU ser derfor gerne, at alle EU-delegationerne i højere grad inddrages i gennemførelsen af projekter og bemandes med specialister til at tage sig af den opgave, sådan som det er tilfældet med de civilsamfundsansvarlige tjenestemænd, de såkaldte »Civil Society Officers«, som der allerede findes nogle af.

4.8 EØSU opfordrer til, at allokeringen af menneskelige og finansielle ressourcer til gennemførelsen af EIDHR står mål med den specifikke karakter af de projekter, der gennemføres med civilsamfundet, og de begrænsninger, projekterne er underlagt i form af tid, personale og finansiel risiko, i såvel Kommissionens delegationer i tredjelande som i Kommissionens hovedsæde (15). Dette kræver, at der i forlængelse af Kommissionens positive tiltag gøres en særlig indsats for at udvælge og uddanne personale.

4.9 EØSU opfordrer navnlig til at analysere, hvor mange ressourcer EU reelt kan afsætte til at støtte kapacitetsopbygningsinitiativer til fordel for organisationer i det organiserede civilsamfund, som allerede er inddraget, og mindre selvstændige og uformelle civilsamfundsorganisationer, da det er nødvendigt i særlige tilfælde at kunne yde sidstnævnte direkte støtte (core funding), ofte i form af mindre beløb.

5. Særlige bemærkninger

5.1 Mål 1:

EØSU bifalder, at foreningsfriheden og retten til at oprette eller være medlem af en fagforening specifikt er medtaget som grundlag for prioriteret indgreb under dette mål.

Imidlertid bør også specifikt nævnes retten til kollektive forhandlinger, som komplementerer foreningsfriheden og desuden er knæsat i Den Internationale Arbejdsorganisation ILO's konventioner.

EØSU minder om, hvor vigtige og afgørende disse emner er for mange lande (16). I de samfund nægtes befolkningen nemlig grundlæggende rettigheder som ytrings- og foreningsfrihed; fagforeningsmedlemmer mister ofte livet i deres kamp som menneskerettighedsforkæmpere. I disse tilfælde er der behov for international solidaritet og hjælp for at støtte de lokale organisationer, og det bør så vidt muligt ske under inddragelse af samtlige arbejdsmarkedsparter (17).

Ikke desto mindre understreger EØSU vigtigheden af retten til at drive forretning, som bidrager til økonomisk udvikling, men som i adskillige lande ofte er hæmmet.

5.2 Mål 2:

Dette mål fokuserer på demokratiske reformer, støtte til en fredelig forsoning af gruppeinteresser og konsolidering af deltagelse og repræsentation. EØSU påpeger, at den sociale dialog ikke er nævnt som en af prioriteterne i handlingsplanen.

Selv om foreningsfriheden nævnes igen, bør den sociale dialog eksplicit nævnes som en prioritet, eftersom den er et selvstændigt instrument, når det gælder deltagelse og repræsentation af interessegrupper, som i dette tilfælde netop er arbejdsmarkedets parter (arbejdsgivere og arbejdstagere), samt at forlige deres interesser. Den sociale dialog er et forum, hvor parterne konfronteres med hinandens holdninger og ofte på den baggrund selv når til en aftale. Denne proces er således i sig selv et udtryk for princippet om lige repræsentation og en bekræftelse af de grundlæggende demokratiske principper. Den sociale dialog er dermed et konkret eksempel på ytrings- og foreningsfrihed, der, som det hedder i EIDHR-forordningen, »er nødvendige forudsætninger for politisk pluralisme og demokratiske processer«.

Gennemførelse af den sociale dialog, der i EU er den etablerede model for arbejdsmarkedsaftaler, bør også fremmes i tredjelandene, hvor netop den demokratiske dynamik bør udnyttes og styrkes. Man bør ikke glemme, at den sociale dialog takket være sine særlige kendetegn ikke blot er et redskab til løsning men også til forebyggelse af konflikter.

EØSU minder om, at foreningsfriheden og den sociale dialog er afgørende komponenter i gennemførelsen af politikkerne til fremme af værdigt arbejde, som både Kommissionen og Rådet vedtog og overtog i 2006 (18). Udvalget bemærker endvidere, at strategipapiret om EIDHR eksplicit nævner fremme af anstændige arbejdsvilkår. EØSU håber derfor, at disse bemærkninger kan blive omsat til egentlige målsætninger for Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder.

5.3 Mål 3: Menneskerettighedsforkæmpere

EØSU opfordrer til, at man i samarbejde med netværk af civilsamfundsorganisationer (19) udviser større opmærksomhed om dem, der forsvarer arbejdsrettighederne, og foreslår, at man øger støtten til menneskerettighedsforkæmpere, der udsættes for trusler.

EØSU foreslår, at man overvejer at oprette »kontaktpunkter«, der skal støtte menneskerettighedsforkæmpere og gøre det muligt at skabe netværk, hvorigennem EU's institutioner og organer hver især kan arbejde inden for egne kompetenceområder (inklusive Europarådet som allerede har iværksat initiativer i den retning).

Endelig foreslår udvalget et øget samarbejde med og en direkte inddragelse af Regionsudvalget i initiativer om dette emne (se f.eks. »les villes refuges« (20)).

5.4 EØSU's særlige rolle

EØSU anmoder Kommissionen om at blive regelmæssigt hørt om EIDHR. Som høringsorgan for EU-institutionerne og som repræsentant for arbejdsmarkedets parter og andre civilsamfundsorganisationer, der for deres vedkommende indgår i aktive partnerskaber med civilsamfundsorganisationerne i tredjelandene, kan EØSU nemlig yde et vægtigt bidrag til såvel den strategiske planlægning af instrumentet som evalueringen heraf.

EØSU foreslår, at der som i Europa-Parlamentet oprettes et EIDHR-overvågningsudvalg, der skal have til opgave dels at imødekomme hasteanmodninger om høring inden for rammerne af de nye procedurer iværksat for de finansielle instrumenter, dels sikre, at der følges op på programmeringen og gennemførelsen af EIDHR.

Endelig kan EØSU spille en rolle til støtte for civilsamfundet i såkaldt »vanskelige« lande og i forbindelse med valgopfølgning for at konsolidere de demokratiske systemer (etablering af demokratiske institutioner, herunder især den slags der kan sikre en dialog mellem arbejdsmarkedets parter).

Bruxelles, den 15. januar 2009 Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Mario SEPI

(1) I artikel 6-15 i konventionen om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder anerkendes: mænds og kvinders lige ret til at nyde alle menneskerettigheder, og de deltagende stater pålægges at opretholde dette princip (artikel 3);

— retten til arbejde;

— retten til retfærdige og gunstige arbejdsvilkår;

— retten til at oprette og være medlem af en fagforening;

— retten til social tryghed, herunder socialforsikring;

— retten til størst mulig beskyttelse og bistand til familien, mødre, børn og unge;

— retten til en passende levefod;

— retten til den højst opnåelige fysiske og psykiske sundhed;

— retten til uddannelse og

— retten til at deltage i kulturlivet.

(2) Artikel 23 om værdigt arbejde i verdenserklæringen om menneskerettigheder og gentaget i artikel 6, 7 og 8 i konventionen om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder fra 1966.

(3) Man må ikke glemme den europæiske socialpagt fra 1961, hvori de økonomiske og sociale rettigheder for første gang blev kodificeret i et juridisk dokument på europæisk niveau. Pagten trådte i kraft i1965, blev revideret i 1996 og fik sin nuværende form i 1999. Endelig gøres der opmærksom på fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder fra 1989

(4) Fælles erklæring fra Rådet og Kommissionen om Den Europæiske Unions udviklingspolitik af 10. november 2000, findes på: http://europa.eu.int/comm/development/lex/en/council20001110_en.htm (http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/00/st13/13458en0.pdf) Den Europæiske Unions udviklingspolitik »Den europæiske konsensus« (KOM(2005) 311 endelig).

(5) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Hvordan Den Europæiske Union kan medvirke til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande (KOM(2001) 252 endelig).

(6) Meddelelse fra Kommissionen om hvorledes overholdelsen af de demokratiske principper og menneskerettigheder indgår i aftalerne mellem Fællesskabet og tredjelande (KOM(1995) 216 endelig).

(7) Rådets forordning (EF) nr. 2820/98 om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. juli 1999 til 31. december 2001 (EFT L 357 af 30.12.1998, s. 1-112).

(8) Europa-Parlamentets beslutning om menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler (2005/2057 INI).

(9) Med udgangspunkt i Cotonou-aftalen (2000) indledtes der i 2002 forhandlinger om indgåelse af disse aftaler. Aftalerne fastlægger bestemmelser om et frihandelsområde mellem EU og AVS-partnerne.

(10) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1889/2006 af 20. december 2006 om oprettelse af et finansieringsinstrument til fremme af demokrati og menneskerettigheder på verdensplan (EUT L 386 af 29.12.2006, s. 1).

(11) EIDHR-strategipapir 2007-2010, GD RELEX/B/1 JVK 70618, EuropeAid website.

(12) EØSU minder om, at høringen af det organiserede civilsamfund er relevant ikke alene i forbindelse med EIDHR-instrumentet, men også alle de øvrige instrumenter, der vedrører EU's eksterne bistand. EØSU opfordrer f.eks. til, at temaprogrammet »asyl og migration«, som indgår i udviklings- og samarbejdsinstrumentet, DCI, primært bruges til at støtte civilsamfundsinitiativer til fremme af migranters økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, i overensstemmelse med de prioriteter, udvalget har opstillet i sine udtalelser om EU's migrationspolitik, som blev vedtaget i juli 2008. Se Migration og udvikling: Muligheder og udfordringer –. Ordfører: Sukhdev Sharma, EUT C 120 af 16.5.2008, s. 82.

(13) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Hvordan Den Europæiske Union kan medvirke til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande (KOM(2001) 252 endelig).

(14) Det er navnlig vigtigt at sikre en vis sammenhæng i fordelingen af finansielle ressourcer mellem de enkelte lande og geografiske områder, under hensyntagen til de objektive betingelser og det reelle behov.

(15) På nuværende tidspunkt udgør de afsatte midler til EIDHR cirka 10 % af de samlede disponible midler til samarbejdsprogrammerne. De resterende midler udbetales via bilaterale aftaler og aftaler om budgetstøtte til modtagerlandene. Denne fremgangsmåde betyder dels, at de største allokeringer kanaliseres på regeringsniveau, dels at personalet på delegationerne bør være mere opmærksomme på og i højere grad stå til rådighed for programmer, der finansielt set har en højere prioritet.

(16) For referencer se FN's Menneskerettighedsråds hjemmeside (UNCHR — United Nations Human Rights Council)

(17) Se udtalelse CESE om Foreningsfrihed i Middelhavspartnerlandene. Ordfører Juan Moreno, EUT C 211 af 19.8.2008, s. 77.

(18) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Fremme af anstændigt arbejde for alle (KOM(2006) 249 endelig).

(19) Der tænkes bl.a. på koordinerings- og reaktionsmekanismerne i tilfælde af overtrædelse af menneskerettighederne og organisationsfriheden, som er iværksat af afdelingen for menneskerettigheder og organisationsfrihed under den internationale sammenslutning af fagforeninger (ITUC).

(20) Se f.eks. følgende hjemmeside: http://www.icorn.org/.