27. 11. 78 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 283/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Udtalelse om Fællesskabet og den nuværende internationale valutauro 
Udvalgets udtalelse har ingen tekst som grundlag. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 154. plenarforsamling den 14. og 15. december 1977 at afgive en 
udtalelse om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 160. plenarforsamling holdt i Bruxelles den 
20. og 21. juni 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR — VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 198, 
under henvisning til artikel 20, fjerde afsnit, i sin forret­
ningsorden, 
under henvisning til plenarforsamlingens beslutning af 
14. december 1977 at udarbejde en udtalelse om det 
nævnte emne, 
under henvisning til den udtalelse, som Afdelingen for 
økonomiske og finansielle anliggender fremsatte på sit 
44. møde, den 6. juni 1978, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, hr. 
Charpentie, 
under henvisning til forhandlingerne på den 160. ple­
narforsamling, den 20. og 21. juni 1978, mødet den 21. 
juni 1978 — 
uden stemmer imod, mens 3 undlod at stemme 1. Almindelige bemærkninger 
Udvalget mener, at en valutas værdi ikke er uafhængig 
af den økonomiske situation i det enkelte land uden dog 
nøjagtigt at afspejle denne situation. Selvom man ikke 
kan forlange af valutasystemet, at det skal kunne gen­
oprette økonomiske ligevægte, hvor der forekommer 
dybtliggende forstyrrelser, som nødvendigvis har konse­
kvenser på valutaområdet, er det ikke desto mindre 
nødvendigt at føre en økonomisk politik side om side 
med en valutapolitik. Det er ud fra dette synspunkt, at 
Udvalget har behandlet det spørgsmål, som blev forelagt 
det, og foreslår retningslinjer, som skal kunne genop­
rette økonomisk og valutarisk ligevægt. 
2. Den nuværende valutasituation 
2.1. På verdensplan 
2.1.1. Man kan konstatere, at de internationale valuta­
relationer i øjeblikket effektueres inden for en ramme 
Nr. C 283/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 78 
kendetegnet ved elementer af forskellig betydning, 
hvoraf de vigtigste er: 
— et kort- og mellemfristet kreditsystem overtaget fra 
Bretton Woods-aftalerne og sikret af Den interna­
tionale Valutafond (IMF), som omfatter næsten 
samtlige lande i verden bortset fra de fleste stats­
handelslande; 
— en dominerende valuta: US-dollaren, der ikke kan 
indløses i guld til en fast kurs, men som stadig i vidt 
omfang anvendes som centralbankernes reserve­
valuta og som regningsenhed og afregningsvaluta i 
internationale transaktioner, hvilket betyder, at USA 
kan afregne sin import — navnlig olieimporten — i 
sin egen valuta uden at lide under konsekvenserne af 
et underskud på sin betalingsbalance; en saldoudligningsordning og en ordning for kort­
fristede kreditter, som varetages af Den europæiske 
Fond for Monetært Samarbejde (EFMS); 
en aftale indgået i april 1972, hvorefter EØF-med-
lemsstaterne forpligter sig til ikke at tillade kursud­
sving på over 2,25 %. Den fælles flydning af valuta­
erne, eller »valutaslangen«, som etableredes ved 
denne aftale, har i øjeblikket kun deltagelse af fem 
lande ud af ni, idet de andre aldrig er trådt ind i 
dette samarbejde eller atter har forladt det; 
meget store uligheder med hensyn til størrelsen af de 
valutareserver, de forskellige stater ligger inde med, 
samt en skærpelse af divergenserne i kursud­
viklingen for visse valutaer; 
at der efter 1971 ikke er anvendt nogen bindende 
regler for fastlæggelse af valutakurser valutaerne 
imellem (individuel flydning), og at der ikke findes 
nogen almindelig anerkendt valutarisk referenceen­
hed, hvilket i de senere år har medført mærkbare 
forstyrrelser i kursrelationerne til trods for betyde­
lige interventioner fra centralbankerne, navnlig de 
europæiske; EF-institutionernes og EF-medlemsstaternes anven­
delse af forskellige regningsenheder, der fungerer 
som fællesnævnere for ansættelsen af de nationale 
valutaer, men som er bundet til disse via 
omregningskurser (den monetære regningsenhed 
(EMRE), landbrugsregningsenheden og den euro­
pæiske regningsenhed (ERE), hvis værdi fastsættes 
dagligt på basis af en »kurv« af fællesskabsvalu-
taer). 
en ny valutarisk referenceenhed: De særlige træk­
ningsrettigheder (SDR), som er et nyt element i den 
internationale likviditet; 
at valutaerne i meget vidt omfang er konvertible, og 
at der ikke længere, i hvert fald ikke de lande, der 
tegner sig for størstedelen af verdenshandelen, fin­
des nogen valutakontrol; 
en meget ulige fordeling af valutareserverne mellem 
landene, og visse landes uhyre gældsætning; 3. Den aktuelle valutasituations følger og risici 
3.1. Internationalt 
3.1.1. Den kritik, som IMF i øjeblikket er genstand 
for, er navnlig rettet mod det forhold, at den ikke følger 
en klar politisk linje, men snarere går pragmatisk til 
værks. 
betydelig internationale likvide midler, som central­
bankerne ligger inde med (anslået til 249 mia, SDR 
eller 270 mia. dollars ultimo september 1977), eller 
som erhvervslivet ligger inde med i form af »euro­
valutaer«; disse likvide midler bliver stadig større 
hovedsageligt på grund af USA's og i mindre grad 
andre landes betalingsbalanceunderskud. 
2.2. PåEØF-plan 
2.2.1. Ovenstående kendetegn gælder også for Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, hvis indbyrdes 
valutaforbindelser ligeledes er baseret på: 
— fuldstændig konvertibilitet mellem alle EØF-valu-
taer; Således sker kvoteudvidelserne ofte under pres fra be­
stemte lande, og skabelsen af særlige trækningsrettig­
heder kan blive en permanent fristelse til løsning eller 
udskydelse af en løsning på strukturuligevægtsproble-
merne. 
3.1.2. Mere alvorlig i sine konsekvenser forekommer 
valutaernes individuelle flydning: 
—- mangel på sikkerhed i de internationale transakti­
oner, hvilket medfører, at erhverslivet søger at sikre 
sig mod senere kursændringsrisici eller endog fore­
gribe fremtidige kurser; 
— for visse lande betyder umådeholdne re- eller deva­
lueringer eksport- resp. importvanskeligheder og 
dernæst anormal økonomisk uligevægt; 
27. 11. 78 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 283/3 
— åbenbar letkøbt politik, i det mindste midlertidigt, 
for visse medlemsstater, som føler sig fritaget for at 
tage de fornødne skridt til at forsvare deres valuta 
eller genoprette betalingsbalanceligevægten; 
— fristelse for visse lande til bevidst at lade deres va­
luta nedskrive som et middel til at øge deres øko­
nomiske aktivitet eller til at styrke deres konkurren­
cemæssige stilling for således at fremme deres eks­
port og bremse deres import; 
— skærpelse af inflationstendenserne. 
3.1.3. Endelig betyder forekomsten af betydelige likvi-
ditetsmængder en yderligere skærpelse af uroen og risi­
ciene, idet de begunstiger storstilede spekulationer, som 
rammer denne eller hin valuta og som har en økono­
misk eller politisk baggrund, der kan være mere eller 
mindre subjektiv (forøgede prisstigninger, social uro, 
politisk usikkerhed, osv.), uden at det er muligt for de 
pågældende valutaer at dæmme effektivt op herfor, da 
justeringseffekterne ikke når at slå igennem. 
3.2. På EØF-plan 
De skadelige virkninger af uroen inden for valutasyste­
met, som iagttages på internationalt plan, har ramt EØF 
ved at bremse virkeliggørelsen af det fælles marked. 
3.2.1. Fluktuationerne i vekselkurserne og mangelen 
på en valutarisk referenceenhed afspejler en manglende 
økonomisk solidaritet mellem EF-landene og lægger 
hindringer i vejen for den fri bevægelighed, som er fast­
sat i Romtraktaten, og svækker samarbejdet imellem 
medlemsstaterne. 
3.2.2. I forholdet til tredjelande risikerer den beskyt­
telse, som den fælles ydre toldtarif på gennemsnitlig 
8 % yder, at blive reduceret til ingenting gennem valu­
takurssvingninger af det omfang, vi oplever i øjeblikket, 
ligesom GATT-aftalerne med tredjelande bliver virk­
ningsløse. 
3.2.3. Systemet med monetære udligningsbeløb, som 
det har været nødvendigt at etablere for at få den fælles 
landbrugspolitik til at fungere, udsættes for gentagne 
rystelser af stigende styrke på valutaområdet. 
4. Betingelserne for en normalisering af det internatio­
nale valutasystem 
4.1. Målsætningerne for en normaliseringspolitik 
Man kan ikke kræve af valutasystemet, at det skal løse 
samtlige økonomiske problemer og genetablere de tru­ede ligevægte, som ofte skyldes selve de valutariske 
skævheder; det må imidlertid være et krav: 
— at det giver en vis sikkerhed for de internationale 
handelstransaktioner, samt 
— at det ikke bidrager til at skærpe uligevægtene (in­
flation, recession, arbejdsløshed samt underskud 
eller overskud på betalingsbalancen). 
Dette kan realiseres på betingelse af, dels at der gradvis 
genindføres stabile kurser, som imidlertid skal kunne 
justeres efter den økonomiske situation i de forskellige 
lande, og dels at der sker en normalisering af kapitalbe­
vægelserne. 
4.2. Normaliseringens midler 
4.2.1. Gradvis tilbagevenden til faste, men justerbare, 
pariteter er forbundet med to store problemer: 
— for få etablerede regler og mangel på en internatio­
nal valutamyndighed, som er i stand til at gennem­
tvinge overholdelsen heraf (således som IMF tidli­
gere gjorde det) samt eventuelt til at sanktionere 
udisciplineret adfærd; 
— mangelen på en valutarisk referenceenhed; den rolle, 
som her tidligere blev udfyldt af guld eller dollar, 
kunne man teoretisk forestille sig afhjulpet gennem 
andre løsninger. 
Det drejer sig imidlertid om problemer, som snarere 
skal løses gennem beslutninger på politisk plan end på 
grundlag af tekniske valg. Det er tvivlsomt, om der hur­
tigt kan opnås international enighed på disse to punk­
ter, navnlig eftersom der er store forskelle mellem de 
inflationsrater, som registreres i de forskellige lande. 
4.2.2. Følgelig er det mere realistisk at søge at etablere 
en vis international samordning for at dæmpe de for 
store kursudsving og på en eller anden måde få kontrol 
over de »flydende« valutaer eller grupper af valutaer, 
således som det har været tilfældet med det europæiske 
»slangesamarbejde«. På dette grundlag kunne man fore­
stille sig, at man kunne skabe nogle relativt stabile »va­
lutaøer«, som gradvist kunne vokse som »oliepletter på 
vandet«. 
En fælles flydning af valutaer er i virkeligheden kun 
mulig for lande, der fører en solidarisk og konvergent 
økonomisk politik. 
Dette forudsætter i øvrigt en fælles politisk vilje til at 
fremme en stabilisering af valutakurserne med alle 
egnede tekniske midler, navnlig: 
— centralbank-interventioner; 
Nr. C 283/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 78 
— afstemte ændringer i rentesatser; 
— swap-aftaler. 
alt imens man må erkende, at disse midler ofte er lidet 
virksomme over for det omfang, som visse valutaspeku­
lationer antager, begunstiget som de er af den stadig 
voksende internationale likviditetsmasse. 
4.2.3. Den anden forudsætning for genoprettelse af 
orden på valutaområdet i verden er, at man undgår 
bevægelser af »hot money« ved at begrænse den umå­
deholdne udvidelse af likviditetsmassen bestående af 
valutaer eller euro-valutaer og om muligt ved at sørge 
for gradvis at absorbere denne likviditet inden for 
rammerne af en helhedsaftale med USA om godtgørelse 
eller konsolidering af dollartilgodehavender — hvoraf 
nærved halvdelen holdes af centralbankerne — og om 
den fremtidige udvikling i denne likviditet. 
Allerede nu må valutamyndighederne i de pågældende 
lande træffe forholdsregler for at begrænse de uheldige 
virkninger af operationer på valutamarkederne, som 
ikke knytter sig til handelsmæssige forretninger eller 
investeringsoperationer, og som har en tendens til at 
foregribe valutafluktuationer, forstærker disse og skader 
landenes valutapolitik. 
4.2.4. Hertil føjer sig ligeledes spørgsmålet om de 
ikkeolieproducerende udviklingslandes stigende låne­
byrde, og om eftergivelse af deres gæld, som ofte over­
stiger deres betalingsevne. (Den tredje verdens gældsæt­
ning over for industrilandene ansættes i øjeblikket til 
250 mia. dollars). 
5. Det europæiske økonomiske Fællesskabs mulige 
bidrag til en normalisering 
Selv om EØF oplever de negative virkninger af den in­
ternationale valutauro på lige fod med resten af verden, 
er spørgsmålet, om det kan yde et aktivt bidrag heni-
mod en harmonisering. 
Det er Udvalgets opfattelse, at Fællesskabet som første 
mål bør sætte sig en dæmpning af udsvingene mellem 
EF-landenes valutaer indbyrdes og dernæst søge frem til 
en afstemt politik, som Fællesskabet kan vedtage med 
henblik på at bidrage til normaliseringen af det inter­
nationale valutasystem. 
En sådan politik kunne være rettet mod følgende punk­
ter: 
5.1. EØF-niveau 
5.1.1. Fremskridt med hensyn til en harmoniserings­
politik og med hensyn til en samordning af staternes økonomiske politik kunne bidrage til en normalisering 
af valutarelationerne mellem medlemsstaterne (uden 
dog at være tvingende forudsætning herfor). 
5.1.2. En forbedring af rådføringsprocedurerne og 
beslutningsprocessen i de EØF-institutioner, som vare­
tager valutaspørgsmål (Det monetære Udvalg, Udvalget 
af direktionsformænd for centralbankerne osv.), om 
fornødent udvidelse af deres beføjelser og initiativret, så 
de kan bidrage virksomt til udformningen og iværksæt­
telsen af en EF-valutapolitik. 
5.1.3. Bibeholdelse af det nuværende europæiske 
slangesamarbejde for de valutaer, som deltager heri. 
Fællesskabet burde opfordre de øvrige EF-valutaer til at 
tilslutte sig i inden for en rimelig frist. Man kunne her 
forestille sig visse overgangsordninger for disse valutaer, 
således at inflationsforskellene opretholdes, alt imens 
inflationen efterhånden søges reduceret både på EF-plan 
og i de enkelte medlemsstater. 
5.1.4. Permanent samråd mellem centralbankerne og 
de pengepolitiske myndigheder for at holde øje med og 
dæmpe bevægelserne af »hot money«, navnlig ved at 
bruge rentesatserne som middel. 
5.1.5. Skal disse målsætninger gennemføres forudsæt­
ter dette en reform af Den europæiske Fond for Mone­
tært Samarbejde, hvis midler, beføjelser og kompetence 
må udvides (gennem en særlig struktur), så at de kan 
intervenere effektivt. 
Umiddelbart kunne EFMS intervenere for at forsvare 
pariteterne ved at skabe en multilateralisering af swap-
aftalerne og ved at intervenere på det europæiske valu­
tamarked ved hjælp af kreditfaciliteter bestående enten 
af valutaer eller SDR og dermed udfylde sin stabilise-
ringsfunktion under Ministerrådets tilsyn. Sidstnævnte 
skulle da opstille regler, som skulle overholdes af EFMS 
og af de nationale pengepolitiske myndigheder, navnlig 
vedrørende følgende forhold: 
— ændring af kurspariteterne, 
— betingelser for långivning, 
— rentepolitik. 
Fondens forvaltningsråd skulle fremtidig hvert år fore­
tage en vurdering af de enkelte landes økonomiske og 
finansielle situation i lyset af den af Rådet opstillede 
adfærdskodeks. Ved kreditansøgning skulle det pågæl­
dende land over for fonden garantere, at den politik, det 
agtede at føre var i overensstemmelse med Rådets bes­
lutning vedrørende konvergens mellem landenes øko­
nomiske politik. Den europæiske Fond for Monetært 
27. 11. 78 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 283/5 
Samarbejde ville da komme til at yde sine kreditter 
under hensyntagen til det ansøgende lands økonomiske 
og finansielle politik. Fondens afgørelser i disse sager 
skulle træffes med kvalificeret flertal i forhold til med­
lemsstaternes kvoter efter regler, som senere fastlægges. 
Den europæiske Fond for Monetært Samarbejde ville 
således for Fællesskabets vedkommende varetage opga­
ver svarende til Den internationale Valutafonds. 
5.1.6. Anvendelsen af den europæiske regningsenhed 
som afregningsvaluta for handelsmæssige forretninger 
inden for EF fremmes, hvilket forinden kræver bred 
orientering af erhvervslivet. 
5.2. / forhold til det internationale valutasystem 
5.2.1. Afstikning af fælles EØF-standpunkter i de in­
ternationale valutainstitutioner, hvor EØF-landene til­
sammen har en betydelig vægt (f.eks. IMF), samt af en 
fælles holdning over for tredjelande og andre valuta­
blokke. 
5.2.2. Indledning af forhandlinger for at søge frem til 
en konsolidering af de dollarbalancer, som EF-medlems-
staterne råder over, ved at fremme bl.a. USA's kapital­
import. 
5.2.3. Multilateralisering af swap-aftalerne med andre 
valutablokke (dollar og yen), idet der dog skal drages 
omsorg for, at denne mekanisme i mangel af samråd 
ved fastsættelsen af rentesatserne, ikke medfører utilsig­
tede virkninger. 
Bruxelles, den 21. juni 1978. 5.2.4. Kanalisering af kortfristede kapitalstrømme 
navnlig gennem et internationalt rentepolitisk samar­
bejde og formulering af en adfærdskodeks for valuta­
området, som navnlig skulle tage sigte på de multina­
tionale selskaber. 
5.2.5. Indtagelse af en fælles EF-holdning over for 
udviklingslandenes gældsætning. 
5.2.6. Kontrol med skabelsen af international likviditet 
(bestående i SDR eller dollars eller euro-valutaer) gen­
nem medlemsstaternes fællesbestræbelser inden for 
IMF's rammer. 
6. Konklusion 
De foreslåede foranstaltninger kan fremhjælpe en vis 
normalisering af den internationale valutasituation på 
kort eller mellemlang sigt. Trods fiaskoer og tilbageslag 
må Fællesskabet ikke undlade at gennemføre en fuld­
stændig økonomisk og monetær union. I den verden af 
uro, der i øjeblikket præger de internationale valutarela­
tioner, bør EØF gradvis oprette en »stabilitets-ø«, som 
skulle gøre det muligt for det at bidrage til genoprettelse 
af valutarisk ligevægt i verden. 
I så henseende viderefører ØSU sine bestræbelser ved at 
behandle den økonomiske og monetære unions øvrige 
aspekter, bl.a. for at fastlægge betingelserne for indfø­
relsen af en fælles valuta, som kunne bidrage til atter at 
bringe det internationale valutasystem i balance. 
Basil de FERRANTI 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 283/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 11. 78 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende afsnit i udtalelsen fra afdelingen blev ændret: 
Side 11, sidste to afsnit under pkt. 5.1.5. 
»Fremtidigt skulle de kreditter, som EFMS skulle yde, gives efter beslutning med kvalificeret flertal 
efter en vurdering af det låntagende lands økonomiske situation. De låntagende lande burde stille 
EFMS garantier for den politik, de agter at føre, i overensstemmelse med Rådets afgørelser (+) om 
konvergens i medlemsstaternes økonomiske politik. Deres økonomiske og finansielle situation skulle 
årligt gennemgås af EFMS's forvaltningsråd på baggrund af den adfærdskodeks, Ministerrådet har 
opstillet. 
Således kunne EFMS spille rollen som en slags IMF på EF-plan«. 
Udtalelse om den nuværende økonomiske situation i Fællesskabet 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De Europæi­
ske Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Under henvisning til Rådets beslutning af 18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af 
overensstemmelse inden for den økonomiske politik i De europæiske Fælleskabers medlems­
stater. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 160. plenarforsamling holdt i Bruxelles, 
den 20 og 21. juni 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 198, 
under henvisning til resolution af 22. marts 1971 fra 
Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes rege­
ringer om den etapevise virkeliggørelse af Den økono­
miske og monetære Union i Fællesskabet, under henvisning til Rådets beslutning af 18. februar 
1974 om gennemførelse af høj grad af overensstem­
melse inden for den økonomiske politik i De europæiske 
Fællesskabers medlemsstater, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Det økonomi­
ske og sociale Udvalg den 27. oktober 1977 om årsbe­
retningen om den økonomiske situation i Fællesskabet i 
1977 (!), 
I1) EFTnr. C 18 af 23. 1. 1978.